Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečenida sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Goran Knežević, Nataša Mićić, Dejan Rajčić i Ivan Živadinović. Prelazimo na 33. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Pop-Lazić, Veroljub Arsić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Momir Marković, Milan Stevović, Božidar Koprivica, Jovan Todorović, Svetlana Stojanović, Vukosav Tomašević i Miroslav Janković. Narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vukosav Tomašević i Miroslav Janković pisanim putem su obavestili da povlače amandmane koje su podneli na član 4. Predloga zakona. Primili ste amandmane Vlade Republike Srbije, kao i mišljenje Vlade o amandmanima podnetim na Predlog zakona. Primili ste izveštaj Odbora za finansije, sa ispravkom, kao i izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predlog zakona koji je danas na redu očigledno predstavlja usaglašavanje sa promenama koje su urađene pre nekoliko meseci u Zakonu o porezu na dohodak građana i drugim pratećim zakonima koji regulišu ne samo plaćanje poreza, već regulišu šta predstavlja osnovicu za poreze i doprinose. Član 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje odnosi se na član 13. zakona i definiše, praktično, osnovicu za izračunavanje visine doprinosa, a samim tim i za uplatu doprinosa. Predlogom ovog zakona dodaje se novi stav 2, u kome se propisuje da je osnovica doprinosa za zaposlene i za poslodavce i premija za dobrovoljno dodatno penzijsko osiguranje koju poslodavac plaća za zaposlene - osiguranike uključene u dobrovoljno osiguranje, u skladu sa zakonom koji uređuje dobrovoljno penzijsko osiguranje, iznad iznosa od 3.000 dinara mesečno. Na bazi ovog iznosa vidi se veza sa Zakonom o porezima na dohodak građana, jer do iznosa od 3.000 dinara postoji poresko oslobađanje. U čemu se ogleda naša primedba, nezavisno od teksta amandmana koji je gospođa Pop-Lazić podnela povodom ove izmene u članu 13? Očigledno je da u Srbiji sistem obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja svakim danom doživljava sve veću eroziju, iz prostog razloga što još uvek u sistemu obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja nije napušten taj srednjoevropski koncept, gde oni koji rade obezbeđuju uplatu doprinosa za one koji koriste prava iz penzijsko-invalidskog osiguranja. Sve dosadašnje promene propisa o penzijsko-invalidskom osiguranju, bez obzira na kategoriju osiguranika, imale su za cilj da uvedu neki red u plaćanju doprinosa da bi se povećala prihodna strana fondova penzijsko-invalidskog osiguranja i imale su za cilj da se na terenu prava iz penzijsko-invalidskog osiguranja izvrši svojevrsna redukcija. U tom smislu je u vreme Gordane Matković donet nov Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju, sa novim sistemom obračuna penzija, a po nalogu Evropske investicione banke došlo je do usporenijeg usklađivanja, odnosno pogrešnog usklađivanja penzija kao eminentno socijalnih davanja. Kao posledicu svega toma imamo da opet nisu izbalansirane prihodne i rashodne strane naših fondova, pa država u obaveznom penzijsko-invalidskom osiguranju kao garant, i to Ustavom propisani garant prava, neotuđivih prava koja su stečena, često mora iz budžeta da interveniše. Sada imamo i ozbiljne primedbe iz inostranstva, makar tako čujemo preko ovih koji vode finansije, da se smanje ili da se kompletno izbace sve dotacije, donacije, premošćavanja koja idu preko budžeta Republike Srbije. Ovo stanje neminovno ukazuje da je potrebna reforma penzijsko-invalidskog osiguranja u tom smislu da se uvede disciplina u nečemu što se zove obavezno penzijsko-invalidsko osiguranje, da se stimuliše dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje i da se preko dobrovoljnog penzijsko-invalidskog osiguranja formira jedan vrlo značajan, zašto ne reći, investicioni fond, ako je to naš put, naša neminovnost. Verovatno je to neka kombinacija između američkog individualističkog koncepta i ovog socijalnog evropskog koncepta, tako da treba ići na jedan mešovit sistem, da se svakom zaposlenom omogućava da putem dobrovoljnog penzijsko-invalidskog osiguranja preuzme i sam brigu o svojoj socijalnoj sigurnosti za vreme i situaciju kada više neće biti radno sposoban, jer neće moći putem tekućeg rada da ostvaruje svoju egzistenciju. Da bi se krenulo, a to je naš neminovni put, u tom pravcu mora da ide reforma penzijsko-invalidskog osiguranja, potrebno je osnažiti fondove dobrovoljnog penzijskog osiguranja. Svojevrsni oblik tog osnaživanja jeste da sve što se uplaćuje za dobrovoljno penzijsko osiguranje ne podleže plaćanju poreza. Mi danas imamo samo nešto što se zove pokušaj dobrovoljnog penzijsko-invalidskog osiguranja. Nekoliko osiguravajućih društava u svojoj ponudi ima dodatno dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje, sa propisanim tablicama, mesečnim premijama, vremenskim periodom ulaganja i koliko bi po tom osnovu korišćenje prava, svedeno na novac, iznosilo i u kom periodu. Naravno, sve je to vezano za ostvarivanje prava na penziju po osnovu obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja, kada se ispunjava uslov za isplate po osnovu dobrovoljnog osiguranja kod drugih osiguravajućih društava. Danas imate situaciju da ako čovek želi da se dobrovoljno penzijski i invalidski osigura, on to mora da uradi preko svog poslodavca. Poslodavac zaključuje ugovor sa osiguravajućim društvom, preuzima obavezu da uplaćuje premiju i tako postaje svojevrsna transmisija. Naravno, on ima puno koristi kod osiguravajućeg društva, u zavisnosti od broja osiguranika koji su preko njega osigurani, jer preko njega ide uplata tog doprinosa za dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje. Ali, imamo i situacije da pojedini poslodavci obavezuju svoje zaposlene na dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje upravo zbog toga što po tom osnovu imaju odgovarajuću beneficiju kod osiguravajućeg društva, jer verovatno se to zatvara na taj način što osiguravajuće društvo drži sredstva kod neke banke, pa toj banci nalaže da tom poslodavcu pod nekim drugim uslovima odobrava pozajmice, kredite itd. Takođe, imamo kategoriju zaposlenih koji i kada bi hteli dobrovoljno da se osiguraju i da ostvare poresko oslobađanje, pa neka bude i prema ovim oktroisanim propisima za iznose premija do 3.000 dinara mesečno, oni ne bi mogli da ostvare pravo na poresko oslobađanje, a nijedno osiguravajuće društvo sa njima ne bi zaključilo ugovor, jer, praktično, taj zaposleni dva puta plaća doprinos; dva puta se plaćaju porezi. Znači, problem je suštinske prirode, on mora principijelno da se reši. Ovo što se nudi u ovom predlogu zakona jeste samo jedno parcijalno rešenje koje uređuje jedan kvazisistem razvoja dobrovoljnog penzijsko-invalidskog osiguranja. Za dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje je važno da su sredstva koja se daju po osnovu premije za to osiguranje uvek svojina onoga u čije ime su uplaćena. To je uvek privatna svojina. To je uvek jedna namenska, kako bih rekao, štednja i kasko osiguranje istovremeno. Vrlo su značajni ti investicioni fondovi. Oni najbolje obaraju kamatnu stopu kod banaka. Oni garantuju stabilnost domaće valute, jer tom osiguravajućem društvu nije sasvim svejedno, kada dođe obaveza da krene isplata po partijama pojedinih osiguranika koji su došli u poziciju da koriste prava, da li će inflacija biti 3% ili 33%; da li će oni u međuvremenu da oprihoduju po osnovu skupljenih premija da bi bili u stanju da ispunjavaju svoju obavezu prema onome ko se dobrovoljno osigurao. U tom smislu treba tumačiti ovaj član 2. Predloga zakona, gde se opet potencira poslodavac, a nigde nema pojedinca. Isto to pravo, doduše, uslovno rečeno, ovaj član definiše šta je osnovica za plaćanje doprinosa, ne tiče se poreza, ista ta logika mora biti primenjena i kod svakog zaposlenog koji želi sam da se osigura, a da to ne uradi preko svog poslodavca. Toga nema, takva mogućnost ne postoji. Nelogično je, ako su to uvek privatna sredstva tog lica koje se dobrovoljno penzijsko-invalidski osiguralo, zašto to ne bi bila ista situacija i kada bi on sam uplaćivao. Ovo deluje poprilično futuristički ako se pogleda kakvo je naše faktičko stanje, gde je 99,9% celokupnog penzijsko-invalidskog osiguranja pokriveno obaveznim osiguranjem, koje je u pogledu doprinosa dvoglavo, na teret zaposlenog i na teret poslodavca, gde takođe postoje modaliteti namenskog korišćenja, čak i tih sredstava. Čak postoji varijanta da se i kod obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja ono što se isplaćuje na teret zarade zaposlenog u fondu vodi kao njegovo lično ulaganje i njegova lična svojina, a ono što ide preko poslodavca kao obavezno da bude izvor sredstava za socijalno ponašanje i regulisanje socijalnih odnosa između zaposlenih i korisnika prava. Znači, postoje modaliteti, samo je potrebno da se sedne, da se osmisli sistem. Naravno, pre svega, sistem oživljavanja naše privrede. Ako se oživi privreda, ako se veći broj ljudi zaposli, onda se stabilizuju finansije obaveznih osiguranja, organizacija obaveznog osiguranja. Nažalost, imamo potpuno suprotnu tendenciju. Imamo tendenciju da se naša preduzeća gase, da se stišava privredna aktivnost svim merama, moram da kažem, svim merama koje preduzima i ova, pa i ona prethodna vlada; ova i ona prethodna mogu da vode mrtvu trku ko je gori po rezultatima i po opredeljenju. Oni koji predlažu zakone kažu kakav je njihov sistem vrednosti. Ovo je loš sistem vrednosti. Da ne biste imali velike dileme, usvajanje ili neusvajanje ovog amandmana ne može bitno da popravi situaciju, jer je ovde potrebno iz temelja menjati sistem. Za promenu tog sistema iz temelja nema raspoloženja u ovoj DOS-ovskoj vladi, užoj ili široj, sasvim je svejedno. Verujte, mislim da je poslednji voz odavno prošao, a mi smo morali da krenemo da razvijamo ovo, da obezbedimo stabilnost. Ovim rešenjima koja nudite ne popravlja se ništa, čak se ne olakšava ni poslodavcu, to moram da vam kažem, ne olakšava se ni poslodavcu. Ovaj zakon koji je na dnevnom redu, a tiče se doprinosa za obavezno osiguranje, gotovo da je pripadak zakona iz seta zakona koji regulišu poresku politiku kada je u pitanju rad i obaveze po osnovu rada i kada je u pitanju poslodavac i njegove obaveze. Krenite u jednu ozbiljniju promenu. Ovo što radite je parcijalno i ne donosi rezultate.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, smatramo da je prethodno rešenje koje je regulisalo ovu materiju bilo bolje nego predloženo. Možda je bilo potrebno samo doraditi taj član 14. osnovnog zakona, a ne menjati član 14. na jedan ovakav način. Po predloženom rešenju u članu 3, koji se odnosi na član 14. osnovnog zakona, reguliše se osnovica naših radnika koji su upućeni na rad u inostranstvo. Znači, ako neka naša firma, preduzeće itd. sklopi neki aranžman sa nekim stranim partnerom, ugovori nekakav posao, sa mehanizacijom, ljudstvom, otpočnu se ti radovi, kako uplaćivati doprinose za takve radnike? Stari član 14. glasi: "Osnovica doprinosa za upućene radnike, ako nisu obavezno osigurani po propisima države u koju su upućeni ili ako međunarodnim ugovorom nije drugačije određeno, kao i za poslodavce je iznos zarade koju ti radnici ostvaruju za vreme rada u inostranstvu." Znači, jedan vrlo korektan član: koliko je radniku isplaćeno, to će biti njegova osnovica i na taj način on ostvaruje svoja prava u vezi sa zdravstvenim osiguranjem. Međutim, predloženo je da se taj član briše. Možda ga je trebalo samo doraditi ovim stavom 2. novog člana 14, koji je predložen, da osnovica doprinosa iz stava 1. ovog člana ne može biti niža od dvostruke najniže mesečne osnovice doprinosa iz člana 37. ovog zakona. Znači, to bi bila jedna korektna dorada ovog člana 14. i ne bismo na njega imali nikakve primedbe. Međutim, kako je Vlada Republike Srbije predložila da glasi stav 1. novog člana 14. ostavlja mogućnost da neko na određen način može da zloupotrebi ovaj zakon, a najviše na štetu radnika koji bi bili upućeni na taj rad u inostranstvu. U predloženom članu 14. kaže se: "Osnovica doprinosa za upućene radnike, ako nisu obavezno osigurani po propisima države u koju su upućeni ili ako međunarodnim ugovorom nije drukčije određeno, kao i za poslodavce je iznos zarade koji bi, u skladu sa zakonom, opštim aktom i ugovorom o radu, ostvarili u Republici na istim ili sličnim poslovima." Tu je problem regulisanja ove materije, jer sasvim je sigurno da radnici koji su upućeni na rad u druge države, u inostranstvo, i ako tamo nisu osigurani u skladu sa propisima te države ili u skladu sa nekim međunarodnim ugovorom, višestruko veću platu primaju dok su upućeni na rad u inostranstvo, nego da rade u zemlji. Na ovaj način su ti radnici oštećeni u korist poslodavca, bez obzira ko je on, da li je to neko javno preduzeće, društveno preduzeće ili je možda neko privatno preduzeće, jer će radniku biti uplaćivani manji doprinosi nego što mu se isplaćuje zarada. Tu jeste problem. Zašto jednim ovakvim novim članom zakona omogućiti poslodavcu da na štetu svog radnika zarađuje? Zašto tog poslodavca staviti u povoljniji položaj nego druge poslodavce koji ne upućuju svoje radnike na rad u inostranstvo i koji svoju zaradu ostvaruju ovde u državi? Zašto? Zašto stvaramo nelojalne uslove, zašto stvaramo povlašćene firme? Ko će od toga imati korist? Isključivo poslodavac, niko drugi. Znači, ni država, ni radnik, ni budžet, ni zdravstveni radnici, isključivo poslodavac koji je sklopio nekakav posao. Sada se postavlja pitanje motiva jednog ovakvog postupka Vlade Republike Srbije, odnosno pravog predlagača Mlađana Dinkića. Da li je ovaj član iznuđen pod pritiskom nekog lobija ili sam ministar učestvuje u jednom takvom lobiju? Sve što ste do sada radili, kakvi god da su donošeni zakonski propisi u vezi sa fiskalnim davanjima, da li su to doprinosi za zdravstveno osiguranje, da li je to PDV, da li je to porez na dohodak građana, da li su to takse, carine, uvek je težnja predlagača bila da obuhvati što je god moguće više načina kako će da napuni budžet Republike Srbije. Čak i kada su u pitanju usluge, kao što su isporuka električne energije, kao što je obezbeđivanje naftnih derivata itd., uvek se išlo u pravcu da tamo gde je država većinski vlasnik postoji monopol i da se taj monopol koristi da bi ta javna preduzeća ostvarila neki dohodak državi, odnosno napunila budžet Republike Srbije. To je do sada tako rađeno. Samo još niste uveli porez na sunce i na vazduh. Čak i na vodu ste uveli, sada se plaća na vodu, onu najobičniju, iz česme, porez na dodatu vrednost; ostali su samo još sunce i vazduh, i to je pitanje kada će nekom da padne na pamet. I, odjednom jedno ovakvo odricanje države od neke fiskalne zarade. Da stvar bude još gora, ne vidi se ko od toga ima koristi u državi. Da li ima neki državni organ, da li ima korist budžet Republike Srbije? Nema. Isključivo korist ima poslodavac. Ko je taj poslodavac? Koji su motivi što se na jedan ovakav način pravi jedna poreska olakšica kada građani od toga nemaju korist? Razumem kada se prave poreske olakšice, napravi se neki poreski zakon, vidi se da se preteralo, vidi se da ne treba u budžetu toliko novca, pa onda idemo malo da smanjujemo, malo olakšavamo, malo širimo neoporezovanu robu, vrste usluga itd, smanjujemo poreske i carinske stope itd. To razumem, od toga ima neko koristi. Imaju na prvom mestu građani i valjda je cilj svake vlade i ove Narodne skupštine da radi u interesu građana. Ali, sada ovakva jedna poreska olakšica – od nje nema niko korist, osim pojedinci koji se zovu poslodavci. Ali, ne svi, jer kada bi bili svi izjednačeni i to bi bila neka korist za građane Republike Srbije, verovatno bi im davali veće plate. Ne, ovde je sada u pitanju isključivo jedan mali broj ljudi koji može da se izbroji na prste. Dokle će ova vlada da nastupa sa te pozicije i da pravi ustupke takvim lobijima? Jer, u principu, sve ovo loše što se dešava od devedesetih godina naovamo jeste posledica rada tih lobija, pogotovo izraženog od 5. oktobra, pogotovo zato što su finansirali dolazak pojedinih stranaka na vlast, pa pojedine stranke izgleda imaju obavezu da im se oduže na jedan ovakav način, ali ovaj način nije dobar za građane. Dobar je isključivo za njih. Vodite o tome računa kada budete u danu za glasanje glasali o ovom amandmanu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 4. doda novi član 4a. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovno pitanje danas za poslanike u Narodnoj skupštini je ko doktoru pravnih nauka Vojislavu Koštunici, predsedniku srpske vlade, podmeće da potpisuje ovakva obrazloženja na amandmane koje su podneli narodni poslanici, kao što je ovo koje držim u ruci. Taj neko ko je to uradio, da li je to sekretar Vlade Dejan Mihajlov ili republički sekretar Sekretarijata za zakonodavstvo, onaj Balinovac, morao bi da snosi odgovornost, jer predsedniku Vlade podmeće pravne nebuloze, neutemeljene po svakom osnovu, po bilo kom zakonu. To ćete zaista morati da rešite, jer ako predsednik Vlade prati ovu sednicu, mada ne verujem, 10.30 je, možda prati, morao bi da zna da ima posla sa lošim ljudima, u stručnom smislu, u svom okruženju i da je ovo što je on potpisao pravno neodrživo, a ja ću vam pročitati o čemu se radi. Dakle, Vojislavu Koštunici je neko podmetnuo, jer ne verujem da bi on, kao doktor pravnih nauka, pristao da ovo potpiše, da se složi sa mišljenjem koje kaže da amandman koji sam ja podnela na član 5, odnosno osnovni tekst zakona člana 27, amandman koji je podneo gospodin Momir Marković na član 17. Predloga zakona, amandman koji je podneo advokat Milan Stevović, zamislite i njemu piše Koštunica da mu amandman nije pravno moguć. Inače, gospodin Stevović je predsednik opštine Požega i zato je danas opravdano sprečen da ovde dođe, ali bi se verovatno i on zgranuo kao pravnik. I, jednom od najboljih krivičara u oblasti pravne nauke, advokatu Božidaru Koprivici, takođe Koštunica piše da njegov amandman nije pravno moguć. Moj amandman se odnosi na član 5. Predloga zakona, kojim se menja član 27. osnovnog zakona, na prihode od poljoprivrede i na intenciju Srpske radikalne stranke da u svakom pogledu, kroz sve zakonske predloge, i juče kada je bio Zakon o carini, kada je zakon o socijalnom osiguranju, penzijskom osiguranju, zaštitimo poljoprivredne proizvođače od ovakvog ponašanja i odnosa koji vladajuća garnitura ima prema njima. U obrazloženju koje je podmetnuto predsedniku Vlade i koje je on potpisao samo je jedna stvar tačna, a to je da je ukinut porez na prihod od poljoprivrede, što i nije neka novost, s obzirom da je to bilo smanjeno još u prethodno DOS-ovsko vreme. Međutim, zaboravio je da kaže ovaj koji je pisao i rekao da moj amandman nije pravno moguć, a nije moguć zato što amandman zahteva da se briše novi stav koji predlažete, sa kojim se ne slaže SRS, a koji kaže: "Ako se, u skladu sa zakonom koji uređuje porez na dohodak građana, za određeni period ne utvrđuje i ne plaća porez na dohodak građana na prihode od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod, osnovica doprinosa za taj period je najniža mesečna osnovica doprinosa iz člana 38. ovog zakona." U članu 38. ovog zakona je definisano koja je to najniža osnovica i sa njom se ne slaže SRS, jer kaže da je najniža osnovica 40% prosečne mesečne zarade u Republici isplaćene u četvrtom kvartalu prethodne godine, prema objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike. "Iznos najniže mesečne osnovice iz stava 1. ovog člana svake godine objavljuje ministar nadležan za poslove finansija", što je još jedan skandal da to radi ministar, "a služi za obračun i plaćanje doprinosa počev od 1. januara godine za koju se doprinosi utvrđuju i plaćaju." Prvo, šta tu ima pravno sporno, jer ako je predlagač izmena i dopuna ovog zakona, a moram da podsetim čitavu javnost, iako to poljoprivrednici veoma dobro osećaju na svojoj grbači, penzijsko je obavezno i niko ne može, to znaju svi poslanici SRS, jer su stalno u kontaktu sa seljacima, nijedan poljoprivredni proizvođač ne može da overi zdravstvenu knjižicu, iako je uredno platio socijalno osiguranje, ako nije ovo nametnuto penzijsko izmirio. Zašto se mi sa ovim ne slažemo? Zato što je u članu 38, dakle, ništa nije pravno sporno, jer predlagač dodaje ovaj drugi stav koji sam pročitala u ovom osnovnom tekstu zakona; dakle, ako je ovo pravno sporno – da se briše i da ostane kao što je bilo ranije, onda je osnovni zakon koji vi menjate sporan. Sami sebi uskačete u usta i podmećete predsedniku Vlade da ovakva nebulozna obrazloženja i tekstove potpisuje. Šta je sporno kod ovih 40% najniže osnovice koju utvrđuje Republički zavod za statistiku? Sporno je mnogo toga. Taj prosek koji se utvrđuje je onaj koji ne odgovara stvarnom stanju kakvo jeste, u sklopu kretanja cena i životnog standarda i zarada. I, sporno je to što mnogi poljoprivredni proizvođači ne razumeju zašto im je nametnuto obavezno penzijsko osiguranje, zašto im se ova osnovica iz člana 38, a sada vezana za član 27, utvrđuje na ovakav način, kada se ima u vidu da pored tog obaveznog penzijskog osiguranja... A inače, da bi izvršili overu zdravstvene knjižice moraju da imaju prijavljeno svoje registrovano domaćinstvo, i taj proces se uveliko završava po selima u Srbiji, po domaćinstvima. Ali, problem je u tome što je takva osnovica od 40% visoka kada se ima u vidu kakav je standard poljoprivrednih proizvođača, zbog sveukupne ekonomske politike i zbog toga što oni, ako nisu registrovani kao poljoprivredno domaćinstvo, gazdinstvo, osim toga što ne mogu da izvrše overu zdravstvene knjižice, ne mogu da dobiju subvencije, ne mogu po povlašćenim cenama da dobiju naftu, koju inače teško i dobijaju, i oni koji imaju na to pravo ne mogu da ostvare nikakva svoja prava. A, sa druge strane, plaćaju, iako su oslobođeni poreza na prihod od poljoprivrede, porez na dodatu vrednost za svoje poljoprivredne proizvode; imaju enormno visoke troškove u odnosu na ono što oni mogu sada da proizvedu. Suočeni su sa činjenicom da je nelojalna konkurencija prisutna apsolutno u svim sferama poljoprivrede na našem tržištu, sa činjenicom da država, od organa lokalne samouprave, preko Republičke vlade, ne daje dovoljno subvencija da bi se određene strateške grane poljoprivrede proizvele. Kako vi sada možete na ovakav način da obavezujete poljoprivredne proizvođače i da im kažete da to nije tako strašno i da uzimate ovu osnovicu od 40% od prosečne zarade u Republici. Zaista je pitanje, to je obavezno, koliko danas u ovakvim uslovima jedan srpski seljak može da proizvede? Zamislite kakva je još kontradiktornost u tom obrazloženju da amandmani nisu pravno mogući, u našoj nameri da zaštitimo poljoprivredne proizvođače, tek prisutna kod amandmana ove dvojice pravnika, Stevovića i Koprivice. Oni su išli korak dalje, pa su, nastavljajući da intervenišu amandmanima na ovaj predlog zakona, želeli da kaznene odredbe za poreske obveznike koji nisu dovoljne platežne moći, nisu u stanju da izmiruju svoje poreske obaveze, na vreme da izdvoje, kroz te minimalne kaznene odredbe, a koje su primerene našem standardu i položaju u kojem su naši građani, od onih koji uopšte ne izmiruju svoje poreske obaveze. Oni su jasno napravili u prvom i drugom stavu diferencijaciju i rekli da se ta novčana kazna kreće od pet do 150.000 dinara, ili 2.500 do 50.000 dinara, ako se ne izvrši uplata poreza u zakonom propisanom roku, a vi ste odgovorili, odnosno predsednik Vlade je rekao da ni taj amandman pravno nije moguć. Ovo je zaista jedno najgrublje poigravanje ne samo sa poljoprivrednicima, o čemu govori član 27. na koji sam ja podnela amandman, nego sa svim kategorijama stanovništva u našem društvu. Ovakav predlog zakona, kao što je to rekao gospodin Zoran Krasić, nema ni dobru nameru, jer ona se uopšte ne nazire u ovom predlogu zakona, već je očigledna namera da se građani Srbije, kako poljoprivrednici, kroz ovaj član 27, tako i svi drugi, dovedu u još gori, teži položaj, ne samo u socijalno-ekonomskom pogledu, nego što sada jesu; a da li može ispod toga, to se zapitajte sami, ja mislim da ne, jer je beda zakucala skoro na svačija vrata u Srbiji i ovo stanje je jednostavno neizdrživo.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 5. i amandman koji je podnela Srpska radikalna stranka da se ovaj stav 2. briše i odgovor Vlade na amandman jasno govori kakav je odnos Vlade Srbije kada je u pitanju Predlog zakona i ono što je osnovno i što bi svaki zakon trebalo da ima za cilj, dakle, da se uspostavi neka pravda, ravnoteža, da građani budu u istom ili približno istom položaju, sa svim pravima i obavezama. Što se tiče obaveza koje poljoprivredni proizvođači, tj. seljaci treba da plaćaju za socijalno osiguranje, navođenje ove najniže stope koja je 40% od prosečnog ličnog dohotka u zadnjem kvartalu prethodne godine je sramno, imajući u vidu stanje sela i seljaka, njihove ekonomske moći da izvršavaju i mnogo manje obaveze, a kamoli obaveze po ovom osnovu. Ja ću izneti jedan primer ili 150.000 primera seljaka koji primaju te ponižavajuće penzije od 1.800 do 2.500 dinara, sa zakašnjenjem od dve godine unazad. Obrazloženje prethodne i ove vlade je bilo da Fond za penziono osiguranje seljaka nema sredstava i da se ne može izmirivati redovno, a kamoli da te penzije budu iole dostojne da bi ti ljudi, koji su proveli radni vek na teškim i preteškim poslovima na njivama, u objektima, u štalama, tu starost proveli iole dostojno, kao što su i zaslužili. Oni su stvarali i gradili ovu zemlju, ali, nažalost, država ili vlast, Vlada koja predstavlja državu i narod to ne žele da vide. Po pravilu, od tih 150.000 jedno je sa tim pravom da prima penziju, dok drugi član tog staračkog domaćinstva nema tu penziju, ali zato ima rešenje da uz porez na zemlju plati godišnje, do sada je bilo, od 12.000 do 15.000 za socijalno osiguranje. Imao sam sijaset tih primera u Kraljevu, da ti ljudi koji imaju preko 70 godina sa tim rešenjem dođu i postavljaju pitanje šta da rade. Nemaju nikakve mogućnosti da izbegnu tu obavezu, a nemaju ni mogućnosti da overe zdravstvenu knjižicu, niti da se pojave kod lekara, jer neće da ih prime tamo. Ako država Srbija kroz budžet obezbeđuje 50% sredstava za isplatu penzija, da li država nema snage i mogućnosti da deo sredstava iz budžeta uplaćuje u penzioni fond seljaka i da oni dobijaju redovno penzije, a ne da im se sa ovakvim predlogom člana 5. nameće dodatni namet i da faktički i ono malo što prime, te penzije unazad za dve godine od 1.800 do 2.500 dinara, ne može da pokrije ni ove obaveze za socijalno osiguranje? Ipak je ovo sramno što se predlaže i ovakvo obrazloženje dato od strane VladeRepublike Srbije. Da li je Vlada Republike Srbije, nadležno ministarstvo uopšte svesno situacije u kojoj se nalazi selo, seljaci, a da ne govorim o kategoriji koja je u takvom statusu da više nije u stanju da obrađuje zemlju, da gaji stoku, ali nema ni mogućnosti da te svoje staračke dane provede iole dostojno. To je odnos države i Vlade Republike Srbije prema preko 150.000 penzionera i seljaka u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, pre nego što počnem da govorim o ovom amandmanu i ovom zakonu, hoću da podsetim kolege koje sinoć nisu bile na kraju ove sednice, jer je bilo zaista malo prisutnih narodnih poslanika i kada je jedan od kolega to stavio kao primedbu na Poslovnik onda je predsednik Skupštine rekao – da, tačno je da poslanici nisu u sali, u skladu sa Poslovnikom, jer je u sali mnogo više poslanika nego što treba da ih bude. Ovo jednostavno ponavljam zato što nisam mogla sopstvenim ušima da verujem da je predsednik parlamenta to sinoć rekao. Ali, šta je tu je, Poslovnik je takav kakav je. Nama srpskim radikalima naravno ne smeta da radimo poslanički posao upravo onako kako građani Srbije od nas očekuju. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje je jedan od predloga, kako stoji u obrazloženju, datih u okviru daljih aktivnosti na sprovođenju fiskalne reforme, a u skladu sa ekonomskom i socijalnom politikom Vlade Republike Srbije. Naravno, mi srpski radikali imamo svoj stav i iznosimo uporno i redovno svoj stav o pogubnoj ekonomskoj i socijalnoj politici Vlade Republike Srbije. Uostalom, to građani Srbije znaju najbolje, znaju mnogo bolje nego mi sami, zato što mi poslanici ipak živimo bolje nego građani Srbije koje ovde predstavljamo. U Predlogu ovog zakona (tačka koja govori o efektima predloženih mera) kaže se da se očekuje od ovog zakona da će imati pozitivne efekte na prihode organizacija za obavezno socijalno osiguranje, kao i za privredu. To možda jeste bila želja predlagača, ali ovo što je predloženo u ovom zakonu niti će imati te efekte, niti je dobro za građane, a čuli ste već od kolega koji su govorili o prethodnim amandmanima poseban osvrt na poljoprivrednike, i to zaista jeste problem o kojem bi Vlada Srbije morala da povede računa. Ali, uopšte, koncept ovog zakona nije dobar, govorili smo to, mada je bilo malo vremena kada smo govorili u načelu, jer je ovo bio jedan od 12 zakona iz paketa Mlađana Dinkića, da je kaznena politika predviđena u ovom zakonu veoma rogobatno postavljena, zakon ne pravi razliku između poreskih obveznika koji svoje obaveze uopšte ne ispunjavaju i ne dostavljaju poreske prijave od onih koji zbog trenutne situacije ne plaćaju poreze. Tako se stvara zaista jedno dodatno nezadovoljstvo među poreskim obveznicima i među građanima uopšte, a Vlada se ponaša kao da joj je upravo to cilj. Svaka normalna vlada čini poteze kojima će građani biti zadovoljni, a ova vlada, sadašnja Vlada Republike Srbije kao da svesno radi sve da se poveća nezadovoljstvo građana Srbije. Ovi efekti koje predviđa Vlada u ovom zakonu nisu mogući, pre svega zbog člana 2, na koji smo takođe imali amandman, gde je predviđena osnovica za dobrovoljno penziono osiguranje od 3.000 dinara. Naravno, nije prihvaćen naš predlog da to bude 5.000 dinara, jer se ta sredstva vraćaju u privredu i na taj način bi zaista ovaj zakon imao nekakav efekat. Zašto se olako prelazi preko toga i zašto se ne prihvataju amandmani Srpske radikalne stranke, kada su zaista smisleni, opravdani, ostaje nejasno, ali shvatićemo to za mesec ili dva dana kada se budu donosile izmene i dopune ovog zakona; evo, ja vas pozivam da zapamtite ovo, videćete da će to biti predloženo u novom zakonu. Juče je neko govorio kako se predstavnici Vlade, a i skupštinske većine hvale velikim brojem donetih zakona u ovom parlamentu. Bilo bi dobro zaista u tim hvalospevima da se napravi jedna analiza, da se kaže koliko je doneto novih zakona, kompletnih zakona, a koliko smo ovde vremena proveli raspravljajući po šesti, sedmi, dvanaesti put o izmenama i dopunama nekih zakona. To govori o stručnosti, o kvalitetu i o namerama Vlade. Znate, znamo mi, bar mi pravnici dobro znamo, da je zakon živa materija i da su zakoni podložni promenama, da treba da se menjaju kad god se primeti da je u zakonu izostavljeno nešto sa čim se u primeni zakona susrećemo, ipak, ozbiljan predlagač mora da vodi računa da napravi zakon koji će da traje bar onoliko koliko traje mandat predlagača. Mi do sada nismo ovde doneli takav zakon. Nijedan zakon nije takav, a da nije već promenjen, da može da se računa koliko traje predlagač da će da traje i zakon. To je neozbiljno i to je neodgovorno prema građanima, prema ovom parlamentu. Znate, ako mi o izmenama jednog zakona raspravljamo 10 puta, to košta građane Srbije. Vi volite često da govorite o tome kako mi koji ovde govorimo trošimo pare građana Srbije, ali ja kažem da to nije tako. Mi ovde radimo, ali onaj ko nam podmeće škart zakone, loše prevode, taj je odgovoran za potrošeno vreme. Nikad ne kažem "izgubljeno vreme", kao što vi kažete, jer naravno, nije naše vreme izgubljeno, samo je potrošeno. U ovom slučaju i u ovakvim slučajevima, nažalost, uzalud potrošeno. Član 8, na koji sam podnela amandman u ime poslaničke grupe SRS, odnosi se na član 39. osnovnog zakona, a taj član 39. glasi: "Kada je period za koji se obračunava doprinos kraći od mesec dana, a ispunjeni su uslovi za primenu najniže mesečne osnovice doprinosa, obračun doprinosa se vrši na srazmerni iznos najniže mesečne osnovice doprinosa." Tu je dodat jedan novi stav: "Kada zaposleni radi sa skraćenim radnim vremenom po osnovu invalidnosti u skladu sa rešenjem nadležne organizacije za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje, a ispunjeni su uslovi za primenu najniže mesečne osnovice doprinosa po osnovu zarade i drugih primanja iz člana 13. ovog zakona, obračun doprinosa vrši se na srazmeran iznos najniže mesečne osnovice doprinosa." U poslednjem stavu imate predlog jedne izmene: "Srazmerni iznos najniže mesečne osnovice doprinosa utvrđuje se od najniže mesečne osnovice doprinosa srazmerno broju dana, odnosno broju časova rada u mesecu za koji postoji obaveza obračuna doprinosa." Pošto se ovaj član odnosi na invalide, na ljude koji rade sa skraćenim radnim vremenom zbog invalidnosti, najčešće se radi o tome da su ti ljudi invalidi postali kod poslodavca kod koga verovatno i danas rade, jer je veoma teško da neko ko je postao invalid kod nekog drugog poslodavca dobije posao kod novog poslodavca. Rekla bi čak da je to, s obzirom na naše zakonodavstvo, faktički nemoguće. I o tome smo govorili kada je to bilo na dnevnom redu. Mi srpski radikali se uvek trudimo i pokušavamo da svojim predlozima zaštitimo te socijalno i ekonomski najugroženije slojeve stanovništva. Ako je neko postao invalid kod poslodavca kod kojeg sada radi, čak i kod nekog drugog poslodavca, smatramo da je mnogo humanije ovo što smo predložili u amandmanu na član 8, a to je: "Kada zaposleni sa skraćenim radnim vremenom po osnovu invalidnosti u skladu sa rešenjem nadležne organizacije za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje, a ispunjeni su uslovi za primenu najniže mesečne osnovice doprinosa po osnovu zarade i drugih primanja iz člana 13. ovog zakona, obračun doprinosa vrši se na iznos najniže mesečne osnovice doprinosa." Dakle, Vlada je, kao predlagač, rekla: "srazmeran iznos najniže mesečne osnovice doprinosa", a naš amandman je da nema nikakvog srazmernog iznosa, nego da se odnosi na najniži mesečni iznos osnovice doprinosa. Zaista smatramo da je to humanije, da to neće mnogo koštati ni poslodavca, državu pogotovu, i da poslodavac mora da vodi računa o ljudima koji su zaposleni a invalidi su, pogotovo ako su invalidi postali kod tog poslodavca. Kada smo govorili o Zakonu o radu i još nekim zakonima pričali smo o poslodavcima, o odnosu poslodavaca i zaposlenih, i zaista ne možemo očekivati da poslodavac, ako ga zakon na to ne obaveže, bude iole human prema zaposlenom invalidu u svom preduzeću. Naravno, ovo se ne odnosi apsolutno na sve poslodavce, ali svi mi dobro znamo kako se ponašaju poslodavci tajkuni, dobro znamo da, recimo, zaposleni u BK kompaniji kod Karića ne primaju ni zdravi i pravi redovno platu, a zamislite kakav je odnos prema invalidima. Takvih, nažalost, imapopriličan broj u Srbiji. Mi moramo, kao parlament, da poučimo Vladu, da ubedimo Vladu, da nateramo Vladu da nam daje takve predloge da zakoni koji se donose u ovom parlamentu, pored toga što treba da vode računa i o budžetu, to je osnovno za Vladu Srbije, moraju da vode računa i o građanima Srbije. Moraju da vode računa o svim kategorijama građana, a o invalidima na jedan poseban i human način, jer to kao ljudi moramo da obezbedimo, pre svega, a kao parlament svakako. Pošto opet ovde nema ministra Dinkića, uz sve uvažavanje koleginica, one nisu ravnopravni sagovornici narodnim poslanicima, jer niti mogu da odgovore na naše pitanje, niti da daju neko objašnjenje. Pretpostavljam, čak sam ubeđena da uglavnom dele naše mišljenje, ali šta će, tu su drugim povodom. Zato i dalje mi insistiramo da kada se raspravlja o predlozima zakona, pogotovo kada se govori o pojedinostima, kada konkretno predlažemo određene izmene kroz amandmane, da je neophodno, da moramo da insistiramo, to očekujem od svih vas, da ovde sedi resorni ministar. Ako je tu resorni ministar, onda zaista možemo da očekujemo da kada mu objasnimo neki naš amandman... Jer, kad podnosimo amandmane mi zaista dajemo vrlo kratka obrazloženja, ne zato što nećemo da napišemo sve što bismo ovde rekli, nego zato što je to prosto nemoguće. Setite se kako je ova sednica zakazana: tri dana pred početak, 45 tačaka dnevnog reda. Naravno da je bilo nemoguće da u obrazloženju amandmana posvetimo više pažnje našim argumentima, pa smo uglavnom pisali (to se odnosi na sve poslaničke grupe koje su eventualno imale amandmane) vrlo kratka obrazloženja, ubeđeni da će, kada govorimo o amandmanima, ovde sedeti ministar, pa ćemo da mu objasnimo. Ako bi ministru došlo do svesti da izmena člana 8. na način kako smo mi predložili ne košta ništa državu, vrlo malo košta poslodavca, a mnogo čini jednoj kategoriji ljudi, a to su zaposleni invalidi – valjda je to kategorija ljudi kojima zaista treba pomoći, ne treba ih sažaljevati, nema potrebe, ali im pomoći onoliko koliko je u nadležnosti parlamenta i Vlade Republike Srbije – dakle, da je slučajno ministar Dinkić tu, ubeđena sam da bih ga uverila da su argumenti koje sam iznela ispravni i da bi u ime Vlade ovde prihvatio amandman. Zato očekujem i od poslanika skupštinske većine da skrenu pažnju ministrima da je njihov opstanak u direktnoj vezi sa stavom ovog parlamenta, pa bi bilo lepo da to poštuju i da nas bar saslušaju i eventualno prihvate ono što im se učini da mogu da prihvate. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Završavam. Konkretno ovaj amandman niti koncepcijski nešto remeti Predlog zakona, niti koncepcijski remeti fiskalnu politiku Mlađana Dinkića. Jednostavno, jedan human gest. Očekujem da će kolege narodni poslanici, u odsustvu ministra, u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, osnovni zakon, Zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, donet je 2004. godine i objavljen u "Službenom glasniku RS" broj 84. Kaznene odredbe koje su predložene ovim zakonom su, kao i u mnogim drugim zakonima koje je predlagao ministar Dinkić, drakonske kazne za neizvršenje određenih obaveza plaćanja poreza i drugih obaveza kada je u pitanju Ministarstvo za finansije, a poreska policija, videli smo juče, razmatrajući ovde amandmane na Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji i upravi, dobila je takva ovlašćenja da joj je jedino još ostalo da hapsi i da izriče kazne zatvora. Članom 17. ovaj minimum kazne od 2.500 zamenjuje se brojem od 5.000, a odnosi se na član 73. osnovnog zakona. Tim članom je regulisano da će se novčanom kaznom od 5.000 do 250.000 dinara kazniti preduzetnik ako ne izvrši uplatu doprinosa ili uplatu doprinosa ne izvrši u propisanom roku (član 60. stav 1). Postavlja se osnovno pitanje – kakav je ovo raspon kazni, od 5.000 do 250.000 dinara, pedeset puta? Koji su tu razlozi i kriterijumi za određivanje visine kazne, da li će biti kazna 5.000 ili 250.000? Da li to zavisi od poreske policije, od rukovodioca poreske uprave, koji je član stranke G17? Voleo bih da znam da li postoji u Srbiji rukovodilac poreske uprave da nije član stranke G17. Ne verujem da takvih ima. Znam da su u Kraljevu tri rukovodioca Poreske uprave menjana za zadnjih godinu dana, svi su morali prvo da budu članovi G17. Drakonska je kazna za nemogućnost izvršenja, kada je u pitanju preduzetnik, ali kada pogledamo i ove ostale kaznene odredbe, kako se može drugačije kažnjavati odgovorno lice u državnom organu, da ta kazna bude deset puta manja u odnosu na odgovorno lice u pravnom licu ili kada je u pitanju preduzetnik? Koji su tu kriterijumi za određivanje kazne? Imamo primere, ponovo moram da se pozovem na to, preduzetnici koji nisu bili u mogućnosti... Znači, i država u nekim trenucima nije u mogućnosti neke obaveze da izvrši, iako ima sve instrumente u svojim rukama, znači da izvrši obaveze prema penzionerima, prema zaposlenima u zdravstvu, prosveti, u rokovima i u iznosima koje je obavezna da isplati. Ti preduzetnici su za neizvršenu obavezu plaćanja PDV-a od 10.000 dinara dobili rešenja o kazni na 125.000. Koji su to kriterijumi o takvom drakonskom kažnjavanju za nemogućnost izvršenja za deset dana? Žalba tu ne zadržava izvršenje. Znači, ide automatski rešenje i blokira se račun tog poreskog obveznika i ta sredstva se skidaju. I sama žalba, ceo žalbeni postupak i odlučivanje u centru u Kragujevcu na rešenje iz Kraljeva je čista formalnost. Sa svim ovim drugim kaznama, kada je u pitanju naplata državnih prihoda, prešlo se u jednu drugu krajnost. Srpska radikalna stranka i poslanička grupa SRS jeste za disciplinu kada je u pitanju izvršenje obaveze prema državi, ali postoje objektivni razlozi zašto se nešto ne može učiniti u određenom roku. Postoji način da se nadomesti zakašnjenje, ali ne sa drakonskom kaznom, eventualno sa kamatom, kao što je to bilo ranije, kada su u pitanju obaveze za državu. Isti je primer naredni član 18, kao i član 19.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, replika.
Replika gospodinu Četroviću, koji je više puta pomenuo G17 plus, bez ikakve potrebe. Ono što je jako važno, to je da vi ovde, gospodine Četroviću, izražavate negodovanje što se uvodi red, negodovanje što oni koji krše propise moraju da se povinuju zakonu. Postavlja se osnovno pitanje – koga vi želite da zaštitite? Nemojte lažno da štitimo građane, koncentrišite se i kažite koga ko krši zakon ovde za skupštinskom govornicom želite da zaštitite. Ono što je jako važno – šta donosi red? Donosi smanjenje sive ekonomije. Nemojte mi reći da postoji politička stranka i neko u Srbiji ko se ne zalaže za smanjenje sive ekonomije u državi. Budžetska disciplina je značajno postignuta u toku prošle i ove godine. Nemojte mi reći da se zalažete za budžetsku nedisciplinu i da jedni mogu da budu povlašćeni, a drugi da plaćaju porez. Napokon smo uveli sistem da svi podjednako moraju da plaćaju porez i da je zakon jednak za sve. Što se tiče firmi i plaćanja obaveza, vi znate da je Vlada Republike Srbije donela uredbu baš o tome za one koji su plativo sposobni do određenog procenta da mogu na rate da plaćaju ono što nisu platili u prethodnom periodu. Onaj ko je bio neodgovoran i krši i tu uredbu, pa šta, on mora da se povinuje zakonskim rešenjima, nije moguće da takve štitite. Ja sam ovde za skupštinskom govornicom i rekao da je u poreskoj upravi, a pitam da li je tako u nekoj drugoj jedinici državne uprave, napravljen test da se vidi koliko ko vredi. Pod udar tog testa došli su i neki članovi G17 plus i oni su smenjeni. Onaj ko je najbolji treba da bude izabran na određeno rukovodeće mesto i valjda niko nema ništa protiv toga. Naprotiv, to je dobro i za poresku upravu, to je dobro za državu Srbiju u celini. Molim vas, ne morate bez preke potrebe da izlazite i, eto tako, rešili ste danas da u jednom trenutku ... (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) ... pomenete G17 plus da bi izazvali repliku ili nešto slično. Dakle, nemam potrebe da sa vama na tako niskom nivou polemišem kako vi želite, jer pripadam nekom drugom imidžu, načinu razmišljanja i debatovanja za skupštinskom govornicom. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Četrović. Izvolite.
Javljam se po članu 104, ili ceo Poslovnik. Kada sam danas i ranije prozivao G17, prozivao sam sa razlozima i argumentima sa kojima raspolažem. Što se tiče uprave prihoda, počeo sam da radim 1974. godine u Upravi prihoda opštine Kraljevo. Radio sam četiri godine i donekle znam šta je porez, šta je naplata, kako se razrezuje i kako se naplaćuje. Vi, sa ovim uvođenjem reda prema građanima Srbije, da im otmete, kada je u pitanju porez, po svaku cenu, i ako je u pitanju radnik, seljak. Da li ste uveli red kada je u pitanju Karić, Kostić i ostali, G17, Labus, Dinkić, kao ministar finansija i vi kao cela poslanička grupa? Šta ste uradili sa Karićem i vlasništvom nad "Mobtelom"? Gde je tu država, koliko je vlasništvo države, koga čekate da se to razreši? Da li čekate da narod uzme motke i da to razreši? Pričate o ravnopravnom oporezivanju građana Srbije. Kolike obaveze prema državi plaća Karić? Kolika je njegova mesečna plata – 250 - 300 hiljada evra. Koliko plaća doprinose za socijalno osiguranje? Ali, ovde ste predvideli seljaku da plati na 40% prosečne zarade za zadnji kvartal 2004. godine. Da otmete staračkim domaćinstvima, koja moraju do groba da se bore da prežive, da obrađuju zemlju, da hrane stoku da bi preživela. Kako vas nije sramota? O vašem redu vi govorite u državi Srbiji.
Replika, narodni poslanik Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, kada neko dođe i ne zna na koji član Poslovnika da se pozove, to je jasan dokaz da po Poslovniku čak nema pravo da se javi, jer nisam ni na koji način povredio niti dostojanstvo Skupštine, niti ijednu odredbu Poslovnika. Što se tiče Bogoljuba Karića, vi vrlo dobro znate da je gospodin Dinkić, kao ministar finansija, naplatio ekstraprofit gospodinu Kariću. Čeka se arbitraža u Cirihu i time nisam zadovoljan što država odlučnije ne rešava pitanje "Mobtela" u ovom trenutku, a ne da čeka završetak arbitraže u Cirihu, ako mene pitate. Ali, bolje bi bilo vama da povedete računa o svojim odbornicima po Srbiji koje ili prodajete ili ih kupuje Karić, ili već šta se s tim događa. O tome vi povedite računa, o Obrenovcu, Lazarevcu, Savskom vencu i ko zna koliko opštinskih odbora po Srbiji, gde baš vi imate probleme, i da li se ta nedodirljiva Srpska radikalna stranka deli po lokalu na svim nivoima. Što se tiče termina "otimanje", taj termin niti pripada niti priliči G17 plus. Taj termin je vaš i priliči vama. Dakle, ono što ste vi, tako da se izrazim, oteli građanima Srbije, mi smo danas u prilici da vraćamo te stare dugove. Setite se stare devizne štednje, zajma za preporod Srbije i svega onoga što je građanima u prethodnom periodu nepravedno oduzeto. Nemojte na takav način da se obraćate nekome ko pokušava nepravdu iz prethodnog perioda sada, na jedan doličan i dostojan način, da ispravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reč je o amandmanu gospodina Momira Markovića koji je takođe dobio obrazloženje od Vojislava Koštunice da amandman nije pravno moguć, a on želi da uvede red kroz izmenu člana ovog zakona i omogući onima koji su poreski obveznici u Srbiji pod Dinkićevim i Labusovim beskrupuloznim zakonima i organima poreske uprave, počev od ovoga koji misli da je Požarevac centar sveta, a glavni je poreski policajac u zemlji, preko ovakvih nadobudnih predstavnika naroda koji ništa ne znaju o tome koliko su ljudi gladni i u kakvoj bedi žive. Ovo vam je kao deža vi; ja sam mislila da je ovaj čovek otišao, posle onih nekoliko replika koje smo imali pre nekoliko dana, u najmanju ruku, na godišnji odmor. Ili bar da krene po Srbiji, kako sam ga podučila, da obilazi građane i da vidi kako teško žive. Ili, bar da pokuša da napravi neki odbor te organizacije koja u Kragujevcu ne da nije prošla cenzus, nego ima 1,3% birača. Uopšte nije važno, nije vredno komentara, najvažnije je ovo što je namera gospodina Markovića i Srpske radikalne stranke. Naime, ne da je ovaj amandman pravno moguć, nego je jedini racionalan pristup, s obzirom na to da smo i te kako svesni, za razliku od poslaničke većine, kakav je standard naših građana, da se prihvati ovaj amandman. Pozivam, ako ima razumnog dela te poslaničke većine, pre svega mislim na ove koji su stožer ovakvog okupljanja i koji trpe ovakvo ponašanje i prethodnog govornika i takvog ministra finansija, to su poslanici DSS-a, da pogledaju o kakvom se amandmanu radi. Gospodin Marković je predložio da se novčanom kaznom od pet do 150 hiljada dinara kazni za prekršaj preduzetnik (znači, manje je nego u predloženom tekstu) ako ne izvrši uplatu doprinosa do momenta kontrole nadležnog organa, odnosno u drugom stavu traži da se sa kaznom od 2,5 do 50 hiljada dinara kazni za prekršaj preduzetnik ako ne izvrši uplatu doprinosa u propisanom roku. To je zaista jedini realan pristup kada su u pitanju poreske obaveze koje definiše član 73. osnovnog teksta zakona, odnosno član 17. koji se menja. Do kraja rasprave ostala su još dva amandmana naših uvaženih kolega srpskih radikala, a i u nastavku, po republičkim administrativnim taksama, kroz smanjenje predloženih visina taksi, kao i ovih kaznenih odredbi, želimo da ove članove zakona inkorporišemo u stvarnu situaciju u Srbiji, a to je izuzetno teška socijalna i ekonomska situacija u kojoj se nalazi svaki poreski obveznik. To je jedini način, a i naš veliki doprinos kao poslanika i stranke da pomognemo građanima, da ih nekako spasimo od ovog, u pravom smislu reči, terora koje nad njima sprovodi zakonodavna vlast na takav način što izglasava ovakve zakone, a posle dolaze pod udar poreskih organa koji su nemilosrdni i koji su u funkciji sprovođenja jedne politike da se građanima oguli koža. Veoma često se dešava, takav je primer i u gradu iz koga dolazim, da poreski obveznici moraju zaštitu da traže na taj način što pokreću krivične prijave protiv nadležnih organa iz poreske uprave, Republičke uprave prihoda, jer se vrši zloupotreba položaja. Ne mogu da stanu na kraj tom bezakonju koje se sprovodi. Naravno, svi su se oni osilili, jer im je takav ministar finansija, takve im je naloge dao i onda, dakle, šta je za njih najbolje i kako da ispune tu normu i da po džepovima nedužnih građana i onih koji se muče traže ono što oni nemaju mogućnosti da plate, jer je zaista privredna situacija u zemlji veoma teška.
Da li još neko želi reč? Na član 18. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Pošto je ovaj amandman prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 34. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O REPUBLIČKIM ADMINISTRATIVNIM TAKSAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Suzana Grubješić, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Nataša Jovanović, Milovan Radovanović, Gordana Pop-Lazić, Momir Marković, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Vojislav Milajić, Nemanja Šarović, Branislav Rankić, Milan Stevović, Zlatan Jovanović, Vitomir Plužarević, Darko Glišić, Aleksandar Đorđević, Igor Bečić, Milan Veselinović, Miljko Četrović, Tomislav Penezić, Rodoljub Gačević, Zoran Antić, Radiša Ilić i Mileta Poskurica. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Evo još jednog predloga zakona koji atakuje na džepove građana Srbije – Zakon o republičkim administrativnim taksama, odnosno njegove izmene i dopune. U delu obrazloženja ovog zakona – Procena iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona Vlada kao predlagač kaže: "Za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbeđivati posebna finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije." Naravno da nije, ali jesu potrebna dodatna finansijska sredstva da bi se napunio budžet Republike Srbije. To predlagač nije rekao, ali ćemo zato mi to da kažemo i da obrazlažemo. Predložila sam u ime poslaničke grupe SRS da se član 3. Predloga izmena i dopuna Zakona o republičkim administrativnim taksama briše, a reći ću i zašto. Zato što član 3. govori o članu 31. osnovnog zakona. Član 31. osnovnog zakona kaže da se novčanom kaznom od 1.000 do 20.000 dinara kažnjava za prekršaj odgovorno lice u organu iz člana 2. ovog zakona. Sada je od strane Republičke vlade kao predlagača ovog zakona predloženo da se 20.000 zamenjuje sa 50.000 dinara. Sada ću da vam pročitam i zašto će eventualno neko biti kažnjen kaznom od 50.000 dinara. Dakle: ako izvrši radnju po podnetom zahtevu, odnosno podnesku, bez dokaza o naplati takse u smislu člana 4. ovog zakona; ako u rešenju ili drugoj ispravi, za koju je taksa plaćena, ne označi da je taksa plaćena, iznos takse i tarifni broj po kojem je taksa plaćena. Molim vas, da li bi iko normalan, da li bi jedan zdrav um mogao da predvidi da se čovek kazni kaznom od 50.000 dinara zato što u rešenju ili drugoj ispravi, za koju je taksa plaćena, ne označi da je taksa plaćena i iznos takse koji je plaćen i tarifni broj po kome je plaćena itd. Ovo je neverovatno. Naravno, administrativna taksa treba da se plaća, mora da bude umerena, mora da odgovara ekonomskom i socijalnom statusu većine građana u Srbiji. Bez obzira na potrebu punjenja budžeta, Vlada Republike Srbije mora da vodi računa na neki drugi način, a ne samo – kada nešto para zafali, idemo na izmene i dopune zakona kojima se uzimaju pare od građana Srbije. Ne znam da li ste vi svesni da građani to više ne mogu da podnesu; koliko god su svesni i hoće da ispunjavaju svoje obaveze prema državi, građani nemaju da plate ni administrativnu taksu. Dakle, dovodite ljude do toga da ne mogu osnovnu dokumentaciju koja im je potrebna da uzmu iz opštinskog ili nekog drugog organa uprave, zato što nemaju dovoljno para da plate administrativnu taksu. A kako se ovde dalje kaže, kaznom od 1.000 dinara do 50.000 dinara, kako Vlada predlaže, kazniće se i neko ko taksenu marku propisno ne poništi. Da li nekome ovo zvuči normalno, molim vas? Neko ko radi za platu od 20.000 dinara slučajno u gužvi ne poništi propisno jednu taksenu marku, on će lepo budžetu Republike Srbije, odnosno Mlađanu Dinkiću da plati kaznu od 50.000 dinara! Da li neko misli da je ovo normalno? Ako ima nekoga ko tako misli, da ja odmah odustanem od amandmana? Istom kaznom kazniće se i neko ako ne obavesti obveznika da je za podneti zahtev, odnosno podnesak (ali morate da izađete ovde da kažete da mislite da je ovo normalno), dužan da plati taksu... A, nije prošao test, to je problem; neka ga naknadno testiraju, možda nešto i bude od njega. Ako ne obavesti obveznika da je za podneti zahtev (nemojte vi mene da ometate, molim vas), odnosno podnesak, dužan da plati taksu propisanu Tarifom za spise i radnje u određenoj upravnoj radnji, odnosno upravnim stvarima ili taksu ne naplati, odnosno ne obavesti Poresku upravu radi otpočinjanja postupka prinudne naplate. Dakle, sada je bitno da treba blagovremeno da se obavesti Poreska uprava radi prinudne naplate i teško onom ko slučajno nije platio administrativnu taksu. Stižu poreznici sa heklerima, obijaju stanove, a juče smo o tome govorili, mogu valjda i da ubijaju, jer nigde ne piše da ne mogu, a sve mogu po pitanju prinudne naplate. Dalje, novčanom kaznom od 1.000 do 50.000 dinara kazniće se ko ne naplati taksu za zahteve, podneske ili druge spise koji, netaksirani ili nedovoljno taksirani, stignu poštom iz inostranstva pre uručenja zatraženog rešenja ili druge isprave, odnosno pre saopštenja obvezniku da je radnja izvršena i ko u rešenju, ispravi, dokumentu ili pismenom, koji se izdaju bez plaćanja takse, ne označi svrhu izdavanja i na osnovu kojeg člana ovog zakona, odnosno tarifnog broja je oslobođeno od plaćanja takse. Dakle, pored ovog nenormalnog povećanja ovog maksimuma kazne za sve prekršaje sa 20.000 na 50.000 dinara, imamo opet ono što je karakteristično za sve predloge Vlade Republike Srbije, ove i one prethodne. Dakle, karakteristika svih vlada od 2000. godine do ove je, kada je u pitanju naplata taksi, kada je u pitanju kaznena politika, da se pravi nenormalan odnos, kao u ovom slučaju od 1.000 do 50.000 dinara. Svaki put kada govorimo o tome ja pitam, a pitam i sada, ko je taj i šta su merila, ko će da proceni da neko ko nije propisno poništio taksenu marku plati 1.000 dinara, a ko će da plati 50.000 dinara? Da li to znači da tamo u nekoj opštini u kojoj je na vlasti neko ko rado primenjuje ovaj zakon, a službenik na šalteru je neko ko ima saznanja da pripada nekoj opozicionoj stranci, taj će da plati 50.000 dinara što nije poništio taksenu marku, a onaj koji je iz iste stranke, on će da plati 1.000 dinara? Na koji način, kojim kriterijumima će se razdvajati ovih 1.000 i 50.000 dinara i sve ono što stoji između? Dakle, uopšte ovakvo normiranje administrativnih taksi, sudskih taksi, kazni u svim zakonima je nešto što SRS, naša poslanička grupa, ne može da prihvati i mi redovno govorimo o tome zato što znamo da primena ovog zakona pravi strašne probleme na terenu i to znaju građani koji to lično dožive, a kada čuju naše objašnjenje onda im je jasno kako mogu takve stvari da se dese. U obrazloženju zašto ne prihvata ovaj amandman Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo povećanje maksimalnog iznosa do koga se mogu izreći novčane kazne za prekršaj odredaba zakona kojim su uređene republičke administrativne takse u funkciji usaglašavanja sa zakonom kojim su uređeni prekršaji, kao sistemskim zakonom u oblasti prekršaja." Ovo je lepo Vlada slagala. Ovo nema veze sa ovim, ali kada smo govorili o tom zakonu o prekršajima i uopšte o svim zakonima pojedinačno, uvek skrećemo pažnju da Vlada mora da počne ozbiljno da radi, da Vlada mora da kodifikuje propise, da mora određenu vrstu kazni, taksi itd. da svrsta sve u jedan zakon, da ne može da se provlači kroz 500 zakona i kada treba da se zamažu oči, da se zavaraju građani zašto se povećavaju određene takse, da se onda obrazlaže da je to zato što su se u ovaj zakon prikupile sve moguće takse koje su kroz razne druge zakone predviđene, pa sada treba da budu objedinjene u ovom zakonu. Dakle, nas srpske radikale naravno ne možete prevariti, Vlada ne može da nas prevari, mi pratimo sve što se dešava. Mi ovaj posao ozbiljno radimo i dobro znamo šta je sadržano u Zakonu o prekršajima, možemo da uporedimo sa ovim zakonom. Ovo što radi Vlada Republike Srbije nije dobro za građane Srbije, zato što se građanima Srbije iz dana u dan zavlači ruka u džep direktno povećanjem taksi, povećanjem kazni, a na onaj drugi način svakodnevnim povećanjem cena, obaranjem cena poljoprivrednih proizvoda. Jednostavno, Vlada Republike Srbije, dopalo se to vama ili ne, vama koji podržavate Vladu, toliko je loša da zaista ne znam kako više imaju obraza da se predstavljaju kao Vlada, kako više mogu da kažu da vladaju Srbijom, kada ništa ne rade u interesu građana Srbije. Ništa, apsolutno ništa. Da je ovde neko od predstavnika Vlade volela bih da me demantuje, da mi kaže – niste u pravu, Vlada je uradila to, to i to. Vlada Republike Srbije u interesu građana Srbije nije uradila apsolutno ništa. Vi koji mislite drugačije, izađite, pa kažite šta je to ova vlada uradila, osim što svaki dan povećava takse, što svaki dan povećava poreze, što se svaki dan povećavaju cene, što se igraju sa građanima Srbije. U aprilu izađe ministar pa kaže da nema govora o povećanju cene struje, dođe juli mesec i cena struje se poveća. Izađe pre deset dana i kaže da nema govora o povećanju cene goriva, treba da se smanji PDV, da se primeni onaj maksimum koji je zakonom ostavljen kao mogućnost da ga Vlada primenjuje, prođe deset dana i cena goriva se poveća. Predstavnici Vlade ponašaju se kao da ne žive u Republici Srbiji, u kojoj vrše vlast, i svojim izjavama, svojim ponašanjem pokazuju kao da ne znaju, da li oni zaista ne znaju, šta piše u predlozima zakona koje nam predlažu. Ja sam čak sklona i u to da verujem, zato što predstavnik predlagača ovde ne obrazloži nijedan predlog zakona, jer od paketa, kako Mlađan Dinkić zove 12 zakona koji nemaju veze jedan sa drugim, jesu iz iste oblasti, ali nikakve veze konkretne nema da bismo mogli objedinjeno o njima da raspravljamo, znači on o 12 zakona govori sedam minuta i naravno da verovatno i ne zna šta piše u ovim predlozima. Zato bi bilo lepo da bude ovde pa da čuje kada mu mi govorimo i kada mu predlažemo da usvaja amandmane Srpske radikalne stranke. Valjda je svima jasno da mi zaista ozbiljno pristupamo ovom poslu i da zaista sa valjanim obrazloženjem tražimo od Vlade Republike Srbije kao predlagača da prihvati naše amandmane. Naravno, pošto Vlada to očigledno neće, jer Vlada ima svoju politiku na koju narodni poslanici ne mogu da utiču, trebalo bi i bilo bi dobro da kolege narodni poslanici povedu računa, da nateraju Vladu tako što neće glasati slepo za svaki predlog koji Vlada ovde ponudi. Jer, ako se ozbiljno bavite politikom i ako imate nameru i ubuduće da se bavite politikom, vi ste ti, mi smo ti koji ćemo da idemo među građane i da objašnjavamo zašto je poskupelo gorivo, zašto je pala cena pšenice, zašto je poskupela struja, zašto su pojeftinile maline. To građani pitaju nas na terenu i vas će da pitaju, a vi nemate odgovor zato što slepo podržavate sve što vam Vlada Republike Srbije ponudi. Vlada Republike Srbije se ponaša toliko loše da zaista ne zaslužuje više podršku ovog parlamenta, ali znate, po onoj narodnoj – može kako hoće, ali ne može dokle hoće.
Da li još neka poslanička grupa želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Izuzetno je dobro što u susret novoj sednici Narodne skupštine, na kojoj će biti, između ostalih, i tačka dnevnog reda – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2005. godinu, danas imamo na dnevnom redu ovaj predlog zakona kojim se menjaju administrativne takse. Dešavaju se neverovatne stvari. Ministar Mlađan Dinkić neprekidno se već mesecima hvali kako prihodi budžeta enormno rastu, prevazilaze sva optimistička očekivanja, kako ga hvale ovi sa Zapada da je genije, a onda, u tom i takvom blagostanju, kada pare idu prema budžetu, padaju sa neba, ministar nam predlaže zakon o izmenama i dopunama Zakona o administrativnim taksama i još predlaže povećanje administrativnih taksi. Zašto povećanje kad je budžet prepun para? Valjda bi normalno bilo, da je prošao na testu o kome je gospodin Albijanić malopre pričao, da se prihodi po osnovu taksi smanjuju. Međutim, kod nas se dešava kontrapotez: prihodi se povećavaju u budžetu, hajde da povećamo još i administrativne takse. To je opredeljenje. Verovatno je problem ne onoga ko je popunjavao test, nego ko je ocenjivao test. U toj euforiji desilo se da u ovom predlogu zakona na dva ili tri mesta imamo ili smanjenje takse ili brisanje takse. To je upravo situacija sa članom 5. Predloga zakona, a tiče se tarifnog broja 6. Zakona o administrativnim taksama, a odnosi se na sledeće: prema postojećem rešenju u Zakonu, za zahtev za odobrenje prevoza opasnih materija, izuzev eksplozivnih, u drumskom i železničkom saobraćaju plaća se administrativna taksa od 1.270 dinara. Znači, onaj ko traži odobrenje da može da preveze u železničkom i drumskom saobraćaju opasne materije do sada je morao da plaća ovu taksu od 1.270 dinara, a sada, kada vi usvojite ovaj zakon, on više neće da plaća nikakvu taksu, jer će to odobrenje da dobija maltene za džabe. Samo da vas podsetim da se radi o zahtevu onoga koji prevozi opasne materije i taj zahtev treba da se tretira kod nadležnog državnog organa. Taksa je do sada bila nešto nužno što ide uz evidentiranje tog zahteva i obradu tog predmeta, ali posle ovoga mene ne bi iznenadilo da se u drumskom i železničkom saobraćaju prevoze opasne materije, a da niko i ne podnese, ni ne razmišlja o tome da li treba da obezbedi odobrenje. Jeste to materija nekog drugog zakona, ali sada ne postoji obaveza plaćanja takse, a kad ne postoji obaveza plaćanja takse verovatno ne postoji ni obaveza da se obezbedi to odobrenje. Uostalom, šta će odobrenje, to je u nadležnosti nekog drugog organa. Sada imamo ovde dve vrste obrazloženja povodom ovog amandmana. Jedno obrazloženje je, pošto je greškom u obrazloženju amandmana otišlo generalno obrazloženje za sve amandmane – da SRS ne prihvata povećanje taksi, ovde je slučaj gde nije povećanje takse, oni sada kažu, malo se sprdaju sa time i kažu: ne prihvata se zato što obrazloženje ne odgovara. U drugom obrazloženju navode da to rade na zahtev Ministarstva nauke, koje vodi računa i o ekologiji. Kao, oni su podneli zahtev da se oslobodi plaćanje bilo kakve takse kada je u pitanju ekologija. Vidite koliko tu ima različitih stavova povodom istog pitanja. Nije zahtev ovde centralno pitanje, nego je ovde centralno pitanje odnos prema ekologiji i odnos prema obavezama. Da sada budem u terminologiji gospodina Albijanića, ovo je pitanje reda. Kako vi to zavodite red? Nije ovo red za loto, nego kako zavodite red ovde? Oslobađate od obaveze plaćanja takse za podneti zahtev kojim se traži odobrenje za prevoz, a znate i sami koliko je ta delatnost opasna i koliko postoji izrazita obaveza države da o tome vodi ne samo evidencije, nego da vrši i kontrolu, kako ne bi došlo do nekih incidenata i kako se opet ne bi desilo da preko TV dobijamo informaciju kako se na toj i toj železničkoj stanici preturila neka kompozicija, isteklo to i to, opasna materija, Beograd se ceo trese zbog pretpostavljene opasnosti od eksplozije. U vreme Zorana Živkovića, on izlazi i kaže da će biti svi smenjeni. Ako se ide malo dalje, onda se vidi da ni dokumentacija ni ono što prati nije bilo u skladu sa zakonom, niti u skladu sa redom, kako se zalažu ovi iz G17 plus. Ovde ne postoji razlog da se ovo oslobodi i izbaci iz Zakona. Ako hoćemo da počnemo da pričamo, ta taksa od 1.270 dinara, pretežno za pravna lica koja obavljaju ovaj posao, ne predstavlja neki veliki iznos. Međutim, ovde imamo dva potpuno odvojena procesa: ako se javlja fizičko lice, takse se povećavaju; ako se javljaju pravna lica koja obavljaju neke specifične delatnosti, onda imamo oslobađanje, brisanje ove pozicije i ove tarifne stavke, kao da je to kod nas sve u najboljem redu, kao da ne postoji nikakva opasnost zato što se prevoze opasne materije, kao da smo razvili sistem drugih mera koje garantuju sigurnost. Doduše, to se i ne tiče baš ovog predloga zakona, ali ne postoji nijedan razlog da se ova vrsta delatnosti oslobodi obaveze plaćanja takse. To je centralni problem. Ova logika koja je rukovodila Vladu prisutna je još kod nekoliko tarifnih brojeva gde se javljaju zahtevi povodom nekih pitanja koja se tiču ideologije. Smatram da ako negde nije trebalo da se vrši izmena, onda u ovoj oblasti nije trebalo da se vrši nikakva izmena. To je trebalo da ostane, moralo je da ostane, upravo zbog ove delatnosti i činjenice da verovatno ti zahtevi i podležu rigoroznijoj kontroli pre dobijanja odobrenja. Potrebno je da se obezbedi veliki broj saglasnosti: da je obezbeđena protivpožarna zaštita, atest prevoznog sredstva i da ne ređam dalje šta je sve po propisima o prevozu opasnih materija potrebno. Verovatno postoji potreba da ta taksa za ovo odobrenje bude u značajnijem iznosu. Međutim, vidite, kada se ne prođe na testu, onda imamo ovakva rešenja.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od amandmana koji je obrazlagao gospodin Zoran Krasić, amandman koji sam podnela na član 6. Predloga zakona, koji se odnosi na tarifni broj 8, jeste nešto sasvim novo u Zakonu o republičkim administrativnim taksama, potpuno neprimereno. Ovo će dovesti do još većeg protesta i ogorčenja građana Srbije, a i kada vama budem krenula, gospodo poslanici, da obrazlažem o kojim pozicijama se radi, videćete da to ima veze sa nekim zakonima koje ste doneli u Skupštini, a ne možete ni da se setite koji su to zakoni, zato što je iz pojedinih odredaba tih zakona izvučeno da se uvede jedan potpuno novi tarifni broj 8, a da se prethodni izbriše. Kako je to do sada bilo u Zakonu o republičkim administrativnim taksama? Kada je u pitanju tarifni broj 8, on se odnosio, a postojala je samo jedna vrsta zahteva, na zahtev za analizu uticaja delatnosti na životnu sredinu. Dakle, za obavljanje neke delatnosti i kakav je njen uticaj na životnu sredinu administrativna taksa je bila 760 dinara. Možemo da raspravljamo o tome, a o tome smo govorili kada je bila pre dve godine izmena te takse, ali sada sa aspekta pomeranja, što se tiče tog odnosa i neformalne devalvacije dinara, da li je to mnogo ili malo, ali ovde se sada to više ne čini. Ovde se ta pozicija briše. Taj tarifni broj 8. je potpuno poprimio novi karakter, tako što su u njega uključene odredbe iz nekoliko zakona koje ste vi doneli, a protiv kojih je bila Srpska radikalna stranka. Radi se o zakonima koji se tiču zaštite životne sredine, Zakonu o energetici, Zakonu o proceni uticaja na životnu sredinu, Zakonu o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja životne sredine, o reproduktivnom materijalu šumskog drveća, o sadnom materijalu voćaka, vinove loze i hmelja. Dakle, to su sve zakoni koje je donela ova nova vlast, odnosno vi kao većina u Skupštini, na predlog resornih ministara, otkako je Vojislav Koštunica premijer. Potpuno sam uverena da je on i ovo obrazloženje kao premijer Republičke vlade potpisao i da ne zna o čemu se radi i na koji se način ustanovljavaju novi razdeli. Mlađan Dinkić zna da njegova stranka nema apsolutno nikakvog uticaja u biračkom telu i da je to ono – daj šta daš, sada da pokupi šta može u jednom sazivu, u jednom mandatu. Koštunica bi kao političar, koji je sada igrom nekog slučaja i premijer, koji je prisutan od obnavljanja višestranačja na političkoj sceni Srbije morao da zna, to je neka elementarna logika, da svaki novi namet, a ovde je on u tarifnom sistemu 8. sadržan u mnogo pozicija, i sada ću vam nešto više reći o tome, jeste nešto što će automatski da naiđe na veliko negodovanje kod građana. Umesto tog sasvim jednostavnog zahteva za analizu uticaja delatnosti na životnu sredinu, zbog usvajanja svih ovih pobrojanih zakona, protiv kojih smo mi srpski radikali bili, kao razlog za donošenje novog tarifnog broja 8. predlagač, a u to obrazloženje je uključen sada i premijer, jer je potpisao u ime Vlade da se ne slaže sa ovim mojim amandmanom, nam predlaže da se uvedu sasvim nove pozicije. Kaže – zahtev za odlučivanje o potrebi izrade procene uticaja, a samo piše "procena uticaja", pa sada vi, da vam ovo nisam objasnila a niste imali pred sobom zakon ili ne znate o čemu se radi, ne biste znali da je to procena uticaja na životnu sredinu; mogli ste da mislite da je procena uticaja ne znam čega, uticaja raznih faktora na ne znam šta. Ne, nije, nego procena uticaja na životnu sredinu kada je u pitanju nova delatnost. Sada umesto onih 760 dinara za taj zahtev treba da se da 1.000, ali on se sada drugačije zove. To vam je kao kada podnosite zahtev za legalizaciju po onom Šumarčevom zakonu, pa vam u startu treba sto evra, pa tek onda da uđete u proces legalizacije. Tako vam je isto i kada dođete na šalter radi procene uticaja, a ovde je to i nedorečeno, na životnu sredinu, šta vam dalje treba – prvo, ovih 1.000 dinara. Dalje se kaže, za zahtev za određivanje obima i sadržaja studije o proceni uticaja, ali postavlja se pitanje kolika je ta studija, da li ima dve, tri ili 50 strana, to treba da odluče po vašem zahtevu ovi iz organa za naplatu republičke administrativne takse, pa oni kažu – još 1.000 dinara. Dakle, kad ponesete zahtev pa vidite koliki je obim studije dolazite do toga da podnosite zahtev za davanje saglasnosti na tu studiju, koja je ili dobra ili nije. Ako je ona prošla, onda se kaže: do sto metara kvadratnih – 20.000 dinara. Ako neko želi da osnuje, recimo, farmu pilića, teorijski je moguće da to uradi i na sto metara kvadratnih, da nešto počne, uzme malo živine, nešto mora da radi, a to je vrsta proizvodnje, mada sve vam govorim po primerima kakvi će se desiti u praksi jer je ovo samo jedan u nizu. Ili, da instalira u okviru svog imanja, ako ima prostora, neki rasadnik ili da se bavi proizvodnjom nekog bilja, znači, zbog raznih preparata, pesticida, ovde zbog prehrane stoke ili zbog raznih drugih zaštitnih elemenata koji moraju tu da se uključe, mora da izvrši procenu uticaja i da uradi studiju o tome da li se uklapa u okruženje, odnosno u životnu sredinu. Nemoguće je da neko to radi u urbanom naselju, mada ima i takvih slučajeva. U Kragujevcu postoji jedan deo grada, koji je u međuvremenu prerastao u jako lepo naselje. Nekada je to bila periferija. Bilo je seosko područje. Okolo su sve velelepna zdanja, lepe kuće, uređene, a jedan čovek je ostao sa svojom delatnošću, koju je verovatno započeo pre 20 godina, kada tu nije bilo tih kuća, i on uzgaja koze. Neko mora da izvrši procenu da li je to što on radi pogubno po životnu sredinu i okruženje, a ima takvih slučajevima i u drugim gradovima, na obodu grada. Ako je do sto kvadratnih metara, striktno po ovom tarifnom broju mora da se meri, jer ako pređe sto metara kvadratnih, a to je raspon deset puta, do hiljadu metara ne plaća 20.000 nego 39.000 dinara, i one 2.000 kod podnošenja zahteva, znači 41.000. Ako pređe hiljadu kvadratnih metara, to je 30 puta 30, ako je u pitanju neka druga farma sa nekim drugim životinjama, ako nisu u pitanju pilići gde treba manje prostora, ako su u pitanju ovce, koze, nije važno šta, a hoćete da podstičete ljude da otvaraju te farme i da se bave tom proizvodnjom, po novom treba da plati 64.000 dinara, jer opet mora da izradi studiju, ustanovljava farmu, i da izvrši procenu uticaja na sredinu. Dalje se kaže – zahtev za davanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja zatečenog stanja. To je kod onih koji već imaju to isto, kao što je ovaj jedan primer koji sam navela, a takvih ima ko zna koliko. Oni moraju da izvrše, za bilo koju proizvodnju koja se tiče zaštite životne sredine, odnosno uticaja, legalizaciju tog posla po ovom novom tarifnom broju 8. Moraju da plate, ako je do sto metara kvadratnih, 10.000 dinara; od sto do hiljadu metara raspon je deset puta. To je kao kada je Dinkić rekao – oni koji imaju do 45 godina navodno će od septembra moći da uzimaju stambene kredite sa 4,5% efektivne kamate, a zamislite, neko napuni 45 godina ne znam kog septembra i sledećeg dana ima 45 godina i jedan dan i on ne može da podnese zahtev i mora da plaća kamatu od 15% ili od 11%. Isti vam je slučaj i ovde – ima sto jedan kvadrat, mora da plati duplo više. To je neverovatna logika. Gde je tu Koštuničina logika da potpiše ovako nešto i da da mogućnost da se pravi ovakav tarifni broj? Ako hoćete da legalizujete tu delatnost, od sto do hiljadu kvadratnih metara morate platiti 20.000 da se izvrši procena uticaja, a preko hiljadu metara 32.000. Sada ima nešto novo. To je verovatno u tom modernom evropskom duhu procesa integracije i svega ostalog. Nije dovoljno što ima zahtev i legalizaciju zatečenog stanja nego se pojavljuje – zamislite kako je to lepo sročeno da se opljačkaju ljudima džepovi, da se uzimaju tolike pare – za ažuriranje studije o proceni uticaja. Dakle, vrši se ažuriranje studije. Kaže – za zahtev za određivanje obima i sadržaja studije o proceni uticaja. Sve ovo građani slušaju i valjda razumeju o čemu se radi, jer kad dođe na šalter, on to mora da plati. Zaista, sada je već kasno, ali kada ste već rešili da ovako ogulite kožu narodu, bar da napišete kojeg je uticaja, a ne da budete ovako nedorečeni, kao – piše tamo u nekim drugim zakonima. Kada je već pljačka, neka bude skroz definisana, a ne ovako nedorečena. Da biste uzeli samo taj zahtev, da biste ažurirali procenu studije potrebno je pet hiljada dinara, a onda posle toga ide: do 100 metara, od 100 do 1.000, i preko 1.000, pa novih pet hiljada, pa 10 hiljada, pa 20 hiljada. Tako vam je to u tarifnom broju osam. Sve ove ovolike hiljade, koje se množe u zavisnosti od toga šta želite da radite i kakva delatnost je u pitanju, a svaka proizvodna delatnost, uzela sam stočarstvo kao primer, neka nova tehnologija, nije važno, proizvodnja bilo čega što može da ima uticaja na životnu sredinu zahteva ovakvu vrstu procena. Umesto onog jednog jedinog zahteva od 760 dinara, ovoliki iznos, sa ovolikim novim razdelima – ako to možete da opravdate i sve da do kraja ništa ne pričate, ne izlazite ni na jednu repliku, jer šta biste rekli posle ovoga. Ovo je očigledna pljačka ljudi. Bolje je da niste pisali ovakvo obrazloženje i da premijer nije stao iza tog obrazloženja da kaže – zbog ovih prethodnih zakona moramo da ustanovimo ovakav novi tarifni broj osam. Onda nije trebalo da donosite te prethodne zakone. Koštali ste državu, iscrpljivali nas ovde da vam objašnjavamo da su ti zakoni pogubni i u svim tim segmentima, kada su donošeni ti zakoni, produkovali su mnoge nevolje. Ako su vama napisali ovi iz EU da morate na ovakav način, sa ovakvim tarifama da pljačkate građane Srbije, od jednog pileta, preko jednog jagnjeta i redom. Juče smo videli carinske tarife. Sklona sam tome da mislim da mnogi od vas ne mogu to da opravdaju ni pred samim sobom, a kamoli da odu u narod. Ali, vi ste slepi poslušnici. U petak ste zakazali dan za glasanje, na zeleno pritiskate i tarifni broj osam i sve nove namete i onda ćete da vidite kako će narod zbog toga da vas kazni.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Amandman se odnosi na član 11. gde je ranije bio tarifni broj 15 – za pregled tehničke dokumentacije po zahtevu za davanje saglasnosti na procenu uticaja projekata na životnu sredinu, osim projekata u prirodnom dobru posebnih vrednosti, pa imate taksativno nabrojano od jedan do pet: 1) do 100 metara kvadratnih - 19.120, završno sa tačkom 5), gde je preko 1.000 metara kvadratnih, odnosno 63.730 dinara. Sada je definisano da se tarifni broj 15. menja i glasi: "Za rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost uslova za vršenje monitoringa (merenje emisije, imisije, buke)." Ono što je bitno, obrazloženje je da amandman nije prihvaćen pre svega zato što se član ne odnosi na visinu takse, već je proširen predmet taksene obaveze. Ili se taksa poveća, pa se na taj način puni budžet, ili se broj obveznika, odnosno osoba koje imaju obavezu da plate taksu poveća, odnosno dijapazon tih obveznika se poveća, pa je efekat potpuno isti. Ako se Vlada držala toga da je samo to razlog da se ne prihvati amandman, mislim da zaista nije korektno i nije primereno da ministar finansija gospodin Dinkić nije uopšte prisutan da sluša amandmane poslanika Srpske radikalne stranke i da, ako ima protivargumente, može da obrazloži svoje argumente. Znači, obrazloženje je da je samo "proširen predmet taksene obaveze u odnosu na rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost uslova za vršenje monitoringa, kao kontinuirane kontrole i praćenja prirodnih faktora, odnosno promena stanja i karakteristika životne sredine (merenje emisije, imisije, buke), koje donosi ministar nadležan za poslove zaštite životne sredine na osnovu člana 71. stav 3. Zakona o zaštiti životne sredine. Imajući u vidu da se za zahteve i druge podneske za radnje organa, principijelno, republička administrativna taksa plaća, da se radi o vrsti podneska za radnje organa uvedenoj nakon donošenja zakona kojim se uređuju republičke administrativne takse, predloženim proširenjem predmeta taksene obaveze suštinski se vrši usaglašavanje predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama koje organ vrši u sprovođenju navedenog propisa iz oblasti zaštite životne sredine. Predložena visina takse opredeljena je s obzirom na vrstu i složenost konkretnog posla." Radi se o tome da je visina takse neprimerena, s obzirom da su građani došli do donjeg praga socijalne izdržljivosti, da je zaista velika ekonomska kriza. Umesto da Vlada radi na poslovima da se poveća uposlenost građana Srbije, jer na jednog zaposlenog dva građana Srbije su bez posla, umesto da se poveća rast privredne proizvodnje, da se smanji deficit, radi se samo na tome da se povećavaju takse i da se ustanovi još veći harač, koji je već prisutan, na nejaka leđa građana Srbije. Očigledno je u tome problem. Mi smo, kao poslanici Srpske radikalne stranke, očekivali da zaista zakonodavna vlast bude nezavisna u odnosu na izvršnu vlast i da predsednik Skupštine gospodin Predrag Marković ne bude toliko servilan prema Vladi Republike Srbije. Pre svega, 45 predloga zakona je bilo na dnevnom redu. Iako smo imali samo tri dana da pripremimo amandmane, predsednik je, bez nekog jakog obrazloženja, sklonio šest predloga zakona, i to predloge zakona koji su i te kako bitni, poput Predloga zakona o visokom obrazovanju; valjda je visoko obrazovanje manje bitno, nego takse koje građani Srbije treba da plate. Ne bih previše o tome govorio. Na kraju, u tom zakonu se insistira da treba da stupi na snagu pre osmog dana od dana objavljivanja. Uvek se zna da sedam do osam dana posle objavljivanja u "Službenom glasniku" zakon stupa na snagu. Ovde se očigledno žuri, iako je Zakon o republičkim administrativnim taksama stupio na snagu 13. aprila 2003. godine. Znači, kada su u pitanju harači, onda je potrebno da se žuri, bez obzira što se radi od ponedeljka do petka. Juče je predsednik Skupštine gospodin Predrag Marković potpuno neprimereno potpredsedniku Republičke skupštine dao primedbu da to što je 20 poslanika u 20,00 časova prisutno apsolutno nije bitno, jer po Poslovniku može jedan poslanik da bude prisutan u sali i da je to dovoljno da se radi. Znači, zakon o visokom obrazovanju za Predraga Markovića nije bitan, ali kada su u pitanju takse, harač za građane Srbije, i te kako je bitno da se donesu i da se ne čeka osam dana od objavljivanja u "Službenom glasniku", nego da stupe na snagu odmah posle glasanja.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo poslanici, u prethodnom zakonu u nekom članu ste možda malo popustili u vezi sa javnim prihodima, ali sada već u prvom sledećem predlogu zakona, odnosno izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama dolazi do drastičnog povećanja svih vrsta taksenih obaveza. Ne samo da dolazi do povećanja, nego se proširuje spisak svega onoga na šta treba da se plaća taksa. Koja je to želja predlagača da na jedan ovakav način optereti građane Srbije, pogotovo privredu, grane privrede koje su ugrožene jednom ovakvom vlašću i jednim ovakvim fiskalnim davanjima od kada je DOS, pa i ovaj novi, na vlasti. Navodno, po nekoj formi uređivanja javnih prihoda mi neprestano raspravljamo o povećanju raznih davanja, tako da je ovaj zakon bio menjan od strane ove skupštine već dva puta, a sada treći put, i treći put su tema republičke administrativne takse. Navodno, obrazloženje jeste to da su novi zakonski propisi i novi zakoni usvojeni i da je ovo samo prilagođavanje republičkih administrativnih taksi nekim novim zakonima koji su doneti. Ali, onda se postavlja pitanje, hajde da se samo proširuje lista na šta se plaća taksa, nego dolazi do jednog drastičnog poveća taksenih obaveza. Član 14, na koji sam podneo amandman u ime Srpske radikalne stranke, usko je vezan za tarifni broj 8, a odnosi se na tarifni broj 19. Znači, tiče se ekoloških taksi. U tarifnom broju 8. ta taksa je bila 760 dinara, a taj tarifni broj se takođe menja i taj iznos koji se plaća briše se, iako u samom Zakonu o republičkim administrativnim taksama postoji mogućnost da se te takse usklađuju u smislu inflacije itd. Znači, ne može niko da tvrdi da je inflacija obezvredila te takse, jer osnovnim zakonom je predviđena mogućnost da se taksa usklađuje tromesečno sa rastom cena na malo itd. Znači, to više ne važi za stare takse; stare takse, gde su iznosi bili mnogo niži, vi brišete i uvodite nove takse. Za zahtev za odlučivanje o potrebi izrade procene uticaja sada neko treba da da 1.000 dinara, samo za zahtev. Taj zahtev, kada se uradi, povlači izdavanje novog zahteva, a to je za zahtev za određivanje obima i sadržaja studije o proceni uticaja. To su već dve takse od po 1.000 dinara. I onda, zahtevi za davanje saglasnosti koje treba da da resorno ministarstvo, a to je na studiju o proceni uticaja: do 100 metara kvadratnih – 20.000 dinara, od 100 do 1.000 m2 – 39.000 dinara i preko 1.000 m2 – 64.000 dinara. Dalje, za zahtev za davanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja zatečenog stanja, znači stanja koje je bilo pre nekog privrednog objekta koji će tu da bude izgrađen, da bi se utvrdila razlika uticaja koja će biti pre izgradnje i stavljanja tog objekta i kasnije. Tu se opet uvode takse za zahtev za davanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja zatečenog stanja: do 100 m2 – 10.000 dinara, od 100 do 1.000 m2 – 20.000 dinara i preko 1.000 m2 – 32.000 dinara. Sve to neko treba da ažurira. Za ažuriranje studije o proceni uticaja: za zahtev za određivanje obima i sadržaja studije o proceni uticaja 5.000 dinara; za zahtev za davanje saglasnosti na studiju o proceni uticaja: do 100 m2 – 5.000 dinara, preko 100 do 1.000 m2 – 10.000 dinara i preko 1.000 m2 – 20.000 dinara. Znači, da bi neko samo podneo zahteve nadležnom ministarstvu da mu izradi neke studije o nekoj proceni uticaja u zatečenom stanju, pre zatečenog stanja, posle izvedenog stanja, za neki objekat koji je veličine 100 m2, a morate se složiti da je to mali objekat, jer to je 10 puta 10 korisne površine, treba da se izdvoji negde oko 50.000 dinara. Dakle, za 100 metara kvadratnih, da bi neko napravio neku analizu uticaja. A kome prihod ide? Resornom ministarstvu. Ali ko to treba da plati? Treba da plati neko ko je spreman da investira. Ovde čitavo vreme pričamo, bar se vladajuća većina trudi da izmisli priču kako stvaramo uslove da strani investitori dolaze kod nas, da su to najpovoljniji uslovi u svetu, u Evropi; kako je ova vlada pametna po tom pitanju, pa donosi razne poreske i druge olakšice; pa smo čak menjali i Zakon o registraciji privrednih subjekata i to više ne rade trgovinski sudovi, sada to radi agencija, opet da bi se nešto ubrzalo, jer je ovo drugo sve sporo, neefikasno, dozvoljava mogućnosti zloupotreba, a sve u cilju privlačenja novih investitora. Onda dolazimo do republičkih administrativnih taksi, gde čovek samo za jednu usputnu dozvolu treba da izdvoji za jedan mali objekat 50.000 dinara. Da ne pričamo o tome da se to odnosi, kao što je moja koleginica Nataša Jovanović pričala, i na objekte koji su za svrhu klasične poljoprivredne proizvodnje, jer morate da se složite da čak i neka mini farma – a sada tražite da se poljoprivredna domaćinstva registruju kao preduzetnici, objekat mora da bude registrovan da bi mogao da obavlja tu delatnost – u svakom slučaju ima nekog uticaja na životnu sredinu. Resorno ministarstvo kaže – ako hoćete da pravite neku mini farmu koja je ima 100 m2 da izdvojite 50.000 dinara samo za takse. Sada, ne daj bože da nekome padne na pamet da proširi taj objekat, moraće sve ovo ispočetka da plaća i da doda još za reviziju dozvole 30.000 dinara, za zahtev za reviziju dozvole 20.000 dinara. Znači, za jedan stvarno mali objekat neko treba samo na ime republičkih administrativnih taksi da izdvoji stotinak hiljada dinara, naime, 1.000 dinara po kvadratnom metru. Onda idu ponovo priče, i za ovom skupštinskom govornicom i u sredstvima javnog informisanja, kako ova vlada stvara uslove za strane investicije, za domaće investicije, kako je najbolja vlada koju je Srbija imala do sada. U ovom slučaju mogu da se složim da ste najbolji samo u jednom delu, da niko nikada nije uspeo do ove mere da odere kožu građanima Srbije kao što su ove dve vlade od 5. oktobra pa naovamo. U tome ste stvarno bez premca. Evo sada ste počeli da uvodite, doduše, nije porez, nego je taksa na vazduh. Znači, ono što mnogima pre vas nije uspelo vama je uspelo – da uvedete jedan vid javnog prihoda na korišćenje vazduha, pa tako i ta vaša obećanja o evropskim integracijama, o stvaranju klime za strane investicije, ništa manje nisu čvršća nego sam vazduh.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
U članu 15. Predloga ovog zakona predviđena je izmena tarifnog broja 20. u kome je do sada bilo predviđeno da se plati administrativna taksa za zahtev za produženje važenja ekološke dozvole u iznosu od 12.750 dinara. Izmenama i dopunama ovog zakona ta taksa se povećava na 30.000 dinara, znači dva i po puta se povećava iznos taksi. To je 250% povećanje i potpuno je nejasno zbog čega je Vlada posegla za ovako velikim povećanjem administrativne takse koja se tiče izdavanja ekoloških dozvola. U obrazloženju Predloga zakona Vlada nije pominjala uopšte ovako enormno povećavanje administrativnih taksi za produžavanje ekoloških dozvola, nego je navela kao razlog da je na predlog Ministarstva nauke i zaštite životne sredine trebalo usaglasiti ovaj zakon o administrativnim taksama sa grupom zakona, četiri zakona koja su prošle jeseni doneta iz oblasti ekologije, zato što je došlo do krupnih terminoloških promena, pa zbog tih terminoloških promena treba usaglasiti ovaj Zakon o administrativnim taksama. Međutim, suština je u tome da je došlo do povećanja visine administrativnih taksi za 250%, a mnogo je manje važno da li će se terminološki uskladiti ovaj zakon o administrativnim taksama sa grupom zakona, četiri zakona koja su doneta prošle jeseni, iz oblasti životne sredine. U predloženom tekstu izmena i dopuna Zakona o administrativnim taksama navodi se: "za zahtev za produženje važnosti integrisane dozvole na zahtev operatera", potpuno jedna konfuzna formulacija koja ne odgovara ni duhu našeg jezika, niti je razumljiva za običnog građanina koji bi hteo da podnese zahtev za produženje važenja neke ekološke dozvole iz neke oblasti privređivanja. Uvode se termini sa obrazloženjem da je naše zakonodavstvo u obavezi da uskladi terminološki naše propise sa propisima Evropske unije i da je to po preporukama Evropske unije obavezno u oblasti životne sredine. To je urađeno i u ovim zakonima koji su doneti prošle jeseni, ova četiri zakona. Vlada je bila u dilemi da li da ide sa jednim opštim zakonom o zaštiti životne sredine, a da podzakonskim aktima uređuje posle konkretne probleme koji se javljaju u vezi sa zaštitom životne sredine ili da ide sa zakonskom regulativom da sa četiri zakona pokrije apsolutno celu oblast zaštite životne sredine. Ona se opredelila za ovaj drugi model, ali je potpuno van našeg pravnog sistema i poimanja našeg jezika jedna rogobatna rečenica kao što je – zahtev za produženje važnosti integrisane dozvole na zahtev operatera. Malo ko će moći to da razume i da prevede na srpski jezik šta to konkretno znači. Suština je u tome da mi imamo naloge od Evropske unije da u određenim privrednim granama moramo propise iz oblasti ekologije i životne sredine da uskladimo sa propisima EU i da tehnički unapredimo i osposobimo našu privredu da može na odgovarajući način, znači prema standardima EU, da štiti životnu sredinu, tako da je npr. za energetiku rok za usklađivanje propisa i tehničke opremljenosti zaštite životne sredine do 2015. godine, za drvnu industriju do 2012. godine itd. To ne znači da mi u naše zakone treba da unosimo tako rogobatne izraze, koji apsolutno nisu u duhu našeg jezika i koji su krajnje nerazumljivi. Na kraju, u stavu 2. ovog tarifnog broja – za zahtev za prestanak važenja integrisane dozvole na zahtev operatera plaća se taksa od 20.000 dinara. Potpuno je nejasno zašto bi neko ko ne želi više da mu važi ta dozvola plaćao bilo kakvu taksu. Jednostavno, protokom vremena njemu će ta dozvola sama prestati da važi i nema potrebe apsolutno da plaća bilo kakvu taksu, a ponajmanje 20.000 dinara. U celini gledano, ceo ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o administrativnim taksama je enormno povećao administrativne takse i opteretiće ionako tanke budžete, kako građana tako i naše privrede.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Slobodno se može reći da ovaj zakon krasi ono što krasi sve druge zakone koje ste prethodnih meseci stavljali na dnevni red, a to je činjenica da oni suštinski predstavljaju još jedno otežavanje za građane Republike Srbije. Svakim novim zakonom vi uvodite nove restrikcije, nova ograničenja, povećavate poreze, takse, izmišljate nove namete. Ono što karakteriše ovu vlast jeste da ste jako malo toga uradili da olakšate život građanima, već se trudite da najpre sve namete, takse i cene raznih proizvoda dignete na evropski nivo, a kada dovedete sve građane do prosjačkog štapa i kada Mlađan Dinkić proceni da je konačno ispraznio sve slamarice, onda ćete valjda početi nešto da radite i za građane Srbije. Amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podneo na član 17. Predloga zakona odnosi se na tarifni broj 31. kojim je predviđeno povećanje republičke administrativne takse za zahtev za davanje saglasnosti na elaborat univerziteta, odnosno fakulteta, i to više nego duplo. Predviđeno je povećanje sa 152.940 dinara na čak 351.170 dinara. Potpuno je nejasno kada se pogledaju ovi tarifni brojevi, kao prvo, zašto je, ukoliko je, kao što smo imali slučaj kod prethodnog amandmana, jedan tarifni broj razdvojen na nekoliko, odnosno ukoliko je za nešto što je ranije bilo pokriveno jednom administrativnom taksom, sada predviđeno da se kroz nekoliko radnji određenih organa, praktično, multiplikuju te takse i da se umesto jedne plaćaju tri. I to vam nije bilo dovoljno, nego ste i tu jednu koja je bila npr. 760 dinara povećali da sada prva bude 1.000, druga bude 1.000, a da treća taksa bude do 69.000. Na ovaj način ste vi nešto za šta je ranije trebalo platiti 760 dinara doveli do nivoa da se sada plaća čak 71.000 dinara, a vidimo kod zahteva za davanje saglasnosti na elaborat univerziteta, odnosno fakulteta čak iznos od 351.170 dinara. Bilo bi dobro da je ministar tu i da nam kaže, hajde za ovu 351.000 svi znamo da je to mnogo posla, ali gde nađe baš i ovih 170 dinara, s obzirom na činjenicu da ovo nije povezano sa inflacijom, a prethodni zakon o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama donet je ne toliko davno, u aprilu 2003. godine, pre oko dve godine. Trebalo bi videti zašto se sada ovoliko drastično menja predviđeni iznos za republičke administrativne takse. Ne znam da li uopšte vredi trošiti reči o obrazloženjima u mišljenju Vlade zašto se ne prihvataju amandmani Srpske radikalne stranke. Ona su uvek gotovo potpuno besmislena. Sada se kaže da se amandman na član 17. ne prihvata iz razloga što je visina takse predložena s obzirom na vrstu i složenost poslova koji se vrše u vezi sa podnetim zahtevom za davanje saglasnosti na elaborat univerziteta, odnosno fakulteta. Sada pitam da li se tu, eventualno, povećao obim poslova koji se rade da bi se dala saglasnost na elaborat univerziteta ili fakulteta? Naravno, jasno je svakome da se tu nije ništa menjalo, već da se isti obim poslova, ista vrsta poslova mora obaviti kao što je to bio slučaj i pre dve godine, i pre godinu dana, i pre pola godine. Onda je zaista teško reći zbog čega se sada maltene dva i po puta povećava iznos ove republičke administrativne takse. Niste mogli neprihvatanje ovog amandmana obrazložiti ovako. Trebalo je da nađete neko drugo obrazloženje. To jeste teško, ali, uostalom, to je vaš problem. Što se tiče razloga koji su u samom obrazloženju zakona, kao prvo, rečeno je kod procene iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona i efekata predloženih mera da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbeđivati posebna finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije. To bi moglo da bude sporno ukoliko se sada povećava broj radnji, ali naravno da vi gledate na svaki mogući način da ne opteretite budžet. Uostalom, to možemo da shvatimo, ali ono što je problem, to je da će biti potrebno obezbediti znatno veća sredstva u džepovima građana Republike Srbije, da bi se ove uvećane, i po broju i po vrsti, a bogami i po iznosu, republičke administrativne takse ubuduće mogle platiti. Dalje, kod efekata predloženih mera se kaže da bi uvođenje taksenih obaveza po osnovu novih spisa i radnji za koje će se administrativna taksa plaćati, odnosno usklađivanje taksene obaveze po pojedinim, konkretnim spisima i radnjama za koje se taksa plaća, trebalo da dovede do povećanja budžetskih prihoda po ovom osnovu. Mislim da je svakome jasno da ukoliko su se ranije plaćale administrativne takse na jedan određeni broj spisa i radnji, a ukoliko se sada duplo ili troduplo povećava broj spisa ili radnji za koje će biti neophodno platiti republičku administrativnu taksu i ukoliko se istovremeno postojeće republičke administrativne takse povećavaju, neke za 50, neke za dva, tri ili pet puta, mislim da je i malom detetu jasno da će usvajanje ovakvih izmena Zakona o republičkim administrativnim taksama morati dovesti do velikog povećanja prihoda u budžetu po osnovu naplaćivanja ovih taksi. Što se tiče razloga za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, moram reći da je to još jedno kršenje Poslovnika o radu Narodne skupštine i da je Predrag Marković, da je vodio računa o ovom parlamentu, trebalo da odbije da ovaj zakon stavi na dnevni red po hitnom postupku, jer podsetiću vas da član 161, koji reguliše donošenje zakona po hitnom postupku, kaže: "Zakon se može, izuzetno, doneti i po hitnom postupku". Ono što bi trebalo da bude izuzetno, dakle retko, u ovom parlamentu je postalo pravilo. Gotovo da se svi zakoni donose po hitnom postupku. Onda bi trebalo da vidimo šta je to toliko izuzetno ako mi od 50 zakona 45 ili 47 donosimo po hitnom postupku. Dalje se kaže: "Po hitnom postupku može da se donese samo zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija." Zaista bi bilo dobro da neko iz poslaničke većine, kada već ministar finansija nije tu, da bilo ko izađe i obrazloži koje bi to štetne posledice po život, zdravlje, a posebno po bezbednost građana Republike Srbije nastupile ukoliko ovaj zakon ne bi bio donet po hitnoj proceduri, nego u redovnoj skupštinskoj proceduri, koja bi poslanicima ostavila više dana da se sa zakonom upoznaju, da napišu možda još kvalitetnije amandmane, što bi i raspravu u ovom parlamentu učinilo još sadržajnijom i, u krajnjoj liniji, što bi dovelo do toga da usvajamo i mnogo bolje zakone. Naravno, kao razlog za donošenje zakona po hitnom postupku predlagač ne navodi ništa od ovoga što je predviđeno članom 161. Poslovnika o radu Narodne skupštine, već kaže da se predlaže da se zakon razmatra i donese po hitnom postupku kako bi se predložena rešenja što pre primenila. Ovakvo obrazloženje ne bi trebalo nikada da dođe pred poslanike u Narodnoj skupštini, jer vi biste, ukoliko bi se prihvatila ovakva koncepcija, ovakav stav, mogli za svaki zakon da kažete – eto, mi hoćemo da se što pre primeni. Ali, to nas nije briga, niti je to briga građana Republike Srbije. Ukoliko ste želeli da zakon bude što pre primenjen, trebalo je da se potrudite i da pripremite Predlog zakona malo ranije ili u onim nedeljama koje smo proveli bez skupštinskih zasedanja, zato što ste se plašili da raspravu o poverenju Vladi Republike Srbije stavite na dnevni red, pa ste rekli – ne možemo sada o tome, imamo mnogo pametnijih pitanja koja su važnija za građane Srbije, o kojima moramo da raspravljamo. Umesto toga, naredne tri nedelje nije bilo zasedanja i onda nam opet 45 zakona podnosite da raspravljamo ovde po hitnom postupku, a spojili ste načelne rasprave o sedam, osam ili devet zakona, kako bi o tim zakonima što manje bilo rečeno. Takođe, predloženo je ponovo, ovog puta ne samo mimo Poslovnika, već i suprotno Ustavu Republike Srbije, da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja, a kaže se "kako bi se predložena rešenja što pre primenila i omogućilo utvrđivanje taksene obaveze za spise i radnje u skladu sa propisima donetim nakon stupanja na snagu Zakona o republičkim administrativnim taksama", a podsetiću vas da je to bilo 30. aprila 2003. godine. Teško je reći da neko pri zdravoj pameti može posle dve i po godine od stupanja na snagu tog zakona da kaže da postoje razlozi da zakon ne stupi na snagu redovno, osmog dana od objavljivanja, nego da stupi na snagu već narednog dana. Dalje se kaže da to čini naročito opravdane razloge za stupanje na snagu ovog zakona pre osmog dana od dana objavljivanja, u skladu sa članom 120. Ustava Republike Srbije. Mislim da ovi razlozi koje ste ovde naveli nisu razlozi, nego je to vaša želja da zakon stupi što ranije, a vaša želja ne može predstavljati razlog. Drugo, ne samo da to ne može predstavljati opravdan razlog, nego svakako ne može predstavljati ni naročito opravdan razlog. Zbog svega ovoga, pozivam vas da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i učinite život građanima Srbije barem malo prihvatljivijim. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako naivno danas deluju one takse na mobilni telefon i na nošenje i posedovanje oružja, na kojima ste gradili najveći deo svoje kampanje u tom periodu. Tek kada se ovakav jedan predlog zakona pogleda, o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, vidi se šta ste sve u stanju i na koji način da oporezujete. Podneo sam amandman na član 19, gde tražim da se član 19. briše. Zašto? Članom 19. predviđeno je da se vrše neke izmene u stavu 1. Reč "davanje" zamenjuje se rečju "izdavanje", posle reči "otpada" dodaju se reči "koji nije opasan". Inače, dodaju se nova tri stava, i to je ono što je najvažnije u ovim izmenama koje treba da obezbede enormno punjenje budžeta. Radi se o tome da je osnovnim zakonom bio predviđen samo jedan stav pod tarifnim brojem 41, da se za davanje dozvole za uvoz, izvoz i tranzit otpada kao sekundarne sirovine naplaćuje 38.240 dinara. Međutim, sada je taj stav izmenjen i kaže se "za izdavanje dozvole za uvoz, izvoz i tranzit otpada koji nije opasan kao sekundarne sirovine"; ista taksa je zadržana, ali se dodaju se nova tri stava, pa se raščlanjuje: za izdavanje dozvole za izvoz i tranzit opasnog otpada 60.000, za rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost uslova za ispitivanje otpada 5.000 i za rešenje kojim se odobrava prevoz opasnog otpada na teritoriji Republike Srbije 7.000 dinara. Šta je ovde veoma zanimljivo? Zanimljivo je to da ste za izdavanje dozvole za izvoz i tranzit tog opasnog otpada predvideli najveću taksu, od 60.000 dinara. Ako ima onih koji mogu da izvezu otpadnu sirovinu ili opasan otpad iz Srbije, treba ih osloboditi bilo kakve takse. Na taj način se praktično najbolje rešavaju naši ekološki problemi. Međutim, vi ste ovde predvideli upravo najveću taksu. Time ćete verovatno otpad u kome se Srbija nalazi, i to veoma opasan otpad, zadržati u Srbiji i time ćete destimulisati bilo koga ko bi pokušao da izveze nešto od tog otpada. Međutim, moram vam priznati da me najviše uveseljava kada čitam u ovim vašim predlozima razloge za donošenje ili obrazloženje koje dajete uz zakon. Ako imate pred sobom zakon, mislim na ove poslanike koji podržavaju većinu, pogledajte u razlozima za donošenje zakona, potpuno su dva ista razloga u stavu 1. i 2. Kaže se da se osnovni razlog za donošenje ovog zakona sastoji u potrebi usaglašavanja predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama koji su kao organizaciono novi poslovi, posle donošenja Zakona o republičkim administrativnim taksama, propisani. Navodi se da se to usaglašava sa propisima koje donose Republika, lokalne samouprave i autonomija. Drugi stav kaže: "Takođe, razlog za donošenje ovog zakona je i potreba usaglašavanja predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama u sprovođenju propisa donetih posle stupanja na snagu Zakona o republičkim administrativnim taksama." To je potpuno isto. I osnovni razlog je takođe razlog, s tim što se ovaj drugi dole odnosi na neko usaglašavanje sa zakonima koji su doneti. Ali, ovo gore, što donose propise Republika, AP ili opština, jedinica lokalne samouprave, mora biti u saglasnošću sa ovim dole i ovo gore je potpuno bespotrebno. Ako oni nisu u saglasnosti sa zakonima koji su dole navedeni, a to je u stvari Zakon o energetici pa nadalje, čemu služe propisi koje donose lokalne samouprave? Praktično, svaki sud bi trebalo da ospori njihovu valjanost. Inače, ove izmene u članu 19. su, kako je ovde navedeno, pod uticajem Ministarstva nauke i zaštite životne sredine koje je predložilo da se, između ostalog, usaglase pre svega pojmovno, a zatim i na drugi način sa ovim propisima koje sam već naveo. Kaže se, kada su ubačena ova tri nova stava, da su izbrisani tarifni brojevi 6, 11, 16 i 17. Kod brisanja tih tarifnih brojeva pokušava se nametnuti poslanicima iluzija da se jedan deo ovih tarifnih brojeva briše, a da se uvode neki novi i na taj način se postiže ravnoteža. Međutim, to nije tačno. Bilo koju od ovih strana da otvorite videćete da se uvodi dve trećine novih tarifnih brojeva, a jedna trećina se praktično briše. To uopšte nije sporno, s obzirom da se na kraju kaže da je osnovni razlog za donošenje ovoga punjenje budžeta, odnosno povećanje budžetskih sredstava, pa se pitam da li ministar kada nam obrazlaže ovakve zakone možda govori neistinu kada kaže da je u ovih proteklih nekoliko meseci u ovoj godini ostvaren veliki višak u budžetu, koji on naziva suficitom, a čuli ste da nije pravilno reći suficit pre kraja godine. Znači, ako postoji taj višak u budžetu, čemu ovolika žurba, kako reče Nemanja Šarović, da to stupi na snagu sutradan posle objavljivanja u "Službenom glasniku"? Zar će se za tih osam dana, koliko bi eventualno trebalo da prođe proceduru, toliko izgubiti novca koji bi potencijalno ušao u budžet na ime uvođenja ovih novih tarifnih brojeva koji bi se oporezovali? Dakle, podneo sam amandman na član 19. kojim zahtevam da se ovaj član briše. Ono što je ranije pisalo u članu 19, bez ovih promena, dovoljno je jasno, možda i bespotrebno, ali kada je u pitanju ovo što je raščlanjeno, zaista je bespotrebno i opteretiće veliki broj onih ljudi koji se praktično bave uvozom, tranzitom, izvozom ili na bilo koji drugi način manipulacijom opasnim otpadom i onim koji se ne smatra opasnim otpadom. Hvala.
Hvala, gospodine Rankiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, narodni poslanik Rankić je dobro obrazložio svoj amandman i naveo osnovne razloge zbog kojih je predlagač, odnosno Vlada Republike Srbije izašla pred Narodnu skupštinu sa ovim predlogom o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Ja ću ovde ukratko još jednom to na svoj način da obrazložim i da vas pokušam ubediti da ove izmene i dopune Zakona, kako su ovde predložene, ne treba usvojiti. Naime, dve su osnovne karakteristike ovih dopuna zakona. Prva je da se povećavaju postojeće takse, znači na postojeće poslove, a druga je da se proširuje obim poslova koji će se ubuduće taksirati u republičkim administrativnim taksama. Obrazloženje koje je predlagač dao zbog čega ide na ove izmene i dopune zakona je šturo i nema suštine. Ono je ovde formalno dato, međutim, prave suštine nema. Navedeno je šta je osnovni razlog, šta je drugi razlog itd. Međutim, jedini i pravi razlog je upravo ono što je navedeno na kraju obrazloženja, gde stoji šta su efekti predloženih mera. Znači, ovde stoji da su efekti predloženih mera upravo da se popuni budžet, odnosno da se prikupi što više sredstava u budžet Republike Srbije. To je osnovni razlog zbog koga se ide na ovaj korak. Treba što više sredstava prikupiti u budžet Republike Srbije i onda se gleda na koje se sve načine to može uraditi, pa se poseže za ovom merom da se takse povećaju i da se proširi obim poslova koji će se ubuduće taksirati. To je ono što je suština svega ovoga i upravo je, što je gospodin Rankić rekao, nelogično i nejasno otkud ova mera i zašto se tako hitno ide u sve ovo, ako imamo, kako kaže ministar, suficit budžeta, odnosno ako imamo višak sredstava u budžetu u odnosu na rashode koji su prisutni. Što se tiče mog amandmana, podneo sam amandman na član 21. Pokušaću ukratko da pročitam ovaj član i da izvršim analizu šta je predviđeno članom 21. Članom 21. predviđeno je da se posle tarifnog broja 49. dodaje novi tarifni broj 49a, uvodi se novi tarifni broj, što znači neki novi poslovi koji će se ubuduće taksirati ovim taksama. Stoji ovako: "Za rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost veterinarsko-sanitarnih uslova u objektima za: 1) proizvodnju i držanje životinja (farme)". Znači, farme će ubuduće morati da plate republičku taksu za izdavanje ovog rešenja o ispunjenosti veterinarsko-sanitarnih uslova u iznosu od 2.000 dinara. Za rešenje o ispunjenosti veterinarsko-sanitarnih uslova u objektima za klanje životinja, obradu, preradu i uskladištenje proizvoda životinjskog porekla taksa je, u slučaju da se radi o industrijskoj proizvodnji, znači većeg obima, 12.000 dinara. Ako se radi o zanatskoj proizvodnji, znači manjeg obima proizvodnje, taksa je 6.000 dinara. Znači, svi mesari koji se bave ovom delatnošću moraće da plate taksu za izdavanje ili dobijanje rešenja o ispunjenosti veterinarsko-sanitarnih uslova za objekte u kojima vrše klanje i obradu mesa u iznosu od 6.000 dinara. Treća podtačka pod ovom drugom tačkom kaže – za objekte, odnosno prostorije u domaćinstvu taksa iznosi 2.000 dinara. Meni ovo nije jasno i voleo bih da je tu predlagač da nam objasni, kada već nije u obrazloženju predloga dao preciznije tumačenje, šta znači to da se za rešenje o ispunjenju veterinarsko-sanitarnih uslova u objektima u domaćinstvu koji se koriste za klanje i obradu mesa plaća taksa od 2.000 dinara. Ne znam da li neko koristi te objekte u domaćinstvu da bi vršio klanje, obradu mesa i onda izlazio na tržište sa tim proizvodima. Dalje, tačka 3): za rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost veterinarsko-sanitarnih uslova u objektima za prodaju životinja (stočne pijace, otkupna mesta) taksa je 12.000 dinara. Pitam se ko će platiti ovu taksu? Stočne pijace se organizuju uglavnom na seoskim vašarima. To su uglavnom ili neke površine koje su u društvenom vlasništvu ili je neko od meštana jednostavno ustupio svoju površinu, livadu ili pašnjak, za organizovanje stočne pijace na seoskom vašaru. Sada on treba da plati 12.000 dinara da bi se uopšte organizovala stočna pijaca na tom mestu. Jednostavno, ne znam ko je obveznik ove takse, to nije nigde obrazloženo. Da li je to vlasnik te parcele ili je to mesna zajednica koja organizuje vašar, odnosno stočnu pijacu? Ako je vlasnik parcele, verovatno mu ne pada na pamet da pod tim uslovima svoju parcelu ustupa za organizaciju stočnog vašara, odnosno stočne pijace, a ako je mesna zajednica, ne vidim odakle će mesna zajednica (znate i sami da su mesne zajednice u teškoj situaciji, da jednostavno ta sredstva nemaju) prikupiti sredstva da plati ovu taksu. Peta tačka – za rešenje kojim se utvrđuje ispunjenost veterinarsko-sanitarnih uslova u objektima za sakupljanje, uskladištenje i preradu sirovina i otpadaka životinjskog porekla taksa je 6.000 dinara. Šesta tačka, opet isto rešenje – u objektima za neškodljivo uklanjanje životinjskih leševa taksa je 12.000 dinara. Opet mi nije jasno i opet nema obrazloženja šta znači – neškodljivo uklanjanje leševa životinjskog porekla. Zašto bi onaj ko to radi, umesto da ga nagradimo što to radi, morao da plati taksu od 12.000 dinara? Sedma tačka – u objektima za proizvodnju stočne hrane taksa je 6.000 dinara. Znači, svako ko ima nameru da se bavi proizvodnjom stočne hrane mora da plati taksu da bi dobio rešenje o ispunjenju veterinarsko-sanitarnih uslova, u iznosu od 6.000 dinara. Da vas podsetim, pored ove takse, onaj ko pokušava da se bavi ovom delatnošću mora platiti sijaset drugih taksi i drugih dozvola i rešenja, tako da ćete verovatno mnoge odvratiti ovakvom taksom i od pokušaja ili razmišljanja da krenu u ovakav posao. Stav 2. ovog člana kaže – za rešenje o utvrđivanju ispunjenosti uslova za obavljanje poslova zdravstvene zaštite životinja i veterinarske delatnosti u veterinarskim stanicama, veterinarskim ambulantama, veterinarskim klinikama, centrima za reprodukciju i veštačko osemenjavanje taksa iznosi 6.000 dinara. Gospodo, ovo je nov član u odnosu na postojeći zakon. Znači, ovo su neki novi poslovi koji će se, stupanjem na snagu ovog zakona, taksirati predloženim iznosima koji su ovde dati. Verovatno će to ova većina usvojiti. Mislim da je ovo previše i da ćemo ovim mnoge ljude koji pokušavaju nešto da rade u ovoj oblasti, a opet se ovo odnosi na poljoprivredu i na oblast poljoprivredne proizvodnje, odvratiti od pokušaja da se bave ovom proizvodnjom.
Hvala vam, gospodine Jovanoviću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Lazar Čavić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u tarifnom broju 51. stav 1. tač. 1) i 2) broj 2.290 zamenjuje se brojem 9.890. Posle stava 2. dodaje se napomena, koja glasi: "Za svako sledeće rešenje plaća se 50% od odgovarajuće takse po ovom tarifnom broju". U ovom tarifnom broju stavke su iznosile od 2.290 do 38.240. Taj raspon je veliki, a kamoli da se sada poveća za pet puta, a ostali za 50%. Ovim amandmanom predlaže se da se ovaj član 22. zakona o taksama briše. Stav Srpske radikalne stranke je poznat. Mi smo protiv ovih dažbina i protiv svakog zahvatanja iz džepa građana. Smatramo da ovaj zakon nije ni u vremenu ni u prostoru dobrodošao. Zato su svi naši amandmani i sva naša nastojanja da se ovi članovi brišu, odnosno da ovaj zakon ne bude prihvaćen. Kako da dođe u ovom vašem blagostanju, koje pogađa svakog pojedinca, ako je poskupela struja, putarina, benzin i nafta, kako bi od naših seljaka otkupili pšenicu po najnižoj ceni, nižoj od 2004. godine. Dame i gospodo, da li ste svesni da seljak više ne može da prati ove dažbine države? Da li ste svesni da seljaci imaju od 10 do 20 hiljada dinara dugova za struju? Da li ste svesni da seljak ne može da plati ni porez? Da li ste svesni da na hektar pšenice, kada se poseje hektar pšenice ne može da bude veći prihod od 1.500 dinara? Znači, seljak ne može da prati ovo. Ako je evro došao do 85 dinara, ako predviđate inflaciju u dvocifrenom broju, vi ste se sada ustremili ka našim građanima da povećate takse, baš su vam lepe želje i ideje. Niste uspeli nijednu tačku dnevnog reda na ovoj sednici da usmerite ka boljitku naših građana, odnosno ne želite da obradujete naše građane. Po svakoj tački tražite od građana pare, a građani nemaju te pare, želite da budžet bude pun. Ministar Dinkić se hvali da je budžet u suficitu, a nemate para da isplatite poslednju elementarnu nepogodu koja je zadesila jug Srbije. Kako ti naši ljudi tamo da prežive, oni imaju prihod od te njihove poljoprivrede? Već sam vam rekao da seljak ne može da živi ni od čega. Nevladine organizacije su pune pare, a oni pljuju po nama i po državi. Tu država i Vlada moraju dati odgovor i građanima, a i nama srpskim radikalima kao najvećoj opozicionoj partiji. Nije vam baš opravdan razlog za donošenje ovog zakona, jer kažete da su pristigli neki novi poslovi. Stvarno je teško shvatiti kako vi to usklađujete, a para nema u kasi. Ne mogu se podići ekonomski nivoi ni na republičkom, na lokalnom, a ni na pokrajinskom nivou ovakvim taksama. Taj nivo se diže novim poslovima, novim fabrikama, novim poljoprivrednim pakovanjima roba za svetske pijace, novim načinom razmišljanja da ovu državu treba da vode ljudi koji stvarno žele dobro građanima. Srpski radikali će to dokazati posle narednih izbora. U obrazloženju ste naveli zakone kojima će se podići nivo slatkosti; neće se time ništa podići od gore navedenih radnji. Ovaj amandman ima veze sa poljoprivredom i veterinarstvom; pa, to nije tačno, jer ne može ovako visokim taksama, ne može sve da se promeni u vašu korist. Nemaju naši građani para da ovakve takse prate. Zar minimalnim fondom para vi očekujete da neko može sa 2.290 dinara da plati 9.899 dinara, i to je skoro pet puta više, a ostala rešenja povećavate za 50%. Navodno su složeni spisi koji prate ovu oblast u poljoprivredi i veterini, a živimo u 21. veku gde je sistem praćenja doveden do savršenstva putem elektronskih računara. Sva ta rešenja koja predlažete su nerealna, pa ni ovaj zakon nije realan. Hvala.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS podneo je niz amandmana na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. U ime poslaničkog kluba SRS podneo sam amandman na član 25. Predloga ovog zakona koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini i tražimo da se ovaj član 25. briše. Obrazloženje koje sam dao je – Narodna skupština Republike Srbije je očigledno u funkciji Vlade Republike Srbije, jer se vanredne sednice zakazuju tri dana pre održavanja da bi se narodnim poslanicima u ovoj skupštini onemogućio normalan rad i da kroz obrazloženje obaveštavaju javnost Srbije kako je u ovom slučaju Vlada Republike Srbije jedino odlučna da nastavi dalje da pljačka građane Srbije. Naime, matičnim zakonom predviđena je znatno veća taksa za ove poslove, što je suprotno stavu Srpske radikalne stranke. To smo dali u obrazloženju u amandmanu na član 25. Predloga ovog zakona. Član 25. Predloga ovog zakona odnosi se na tarifni broj 62, koji se menja i glasi –za izdavanje dozvole za uvoz i izvoz ugroženih i zaštićenih vrsta divlje flore i faune u komercijalne svrhe predviđa se taksa u iznosu od 9.000 dinara; za izdavanje dozvole za uvoz i izvoz ugroženih i zaštićenih vrsta divlje flore i faune u nekomercijalne svrhe predviđa se taksa od 5.000 dinara. Kada se pročita obrazloženje Vlade koje je podnela Narodnoj skupštini, u pasusu 2 u razlozima za donošenje ovog predloga izmena i dopuna Zakona o republičkim administrativnim taksama, kaže se sledeće: "Razlog za donošenje ovog zakona je i potreba usaglašavanja predmeta taksene obaveze sa spisima i radnjama u sprovođenju propisa donetih posle stupanja na snagu Zakona o republičkim administrativnim taksama." Znači, ovo je još jedan udar na standard građana Srbije, a građani Srbije žive loše. Znači, Vlada Republike Srbije ne misli o tom standardu i ministra finansija očigledno ne interesuje kako građani Srbije žive, to što žive loše, to njega ne brine; nameću se povećanja administrativnih taksi i na taj način se ugrožava ionako loš socijalni položaj građana u Srbiji. Srpska radikalna stranka smatra da je postojeći i važeći zakon bolje rešenje i iz tog razloga smo tražili da se svi ovi članovi ovog predloga zakona o republičkim administrativnim taksama brišu. Kada govorimo o onome što Mlađan Dinkić radi građanima Srbije, dokaz za njegovo neinteresovanje, i danas i juče i svaki dan kada govorimo o ovim predlozima zakona za koje je on nadležan kao ministar finansija, jeste to što nije prisutan u ovoj sali, jer njega to ne zanima. Vi koji predstavljate tu vladajuću koaliciju na čelu sa DSS-om u danu za glasanje ćete verovatno izglasati ove izmene i dopune Zakona, a to znači da ćete građanima Srbije nametnuti još veći namet. Ono što je posebno važno, na ovom primeru Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama se vidi priroda Vlade Republike Srbije, koja uopšte ne brine o svojim građanima. Znači, nametati nove takse. I, ovde se u obrazloženju zašto Vlada nije prihvatila amandman na član 25, koji sam podneo u ime poslaničkog kluba SRS, kaže sledeće, a ja ću vam pročitati samo jedan deo: "Naime, za zahteve i druge podneske za rad državnih organa republička administrativna taksa se principijelno plaća", znači, radi se navodno o principima, "a radi se o vrsti podneska za rad organa uređenoj nakon donošenja zakona kojim se uređuju republičke administrativne takse, zbog čega je potrebno usaglasiti predmet taksene obaveze sa vrstom poslova koji se u skladu sa propisima vrše." U ovom predlogu u članu 25. u stavu 3, a kada govorimo o tarifnom broju 62, uvodi se nova taksa i navodi se u zadnjem stavu, a to je suština tog predloga, da je to taksa za nekomercijalne svrhe. Znači, nije tačno ovo što je Vlada Republike Srbije dala u obrazloženju da se samo menja, a da se takse praktično ne povećavaju, jer se upravo u ovom članu 25. vidi da se takse povećavaju za 5.000 dinara. Ono što su govorile moje kolege iz Srpske radikalne stranke za ovom govornicom kada su govorile o amandmanima na ovaj predlog zakona, govorili smo baš da građani Srbije jedino od nas, dakle, poslanika iz SRS-a, mogu da čuju kakve su prirode zakoni koje vi predlažete ovoj Narodnoj skupštini i koje ćete verovatno doneti u danu za glasanje. Znači, mi ćemo glasati protiv ovog predloga zakona o republičkim administrativnim taksama, jer smatramo da je to još jedan namet na nizak standard građana Srbije. Građani Srbije danas teško žive i Vlada Republike Srbije očigledno i na ovom primeru zakona pokazuje da ne brine o građanima Srbije, a to je najosnovniji zadatak jedne vlade, da brine o standardu građana Srbije. Ovakvim jednim predlogom zakona vidi se sva priroda vlasti DSS-a i ove vladajuće koalicije koja vlada u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić.Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, na član 41. podneo sam amandman u ime poslaničke grupe SRS kojim predlažem da se član 41. briše. Član 41. odnosi se na tarifni broj 117. Ovim tarifnim brojem reguliše se izdavanje dozvola i rešenja iz oblasti geologije i rudarstva i to: 1) za izdavanje odobrenja za istraživanje; do sada je republička administrativna taksa za izdavanje ovog odobrenja bila 6.370 dinara, a predlaže se da to bude 30.000 dinara. Pod tačkom 2) za produžetak istražnog prava bilo je 3.820, a predloženo je da to bude 10.000 dinara; pod 3) za izdavanje odobrenja za eksploataciju mineralnih sirovina bilo je 38.240 dinara, a sada se predlaže da to bude 60.000 dinara; pod 4) za ispiranje plemenitih metala uvodi se republička taksa od 3.820 dinara; pod 5) za zahtev za izvođenje rudarskih radova bila je republička taksa 38.240 dinara, a sada je predloženo 50.000 dinara; pod 6) za izvođenje radova po uprošćenom rudarskom projektu bilo je 19.120 dinara, sada je 20.000; pod 7) za rešenje kojim se odobrava upotreba rudarskog objekta (upotrebna dozvola) bila je 25.490, a sada 40.000 dinara i pod 8) o ispunjenosti uslova za obavljanje poslova održavanja gasovoda i unutrašnjih gasnih instalacija, predložena republička taksa je 7.650. U obrazloženju Predloga zakona data su tri razloga i verovatno je ovo na predlog Ministarstva za rudarstvo i energetiku, pošto su za određene članove, odnosno povećanje republičkih administrativnih taksi predloge dala određena ministarstva, Ministarstvo za kapitalne investicije, Ministarstvo rudarstva i energetike, Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Ministarstvo prosvete i sporta, a za pojedine predloge za uvođenje republičkih administrativnih taksi ili povećanje nema predloga ministarstva. Verovatno je to predlog koji je osmislilo Ministarstvo za finansije sa ministrom Dinkićem i njegovim saradnicima. Kada se pogleda većina predloženih republičkih administrativnih taksi, da se uvedu nove ili povećanje već postojećih, uz neke izuzetke, radi se o republičkim taksama koje su vezane za poljoprivrednu proizvodnju, stočarsku proizvodnju, industriju, rudarstvo i energetiku. Ovo je sigurno pomoć Vlade Republike Srbije da proizvodnja u Srbiji krene, sa povećanjem taksi i uvođenjem novih. Kada se pogledaju pojedinačno predviđene takse, nijedna nema odredbu u Predlogu zakona kolika je zbirna taksa da bi se određeni posao pokrenuo, odnosno dobila sva ta odobrenja, dozvole ili rešenja; ili će se najverovatnije kumulativno, pojedinačno za svaki deo, kako je predviđeno izmenama zakona i osnovnim zakonom, sa promenama koje su već od 2003. godine bile tri puta, ovo je četvrta promena i dopuna ovog zakona, i neće se platiti neka taksa od 20-30.000 dinara, već će to biti ukupna taksa 100, 200 ili 300.000 dinara. Ako se sagleda politika o opštinskim administrativnim taksama, koje se posebno donose na skupštinama opština na predlog čelnika lokalne vlasti, onda se može shvatiti u kakvom su položaju građani u državi Srbiji, a pogotovo ovi koji se bave nekom privrednom delatnošću ili pokušavaju da krenu sa nekom privrednom delatnošću, bilo da je to poljoprivreda, industrija, zanatstvo ili usluge. Imamo očigledan primer, ako je u pitanju izdavanje izvoda iz knjige rođenih, venčanih, umrlih i za druge podatke iz matičnih evidencija, da su u svim lokalnim samoupravama, saglasno sa ovom republičkom taksom, u većini opština te takse čak i veće od ove republičke, pa je za uverenje ili izvod iz knjige rođenih u Kraljevu taksa oko 550 dinara. Ako je naš ceo postupak sticanja nekih prava, ličnih ili porodičnih, vezan za osnovnu dokumentaciju i da svaki naš građanin treba stalno da dokazuje ili, u najboljem slučaju, da bi ostvario neko pravo ili produžio neko pravo na šest meseci, jer sva ta dokumenta važe za šest meseci i onda sve ponovo i sa svim tim taksama, sa stajanjem pred šalterima opštinskih uprava. Ništa nije bolja situacija kada su u pitanju dozvole, rešenja po zahtevima pred republičkom administracijom... A vi koji sada vršite vlast, i oni koji su bili pre vas, u predizbornim kampanjama ste govorili da će državna administracija i administracija na lokalnom nivou biti servis građana. Taj servis građana pljačka građane, maltretira ih na šalterima i normalno uzimaju novac. Sada jedan očigledan primer, ponovo iz Kraljeva, kako radi lokalna administracija, lokalna vlast: jedan građanin kojem je ugroženo pravo da iole normalno živi u svojoj porodičnoj kući u centru Kraljeva, ali zahvaljujući prethodnoj lokalnoj vlasti i ovoj koja je sada, tzv. demokratskog bloka, ugrožen je da koristi svoju porodičnu kuću u centru grada od urbanističke mafije koja je sada počela da gradi u njegovom susedstvu, obratio se građevinskoj inspekciji u SO Kraljevo, odnosno opštinskoj upravi, sa pismenim zahtevom da građevinski inspektor izađe na lice mesta i utvrdi činjenice o njegovoj ugroženosti i zloupotrebu koju vrši taj koji gradi poslovno-stambenu zgradu. Rečeno mu je da ode na šalter, da preda taj svoj zahtev. On je otišao, računajući da će to proći proceduru, ali na šalteru su mu rekli da uplati 850 dinara da bi razmotrili taj njegov zahtev. Normalno, on nije imao sredstava i nije to platio i taj njegov zahtev nije uzet u razmatranje. Sagledavajući ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o republičkim administrativnim taksama, ovo je samo dalje otimanje od siromašnih građana Srbije i otimanje od onih koji pokušavaju u preteškim uslovima da se bave nekom privrednom aktivnošću, a da ne govorim o onima koji sada pokušavaju da počnu neku privrednu aktivnost kada je u pitanju zanatstvo, neka proizvodnja, poljoprivreda i u okviru poljoprivrede po raznim granama. To je odnos Vlade Republike Srbije prema onima koji treba da donesu neku proizvodnju. Izgleda da za ovu vladu nije važna proizvodnja, važno je samo namaći što više sredstava za budžet Republike Srbije, po svaku cenu, ne gledajući šta će sutra biti.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo, ovde moram da iznesem najmanje tri istine pre nego što počnem obrazlaganje amandmana. Jedna je da je usvojeno stvarno mnogo zakona. Ne daj bože da radimo češće noću, usvojili bismo sve, a verovatno sa ciljem da približimo naše zakone, valjda sa namerom za ulazak u tu Evropsku uniju. Međutim, mene ovo podseća na pakovanje letnje garderobe zimi za letovanje, a leto je mnogo daleko. Što se tiče amandmana Srpske radikalne stranke, u svima piše, otprilike, ne prihvata se, sa sličnim objašnjenjem, a ja kažem da u ovom zakonu ima jedna istina, to je druga istina, a to je član 2. u kome se kaže da se u članu 24. stav 1. reč "Jugoslavije" zamenjuje rečju "Srbije". To je tačno. Sve ostalo može da se zajednički komentariše, isto da se kaže i da bude isto. Evo upravo primera: dok mi govorimo ovde i branimo amandmane, neki gore galame, pričaju, njih to ne interesuje. Mene baš interesuje ovaj sistem rada, kako funkcioniše, odnosno ne funkcioniše nikako, osim što građani Srbije vide da neko zastupa njihove interese. Prvo se komentarišu zakoni u celini, pa onda u pojedinostima, pa se onda obrazlažu amandmani, pa se onda glasa. Verujem da će većina od vas zaboraviti o čemu se diskutovalo, a zaboraviće i moje ime, kada se pomene amandman, neće znati ko ga je podneo, a glasaće o tom amandmanu, pritisnuće zeleno dugme ovi sa moje leve strane, jer im je tako rečeno, tako moraju da urade. Da se vratim sada amandmanu. Treću istinu ću reći na kraju. Ja sam dobio zadatak da govorim o tarifnom broju 141, odnosno amandmanu na član 46. U prvoj verziji zakona su bile dve stavke, i osnovni cilj je da se povećaju takse, i te dve stavke su imale ukupan zbir brojki 760. Sadašnji tarifni broj 141 ima oko četiri stava, sa 10 nekih podtački ili podstavova. To je tako rascepkano da imate čak i 11 brojki koje su mnogo veće. Samo da kažem, istine radi, zbog građana Srbije, da se ta brojka sa 760 povećala na 74.000, što je gotovo sto puta više nego što je bilo, a iscepkalo se verovatno radi toga da bi se uzelo što više. Treća istina koju sam hteo da kažem, a prava istina svega ovoga je u tome što je rečeno u efektima predloženih mera: "Uvođenje taksene obaveze po osnovu novih spisa i radnji za koje će se administrativna taksa plaćati, odnosno usklađivanje taksene obaveze po pojedinim, konkretnim spisima i radnjama za koje se taksa plaća, trebalo bi da dovede do povećanja budžetskih prihoda po ovom osnovu." To je ta prava istina. Sada vas pitam da li je ovo bio jedini i glavni cilj – da se što više naplati i da se što više stavi u budžet? Pitam vas još jednom, nešto još važnije – od koga to naplatiti i kako od ovako ogoljene Srbije? Ako budete nametali ogromne takse, ljudi će zatvarati svoja preduzeća, a samim tim će radnici gubiti radna mesta. To povlači jedno drugo za sobom, tako da Srbija ide u propast, odnosno ona niža klasa. Najbolje je to rekao pesnik Momir Vojvodić, davno u crnogorskoj skupštini. Citiraću ga, kaže: "Otkud džepa u Redžepa, kad u njega ni haljine nema". Hvala.
Hvala vama, gospodine Peneziću, posebno vam hvala na onom poređenju s početka. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Rodoljub Gačević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević. Jedno obaveštenje, u međuvremenu: sednica Odbora za privatizaciju održaće se u sali na četvrtom spratu, sa početkom u 14,00 časova, danas.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama koji je sada na dnevnom redu, ili kako se to skraćeno piše u onim priznanicama za uplaćivanje republičke administrativne takse - RAT, donesen je sa sledećim ciljem: prvo, ne samo da se napuni državna kasa putem povećanja ovih administrativnih taksi, već i da se proširi spisak na šta će se sve uplaćivati republička administrativna taksa, tako da će na osnovu i jednog i drugog biti što veće slivanje sredstava u državne fondove, odnosno u republičku kasu. Sa jedne strane, kada se ovako posmatra, to možda ima neku pozitivnu stranu. Međutim, ako se ima u vidu na šta se sve uplaćuje taksa, koji su iznosi tih taksi, tek se onda vidi da je to jedan poseban namet građanima koji teško mogu sve izdržati, kad se ima u vidu da je ovakvih nameta iz dan u dan sve više, putem umnožavanja i putem sabiranja ovakvih sitnih izdataka i ovako naizgled sitnih taksi, tako da je to jedan veliki namet na građane Srbije. Takođe, tu se vidi da je putem ovoga sve više nametanje i pravljenje velikog spiska dobara za uvođenje taksi, vidi se i proširenje spiska onoga što nije bilo kod uvođenja matičnog zakona, tako da sada postoji jedan spisak, kao telefonski imenik, spisak svih ovih dobara i sredstava na koja se uplaćuje republička administrativna taksa. Mi smo kod donošenja Zakona o šumama i o sadnom materijalu upozorili na sve ono što ne valja i što nas upravo čeka ukoliko ne budemo zaštitili domaće sorte i ukoliko se ne budemo zaštitili od ekoloških rizika. Međutim, sada kada se posmatra ovaj zakon, kroz ovaj predlog se vidi da, na kraju krajeva, nije briga Vladu odnosno državu za građane, već je pre svega bitno da se plati republička administrativna taksa, a što se tiče uvoženja, neka se uvozi kao što je nekada bilo, sve i svašta i u količini koliko ko hoće. Ova republička administrativna taksa postala je jedan poseban namet i posebna nebriga za građane Srbije. Nemoguće je govoriti o republičkoj administrativnoj taksi a da se ne dotaknemo i same administracije. U narodu je davno postojala jedna izreka, a još uvek je podgrejana, koja kaže – sačuvaj te Bože srpske administracije i ruske avijacije; i jedno i drugo je grdno da grdnije i teže i gore ne može biti. Ako se posmatra kako radi ta administracija, evo ja ću vam ispričati jedan moj praktičan primer od jutros u opštini Novi Beograd. To što sam tamo video, mislim da nigde na svetu nema. Pod maskom jedne savremene organizacije napravljena je najsloženija i najkomplikovanija organizacija. Onaj ko prvi put dolazi tamo da plati bilo kakav prevod, bilo kakvu overu, bilo bi mu mnogo bolje i racionalnije da unajmi jednog vodiča, jer bi se sa tim spasio od maratonskog trčanja od šaltera do šaltera. Ako je istina ona narodna izreka da je vreme novac, onda bi mu to bilo mnogo jeftinije. To trčanje od šaltera do šaltera nije samo fizički zamorno nego je i toliko složeno i komplikovano da čovek ne zna šta i kako da se snađe u tim uslovima. Umesto da se napiše uputstvo na koji način da se građani bolje snađu, kome da se obrate, to saznaje tek kada bude završavao neki posao na šalteru, e onda mu se kaže – idi na taj šalter; pa kada dođe na drugi šalter onda mu kažu – sada plati na ovom šalteru, pa pređi na sledeći šalter. Uvedeno je i posebno uzimanje broja, pa ko se još nije snašao da na vreme otkuca svoj redni broj, napravio je teži problem, biće mu ceo dan potreban radi jednog običnog papira. Što se tiče administrativne takse, po mojoj oceni to je svojevrstan kantar kojim se meri težina administracije i koliko je čvrsta država, odnosno Vlada. Kad god je država, odnosno Vlada bila na klimavim nogama, uvek je uvodila republičke administrativne takse na sve i svašta, sa velikim uvećanjem nominalnog iznosa. Međutim, praksa je pokazala da rešenje nije nikada u tome, već je rešenje u rasterećenju privrede, u ukidanju administrativnih taksi i kod selektivnog prilaza plaćanju republičkih administrativnih taksi.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu gospodina Gačevića? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i moj amandman se uklapa u koncepciju Srpske radikalne stranke da treba smanjivati administrativne takse i sva opterećenja na građane Srbije. Opterećenja su i za privredu i za građane prevelika. Krajnje je vreme da Vlada počne da realizuje svoje obećanje da će da smanjuje javnu potrošnju, racionalizuje javna preduzeća. Nažalost, ovim predlogom zakona pokazala je da joj to nije prava namera, da obmanjuje građane Srbije i da joj je, naprotiv, cilj da na sve moguće načine napuni budžet i da, u krajnjoj liniji, nema želju da građanima Srbije omogući jedan pristojniji život u ovim teškim vremenima u kojima živimo. Što se tiče mog amandmana na član 48, on se u tom kontekstu odnosi na pravne subjekte. S tim u vezi, pročitao bih vam samo deo amandmana. Tu se uvodi nova tarifa pod tarifnim brojem 151, pa se za privredne subjekte određuje taksa od, verovali ili ne, 250.000 dinara za unošenje u naziv imena "Srbija". Želeo bih da vam kažem da veliki broj privatnih preduzetnika danas započinje neki posao sa ovim iznosom sredstava, znači sa 250.000 ili 300.000, sa četiri ili pet hiljada evra, pokušava da se snađe da obezbedi sebi i svojoj porodici bilo kakvu egzistenciju i sasvim je neprimerena visina ove takse za privredne subjekte. Što se tiče ovog tarifnog broja 152, uvodi se na, verovali ili ne, ustanove socijalne zaštite za smeštaj korisnika. Znači uvodi se indirektno na socijalno ugrožena lica i žalosno je da Vlada, koja je jako malo učinila da se socijalno ugrožena lica zbrinu, našla za shodno da uvodi taksu od nepunih 10.000,00 dinara za izdavanje rešenja o uslovima za početak rada takvih ustanova. Želeo bih još jedanput da ponovim, i ovaj moj amandman odnosi se na to da se ovaj član briše, da smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci principijelno protiv novih oporezivanja i nameta. U svakom slučaju, obećanje Vlade je bilo smanjenje javne potrošnje, pre svega lične potrošnje. Ovim zakonom se to ne čini. Mi i ovako imamo preveliku javnu potrošnju koja ozbiljno opterećuje sve građane i privredu Srbije i bitno utiče na likvidnost same privrede. Isto tako, visina skoro svih izmena taksi kreće se od 30 do 40, pa i više procenata u odnosu na prethodne predloge. Vlada računa na inflaciju od 13%, i ne zna se otkuda pravo, otkuda nekome ideja da može u ovolikom iznosu da povećava takse. Očigledno je da i ove takse podstiču inflatorna iščekivanja i nepoverenje je privrednika i građana u rad Vlade, u projektovanu stopu inflacije. Bilo bi neophodno da se Vlada ipak dozove pameti i da prekine sa ovakvom politikom kojom se urušava kompletan privredni sistem i egzistencija građana Srbije.
Hvala vam, gospodine Antiću. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Na član 50. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 51. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 51, sa predlogom da se pomenuti član briše. I ovaj član 51. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama treba brisati, kao i sve članove ovog predloga zakona. Posle povećanja sudskih taksi, posle poskupljenja naftnih derivata, putarine, struje i mnogo čega drugog usledilo je povećanje republičkih administrativnih taksi, a sve u cilju da se, kako se kaže u obrazloženju, usaglase predmeti taksene obaveze sa spisima i radnjama u sprovođenju propisa itd., što možda lepo zvuči, ali predstavlja još jedno zavlačenje ruke ministra finansija u džepove građana. U članu 51. se kaže da će ministar finansija, odnosno Ministarstvo uskladiti dinarske iznose taksi iz ovog zakona sa stopom rasta troškova života, prema podacima republičkog organa za statistiku. Tu su potpuno revnosni, kako šta poskupi, kako rastu troškovi života, tako ministar finansija podiže i iznose taksi, valjda da doprinese još većem rastu troškova života, umesto da je obrnuto. Ako su ljudi u velikom broju nezaposleni ili rade za veoma male plate, a na drugoj strani im povećavate troškove života čestim poskupljenjima, kako možete da u tome tražite opravdanje za povećanje republičkih administrativnih taksi? Ministar finansija treba da prati rast zarada zaposlenih, rast penzija, pa da na osnovu njih usklađuje dinarski iznos taksi, a ne prema tome koliki su troškovi života. Oni će uvek ići na gore. Ako se tako nastavi, za pojedina dokumenta, rešenja ili dozvole građani se neće ni javljati, već će prihvatiti rizik izbegavanja ispunjenja zakonskih obaveza. Ali, ako pogledamo kakva je represija zavladala sprovođenjem zakona Mlađana Dinkića, povećanje republičkih administrativnih taksi je u poređenju sa njima dečija šala. Ovde, doduše, ne mogu da vam isteraju traktor iz dvorišta ili da vas pretuče policija, kao pijačne prodavce na Kelebiji, ali verovatno ćete se zbog iznosa taksi odreći nečeg drugog što vam je neophodno. Pored novih propisanih taksi koje se ustanovljavaju zbog donetih zakona iz oblasti ekologije, poljoprivrede i energetike, već postojeće takse se značajno uvećavaju, što nema nikakvog opravdanja, s obzirom da je životni standard građana Srbije sve gori. Značajan broj taksi se odnosi na rešenja, zahteve i dozvole kojima se regulišu pojedine aktivnosti iz oblasti zaštite životne sredine, kao, na primer, izdavanje dozvola za izvoz opasnog otpada ili, na primer, rešenja za ispunjenost uslova za vršenje monitoringa, odnosno praćenje emisije, imisije i buke. Umesto da država stimulativno deluje, preko određivanja visine republičkih administrativnih taksi, kada su u pitanju osetljive oblasti, kao što su poljoprivreda, ekologija, ili, na primer, zdravstvo, upravo se dešava obrnuto. Takse se značajno uvećavaju i tako ispada da nešto što je ranije obuhvatalo više radnji sada ima svoje posebne stavke, sa konkretnom visinom administrativne takse. Neke novostvorene stavke sadrže radnje za koje se ranije nije plaćala nikakva taksa. Mlađan Dinkić, zahvaljujući donetim zakonima, čiji je idejni tvorac on sam, uzima velika sredstva od građana, od privrede koja ne radi, a to se može videti po procentu rasta industrijske proizvodnje, od poljoprivrednika, a evo sada preko novih administrativnih taksi nastavlja sa prikrivenom pljačkom osiromašenih građana Srbije. U ovom paketu predloga zakona već je bilo reči o povećanju sudskih taksi, tako da je ovo povećanje o kome danas raspravljamo samo finale talasa poskupljenja svega i svačega u Srbiji, što najbolje pokazuje koliko je uspešna sadašnja Vlada.
Hvala, gospodine Iliću. Da li još neko želi o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, ova vlada nastavlja, znači, i ovakvim predlozima zakona što je moguće više da oglobi građane Srbije. Tako se i u članu 51, o usklađivanju predloženih taksi za neki naredni period, kaže: "Dinarski iznosi taksi iz ovog zakona uskladiće se, saglasno članu 28. Zakona o republičkim administrativnim taksama, sa stopom rasta troškova života, prema podacima republičkog organa nadležnog za poslove statistike", itd. Sada se postavlja pitanje – zašto to ne usklađujete sa inflacijom? Rast troškova života i inflacija nije isto. Stalno ste mahali papirima Zavoda za statistiku kako je sada inflacija manja, kako se živi bolje itd. Što ne priznate da je ta inflacija koju ste projektovali smanjena zato što tehnička roba nije bitno poskupela, odnosno sa 20% nekog poreza spala je na 18%? Što ne kažete da su troškovi života poskupeli, jer sada se prvi put plaća porez na električnu energiju, prvi put se plaća porez na komunalne usluge, prvi put se plaća porez na vodu za piće iz česme, prvi put se plaća porez na hleb, mleko, meso, brašno, ulje. To su troškovi života. Zašto ne usklađujete onda sa inflacijom, nego sa troškovima života? Tako vam više odgovara. Troškove života nećete da objavljujete, sakrićete to pod nekom niskom stopom inflacije i na taj način pokušavate da slažete građane Srbije da se sa vama bolje živi, da opozicija nije bila u pravu kada je pričala o inflaciji, da nije bila u pravu da ćemo da opteretimo njihove živote našim poreskim davanjima i taksama. Zašto ne uskladite onda sa inflacijom, nego sa troškovima života? Ta varijanta vam očigledno više odgovara, jer ćete na taj način još više da oprihodujete u budžet Republike Srbije i na taj način će još više neko, zloupotrebljavajući taj budžet, da strpa još malo novca u džep.
Hvala, gospodine Arsiću. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite, gospodine Poskurica.
Hvala. Dame i gospodo, ovo je najkraći član u integralnom Predlogu zakona i odnosi se na vreme stupanja na snagu ovog zakona, gde piše da on stupa na snagu narednog dana nakon njegovog donošenja, a mi smo amandmanski intervenisali tražeći da to bude, saglasno Ustavu, osmog dana od dana objavljivanja. Doista, kada se pogleda pažljivije, to je sedma glava Ustava Republike Srbije, gde nedvosmisleno stoji zaštita ustavnosti. Obrazloženje, mišljenje i stav Vlade o svim amandmanima koji su podneti i, naravno, o ovom amandmanu na član 52, koji obrazlažem, potpisao je Vojislav Koštunica. Dakle, očigledni legalista, dokazani legalista koji evo šta radi – potpisuje jednu potpuno neustavnu odluku, želeći što pre da stavi u pogon ovakav pravni akt, ovaj zakon koji je donet, ne objašnjavajući sasvim jasno šta je to naročito opravdani razlog da odmah nakon donošenja stupi na snagu i da, na taj način, krene sa haračem i globom građana, pravnih i fizičkih lica na različite usluge zbog kojih će se administraciji obraćati. Suština ovih taksi jeste da se uplati određen iznos, 100, 10, pet ili tri puta veći, za različita rešenja, saglasnosti, dozvole, overe, dopune, uverenja, itd. To je jedna administrativna začkoljica. Uglavnom, procedura, da građanima bude jasnije, sleduje obično ispred ili nakon neke druge administrativno-tehničke, pravne procedure do koje se dođe, sa jednim pečatom ili zavođenjem u knjigu, plate iznos koji se kreće, reda veličine, nekoliko stotina do nekoliko desetina hiljada dinara. Nikakve druge koristi građani od ovoga neće imati, sem što će dodatno puniti budžet, za koji smo čuli da se inače jako dobro napunio u prvih šest meseci ove godine. Sada vidimo, Vlada se, umesto da na adekvatne načine reaguje i popravlja novonastalu situaciju, jer su nas vremenske prilike ponovo iznenadile, ponovo su naišle oluje, vetrovi i kiše – pred kojima možemo samo da se molimo Bogu da se više ne dese, jer, ako slušamo, ispalili su 200 ili 300 protivgradnih raketa, pa su prevideli oblak, pa mali se provukao, pa raketa je podbacila, pa iz dana u dan kao da smo u 18. veku – ad hok snalazi kada su u pitanju očigledne elementarne nepogode. Vlada ne pruža nikakvo uverenje seljaku da će sada, zbog desetkovanog prinosa koji mu sleduje nakon ovakvih događaja po celoj Srbiji, imati nekakvo olakšanje, tek da će za elementarnu zahtevnost pred administracijom morati iz džepa da izvadi u 2/3 slučajeva novac za ono što do sada nije plaćao. Očigledni nemar Vlade prema statusu građana, prema prilikama u kojima žive, prema njihovoj materijalnoj situaciji, čak je zakonodavac tu predložio da se ide u nekoliko tarifnih stavki koje do sada nisu postojale ili su postojale pa su višestruko uvećane, pa će na indirektan način pogoditi sve naše građane. Recimo, što se tiče zdravlja, što je meni blisko, u tarifnim brojevima 51. i 52. govori se o izdavanju odobrenja za stavljanje lekova u promet. Pazite, odobrenje, to je jedan konačni akt, jedan papir gde se odobrava da se lek stavi u promet. Čitav niz procedura, a mi smo govoreći o zakonu o lekovima i lekovitim sredstvima govorili o tome da će ono što će ministarstvo ili agencije propisivati biti skupoceno i iskazano kroz potrebu da se ljudima koji tu rade dobro plati to što rade. Dakle, moraće mnogo toga da se uradi, a kada se dobije konačni papirološki akt, odobrenje da može da se izda sada će umesto 2.200 dinara platiti tri i po puta više, skoro 10.000 dinara. Isto važi i za uvoz sirovina, polufabrikata, poluproizvoda i stavljanje u promet, za laboratorijsko ispitivanje, za dokazivanje efikasnosti lekova u različitim studijama, sve će se to dodatno platiti. Svedoci smo da se, po sadašnjem kreiranju iz Ministarstva zdravlja, veliki broj lekova ponovo nalazi na listi, i to onih kvalitetnijih, efikasnijih i boljih i da su oni veoma skupi, a ako se sada određuju takse za svaki takav pokušaj, to će samo dodatno poskupeti lekove. Pojačaćemo rešenje za odobrenje stavljanje lekova u promet. Ogromna je procedura da se do tog rešenja dođe i sve to mora da se plati. Samo jedan papir na kome treba da piše – evo, može se staviti u promet, koštaće. Zamislite, u tarifnom broju 141, a govorio je naš poslanik o tome, gde se recimo vrši prodaja proizvoda životinjskog porekla van poslovnih prostorija, zelene pijace i vašari, zamislite sada one koji na vašarima prodaju hamburgere, pljeskavice itd., sirotinja koja od nečega živi i za takvu saglasnost da ima tehničku podobnost, jedan šator, jedan grejač, potrebno je 12.000 dinara. Taj čovek koji to radi i koji treba da preživi, a možda ima i privatnu kasapnicu, izašao je na teren da to uradi, on mora da da samo za odobrenje za taj dan 12.000 dinara za taksu i da nešto proda ili ne proda. Čeka ga i lokalna taksa koju će dobiti za zakup tog prostora, sve je tu izračunato po kvadratnom metru i sve je to preskupo za taj dan. Dakle, samo namet na vilajet, još novi i novi dodaci, nikakvog stvarnog rasterećenja. Zašto se Vlada, zašto se ministarka poljoprivrede nije obratila seljacima i rekla im, ako će biti tržišnih viškova, ako Vojvodinu nisu gradobitni oblaci pogodili, da će se otkupiti pšenica skuplje nego prošle godine, jer ako je nafta dvostruko skuplja nego prošle godine, zašto se očekuje da kilogram pšenice bude bar 20 ili 25% jeftiniji nego što je bio prošle godine, zašto da padne ispod 10 evra. Zašto se ne izjasni, zašto tako hrabro i hitno, dakle, po hitnom postupku, ne donese jednom i takvu odluku da građani uvide da u beznađu u kojem se nalaze posle ovih elementarnih nepogoda i poplava tokom celog proleća mogu na nešto pouzdano da računaju, a ne da se indirektno informišu preko vesti ili različitih skupova ili različitih ministarskih blic poseta gde daju neku paricu, da nešto malo utišaju, pa i javno mnjenje svih opština koje su pogođene, ali to je daleko od pravog i realnog rešenja. Prema tome, mislimo da ovaj zakon, jednako kao i drugi zakoni koji se bave građanima... A, naravno da se određene takse moraju održavati, mislim na one koje pune budžet, ali neprekidno nastojati da se to uradi odmah i nakon donošenja zakona, sa povećanjem broja apsolutnog iznosa i kvantitativnog iznosa svih stavki koje se oporezuju i različitih saglasnosti, zahteva i šta sve nisu osmislili, moramo biti protiv toga. Ovaj amandman, ova moja intervencija u ime naše poslaničke grupe odnosi se na to da se makar Vlada pokaže toliko fer da joj bar nije stalo da za sedam dana ne dozvoli građanima da ono što mogu da urade pred određenim administrativnim preprekama urade jeftinije, makar i sedam dana. Ako već odlučite da donesete zakon, da za njega glasate, pomerite, dovedite ga do jednog sklada sa ustavnim odredbama po kojima on ne mora da stupi na snagu odmah, jer to nije zakon koji nas štiti od elementarnih nepogoda, ratne opasnosti, niti nešto drugo što traži da bude po hitnom postupku i da odmah stupi na snagu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 35. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o izdavanju doplatne poštanske marke, u 15,00 časova po završetku pauze. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Prelazimo na 35. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZDAVANjU DOPLATNE POŠTANSKE MARKE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Milovan Marković. Primili se izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora,kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da jeamandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Marković.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 1. Predloga zakona o izdavanju doplatne poštanske marke odnosi se na jednu izmenu, drugačije nego što je regulisano u Predlogu zakona, gde stoji da se doplatna poštanska marka odnosi na poštanske pošiljke u unutrašnjem saobraćaju, i ona se odnosi samo na pismonosne poštanske pošiljke, pre svega vodeći računa o interesu preduzeća koja će se baviti poštanskim uslugama. Dakle, nije moguće voditi jednostrano samo procene o tome koji će finansijski efekti biti postignuti i time obuhvatiti sve vrste usluga, dakle pakete, ekspresne pošiljke. Praktično bi pismonosne pošiljke bile nešto što se da proceniti u određenom periodu uvođenja doplatne marke. Nije suština uvođenja doplatne marke u poštanskim uslugama da se projektuju ili planiraju određene manifestacije bilo kog karaktera i finansiraju na ovaj način, nego da se prosto kroz doplatnu marku obezbede dodatna sredstva, bilo za humanitarne akcije, bilo za druge manifestacije društvenog ili šireg značaja. Dakle, pozivam poslanike da glasaju za ovaj amandman, čime bi pokazali da se sredstva za manifestacije koje su obuhvaćene Predlogom ovog zakona ne prikupljaju za račun korisnika na štetu onih koji pružaju usluge ove vrste, dakle, da se u stavu 1. člana 1. doda da se to odnosi samo na pismonosne pošiljke u unutrašnjem poštanskom saobraćaju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Marković.
Moj amandman na član 2. odnosi se na to da se pored navedenih akcija i manifestacija za koje se na ovaj način prikupljaju dodatna sredstva direktno precizira da su time obuhvaćene i sportske manifestacije. Obrazloženje Vlade za odbijanje ovog amandmana je da se sportske manifestacije od značaja, koje se mogu ovako finansirati, mogu podvesti pod projekte od javnog interesa ili druge akcije od šireg društvenog značaja i da se time isključuje mogućnost da se sve sportske manifestacije podvedu pod ovu mogućnost prikupljanja dodatnih finansijskih sredstava. Smatram da je važno i da bi bilo dobro da se direktno navede da su sportske manifestacije događaji za koje se mogu prikupljati sredstva na ovaj način. U istom članu podneo sam amandman da se vremenski period izdavanja doplatne marke ne prepusti odluci Vlade, nego da se zakonom odredi i svede na sedam dana. Dakle, to je suština sadržaja ovog amandmana, da se u stavu 2. izostavi naznaka da Vlada određuje vremenski period izdavanja doplatne poštanske marke, a da se u sledećem stavu precizira da je taj period sedam dana. Opet je obrazloženje suštinski slično onome koje sam dao za predlog izmene člana 1 – da se prikupljanje sredstava na ovaj način ne projektuje koliko je potrebno za tu manifestaciju i za tu akciju, nego da to bude mogući izvor prihoda, dodatni izvor prihoda na bazi doplatne marke, da građani sedam dana plaćaju uvećano za iznos kako je to navedeno u zakonu. Naravno da je predlagač propustio mogućnost da kvalitetnijim Predlogom ovog zakona smanji mogućnost nekih manipulacija kod doplatne marke, ali to se može izbeći nekom pojačanom kontrolom. Štampanje doplatne marke ostavlja neke mogućnosti manipulacije – da se ona ne poništi, pa da se može upotrebiti dva puta. To se moglo izbeći time što bi se štampanje tih maraka koje se puštaju u promet, i na ovaj način obezbeđuju sredstva, poverilo javnim preduzećima i štampala jedinstvena marka na kojoj bi bila štampana vrednost nominale i vrednost doplatnog iznosa i time bismo praktično imali potpuni uvid kolika su ta sredstva. Mi smo imali do sada praksu da se doplatna marka pojavljivala na poštanskim pošiljkama u nedelji Crvenog krsta, u nedelji koju smo obeležavali za borbu protiv tuberkuloze ili nedelji Olimpijskog komiteta, praktično da se znalo da ćemo u toku godine za određene namene imati dodatnu vrednost plaćanja poštanskih usluga. Mislim da je neprimerno da se, ma koja manifestacija ili akcija bila u pitanju, period emitovanja i korišćenja doplatne poštanske marke proteže na nekoliko meseci ili na dve i po godine, kako je to bilo za Hilandar, pa se potpuno obesmisli ta akcija, potpuno zaboravimo da li više plaćamo uvećane poštanske usluge ili se na taj način obezbeđuju dodatna sredstva. Na ovaj način, ukoliko ostane kao što je u Predlogu zakona, ostavlja se mogućnost Vladi, koja je zadržala pravo da određuje period na koji se uvodi doplatna marka, da prosto na bazi prometa u poštanskom saobraćaju izračuna koliko se može prikupiti sredstava, odredi period od šest meseci i onda blokira mogućnost izbegavanja plaćanja tih usluga, s jedne strane; a sa druge strane, i korisnici poštanskih usluga na taj način, izbegavajući plaćanje doplatne marke, polažu svoje pošiljke u poštanske sandučiće kada ne možete obustaviti distribuciju takvih pošiljki, a ne možete izvršiti naplatu dodatne usluge. Inače nije svetska praksa da se ti periodi ostavljaju na slobodu određivanja, nego prosto, ako dođemo do toga da postoji takva akcija, onda građani i korisnici usluga znaju da je to sedam dana. Zato mislim da ovaj amandman ima smisla i da treba da uđe u sadržaj zakona i Demokratska stranka će glasati za ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Marković. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Obaveštavam vas, po članu 85. stav 5. Poslovnika, da ćemo danas raditi možda i posle 18,00 časova, u svakom slučaju do završetka rasprave u pojedinostima po 39. tački dnevnog reda. Prelazimo na 36. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREVOZU U DRUMSKOM SAOBRAĆAJU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dragoljub Stamenković i Bojan Kekić. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo Dragoljub Stamenković. Odbor za saobraćaj i veze prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Kekić. Odbor za saobraćaj i veze prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milovan Marković.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, amandman koji je podnet na član 5. na određen način dovodi u pitanje suštinu sadržaja ovog amandmana u navedenim dodatnim stavovima. Dakle, želim da kažem da se tim dodatnim stavom koji je podneo narodni poslanik Kekić navodi da opštine i gradovi ne mogu ograničiti broj onih građana koji žele da pružaju usluge u auto-taksi prevozu. Ne vidim posebnu potrebu da se to zakonom precizira. U članu 5. je navedeno, a i u obrazloženju predlagača zakona - Vlade i nadležnog ministarstva stoji da je potreba za izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju proizašla iz uočenih nedostataka pružanja usluga auto-taksi prevozom. I u ovom delu obrazloženja, u članu 5. se navodi da se neki propusti i nedostaci u ovoj oblasti mogu izbeći time što će biti urađeni kvalitetni planovi od strane opština i gradova, na bazi godišnjih planova, koji uključuju detaljne analize i istraživanja u oblasti karakteristika prevoznih zahteva i da na osnovu saobraćajno-tehničkih uslova opštine i gradovi donesu godišnje programe kojima se definiše optimalno organizovanje auto-taksi prevoza. To ne znači da opštine i gradovi mogu odrediti da li će u narednoj godini biti novih ljudi koji će se uključiti u ovu vrstu delatnosti, ne znači ni da će biti ograničen broj onih koji mogu da se bave ovom delatnošću, ali znači da gradovi i opštine, na osnovu istraživanja nadležnih institucija, ovlašćenih kuća i stručnih lica, mogu doneti te programe. Ako vi sada zakonom ograničite jednu po jednu mogućnost za izradu takvih kvalitetnih programa koji optimiziraju ovu delatnost, onda je potpuno besmislena suština ovog predloga. Prema tome, ne vidim da ovakav stav po ovom članu zakona ima ikakvog smisla. Time se direktno određuje da svako ko ispunjava opšte uslove za obavljanje ove delatnosti mora dobiti dozvolu od nadležnih organa. Time opštine i grad ne mogu izraditi kvalitetan program, u skladu sa tehničko-saobraćajnim uslovima za pružanje kvalitetne delatnosti. Jako je važno da upravo u ovoj oblasti, u oblasti auto-taksi prevoza, imamo jednu uređenu situaciju. Znamo da je, ako pođemo od grada Beograda, ova delatnost jako važna, ne samo za kvalitetno pružanje usluga sa kojima se susreće gotovo svaki građanin u našem gradu, ali i svaki gost Beograda, i da je to ponekad prvi susret sa uslugama grada Beograda ili bilo kog grada ili opštine, prva informacija, prvi utisak o uređenosti u poslovima koje vodi grad i javnim delatnostima. Zato ne bih da na ovaj način, usvajajući ovaj amandman koji je predložen, ograničavamo mogućnost gradovima i opštinama da, u skladu sa odredbama stavova koji su navedeni u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona, procene da je, na osnovu istraživanja i analiza saobraćajno-tehničkih mogućnosti, razvoj te delatnosti u narednoj godini takav i takav, da li on podrazumeva proširenje broja pružalaca usluga jednom dinamikom ili nekom drugom, ili će grad pripremiti neke nove mogućnosti i nove lokacije za rad tih ljudi, odrediti kriterijume, uvoditi neka druga pravila u ovu delatnost. Dakle, ne stoji u Predlogu zakona da će biti ograničen broj onih koji mogu da se bave ovom delatnošću, ali isto tako mislim da ne treba da stoji da gradovi i opštine na ovako decidiran način ne mogu u okviru svojih programa predvideti da se na optimalan način projektuje broj učesnika u pružanju usluga ove vrste. Zato naglašavam da će poslanički klub Demokratske stranke glasati protiv prihvatanja ovog amandmana, da bismo zadržali suštinu i intenciju ovog zakona i smisao onoga što zakon želi da reguliše ovim članom 5, koji predviđa dopunu člana 36. postojećeg Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju. Pozivam vas da prihvatite ovu sugestiju da sadržaj ovog amandmana, ako malo pažljivije pogledamo, nije u skladu sa onim što se želi postići izmenama i dopunama ovog zakona.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 39. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Snežana Lakićević-Stojačić, Ljiljana Nestorović, Meho Omerović, Aleksandar Đorđević, Branislav Stevanović, Branislav Janković, Dragoljub Simonović, Dragoljub Anastasovski, Nikola Todorović, Rodoljub Gačević, Momir Marković, Momčilo Duvnjak, Goran Cvetanović, Igor Bečić, Paja Momčilov, Dragan Čolić, Hranislav Perić, Živodarka Dacin i Rajko Baralić. Narodni poslanici Živodarka Dacin i Rajko Baralić pisanim putem su povukli amandman kojim su predložili da se posle člana 10. Predloga zakona doda član 10a. Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima podnetim na Predlog zakona. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, tražeći da se član 1. briše. Obrazloženje koje smo dali u amandmanu: "Narodna skupština Republike Srbije postala je organ Vlade Republike Srbije, na čiji zahtev se sednice zakazuju suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, sa ciljem da se narodni poslanici onemoguće da obavljaju svoj posao kroz podnošenje amandmana." Zakon o radu je pre dva meseca usvojen u Narodnoj skupštini i njegove izmene su nepotrebne, jer narodni poslanici ne služe da bi ispunjavali želje pojedinih ministara Vlade Republike Srbije, kao što je to resorni ministar gospodin Lalović, koji danas nije prisutan ovde, a radi se o predlogu koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, o zakonu koji je pre nekoliko meseci usvojen u Narodnoj skupštini voljom većine poslanika Narodne skupštine. Predlog zakona o radu je jedan od najvažnijih zakonskih predloga koje je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. U toku redovnog zasedanja poslanici Srpske radikalne stranke su imali po ovom predlogu zakona jasne stavove, podneli smo preko 40 amandmana na Predlog zakona o radu. Neke od tih amandmana Narodna skupština je usvojila, ali zakon nije dobio onaj oblik kakav smo želeli mi iz Srpske radikalne stranke. Zakon o radu je jedan od najvažnijih zakonskih projekata koje je Vlada Republike Srbije predlagala Narodnoj skupštini do sada u toku ovog mandata. Dakle, mi smo pokušali da zaštitimo pre svega našim amandmanima prava zaposlenih i građane Srbije. Znači, uloga ove Narodne skupštine treba da bude da donosi kvalitetne zakone, koji će štititi interese građana Republike Srbije. Ovde se radi o regulisanju materije koja je veoma važna i najvažnija za sve građane Srbije, jer prethodna vlada DS-a je donela Zakon o radu kojim je obespravila nekoliko stotina hiljada ljudi u Srbiji itd. Znači, očekivali smo od vas, od vladajuće koalicije, da taj predlog zakona bude u skladu sa ekonomskim i socijalnim stanjem u državi. Naravno, amandmanima smo uspeli da u danu za glasanje promenimo taj prvobitni predlog i ovim resorni ministar i Vlada pokušavaju da se zakon koji je Narodna skupština usvojila promeni opet na štetu, pre svega, radnika. Ono što je najvažnije, vi ste u izbornoj kampanji, iz vladajuće koalicije... Tu pre svega mislim na Demokratsku stranku Srbije, jer je ona ta koja je nosilac vlasti i predsednik Vlade je najodgovorniji za ekonomsku situaciju u državi, za socijalno stanje, gde građani Srbije žive na rubu socijalne egzistencije. Naravno, prethodna vlada DS-a je donela ovaj zakon na jedan brutalan način u prethodnom sazivu, krađom glasova, i to treba uvek ponoviti za ovom govornicom, jer Demokratska stranka je tim zakonom koji je donela dok je vladala, do ovog saziva, praktično ostavila nekoliko stotina hiljada ljudi bez posla. Očekivali smo od Vlade Republike Srbije da ovu materiju reguliše na onaj način koji je u skladu sa interesima građana Srbije. Dakle, SRS pre svega smatra da ove izmene i dopune Zakona o radu koje je Vlada podnela Narodnoj skupštini nisu potrebne. Ne treba mi da ispunjavamo želje pojedinih ministara, kao što je gospodin Lalović, koji se nije udostojio da bude danas prisutan ovde u sali, dok govorimo o ovom Predlogu izmena i dopuna Zakona o radu. Tačno se vidi u ovom predlogu izmena i dopuna Zakona da one amandmane sa kojima se Vlada nije složila, a Narodna skupština je ovde voljom većine usvojila, i to amandmane koje su podnosili poslanici Srpske radikalne stranke, a direktno se odnose na član 62, ovde u ovom slučaju Predloga zakona, odnosno Zakona o radu, a u članu 1. reguliše se ta materija koja je vezana za član 62. Ja ću ga pročitati, baš iz ovoga:u članu 62. u stavu 3. traži se da se izbriše "ministarstvo nadležno za poslove rada, ministarstvo nadležno za poslove zdravlja". To je rečenica koja treba da se obriše i na taj način će se potpuno izmeniti suština ovog člana 62, upravo onako kakav je bio predlog zakona bez amandmana koji je usvojen na sednici Narodne skupštine i koji je promenio izgled tog zakona. Očigledno da ovoj Vladi Republike Srbije ne odgovara. Znači, ja ću pročitati ceo član 62, koji glasi: "Rad koji se obavlja u vremenu od 22 časa do 6 časova narednog dana smatra se radom noću". To je prvi stav. Drugi stav: "Zaposlenom koji radi noću najmanje tri časa svakog radnog dana ili trećinu punog radnog vremena u toku jedne radne nedelje poslodavac je dužan da obezbedi obavljanje poslova u toku dana ako bi, po mišljenju nadležnog zdravstvenog organa, takav rad doveo do pogoršanja njegovog zdravstvenog stanja." U stavu 3. se kaže: "Poslodavac je dužan da pre uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje ministarstva nadležnog za poslove rada, ministarstva nadležnog za poslove zdravlja i sindikata o merama bezbednosti i zaštite života i zdravlja na radu zaposlenih koji rad obavljaju noću." Znači, upravo ova rečenica koju sam pomenuo u stavu 3. se po predlogu ove izmene i dopune zakona menja. To je upravo na članu 62. kada smo ovde govorili na toj sednici o amandmanima jasno. Mislim da je to bio amandman, sada ću pogledati, pošto je bilo dva, mislim, podneo je naš poslanik Darko Glišić, koliko vidim, i odnosio se na ovaj rad koji se obavlja u vremenu od 22 sata do 6 časova narednog dana i smatra se radom noću. Srpska radikalna stranka smatra da ovaj amandman SRS-a treba da se prihvati, kao i svi amandmani koje smo podneli na Predlog izmena i dopuna Zakona o radu, jer smatramo da ministar ne može da menja volju većine ove Narodne skupštine, jer Narodna skupština Republike Srbije je donela voljom većine Zakon o radu. Znači, ovde se želi vratiti, sa ovim izmenama, Zakon o radu u onom prvobitnom predlogu, koji nije bio usvojen u danu za glasanje. Znači, suština svih ovih članova ovog predloga izmena i dopuna Zakona je da će ove izmene ići na štetu zaposlenih, znači ne štite se interesi radnika. Ono što je, pre svega, interes Srpske radikalne stranke jeste da se ovim amandmanom i svim amandmanima koje smo podneli zaštite interesi građana Srbije.
Narodni poslanik Momir Marković, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog pokušaja, valjda Ministarstvo rada i vladajuća koalicija smatraju da treći put Bog pomaže, pa nam treći put u roku od mesec i po dana vraća isti zakon na doradu, preradu, ne bi li nas eventualno prevarili da izglasamo nešto, ma kako ga uvijali u oblande. Vi se sećate da smo pre mesec i po dana imali žestoku raspravu o Zakonu o radu, pa je onda pokušao ekspertski tim ovog parlamenta da prepravi ono što su poslanici izglasali i ja se sećam da je ministar Lalović tog trenutka kada su amandmani na onaj zakon usvojeni slao gospodina Prorokovića da mu donese papirne maramice, valjda da plače što mu je zakon "pukao" tada. Uglavnom, i pored pokušaja zloupotrebe tog zakonskog projekta, Tadić, predsednik Srbije, vratio im je taj zakon, pa se onda ovde nešto izglasavalo, doglasavalo, preglasavalo, pa je Tadić to potpisao i ni tim filovanim delom, koliko vidim, Ministarstvo i Vlada nisu zadovoljni, pa su krenuli da i to što je usvojeno na jedvite jade ponovo preprave, da bi ga upodobili, ali ne građanima Srbije i zaposlenima u Srbiji, njih je inače sve manje u Srbiji, koliko da znate svakog dana po nekoliko desetina ljudi ostane bez posla, nego verovatno toj Evropskoj uniji. Dobili su domaće zadatke i onda moraju da pripreme državu Srbiju, da prepariraju državu Srbiju, da nas negde tamo 2020. godine uvedu u EU. Kako je sa Evropskom unijom krenulo, gledajući referendum u Francuskoj, Holandiji, verujem da do te godine kada ćete vi nas uvesti u Evropu uniju, Evropska unija će da se raspadne pa ćemo onda opet da budemo sami. Narodni poslanik Aleksandar Đorđević podneo je amandman na član 1, kojim traži da se ovaj član briše. Obrazloženje Vlade zašto se amandman ne usvaja je: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su izmene Zakona o radu ("Službeni glasnik RS" br. 24/05) neophodne radi otklanjanja suprotnosti pojedinih rešenja u Zakonu do kojih je došlo usvajanjem jednog broja amandmana narodnih poslanika podnetih na Predlog zakona o radu, odnosno radi otklanjanja nepotrebnih administrativnih procedura" itd. Dakle, Ministarstvu se, dame i gospodo, nije sviđalo ono što ste vi usvojili kao zakonski projekat, nisu se sviđale ispravke koje ste vi usvojili, mislim na nas poslanike SRS kada kažem usvojili. Ne odgovara im, a sada hoće kroz ovu ispravku dodatno da unakaze ionako unakažen Zakon o radu i obesprave ionako obespravljene radnike. Za član 1, na koji je narodni poslanik Aleksandar Đorđević podneo amandman kojim je tražio da se taj član briše, kaže se – u članu 62. Zakona kod uvođenja noćnog rada ukida se obaveza poslodavca da zatraži mišljenje ministarstva nadležnog za poslove rada i ministarstva nadležnog za poslove zdravlja. Zaštita zaposlenih kod noćnog rada je obezbeđena kroz druge odredbe Zakona (obaveza poslodavca da traži mišljenje sindikata) itd. Dame i gospodo narodni poslanici, u jednoj privredi Nemačke, u jednoj takvoj državi možda bi zaštita sindikata mogla da zadovolji potrebe radnika, da radnik kada mu se odredi noćni rad mimo propisa traži zaštitu sindikata. U našem sindikatu, gde ste jednog predsednika sindikata ucenili, drugi je lupao u šerpe 5. oktobra i duvao u pištaljku, pa je bio ministar u Vladi od 2003. godine, a trećeg predsednika sindikata ste postavili za predsednika Upravnog odbora Zajednice za zapošljavanje, imate ih sve u šaci. Još ovo malo radnika što radi u Srbiji, kome da se obrati za zaštitu? Dame i gospodo narodni poslanici, kada sledeći put dođe dan za glasanje verujem, verujući u savest dobrog dela poslanika vladajuće garniture, da ćete usvojiti ovaj amandman i da će ovaj predlog zakona pasti u danu za glasanje.
Hvala, gospodine Markoviću. Molim narodne poslanike da ne dobacuju, jer niko nema prava da prekida govornika osim predsednika Skupštine. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo Branislav Stevanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o radu, o kome, nažalost, po treći put vodimo raspravu i polemiku. I u javnosti se dosta o tome pisalo i pričalo. Na član 2. Predloga zakona podneo sam amandman kojim se kaže da se član 2. briše, jer su i u ranijem zakonu a i u ovom koji smo doneli pre par meseci zaposleni u Srbiji imali prava da koriste tri dana kada daju krv. Danas smo dobili jedan propagandni materijal, na koliko načina žele da nas ubede, nas i sve ljude u Srbiji koji žele dobrovoljno da daju krv. Međutim, ovim predlogom koji ste naveli u Predlogu izmena i dopuna Zakona želite da destimulišete sve ljude u Srbiji da daju krv. Jednostavno, da davalac krvi dobije samo jedan dan, znači samo taj dan kada da krv ima slobodan dan. Gospodo, to zaista nema smisla, jer treba uzeti u obzir da ima ljudi koji rade teške fizičke poslove, posebno ljudi koji rade na visini, što sigurno nije preporučljivo, a i gospodin Paja, naš poslanik, može nešto više da kaže o tome. Vi želite ovde po treći put, na jedan način putem prevare i ubeđivanja između vas i koalicionih partnera, da proturite nekih 13 izmena članova Zakona, što jasno govori o vašim namerama da morate ovaj predlog na silu da progurate. Hoću da kažem da se tu na određeni način ruši ugled ovog parlamenta. Tome, naravno, najviše doprinosi i sam predsednik parlamenta. Zaista nema smisla da se na ovakav način ponaša, da se tri puta u godini dana vraća na dnevni red Zakon o radu, a više puta smo čuli da su u pitanju isti članovi koji moraju da prođu na silu, a cilj je jasan: na taj način žele strani investitori da se zaštite, kako bi oni kao poslodavci bili zaštićeni i imali daleko manje obaveza prema zaposlenima u Srbiji. Evo, i gospodin ministar je stigao. Rušenje ugleda Skupštine postoji. Vi ste pokazali da nastavljate kontinuitet prethodne vlade i da se ponašate kao i vaši prethodnici. Znači, tamo gde su oni počeli privatizaciju i sve vaše kriminalne radnje, vi ste nastavili tim istim putem, ponašate se na isti način. To pokazuje i način, kada je potrebna podrška Demokratska stranka je tu i kada treba da prođe neki predlog sa njima napravite dogovor i to mora da prođe. Na kraju, hoću da se zahvalim svima koji su se juče upristojili da posete Bratunac, mesto gde sam ja rođen. Jedna od žrtava u Bratuncu svih tih dešavanja, ratnih dejstava od 1992. do 1995. godine, bila je i moja majka. Mogu da vam kažem da sam jako razočaran što je predsednik Republike poslao svog izaslanika koji je davao opširne izjave u "Dnevniku" i svim medijima, što je neprimereno, a i gospodin premijer je takođe poslao svoju izaslanicu, što je neprimereno i neozbiljno sa vaše strane. Međutim, nešto neobično se dogodilo na groblju, što nije običaj da se dešava – kada su pomenuli Srpsku radikalnu stranku da je polagala venac, veliki aplauz se čuo u toj tišini. Hoću da kažem da naš narod oseća zrak svetlosti i oseća ko može da pomogne srpskom narodu i ko istinski misli o ovom jadnom i napaćenom srpskom narodu, pogotovu onima preko Drine. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici i poštovani gledaoci državne televizije, izgleda, imaću retku čast da uspem da jedan amandman izložim pred resornim ministrom. Mi imamo ovde to retko zadovoljstvo, pa mislim da je to ipak dobra praksa, koje se ponekad poneki ministri sete. Kada je menjan ovaj naš poslovnik, svi smo bili zatečeni, želeli smo da vidimo šta iza toga sledi i vidimo šta sledi: poslanici od silnog rada po kancelarijama i zbog priče i žagora u sali i u bifeu ne mogu da vide šta nam se sve servira, danas dobijamo svašta. Prethodnih dana smo raspravljali o kontragarancijama za izvesne zakone, gde se uopšte ne vidi gde su silne pare koje su dobijene kao kredit i koje su, tobože, utrošene za naše puteve. Danas opet imamo jedan zakon koji je neobično važan, Zakon o radu, koji se menja nakon dva meseca. Šta je to, svi moramo da se zapitamo, što nagna resorno ministarstvo da menja volju nas narodnih poslanika? Sigurno je da odredbe tog zakona koje su ovde izglasane ne odgovaraju nekome – da li Vladi, da li samom resornom ministru. Sigurno je, opet to niko ne može da kaže, da to nije u suprotnosti sa voljom građana koje mi ovde predstavljamo. Ovde se na jedan nasilan način, raspravom na ovakav nekvalitetan način, zahvaljujući novom poslovniku, smandrljavanjem želi izmeniti ta volja nas, predstavnika građana. No, verovatno je u ovom vremenskom intervalu od dva meseca, nagodbama, neprincipijelnim pritiscima, ucenama došlo do dogovora među poslaničkom većinom, pa se ceni da je sada došao taj trenutak kada će moći i odredbe ovog zakona da se izmene. Da se vratim samim odredbama zakona. O čemu se radi? Hoće se izmeniti član 77. tako da se dozvoli dobrovoljnim davaocima krvi samo jedan slobodan dan, i to dan kada daju krv. Ono što je opet jako interesantno je obrazloženje koje se nama daje. Skrenuo sam pažnju predsedniku Skupštine da zaštiti nas poslanike, bar ovaj deo koji manje radi od ostalog dela, koji od silnog rada ne mogu ništa da vide što se ovde servira kao stupidnost i kao nešto što vređa naš um. Gledajte šta kaže u obrazloženju: "Dobrovoljno davanje krvi nije bolest". Molim vas, to je kao kad neko kaže poslanicima Narodne skupštine da je dobrovoljno davanje procedura, možda dobrovoljno davanje krvi ne može da dovede do bolesti. Ali, ovako nešto napisano i da ovde stoji, nemojte nama davati. Mi to dobro znamo. Svi smo ovde punoletni. Toliko opšte kulture imamo da svi znamo da dobrovoljno davanje krvi nije bolest. Zašto je poslanik Srpske radikalne stranke gospodin Stevanović podneo ovaj amandman i zašto smo protiv ovakve izmene? Prvo, osnovno što treba da znate jeste kakva je situacija sa transfuzijom krvi u ovoj zemlji. Naša zemlja je u tranziciji i vi treba da znate da su potrebe za dobrovoljnim davanjem četiri posto populacije. U ovom trenutku nemamo ni tri posto obuhvata našeg stanovništva dobrovoljnim davanjem krvi. Ako čitate štampu i pratite, a nadam se da ovi iz Ministarstva čitaju, nedavno je i u "Glasu" bio članak gde se videlo koje su potrebe Beograda i koliko nedostaje krvi, onda ćete videti da se naša medicinska služba nalazi u velikom problemu kada je krv u pitanju. Poznato je da se mi zalažemo za dobrovoljno davanje, ne profesionalno davanje krvi. Ovakva mera, kada vi dajete slobodne dane, jeste mera podsticaja i stimulacije. To nije mera kojom se štiti zdravlje, nego se podstiče to davalaštvo, jer je ono nedovoljno. Čitava reforma transfuzije je praćena kod nas skandalima; vama je poznato da postoji i reforma službe transfuzije i onaj čuveni projekat, gde se od prvobitne želje da se sačuva transfuzija, da se uvede informacioni sistem, da se centralizuje kontrola i kvalitetno da se radi došlo do toga da naši pacijenti bivaju zaraženi HIV virusom i hepatitom B. Dalje smo došli do toga da se ukida frakcionisanje plazme i hoće to da se da strancima da rade. Postoje već indicije da je sa nekim Bečlijama sklopljen dogovor i da su provizije već bile ugovorene. Ono što je najstrašnije u celoj toj stvari, imate da su tenderi i projekat potpuno netransparentni. Više puta smo tražili, i ja sam sa ove govornice tražio da se otkrije projekat, da se vide nosioci, izvršioci, budžet, specifikacija troškova. Toga nema. Sumnjamo da se radi o velikoj pljački i krađi. Kada je transfuzija u pitanju, imate veliku pobunu u Zlatiborskom okrugu, gde se vode danonoćni sastanci, gde su se pobunili davaoci, koji kažu da neće davati pod ovakvim uslovima krv. Šta vi sada radite kada imate ovako uznemirenu situaciju, kada nemamo davalaštvo krvi? Idete sa jednom merom da skinete to, da upropastite dodatno tu transfuziju i tu reformu. Molim vas, medicinski je razlog zbog čega ja ovo govorim, ne politikantski. Vi hoćete da kažete da mi vodimo politikantski razgovor. Po podacima našeg Instituta za zdravlje, u Srbiji je veliki procenat anemičnih žena, dece i ljudi. Spadamo u zemlje sa najvećim procentom anemičnih u Evropi. Molim vas, sve veći je broj ljudi koji bivaju odbijeni da da daju krv. Podsetiću vas, žene mogu da daju krv ukoliko je hemoglobin 125 grama na litar, a muškarci 135 grama. Vrlo je malo takvih ljudi koji imaju vrednosti preko ovih i na granici su, u najvećem broju, oni davaoci koji daju krv. Ako vi čoveku koji ima 136 grama, recimo muškarcu, na litar hemoglobina uzmete krv, smanjujete mu odmah za 10 grama automatski. Vi to ne znate. Vi ste morali konsultovati lekare, ministra zdravlja, pa da vam on to objasni. Vi automatski onda ugrožavate zdravlje tih ljudi kojima ćete uzeti krv. Ko najviše daje krv? Pogledajte socijalnu kartu tih ljudi, to su najviše radnici, to su najugroženije kategorije. Prema tome, da budemo jasni, molim vas, povucite ovo, ovo je skandalozno. Ovim udarate direktno na zdravlje srpskog naroda.
Hvala, gospodine Momčilov. Reč ima gospodin Anastasovski, a potom Snežana Lakićević-Stojačić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam izašao ovde da bih pričao o politici, ali sam osetio potrebu da kažem nešto u vezi sa dobrovoljnim davanjem krvi i smanjenjem jedne nagrade koju su dobrovoljni davaoci krvi imali. Osetio sam potrebu, jer imam puno prijatelja dobrovoljnih davalaca krvi, a i ja sam jedan od njih i u petak sam dobio priznanje za 100 puta datu krv, a inače sam do sada dao 106 puta krv. Mislim da nije u redu da se na ovakav način umanjuje ova nagrada za humani čin, a većinom radnici i seljaci daju krv. Zato bih molio da ili prihvatite ovaj amandman, da se vrati na staro ovo davanje, jer u protivnom ne ostaje alternativa, sem da se plaća ta krv. Ali, to više nije humani čin i ne znam šta će se u tom slučaju dešavati. Sada se isključivo uzima zdrava krv, krv koja pomaže bebama i unesrećenima, a budite sigurni da će kupovina krvi mnogo više koštati i ovu državu i zdravstvo. Kupovaće se krv od narkomana, zaraženih ljudi, što sigurno nije dobro. Hvala.
Hvala vam, gospodine Anastasovski. Posebno hvala što su svi poslanici pozdravili vaš humani čin i priznanje koje ste dobili. Čestitam. Izvolite, gospođo Lakićević-Stojačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, poštovani ministre, ne pamti se da je Vlada kao predlagač tako brzo menjala pojedine odredbe zakona koje je sama predložila. Jedna od tih odredbi koja se menja ovim izmenama i dopunama je i odredba člana 77. koja se odnosi na dobrovoljne davaoce krvi. Demokratska stranka misli da ova odredba predstavlja usvajanje zahteva poslodavaca za smanjenje slučajeva plaćenog odsustva, ali se postavlja i pitanje tretmana dobrovoljnih davalaca krvi, kao i njihovog značaja, s obzirom da se njihovo pravo koristi, čini nam se, kao moneta za potkusurivanje između Vlade, sindikata i poslodavaca. Ovom problemu treba prići sa zdravstvenog, ali i sa društvenog aspekta. O tim činjenicama čuli smo od prethodnih govornika, tako da se pitanje odsustva ne mora generalno odrediti prema svim davaocima, nego se njegova dužina može propisivati pojedinačnim kolektivnim ugovorima, polazeći od težine posla koje davalac obavlja u preduzeću. S obzirom da će se, podsećam vas, novim zakonom o zaštiti zdravlja na radu predvideti procenat težine i rizika svakog radnog mesta, onda će ovakvo rešenje biti sprovodljivo u praksi. Iz tog razloga poslanička grupa DS smatra da izmene i dopune Zakona o radu u ovom članu ne treba podržati, jer mislimo da nije dobro da se u tako kratkom roku za ovako važnu stvar donose izmene koje ne idu u prilog ljudima koji su spremni da daju krv, i znamo da je to u ovom trenutku jedna stvar koja je svakodnevno neophodna.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Predstavnik predlagača na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Janković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podnosim amandman na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu gde tražim da se pomenuti član briše. Moramo napomenuti da je Zakon o radu pre dva meseca usvojen u Narodnoj skupštini i tadašnji amandmani koje je podnela Srpska radikalna stranka, kojima bi se poboljšao loš predlog zakona, zahvaljujući sujeti nisu prihvaćeni, ali se mora priznati da je Vlada deo predloženih rešenja Srpske radikalne stranke sada ugradila u ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o radu, što je postala gotovo redovna praksa kod mnogih predloga koje smo imali do sada. Što se tiče člana 3, pročitaću samo deo predloga koji glasi – kolektivnim ugovorom poslodavca, u skladu sa zakonom, uređuju se pravila, prava i obaveze i odgovornosti iz radnog odnosa i međusobni odnosi učesnika kolektivnog ugovora. Pravilnikom o radu, odnosno ugovorom o radu, u skladu sa zakonom, uređuju se prava, obaveze i odgovornosti iz radnog odnosa. U daljem tekstu slede četiri tačke kojima se uređuje predlog člana 3. ali poslaničkoj grupi SRS naročito smeta stav 2. iza tačke 4) gde se kaže – pravilnik o radu donosi upravni odbor, a kod poslodavca kod koga nije obrazovan upravni odbor direktor, odnosno lice koje vodi poslove u pravnom licu u skladu sa zakonom, a u daljem tekstu direktor. Kod poslodavca koji ima svojstvo pravnog lica pravilnik o radu donosi poslodavac ili lice koje on ovlasti, a u daljem tekstu preduzetnik. U poslednjem stavu stoji pojašnjenje – pravilnik o radu prestaje da važi danom stupanja na snagu kolektivnog ugovora iz stava 1. ovog člana. Znači, ponovo diskreciono pravo, ponovo prevelika ovlašćenja i ponovo mogućnost zloupotrebe prava koje je dato poslodavcu, bio on direktor ili preduzetnik. Sasvim je izvesno da je ovaj predlog zakona restriktivniji od prethodnog i njegovom primenom se još više sužavaju prava radnika. Poslanička grupa SRS sasvim sigurno neće glasati za ovakav predlog Zakona o radu, jer on, sa svim ovim kozmetičkim izmenama i dopunama, ne predstavlja bolje rešenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, pa narodni poslanik Nataša Jovanović, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo moj kolega Branislav Janković u ime poslaničke grupe SRS na član 3. Predloga zakona o radu sasvim jasno govori – tražimo da se briše. Dakle, u tom članu 3. radi se, naime, o članu 94. važećeg Zakona o radu, a donela ga je većina poslanika, mada se to ministru Laloviću nije dopalo, pa danas ponovo želi ovde da vrati onaj prvobitni predlog na razmatranje. Nadam se da će svi oni poslanici koji su glasali za amandman koji je podnela naša koleginica Nataša Jovanović iz Srpske radikalne stranke, a Narodna skupština ga je usvojila kada je ovaj Zakon o radu bio na usvajanju, da nećete uspeti da vratite ovo i da to neće ići na štetu građana Srbije. Jer ovo što vi pokušavate da uradite danas sa ovim izmenama i dopunama Zakona o radu ide direktno na štetu građana Srbije. Samo nastavljate kontinuitet ovakvim načinom vlade DS-a Zorana Đinđića i Zorana Živkovića. Znači, vi kao Vlada Republike Srbije imate odgovornost za građane Republike Srbije. Nekoliko stotina hiljada građana je bez posla. Građani Srbije su gladni, a vi ćete verovatno izaći da replicirate i da kažete kako pričamo za ovom govornicom jednu demagošku priču. Gospodine ministre, vas to verovatno možda i ne pogađa, a građani Srbije u ovom trenutku teško žive. Neka građani Srbije žive bolje i za to će se zalagati SRS, i zbog ovakvih podvala, u vidu predloga izmena i dopuna Zakona koje ste sada podneli Narodnoj skupštini, posle tri meseca od usvajanja Predloga zakona o radu, kada niste bili zadovoljni zato što smo izmenili onaj predlog koji nije išao u korist onoga što ste vi zastupali, jer vi ste nekada bili jedan od vođa sindikata. Kada ste govorili istinu: da li tada ili danas kao ministar Vlade Republike Srbije? Prema tome, SRS ima jasan stav po pitanju amandmana koje smo podneli i smatramo da amandman na član 3. Predloga zakona treba da usvoji Narodna skupština, da ovaj član treba da se briše, kao i svi članovi ovog predloga zakona o radu koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Ukoliko u danu za glasanje ne budete glasali kako ste glasali kada smo doneli Zakon o radu pokazaćete da ne radite u korist građana Srbije. Naš cilj ovde u Narodnoj skupštini, nas poslanika iz Srpske radikalne stranke, jeste da pre svega donosimo zakone koji će popraviti standard građana, a vaša priča o boljem životu građana na osnovu zakonskih projekata sa kojima ćete ostaviti nekoliko stotina hiljada ljudi bez posla i nastaviti kontinuitet Vlade Zorana Đinđića i Zorana Živkovića i DS-a i koalicionih partnera stavlja vas u isti položaj da nastavljate da radite ono što su oni radili pre vas. Znači, zavili su u crno građane i radničku klasu donošenjem Zakona o radu, znači, prethodna vlada. Znači, vi ovakvim načinom kako ovo radite samo nastavljate to da radite u kontinuitetu. Ja se nadam da postoji svest kod poslanika i kod koalicione većine u ovoj skupštini i da će ponovo glasati za ove amandmane koje je podnela poslanička grupa SRS, ukoliko imate svest da ćete na taj način omogućiti građanima Srbije da mogu dostojanstveno da žive u ovoj državi.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, amandman na član 3. Predloga zakona koji je Skupštini stigao 4. aprila.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, vama se najpre obraćam zbog toga što ste vi napravili jedno veliko zamešateljstvo prilikom usvajanja Zakona o radu u martu mesecu. Da ste vi kao predsednik Narodne skupštine štitili najvišu zakonodavnu vlast i ovu instituciju, ne bi se desilo da sada ministar gospodin Lalović dolazi pred Narodnu skupštinu i da se na takav način poigrava sa osećanjima budućih majki, svih onih žena i svih muškaraca, a poslanici su podržali ovaj amandman koji sam podnela na član 94. Zakona u martu mesecu i većinom u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u neko doba noći kada se o tome glasalo, usvojili. Ono što se desilo posle toga bacilo je mrlju na vladajuću strukturu, na činjenicu da se i predsednik Republike poigravao na relaciji sa Skupštinom, odnosno vladajućom većinom i neverovatno je da mi sada ne znamo kome treba da se obratimo, da tražimo da se zadrži rešenje koje su poslanici izglasali u martu mesecu, jer ta osoba svakako nije ministar Lalović. Stvari su se u međuvremenu promenile. Ministar Lalović se disciplinovao, sada se Čović pita i ako hoćete da razgovarate o penzijskom osiguranju, ako hoćete da razgovarate o reformi, a naravno mi to ne želimo na način na koji je to Lalović prvobitno zamislio, pojavi se Čović i kaže – sada stani, ja ću da ti kažem šta dalje da radiš. Pošto gospodin Lalović nije dobio packu od Čovića za ovaj član 3, odnosno za član 94. Zakona, na vama je, dame i gospodo poslanici, da svojim glasanjem u danu za glasanje, glasanjem za ovaj amandman da se briše član 3. koji nam ministar Lalović predlaže, povratite (ne samo za taj, nego za sve druge amandmane) dostojanstvo Narodne skupštine koja je smogla snage i imala ubedljivu većinu u martu mesecu da se izglasa tada amandman na član 94. koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS. Ja vam se još jednom ovog puta zahvaljujem jer ste imali dobru nameru i poslušali ono što vam govore srpski radikali i prihvatili taj amandman koji sam podnela u martu mesecu, a ja ću da vas podsetim za šta ste glasali tada. Član 94. je glasio, i poslanici su to usvojili, odnosno glasi, jer je u međuvremenu posle cele te zbrke koja se desila zakon stupio na snagu, odnosno vraćen je ponovo na glasanje, da zaposlena žena ima pravo na odsustvo sa rada zbog trudnoće i porođaja (u daljem tekstu: porodiljsko odsustvo), kao i odsustvo sa rada radi nege deteta, u ukupnom trajanju od 365 dana. Dalji tekst Lalović briše: "za prvo i drugo dete, odnosno dve godine za treće i četvrto dete." "Zaposlena žena ima pravo da otpočne porodiljsko odsustvo na osnovu nalaza nadležnog zdravstvenog organa najranije 45 dana, a obavezno 28 dana pre vremena određenog za porođaj. Porodiljsko odsustvo traje do navršena tri meseca od dana porođaja. Zaposlena žena, po isteku porodiljskog odsustva, ima pravo na odsustvo sa rada radi nege deteta do isteka 365 dana", pa sada dalji tekst Lalović briše, "za prvo i drugo dete, odnosno dve godine za treće i četvrto dete, od dana otpočinjanja porodiljskog odsustva iz stava 2. ovog člana." Sledeći stav takođe briše: "Pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u ukupnom trajanju do dve godine ima i zaposlena žena koja u prvom porođaju rodi troje ili više dece, kao i zaposlena žena koja ima jedno ili dvoje dece, a rodi još dvoje ili više dece." "Otac deteta može da koristi pravo iz stava 3. ovog člana u slučaju kada majka napusti dete, umre ili je iz drugih opravdanih razloga sprečena da koristi to pravo (izdržavanje kazne zatvora, teža bolest i drugo). To pravo otac deteta ima i kada majka nije u radnom odnosu. Za vreme porodiljskog odsustva i odsustva sa rada radi nege deteta zaposlena žena, odnosno otac deteta, ima pravo na naknadu zarade, u skladu sa zakonom." Taj član 94, sa najboljom namerom ne samo SRS, nego se kasnije ispostavilo i poslaničke većine, definisan je najpreciznije moguće. Tu volju svih nas Lalović želi da pogazi i podmeće nam član 94a za koji želi da kaže da u suštini znači isto što i član 94. odnosno da ga dopunjuje, što uopšte nije tačno. Moram da poručim i vama i svima koji prate prenos Narodne skupštine da je u pitanju najbezočnije poigravanje sa onim što te žene heroji, koje rode dvoje i više dece, danas rade za Srbiju i srpski narod, zbog toga što Lalović ide i korak dalje i ta prava koja im zaista izvorno daje član 94. i zakon koji ste vi voljom svih nas na takav način usvojili želi da anulira i da im uskrati, zato što ima nameru da im kroz tu njegovu modifikovanu odredbu, koja ni u kom pogledu nije ista kao ovaj član 94, sa tada podnetim amandmanom sa moje strane, ta prava uskrati do 1. januara 2006. godine. Nema opravdanja za takvu nameru ministra, nema opravdanja za takvu nameru Vlade Srbije koja ga u tome podržava. Očigledno da ni ovaj Čović koji mu je naknadno došao nije želeo da mu u tom smislu da packu i zato vi to uradite u danu za glasanje i podržite ono što smo uradili u martu mesecu, prihvatite ovaj amandman kolege Jankovića i dozvolite da se član 94. onako kako smo ga izglasali primenjuje za dobrobit majki u Srbiji i za sve buduće generacije.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo da nastavim, pošto član 3. i član 4. Predloga zakona čine jednu celinu. Pre nego što se upustim u konkretno razmatranje teksta amandmana i teksta predloženog člana moram da navedem zbog narodnih poslanika, da ih jednostavno podsetim i javnost da podsetim, da mi očigledno nemamo sreće sa zakonom o radnim odnosima. Pre nekoliko godina on je bio problematičan zbog onog glasanja iz Soluna. Početkom ove godine ovaj zakon ponovo je bio problematičan zato što je predsednik na nejake grudi prihvatio dužnost da sredi zakon posle izglasavanja. Usled toga, došlo je do vraćanja, pa svojevrsnog nadglasavanja ovde, pa objavljivanja i onda se javio sindrom Mlađe Dinkića i ovaj predlog zakona je u stvari sindrom Mlađe Dinkića. Kao što je bilo kod onog Zakona o porezu, kada Dinkić jednostavno nije bio zadovoljan onim što su poslanici izglasali u Narodnoj skupštini, mislim da se ticalo akciza za gorivo, za naftu pre svega, naljutio se i brže-bolje kroz pet-šest dana napravio novi predlog zakona o izmenama i dopunama, zapretio i skupštinska većina je konsolidovala redove, na silu je to prošlo upravo onako kako je Mlađa zahtevao. Pošto sve više sednice Vlade podsećaju na period kada je predsednik Vlade bio Radoman Božović, kada se diskutovalo do besvesti, a u završnoj fazi te vlade pretilo je čak da dođe do tuče među članovima Vlade, verujem da tim putem ide i ova vlada, jer, pored Mlađe, i drugi ministri se sile i žele da sprovedu svoje. S obzirom da prethodni član i ovaj član gotovo tretiraju isto pitanje, a to je odsustvo, porodiljsko odsustvo, nega deteta, važno je da se imaju u vidu neke činjenice. Za treće i četvrto dete odavno je postojalo pravo na uvećano trajanje porodiljskog odsustva. Verovatno i pre sedam, osam i više godina, kada je to pravo priznato, bila je prisutna medicinska struka koja je to procenjivala. Verovatno su stručnjaci za demografiju uvideli da nam preti bela kuga i shvatili su da taj deo socijalne politike mogu da prebace na poslodavca. Jeste u to vreme pretežno privreda bila u društvenoj svojini, pa je to konstituisano kao pravo zaposlene žene, kasnije i njenog bračnog druga. Ne vidim razlog zašto bismo sada napuštali tu socijalnu politiku i zašto bi se neko smeškao i prigovarao, kao što se malopre desilo povodom plaćenog odsustva sa posla kada je u pitanju dobrovoljno davanje krvi. To pravo je i ranije postojalo. Takođe su neki procenjivali zašto je potrebno da to traje dva, tri ili više dana. U krajnjem slučaju, nije ni bitno koliko traje. Procenjivali su da je to potrebno da bi se stimulisalo dobrovoljno davanje krvi. Procenjivali su da je, s obzirom na težinu posla i obnavljanje tih psihofizičkih sposobnosti, potrebno nekoliko dana da se odsustvuje sa posla. Prosto se čudim kada se poslanici skupštinske većine - lekari smeškaju povodom amandmana, a vrlo bezobrazno Vlada obrazlaže zašto ne prihvata taj amandman, pa čak u jednoj prostoj rečenici navodi: "Davanje krvi nije bolest". To je strašno obrazloženje. Preko televizije upućuju apele, pozivaju građane da dobrovoljno daju krv, pošto je neophodna, a ovamo država svojim merama sprovodi antikampanju. Slično je i kada je u pitanju član 94a, koji je Nataša Jovanović malopre interpretirala, pa nemam nameru da ga ponavljam. Ako je neko hteo postojeće rešenje iz člana 94. da podeli u dva člana, radi pravno-tehničke korekcije, onda je stvarno problematično zašto član 94a počinje da se primenjuje tek od 1. januara 2006. godine. Sledeći aspekt ovog problema zakona o radnim odnosima je svojevrsno nepoštovanje Narodne skupštine. Ako je Narodna skupština pre nekoliko meseci glasala o amandmanu, prihvatila amandman gotovo jednoglasno, sa kojim pravom onda Vlada može da traži da se menja ta odredba zakona? To nije samo šamar Vlade upućen opoziciji koja je glasala za taj amandman, to je šamar koji Vlada upućuje vladajućoj većini i kaže: ne poštujemo vas, vi nas ne interesujete. To vama kaže vaša Vlada. (Velimir Simonović, sa mesta: Nije tačno.) To je tačno, profesore. Kad bi Vlada poštovala ono što odluče narodni poslanici, ona ne bi u razmaku od nekoliko meseci vratila ponovo ono sa čim nije prošla prvi put ovde. Ako Vlada smatra da nije u mogućnosti da obezbedi sredstva ili da naša privreda nije u mogućnosti da obezbedi sredstva za ovo pojačano pravo zaposlene žene - porodilje i trudnice, onda to treba da se kaže i treba Vlada da preduzme korake kako da obezbedi sredstva, jer ona sprovodi zakon, ona izvršava zakon, a ovde nama s vremena na vreme priča: suficit budžeta - diži poreze, suficit budžeta - diži takse, suficit budžeta - uvodi čak i doplatnu poštansku marku. Znate šta, vi morate da se ponašate na jedinstven način, ako imate neki put i ako znate pravac kojim idete. Ovo je odraz nepoštovanja, sama ideja da se predloži ovakav zakon. Znači, Vlada ne ceni struku, Vlada ne ceni potrebe demografske politike Republike Srbije, Vlada ne ceni Narodnu skupštinu, Vlada ne ceni poslanike, Vlada ne ceni ništa. U ovo može da se uklopi i ono što ste nas maltretirali prošle godine da donosimo zakone o mirenju između poslodavaca i sindikata, o socijalno-ekonomskim savetima, o različitim institucijama koje treba da zamagle suštinu – da se prava iz radnog odnosa ne ostvaruju, a ukoliko se ostvaruju, da zavise samo od poslodavca i izuzetno od aktivnosti države, ali selektivno. Pa, mi ne možemo da podržimo takav predlog zakona. Taj koncept mi ne možemo da podržimo. U sklopu nezakonitih poslova uključila su se i pojedina ministarstva u Republici Srbiji. To se dešava sa državnim službenicima. Pitajte ovih 3.500, koji su dobili neke papire da su regulisali svoj radno-pravni status kao višak, da li su zadovoljni i ko im je zavrtao ruke. Najviše im je zavrtala ruke Socijaldemokratska partija, ona partija čiji je poslanik odavde pre nekoliko meseci pričao o depolitizaciji državne uprave, a u ministarstvima gde oni vladaju zaposlili su ili uslovljavaju da se učlane u njihovu stranku. Kao što su radili Batić i onaj prethodni sindikalni funkcioner koji je bio i predsednik nekog sindikata, kasnije ministar za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Ništa se tu značajnije nije promenilo, to je naša surova istina. Da je ministar izašao za ovu govornicu i da je otvoreno rekao – nemam kontrolu u oblasti radnih odnosa, nemam čak kontrolu ni nad svojim pomoćnicima koji štampaju knjige i drže tezgu, prodajući raspise i uputstva zarađuju pare, izigravaju neke stručnjake, poput one gospođe koja je falsifikovala izbore kada je bilo "solunsko glasanje"; da je rekao – nemam kontrolu, mi procenjujemo da privreda ne može da izdrži ovakav obim prava zaposlenih, onda da otvorimo drugi list i na drugi način da pričamo o problemu poštovanja prava iz radnog odnosa. Ovamo vam je idilična priča, med i mleko, a ovamo se priča kako se to usaglašava sa konvencijama, preporukama i ostalim aktima MOR-a, a prošle godine ministar nije ni smeo da ide na skupštinu. Zašto nije smeo da ide? Zato što je obećao da će da izvrši samo neznatne promene u Zakonu o radnim odnosima, nije najavio da će ići novi zakon o radnim odnosima i sve je razočarao, i poslodavce, i one koji zastupaju sindikate i one koji predstavljaju radnike. Mi nemamo kontakt sa MOR, jer sa njim ne želi niko da kontaktira. On, jadnik, da bi se snimio, prihvata sve i svašta, i da priča o "Zastavi", i o porodiljama, i o ovome i o onome, za sve je stručnjak, a kada zine – prevari. To smo mi primetili ovde i na to upozoravamo. Ako je problem da država ne može da obezbedi poštovanje ovih prava, ako je problem da poslodavci ne mogu da ispune ove obaveze koje su amandmanima ugrađene u zakon, onda neka se izađe i neka se to kaže, neka se kaže – mi nismo sposobni da nateramo poslodavce da poštuju zakon koji je donela Narodna skupština. To je druga situacija. Izvolite, inspekcija rada, izvolite, finansijska policija, izvolite, drugi organi, pa neka to sprovode. Ne, masakr je napravljen i u inspekciji rada. Oni dobijaju nezakonit prestanak radnog odnosa, pa kako oni da kontrolišu nekoga da li poštuje zakon. Od koga dobijaju? Od nekog od deset pomoćnika ministra Lalovića. Celu stranku je zaposlio u svom ministarstvu, što pomoćnici, što zamenici. Kako je to samo Orlićeva žena postala stručnjak za radno pravo? Gde je naučila to, sedela je ovde dve godine sa nama? [[Dobacivanje iz sale.]] Ne ljutim se, nego vam kažem da vas to košta. I vas, gospodine Ćirkoviću, to košta ili će tek da vas košta. Razmislite samo. Samo radi vas koji se bunite zbog ovih naših amandmana podsećam da je selektivno ministar radio: u jednom delu je prihvatio sve naše amandmane od prošli put, ali nije mogao mentalno da prevaziđe onu kvrgu, da prizna, nego je morao da ide dalje i da dograđuje neke druge stvari koje apsolutno nemaju veze ni sa stvarnošću, niti sa bilo čime. Te tako naša kritika nije samo radi kritike, naša je kritika zasnovana na činjenicama. Da nije ove podle namere u promeni ovog zakona, za neke stvari bi moglo i da se kaže da je dobro što se Predlogom zakona menjaju, ali celina ne valja. Od člana do člana videćete da su data pogrešna rešenja. Vi se samo smeškajte, ali zapamtite, ovo je istina.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatio ovaj amandman. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Pošto su ovaj amandman, sa ispravkom, prihvatili Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragoljub Anastasovski i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, demokratori, a kao grana demokrature socijaldemokratori, u ovoj državi pokušavaju da građanima Srbije, zaposlenima, svemu onome što diše u Srbiji silom uteraju demokratiju u mozak, u pamet, u glavu. Naravno, demokratiju kako je oni vide. Demokratura je čudna pojava koja je Srbiju zahvatila od "buldožer revolucije" naovamo i teško će se Srbija osloboditi, osim ako na sledećim parlamentarnim izborima ne reši taj problem tako što će istinskim demokratama, srpskim radikalima, poveriti da sačuva ovo malo što je još od države i od prava građana Srbije ostalo. Narodni poslanik gospodin Anastasovski je podneo amandman na član 5. koji se odnosi na član 108. stav 1. tačka 4). Da bi građani Srbije malo bolje znali o čemu se radi, radi se o pravu na minuli rad. Radi se o minulom radu, radi se o onome što ni Tito nije uskraćivao radnicima, zaposlenima, radi se o procentu koji se već više od 15-20 godina obračunava za vreme provedeno na radu, za godine provedene na radu. Radi se o tome da ministar Lalović, uskraćujući pravo građanima Srbije, želi da uskrati i ovo radno pravo, stečeno radom. Ministar Lalović traži da se u članu 5. procenat od 0,5 na godinu radnog staža zameni procentom od 0,4. Obrazloženje... Ja, doduše, nisam video nesuvislije obrazloženje od onih obrazloženja od pre neki dan koja sam ovde pokušao da tumačim za ovom govornicom, a evo ovo je nesuvislo. Čisto sumnjam da u Vladi nema nikoga ko je mogao da kaže – stanite, ljudi, ovo ovako ne ide. Obrazloženje kaže da se amandman se ne prihvata iz razloga što nije prihvaćen prvi amandman, a onda kaže ovamo – amandman se ne prihvata iz razloga što su izmene Zakona o radu ("Službeni glasnik RS", taj i taj) neophodne radi otklanjanja suprotnosti pojedinih rešenja u Zakonu do kojih je došlo usvajanjem jednog broja amandmana narodnih poslanika podnetih na Predlog zakona o radu, odnosno radi otklanjanja nepotrebnih administrativnih procedura itd. Ministar Lalović se usudio, dame i gospodo narodni poslanici, vi koje su građani Srbije birali, a svaki vaš mandat vredi 14, 15, 16 hiljada glasova, zaustavljajući vaše neprikosnoveno pravo da glasate za određeni član zakona, za određeni zakon, za određeni amandman, da se suprotstavi svim biračima koji su za vas i nas, i mene i sve poslanike glasali. Ministar Lalović bi, da je kojim slučajem Bokasa, bio mnogo dobar apsolutista u nekoj afričkoj zemlji. Ovo nije afrička zemlja, ovo je Srbija, ovo je zemlja koja ima bogatu i radnu, i privrednu i sindikalnu tradiciju, da ne govorimo o ostalim tradicijama. Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji ste glasali za izmene onog njegovog nakaradnog predloga zakona koji je pre mesec i po dana bio ovde, vas, vaš stav i vaše mišljenje ministar Lalović ovim članom 5. predloga zakona za izmenu Zakona o radu stavlja pod noge. Ako ćete dozvoliti, dozvolite, predstavnici Srpske radikalne stranke sigurno neće glasati za ovako nakaradno kršenje prava zaposlenih.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, i na primeru člana 5. predloga izmena i dopuna Zakona o radu pokazuje se sva priroda ovog predloga izmena i dopuna Zakona. Resorno ministarstvo, preko Vlade Republike Srbije, pokušalo je nama narodnim poslanicima da ovde pokaže kako te izmene imaju samo karakter da usklade neke amandmane koje je Narodna skupština usvojila u danu za glasanje itd. Radi se o članu 108. izglasanog i važećeg Zakona o radu, stav 1. tačka 4) gde kaže ovako – po osnovu vremena provedenog na radu za svaku punu godinu rada ostvarenu u radnom odnosu - 0,5 procenata od osnovice. Sada članom 5. ovog predloga izmena i dopuna Zakona o radu Vlada Republike Srbije predlaže Narodnoj skupštini da se u članu 108. stav 1. tačka 4) procenat od 0,5 zamenjuje procentom od 0,4. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da ovaj član 5, kao i svi prethodni članovi ovog predloga izmena i dopuna Zakona o radu, treba da se briše, jer Narodna skupština je usvojila amandmane većine poslaničkih grupa. Ovo je bio amandman koji je podnet kada je bio u pitanju član 108. i kada se o tome glasalo većina narodnih poslanika je glasala upravo za ovu izmenu koja je sada važeća u Zakonu o radu. Vlada Republike Srbije pokušava, što je rekao moj kolega gospodin Krasić za ovom govornicom, da posle dva meseca sa predlogom izmena i dopuna Zakona o radu vrati tu svoju ideju, prvobitni predlog, a na taj način se ugrožavaju interesi građana Srbije, narušava se volja većine u Narodnoj skupštini koja je već glasala o ovom predlogu zakona. Vi hoćete na svaki način da ovde na silu donesete jedan predlog izmena i dopuna Zakona o radu i da naterate vašu poslaničku većinu, sa čim mi iz Srpske radikalne stranke ne možemo da se složimo. Ova Narodna skupština pre svega treba da donosi kvalitetne zakone, zakone koji će štititi interese građana Republike Srbije i države Srbije. Znači, zaštitom interesa zaposlenih zaštitićemo interese Republike Srbije. Nama nije potrebna siromašna Srbija, to je cilj ove Narodne skupštine i nas poslanika iz Srpske radikalne stranke, a treba da bude i svih ostalih poslanika u ovoj skupštini. Neka građani Srbije žive bolje, i to je ono za šta ćemo se zalagati mi iz Srpske radikalne stranke. Ne možemo da prihvatimo ovo što vi pokušavate ovim izmenama i dopunama Zakona o radu, da nastavite kontinuitet koji je započela Demokratska stranka, koja je pre nekoliko godina donela Zakon o radu tako što je krala glasove u Narodnoj skupštini, sa glasanjem sa raznih strana sveta, što je na brutalan način donela jedan takav zakon koji je nekoliko stotina hiljada ljudi ostavio bez posla i što je ponizio građane Srbije. Dakle, Srpska radikalna stranka ovim svojim amandmanima, kao i na član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, traži da se ovaj predlog, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, briše. Nadam se da će poslanici glasati za ovaj predlog poslaničke grupe SRS.
Zahvaljujem se gospodinu Đorđeviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, preko milion ljudi u Srbiji ne može na kraju meseca ili polovinom meseca da uzme svoj platni list i da pogleda kolika je bruto zarada, kolika je neto zarada i u ukupnom zbiru koliki je iznos u dinarima koji treba da dobije za minuli rad za svaku godinu provedenu na poslu. To su ljudi koji su ostali bez posla. Zaista je pitanje da li je taj broj konačan. On se kreće oko milion nezaposlenih, ali i sami znate da ima mnogo građana Srbije koji nisu ni na koji način evidentirani, a punoletna su populacija, i te kako sposobna za rad. Svi vi koji ste otpočeli svoj radni vek mnogo decenija ranije, mnogo pre nas koji radimo dosta godina, za razliku od pojedinih ministrovih saradnika, kao što je gospođa Orlić, koja možda ima dve godine radnog staža, a prvi radni staž joj je bio ovde u Skupštini Republike Srbije. I zamislite, kao veliki ekspert, što je uvreda za svakog pojedinca ovde koji ima bar jednu deceniju ili više radnog staža, da takva osoba bude prvi saradnik ministra Lalovića i da vodi računa o radnim odnosima. Baš kao i prethodnici sa vlasti, Čedomir Jovanović i njemu slični, koji su prvo zaposlenje imali u Narodnoj skupštini, a naročito svi oni, a njih je mnogo, koji su povezani sa sadašnjom garniturom, baš kao i sa prethodnom, koji ne žive od svog rada, nemaju osećaja za to i verovatno se čude i kažu – nije ta razlika velika, od 0,4 do 0,5%. Jeste velika, jer svakome taj dinar znači. I vi znate, kao što je rekao kolega Marković malopre, da je to oduvek bilo jedno dostignuće radnika da se izbori za to, bez obzira gde je zaposlen i svakome to znači. Malo je kategorija stanovništva koje ima beneficirani radni staž. I oni koji to imaju, kao što su pripadnici Vojske Srbije i Crne Gore, sada su potpuno obespravljeni, poniženi do kraja zbog nemogućnosti da redovno primaju svoje plate jer su nikakve, zbog toga što se sistematski Vojska uništava. Mi poslanici, bez obzira na to kojoj političkoj stranci pripadamo, a naročito mi srpski radikali koji smo u opoziciji i apsolutno uvereni da ćemo u sledećem sazivu mi upravljati finansijama ove zemlje, uvek nastojimo da kod tih kategorija omogućimo tim ljudima, naročito onima koji brinu o odbrani zemlje i pripadnicima MUP-a, da pored toga dobiju veći iznos sredstava. Međutim, očigledna je namera predlagača ove izmene i dopune Zakona da se ponovo grubo poigra sa onim što su narodni poslanici i najviše zakonodavno telo. Ne bih mogla nikako to da razumem, kao dugogodišnji poslanik i kao neko ko se bori za istinsku demokratiju i za pravo narodnih predstavnika da izraze artikulisane želje naroda, da ministar Lalović nije i poslanik. On to jeste, i onda je on došao sa ovakvim izmenama već usvojenog zakona u martu mesecu i predlaže da se za svaku godinu minulog rada taj iznos (nekome je to više, nekome manje dinara, a poslanicima je to mnogo više zato što su i zarade veće) smanji sa 0,5 na 0,4%. Ima li većeg cinizma, veće beskrupuloznosti, nego da se na takav način neko poigrava sa voljom poslanika? Kako je formirana ta većina koja nije odgovarala u tom trenutku većini koja na ovakav način jedva čini ovu vladajuću garnituru, to je pitanje za parlament i to je demokratski proces. Odlučili su ljudi i izglasali poslanici u Skupštini Republike Srbije kada su o tome glasali i dali su mogućnost da to bude 0,5%. Međutim, ne treba nam dalje čuđenje, ni meni ni drugim narodnim predstavnicima, zbog takvog ponašanja ministra. Dovoljno je što smo to dobili u obrazloženju na ove amandmane. Vidite šta nam je ministar napisao, rekao nam je, za neprihvatanje ovog amandmana da minuli rad bude 0,5 umesto 0,4, zato što je neophodno da on reaguje i da promeni Zakon o radu na ovaj način, jer kaže da je to mogućnost da se otklone suprotnosti pojedinih rešenja u Zakonu do kojih je došlo usvajanjem jednog broja amandmana narodnih poslanika podnetih na Predlog zakona o radu, odnosno radi otklanjanja nepotrebnih administrativnih procedura i usklađivanja i preciziranja obima pojedinih prava zaposlenih. Još samo da mi kažete da je to ona Jelena Orlić pisala, koja nijedan dan nije provela ni u fabrici, niti u proizvodnji da zna kako se teškom mukom zarađuje novac, ministre Laloviću, onda taman da sve začinite kod ovog obrazloženja. Ako ste častan čovek podnesite ostavku na mesto poslanika, jer se na ovaj način rugate samom sebi, odnosno poslanicima koji imaju to pravo da ovde stvore većinu i da promene predlog zakona. Ovim ste hteli da nam kažete da je nepotrebno i besmisleno da podnosimo amandmane zato što mora da se poštuje reč predlagača. Zašto da mi onda reagujemo amandmanima i zašto da pokušavamo da ubeđujemo svoje kolege koje pripadaju vladajućoj strukturi da prihvate naše amandmane, ako im šaljete jasnu poruku da to nije dobro. Poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije su oni koji biraju Vladu i svakog ministra. Mi za vas nismo glasali. Nikada nećemo biti za takva kadrovska rešenja po principu kvota, ucena, pritisaka, nestručnosti, nekompetentnosti, kako ste vi sebe skupili u Koštuničinu vladu, ali budite sigurni da će ovo građane da košta zbog toga što ovo rešenje direktno zadire u njihove džepove. Koliko god da računate, da kontrolišete budžetska sredstva, znajte da ste nekom, pa makar to bilo u toku meseca na njegovu platu i za kilogram hleba, oduzeli hleb od usta ili bilo šta što je mogao da kupi svom detetu i sebi da se prehrani.
Zahvaljujem se gospođici Jovanović. Reč ima narodi poslanik Hranislav Perić.
Poštovani potpredsedniče Anđelkoviću, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Anđelkoviću, molim vas da predsedniku Markoviću prenesete – on je uspeo samo za nedelju dana da zloupotrebi ovlašćenje koje smo mu dali u Poslovniku i da svaki dan produžava rad Skupštine. Kada je išao po poslaničkim klubovima rekao je da će to biti retko, samo kada treba, kada nam zafali itd., a on kada nema šta da radi kući, on ovde produžava sednicu. Podneo sam amandman na predlog izmena Zakona o radu. Moj predlog je da se član 5. briše. Predložio sam da se ovaj član briše zato što ste predložili da se radnicima u Srbiji za minuli rad od 0,5% smanji na 0,4%. Kada se radniku obračunava plata samo je stavka za minuli rad radniku sigurna po zakonu. To što se zapiše u zakonu, to poslodavac ne može da menja, a sve ostalo – koliko ti da gazda. Razumem ministra da ima pritisak sa strane da stranci neće kupovati preduzeća ako se ne usvoje zakoni po kojima radnici neće imati nikakva prava. Gospodine ministre, da li treba ja da branim radnike od vas, kada ste prethodni radni staž proveli na radu u sindikatima? Ovo niste smeli da predložite zbog poštovanja organizacije od koje ste primali platu, a možda i dobili neki stan, ili treba da vratite sindikatu. Do juče ste pričali jednu priču, štitili radnike, radnička prava i za to ste bili dobro plaćeni. Sada imate drugu priču, sada ste ministar, primate dobru platu u Vladi i zalažete se da se što više umanje radnička prava. Dame i gospodo narodni poslanici, razumem i to što se sve stranke u kampanji izjašnjavaju i obećavaju da će raditi u interesu radnika, poljoprivrednika, dok se dobiju glasovi. Kada prođu izbori i dobije se vlast, onda nema veze program, zaborave se obećanja. I onda glasaj za manji procenat za radnike za minuli rad, onda glasaj da se smanji otpremnina radnicima, onda možeš da glasaš da poslodavac može da otpusti radnika kada hoće. Ako radnik dobije spor na sudu da je nepravilno otpušten, gazda nije u obavezi da ga vrati na posao. Ovo što vi radite radnicima, to je već kod nas viđeno. Bilo je to tako pre 70 godina. Da li želimo da vratimo radnička prava na 1920. i 1930. godinu kada je gazda bio sve, a radnik ništa? Da li je to obećana Evropa? Hteo sam samo da se vratim nazad i da podsetim radnike koja su bila obećanja na prošlim izborima. Ne verujem da ćete radnike Srbije moći da prevarite na sledećim izborima. Glasajte za nas, a mi kada dođemo na vlast, onda ćemo prodati vaša preduzeća, a vi ćete ostati bez posla. To se dogodilo u praksi. Od prošlih izbora do danas na stotine hiljada radnika je otpušteno. Ovako ste se vi, gospodo, odužili vašim biračima. Voleo bih da čujem da mi neko navede samo jedan član u nekom zakonu od svih zakona koje smo usvojili od 2000. godine pa do danas, koji daje veća prava radnicima od onih koja su imali. Zbog toga molim sve poslanike koji se nalaze u sali da utiču i na one koji nisu u sali da u danu za glasanje obrate pažnju na član 5. Zakona o radu i glasaju za moj amandman. Nećemo mnogo pomoći radnicima, ali nećemo im ništa smanjivati od onoga što su imali. Nadam se da ćete podržati moj amandman i zbog toga se unapred zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Periću. Preneću gospodinu Markoviću vaše stavove. Gospodine Krasiću, nemate više vremena. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić. Gospođice Jovanović, pustio sam vas četiri minuta više nego što je bilo po Poslovniku. Žao mi je. Izvolite, gospodine Bušetiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, ministre Laloviću, poslanik Hranislav Perić predložio je amandman po kome uvećanje zarade po osnovu minulog rada treba da ostane kako je u sadašnjem zakonu, znači 0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža. To rešenje je bilo na snazi do 2001. godine dok je bio na snazi Zakon o radnim odnosima, a onda izmenom seta zakona u oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva, pre svega izmenom Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, jer su se te odredbe nalazile u tom zakonu, pa i sve ove druge izmene dovele su do toga da nam se minuli rad obračunava za svaku navršenu godinu 0,4%. Naravno, obrazloženje je u to vreme bilo da je to vezano za način obračuna zarada plata i za činjenicu da je sada na snazi bruto plata. No, nezavisno od svega, mi ćemo glasati za ovaj amandman, znači, SPS, po kome se obračun vrši – 0,5% za svaku navršenu godinu. Možda na prvi pogled ovo rešenje ne znači bogzna šta, ali ako uzmemo najelementarniju matematiku, za 20 godina radnog staža uvećanje bi bilo, ako bi se zadržalo sadašnje rešenje, 10%. Ako bi se izvršile ove izmene i dopune po vašem predlogu bilo bi 8%. Na prvi pogled to ne znači možda ništa, ali u svakom slučaju, u ovom trenutku svaki dinar je za svakog zaposlenog veoma važan. Veoma je važan iz razloga što su naši poslodavci, naročito posle 5. oktobra, apsolutno bezdušni. Oni gotovo ništa ne poštuju. Niti poštuju ugovor o radu, niti visinu plata, niti kako se isplaćuju doprinosi. Srbija je, kada je reč o tim novim poslodavcima, novim gazdama, kao na dlanu ista. Imamo brojne primere u Srbiji posle privatizacije kako se te gazde i ti poslodavci ponašaju. Primera radi, evo novi vlasnik "Juhora" u Jagodini je odmah po kupovini ove firme smanjio plate svim zaposlenim radnicima za jednu trećinu. Tako se ponašaju i brojni drugi poslodavci, naročito novi tajkuni. Slična je situacija kada govorimo o Drakuliću. Kolike su plate u firmama gde je on vlasnik? Nijedna privatizacija u Srbiji nije urađena na pravi i valjan način. Sva preduzeća su prodata, takoreći, budzašto. Svuda, takoreći u svim firmama ljudi su otpušteni, plate su smanjene. Danas kada govorimo o tim dobrim privatizacijama, nije dobra privatizacija "Sartida". Znate da se ministar Vlahović često hvalio, pa i svi drugi lideri DOS-a, da je to fantastična privatizacija, da su rezultati odlični. Međutim, činjenica je da se u "Sartidu" proizvodnja povećala pet puta, ali su se plate povećale samo dva puta. Zato mi insistiramo da država garantuje što veća prava svim zaposlenim ljudima. Ovo je jedan sasvim mali korak, ali mislim da je u ovom trenutku i on veoma važan. Zato predlažem da se ovaj naš amandman usvoji.
Zahvaljujem se, gospodine Bušetiću. Da li još neki predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik koji nije iskoristio svoje vreme, želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Nikola Todorović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, malo je vremena prošlo od usvajanja Zakona o radu da bi se videli efekti tog zakona i da bi morale da uslede ove izmene i dopune ovog zakona. Obrazloženje za izmenu člana 111. Zakona o radu, odnosno brisanje stava 3. nije ubedljivo, gospodine ministre. Radi poslanika, samo da ih podsetim šta piše u tom članu, i građane Srbije; u članu 111. Zakona o radu govori se o pojmu minimalne zarade, u njegovom stavu 1, gde kaže: "Zaposleni ima pravo na minimalnu zaradu za standardni učinak i puno radno vreme, odnosno radno vreme koje se izjednačava sa punim radnim vremenom". U stavu 2. govori se koliki je iznos te minimalne zarade. Stav 3. definiše u kom momentu se potpisuje ta minimalna zarada, odnosno ugovara minimalna zarada. Brisanje tog stava 3, praktično, dovelo bi do konfuzije u samom Zakonu o radu. Ako pogledate član 104, gde je definisana zarada u pet stavova, gde počinje – zaposleni ima pravo na odgovarajuću zaradu koja se utvrđuje, u skladu sa zakonom, ugovorom o radu. Stav 2 – zaposlenom se garantuje jednaka zarada za isti rad, iste vrednosti, koji ostvaruje kod poslodavca. Stav 4. je posebno zanimljiv – odluka poslodavca ili sporazum sa zaposlenim koji nisu u skladu sa stavom 2. ovog člana, ništavi su. Pogledajte u kom slučaju i kada će doći do toga da poslodavac i zaposleni ugovaraju minimalnu zaradu ako se to ne definiše nekim opštim aktom, ili na koji način. U zakonu su ranije postojala dva osnovna razloga kada poslodavac mora da ponudi zaposlenom ugovor po izmenjenim uslovima, a to je kada su poremećaji uslova na tržištu, bilo da je nabavka sirovine, repromaterijala, ili ako je problem plasman proizvoda, pa poslodavac nije u situaciji i nije u mogućnosti da isplati zaradu, onda može ponuditi ugovor po izmenjenim uslovima, smatra se opravdanim i zaposlenom treba isplatiti minimalnu zaradu. Ovako se to neće videti. Poslodavac i zaposleni sklapaju ugovor o radu potpisivanjem ugovora o radu, praktično, stupanjem na posao; sve ovo drugo što se čini kao izmena praktično ide na ruku poslodavcu, gazdi. Ako je poslodavac, u našim uslovima posebno, u superiornom odnosu u odnosu na onog koji traži zaposlenje, znači, pregovaračka pozicija radnika koji traži zaposlenje nije takva da može ugovoriti neku zaradu koju poslodavac neće ponuditi, a najčešće se nudi minimalna zarada, veoma teški uslovi rada i ako država ne kontroliše to, onda praktično zaposleni nemaju nikakvu zaštitu u oblasti rada. Samo primera radi da navedemo obaveze iz člana 121. i člana 122, da podsetim ministra da je zaposleni dužan da izda potvrdu o obračunatoj zaradi najkasnije do kraja tekućeg meseca za prethodni mesec, čak i ako mu ne isplati, da objasni razloge. To se do sada nije dešavalo. Ili, u narednom članu, gde se govori o obavezi evidencije o zaradi, gde poslodavac mora zaposlenom da omogući da vidi obračun zarade, da potpišu i jedan i drugi da se to ne može menjati i da to ostaje kao dokument od trajne važnosti, to nijedan poslodavac danas ne poštuje. Podsetio bih vas samo da ste u kaznenim odredbama predvideli da su to velike kazne, od 600.000 dinara do milion dinara, i ako bi se to oštro primenjivalo praktično bi zatvorili sve poslodavce danas u Srbiji i oni ne bi mogli da rade, jer su to velike kazne, a slažem se, treba uvesti red u oblasti zapošljavanja, treba napraviti disciplinu. Ono što je teško i vama i bilo kojoj vladi je da dojučerašnjeg samoupravljača, radnika koji je odlučivao u fabrici sada dovedemo u situaciju da bude najamni radnik, jer je daleko više onih koji traže zaposlenje u odnosu na one koji nude bilo kakav posao, i tu su teški uslovi. Vi ste pominjali u obrazloženju kada smo usvajali jedan od tih zakona da je bilo pomereno mnogo prema poslodavcu i hteli ste da ga vratite negde na sredinu; sada je praktično to klatno daleko otišlo na stranu poslodavca i zaposleni nemaju mogućnosti nikakve zaštite. Poslodavac, gazda može da zaposli koga hoće i kada hoće, i to je njegovo pravo i to je nesporno. Može svakoga ko nije ostvario određene uslove na poslu, odnosno ne zadovoljava očekivanja da otpusti sa posla, i to je nesporno. Treba samo ispoštovati proceduru, da ne bude otkaz koji nije u skladu sa zakonom, pa dolazi do sporova itd. Međutim, ove izmene kasnije koje ste doneli... Čak i to više nije sporno. Poslodavac ne mora da ispoštuje ni proceduru davanja otkaza. Može da da otkaz na najbrutalniji način. Radnik će zatražiti zaštitu na sudu, dobiće je, a poslodavac može da predloži da sud donese rešenje kojim se ne vraća zaposleni kod poslodavca i da mu se ne isplati naknada u duplom iznosu. Zamislite poslodavca koji će na jedan bezobrazan način dati otkaz zaposlenom, ne vodeći računa ni o postupku procedure. Zaposleni će tražiti zaštitu na sudu, tužiće, poslodavac će priznati tužbeni zahtev i odmah će tražiti od suda i obećaće naknadu u duplom iznosu da se taj ne vrati kod poslodavca. Taj zadnji pokušaj zaštite zaposlenog je praktično otpao, i šta se dešava? Namerno sam rekao – obećaće naknadu u dvostrukom iznosu. Pogledajte, evo domaćeg zadatka za vas: preko vaših saradnika u Ministarstvu po sistemu slučajnog uzorka iskontrolišite koliko se primenjuje važeći Zakon o radu i koliko poslodavci poštuju, bilo da je to državni sektor, da su javna preduzeća gde je osnivač Vlada ili lokalne samouprave, bilo da su to drugi privredni subjekti, vidite posebno ona preduzeća koja mi danas zovemo državna preduzeća ili gde je državni kapital u većinskom vlasništvu, koliko su dužni zaposlenima po raznim osnovama, po bilo kom osnovu, ili neisplaćenih zarada i zaposleni nije u stanju da naplati. Onda ćete videti koji je to red veličina i koliko preduzeća duguju i način kako i kada možete, a država je gazda i poslodavac koji ne ispunjava svoje obaveze prema zaposlenom, kako ćete naplatiti od nekoga ko je zloupotrebio, iskoristio radnika, na najbrutalniji način ga eksploatisao, nije mu isplatio ni obećanu, ni zagarantovanu, nikakvu zaradu. Usput da vam kažem, dobio sam dva pisma od gospodina koji se potpisao kao Vukašinović Željko, gde on praktično vrišti i kuka na odnos poslodavca u jednom preduzeću u Beogradu, to je Javno preduzeće "Garaža", gde traži od svih instanci vlasti u Srbiji da intervenišu, jer se žali na direktora koji je, usput kaže, član DS-a i ko god nije član DS-a gubi ovaj posao, dobija otkaz, smanjuje im se plata. To je jedno od najgrubljih šikaniranja u tom preduzeću i pošaljite inspekciju i vidite šta se radi u tom preduzeću. Čovek se obraća i predsedniku Vlade i predsedniku Republike, svim institucijama, jer kaže da su kupili jednog sindikalca ovim Zakonom o radu i samo je sindikalni aktivista zaštićen i niko drugi. Ono što se tvrdi, da je porodilja i majka koja ima malo dete zaštićena – normalno je da je zaštićena, jer poslodavac ne može da da njoj otkaz, nema potrebe, jer to država plaća dok je u tom statusu. Kada prestane taj status poslodavac uvek može da da otkaz, ali sindikalnom aktivisti ne možete da date otkaz. Jedini ko je zaštićen, to je sindikalni rukovodilac. Ako je on u sprezi sa direktorom ili poslodavcem, onda drugi radnici nemaju nikakvu zaštitu i zato ću vam ja ostaviti ovo pismo, pošaljite, koliko da vidite šta se dešava u JP "Garaža" u Beogradu i kakve su to zloupotrebe kada je u pitanju odnos poslodavca i zaposlenog.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član Predloga zakona, član 6, upravo pokazuje da je Vlada shvatila, ali sa zakašnjenjem i da kada smo im objašnjavali prošli put prilikom donošenja Zakona šta je kolektivni ugovor, šta je minimum prava koji se garantuje Zakonom o radu; oni sada menjaju to, ali ne menjaju na jedan kvalitetan način, već nešto parcijalno. I, ovo što se briše stav 3. člana 111. upravo to pokazuje, jer postalo je praktično apsurdno, ako se ovome doda postojanje saveta i postojanje posebnog zakona o mirnom rešavanju sporova. Dakle, da je ova promena do kraja sprovedena kroz zakon, ne samo u onim odredbama koje se tiču kolektivnih ugovora, već i onim drugim odredbama, onda bi ovo što se predlaže članom 6. bilo moguće, ali pošto to nije do kraja, onda nas to upozorava da obratimo pažnju i da vidimo šta se u stvari krije iza ove parcijalne intervencije. Znači, u članu 111. samo se briše odredba o opštem kolektivnom ugovoru, odnosno da se opštim kolektivnim ugovorom uređuju uslovi pod kojima poslodavac i zaposleni mogu ugovoriti minimalnu zaradu. Moram da vas vratim na vreme kada smo donosili Zakon o radu, minimalna zarada ne sme biti predmet ugovaranja. Ona mora da se propiše zakonom, mora da se definiše, mora da se odredi pod kojim uslovima se ona isplaćuje. Stav 1. je prihvatljiv, nema tu neke zamerke, ali koje su to situacije kada se zakonom garantuje zaposlenom pravo na minimalnu zaradu? On je radio, ostvario standardne učinke, ima puno radno vreme. Šta je to sada što poslodavca opravdano sprečava da isplati onu normalnu zaradu, nego mora da ide na minimalnu? To su verovatno ekonomski razlozi u kojima se nalazi poslodavac, tehnički, tehnološki i neki drugi koji se mogu svrstati u tzv. objektivne uslove rada u datom trenutku. To se ne rešava niti ovim članom, niti sledećim članom. Prilikom usvajanja Zakona o radnim odnosima ideja je bila, pre svega predlagača, da se to uredi opštim kolektivnim ugovorom, a sada je kao obrazloženje zašto se briše stav 3. navedeno da opšti kolektivni ugovor obavezuje samo one koji su potpisali i pošto svi poslodavci to ne potpisuju onda se faktički zaposleni nalaze u neravnopravnom položaju, u zavisnosti od toga da li rade kod poslodavca koji je potpisnik opšteg kolektivnog ugovora ili nije. To je slobodna interpretacija obrazloženja uz Predlog zakona. Ovde se praktično opet dokazuje da izostaje ideologija, izostaje koncepcija, već zbrda-zdola u Vladi Republike Srbije jedna jedina tačka koja je važna to je budžet, prihodi i rashodi budžeta. Druge tačke uopšte nisu interesantne za Vladu. To je nametnuo Dinkić, naravno uz Labusa, i pošto se sve vrti oko toga za druge teme nema u Vladi ni mesta, ni prostora, niti vremena da se suštinski pogleda i da se dubinski razmotri ne samo ovo pitanje, nego sva druga pitanja. Tako je malopre povodom onog amandmana da li će ta vernost i dužina rada da se vrednuje za svaku godinu za 0,4 ili 0,5 i suštinski banalizovano ne samo u Predlogu zakona, nego, moram da kažem, i u 60% diskusija povodom onog amandmana. Pričalo se sve sa pozicija minulog rada. To je napuštena koncepcija. To je koncepcija koja je samo kod nas postojala i nigde više na kugli zemaljskoj. Svuda i na svakom mestu svaki poslodavac izuzetno ceni ono što se zove vernost zaposlenog i dobar deo njegove zarade zavisi od tog faktora koliko je on veran svojoj firmi, svom preduzeću, a merilo vernosti jeste dužina vremena provedenog na radu kod tog poslodavca. Drastični primer dobre ocene vernosti jeste Japan, gde generacije rade kod istog poslodavca. Ako je pradeda radio i sada unuk radi, taj zaposleni ima svoj status po osnovu te vernosti, ali ta vernost je garancija da se radi o dobrom radniku i dobrog radnika svako ceni, poštuje i svako hoće da plati i mora da plati.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanikRodoljub Gačević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, za novi Zakon o radu može se slobodno reći da je manje human, da je manje motivisao rad, da predviđa manje humane uslove za rad i uopšte manje štiti interese i prava radnika. Ovaj predlog izmena i dopuna ovog zakona u suštini ne može bitnije i kvalitetno promeniti Zakon da bi se načinio boljim, naprotiv, čini ga još gorim i lošijim i kao takvog bolje ga je brisati i bolje je povući ovakav zakon, nego ga primenjivati i prihvatiti. Član 7, koji predviđa isplatu otpremnina ako poslodavac otkaže ugovor o radu zaposlenom, očigledno ukazuje na to da nije bilo nikakvog socijalnog dijaloga između unije poslodavaca i zaposlenih, odnosno unije poslodavaca i sindikata. Iskreno da kažem, čisto se pitam zašto bi se tražilo mišljenje sindikata kada se zna da kako je koja politička opcija dolazila na vlast, tako je formirala i osnivala svoj sindikat. Tako, kada je DOS došao na vlast, on je formirao Sindikat "Nezavisnost", nametnuo ga u mnogim preduzećima kao reprezentativan i proglasio ga reprezentativnim. Taj sindikat je praktično bio servis Vlade, odnosno davao amin na odluke Vlade za ukidanje, odnosno likvidaciju preduzeća i za proglašavanje radnika tehnološkim viškovima. Ovakav sindikat više je prednjačio od Vlade u davanju predloga za otpuštanje što većeg broja radnika, za ukidanje preduzeća i tako interes prava radnika skoro da nije ni zastupao. Iz tih razloga smatramo da ovakve predloge zakona, pošto nisu kvalitetni i pošto nemaju neku prednost u odnosu na ona zakonska rešenja koja su bila pre, u odnosu na stari zakon, treba povući, odnosno predloge izmena i dopuna brisati, odnosno ukinuti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam da se u članu 7. poslednji stav briše. Ovo sam predložio iz razloga što se predlaže novo rešenje koje je gore za radnike nego postojeće rešenje u Zakonu. U postojećem zakonu otpremnina ne može biti niža od trećine zarade zaposlenog za svaku navršenu godinu rada u radnom odnosu. Novim rešenjem predlaže se da se za prvih deset godina isplati jedna trećina, a svaka naredna godina jedna četvrtina. Opet se dešava stara praksa – nema kome da se smanji, nego radnicima. Moram da kažem i to da neću glasati za zakone koji umanjujuprava radnika i poljoprivrednika. Kod ovog zakona je najteže što zakon predlaže ministar koji je bio poznati sindikalac. Kad to on radi, nije čudo što i neki drugi podržavaju ovakve zakone. Moje obrazloženje kod ovog člana je isto kao kod člana 5.(Zoran Krasić, sa mesta: Šta kaže Čović?) Čović kaže da ne valja ništa ovaj zakon. Zbog toga neću da ponavljam prethodnu diskusiju, već predlažem radnicima Srbije da na sledećim izborima ne glasaju za stranke koje glasaju da se smanji procenat za minuli rad radnicima od 0,5% na 0,4% i da ne glasaju za stranke koje žele da im smanje otpremninu za minuli rad.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi ostajemo da podržimo rešenje koje je u sadašnjem zakonu. Nije to rešenje najbolje. Tu se za otpremninu predviđa jedna trećina zarade za svaku navršenu godinu radnog staža. To rešenje je bolje nego ovo što predlaže ministar, gde se na neki način pravi neka simbioza, pa se do 10 godina ide na jednu trećinu, preko 10 godina na jednu četvrtinu. Naravno, sva ova rešenja su daleko od onih rešenja koja su bila do 2000. godine, u vreme vlasti SPS-a. Samo da podsetim, u to vreme su ljudi koji su ostali bez posla, koji su bili tehnološki višak, preko 30 godina staža, mogli da budu na Zavodu za zapošljavanje do iznalaženja adekvatnog posla. Preko 25 godina staža je bila novčana naknada 24 plate. To su bila prava socijalistička rešenja, rešenja koja su bila u duhu potreba svakog čoveka koji ostaje bez posla. Naravno, ovde je jedno rešenje u sadašnjem zakonu solomonsko, bolje nego ovo što ministar predlaže, ali ceo problem jeste u tome što se sva prava iz dana u dan, iz meseca u mesec smanjuju, a poslodavci su, kako rekoh u svom prvom obraćanju, stvarno bezdušni, niti vode računa o interesima radnika i zaposlenih, niti poštuju svoje ugovore koje su potpisali, ne poštuju čak ni ono kada su kupovali preduzeća. To je u Srbiji svuda, kao na dlanu, isto. Privatizacija je bila pljačkaška. Mislim da je najvažniji zadatak ove skupštine da učini sve da dođe do revizije svih privatizacija. Jednostavno, danas u Srbiji od 1.300-1.400 privatizacija, bar je 1.000 izvršeno na taj način da je došlo do pljačke, do otpuštanja radnika, da svi ti ljudi koji su sada na ulici nemaju nikakvo rešenje. Boraveći pre nekoliko dana u Rumi kolega Obradović i ja smo saznali kako je došlo do pljačke te opštine i najvećeg kombinata "Agroruma". Taj ugledni i značajan kombinat, gde je bilo 1.000 radnika, gde je bila mehanizacija, gde je bilo nekoliko desetina hiljada utovljenih svinja, goveda itd., Batić, Čović i Mihajlović su sve to pokupovali. Mi smo u tom razgovoru sa građanima Rume... Bilo je malo neverice da su baš tako otvoreno išli. Rekli su za Čovića da nije on kupio taj deo farme, nego je kupila njegova žena. Kad je reč o Batiću i Mihajloviću, to su potvrdili. Kažu da je ministar često dolazio noću, ne znam zbog čega, valjda da uzme te tovljene svinje. Kada je reč o Batiću, kažu da je i on često tamo gost, naročito se druži sa predsednikom Trgovinskog suda. Jednostavno, svi ti građani, a njih je bilo stotinu na tom skupu, rekli su kako je Ruma opljačkana. Prvo agrokombinat, ali i sve druge firme. Govorili su i o tzv. dobroj privatizaciji, o kojoj govori Vlahović, to je privatizacija "Rumagume". To je firma koja je prodata za 500.000 dolara, a kažu da je samo bilo 1.500.000 dolara. Gazda je odmah otpustio polovinu radnika. Tu je takva situacija. Jednostavno, kakva je Ruma, takva je cela Srbija. Na primer, takva je i mala opština Rekovac, odakle ja potičem. Prodata su dva kombinata, odnosno dve firme su postojale sa 100 radnika i obe su prodate. Danas tamo niko ne radi, niko ne prima platu, jedna beda, jad, očaj, ali upravo iz tih razloga mislim da je veliki zadatak ove skupštine i svih političkih partija da se poništi privatizacija svuda gde se može, a može se na mnogim mestima, a po mom dubokom ubeđenju, reč je o takoreći hiljadu preduzeća i firmi. Sada dolazimo, upravo zbog toga, do toga da je sada na dnevnom redu tranzicija. Ti lideri DOS-a su često govorili, a i danas govore neki da je bolna tranzicija, da je teška tranzicija, da treba izdržati. Pa, njima je lako. Ako su samo u ovoj privatizaciji uradili ono što su uradili u Rumi, onda možemo da znamo kakav je njihov položaj, kakva sredstva imaju, kakav kapital imaju, a kako je narodu.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, još nekoliko reči, vezano za ovaj amandman. Podsetiću vas da sam se prilikom načelne rasprave o ovom zakonu izjasnio da je osnovni razlog za donošenje ovog zakona, kako je navedeno u obrazloženju, eliminisanje suprotnosti koje su se nalazile u postojećem zakonu. Mi to podržavamo i to nije sporno. Izmena člana 158. Zakona, koji se menja ovim izmenama i dopunama, nema nikakve veze sa suprotnostima. Član 158. koji govori o otpremninama prilikom dobijanja otkaza nije u suprotnosti ni sa jednim članom zakona. U članu 158. poslanici su tada izglasali da je pravedno, da je potrebno da radnici dobiju po jednu trećinu zarade za svaku godinu radnog staža. To je već odlučeno u ovoj skupštini i nije u suprotnosti ni sa čim. Nema razloga da se menja član 158, odnosno da se menja način obračuna otpremnine. Ovo posebno ističem zato što ovakvo ponuđeno rešenje – da do 10 godina radnog staža radnik dobija trećinu, a preko 10 godina četvrtinu – nije dobro i nije pošteno prema radnicima u drugoj polovini radnog i životnog veka. Takođe vas podsećam da ne mogu reforme da se lome samo na radnicima, samo na tim ljudima. Mi sada imamo jednu apsurdnu situaciju – da se stimuliše otpremnina uz otkaz radnicima mlađim od 10 godina, a da se destimuliše onima koji imaju preko 20 i 30 godina, a da pri tom dobijaju otkaz. Em što dobiju otkaz posle 30 godina staža, em dobijaju manju otpremninu, em neće niko da ih zaposli. Oni su najveća žrtva ovih nazovi reformi. Još ako se tome doda ova polemika prethodnih dana o izmenama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koje opet, kako je najavljeno, pogađaju ljude iz druge polovine radnog i životnog veka i penzionere, sve se lomi preko njihovih leđa. Mislim da je dobro da se ne prihvati izmena člana 158, odnosno da se prihvati amandman da član 158. ostane i dalje da važi. Što se tiče zakona o PIO, mi smo bili protiv njega, mi smo i dalje protiv njega i dobro je što ga je ova vlada povukla, jer jednostavno mislim da je doprlo do nje da ne mogu na teret tih ljudi, u starosti, koji su zaradili to, da se prelamaju sve reforme. Ista je priča i za ovaj član i za ovaj amandman po ovom članu. Dakle, član 158. u važećem zakonu treba da ostane kakav je bio, odnosno amandman treba da se prihvati.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, maločas narodni poslanik Bušetić ispriča o silnim angažovanjima izvesnih ministara iz izvesnih ministarstava prethodne vlasti. Doduše, nisu svi bili ministri, bio je jedan šef Koordinacionog centra, koliko se sećam, pa se nešto pitam da li su ti ljudi naplatili onaj noćni rad uvećan za 30 posto, da li su naplatili dnevnice za službena putovanja, jer su morali mnogo puta da odu, dok onoliku firmu opljačkaju tamo u Rumi. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona, a radi se o članu 189. Zakona koji smo prethodno usvojili. Predlogom ovog zakona ministar je izbrisao deo u kome mi iz Srpske radikalne stranke pokušavamo, doduše, i poslodavce na neki način da zaštitimo, ali da i zaposlene zaštitimo. Kaže: "Zaposleni kome je ugovor o radu otkazan zato što ne ostvaruje potrebne rezultate rada, odnosno nema potrebna znanja i sposobnosti u smislu člana 179. tačka 1) ovog zakona ima pravo i dužnost da ostane na radu u trajanju do 30 dana (u daljem tekstu: otkazni rok)." U ovom delu dalje: "Trajanje otkaznog roka utvrđuje se opštim aktom i ugovorom o radu", ministar traži u Predlogu zakona da se ovo izbriše i daje neke pogodnosti – do 10 godina mesec dana, do 20 godina dva meseca i preko 20 godina tri meseca. Dame i gospodo narodni poslanici, najveći problem koji će stvoriti ovakav zakon, ako se donese, biće sutradan za SRS kada preuzme vlast, jer sve što radi, rade upravo vaši aktivisti vladajuće koalicije, koji su zaposleni po silnim agencijama koje ste formirali. Svako ministarstvo ima bar po jednu, mnoga i dve, a očekujem da bude u nekim ministarstvima i tri i da formirate pri Vladi, kao nezavisnu, agenciju za formiranje agencija. Doduše, grešim dušu, jedino u Ministarstvu vera niste formirali agenciju. Očekujem da i to uradite. Osnovni problem će nam biti sutradan kada skrešemo državni birokratski aparat, te vaše koji ne ispunjavaju uslove Zakona o radu, u smislu da nemaju potrebne kvalifikacije, da ne ostvaruju rezultate rada itd. i da im je jedina kvalifikacija bila da su žene, recimo, supruge predsednika određenih političkih partija vaših koalicionih partnera ili da su bili aktivisti na terenu, stranački aktivisti. Mnogi od njih imaju od škole samo svečanu akademiju, ali je bitno da imaju člansku kartu vaše stranke. Dame i gospodo narodni poslanici, da je ministar vodio bar malo računa o tome šta predlaže ne bi se desilo da je u kolaps uveo mnoga preduzeća koja su bar kako-tako funkcionisala. Dobio sam predlog za izmenu članova, naravno, ne mogu taj predlog, ali moram obrazloženje da vam pročitam; ne može ovaj predlog da se usvoji, jer se ne govori, moglo se govoriti u načelu. Radi se o članovima 197. i 180, radi se o jednom velikom nacionalnom parku, koji je do sada skinuo broj zaposlenih sa 350 na 200, poštujući uslove koje mu je ova vlada postavila. Ali, tamo postoje poslovi koji su privremenog i povremenog karaktera i mogli su do sada da zapošljavaju na određeno vreme, na mesec, dva, tri, dok se ti poslovi ne završe ili da uzimaju preko studentske zadruge za manje kvalifikovane poslove, za fizičke poslove konkretno. Ovaj zakon je ukinuo odredbe da radnici na privremenim i povremenim poslovima mogu da se angažuju preko zadruge. Kaže ovako – a kada se radi o specifičnim poslovima u šumarstvu, poljoprivredi i turizmu, mogu biti i stariji od 35 godina, kao i odredba da privremeni poslovi... U Zakonu o zadrugama je bilo da, kada se radi o ovim poslovima, mogu da budu i stariji od 35 godina i da privremeni poslovi, povremeni poslovi ne mogu da traju duže od 120 radnih dana. Ukoliko se ne prihvate primedbe, a ministra ne zanimaju primedbe onih koji direktno tamo rade, nacionalni park dovodi se u situaciju da sve pozitivne efekte racionalizacije koje je do sada imao bukvalno anulira. Dovodi se u situaciju da mu i finansijska situacija bude vrlo nezahvalna i nezadovoljavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, najpametnije što bih predložio ministru da je tu, a njega nema, njega ne zanima, jeste da povuče ovaj predlog zakona, da ode malo među ono malo firmi u Srbiji koje rade, da se raspita, da sagleda situaciju, da izađe iz svog kabineta, iz svog "audija", pa tek onda da izađe pred narodne poslanike sa jednim zakonskim predlogom. Ja sam ubeđen, što se tiče ovog predloga zakona, kao i onog sutradan, da ćete glasati protiv ovog predloga zakona, kao i onda kada smo glasali donošenjem amandmana, i da ministrovu samovolju, ispoljenu na ovaj način, zaustavimo.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Momir Marković je podneo amandman na član 8. i u svom izlaganju je objasnio i stav naše stranke po pitanju ovog predloga izmena i dopuna Zakona o radu, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Na primeru člana 8. se može videti priroda ovog predloga izmena i dopuna Zakona o radu. Znači, ovaj član 8. kaže sledeće – u članu 189. stav 1. menja se i glasi: "Zaposleni kome je ugovor o radu otkazan zato što ne ostvaruje potrebne rezultate rada, odnosno nema potrebna znanja ili sposobnosti u smislu člana 179. tačka 1) ovog zakona, ima pravo i dužnost da ostane na radu u trajanju od najmanje mesec dana, a najduže tri meseca (u daljem tekstu: otkazni rok), u zavisnosti od ukupnog staža osiguranja, i to: 1) mesec dana, ako je navršio do 10 godina staža osiguranja; 2) dva meseca, ako je navršio preko 10 do 20 godina staža osiguranja; 3) tri meseca, ako je navršio preko 20 godina staža osiguranja." Stav 3. briše se, a dosadašnji stav 4. postaje stav 3. U dosadašnjem stavu 5, koji postaje stav 4, reči "do 30 dana" brišu se. Srpska radikalna stranka smatra da ovaj član 8. predloga izmena i dopuna Zakona o radu treba da se briše, jer u članu 189. u stavu 1. Predloga zakona, odnosno u Zakonu o radu koji je ova Narodna skupština pre nekoliko meseci usvojila voljom većine narodnih poslanika, kako nas iz SRS, tako i ono što je suština pojedinih amandmana koje smo podnosili da ovaj zakonski predlog koji je od strane Vlade bio popravimo u korist, pre svega, radnika i građana Srbije. Smatramo da ovaj član 8. treba da se briše. Koliko god vi tvrdite da je važno uskladiti Zakon o radu, uzimajući u obzir preporuke Evropske unije, u vašim razlozima za donošenje zakona, kako je Vlada Narodnoj skupštini ovde izložila u predlogu izmena i dopuna Zakona o radu, pre svega je važno Zakonom o radu zaštiti prava zaposlenih, a naravno i prava poslodavaca. Dakle, redosled navedenih razloga za donošenje zakona mora biti: pod jedan, prava zaposlenih i građana Srbije, pa tek onda usklađivanje sa preporukama i zakonodavstvom Evropske unije. Znači, prvo prava radnika, pa tek onda usklađivanje sa preporukama Saveta Evrope ili Evropske unije, kako to u svakom predlogu zakona koji predlažete Narodnoj skupštini imate objašnjenje u razlozima za te predloge i za donošenje zakonske regulative. Znači, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu govori o tome koliko je Vlada Republike Srbije želela da vrati u prvobitno stanje, da radnike dovede u onaj položaj u kakvom su bili sa onim prethodnim zakonom, koji je donela Demokratska stranka i Vlada Zorana Đinđića i Vlada Zorana Živkovića, Demokratske stranke koja je ostavila nekoliko stotina hiljada radnika bez posla, koja je privredu Srbije zavila u crno. Suština ove vlade očigledno je da ukoliko vi iz vladajuće koalicije, poslanici u Narodnoj skupštini, budete glasali za ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o radu, pokazaćete da nastavljate kontinuitet u razaranju, pre svega, potpuno Republike Srbije, kada je u pitanju standard građana Srbije, kada su u pitanju radnici, kada su u pitanju građani. Ovoj zemlji potrebna je jedna vlast koja je ozbiljna i koja kada predlaže i donosi zakone mora da ih donese takve da oni budu u korist države i građana Republike Srbije. Građani Srbije danas žive u teškim ekonomskim i socijalnim uslovima. Znači, Vlada Republike Srbije i svi mi u Narodnoj skupštini imamo zadatak da popravimo standard građana. Srpska radikalna stranka, sa svojim predlozima i amandmanima koje branimo za ovom govornicom, ima za cilj, ako vi kao vladajuća većina ne želite da građani Srbije žive onako kako treba da žive, život dostojan čoveka, da u ovoj zemlji vlada socijalna pravda i da se razmišlja o tome kako popraviti tešku ekonomsku situaciju zemlje i stanje u privredi. Na ovaj način kako radite i kako rade pojedina resorna ministarstva, kao što je i učinjeno po pitanju jednog ovakvog zakonskog predloga kao što je Zakon o radu, pokazujete prirodu vaše vlasti. Na kraju krajeva, ova vlada očigledno, ukoliko budete glasali za ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o radu, pokazaćete da nastavljate kontinuitet razaranja Republike Srbije, kao što je to radila Demokratska stranka, koja je u prethodnih nekoliko godina, do decembra 2003. godine, Srbiju i građane Srbije zavila u crno.
Hvala, gospodine Đorđeviću. Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, neuspeh jedne vlade i njenih ministarstava ogleda se u češćim izmenama i dopunama već donetih zakona. Takav je slučaj i sa Zakonom o radu. Ovaj zakon proglašen je 15. marta tekuće godine. On još nije ni zaživeo, a kamoli da se primenjuje, a naša Vlada i njeno Ministarstvo za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku brže-bolje već predlažu njegove izmene i dopune. To se ne dešava ni ozbiljnoj mesnoj zajednici, a kamoli organima lokalne samouprave. Srpska radikalna stranka i njeni poslanici su u ovom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije na već donet Zakon o radu upozoravali kroz predložene amandmane, koji nažalost nisu usvojeni, da nije dobar i da ne odražava potrebe i interese pre svega radnika i zbog toga su sve češći njihovi protesti i otpuštanja. Hteli bismo da znamo od naše Vlade koliko dnevno radnika širom Srbije ostaje bez posla? Koliko fabrika, po raznim oblicima svojine, ide u stečaj ili se njihove kapije zatvaraju? Ima li odgovornih za takvo stanje? Nekada su naše zakone prepisivali po zemljama Evrope, a mi danas uvozimo evropske zakone koji se primenjuju na naše standarde, na naše životarenje, a ne po ekonomskim evropskim standardima. Da li možda ovaj zakon i njegove odredbe nude odgovor na ova pitanja? Sigurno da ne. Siguran sam da ne poboljšavaju, nego još više pogoršavaju ionako tešku ekonomsku i socijalnu situaciju u Srbiji. Iz tih razloga podneo sam amandman na član 9. Verujem da u Ministarstvu i Vladi sede školovani i obrazovani ljudi, pa je po mom radničkom mišljenju ovaj član suvišan, jer to isto piše i u članovima 8, 10. i 11. usvojenog zakona. Međutim, hajde da pišemo i komplikujemo, kada već ne možemo jednostavno i jasno. Želeo bih da dobijem stručno mišljenje iz Ministarstva, jer moji birači smatraju da sam u pravu. Međutim, ovde je još jedan veći problem. Poslanici Srpske radikalne stranke na to stalno upozoravaju. Naime, Narodna skupština Republike Srbije postala je organ Vlade Republike Srbije, a ne obrnuto. Svakodnevno smo svedoci ovakve situacije. Vlada Republike Srbije zahteva da se sednice Narodne skupštine zakazuju suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, sa ciljem da se narodni poslanici onemoguće da obavljaju svoj zadatak kroz podnošenje amandmana. Poslanici Srpske radikalne stranke nikada nisu bili i nikada neće biti samo glasačka mašina u ovoj skupštini. Iza njih je najveće biračko telo u Srbiji i mi ga zbog toga nikada nećemo izneveriti. Mi branimo i štitimo interese građana Srbije i zbog njih smo ovde. Sve nas očekuju novi zakoni i nove izmene i dopune već donetih zakona, a nezadovoljstvo građana je sve veće. Umesto da o tim problemima i izlasku iz loše situacije vodimo raspravu i donosimo valjane odluke, nas Vlada tera da "kola vučemo unazad". Naši ministri svojim ishitrenim izjavama preko raznih medija javno iznose neke stavove koji nisu u interesu građana, a da za tako nešto nas poslanike i ne pitaju. Zato se pitam – dokle će Narodna skupština biti uslužni servis Vladi Republike Srbije i njenim ministarstvima? Zakon o radu koji je donet 15. marta ove godine, a i ove izmene Zakona o radu o kojima danas raspravljamo, pisali su oni, u to sam ubeđen, koji nikada ništa u životu nisu radili i od zanimanja nemaju ništa. Da bi neko mogao da predloži zakon o radu i njegove izmene, taj mora da je proveo najmanje 20 godina u fabrici ili da ga je fabrička kapija 20 godina udarala po leđima. Zakon o radu i njegove izmene od radnika prave najamnike u do juče njihovim fabrikama. Ovaj zakon o radu može se nazvati zakonom o prestanku rada ili zakonom koji ne vodi računa o hiljadama radnika u Srbiji koji svakodnevno ostaju bez posla i radnog angažovanja. Dolazim iz Kruševca, koji je do 2000. godine bio između četvrtog i šestog mesta po bruto dohotku, a 2004. godine na 70 i nekom mestu; 2000. godine na birou za zapošljavanje u Kruševcu je bilo 5.000 radnika, a 2004. godine 30.000 radnika. Vidite kakav je Zakon o radu doneo bivši režim DOS-a, a znate kakvu je sudbinu doživeo DOS. Zato vam predlažem da povučete ove izmene Zakona o radu, da donesete novi zakon o radu. Ako to ne uradite, čeka vas ista sudbina kao i DOS. Ova vlada mora da radi, a ne da razgrađuje. Hiljade ljudi su bez posla. Hiljade ljudi svakoga dana štrajkuje, besposlica je, a perspektiva se ne nudi. Svakoga dana se radnici iz Kruševca pitaju, iz "Župe", "14. oktobra", "Rubina" i drugi, pitaju se mladi, školovani i obrazovani – hoćemo li u Srbiju ili da, pored ove vlade, idemo u inostrane zemlje. Sa ovom vladom dalje se ne može. Građani Srbije se pitaju dokle ćemo tako. Ova vlada mora da se povuče i da podnese ostavku. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Duvnjak. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić i narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, decembra 2003. godine, kada su bili izbori za Republičku skupštinu, sve političke stranke su kritikovale Zakon o radu i sindikalca Milovanovića, koji je u to vreme bio ministar za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Doduše, bio je dobar kadar, večiti student i jedini razlog zbog čega je bio ministar je bio to što je bio rođak Đinđića. Očekivali smo da će posle izbora doći do kvalitetnih promena, ali očigledno SDP predstavlja kontinuitet bivše i sadašnje vlasti. U to vreme su učestvovali u vlasti i bili u Vladi Republike Srbije i tada je gospodin Šabić Rodoljub bio istovremeno i poslanik i ministar lokalne samouprave, kao i sadašnji poslanik Slobodan Lalović, koji se zbunio kada je došao danas, seo je u pogrešan red, pa je, na sugestiju predsednika Skupštine gospodina Predraga Markovića, shvatio je da danas nije glasanje, jer on dolazi samo kada treba da glasa za pojedine amandmane, pa je seo na mesto koje mu je sugerisao gospodin Predrag Marković. Doduše, smatram da je gospodin Lalović zaista zbunjen, jer u kratkom vremenskom periodu je nekoliko puta menjao ovaj zakon, verovatno zbog toga što je Nataša Milojević njemu stalno iza leđa i stalno pokušava da postane ministar umesto gospodina Lalovića. Valjda zbog toga ostavlja utisak da se stalno nešto u njegovom ministarstvu radi i da treba, jednostavno, da ostane na toj poziciji na kojoj jeste, a za svaki slučaj potrebno je da bude poslanik, jer u SDP-u da li nemaju kadrove, pa moraju da budu istovremeno i poslanici i ministri, ili jednostavno čuvaju sebi leđa; obavezno ministar mora da bude i poslanik. To je pravilo koje traje već pet godina. Da se vratimo na član 10, koji je ogledalo Vlade Republike Srbije. U članu 191. dodaje se stav 4. koji glasi: "Ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu st. 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu". Onda ministar daje obrazloženje zašto amandman ne može da se prihvati – izmene Zakona o radu su neophodne radi otklanjanja suprotnosti pojedinih rešenja u Zakonu do kojih je došlo usvajanjem jednog broja amandmana. Znači, amandmani koje su poslanici u republičkom parlamentu usvojili sada su problem pa moramo da menjamo zakon koji smo, između ostalog, pre nekoliko meseci usvojili. Znači, to je razlog zbog čega moramo ponovo da zasedamo i da stavljamo na dnevni red Zakon o radu, jer ćemo ovako da otklonimo nepotrebne administrativne procedure i uskladićemo i preciziraćemo obim pojedinih prava zaposlenih. Hajde da vidimo na koji način ćemo ta prava zaposlenih da regulišemo i rešimo. Članom 10. se u članu 191. Zakona propisuje mogućnost da poslodavac, u postupku pred sudom zbog nezakonitog prestanka radnog odnosa, zahteva da sud odbije zahtev zaposlenog da se vrati na rad, uz obavezu poslodavca da zaposlenom isplati naknadu štete na ime izgubljene zarade, kao i drugih primanja u dvostrukom iznosu. Opet se vraćamo na ono prvobitno – da je upravo ovaj član zakona ogledalo vlasti. Ako sud donese pravosnažnu odluku kojom je utvrđeno da je zaposlenom nezakonito (ponavljam, nezakonito) prestao radni odnos, zaposleni ima pravo da se vrati na rad ako to zahteva. Ali, po ministru Laloviću nema pravo. Jer, u članu 191. je bilo definisano da je, pored vraćanja na rad, poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u visini izgubljene zarade, kao i drugih primanja koja mu pripadaju po zakonu, opštem aktu, ugovoru o radu i uplati doprinose za obavezno socijalno osiguranje. Naknada štete umanjuje se za iznos prihoda koje je zaposleni ostvario po osnovu rada, po prestanku radnog odnosa. Sada ministar Lalović dodaje nov stav gde definiše da ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u dvostrukom iznosu. Zaista veliki iznos! Uopšte nije jasno zbog čega. Nama je jasno da nema potrebe, po vama, da bude zasedanje republičkog parlamenta, jer jednostavno izvršna vlast sve definiše. U vašem liku sve je definisano – poslanik, ministar, apsolutno sve, jedino je problem što niste i sudija, jer kada biste bili sudija mogli biste sve da završite apsolutno sami bez vaših kolega. Jer, ako sud donese određeno rešenje zašto je onda potrebno da mi definišemo da li je to u redu ili nije? Ako je sudstvo nezavisno, postoji proces, radnik koji je izgubio posao žali se sudu, sud definitivno pravosnažno rešenje dostavi čoveku koji se žalio. Šta mi na kraju dobijamo? Nezavisno od toga, poslodavac koji je otpustio radnika kaže – bez obzira što sam nezakonito to uradio, bez obzira što nije po zakonu i po Ustavu, ne želim više tog radnika da primim nazad na posao, nego jednostavno, isplatiću mu dvostruki iznos i to je u redu. Gospodine ministre, pitam vas da li je to u redu? Siguran sam da niko od poslanika, i pozicije i opozicije, ne može da kaže da je ovako nešto u redu. Ako je vaša naknadna pamet za ova tri meseca pokazala da je to u redu, molio bih vas da izađete i da obrazložite na koji način mislite da ovaj član zakona branite. I da čovek koji je izgubio posao (lepo se potencira – nezakonito mu prestao radni odnos), ma koliko da je bio bez plate trebalo je da se snađe, trebalo je egzistenciju svoje porodice da obezbedi, da se snađe za taj vremenski period, dobije pravosnažnu presudu i pored toga šta dobija – dobija dvostruki iznos. Da li je to dovoljno, da li je to pravedno? Ako je milion ljudi izgubilo posao zbog nepoštene privatizacije, zbog reforme u bankarstvu, vojsci, očigledno je da će na ovaj način biti svi zadovoljni. Ali, ako je SDP činio bivšu vlast, čini i sadašnju vlast, siguran sam da buduću sigurno neće da čini, pa makar mu došli i ovi ljudi, i članovi bivšeg SPS-a koji vam sada ojačavaju vašu jaku kadrovsku strukturu. Hvala.
Hvala vam, gospodine Cvetanoviću. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, zatim gospodin Đidić, gospodin Milan Marković, gospodin Zoran Krasić, Aleksandar Đorđević i Momir Marković. Obaveštavam sve da mikrofoni rade i možete slobodno koristiti mikrofon prilikom izlaganja.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, ponovo ću iskoristiti priliku da kažem da se zaista ne pamti da je za ovako kratko vreme jedan zakon dva puta bio pred poslanicima Narodne skupštine. Ne pamti se da smo za manje od dva meseca raspravljali o istom zakonu, o izmenama i dopunama tog zakona. Isto tako smo se nadali da će, kada smo dobili izmene i dopune, Vlada priznati svoju grešku i u ovom predlogu ispraviti činjenice koje su menjane na nedozvoljen način. Podsetiću vas, te nedozvoljene izmene odnosile su se na čl. 105, 108, 118. i 188. Nažalost, to se nije dogodilo. Vlada se odlučila na set izmene onih članova koji su nastali kao posledica nedisciplinovanog ponašanja pojedinih članica koalicije na vlasti, kao i očiglednih grešaka i površnosti iz Predloga zakona o radu koji je ova skupština usvojila pre nešto više od dva meseca. Mi smo predložili, kao poslanička grupa DS, da se član 10. briše. Prema članu 191. Zakona o radu, zaposleni, na osnovu pravosnažne sudske odluke kojom je utvrđen nezakonit prestanak radnog odnosa, ima pravo, kada to zahteva, da se vrati na rad, kao i pravo na naknadu štete u visini izgubljene zarade i drugih primanja. Brisanje člana 10. Predloga zakona se predlaže iz razloga što je u suprotnosti sa Konvencijom MOR-a broj 158 o prestanku radnog odnosa na inicijativu poslodavca, u delu kojim se uređuje postupak po žalbi zbog prestanka radnog odnosa. Odredbama čl. 8 - 10. Konvencije utvrđena su ovlašćenja suda kao nepristrasnog tela da ispita razloge prestanka radnog odnosa i da pri oceni nezakonitosti prestanka radnog odnosa samostalno odluči o vraćanju zaposlenog na rad i utvrđivanju obaveze isplate naknade štete. U sprovođenju ovog postupka, nacionalnim zakonodavstvom poslodavac može samo da se obaveže da snosi teret dokazivanja da postoji valjan razlog za prestanak radnog odnosa. Ovim članom se predviđa da sud, po zahtevu poslodavca, može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati, kao što sam već rekla, naknadu štete u visini izgubljene zarade i drugih primanja u dvostrukom iznosu. Sada, tokom rasprave, prihvaćen je amandman da se radniku isplaćuje 36 zarada ukoliko poslodavac ne želi da ga vrati na rad. Mišljenja smo da ovakav predlog nema nikakvo opravdanje iz najmanje tri razloga. Prvo, na ovaj način se derogira osnovno pravno pravilo da otklanjanje nezakonitosti uzrokuje povraćaj zakonitosti, odnosno povraćaj u stanje koje je postojalo pre nastupanja nezakonite radnje. Drugo, na ovaj način se ne poštuje jedno od osnovnih ustavnih prava, pravo na rad, i pokušava da se ono supstituiše sa pravom na novčanu naknadu. Treće, otvara se mogućnost poslodavcima za značajne manipulacije i smanjenje radne snage na nezakonit način. Iz najmanje tri razloga koje smo napomenuli smatramo da je potpuno opravdano da se član 10. briše, da ne bi nastupila mogućnost niza zloupotreba. Dakle, iz razloga što ukoliko ne možete na osnovu socijalnog programa da otpuštate radnike, to možete da uradite kroz činjenicu da ih otpustite, iako za to ne postoji pravni osnov, da sud donese pravosnažnu presudu, da radnik ne želi dobrovoljno da odustane od svog prava na rad i onda mu pripada određena naknada od 18 plata po amandmanu koji je prihvatila Vlada, nego poslodavac kaže – ne, ja tebe ipak neću na radu, iako si dobio pravosnažnu sudsku presudu. Ne može poslodavac da menja pravosnažnu sudsku presudu, ne može niko da je menja. Ukoliko presuda postoji, poslodavac ima obavezu da radnika vrati na rad. Jedina mogućnost da se radnik, iako postoji pravosnažna presuda, ne vrati na rad jeste njegova izjava u toku postupka da ne želi da se vrati, nego da prihvata novčanu naknadu u iznosu, koliko sam obaveštena što se tiče prihvaćenog amandmana, od 18 plata. To je jedan od razloga koji, nadam se, odnosno mislim da će poslanici ovog parlamenta prihvatiti, jer nemoguće je i ne postoji nijedan pozitivni propis koji može da derogira to osnovno ustavno pravo – pravo na rad. Ne može poslodavac isplatom od 36 prosečnih plata da jednostavno poništi ono što stoji u Ustavu, da automatski poništi pravosnažnu sudsku presudu i da se postavi kao vrhovni komandant iznad svih institucija koje u državi Srbiji postoje. Nadam se da će poslanici, kao i nekoliko puta do sada, iskoristiti demokratski kapacitet svog mandata i odlučiti da se ovaj amandman koji je podnela Demokratska stranka prihvati. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić.
Gospodine predsedniče, uvaženi ministre, poštovane kolege poslanici, članom 10. se predviđa da sud, po zahtevu poslodavca, može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, ali mu se ostavlja mogućnost da mu poslodavac u vidu naknade štete isplati neki novčani iznos, ali ono što je bitno, radnik gubi posao. Ono što se danas jako teško dobija na vrlo lak način može da se izgubi i zato je Demokratska stranka predložila da se član 10. briše. Postoji nekoliko razloga, a o njima je govorila moja prethodnica gospođa Snežana Lakićević-Stojačić, ali ću ja ponoviti te razloge, jer smatram da su oni jako bitni i čini mi se da mogu da utiču na poslanike vladajuće koalicije da u danu za glasanje glasaju za ovaj amandman DS-a. Dakle, ono što je najvažnije, Ustavom je zagarantovano pravo na rad, a na ovaj način to pravo na rad se stavlja praktično van snage i mislim da je ovo protivustavna kategorija i da će, ukoliko bude ovako usvojeno, Ustavni sud imati posla i da će on morati da poništi ovaj član. Dakle, osnovno pravo jeste pravo na rad. Na ovaj način omogućava se poslodavcu da u svakom momentu kada mu se neko ne sviđa jednostavno kaže radniku – doviđenja. Drugi razlog jeste što je ovo nezakonita odluka, a ta odluka ne može ni odlukom suda da se vrati u neki povraćaj zakonitosti, a upravo to jeste cilj sudskog postupka, da se ispravi nezakonitost koja je očigledna. Na ovaj način, nažalost, to nije moguće, jer poslodavac radniku iz bilo kog razloga isplatom nekog novčanog iznosa može da da otkaz, a to je danas pravo koje se jako teško stiče. Treće, otvara se mogućnost za poslodavca da raznim manipulacijama jednostavno radniku da otkaz bez ikakvog obrazloženja, jednostavno mu se više ne sviđa da taj radnik radi, hoće da dovede mlađeg radnika ili bilo koji drugi razlog. Čini mi se da ova vlada nema sposobnosti, mogućnosti i rešenja da danas reši jedno od najtežih pitanja u Srbiji, a to je pitanje velikog broja nezaposlenih radnika. Preko milion ljudi danas čeka na posao i umesto da se Vlada bavi time kako da omogući radnicima da što pre dođu do posla, ona omogućava da radnici što pre ostanu bez posla. To je intencija ove vlade. Ministar pripada SDP-u i tu mogu da obradujem radnike. Dakle, ako želite da dođete do posla, učlanite se u SDP, lakše ćete doći do posla i za to postoje primeri. Sa druge strane, ukoliko imate direktore koji nisu članovi SDP-a, a ljudi odlično obavljaju svoje poslove, ili će se učlaniti u SDP ili neće moći da budu direktori, bez obzira koliko kvalitetno radili svoj posao, ali će zato onaj ko se učlani u SDP, pa makar bio i pripravnik, postati direktor važnih državnih institucija. Za to imam iks primera i ne želim sada ovde da prozivam i da navodim imena, ali u mom gradu Kruševcu to se jako dobro zna, ljudi su vrlo lako postajali direktori samo zato što su se učlanili u SDP. Verujem da ćemo, kada dođe dan za glasanje, izglasati da se ovo briše, jer je to u interesu većine ljudi u Srbiji, ali takođe verujem da neće doći do toga da od momenta kada se usvoji amandman u Skupštini Srbije do momenta dok ne ode na potpis predsedniku Srbije dođe do "pravno-tehničke redakcije" pa se izmeni suština zakona i umesto onoga što smo mi ovde usvojili predsedniku na potpis ode sasvim drugi tekst zakona. Ja verujem da se ovog puta to neće desiti i da će predsednik Skupštine o tome voditi računa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a zatim narodni poslanik Milan Marković.
Evo, ja ne znam, ministre, ko vam je pisao ovo, ali onaj ko je pisao, ako je iz Ministarstva, slobodno mu dajte otkaz. Nećete da pogrešite, ovo je krunski primer neznalice. U našoj teoriji, i ne samo našoj, već i u onoj koja važi u Evropskoj uniji i u drugim zemljama, kada su u pitanju radni sporovi postoje dva sistema. Jedan je sistem gde se u sudu i u sudskom postupku ceni zakonitost akta nadležnog organa poslodavca, pa kao posledica toga što je sud utvrdio da je akt nezakonit po logici stvari ide ono što Ustav i zakon garantuju kao ljudsko pravo – pravo na rad. Moram da kažem da postoje sistemi gde su ovakvi sporovi ona druga vrsta sporova, gde tužilac traži da sud tuženog, odnosno poslodavca obaveže na neku činidbu. Vi ste uspeli nešto nemoguće, da u stavu 1. postojećeg člana izmešate i prvu i drugu koncepciju koje su međusobno suprotstavljene.Nikada se nije desilo u našem zakonodavstvu da jedan član počne sa ovakvim nebulozama: "Ako sud donese pravosnažnu odluku", ne znam koji bi drugi organ vršio sudsku vlast nego sud, a samo pravosnažna odluka obavezuje, proizvodi dejstvo. Dalje kažete: "kojom je utvrđeno da je zaposlenom nezakonito prestao radni odnos..." Znači, spor o zakonitosti akta. Šta ide dalje – "zaposleni ima pravo da se vrati na rad", on je to tražio, njegov tužbeni zahtev je da se vrati na posao, "ako to zahteva." Gde je onaj Albijanić? Da li vi još testirate? Testirajte ovo. Kruna ovog nebuloznog člana jeste poslednji stav. Zamislite sada koja inverzija. Kaže se: "Ako poslodavac to zahteva, sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad", iako je u prvom stavu dokazano ili već utvrđeno da mu je nezakonito prestao radni odnos, znači, nezakonito se ceni kao đuture, može, ne može, "s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu." Opet ste pobrkali dve teorije. Vi ste sada pravo izbora sredstva izvršenja dali budućem dužniku, poslodavcu, a ne poveriocu, zaposlenom koji je vodio postupak i dobio spor. Zaposleni koji je vodio spor i dobio sudsku presudu treba da se vrati, on može da bira sredstvo izvršenja. Ne, vi ste dužniku dali pravo da bira sredstvo izvršenja i od toga jedno pravo je činidba, a drugo je ljudsko pravo. Ne znam šta radi onaj Balinovac. On mora ovo da pocepa. Da li ste kontaktirali Ministarstvo pravde? Zašto niste pitali Rasima Ljajića? On jeste da je zubar, ali bolje zna ljudska prava nego ovi što su vam pisali ovo. Ovo je nešto nemoguće. Uzmite i onog Zorana Ivoševića, vašeg sudiju, on bi vam se smejao kada bi pročitao šta ste napisali. Postoje dve koncepcije kada je u pitanju rad i radni odnos: postoji ovaj socijalno socijalistički koncept o ljudskim pravima i postoji koncept gde se rad tretira kao input, kao trošak, kao nešto što ulazi u proizvodnju, i u zavisnosti od toga koja se država opredelila za koji koncept diktiraju se pravna rešenja i daje se pravni značaj i pravna priroda pojedinih rešenja i tako definiše pravno dejstvo određenih odluka. Vi ste sve izbrkali na bazi onog prvog zakona kada se menjao 2001. godine, ono iz Soluna kada se glasalo, to je bio neki predlog zakona iz 1848. godine. Nemojte, molim vas. Zašto niste pitali nekog u Vrhovnom sudu da li je ovo moguće? Zašto niste pogledali stavove Vrhovnog suda Srbije povodom prestanka radnog odnosa, o pravnom značaju odluka suda, o pravnom dejstvu odluka suda. Zašto to niste uradili? Sada ste ovo sveli na neko potraživanje gde alternativni izbor pada na dužnika, a ne na poverioca. Smislili ste potpuno nešto novo, što pravna teorija ne može čak ni da istrpi.
Reč ima narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neophodno je ipak danas kada razgovaramo o amandmanima i uvek kada bude prisutan gospodin Lalović podsetiti javnost, Narodnu skupštinu i predsednika Narodne skupštine na svojevrstan skandal koji se desio prilikom donošenja Zakona o radu, a koji se odnosi na osnovanu sumnju da je izvršeno falsifikovanje određenih odredbi, odnosno promena volje narodnih poslanika prilikom slanja tog predloga zakona predsedniku Republike na potpis. Vi znate da je predsednik Republike Boris Tadić odbio da potpiše tekst koji mu je poslat. Namerno kažem tekst, jer u formalnom smislu to nije bio zakon, nije prošao zakonsku proceduru. Nakon toga gospodin Lalović je dao sebi za pravo da u više intervjua na televiziji i putem drugih sredstava informisanja to nazove političkom propagandom. To nije bila politička propaganda, to je isključivo bio pokušaj da se zaustavi dalja erozija Narodne skupštine i institucija ove države i da se koliko-toliko da doprinos uspostavljanju pravne države u Srbiji. Mislim da je među mnogim prekršajima ne samo parlamentarne prakse, nego i među mnogim aktima koji su narušili parlamentarizam i kompromitovali institucije sistema u Srbiji, a bilo ih je tokom poslednjih 15 godina mnogo, ovo možda jedan od najdrastičnijih primera. Nakon izjašnjavanja Ustavnog suda, koji će naravno najpre da se izjasni o tome da li je ovo bilo u skladu sa Ustavom, procedura, ili nije u skladu sa Ustavom, o tome će odlučiti verovatno i redovni sud i ispitaće se da li postoji nečija krivična odgovornost. U svakom slučaju, ako ništa drugo, mislim da je politički bilo mudro ne činiti to, nego jednostavno, na Poslovnikom predviđen način, sačekati i izglasati Zakon o radu, kao što posle svega tri meseca mi o tom zakonu raspravljamo. Dakle, kao potpredsednik Narodne skupštine i narodni poslanik u drugom mandatu osećam potrebu da na ovo ukažem i ovom prilikom, ako ni zbog čega drugog onda zbog toga da ubuduće ne dozvolimo sebi, kao narodni poslanici, bez obzira kojim partijama pripadamo, da kompromitujemo ovaj visoki dom. Najpre želim da izrazim zadovoljstvo činjenicom da je gospodin Lalović prisutan ovoj raspravi, jer smo mi kao narodni poslanici suočeni sa jednom vrstom arogancije ministara u Vladi Vojislava Koštunice. Kao što znate, prethodnih dana mnogi zakoni su bili na dnevnom redu, odnosno mnogi amandmani su ovde prošli, mi smo iznosili različite argumente, ali nijedan ministar nas nije udostojio svog prisustva i u tom smislu pozdravljam prisustvo gospodina Lalovića, ali odmah da naglasim – kao nešto sasvim normalno u jednoj demokratskoj državi. Dakle, stvar se odnosi na član 10. koji je prihvatanjem amandmana kolege Omerovića donekle izmenjen, ali ja ću vam objasniti zbog čega smo reagovali na ovaj član 10. I, moram se složiti sa mojim prethodnikom, mislim da gospodin Lalović u svom ministarstvu ima izvesnih problema sa tumačenjem prava, sa pravnim propisima i sa pravnim sistemom naše države. Ovo nije prvi zakon gde mi imamo vrlo ozbiljne primedbe na zakonitost i ustavnost propisa koji nam se ovde nude. Naime, u članu 10. predviđeno je da sud može odbiti zahtev zaposlenog da se vrati na rad, s tim što je poslodavac dužan da zaposlenom isplati naknadu štete u smislu stava 2. i 3. ovog člana u dvostrukom iznosu. Inicijalno, dakle pre prihvatanja amandmana kolege Omerovića, ovo je doslovce značilo sledeće: bilo koji poslodavac u Srbiji iz bilo kog razloga da otkaz bilo kom radniku, radnik pokrene radni spor, poslodavac prizna tužbeni zahtev i kaže – da, nezakonito sam otpustio čoveka, nema problema, daću mu dvostruku platu, toliko je otprilike naknada štete za taj jedan mesec i doviđenja. Znači, to je način prestanka radnog odnosa kako ga je zamislio gospodin Lalović, verovatno u skladu sa programom Socijaldemokratske partije, što naravno nema veze sa bilo kakvom socijaldemokratskom idejom. Dakle, inicijalno to je značilo to i voleo bih prosto da nam sam ministar objasni da li je to bila ideja ili je ovo prosto propust u pisanju ovog člana. Dakle, ponavljam, po članu 10, kako je predloženo u ovom zakonu, svaki poslodavac u Srbiji može da otpusti radnika, da odmah prizna tužbeni zahtev kako bi ta šteta bila manja, ovaj dobije presudu na osnovu priznanja i sa tom presudom može da uzme dve koverte od možda 10.000 dinara i da ide kući ženi i deci da kaže – ja nemam više posao. Prihvatanje amandmana gospodina Omerovića donekle menja stvar, radi se o isplati veće naknade štete, ali to je opet nezakonit i protivustavan prestanak radnog odnosa. Dozvoliću sebi da gospodinu Laloviću kažem i to da su radni sporovi jedini sporovi gde vi, ukoliko u tužbenom zahtevu ne navedete vraćanje na posao kao vaš zahtev, pa čak i u presudi, kada prepisuje sudija vaš tužbeni zahtev, pa u izreci presude kaže, stav 1 – obavezuje se itd, čak i ako izostavi da se poslodavac obavezuje da vas vrati na posao podrazumeva se vraćanje na posao. To je jedini slučaj kada se vraćanje na posao podrazumeva, u izreci presude. U svim drugim slučajevima, šta piše u izreci presude, to je; ni gore, ni dole. Ovo je jedino gde je uvek pravo veće od onoga što piše u izreci presude. Nije to slučajno. To je upravo zbog toga što je pravo na rad jedno od osnovnih prava čoveka i Ustavom garantovano pravo. Dakle, ukoliko smo želeli da omogućimo poslodavcima da lakše raskidaju radni odnos, onda je to trebalo ovde otvoreno reći. Ali, na ovaj način predvideti da jedan nezakoniti akt o raskidu radnog odnosa, koji može imati manjkavosti različite vrste, bude konvalidiran isplatom određenog novca, praktično, podmićivanje tog radnika, ne samo što je nemoralno ili možda nekorektno na taj način izaći pred narodne poslanike i pred javnost, nego je prosto nezakonito i ozbiljno dovodi u pitanje radni odnos. Pogledajmo svakog narodnog poslanika ovde, koji je, naravno, pre nego što je postao narodni poslanik, bio zaposlen bilo gde. Radio je pošteno, puno radno vreme, sve ocene na poslu bile zadovoljavajuće, nikada nije nijedan prekršaj radne discipline napravio, možda je bio najbolji radnik u tom preduzeću, a ima privatni sukob sa poslodavcem. Sada, kada se usvoji ovo što predlažu ministar Lalović i Vlada Republike Srbije, taj najbolji radnik u preduzeću, ukoliko bilo šta njegov šef ima protiv njega, dobiće otkaz, dobiće 36 plata i završiće svoju radnu karijeru, bar u tom preduzeću. U Srbiji naći posao... možda on ima 40 ili 50 godina, u tim godinama da nađe ponovo neki posao, to je veliki problem. Prema tome, mislim da vi treba da odustanete od ovog člana zakona, mislim da Narodna skupština treba da prihvati ovaj amandman, da Narodna skupština ne sme da dozvoli da se ovo utvrdi kao pravilo kod nas, jer ćemo imati masovno otpuštanje radnika po različitim osnovama, koje nemaju veze ni sa radnom disciplinom, ni sa radnim učinkom i da će ti ljudi dobijati neku svoticu novca. Zamislite da ste poslodavac u preduzeću gde je prosečna plata 10.000 dinara, znači nešto preko 100 evra, i kažete – upravo ovaj gospodin iz te i te partije mi se ne sviđa, ne sviđa mi se što je član te partije i evo njemu otkaza. On ode na sud, pokrene radni spor, mi pošaljemo našeg pravnika i pravnik kaže – priznajemo tužbeni zahtev, nezakonit je otkaz, ali ne želimo da ga primimo na posao, evo tebi 3.600 evra, pa ti vidi sa svojom ženom i decom gde ćeš, ali posao više nemaš. To je smisao ovoga što predlaže gospodin Lalović, SDP i Vlada Vojislava Koštunice. Dakle, ostajemo pri tome da ovaj član, bez obzira na popravku tim amandmanom, ne može da se prihvati. Smatramo to neustavnim, nezakonitim i, u krajnjem slučaju, opet kažem, nemoralnim i neprimerenim u situaciji u kojoj se naša država nalazi. Na kraju, da ne bi bilo sve kritika, pored toga što pozdravljam prisustvo gospodina Lalovića na ovoj raspravi, želim da se zahvalim na odgovoru na poslaničko pitanje koje sam postavio pre nepunih 10-15 dana. Zadovoljan sam odgovorom na poslaničko pitanje, mada smatram da nije neophodno da jedan ministar ima 10 pomoćnika, ali ukoliko su sektori podeljeni na taj način, u krajnjem slučaju, sama organizacija Vlade je stvar Vlade, stvar premijera i ministara, ali onda nemojte govoriti da je to najekonomičnija vlada, jer ćemo doći u situaciju da ta vlada ima, u stvari, više stotina funkcionera. U svakom slučaju, na kraju apelujem na poslanike vladajuće koalicije da prihvate amandman gospođe Snežane Lakićević-Stojačić i odbiju ovakav predlog izmene i dopune Zakona o radu.
Reč ima ministar Lalović. Inače, radnici su odlazili kući i posle Matkovićevog zakona iz 2001. godine.
Prokomentarisaću nekoliko stvari. Mislim da je rečena suština u vezi sa kritičkim primedbama na predložene izmene Zakona. Kada je u pitanju davanje krvi, o čemu je bilo dosta priče, kada razgovaramo na nivou argumenata, onda primedba da nije dobar naš predlog i da treba da ostane tri dana ne stoji, iz nekoliko razloga. Naime, takvo rešenje nećete naći nigde, sem u ovoj zemlji iz vremena socijalističkog samoupravljanja. Pošto se te okolnosti i vreme menjaju, moramo menjati, po meni, i te institute koji su zastareli. Druga važna stvar, zbog skupštinskog odbora koji je imao raspravu o ovome, pošto je bio razgovor – ako se to smanji neće ljudi davati krv, uzeo sam podatke od pet meseci iz 2004. godine i pet meseci iz 2005. godine, od kada je usvojen ovaj "sjajni", "širokogrudi" amandman od tri dana. Znači, mogu da obavestim narodne poslanike i javnost Srbije, ako neko ovo gleda, da je smanjeno davanje krvi u periodu kada je ovaj "sjajni" član koji je ovde usvojen, od tri dana odsustva, u primeni. Znači, nema nikakve neposredne veze i hvala bogu da nema, jer oni koji daju krv to rade iz sasvim drugih pobuda, a ne da bi dobili neke dane. Ono što je rekao kolega, da piše da nije bolest, pa je ismejavao, ono što hoće da se kaže u tome jeste da je onaj ko daje krv zdrav čovek. Ti čuveni dani, ovde su svi navikli na puno dana, to je nešto što je potpuno nenormalno, ali iako je to sve nenormalno, naglašavam zbog javnosti, jer to će sve zajedno biti relativno brzo ukinuto, ceo taj pristup, kako god vi o tome govorili. Jednostavno, to je stvar koju će na sebe država preuzeti, a ne poslodavci sa slobodnim danima, da takvu stvar oni konvalidiraju i plaćaju, to je potpuno nenormalno. Imajući u vidu ovo što je ovde pričano, mi smo postigli dogovor da prihvatimo da to bude dva dana, što je na skupštinskom odboru prihvaćeno kao neko međurešenje, ali obaveštavam javnost da će ta celokupna priča relativno skoro biti promenjena i da toga uopšte neće biti. Ovo sam želeo da kažem, da to nema nikakve veze zbog ovih srceparajućih izjava. Znači, nikakve veze nema između broja dana i broja davalaca krvi. Mislim da je problem sasvim druge prirode i mnogo dublje prirode. Ako ćemo da govorimo o tome zašto nema dovoljno davanja krvi, onda treba da govorimo o solidarnosti, o sistemu vrednosti u Srbiji, šta se poremetilo, a ne o broju dana koliko treba čovek da ode kući kada da krv. Dakle, obaveštavam javnost da smo na skupštinskom odboru prihvatili da to bude dva dana, a ne nijedan ili tri, ali kažem šta će sa tim dalje biti, da znamo, da se ne zavaravamo oko toga. Što se tiče priče oko porodiljskog odsustva, takođe srceparajućih priča ovde, svojevremeno, kada je ovaj zakon razmatran u Skupštini, pokazao sam egzaktno podacima da u vreme kada je ta odredba postojala devedesetih godina, o tom davanju za treće, četvrto dete toliko i toliko godina, nažalost, bitno se smanjio broj takvih slučajeva u periodu kada je ta "sjajna" odredba i ta "sjajna" olakšica bila prisutna. Nažalost je tako. Znači, tu je problem sasvim druge prirode i ne bi trebalo na ovaj način koristiti tu priču zbog javnosti, a nema nikakve veze sa realnošću Srbije i sa pojavom bele kuge u Srbiji. Nažalost, time što dajemo te godine ništa ne poboljšavamo. Egzaktni podaci govore da se, nažalost, smanjuje broj takvih slučajeva. Kao što znate, u Srbiji je vrlo prisutna bela kuga. Vlada Republike Srbije, za razliku od ovakvog pristupa koji je ovde delimično prisutan, jednog demagoškog pristupa, jer nema veze sa realnošću, to zovem demagogijom, mi predlažemo niz mera, uključujući i izmene Zakona o finansijskoj podršci porodici, koji će stvarno postići efekte da pokušamo da zaustavimo belu kugu u Srbiji. Jer, ako se ovako nastavi, za 20-30 godina ćemo rešiti biološki problem nezaposlenosti i druge probleme, jer neće biti naroda i neće biti ljudi. Ali, tome neće pomoći demagogija, nego stvarno nešto da uradimo i Vlada Republike Srbije u tom smislu i radi. Još samo da dodam, zbog javnosti Srbije, da je Vlada prihvatila amandman pododbora na Odboru za rad o tome da ovo pravo na odsustvo dve godine imaju zaposlene majke i za svako naredno dete posle četvrtog deteta. Prihvatili smo to za peto i šesto dete. Nažalost, to pravo će imati malo ko da koristi. Lepo zvuči. Upoznajem javnost sa tim da je na Odboru Vlada prihvatila amandman da se to pravo odnosi na svako naredno dete posle četvrtog deteta. Što se tiče ovog "preminulog" rada koji je ovde pominjan, tu se slažem sa jednim kolegom poslanikom koji je rekao da je to kategorija iz prošlosti karakteristična za društvenu svojinu. Sticajem neverovatnih okolnosti, govorim slobodno kako ja to vidim, ovde je u martu ove godine vraćena ta preminula kategorija u zakon; nažalost je vraćena, a pretpostavljam da će relativno skoro to i nestati iz pravnog sistema, jer je nemoguće da postoji kategorija koja je prirodna društvenoj svojini i čitavom onom ludilu koje smo imali. U ovom trenutku je takva situacija i mi smo predložili da se definiše nivo prava koji je ovde bio prisutan godinama kada je to postojalo, a to je u stvari 0,5 od neto zarade. To je pretvoreno 2001. godine u 0,4 od bruto, jer je to bilo pretvaranje, isti je bio novčani iznos. Mi tu ništa drugo ne radimo, samo definišemo nivo prava koji je inače bio godinama u Srbiji prisutan. Što se tiče minimalne zarade i priče oko minimalne zarade, Zakonom i međunarodnim konvencijama je definisano koji su elementi koji se uzimaju u obzir kada se definiše minimalna zarada. Prema Zakonu o radu i prema međunarodnim konvencijama koje to regulišu, mi tripartitno, znači predstavnici Vlade, predstavnici sindikata i predstavnici poslodavaca svakih šest meseci pregovaraju, dogovaraju i definišu nivo minimalne zarade. Nedavno je definisana minimalna zarada za period do kraja godine u visini od 41 dinar po radnom času. To je pre nedelju dana dogovoreno. To je prosto u skladu sa određenim međunarodnim standardima, gde se uzima u obzir više elemenata, od nivoa nezaposlenosti, preko nivoa društvenog proizvoda, do nivoa zarada u jednoj zemlji. Znači, ima niz elemenata koji, u skladu sa međunarodnim konvencijama, služe nama ovde da kroz tripartizam, a u skladu sa Zakonom o radu, utvrdimo minimalnu zaradu svakih šest meseci. Sada je, kao što sam rekao, 41 dinar po radnom času. Sledeća će se ugovarati u januaru 2006. godine, odnosno pri kraju decembra, za narednih šest meseci i to je mehanizam kada govorimo o minimalnoj zaradi. Ono što je ovde takođe bilo prisutno, a sada posebno u ovim komentarima o članu 10, dakle, mi smo u međuvremenu usvojili amandman kolege Omerovića, gde sada na celovit način regulišemo tu materiju. Kada kažem celovit, to znači sledeće: dakle, stvaramo pravnu mogućnost da kada se vodi spor pred sudom između radnika i poslodavca radnik može da kaže i da traži, znači on to mora da traži, od suda da kada sud donese odluku i ako sud definiše da je otkaz bio nezakonit, da istovremeno ako to sud smatra zahtev radnika usvoji da se ne vrati na posao. To sud usvaja ili ne usvaja. Ako sud usvoji takav zahtev i predlog radnika, onda je, prema usvojenom amandmanu kolege Omerovića, poslodavac dužan da mu isplati do 18 zarada. To je jedna strana medalje. Druga strana medalje je: isto tako traje spor, poslodavac se obrati sudu i treba da da osnovane razloge da uveri sud da postoje tako jaki razlozi da ako sud odluči da je otkaz nezakonit da onda može doneti odluku ili usvojiti zahtev poslodavca da se radnik ne vrati na rad, a u tom slučaju da mu se isplati najviše 18 puta dva, 36 zarada. To je celovito rešenje koje je ovde usvojeno kroz amandman. Tome, naravno, prethodi ono što je ovde dosta neuspešno pokušalo da se komentariše. Naravno da ostaje režim – ukoliko ni jedan ni drugi, ni poslodavac ni radnik, ne traži od suda tako nešto da važe prethodni stavovi, da će sud doneti odluku, vratiti radnika na rad, definisati naknadu štete i sve to završiti. Ovo što mi predlažemo ovde, i što se nadam da će Skupština usvojiti, u skladu je sa Konvencijom Međunarodne organizacije rada, koju je pogrešno pomenula gospođa Snežana Lakićević-Stojačić. Ona je citirala Konvenciju i baš to što je citirala jeste zapravo osnov za ovo što smo uneli u Zakon, a njoj je to bio osnov da ospori ovo što smo uneli u Zakon. Dakle, prosto bih sugerisao, kada se komentariše nešto da se pažljivo pročita. To je minimum koji mislim da treba tu da bude prisutan. Dakle, ovo rešenje koje je izazvalo toliko reakcija i rasprava je nešto što je sasvim normalno, uobičajeno u svim normalnim zemljama ili u 95 posto normalnih zemalja. Ovaj predlog koji smo ovde dali takođe sugeriše da zainteresovana lica pogledaju uporedno iskustvo kako se to reguliše u drugim evropskim zemljama, pa da onda eventualno daju određene komentare ili određene vrednosne sudove da iznose. Ono što je suština u ovom rešenju – to jeste novo i kao novo rešenje za nas uvek izaziva otpore, sve što je novo izaziva otpore – jeste jedna jednostavna ideja. Zašto to postoji u tim zemljama? Zato što su u praksi videli, u životu, mi tek sada taj sistem pravimo. Oni su, hvala Bogu, imali taj sistem decenijama ili vekovima iza nas, a mi smo imali nakaradni sistem više od pola veka. Šta su oni videli? Da jednostavno postoji niz situacija kada radnik, jer nije u njegovom interesu, neće da se vrati kod tog poslodavca, jer ako se vrati kod tog privatnog poslodavca, ovaj će ponovo da ga maltretira, ponovo da ga otera ili već šta će biti. Jednostavno, to je jedna situacija u praksi koja postoji i zato u tim zemljama postoji mogućnost da radnik kaže – neću da se vratim na posao, ali ako ja neću da se vratim na posao, onda imaš da mi isplatiš toliko i toliko para, što je mnogo više od realne isplate, što je ovde lepo prokomentarisano od strane pojedinih poslanika da je onda moguće da se prizna tužbeni zahtev za 15 dana i ta je sugestija u redu. Zato smo intervenisali ovde i da se onda isplati 30 dana. Ovde smo precizirali jasno, jer se radi o 18 zarada. I, naravno, i druga strana medalje: ima situacija, iako znam da niko za ovom govornicom to neće priznati da bi stekao nekakve političke poene, kada takođe postoje potpuno osnovani razlozi zašto poslodavac nekoga ne bi trebalo da vrati na posao. U toj situaciji, i ako je to urađeno, neki propust napravljen, ovde se kaže da to sud ceni sve vreme. Znači, ne može o tome poslodavac da odluči, kao što ne može ni radnik da odluči da neće da se vrati, nego treba da da ubedljive razloge sudu i ako je sud uveren da su ti razlozi ubedljivi i osnovani, onda on može u svojoj odluci kojom odlučuje u sporu reći takođe da se ovaj ne vraća, ali da onda dobija duplu naknadu štete 18 puta dva, 36 zarada i slično tome. Dakle, to je prosto logika člana. Naravno, legitimno je osporavati. Ja samo ukazujem na potrebu kada se nešto komentariše da nije loše da se malo ljudi upoznaju sa praksom, sa tim kako se to radi u drugim zemljama, kako je regulisano u drugim zemljama. Pošto uglavnom do kraja ne bih rekao da ima nekih ozbiljnih amandmana, samo još jednu stvar bih hteo da kažem. Ovde se opet, što je legitimno, koristi govornica za napade na Vladu, za opštu političku priču itd. To je uobičajena, kao što vidim, praksa ovde. Dakle, ipak bih želeo da naglasim sledeće: ova Vlada Republike Srbije je za svog mandata, što se tiče pozicije Srbije kao države, ostvarila – govorim na tom međunarodnom planu, tamo gde je to nešto nepristrasno, druga je stvar gde mi među nama šta pričamo – znači, obezbedila je za ovu zemlju pozitivnu ocenu Studije izvodljivosti, obezbedila je za ovu zemlju da u oktobru mesecu počinju pregovori o zaključivanju ugovora o asocijaciji i stabilizaciji sa EU, obezbedila je, što se u javnosti iz raznoraznih razloga prećutkuje i vrlo je zanimljivo da su iz oba pravca razlozi interesantni, na primer, da srpska privreda, koja ima veliki spoljni deficit, može u SAD da izvozi 4.600 proizvoda bez carine, što stvara prostor da smanji spoljnotrgovinski deficit, ali bih na još jednu stvar ukazao. Ti rezultati koji su postignuti u tom delu takođe poboljšavaju međunarodnu poziciju Srbije u vezi sa nekoliko ključnih pitanja. Jedno je pitanje Kosova i Metohije, drugo je pitanje Crne Gore i sudbine državne zajednice. To su pitanja i problemi koje, zahvaljujući poboljšanom međunarodnom položaju Srbije, imamo šansu da rešimo u našem najboljem interesu. Ako se sve to zajedno na neki način ignoriše, tu ja ne mogu ništa reći, sem da bi bilo dobro da građani Srbije, zbog svog interesa i svojih razloga, znaju šta se zapravo događa i šta se realizuje u ovoj zemlji. Mislim da ti uspesi, koji su za ovu zemlju i ovaj narod od kapitalnog značaja, jesu nešto što je u svakom slučaju u najboljem interesu građana i kada pričamo o nekim drugim stvarima dobija se sasvim jedna druga dimenzija. Dakle, Srbija jednostavno nema alternativu, nego da ide prema Evropskoj uniji, da se uđe u Evropsku uniju. Sve ovo što radi Vlada Republike Srbije jeste zapravo na tom putu. Mislim da su sve druge priče koje se vode o tome deplasirane priče. Govorilo se o problemu nezaposlenosti, otpuštate, ne otpuštate, to se vezuje za Zakon o radu. Nemojte ponovo da se vraćamo na istu priču – kada je u ovoj zemlji ostalo bez posla 700.000 ljudi, u kom periodu. U periodu koji je vama svima poznat. Dakle, ono što mi radimo jeste da stvorimo uslove u kojima će taj najveći srpski problem, a to je nezaposlenost, biti rešavan. Kako će on biti rešavan? Tako što ćemo stvoriti propise i uslove u Srbiji da dođe do porasta direktnih investicija u srpsku privredu. Svako ko deluje, i kroz zakonodavstvo, suprotno tome, radi zapravo suprotno interesima svih građana Srbije. Koji su to standardi i propisi? Nemojte da se pravimo da ne znamo – to su standardi i propisi koji znače standardizaciju sa propisima Evropske unije. To radimo, to ćemo raditi i siguran sam, bez obzira na očekivanja druge prirode, da ćemo uspeti da napravimo odlučujuće korake ka učlanjenju Srbije u Evropsku uniju, želeo to neko ili ne. U tom sklopu su i ove izmene Zakona o radu, kao i niz drugih zakona koje ćete dobiti u narednom periodu. Hvala.
Naravno, ministre, potpuno se slažem sa vama, kada se komentariše treba pročitati zakon, ali i kada se komentariše treba birati reči. I u tom socijalističkom samoupravljanju o kome govorite bilo je skoro dva miliona zaposlenih i milion stanova je podeljeno, sviđalo se to nekome ili ne. Vi napravite sada novi sistem u kome će biti dva miliona zaposlenih u Srbiji i milion stanova podeljenih, pa onda recite da to nije ludilo nego da je ono bilo ludilo. Dok novi sistem ne podeli milion stanova i ne zaposli dva miliona ljudi... A tada je narod dobro živeo i neće da prihvati da je tada bilo ludilo. Ako je vama bilo ludilo, nije trebalo da živite u toj zemlji. (Poslanik Cvetković, sa mesta: Šta je ludilo?) Šta znači ludilo? Gospodine Cvetkoviću, po Poslovniku predsedavajući ima obavezu da onoga ko diskutuje, a upotrebljava reči koje nisu dostojne ovog parlamenta upozori. Ja sam bio korektan da ne prekinem ministra nego da to kažem posle njegovog izlaganja, da se reči "ludilo" i slične ne mogu upotrebljavati u Skupštini. Zahvaljujem, gospodine Cvetkoviću, na upozorenju. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Imate tri minuta.
Javio sam se u ime Srpske radikalne stranke za repliku, jer je ministar više puta upotrebio reč demagogija, jasno asocirajući na SRS i na naše amandmane. Meho, ja te razumem, imaš tvog ministra, pa ti on kaže, ti napišeš amandman i on to usvoji i Skupština i ne zna da ste se dogovorili. To samo može u socijaldemokratiji. Ovde je na uvredljiv način upotrebljena reč "demagogija". Prvi put je upotrebljena povodom inicijative koliko treba da traje odsustvo po osnovu dobrovoljnog davanja krvi. Ministar je izašao i rekao da podaci iz 1993, 1994, kada ih je uporedio, pokazuju da nije došlo do povećanja broja davalaca krvi zbog ovog zakona. Mi nismo ni tvrdili da se zbog ovog zakona povećava broj dobrovoljnih davalaca krvi. Rekao je da je to nešto beznačajno. Ako je beznačajno, zašto ne prihvatiš? Ako je tako beznačajno, zašto tolike godine to nije smetalo? Drugi primer demagogije je kada je upoređivao porodiljsko odsustvo i odsustvo za negu deteta za treće, četvrto i svako sledeće dete, gde je ranije bilo propisano dve godine. Pa je rekao da nije došlo do povećanja nataliteta i da je to beznačajno. Ako je beznačajno, zašto se opire? Zar to nije demagogija, opirati se povodom nečega što je beznačajno? Vrhunac njegove demagogije je – i jedno i drugo pravo treba da izađe iz zakona o radnim odnosima i da bude u nekom drugom propisu, ali oni to još kriju, nisu spremni da to predlože. Zašto niste to predložili? Onda se niko ne bi služio demagogijom, u bilo kojoj varijanti. To je stvarno neverovatno. On ima neverovatnu sposobnost da sve okrene. Videli ste i sami, završio je studijom o ispunjenosti uslova, o pridruživanju, bla, bla, bla i na kraju je rekao nešto za šta ne možete naći u Srbiji čoveka koji bi to potvrdio. On je pričao o nekom ludilu, a zaboravio je samo da kaže da je u tom periodu Međunarodna organizacija rada onu bivšu SFRJ stavljala na prvo mesto, kao državu koja vodi najviše računa o ljudskim pravima i pravima zaposlenih. Zašto nije rekao istinu? Ceo svet je to priznao. Ja shvatam situaciju kada se iz jednog društveno-ekonomskog sistema prelazi u drugi, ali ne mogu da shvatim da oni koji vrše vlast nemaju viziju kako to treba da izgleda. Nemaju viziju koliko to košta. Nemaju viziju koliko je to bolno za neke kategorije ljudi, pa nam se drže neka predavanja o tome što su se on i Meho dogovorili da li će naknada biti 17 ili 34 plate. Šta nas to interesuje šta ste se vi u vašoj Socijaldemokratiji dogovorili? Što se nas tiče, vi ne morate ni da postojite. Ali ovi disonantni tonovi u odnosu na vladajuću koaliciju samo pokazuju da ste spremni i dalje na ono ponašanje koje je bilo prisutno 2003. godine, znači vi ipak odlazite. Vi ćete verovatno sada na kraju balade da zabodete nož u leđa ovoj koaliciji, kao što ste i onoj prethodnoj, i vi i Čović. Opet su se skupili isti igrači. Evo ga, Čović je sada postao najveći patriota u Srbiji. Promenio je ploču već januara ili februara 2004. godine, a setite se, svi koji su upozoravali da su prava Srba pogažena na Kosovu i Metohiji, on je rekao da su to ekstremisti ili psi rata, a sada on koristi te reči. Prvi put je govorio da moraju da idu svi na izbore, a prošli put je rekao – ne, nisu ispunjeni uslovi za izbore. To su ti konvertiti. To je ta Socijaldemokratija. Svađamo se kao socijaldemokrate, po tome su oni poznati u Zapadnoj Evropi. Najveći dokaz te demagogije je to što je ministar pobegao. Imamo još tri amandmana, podsetite ga neka se vrati. Ako je nervozan, ako ne voli da sluša ovu diskusiju, to je njegov problem, ali ako hoće da izađe neka izađe sa činjenicama da ospori neki amandman, a ne na ovaj način da se bezobrazno ponaša.
Zahvaljujem se gospodinu Krasiću. Imali ste tri minuta, ali pošto ste koristili repliku i ta tri minuta, ja sam dozvolio pet minuta, tako da sam vodio računa o tome. Reč ima gospodin Marković.
Nije u redu što je gospodin ministar izašao. Nije u redu, zato što je imao jedno duže izlaganje i u tom izlaganju se poslužio nekim neistinama i poluistinama. Dakle, ponovo želim da kažem, ministar nije objasnio šta je to vodilo njega i Vladu Republike Srbije da predlože ono što je predloženo u ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o radu, u članu 10. Pitali smo ministra da li je to stav Vlade Republike Srbije i njegove partije ili je u pitanju greška. Podsećam, zbog građana i vas poslanika, po članu 10. koji je predložila Vlada bilo je dovoljno nekome dati otkaz, priznati tužbeni zahtev, dati mu dve plate i izbaciti ga na ulicu. Po amandmanu Mehe Omerovića iz Socijaldemokratske partije, koji je prihvatila Vlada Republike Srbije, to isto je moguće, ali se daje 18 do 36 plata. Mi tražimo odgovor na pitanje da li je to ideja Vlade Republike Srbije i kako će se rešavati socijalni problemi kada na hiljade ljudi bude otpušteno na taj način što će dobiti 18 ili 36 plata, oko dve do tri hiljade evra, i otići kući i ženi i deci reći – ja više nemam posao. To je suština ovoga što Vlada Republike Srbije predlaže. Umesto toga, ministar se u svom odgovoru bavio nekim drugim pitanjima. Bavio se međunarodnim položajem Srbije. Reći ću vam nešto – i Slobodana Miloševića je međunarodna zajednica tapšala kada je neke stvari radio koje su njima bile odgovarajuće, ali je završio u Hagu. Međunarodni položaj Srbije je mnogo lošiji nego što je bio za vreme vlade DOS-a i to svi vi znate. Što se tiče Kosova, ne znam iz kog razloga to ministar pominje. Politika Vlade Republike Srbije na Kosovu je promašena onoga dana kada je Vojislav Koštunica pozvao Srbe da ne izađu na izbore na Kosovu i Metohiji. Svi to znate. Svi znate da danas niko ne zna kako da se izvučemo iz gliba u koji smo zapali povodom neučestvovanja u privremenim institucijama Kosova i Metohije. (Predsedavajući: A to ima veze sa ovim zakonom?) Gospodine Anđelkoviću, siđite večeras za govornicu pa nešto recite. Kakav je to način, vi kao predsedavajući sve vreme diskutujete odozgo. Siđite ovde, govorite šta želite, neka vas neko zameni. (Predsedavajući: Samo želim da vas vratim na temu, gospodine Markoviću.) Tema je i odgovor na sve ono što je ministar rekao. Dakle, ministar pominje Srbiju i Crnu Goru. Kakvi su uspesi Vlade Republike Srbije u odnosu Srbije i Crne Gore, osim daljeg zaoštravanja odnosa, kvarenja odnosa sa Crnom Gorom, neki inat ili ne znam šta treće. Ministar je spominjao Studiju izvodljivosti. Tu Studiju izvodljivosti ima čak i Albanija. To treba reći ovom narodu. I Albanija ima Studiju izvodljivosti. Ko god da je bio na vlasti u poslednjih godinu i po dana, dobili bismo Studiju izvodljivosti. Nije Studija izvodljivosti dobijena zbog toga što je Vojislav Koštunica onu "devetu rupu na svirali" okrenuo i počeo da duva naopačke u tu istu sviralu, pa mu je sada Hag postao prva "rupa na svirali". Nije zbog toga dobijena Studija izvodljivosti. Dobijena je zbog svega onoga što je učinjeno od 2000. naovamo, zbog toga što je interes međunarodne zajednice i Evrope da se Srbija integriše u EU. Zbog toga je dobijena Studija izvodljivosti. Još jednu stvar da vam kažem: kada ste dolazili na vlast nije vas mnogo bila briga za međunarodnu zajednicu, niste se sekirali ni za Hag, SAD, ni za šta. Ali, sada kada u Srbiji imamo pad društvenog proizvoda, kada imamo inflaciju koja će preći 15%, kada imamo pad životnog standarda, sada se o tome ne priča. Kada imamo korupciju i kriminal, o tome se više ne priča. Imamo Studiju izvodljivosti. Nije Studija abolicija za lošu politiku. Prema tome, molio bih predsedavajućeg da zamoli gospodina ministra, ako već želi da replicira poslanicima u ovoj sali, neka bude dostojanstven i sačeka naš odgovor na ono što je rekao. Još jednom ponavljam, nismo dobili kvalitetan odgovor vezano za amandman na član 10. kojim tražimo da se član 10. briše. Kako će ministar objasniti onima koji sutra dobiju otkaz zbog političke nepodobnosti, zbog nekih ucena koje mogu biti neprincipijelne, kako će objasniti ljudima kad im se da 2.000 evra u ruke i kaže – idite kući. To ministar treba ovde da objasni. Kako je uveo takav sistem davanja otkaza u Srbiji?
Hvala, gospodine Markoviću, dozvolio sam vam 4,10 minuta. Da li još neko želi reč, a da nije iskoristio pravo, od poslaničkih grupa? (Ne.) Na član 10. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Meho Omerović. Pošto su ovaj amandman, sa ispravkom, prihvatili Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman, sa ispravkom, postao sastavni deo Predloga zakona. Zahvaljujem se, gospodine Omeroviću. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovaj član 11. Predloga zakona je interesantan i pozivam sve one koji se bave profesionalno ljudskim pravima, znači, sudije, tužioce, političke stranke, profesore, da protumače ovo što je Vlada predložila. Član 11. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu glasi: "Zaposlena žena koja je započela korišćenje porodiljskog odsustva u skladu sa članom 94. Zakona o radu ...", to je onaj pre tri meseca što je posle neuspelog falsifikata potvrđen ponovo, "do dana stupanja na snagu ovog zakona", kada ga budete izglasali, "nastavlja da koristi pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u skladu sa odredbama tog člana". To je ono za treće, četvrto dete. Znači, one žene koje su se porodile u periodu od, verovatno znate neki datum, čini mi se da je 25. mart 2005. godine do dana stupanja na snagu ovog zakona koriste pravo prema članu 94, a to pravo se priznaje i ocu. One porodilje, odnosno žene koje se porode nakon stupanja na snagu ovog zakona nemaju to pravo do 31. decembra ove godine. Znači, pošto ćete ove zakone da izglasate u petak (ovde ste stavili – narednog dana od dana objavljivanja), teoretski je moguće da u ponedeljak stupi na snagu ovaj zakon i one žene koje su u radnom odnosu, koje se u utorak porode i dobiju treće dete nemaju pravo. Razlika je samo u tome što se u 2005. godini jedna žena porodila posle stupanja na snagu ovog zakona, a druga pre nego što je ovaj zakon donet. Ovako nešto ne može. U pitanju su ljudska prava. Da je kojim slučajem u pitanju neko materijalno davanje, neko potraživanje, pod određenim uslovima ova odredba bi mogla da postoji, ali i to je pitanje, ukoliko se radi o nekom novom viđenju prava koje ne remeti stečeno pravo. To je vrlo interesantno. Ova odredba je pravno nemoguća. Ustavni sud bi morao da po službenoj dužnosti, odnosno sam, ako ovaj član prođe ovako, pokrene inicijativu, donese rešenje, pokrene postupak i izvrši ocenu člana 11. ovog predloga zakona. Jer, niko ne može da objasni u čemu se ogleda ta razlika. Zašto? Zato što se Vladi nije dopalo to što su poslanici odlučili marta meseca ove godine; ona menja taj zakon, pa onim koji su ostvarili pravo po tom zakonu to pravo ne dira, a ovim izmenama zakona to pravo je dato u okviru člana 94a, ali primenjuje se tek od 1. januara sledeće godine. U čemu je razlika? Ako ste ovim zakonom potvrdili to isto pravo koje je postojalo po zakonu od marta meseca, zašto pravite ovaj period od nekoliko meseci da biste uskratili pravo nekim ženama koje će se u ovom periodu poroditi, dobiti treće ili četvrto dete i ispuniti uslove za ovo pravo? Ovo nije human član, to moram da vam kažem. Ovaj član nije human, jer pravi razliku. Objasnite svakom iole pismenom čoveku, objasnite ženama koje rade u istoj kancelariji, jedna se porodila danas, a druga u utorak; i jedna i druga dobile su treće dete; ova, zato što se tri dana ranije porodila, koristi pravo na porodiljsko odsustvo od dve godine, a ova ne može. Ova odredba člana 94a se primenjuje tek od 1. januara sledeće godine. Znači, važi za one žene koje od januara dobiju treće ili četvrto dete. Zašto su ove žene kažnjene? Zašto su kažnjene one trudnice od ponedeljka, ne znam koji je to datum, do 31. decembra? Znači, sve one koje su zaposlene, koje rode treće ili četvrto dete od 18. jula do 31. decembra su kažnjene. Od koga? Kažnjene su od Lalovića, Koštunice, Mlađana Dinkića. Zašto? Jer su ljuti, pošto je Narodna skupština donela jedan zakon, Marković nije mogao tu odredbu da falsifikuje i oni svoj bes iskaljuju. Prema kome? Ovamo pričaju o nekoj našoj tobožnjoj demagogiji. Objasnite mi, molim vas, koji um je ovo mogao da smisli. Ako ste u ovaj zakon ugradili član 94a i kažete da je on po sadržini potpuno isti i sadrži sve ono u postojećem članu 94. i to ste pravno-tehnički uredili, zašto diskriminišete jednu kategoriju zaposlenih? Niko vas nije ovlastio da vršite diskriminaciju. Moram da kažem poslanicima da su svi akti diskriminacije zabranjeni. Ukoliko ne usvojite ovaj amandman, vi ste učinili diskriminaciju prema jednoj kategoriji stanovnika u ovoj zemlji. Vodite računa šta radite.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo iz Ministarstva za rad, argumentacija koju je ponudio kolega Zoran Krasić je logična i čudi da su Sekretarijat za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije i Zakonodavni odbor Narodne skupštine Republike Srbije prihvatili kao pravno moguć ovakav član izmena i dopuna ovog zakona. Osim što je konfuzan, on praktično u svemu o čemu je gospodin Krasić govorio odslikava ovo što jesu bili argumenti. Mi ćemo se konsultovati u vezi sa ovim amandmanom i nije nemoguće da ga prihvatimo, jer zakoni moraju da budu jasni, razumljivi, moraju sve građane da tretiraju na isti način. Ne mogu da budu diskriminatorski i ne mogu na bilo koji način da po nekoga proizvode rđave posledice, a da za ponekoga imaju realno nešto što jeste u ovom smislu dobit. Ovde bi se upravo to dogodilo, ukoliko bi na ovaj način bio prihvaćen ovaj član o kojem je govorio gospodin Krasić. Ovde je bilo nekih drugih tema. Mnogi su se ovde večeras pozivali na rđave posledice privatizacije, a ja samo podsećam sve one koji su glasajući poslali i konstituisali parlament Srbije: Socijalistička partija Srbije nije glasala, jedina stranka koja nije glasala za Zakon o privatizaciji i jedina stranka koja nije glasala za Zakon o radu koji je predložila gospođa Gordana Matković. Prosto skrećem pažnju onima u Srbiji koji se post festum sete da su ugrožena neka prava, prava radnika, penzionera i drugih, da to čine na vreme. Mi izvinjenje primamo u glasačku kutiju, može od sutra da počne, nema problema. Hvala lepo.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane kolege, bliži se i ova seansa kraju. Ministar je otišao. Ne bi bio problem što je otišao, navikli smo na tako nešto, ali ima jedna stvar koja jako smeta: uspeo je sve redom da izvređa i onda je pobegao. Ne može tako. Elementarno ljudsko poštenje to ne dozvoljava. Ako hoćeš da saslušaš nečiju kritiku i da odgovoriš argumentom, onda nemoj da bežiš. Ili nemoj govoriti, jer to je bolje i poštenije rešenje. Naš predsednik Skupštine često kaže kako smo mi saziv koji je jako vredno radio i doneo jako mnogo zakona. Evo jednog koji pokazuje kakvi su to zakoni. Da ne kažem da samo 30% zakona predstavljaju izmene prethodnih zakona koji su doneti i koji imaju po dva člana, jer mi stalno menjamo zakonodavstvo. Ta Evropa se stalno menja i mi nikada da uhvatimo taj korak, i onda iz dana u dan moramo stalno nešto da menjamo da bismo ušli u tu Evropu. I na ovom članu koji je ovde predložen se može videti kako su loše izmene koje nam se predlažu. Šta kaže član 12? Ja ću pročitati to: "Odredbe člana 118. tačka 5) i 6) Zakona o radu prestaju da se primenjuju danom stupanja na snagu ovog zakona, a primenjivaće se od 1. januara 2006. godine." Znači, ukidaju se dve odredbe, a kaže ovako – one ne važe, ali će važiti od 1. januara. Čudan zakon, koji ograničava važenje jedne svoje odredbe u svoja dva stava i onda kaže – od 1. januara to će moći. Onda dalje kaže ovako: "Odredbe člana 120. tačke 2) i 3) Zakona o radu prestaju da važe 1. januara 2006. godine." Hajde da pogledamo ove članove, šta oni kažu. Član 118. kaže ovako – zaposleni ima pravo na nadoknadu troškova u skladu sa opštim aktom i ugovorom o radu i to, pa nabraja i dođemo do 5) i 6) – za ishranu u toku rada i za regres za korišćenje godišnjeg odmora. Član 120. kaže ovako – opštim aktom, odnosno ugovorom o radu može da se utvrdi pravo na jubilarnu nagradu i solidarnu pomoć, naknadu za ishranu u toku rada, regres za korišćenje godišnjeg odmora. Dva člana pričaju isto, samo što je tamo obaveza, a ovde može, vidite kakav zakon. Besmislen zakon, koji u dva svoja člana daje različite mogućnosti, jedno je obaveza, a drugo je mogućnost i sada se nama kaže – hajde da ovo brišemo. Možemo da se igramo zakonodavstva, možemo i ovo da brišemo, ali ostaje ono što je nejasno: čemu ovaj rok nevaženja odavde, šta se tu premošćuje? U obrazloženju, ako se ono čita, a ja znam da su svi čitali obrazloženja, sada nam je ovim poslovnikom omogućen intenzivan rad, svi su to pročitali i kaže se u obrazloženju ovako... Ponavlja odredbe člana, uzmite obrazloženje, uopšte ništa ne govori, neću da čitam. Samo ću da pročitam prvi deo, kaže: "U članu 12. predviđa se da odredbe člana 118. tač. 5) i 6) Zakona o radu, kojima se utvrđuje pravo zaposlenog na naknadu za ishranu u toku rada i regres za korišćenje godišnjeg odmora prestaju da se primenjuju danom stupanja na snagu ovog zakona, a da će se primenjivati od 1. januara 2006. godine." Kakvo je to obrazloženje? Ponavlja ono što je u iskazu izmene kazao, tu nema objašnjenja. To ne može. Ima u matematici aksiom, pa se ne dokazuje. Ako ste na to mislili i da mu date takav značaj aksioma, onda nije trebalo da pišete ovo obrazloženje, toliko je to jasno. Imam ja dovoljno vremena, nego vi nemate. Ono što je problem ovde i mora se reći – ako vi hoćete da ukinete, makar i na ograničeno vreme, ishranu, regres... To poslanička grupa nešto priča o svom vremenu i premišlja i nešto su se kolektivno dogovorili da im je vreme, a ja se slažem da je vaše vreme na isteku, ali ja imam još 10 minuta, samo za vašu informaciju. Ima tu jedan dodatni razlog, pored ovoga; dva su principijelna razloga zašto mi nećemo da pristanemo da se ukine regres i da se ukine pravo na nadoknadu za ishranu. Prvi je moralni, to se odnosi i na vas koji ste ovde. Mi svi primamo tu materijalnu naknadu u ovoj skupštini da bismo jeli, neću da kažem građanima koliko primamo. Hoćemo li i mi da se odreknemo prava na ishranu, ne samo to da uzimamo, jer imamo dobra primanja. Dakle, kada strane delegacije dođu ovde i vode pregovore sa našim skupštinskim telima i uvaženim članovima Skupštine koji su ovde na stalnom radu zaposleni, ti članovi uzimaju dnevnice. Da odemo malo i dalje, izvesni članovi odlaze u Budvu i tamo takođe uzimaju dnevnice za neke aktivnosti, ne znam koje, od ove skupštine. Mogu li poslanici ovog saziva da uskrate radnicima i zaposlenima pravo na topli obrok, na ishranu, a da ovako obilato koriste te privilegije kada smo mi u pitanju? To vas pitam, to mi je moral. Šta je ono što je možda važnije od tog morala, ne mora se prihvatiti ni da je to moralna kategorija, solidaran biti sa narodom, makar su nas ljudi birali i narod nas je birao. Druga je stvar ovo: da u ovoj zemlji nema milion nezaposlenih i da u ovoj zemlji nema 25%, po najminimalnijim procenama, siromašnih, znači da nemamo toliko sirotinje, možda bih rekao da je ovo nepotrebno. U ovoj zemlji mnogi nemaju ishranu kakva je neophodna, a vi znate koji je prosečan lični dohodak. Vi ćete sada tim najsiromašnijim na ovaj način uzeti dodatnu mogućnost da još neki dinar dobiju. Znam ja dobro da većina tih koji će uzeti regres neće ići na more i na letovanje, nego će poslati svoju decu. Znači, na to se ide i mi zbog toga nećemo da pristanemo da se ovako nešto donese. Kada je počelo NATO bombardovanje naše zemlje i kada je počelo bombardovanje u Novom Sadu i rafinerija, pomislio sam da je vrag odneo šalu, a kao razlog je navođeno da je humanitarna katastrofa na Kosovu. Kada su pale nevine žrtve, da vam samo spomenem malu Milicu Rakić, potpuno mi je bilo jasno šta se događa. Danas je u Hagu nastavak te priče, gde onaj gospodin u liku tužioca Lucifer Najs pokušava da iscedi iz suve drenovine dve kapi koje treba da glase kako smo mi počinili kao narod genocid, a kako je naše rukovodstvo, tobož, preduzelo neki zločinački poduhvat i predsednik naše stranke sedi utamničen bez osnovnih ljudskih i humanitarnih prava. Vi demokrate, evropejci nemate ništa sa tim, to se vas apsolutno ne tiče. Dobro, imate vi pravo da se to vas ne tiče. Nas radikale se i te kako tiče i mi upozoravamo na to. Ima tu naredni problem. Rečeno je od strane gospodina ministra da smo mi demagozi. Ja sam lepo rekao gospodinu ministru da se mi zalažemo da bude taj dodatni dan za davaoce krvi obezbeđen iz medicinskih razloga i iz razloga potpuno pragmatične prirode. On je rekao kako je on analizirao davalaštvo krvi u periodu kada je mogao da se koristi jedan dan, dva dana ili tri dana, koliko on već kaže da je bilo ranije. Gospodin ministar bi trebalo da gleda stvari holistički. On nije ni dobar analitičar, gospodin ministar nije konsultovao ni medicinu. Dva su sistema davalaštva u svetu: plaćeno davalaštvo, i to odmah mora da se odbaci. Svetska zdravstvena organizacija insistira na dobrovoljnom davalaštvu. Dobrovoljno davalaštvo ne može da se bazira na svesti nečijoj, nego se bazira na podsticaju. Jedina podsticajna mera, osim onog obroka koji dobiju dobrovoljni davaoci krvi, jeste upravo ovaj slobodan dan. Ja sam pokušao da ga ubedim da je većina stanovništva kod nas... Uzmite samo ovde, nije lepo da se kaže, ali kada bi uzeli većini nas krvnu sliku videli biste kakve imamo krvne slike. Pokušao sam da kažem da se većina dobrovoljnih davalaca nalazi na granici koja dozvoljava uzimanje krvi i kada uzmete tu količinu krvi vi uvodite u nešto što je slabija psihofizička sposobnost za rad. Ja sam onda rekao da je medicinski to opravdano da se tim ljudima da. To nije nikakva demagogija. Ko se malo razume u medicinu to dobro zna. A ko ne zna, to je druga stvar. Reče gospodin ministar da se to uzima od zdravih ljudi. Zašto onda HIV infekcija koja je potresala ovde? Zašto onda hepatitis B i pacijenti koji su zaraženi tom krvlju? Da li su to uzeli od zdravih ljudi ili je to iz kosmosa došlo, ušlo u tu krv? Ne uzima se uvek, nažalost, od zdravih. Daleko je od toga istina, ali je tačno da dobrovoljno davalaštvo nije štetno i mislim da bi jedan ministar morao daleko potkovaniji da bude kada govori o nekim stručnim stvarima. Zašto je došlo do pada davalaštva? Nije isti slučaj u svim krajevima. Idite u užički region, idite u Vojvodinu. Najveći procenat davalaštva, koji je skoro optimalan, jeste u Vojvodini. Organizacija, ljudi koji vode, ostvaruju rezultate i to je trebalo da vidi gospodin ministar, teritorijalnu raspodelu tog dobrovoljnog davalaštva. Reforma koja se vodi na nakaradan način od nakaradno skrojenog rukovodstva, koje sledi jednu lošu reformu, dovodi do ovakvih rezultata i to je pravi razlog koji treba ovde kazati građanima Srbije. Dalje, kada pričamo o beloj kugi, mi biološki nestajemo, mi se krunimo. Mi nemamo problem bele kuge, mi imamo problem nestajanja kao naroda sa ovih prostora. Neka mi gospodin ministar kaže jednu studiju, stručnu, naučnu, gde u pronatalitetne mere ne spada porodiljsko odsustvo. Da apstrahujemo humanu stranu majčinstva i materinstva, vezanosti deteta za majku, stanje naših predškolskih ustanova i da ne govorim ovo što sam prethodno rekao, broj nezaposlenih, lične dohotke koje ostvarujemo danas, ako sve to stavite u jedan koš i ako kažete da je demagogija omogućiti majci ako hoće da koristi, ne da mora, nešto od toga što je bilo do sada, onda ne znam o čemu mi pričamo. Uvaženi gospodin ministar, koji ode odavde, reče, odnosno dao je definiciju da je demagogija ono što nije i onda je rekao šta jeste, recimo, rezultat ove vlade, pa reče – situacija na Kosovu. Koja situacija na Kosovu? Da li se Srbi vraćaju? Da li bolje žive? Ove bombe, Draškovića što su gađali jajima, da li mu je to ta bolja situacija? Reče – situacija sa Crnom Gorom. Carine? Da li je vraćena voda iz Crne Gore? Da li je to bolja situacija: dve monetarne valute koje se koriste u te dve zemlje? Insistiranje na referendumu od strane Crnogoraca i protest što su se poslali spiskovi: da li je to ta bolja situacija? Nije demagogija da je situacija gora, nije demagogija i na Kosovu da je gora i u Crnoj Gori, ali ministar ima druge aršine i druga mišljenja. Mi poslanici Srpske radikalne stranke zbog toga glasamo. Zašto sam pomenuo bombardovanje NATO-a i zašto govorim o sudnici u Hagu? Bojim se da neke odredbe ovog zakona nisu na tragu toga. Neću da kažem da postoji zločinačko udruženje protiv naših građana, ali kada imamo ovakvu sirotinju... Stalno se govori – normalna zemlja. Mi nismo normalna zemlja, mi smo zemlja u tranziciji. Mi moramo da štitimo naše građane koji su u nezavidnoj situaciji, a njihov broj je jako veliki. Zakonskim merama da pokušamo da zaustavimo taj brzi tempo nestajanja nas sa ovih terena. Svake godine 25.000 građana nestaje sa ovih terena, a to je jedna varošica. Nećemo mi onim danom za koji se zalažemo da dobiju dobrovoljni davaoci drastično povećati, ali smo uradili ono što smo mogli i što smo dužni da stimulišemo te ljude da daju tu krv. Ti davaoci su u prethodnim vremenima imali besplatne lekarske preglede, nisu plaćali participaciju, i to im je ukinuto. Nisu čekali na red, i to im je ukinuto. Demokrate, vi sada uvodite represiju nad ljudima koji su humani, koji hoće da se žrtvuju za drugoga, ali većina tako govori da nije ništa dati krv, oni koji nisu dali krv. Pitajte čoveka koji je preko sto puta dao krv kako se oseća posle davanja krvi, da li može odmah da potrči i da li je sve tou redu. Prema tome, poslanici Srpske radikalne stranke pozivaju sve vas da ne glasate za ovo. Mi apelujemo na vašu savest i na vaš moral.
Da li se još neko iz drugih poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.)
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanikDragan Čolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Zašto treba usvojiti amandman narodnog poslanika Dragana Čolića? Dame i gospodo, pogledajte ovaj zakonski projekat i vidite da je od prvog do zadnjeg člana na štetu, na uštrb prava zaposlenih, prava porodilja, prava građana Srbije. Članom 12. ovaj zakon uskraćuje prava koja već postoje u zakonu koji smo pre tri meseca usvojili. Radi se o pravu na topli obrok, pravu na regres, pravu na plaćene troškove puta. Član 118. uskraćuje pravo na minuli rad, odnosno predlog za izmenu člana 108. uskraćuje pravo na minuli rad sa 0,5%, koliko je bilo do sada, smanjuje na 0,4%. Član 94. uzurpira prava porodilja koja su već u onom zakonu koji smo pre tri meseca doneli. Član 158. onog zakona smanjuje pravo na otpremninu. Član 191. onog zakona u Predlogu ovog zakona uskraćuje pravo na pravnu zaštitu. Već smo govorili o tome i zato ne bih ponovo da pričamo o tome. Član 77. onog zakona u Predlogu ovog zakona uzurpira pravo davaocima krvi na odsustvo od tri dana, koliko smo usvojili u onom zakonu. Dame i gospodo narodni poslanici, govorim poslanicima vladajuće koalicije, ako nećete da usvojite nijedan amandman od do sada obrazloženih, usvojite amandman narodnog poslanika Dragana Čolića i time će sve biti rešeno.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, predstavnik predlagača ne želi reč, pošto nije tu. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se na današnjem radu. Nastavljamo sutra u 10,00 časova – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar.