Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Izvolite. Gospodin Željko Tomić se prijavio, ali gospodin Vladan Batić ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje za ministra poljoprivrede – kolika je zaštitna cena pšenice, pošto je žetva u toku? Da li će proizvođači pšenice to moći da znaju? Pominje se da ne sme da bude ispod deset dinara. Mlinovi plaćaju sedam dinara, seljaci se ponovo pretvaraju u građane drugog reda. Želim da podsetim da je učešće poljoprivrede u bruto nacionalnom proizvodu 24,6%, a da su izdvajanja za poljoprivredu iz budžeta 2,4%, znači, deset puta manje. Sa ovom nakaradnom uredbom neće biti ni preko 1%. Znači, poljoprivrednici su građani drugog reda. Pitanje za istog ministra – hoće li se napraviti red u vezi sa proizvodnjom i otkupom mleka? Da li investicioni fond „Salford“ ima monopol? Ko je većinski vlasnik „Salforda“, da li jedan od ovdašnjih tajkuna? Zašto se tome ne stane put? Zašto su privilegovani samo veliki proizvođači mleka, zašto su kažnjeni seljaci koji imaju po jednu, dve krave, nemaju premije, da li se razmišlja da opštine premiraju te male proizvođače itd?Pitanje za ministra poljoprivrede i ministra za zaštitu životne sredine, pitanje za čitavu Vladu – da li će se naći rešenje za problem pasa lutalica? To je postao problem na nacionalnom nivou u Srbiji. Po svim gradovima u Srbiji lutaju čopori pasa. Ako hoćete, to je civilizacijski fenomen; hoćemo u Evropu sa besnim psima po ulicama. Ne bi bilo loše kada bi prestali komentari i cerekanje članova predsedništva, i to spada u civilizacijski nivo. Opcigujte mi ovo vreme, molim vas, ne mogu da se nadvikujem sa potpredsednicima i nasmejanom gospođom Čomić. Ne znam čemu se vi smejete. Ovo je tužno. Gde ste u Parizu, Rimu, Londonu videli čopore pasa lutalica? Svaki dan su pune novine – izujedali psi ljude, žene, decu itd., a mi pretendujemo da uđemo u Evropu. Neka se naprave azili, neka se obezbede pare, neka se kažnjavaju vlasnici kućnih ljubimaca. To zaista nigde u svetu nema. Pomenuo sam ove velike evropske gradove. Nigde na Bliskom istoku, nigde u Amanu, Damasku, Bejrutu, Nju Delhiju, Katmanduu, u siromašnim zemljama to nisam imao prilike da vidim. Tome treba da se stane na put. Jedno pitanje za ministra za lokalnu samoupravu – kako će se obaviti izbori za savete mesnih zajednica? U mnogim opštinama prepisuju se rezultati prethodnih izbora; za neke stranke sa prethodnih izbora neće više ni familija glasati. Prema tome, hoće li se regulisati da se predstavnici saveta mesnih zajednica i sekretari mesnih zajednica biraju, a ne imenuju, odnosno postavljaju? Još jedno pitanje, pošto nisam dobio odgovor, za Drvnu industriju „Bora Marković“ u Obrenovcu – ona je u stečaju, ne zna se da li je prodata, šta je sa zgradama, mašinama, repromaterijalom, gotovim proizvodima, ali je objavljen oglas u Trgovinskom sudu ... (Predsednik: Vreme.) ... da se za 335 radnika isplaćuje po 10% njihovih potraživanja za 23 plate. Ali, zato je stečajni upravnik predložio da mu se za njegov rad isplati 26.000 evra. (Predsednik: Vreme, gospodine Batiću.) Hvala.
Gospodin Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, od vas ću, gospođo predsednice, zatražiti jedno obaveštenje, a tiče se večne teme svih ljudi na svetu pa i u našoj državi – ravnopravnosti građana. Da li smo mi ravnopravni građani i da li se ustavne odrednice koje to određuju zaista poštuju u ovom parlamentu? Na kraju svog petominutnog izlaganja vama ću uputiti jedno pitanje i vi ćete svima dokazati da li vi kao predsednica najčasnijeg i najvišeg doma u ovoj zemlji to poštujete. O čemu se radi? Svedoci smo ovih dana da se krše prava maloletnika, ali ako je maloletniku majka poznata novinarka, onda će svi da se dignu, i to nije u redu, a ako je maloletniku slučajno otac... i to udovac, i ako je ono radničko dete, onda to može svako veče da se prikazuje po 20 i 30 puta. Naravno da mi kao Narodna skupština, kao narodni poslanici treba da osudimo oba incidenta. Vidite kakva je tu razlika u ravnopravnosti građana. Niko reč da digne. Jedan momak koji je uradio nešto što je nepojmljivo, što je nevaspitano, bezobrazno, zbog čega se svi jadno osećamo, svako veče je na televiziji, a on je maloletno lice. Niko se nije setio da kaže kako se krše prava maloletnika. Kada se radi o detetu poznate novinarke, onda ćemo svi da se dignemo, i političke stranke, i Vlada i svi. Dalje, navodim vam jedan primer, ovih dana se digla velika dževa, kako narod kaže u mom kraju, kuka i motika, za prava jedne gospođe koja se zove Jovanka Broz, koja je imala penziju od 150.000 dinara. Najtolerantniji ministar, koji rešava toliko pitanja, nema druga posla nego sada ona treba da ima penziju od 200.000 dinara samo zato što je njen advokat dugogodišnji savetnik ministra policije. Gde je tu ravnopravnost građana? Svi građani znaju – da je njen „veliki muž“ još neku godinu poživeo, završio bi kao Nikolae Čaušesku, a ona kao Elena Čaušesku, makar kao Imelda Markos, pošto su sada ove teme stotine haljina, nakit i sve ostalo. Najčuveniji list na Balkanu, sa najdužom tradicijom, pokreće kampanju i, gle čuda, novinarki koja to pokreće Jovanka Broz je tetka. Da li je to slučajno? Gospođo predsednice, hoću da vi ovde pokažete da ste vi diskriminatorski raspoloženi prema ministrima. Vi ste jednu ministarku javno opomenuli, radi se o gospođi Samardžić, jer ne odgovara na poslanička pitanja. Tražim od vas da isto postupite i da sa tog mesta javno uputite opomenu ministru energetike gospodinu Petru Škundriću, koji na moje pitanje neće da odgovori dva meseca. Radi se o povećanju cene gasa za domaćinstva, kojih ima preko 200.000 i nekoliko hiljada privrednih subjekata, koji gas koriste kao energent za privredu. Da li je to vaša diskriminacija prema ministrima ili ministarkama? Dakle, jednu ministarku ste javno sa tog mesta opomenuli, a ja danas očekujem da to uradite i za ministra energetike. Podsećam sve vas ovde, moje kolege narodne poslanike, u toku je velika pljačka građana Srbije – u trenutku kada je cena gasa za domaćinstva povećana 60% na svetskom tržištu je bila 450 dolara za 1.000 kubika, sada više nije 290 dolara, kako sam govorio, sada je 230 dolara. Dakle, ne da bi cena trebalo 60% da se skine, nego i da se građanima vrate pare za poslednja tri meseca, jer su opljačkani. Prema tome, gospođo predsednice, od vas očekujem da mi kao dom ovde pokažemo da se ne ponašamo diskriminatorski, nego da vi javno uputite opomenu ministru energetike gospodinu Petru Škundriću, koji na moje pitanje već dva meseca neće da odgovori. Verujte, znam da su i vaš poslanički klub i svi poslanički klubovi zatrpani telegramima, pismima, mejlovima građana koji su ogorčeni. Pokazaću vam, ako vas interesuje, i račun jednog građanina koji je imao potrošnju za prošli mesec od jednog kubika i došao mu je račun na 300 dinara. Pokažite se, gospođo predsednice. Hvala.
O pitanjima diskriminacije ovaj dom se, na moje veliko zadovoljstvo, izjasnio. U vezi s vašim konkretnim pitanjem, tražim od ministra za energetiku da odgovori na pitanje poslaniku Markićeviću i opominjem sve one koji kasne, uključujući i ovo ministarstvo i te stručne službe, da odnos prema ovom domu treba da bude mnogo korektniji. Reč ima gospodin Zoran Ostojić.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, gospođo Malović, koleginice i kolege, gospodin Maraš je više puta postavljao pitanje u vezi sa finansiranjem parama poreskih obveznika jednog partijskog glasila novoformirane stranke ili, kako predsednik te stranke kaže, bliskog toj stranci. U odgovoru koji je dobio stoji da su javna preduzeća, kao Lutrija, Telekom itd., samostalna i da obavljaju svoje marketinške aktivnosti. U kontekstu najnovijih događaja i skandala, kada je obelodanjen identitet jednog maloletnika u jednim od tih „udbo-mafijaških“ novina, postavljam konkretna pitanja gospodinu Cvetkoviću, a jedno će biti i za gospođu Malović. Želim odgovor gospodina Cvetkovića. Moje pitanje se odnosi samo na tri „udbo-mafijaška“ medija: „Pres“, „Kurir“ i „Pravdu“. Koliko ti mediji duguju poreza državi? Dva – želim odgovor od gospodina Cvetkovića koliko ti mediji, a to se da proveriti u agenciji za bonitet, duguju uopšte, da bismo videli koliko su u stvari oni nelikvidni i da bismo mi poslanici mogli eventualno da zaključimo na koji način se oni finansiraju i nastavljaju da izlaze. Tri – želim, takođe, odgovor na pitanje koliko u te medije ulazi novca kroz marketinške aktivnosti koje su vezane za budžet, direktno ili indirektno. Znači, ne želim odgovor da je, ne znam, Lutrija samostalna organizacija itd. Mene interesuju firme u kojima ima 100% državnog kapitala ili manje, ali u svakom slučaju da ima državnog kapitala, jer uprave tih firmi, tih javnih preduzeća postavlja Vlada, članove upravnog odbora postavlja Vlada i to su pare svih poreskih obveznika. Mislim da u vreme kada Vlada razmišlja o povećanju PDV treba da znamo sa koliko novca poreskih obveznika se ovi mediji finansiraju kroz javna preduzeća i agencije za marketing bliske vlastima? Četvrto, da bi, pošto i novinarska udruženja imaju nekakvu konfuziju ko je ovde novinar a ko nije, govorim u kontekstu najavljene istrage protiv nekih tzv. novinara za ratne zločine, jer, na primer, neka novinarska udruženja izdaju saopštenja... Dobro je što su izdala saopštenja i osudila ovo što je „Kurir“ uradio Olji Bećković i njenom maloletnom sinu, ali podsećam vas da se pre dva meseca to isto desilo predsedniku LDP Čedomiru Jovanoviću, pa nije bilo nikakvih saopštenja novinarskih udruženja, pretpostavljam zato što Čedomir Jovanović nije novinar. Kada se setim da su reagovali na blaćenje potpredsednika Vlade i ministra za ekonomiju i regionalni razvoj Mlađana Dinkića, zaključujem da je verovatno Dinkić tajno postao član nekog novinarskog udruženja. Ali, to na stranu, pošto je medijima i udruženjima očigledno potrebna pomoć da bi shvatili ko je novinar, a ko je plaćeni propagandista. Tražim od vas, gospođo Malović, da kažete u odgovoru, da pomognete gospodinu Cvetkoviću da mi odgovori koliko se sudskih procesa vodi protiv ta tri medija, „Pravde“, „Kurira“ i „Presa“, po privatnim tužbama. Ne tražim nikakve druge podatke, nego samo broj, jer samo je Čedomir Jovanović protiv tih medija podneo preko sto tužbi. Tužno je ako građanin, kao Olja Bećković ili bilo ko ko je oštećen od medija koji se finansira parama poreskih obveznika, mora da traži pravdu na sudu, a da ti mediji, sa tolikim dugovima i državi i drugima, nastavljaju da rade. Ako je sve to onako kako meni izgleda da jeste, onda se zaista postavlja pitanje o čemu se ovde radi i ko to iz vlasti pomaže da ovo što nije žuta štampa, nego pre braon štampa, i dalje opstaje? Nadam se da odgovor na ova pitanja neću čekati onoliko dugo koliko je gospodin Maraš čekao odgovor na pitanje što se tiče „Pravde“. Hvala.
Reč ima gospodin Željko Tomić.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, imam pitanje za premijera gospodina Mirka Cvetkovića i za vas, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, kao predsednika Skupštine. Današnja štampa ponovo, rekao bih, uznemirava građane cele Srbije, a posebno na području Vojvodine, svojim špekulacijama u vezi s donošenjem statuta Vojvodine. Ja ću vas podsetiti, predsednice, da ste vi u javnosti govorili da će statut biti na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije u novembru prošle godine, pa u decembru, pa u februaru ove godine, pa u prolećnom zasedanju, ali njega nema, pa nema. Mi iz opozicije smo, što ovde u Skupštini Srbije, što u javnosti, govorili, i danas tvrdimo, da dogovora u okviru vladajuće koalicije nema, što zbog međustranačkih, unutarstranačkih nesporazuma i nesuglasica, što zbog drugih stvari, to sada nije bitno. Današnja štampa licitira sa tim, iz dobro obaveštenih izvora iz vladajuće koalicije, šta će se brisati iz onog statuta koji je izglasala Skupština AP Vojvodine, a šta će ostati. Koliko je groteskno, koliko je smešno, koliko je tužno šta radi vladajuća koalicija sa statutom Vojvodine govori i sledeći podatak – kao, neke stvari koje su neustavne će se brisati, neke koje su neustavne će ostati. Jedna koja će ostati jeste vojvođanska akademija nauka, zahvaljujući ličnom zalaganju jednog od lidera vladajuće koalicije koji je sentimentalno vezan za tu instituciju. Molim vas, ovo pišu najtiražnije srpske novine. Moje pitanje glasi: dokle će vladajuća koalicija u Srbiji da zamajava građane Srbije, Vojvodine i dokle će da odugovlači sa ovim pitanjima? Ako ne umete da se dogovorite među sobom, niste pokazali, niste dokazali da ste državotvorni, što Demokratska stranka Srbije, u svakom slučaju, jeste pokazala. Mi smo podneli svoj Predlog statuta, podneli smo svoj Predlog zakona o nadležnosti AP Vojvodine, po hitnom postupku smo tražili, vi ste protiv toga, čekate da se dogovorite. Šta da se dogovorite? Probili ste rokove. Je l' to tačno? Tačno je. Probili ste rokove, sve što radite nije dobro. Samo pitam, dokle ćete da zamajavate građane ove napaćene države? Hvala.
Mi na statut Vojvodine, kao što znate, dajemo samo saglasnost, a tu saglasnost ćemo dati onda kad dobijemo zakon o nadležnostima. Moje informacije su da je prosto inkompatibilno sa razumom da ta dva akta ne budu na istoj sednici na dnevnom redu. Prema tome, to će se dogoditi, po mojim saznanjima, jako brzo, jer se zakon o nadležnostima privodi kraju. Volela bih da je to bilo i ranije, ali je očigledno zakon o nadležnosti akt koji je izazvao veliku ozbiljnost, sa razlogom je izazvao veliku ozbiljnost, a da li će biti nekih izmena statuta ili neće, o tome će odlučivati parlament Vojvodine. Gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, moram ponovo da postavim pitanje kada ću dobiti odgovore na već postavljena pitanja. Sada se već stvarno brinem da li ovo telo uopšte treba da postoji u Srbiji. Vi ste nekoliko puta obećali da ćete učiniti sve. Pretpostavljam da je i vama kao predsedniku Skupštine stalo da dostojanstvo ove skupštine ne bude urušeno na ovakav način kako se urušava. Pre svega, postavljam pitanje – kada ću dobiti odgovor vezan za Zakon o imovini SK Jugoslavije, koji je donet 2001. godine, i za korišćenje imovine kojom je raspolagao SK i popis te imovine? Radi se o oko 300 objekata koji su bili u vlasništvu Saveza komunista Jugoslavije. S obzirom na sve ono što nam se dešavalo u proteklih devet godina, izražavam ozbiljnu bojazan da je ta imovina predmet ogromnog kriminala. To je nešto što bi napokon trebalo da se razreši. Stvarno vam postavljam pitanje kada ću dobiti odgovor na to postavljeno pitanje. Da li ste vi u mogućnosti ili ne? Ako niste, recite to, da znamo, da više utorkom i četvrtkom ne trošimo nepotrebno vreme, da ne zamajavamo ni vas, ni poslanike, ni građane Srbije, jednostavno, da shvate u kakvoj državi žive. A da bi im bilo lakše da shvate u kakvoj državi žive, evo, postaviću još jedno pitanje, vezano za predstojeću reformu u okviru pravosuđa. Pre nekoliko dana podigla se velika bura u Advokatskoj komori Srbije, jer je trebalo da upravni odbor predlaže kandidata a da skupština samo aminuje. Na neki način, kao i ovde, kao uopšte u celom društvu, stvari se svode samo na puku formalnost da bi se ostvarili nečiji ciljevi. Jer, ta reforma sudstva koju ste vi predvideli, pomoću koje bi trebalo da dobijemo stvarno kvalitetne studije, biće samo još jedan put ka formiranju partijske države, da se vratimo na vreme od 1945. do 1990. godine. Vi ste, Vlada je pripremila, odnosno oformila komisiju gde će biti Snežana Malović, Nata Mesarović, čuveni sudija koja je prilikom izricanja presude rekla: „Dobili smo presudu“, sećate se toga, Boško Ristić, poslanik Skupštine Republike Srbije, advokat. Ovo je potpuno tačno. Sad postavljam jednostavno pitanje – u sporovima koje vodi Boško Ristić i njegova kancelarija, kakav će biti odnos sudija prema njemu? Gospođo ministre, vi bi trebalo takođe da odgovorite na ovo pitanje. Da li je ovo sukob interesa ili nije sukob interesa? Imate li vi malo obraza? Boško Ristić da bude u komisiji određivanje podobnosti sudija i kriterijuma! Kaže, pohvalila vas je Venecijanska komisija. Koji će kriterijumi biti u pitanju kada budete predlagali neke sudije? Hoće li to biti broj rešenih predmeta? Neće. Nego, kaže – dostojnost vršenja sudske funkcije. To smo imali i ranije, to se zvalo moralno-politička podobnost. To je problem sa kojim se mi suočavamo i vi morate da ga rešite, jer ćemo dobiti potpuno partijsku državu. To nije čudo, jer ako predsednika Borisa Tadića i sve funkcije koje on ima uporedite sa Josipom Brozom, ispašće Josip Broz malo dete. Kada je u pitanju Boris Tadić, pazite: predsednik Demokratske stranke, predsednik Republike, predsednik Saveta za nacionalnu bezbednost, član Saveta za infrastrukturu Republike Srbije. Ima li još neka funkcija za Borisa Tadića? Još samo da mu zaštitite lik i delo, da izađe zakon za Borisa Tadića i imamo ponovo jednopartijsku državu. To što vam postavljam pitanja i ne dobijam odgovore govori u prilog tome da smo mi već debelo zagazili u jednopartijsku državu.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo poštovani poslanici, predsednice parlamenta, pitanje za predsednicu parlamenta: da li možete, to bi po mom mišljenju trebalo učiniti, izreći meru opomene poslaniku koji je u javnom nastupu van parlamenta, u jednoj novinskoj izjavi vređao dostojanstvo Skupštine, i to na sledeći način –naime, on je u izjavi „Novostima“ povukao paralelu između ravnogorskog pokreta i ustaškog pokreta, što je sramno. Ravnogorski pokret je zakonom, koji je donela ova skupština, izjednačen sa partizanskim pokretom. Taj poslanik, Žarko Korać, obesmislio je faktički celokupnu antifašističku ulogu Srbije u Drugom svetskom ratu. Smatramo da je traganje za grobom Draže Mihailovića i obaveza da se pronađu sve masovne grobnice komunističkog režima od 1944. do 1946. godine civilizacijska, ljudska obaveza prvoga reda. Smatramo da se bez otkrivanja istine, koja nam jasno govori o masovnim grobnicama koje se nalaze širom Srbije, ne možemo ljudski pomiriti sa svim onim što se dešavalo kasnije. Smatram da bi radi istine, radi principa, parlament trebalo da bude institucija koja bi na tome najviše trebalo da insistira i u tom smislu postavio sam ovo poslaničko pitanje. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jugoviću. U skladu sa članom 105, zbog povrede na sednici kao predsednik Narodne skupštine mogu izreći meru opomene, oduzimanja reči ili udaljavanja sa sednice. Poslovnički nije moguće da reagujem u situacijama o kojima vi govorite, pa i da je bilo određenih neadekvatnosti. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: dr Nikola Krpić, Radoslav Mojsilović, Milica Vojić-Marković i Miloš Aligrudić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da sednici prisustvuju Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Snežana Malović, ministar pravde, Sanja Čeković, državni sekretar Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Bratislav Đokić, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pozdravljam ih. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O KOMUNALNOJ POLICIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Milutin Jeličić, Aleksandra Janković, Dušan Marić, Milan Avramović, Boris Aleksić, Mićo Rogović, Aleksandar Martinović, Zoran Antić, Gordana Pop-Lazić, Božidar Delić, Radiša Ilić, Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Aleksandar Pejčić, Dejan Mirović, Vladan Jeremić, Zoran Popović, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Dobrislav Prelić, Milorad Buha, Saša Maksimović, Momir Marković, Dušanka Plećević, Dragan Živkov, Veroljub Arsić, Jorgovanka Tabaković, Milan Nikolić, Zoran Babić, Momčilo Duvnjak, Milovan Radovanović, Mileta Poskurica, Dragan Stevanović, Milan Knežević, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Ljiljana Miladinović, Stefan Zankov, Sreto Perić, Goran Mihajlović, Vitomir Plužarević, Vjerica Radeta, Milan Škrbić, Marina Toman, Nikola Savić, Milorad Krstin, Bojan Mladenović, Mirko Munjić, Marko Milenković, Slobodan Vuković, Tomislav Ljubenović, Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić i Radovan Radovanović. Narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović i Jovan Palalić pisanim putem povukli su amandman na član 32. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 1. stav 1. ovog predloga zakona. Svojim amandmanom koji sam podneo u ime Srpske radikalne stranke predlažem da komunalna policija postoji u svim opštinama na teritoriji Srbije. Naime, po ovom predlogu zakona, komunalna policija će postojati samo u 24 opštine koje su dobile status grada. Nakon niza privilegija koje već imaju, gradovi će dobiti još jednu. Ostatak Srbije, a to je oko 140 opština i građani koji u njima žive, a to je većina građana Srbije, praktično će biti diskriminisani. Radi građana, ukratko ću podsetiti na poslove koje će obavljati komunalna policija: snabdevanje vodom, odvođenje otpadnih i atmosferskih voda, javna čistoća, prevoz i deponovanje komunalnog i drugog otpada, održavanje puteve i ulica, parkiranje, prevoz putnika u gradskom i prigradskom saobraćaju, postavljanje privrednih i poslovnih objekata, rad kafića i restorana, glasna muzika itd. Kao što vidite, u pitanju su suštinska pitanja za funkcionisanje lokalnih samouprava, za funkcionisanje svakog naselja u Srbiji. Postavlja se pitanje, s obzirom na ovakav predlog zakona, da li su komunalna pitanja koja sam ovde pomenuo problem samo većih gradskih sredina, kao što su Beograd, Novi Sad, Niš, Kragujevac, Smederevo? Naravno da nisu. Ista pitanja muče lokalne samouprave i građane u Prijepolju, Žabarima, Velikoj Plani, Smederevskoj Palanci. Da li postoji gradska sredina ili veće naselje u Srbiji koje nema problem sa deponijom smeća, uzurpiranjem javnih površina, glasnom muzikom ili radom ugostiteljskih objekata? Naravno da ne. Imate više malih opština u kojima su neki od komunalnih problema mnogo veći nego u pojedinim gradovima. (Predsedavajuća Gordana Čomić: Dva minuta.) Podsećam da je Skupština pre mesec dana usvojila desetak zakona o ekologiji i zaštiti životne sredine. Pre i posle usvajanja tih zakona vi ste ubeđivali javnost u Srbiji, vodili ste kampanju da je u pitanju usvajanje izuzetno važnih zakona ne samo zbog ubrzanja evroatlantskih integracija, nego i zbog života građana Srbije. Sada se postavlja pitanje, ko bi trebalo da bude nosilac posla u sprovođenju tih zakona? Naravno, to je pre svega, komunalna policija. Međutim, ona neće biti u stanju da odradi taj deo posla zato što neće postojati na većem delu teritorije Srbije. Zbog svega navedenog, mi iz Srpske radikalne stranke smo podneli nekoliko desetina amandmana, kojima predlažemo da se komunalna policija uspostavi u svim opštinama u Republici Srbiji. Smatramo da je usvajanje naših amandmana preduslov da se Srbija očisti od smeća, da se prekine zatrpavanje Srbije smećem i da se uvede komunalni red na području cele države. Ako se uvede red samo na području 24 opštine, na području 24 grada, po prirodi stvari, u ostatku Srbije komunalni nered biće još veći nego što je sada. Hvala.
Zahvaljujem. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 66 minuta. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Zahvaljujem. Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, u načelnoj raspravi smo govorili i izneli primedbe o ovom zakonu. Imamo određen broj amandmana kojima smo pokušali da popravimo predloženi tekst zakona, a ja ću se kod prvog amandmana na ovaj predlog zakona osvrnuti na potrebu za donošenjem ovog zakona, a i na elemente koji postoje u obrazloženju. Vrlo je interesantno pogledati obrazloženje, jer obavezna stavka, po Poslovniku Skupštine, jesu sredstva koja su potrebna za realizaciju ovog zakona. U obrazloženju piše da za realizaciju ovog zakona nisu potrebna finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije. Ako opštine i lokalne samouprave i gradovi nisu deo budžeta, to možemo da prihvatimo, ali će sigurno za uvođenje ovakve stvari i za funkcionisanje jednog ovakvog sistema biti potrebno obezbediti značajna finansijska sredstva. U suprotnom ćemo imati nešto što na papiru postoji, a suštinski ne funkcioniše. Da li se nalazimo u svetskoj ekonomskoj krizi i da li se ta kriza prenela na Srbiju, pretpostavljam da više nije tema o kojoj se da razmišljati. Nemamo podatak koliko iznose izvršenja budžeta lokalnih samouprava, ali možemo da pretpostavimo, ako je budžet Republike Srbije u situaciji u kakvoj jeste, da je slična situacija i sa budžetima lokalnih samouprava. Ako zakon stupa na snagu odmah, onda je veliko pitanje kako će naše opštine i gradovi biti u stanju da primene jedan ovako važan zakon. Poznata je stvar da i dobra ideja u pogrešno vreme može da rezultira samo katastrofom. U principu podržavamo potrebu da opštine dobiju tu nadležnost. Ne slažemo se sa načinom na koji su one obrađene u ovom zakonu i to smo pokušali da promenimo. Ovde posebno ukazujemo na zakonsku obavezu koja će za nekoliko dana, kada ovaj zakon stupi na snagu, postojati za sve gradove i opštine u Republici Srbiji, a koju one sigurno neće biti u stanju da ispune jer ne mogu da finansiraju druge potrebe koje postoje. Ukazivali smo mnogo puta na sve te finansijske aspekte, i pre osam, devet meseci, i pre šest, i pre mesec i po dana. Nažalost, svi ti naši apeli i ono što govorimo o ekonomskoj politici ne daje mnogo rezultata. Još jednom ću ukazati na situaciju u kojoj se Srbija danas nalazi. Govorim o finansijskom aspektu ovog zakona. Istorija se ponavlja u sve kraćim ciklusima. Danas, samo mesec i po dana nakon usvajanja rebalansa budžeta, mi se sa makroekonomskog stanovišta nalazimo u istoj situaciji u kakvoj smo bili u januaru ove godine, odnosno uoči rebalansa budžeta. Podaci o fiskalnim kretanjima su krajnje nepovoljni. Već sada je jasno da planirani nivo deficita za 2009. godinu neće biti ostvaren. Naravno, razlozi su brojni, od nesprovođenja pojedinih mera iz revidiranog budžeta, iako su one zakonske obaveze, do efekata sada već očito većih nego što je očekivano, pada privredne aktivnosti praćenog rastom nelikvidnosti i sive ekonomije. Susret sa novom realnošću je očito vrlo neugodan, ali je i neizbežan. Ključno je pitanje da li ćemo ponoviti grešku iz bliske prošlosti i ponovo se odlučiti na čekanje kako bi se sagledala makroekonomska situacija, odnosno da li ćemo o tim problemima pričati kada dođe misija MMF-a, što će biti krajem avgusta. Do tada će, kao i početkom ove godine, ponovo proći dragoceno vreme, produbiće se debalans, pa će i terapija biti bolnija. Istina, postoji jedna razlika, za neke ključna, za mene tužna i neprofesionalna – za sve što ćemo uraditi sada bićemo krivi mi, za ono što će biti urađeno posle dolaska misije biće kriv MMF. Zašto bismo onda sebi kvarili godišnji odmor kada MMF ionako dobro i budno prati ostvarivanje programskih ciljeva? Smanjenje domaće tražnje uticaće negativnije na poreske prihode nego što smo očekivali. Zamrzavanje penzija i zarada do kraja iduće godine smanjiće javnu potrošnju, kao i obim kredita od banaka u zemlji i inostranstvu. Ako se tome doda porast sive ekonomije, kao i neuplaćivanje poreza, podstaknutog delimično činjenicom da i sama država kasni sa svojim obavezama, teško je predvideti do kog nivoa će se smanjiti ukupni poreski prihodi tokom ove, ali i narednih godina. Iz ovoga se mogu izvući dve pouke. Prvo, odgovor na promenu okolnosti mora biti brz da bi se izbegli dodatni troškovi duga, a drugi naglasak u prilagođavanju treba da bude na onome na šta sigurno i direktno utičemo, a to su rashodi. Pri tome, finansiranje tekuće potrošnje iz kredita nije potvrda odgovorne i dugoročno održive fiskalne politike. Čekati tobože bolje vreme da bi se sprovele neminovne racionalizacije i uštede ne samo da je nerealno, nego je i neodgovorno. Ukoliko danas nešto uradimo, biće mnogo lakša terapija nego ako sačekamo MMF i to ostavimo za avgust. Najvažniji zadatak ljudi koji rukovode jeste da predvide šta će se desiti, u najmanju ruku, na srednji rok, kao i da radi amortizovanja negativnih posledica odmah preduzmemo konkretne mere. Ako sve to danas znamo, zašto čekati MMF? Mi smo ovo govorili mnogo puta. Ovo je poslednja prilika. Gospođo ministarka, ovo pismo nije napisao DSS, ovo je direktno obraćanje javnosti koje je uputio guverner NBS. Ako to govori guverner, onda je situacija izuzetno opasna i ovaj zakon je samo jedna kap koja će doliti ulje na vatru u kojoj se sada nalazimo.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je 19 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu imamo još jedan potez socijalno neodgovorne Vlade, koja ima zadatak da obmane građane i ispuni obećanje predsednika naše zemlje, koji je obećao pet hiljada radnih mesta. Rešavajući po hitnom postupku obećanje predsednika Borisa Tadića Vlada je dala sebi za pravo da gomilanjem administracije, kako u ministarstvima, tako i u drugim vidovima izvršne vlasti, popunjava broj radnih mesta i otvara ih na način koji nije predviđen finansijskim mogućnostima i koji bi odgovarao samo Vladi. Danas imamo Predlog zakona o komunalnoj policiji, ne o komunalnoj politici. Imamo Predlog zakona koji treba da formira policijsku državu, policijske gradove u kojima će lokalni šerif da ima veće nadležnosti nego obična policija, u kojima će gradonačelnik moći da radi sa policijom šta god bude hteo, da propisuje akte, da ih zapošljava, da kontroliše, da razmišlja kako će da izgledaju, šta će da doručkuju, šta će da večeraju, koliko će kazni da naplate, da li će da ispune bonuse, da li rade na procenat ili ne, ostaje da vidimo u toku naredne rasprave. Ono što je uopšte problematično za ovu državu i za stanje u kojem se država nalazi jeste rešenje socijalno neodgovorne Vlade u kome privreda ne postoji, poljoprivreda ne postoji, trgovina ne postoji, troškovi budžeta postoje, gomilanje administracije postoji, punjenje budžeta pojedinih političkih partija koje daju kvorum postoji, ali ono što tišti građane nije na dnevnom redu ove sednice. Kao rešenje problema Vlada je u skupštinsku proceduru uputila zakon o komunalnoj policiji, pokušavajući na taj način da uzme i ono malo izvora prihoda ljudima koji se snalaze na drugi način, jer im legalan i normalan način preživljavanja ova socijalno neodgovorna vlada nije dozvolila. Podsetiću vas da se moj amandman odnosi na nadležnosti i prava kako gradova, tako i opština. Moram da kažem i to da kao SRS nismo za formiranje komunalne policije koja će da ima pendrek da pendreči, lisice da vezuje, ali se apsolutno zalažemo za komunalni red. To je ono na čemu ćemo insistirati kroz amandmane – da komunalna preduzeća, kojih ima mnogo i u opštinama i u gradovima, rade svoj posao u skladu sa zakonom. Zakon je donesen 1998. godine. Zove se Zakon o komunalnim delatnostima i tačno propisuje šta obuhvataju komunalne delatnosti u okviru jednog grada. Dakle, ako bismo uzeli u obzir i to da su komunalni inspektori radili korektno svoj posao, u skladu sa zakonom, nama formiranje komunalne policije uopšte ne bi bilo potrebno. Imamo niz nelogičnosti koje bi trebalo da rešimo putem amandmana, ali, nažalost, Vlada nije imala sluha da ove amandmane prihvati, da li iz razloga što ih podnese poslanici opozicije, ili iz razloga što im to ne ide naruku, ili iz razloga što žele da komunalnu policiju kontrolišu isključivo pojedinci, u ovom slučaju gradonačelnici opština, videćemo u toku dalje rasprave. Ono što je takođe bitno jeste da niko ne želi da postavi pitanje uzroka komunalnih problema na teritoriji gradova i opština. Moj amandman se odnosi na nadležnost kako gradova tako i opština. Opštinama su, rekao je i kolega Marić, u daleko većoj meri potrebne komunalne inspekcijske službe, koje će raditi u skladu sa zakonom. Danas imate situaciju da komunalni inspektor ne sme da radi svoj posao, da veliki predmeti završavaju u fioci, a da su obični, mali počinioci prekršaja kažnjeni, oni ljudi koji su nekom svojom mukom druge vrste zloupotrebili komunalni red. Posebno mislim na ulične preprodavce, na ljude koji hrane porodicu preprodajom robe na ulici, na uslove koje im niko nije obezbedio, na njihov razlog što su uopšte na ulici, pored socijalno odgovorne Vlade. Neke nadležnosti se kose, recimo, sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Zakon o planiranju i izgradnji tačno nalaže šta treba da radi jedan građevinski i komunalni inspektor. Ako uzmemo sada obavezu koju će da ima komunalna policija, ne znamo šta ćemo raditi sa komunalnim inspektorima u lokalnim sredinama. Ono što je podela građana na prvi i drugi red jesu prava – ako živite u gradu možete imati sve, ali onda imate i uplatnicu koja ima dodatne stavke za komunalnu policiju, a ono što je za građane koji žive u opštinama zabranjeno jeste život dostojan čoveka, pa čak i da se zakon koji je donet još 1998. godine poštuje, a kamoli uvođenje komunalne policije koja treba „uvede“ komunalni red. Ako uzmemo u obzir i to da se komunalni red uvodi u ugostiteljskim objektima, na gradilištu, na javnim površinama, parkinzima, u saobraćaju, onda dolazimo do prostog zaključka da će komunalni inspektor imati zadatak samo da puni budžet, da primenjuje sredstva prinude kada je to neophodno (a kada je to neophodno ovde nije precizirano), da zloupotrebljava lične podatke svakog građanina koga ima pravo da legitimiše, da pretresa vozila, da oduzima predmete, kosilice za travu možda ili makaze, ili sprejeve, ako bi neko crtao po nekoj ogradi nešto itd. Suštinski, pravljenje policijske države je predlog ovog zakona. Ovaj predlog zakona nije uslovljen nikakvim fondovima Evropske unije, nikakvim zajmovima, nikakvim finansijskim uslovima. Treba da se, faktički, obezbede uslovi od lokalnih samouprava. Lokalne samouprave nemaju sredstva za ovakvu vrstu administracije, za ovakvu vrstu organizacije. To kažu čak i izjave nekih funkcionera Demokratske stranke koji napominju da decentralizacija funkcioniše tako da kada nekome ustupite nadležnost onda treba da mu date i novac da je sprovede. Ako ovde imamo jasan podatak da novca nema – gradovi nisu dobili čak ni onaj novac koji je trebalo da dobiju iz budžeta – onda je jasno da novonastale skupštine gradova, koje su do prošle godine bile skupštine opština, nisu u mogućnosti da uvedu ovakav vid administracije po pitanju komunalne policije. Komunalna policija treba da preuzme nadležnosti svih komunalnih ustanova do sada, na neki način da ih kontroliše. U to spadaju objekti, mašine, vozila, motorna vozila i sve ono čime raspolažu opštine i gradovi po pitanju komunalne delatnosti. Ovde imamo podatak da je jedan komunalni policajac dovoljan za pet hiljada građana. Moram da vas demantujem u samom startu, to nije tačno. Prvo, ne može pet hiljada muškaraca da bude na jednom mestu ako imate zakonsku normu da muškarac pretresa muškaraca, da žena pretresa ženu. Pet hiljada građana istog pola na jednom biračkom mestu ili u jednom delu grada nećete naći, što znači da u samom startu mora da ima dva komunalna policajca na pet hiljada birača ili građana. Ako uzmemo u obzir i to da je pripravnik u radnom odnosu šest meseci ili godinu dana, dok ne položi ispit, i da ide u saradnji sa komunalnim policajcem koji je već položio ispit, to je već troje ljudi na pet hiljada građana. Ako uzmemo u obzir i veličinu nekih gradova i opština, videćete da je ovaj broj policajaca daleko veći. To je policijska država. To je kompletna vojska, sa pendrekom i lisicama, sa značkom. Skupština grada će da odlučuje kako će da izgledaju, a gradonačelnik i gradsko veće kakve će da im budu obaveze i kakva će vrsta saradnje da bude sa gradskim upravama. Imamo iks primera koji govore o zloupotrebi, ali to ću u toku ove rasprave da vam iznesem. Ovaj amandman je dobar amandman. Vezan je za nadležnosti kako gradova, tako i opština. Ne treba deliti građane na građane prvog i drugog reda, u zavisnosti od toga da li su u opštini ili u gradu. Svi treba da imaju ista prava. I, ako bi ista prava ostvarivali samo kroz zakonske norme koje su do sada bile na snazi, bez komunalne policije, ne bi bilo komunalnog nereda. Uzrok komunalnog nereda jeste samo korupcija, kriminal komunalne policije, pojedinih inspektora, pojedinih pripadnika unutrašnjih poslova i sa tim se treba izboriti. Ako se nismo izborili sa pripadnicima unutrašnjih poslova koji naplaćuju kaznu na licu mesta kada je u pitanju saobraćajni prekršaj, kako ćemo se izboriti sa komunalnim policajcem koji treba da naplaćuje kaznu na licu mesta? To ćemo razmatrati u daljoj diskusiji. Za sada toliko. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 57 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Ovaj amandman kolege Aleksića, kao i svi amandmani SRS, ide u jednom pravcu – pokušali smo da skrenemo pažnju na to zašto ovaj predlog zakona nije dobar. Ali, ovaj zakon ima mnogo više mana od onih koje su izražene u ovom amandmanu. U načelnoj raspravi sam upozoravala ministra Milana Markovića da je ovakav zakon protivustavan, jer policija može da se vezuje samo za državne organe, a ne za lokalnu samoupravu. Pitanje je dokle ćemo stići u državi Srbiji ako ćemo da uvodimo posebne, specijalne policije u svaku oblast? Sada možemo da očekujemo, verovatno, od ministra Dulića da u zakonu koji će da nam predstavi ovde predvidi i građevinsku policiju. Nismo u stanju, odnosno vi kao vlast niste u stanju da organizujete da ova država normalno funkcioniše zbog jednog jedinog, osnovnog problema, a to je problem korupcije. Onda nam ministar Marković kaže da je potrebno da se stvori autoritet koji su do sada bili komunalni redari ili komunalni inspektori, a po ovom zakonu biće komunalna policija, i njihov autoritet treba da se stvara činjenicom da će oni biti naoružani palicama i lisicama. To nije dobro. Videćete u praksi, ako uopšte dođe do primene ovog zakona, s obzirom na to da je on, videćete u daljoj raspravi, u mnogo čemu neprimenljiv, koliko će problema u primeni ovakvog zakona biti. Palica i lisice ne mogu da budu autoritet službenika opštine, lokalne samouprave, već to mora biti primena zakona i odlučna borba protiv korupcije i kriminala. Očigledno je da u sadašnjoj vlasti, osim priče o tome, nema spremnosti da se to zaista na delu uradi. Ovih dana, od one načelne rasprave do danas, javljalo nam se dosta ljudi koji su sada u komunalnoj inspekciji, inspektora i redara, i apsolutno su podržali našu raspravu tvrdeći da veliki broj njih svoj posao želi da radi časno i pošteno i u skladu sa zakonom, ali, nažalost, mnogi čelnici opština im to ne dozvoljavaju. Znate, ako kod nekog predsednika opštine, kod nekog člana veća može da dođe građanin (naravno, svaki građanin treba da ima pristup da može da dođe do funkcionera svoje opštine) i da urgira da ono što je on uradio... ne znam, stavio je šut na javnu površinu negde gde to nije dozvoljeno, njegov šut može nesmetano da stoji, a onaj pored njega, čak i ako je ostavio manju količinu šuta, biće kažnjen, o njegovom trošku će to da se skloni, platiće i kaznu i uklanjanje tog šuta. Njega niko ne pita, odnosno ne prihvata njegovo obrazloženje da je to tu privremeno zato što on trenutno adaptira svoj objekat, a ovaj drugi nema nikakvog obrazloženja zašto to tu stoji, njega niko ne dira. Dakle, ako i dalje budete zastupali takve stavove, džabe vam lisice, džabe vam palice. Lisicama i palicama samo ćete dovesti do problema na ulici. Pitala sam i ministra Markovića, pitam i sad – da je ovaj zakon bio na snazi u predizbornoj kampanji za ove poslednje lokalne izbore, kad je Demokratska stranka sklanjala tezge ispred Robne kuće u Zemunu, tezge koje su uredno postavljene u skladu sa ugovorom koji je zaključen sa nadležnim javnim preduzećem „Poslovni prostor“, šta bi se desilo da su tada komunalni inspektori bili komunalni policajci, da su maltretirali te ljude, da su im stavljali lisice naočigled građana, da su koristili palicu da ih na taj način uklone odatle, da su ih pretresali itd, a ljudi apsolutno u pravu? Dakle, izazivate da se problemi rešavaju na fizički način. U jednom članu zakona čak je predviđeno šta ako nastupi smrt u toku takve intervencije. Nažalost, vi ovim zakonom i tako nešto omogućavate. Ministar je pokušao da objasni, čak se smeškao i rekao je da se to odnosi na slučaj da neko od stresa može da doživi infarkt zato što dolazi komunalni policajac sa palicom i sa lisicama koje će da mu stavi, da ga pretresa na licu mesta, nasred ulice itd. Pokušao je da objasni da će to komunalna policija raditi isto kao što radi regularna, normalna policija. To nije moguće. Policija ima policijske stanice. Komunalna policija to nema, nemaju gde da vrše taj pretres. Oni mogu ljudima da obijaju automobile... Ako čovek pobegne od svog automobila da ga ne bi identifikovao policajac, govorim o onome što se realno dešava u životu, po ovom zakonu taj policajac može da mu obije auto, da vidi šta u tom autu ima, da uzme šta misli da treba da uzme. Biće mnogo problema ako, ne daj Bože, dođe do primene ovog zakona. Ono na šta takođe želimo da skrenemo pažnju jeste pitanje koje smo postavili ministru Markoviću, na koje nam je dao nemušt odgovor. U obrazloženju predloga ovog zakona stoji da nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu za realizaciju ovog zakona. To je nemoguće. Ovaj zakon predviđa posebne uniforme, palice, lisice, polaganje stručnog ispita, posebnog, posebne lekarske komisije itd. i nemoguće je da tu neće biti dodatnih troškova. Ministar je rekao da je budžet nepromenjiva konstanta, što je nemoguće, pogotovo u državi Srbiji gde se već priprema drugi rebalans budžeta. Ministar za lokalnu samoupravu i Vlada Republike Srbije su znatno smanjili sredstva lokalnim samoupravama i to je već problem na terenu. Svaki dan slušamo i čitamo o tome. Bukvalno je u pitanju osnovno funkcionisanje lokalnih samouprava zbog takvog odnosa države prema lokalnoj samoupravi i zbog takve tzv. decentralizacije, o kojoj vi samo pišete, a u suštini ne radite ništa na tome. Ti novi ljudi koji budu zaposleni moraju da primaju plate iz budžeta. To ne vidimo u predlogu ovog zakona, ali ministar kaže – lokalne samouprave će same da ocenjuju koliko mogu da zaposle tih komunalnih inspektora, policajaca, pa ako ne mogu na 5.000 stanovnika da zaposle jednog, neka zaposle manje od toga. To znači da vi ovaj zakon donosite reda radi, da ste svesni da on suštinski ništa neće promeniti, da se on zapravo neće ni primenjivati, ali da i vi, gospođo predsedavajuća i gospođo predsedniče, možete negde u javnosti da kažete koliko je to zakona doneo ovaj parlament. Prestanite, gospodo iz Vlade, da nam predlažete zakone od kojih građanima može biti samo gore. Pokušajte da obratite pažnju na stvarne probleme ovog društva i ovog naroda. Predložite nam neko konkretno, ali pravo rešenje koje će pomoći da se zaposle ljudi, koje će pomoći da se otvore proizvodni pogoni koji će pomoći da se stvara infrastruktura, a penzioneri dobijaju veće penzije, da se mesečno ne otpušta 10.000 zaposlenih. Probajte, za promenu, da radite u interesu građana. A ovaj zakon vam je loš, neustavan i neprimenjiv.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 47 minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Narodni poslaniče, moja je greška pri upravljanju elektronskim sistemom. Izvinite još jednom, zaista nije namerno.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, suština našeg amandmana na član 2. jeste da se jasno i precizno odredi pozicija komunalne policije u gradskoj upravi. Naravno, u načelnoj raspravi smo jasno istakli da nije moguće zamisliti položaj komunalne policije u okviru jedne uprave sa tolikim ovlašćenjima i nadležnostima koje komunalna policija ima. Postoji nesrazmera između onoga što komunalna policija treba da radi, između ostalog, da podsetim građane, jer će se oni sa tim suočiti vrlo brzo, da primenjuje fizičku silu, a položaj komunalne policije unutar gradske uprave je zaista slab. Smatramo da treba da se formira jedna posebna uprava u okviru gradske uprave koja će biti isključivo nadležna za poslove komunalne policije. Ono što je zanimljivo jeste obrazloženje koje smo dobili od Vlade, zašto se odbija ovaj amandman. Kaže se da koncept koji je predviđen Predlogom zakona, da je komunalna policija deo jedne od uprava, ima za cilj da obezbedi delotvoran i skladan rad organa gradske uprave. Šta to znači? To znači, po Vladi, ako se formira posebna uprava, ona će stvoriti probleme, nefunkcionisanje čitave gradske uprave. Žao mi je što ministar Milan Marković nije ovde, želim da ukažem da će mnoge druge stvari da stvore probleme u delotvornom i skladnom funkcionisanju niza gradskih uprava u Srbiji. Nije formiranje jedne gradske uprave koja bi se bavila ovako važnim poslovima najveći problem za funkcionisanje gradskih uprava. Mnogo problema je ova Vlada Republike Srbije donela lokalnoj samoupravi. Mislim da nijedna vlada pre ove vlade nije imala ovakav odnos prema lokalnoj samoupravi. Nije tu stvar samo u izgovoru, koji je izgovor za sve, izgovor za nesposobnost i za sve moguće probleme koji postoje u društvu – svetska ekonomska kriza. Ovde se sistemski radi na gušenju lokalnih samouprava. Ovo je jedan od niza zakona koji nameće dodatna finansijska sredstva lokalnim samoupravama. Pre neki dan smo raspravljali o Zakonu o regionalnom razvoju, koji je takođe nametnuo dodatna finansijska sredstva lokalnim samoupravama, iako se po tom zakonu lokalne samouprave ništa neće pitati, ali će izdvajati sredstva za neke oblasne asocijacije. Sada se ponovo Vlada izmiče i kaže – vi, gospodo u gradovima, rešavajte problem komunalne policije. Koliko će biti komunalnih policajaca? Koliko bude para. Šta ako ne bude para? Nema komunalnih policajaca. Vlada Republike Srbije kaže – sredstava u budžetu nema, niti je u ovom zakonu predviđeno da Republika Srbija obezbeđuje sredstva u budžetu za komunalnu policiju. U isto vreme Vlada Republike Srbije donosi odluku da se umanje transferna sredstva. Dodatni problem, sa kojim ćemo se tek suočiti i o njemu raspravljati, jeste kako su ta umanjena transferna sredstva raspoređena. Veliki problemi će se pojaviti ovih dana u lokalnim samoupravama. Lokalne samouprave su zbog ovakve politike Vlade Republike Srbije, koja se odnosi prvenstveno na finansiranje lokalnih samouprava, izgubile ovu godinu. Ovo je izgubljena godina za gradove i opštine u Srbiji. Oni ništa više ne mogu da planiraju i od onog što su planirali ne mogu da realizuju. Veliki problemi. Sada, u takvoj atmosferi, mi donosimo jedan zakon koji nije jasno definisao poziciju komunalne policije; njene nadležnosti je krajnje uopšteno definisao, tako da ćemo imati velike sukobe nadležnosti između inspektora i same policije i, s druge strane, nametnuo je dodatne finansijske obaveze lokalnim samoupravama. Ne znam da li predstavnici Vlade znaju u kakvim se problemima nalaze lokalne samouprave. Očigledno ne postoji nikakva koordinacija. Ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu se bavi tehničkim poslovima racionalizacije radnih mesta, a sada, vidimo, izbornim zakonima. On verovatno nema kontakat sa ministarkom Dragutinović, koja seče budžete, seče transferna sredstava, bez ikakvih kriterijuma deli te pare. U isto vreme veliki ministar, potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić donosi novi zakon o razvoju gde potpuno, bez ikakvog osnova isključuje lokalne samouprave, ali im zato daje druge nadležnosti i druge obaveze. Znači, nikakva koordinacija po tom pitanju ne postoji. Da ne govorim o tome da nije donet zakon o svojini lokalnih samouprava. Kako će lokalne samouprave da vode razvojnu politiku? Em su im umanjili sredstva, em im nismo vratili svojinu. Građani upravo očekuju od lokalnih samouprava, oni su prvi kojima se obraćaju, iako je najveća odgovornost za stanje u društvu na Vladi, ali građani očekuju od lokalnih samouprava koje su neposredno birali, to su im komšije i prijatelji, da reše problem. Kako da reše? Ovih dana imamo veliku kampanju rešavanja problema divljih deponija. Neće imati ko da odnosi to smeće koje se baca. Može komunalna policija da piše kazne koliko god hoće, neće raditi komunalna preduzeća, kojima se u velikom broju opština ne isplaćuju plate. To je stanje koje sada imamo u lokalnoj samoupravi. Postavljam pitanje, da li iko u Vladi o tome razmišlja? Da ne govorim o tome da lokalne samouprave još ne dižu svoj glas u onoj meri u kojoj bi trebalo, pogotovo kada je u pitanju raspodela sredstava koja postoje. Imamo primer grada Pančeva, gde ljudi s pravom kažu – gde su sredstva od prodaje NIS-a koja su prebačena, 90% tih sredstava, u Fond za kapitalna ulaganja Vojvodine? Tamo je skupština grada donela odluku, s obzirom na postrojenja NIS-a koja tamo postoje, da ta sredstva treba da se ulože u razvoj tog grada. Naravno, nema nikakvog odgovora. Nemamo kriterijume. Ne znamo gde se troše pare. Ta smo sredstva uzeli od lokalnih samouprava. Nažalost, nije ovde ministar Marković da razgovaramo ovde kao narodni poslanici, ne samo o ovom zakonu, nego o opštem stanju lokalne samouprave u gradovima i opštinama. Bojim se da će to biti prvi sistem u Srbiji koji će da padne za mesec dana, za dva-tri meseca, koliko neke opštine mogu da izdrže sa ovim umanjenim sredstvima. Tada ćemo se pitati svi zajedno šta treba raditi. Kada su zakazivane sednice Odbora za lokalnu samoupravu ministri su bežali; ne žele da dođu i da se suoče sa tim problemima. Doći će ministarka Dragutinović da objasni po kojim kriterijumima su sada raspodeljena ova umanjena sredstva lokalnih samouprava. Već imate najavu iz Vojvodine da će tražiti da se ta odluka Vlade menja. Oni su tamo, pošto je pokrajinska vlast, organizovani, ali će se vrlo brzo to desiti na nivou drugih lokalnih samouprava u Srbiji. Ovaj zakon je, u ovakvom finansijskom stanju, potpuno neprimenjiv. Vi kažete, iz budžeta Srbije nema para, a komunalnih policajaca će biti koliko para mogu da obezbede gradovi u Srbiji. To je veliki problem. Ne znam da li ste sagledali taj problem i tu situaciju. Još nešto, na to se odnosi ovaj naš amandman, samu komunalnu policiju ste potpuno degradirali, svodeći je na neku poziciju u samoj upravi na nivou gradske uprave. Molim Vladu Republike Srbije da ozbiljno promeni politiku, ako uopšte ima volju i ako ima ikakvu politiku prema lokalnoj samoupravi, i da nešto učinimo, jer će inače lokalne samouprave vrlo brzo da padnu na kolena i neće biti u stanju da vrše osnovne nadležnosti koje su im date Zakonom o lokalnoj samoupravi.
Gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministre, ovaj predlog zakona baziran je na dobroj ideji, ali se plašim da je realizacija te ideje Sizifov posao. Ovakve institucije postoje u nekim razvijenim zemljama, ali one podrazumevaju znatno viši standard od onog koji ima Srbija, velika sredstva i drugačije navike, drugačije stanje svesti. Ovo je pitanje naše svesti i naše savesti, naših navika, običaja i naravi, ali, s druge strane, i pitanje kolizije odredaba ovog zakona sa nekim drugim zakonima; ako hoćete, kolizije nadležnosti onoga što treba da predstavlja komunalna policija u odnosu na pojedine inspekcijske službe, s jedne strane, i u odnosu na redovnu policiju, s druge strane. Upravo je komunalna policija ili koncept komunalne policije kakav je predviđen ovim zakonom nešto između inspekcijskih službi i policije. Plašim se da će se ta nadležnost prelamati i plašim se da efekti mogu da budu ne pozitivni, nego veoma, veoma negativni. Sada će u istu ravan u pogledu primene sile (ne mogu da verujem šta pojedine odredbe ovde sadrže) biti stavljeni profesionalni policajci i ljudi koji će na osnovu nekog kursa ili tečaja da postanu pripadnici komunalne policije. Imaćete, po principu partijske pripadnosti, angažman lokalnih kabadahija koji će postati komunalni policajci, obući se u uniforme i kao neki šerifi zavoditi red; doći će odmah u sukob sa profesionalnom policijom, jer će oni da kažu – ovo može, a ovo ne može, prema simpatijama ili prema antipatijama. To može da preraste u pravu anarhiju i u pravi haos, jer će biti – kadija te tuži, kadija ti sudi. Oni će gledati kroz prste onima koji su ih na te funkcije izabrali, postavili, dali im uniforme, dali im pendreke. Sve će to da se otme kontroli, živi bili, pa videli. Šta je spektar tih nadležnosti? Putevi, saobraćaj, deponije; pomenuo sam malopre pse lutalice. Da bismo do tog nivoa stigli, trebaju nam ogromne pare, a ovde ispade da za primenu ovog zakona neće trebati nikakva finansijska sredstva. To je samo po sebi nonsens. Vi formirate jednu instituciju koja po tekstu ovog zakona ima široki spektar nadležnosti, ali je to, bio bih slobodan da kažem, potpuna improvizacija. Umesto da se rigorozno primenjuju kaznene odredbe pojedinih zakona, mi uvodimo komunalnu policiju koja će arbitrarno, ponavljam, kabadahijski, da nešto prelama i da te nagomilane komunalne probleme rešava. Pre sam postavio pitanje ministru zaštite životne sredine povodom jednog akcidenta na deponiji pepela Termoelektrane Nikola Tesla B u Ušću. To je bilo kao pomračenje sunca; u po bela dana nastao je mrak, ljudi su bežali u kuće, zatvarali se. U zamrzivače je ušao pepeo, a tamo u glavicama kupusa ili glavicama luka imate pepeo. Stiže meni odgovor na poslaničko pitanje da je izašao inspektor ministarstva ekologije posle par sati i da je stepen zagađenja u granicama dozvoljenih vrednosti! To je šarena laža. Mi imamo nerad i javašluk nadležnih inspekcijskih službi, neadekvatnu primenu kaznenih odredaba, a onda, da bismo sve to pokrili, uvodimo komunalnu policiju, koja bi u uslovima višeg standarda i reda trebalo da postoji, ali da se regrutuje iz redova profesionalne policije. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? Gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, svakako da postoji potreba za komunalnim redom u našoj državi i u gradovima i u opštinama, odnosno u svim naseljima. Posebno taj red treba da se odslikava u čistoći u tim gradovima, da ne budu deponije na ulazu u svako naselje. U nekim opštinama postoji veći komunalni red, u nekim manji, zavisno od toga koliko građani doživljavaju tu opštinu, tu lokalnu samoupravu kao svoju lokalnu samoupravu. Danas u opštinama postoje komunalni kontrolori, komunalna inspekcija, koji svoj posao mogu, ukoliko imaju poverenja u građane, obavljati kako treba. Postizanju nekog komunalnog reda, posebno na polju čistoće, najviše može doprineti, svakako, to poverenje između građana i lokalne samouprave. Smatram da komunalna policija koja će biti naoružana i moći da primeni silu svakako neće na taj način, putem sile, steći poverenje građana i svoj posao neće obavljati onako kako je to potrebno, odnosno kako bi se postigao veći komunalni red. Moj kolega Mićo Rogović je podneo amandman na član 3, stav 3, koji glasi: „Načelnik komunalne policije i komunalni policajci u obavljanju poslova iz delokruga komunalne policije imaju posebna ovlašćenja utvrđena ovim zakonom...“. Kolega Mićo Rogović kaže da ovde treba staviti tačku, a ostali deo teksta: „uključujući i ovlašćenja za upotrebu određenih sredstava prinude“ treba da se briše. U obrazloženju Vlade zbog čega ne prihvata amandman kaže se: „Amandman se ne prihvata, jer bez ovlašćenja za upotrebu određenih sredstava prinude nije moguće postići svrhu komunalne policije iz člana 1, niti delotvorno obavljati poslove iz čl. 4, 5. i 9. Predloga zakona. Priroda i karakter tih poslova zahtevaju primenu ovih ovlašćenja. Nema smetnji da njima raspolaže komunalna policija, kao ni da se njeni pripadnici prethodno obuče za njihovu primenu i ta obučenost proveri na ispitu za obavljanje poslova i primenu ovlašćenja komunalne policije u roku od člana 48. Predloga zakona.“ Da ne čitam taj član 48, u tom članu kaže se da pripadnici komunalne policije posle godinu dana polažu ispit. Za tih godinu dana pripadnici komunalne policije imaju pravo primene sile i da uče kako se obavlja taj posao koji treba da obavlja samo policija, a ne komunalna policija. Mislim da je ovaj predlog, tj. ovaj amandman Miće Rogovića sasvim na mestu i Vlada je trebalo da ga prihvati. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Milan Avramović.
Član 3. posle reči „zakonom“ kaže – uključujući i ovlašćenja za upotrebu određenih sredstava prinude; ako uzmemo i član 16. koji kaže šta sve može da uradi komunalni policajac – može izreći mandatnu kaznu, podneti prijavu nadležnom organu za učinjeno krivično delo, podneti zahtev za pokretanje prekršajnog postupka i obavestiti drugi nadležni organ da preduzme mere iz svoje nadležnosti, ovo je jedan od članova koji se kose sa nadležnostima redovne policije. Šta znači „određena sredstva prinude“? Određena sredstva prinude u ovom članu mogu da budu vezana za fizičku snagu, palicu ili lisice, tačnije, plastične zatege koje služe za vezivanje lica; odnosno, član 24. govori o posebnoj opremi za obavljanje policijskih poslova. Koje to sve vrste opreme koristi policija za obavljanje svojih poslova? Ova nedorečenost u ovom zakonu daje mogućnost da komunalni inspektor koristi suzavac, štit, kacigu, sve ono što koristi redovna policija. Ne možete ovim neubacivanjem i nečistim predlozima zakona i članova davati mogućnost komunalnoj policiji da u praksi izgleda faktički jedno, a da na samom terenu bude apsolutno drugo. Kako će komunalni policajac ako oseti potrebu da fizički reaguje, a nema je, da dokaže da nije imao tu potrebu? Kako će on da garantuje da je imao potrebu, kako će da opravda da njega neko nije napao, a napao ga je, ili obrnuto? Time što će da uzme zategu i da veže nekoga? Koga? Ovaj zakon ne predviđa ono što bi trebalo da predviđaju zakoni o komunalnoj policiji u zemljama regiona, u Evropi i svetu. Apsolutno se kose nadležnosti. To će biti kao u filmu, kada dođe onaj agent CIA i kaže nekom lokalnom šerifu – gotovo je sad, slučaj preuzimamo mi. Nad kim preuzimaju slučaj i zbog čega, ovde se još ne zna. Sredstava prinude su termin za zloupotrebu. Sredstvo zloupotrebe može da bude i gumeni metak, i svetleća raketa i bilo šta drugo. Sredstva prinude sa kojima raspolaže redovna policija ne može da koristi komunalna policija. Zato je član 3. ostao nedorečen i ne treba ga praktikovati. To je u prilog činjenici, onome što smo mi govorili – ako date veća ovlašćenja komunalnim inspektorima da zavedu komunalni red, 50% ovlašćenja koja bi imao komunalni policajac, za manje od mesec dana imali bismo komunalni red u zemlji, računajući da nema kriminala i korupcije. Hvala.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? Gospodin Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi predstavnici Vlade, naši amandmani, odnosno predlaganje amandmana i doterivanje zakona po meni je samo vrh ledenog brega opštih problema koji se zovu neregulisano pitanje lokalne samouprave. Kakav je naš odnos prema postojanju komunalne policije i prema postojanju ovakvog zakona? Naravno da je to potrebno i naravno da je naš odnos pozitivan, ali takođe smatramo, kako već rekoh, da je to samo vrh ledenog brega jednog velikog problema čije se rešenje zbog odnosa prema tom problemu u perspektivi ne nazire. Napraviću jednu digresiju i zamoliću da mi se uračuna vreme koje ima naša poslanička grupa. Shodno našem odnosu prema ovakvom zakonu, postavlja se pitanje nadležnosti, kapaciteta i sredstava. Pitanje nadležnosti – lako ćemo ih podeliti, neke odredbe pratećeg zakonodavstva i ovog zakona su nedvosmislene i takve kakve jesu. Međutim, kako će se one izvršavati predstavlja veliki znak pitanja, jer imamo iskustva da su prethodni zakoni, o nekima smo razgovarali, a tiču se i komunalnih pitanja i pojedinih segmenata lokalne samouprave, zbog neregulisanog stanja po pitanju nadležnosti bili neprimenljivi. Dalje, kapaciteti. Koji su kapaciteti? Da li lokalna samouprava ovakva kakva jeste ima kapacitete za izvršavanje, odnosno za primenu jednog ovakvog zakona? Da li prateće zakonodavstvo i podzakonski akti daju mogućnosti lokalnoj samoupravi da se snađe u izvršavanju ovih zakona i da ih primenjuje na pravi način? To pitanje je otvoreno i za zakon o komunalnoj policiji. Na kraju, najozbiljnije pitanje je pitanje sredstava. Kako će lokalna samouprava omogućiti da jedan ovakav važan problem koji je sublimiran ovim zakonom bude izvršavan kada je sav teret izvršavanja ovog zakona spao na sredstva lokalne samouprave? Napraviću, po pitanju sredstava, malu digresiju, tiče se uopšte funkcionisanja lokalne samouprave, u čiji kontekst ulazi i pitanje sprovođenja ovog zakona. Naravno, iskoristiću priliku da se u ovom parlamentu obratim kao Nišlija, i da se obratim svim poslanicima, nevezano za pripadnost pojedinim partijama, koji su iz mog grada – kakav odnos imaju prema ovako važnom pitanju? Da li ćutanje ili rajinski odnos prema onome što može Vlada i što može Republika daje sliku lojalnosti mojih kolega, ali i sliku neodgovornosti prema građanima Niša koji su ih delegirali? Tu se otvara i pitanje sredstava koja je Niš dobio od NIP-a. Da podsetim, Jagodina je dobila više sredstava nego što je dobio Niš. Naravno, to ne znači da Jagodina treba da dobije manje sredstava, treba da ih dobije onoliko koliko joj je dato, ali Niš, kao grad sa 300.000 stanovnika i kao univerzitetski centar, zaista treba da ima drugačiji status. Poštovane kolege, molio bih vas da razmišljate i o ovom pitanju. Da ne govorim o pitanju Aerodroma i maćehinskom odnosu prestonice i Republičke vlade prema svim ovim pitanjima. U tom kontekstu je i pitanje primene zakona o komunalnoj policiji i pitanje sredstava koja treba obezbediti za primenu ovog zakona. Sada bih se vratio konkretno na amandman naše poslaničke grupe koji se odnosi na član 4. i na stav 1. a tiče se uloge opština u primenjivanju ovoga zakona. Da podsetim, uz Beograd, i teritorija grada Niša je podeljena na opštine. Niš ima pet opština. Od kada one postoje nije regulisana i nije definisana u potpunosti njihova uloga kao nosilaca lokalne samouprave. To je pitanje i ovog zakona i primene ovog zakona. Shodno tome je dat naš amandman koji se tiče nadležnosti opština u primenjivanju ovog zakona. Naš amandman je odbijen jednim polunemuštim obrazloženjem Vlade. Postavio bih pitanje, zbog čega je Vlada imala takav odnos prema konkretnim problemima koji su izneti u našem amandmanu? Hvala.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što je ovde prisutna gospođa Snežana Malović kao ministar pravde. Samo želim da konstatujem da je Ustavni sud Srbije pre nekoliko dana proglasio neustavnim odredbe pravosudnih zakona kojima se predviđa obavezan reizbor svih sudija do kraja ove godine. Time je potvrđeno ono što je Srpska radikalna stranka tvrdila od samog početka, ono što su tvrdili ugledni teoretičari ustavnog prava, ono što su vam rekli iz društva evropskih sudija – da je takva norma direktno protivna i Ustavu Srbije, ali da je direktno protivna i tim vašim, kako vi volite da kažete, evropskim standardima u oblasti pravosuđa. Što se tiče ovog predloga zakona, moje kolege su već istakle brojne anomalije koje ovaj predlog zakona sadrži. Prinudu i represiju u jednoj državi mogu da koriste samo državni organi, i to pre svega policija; državna policija u mirnodopskim uslovima i vojska u ratnim uslovima. Niko drugi. Ne postoje ustavne mogućnosti da se formira bilo kakva komunalna policija, komunalna vojska, komunalni sudovi, komunalna tužilaštva ili bilo šta slično. U dobro uređenoj pravnoj državi mere prinude, silu prema građanima može da koristi samo nadležni državni organ, i to ne svi državni organi, nego pre svega policija, odnosno MUP. To je prva zamerka koju imamo na ovaj predlog zakona. Druga zamerka – čak i da je komunalna policija ustavno dopuštena, čak i da lokalne samouprave imaju dovoljno sredstava da obezbede rad komunalne policije, a nemaju, ali čak i da je imaju, vi ste, gospodo iz Vlade, diskriminisali građane Srbije. Dovoljno je samo da pogledate početak ovog zakona, član 1. koji govori čime treba da se bavi komunalna policija – treba da obavlja poslove u pitanjima komunalnih delatnosti, zaštite životne sredine, ljudi i dobara i da obezbeđuje zaštitu i da održava red u korišćenju zemljišta, prostora, lokalnih puteva, ulica i drugih javnih objekata, kao i da obezbeđuje nesmetano obavljanje zakonom određenih poslova iz nadležnosti grada. Kažite mi kako je moguće da se poslovi, odnosno problemi u oblasti komunalne delatnosti, zaštite životne sredine, ljudi i dobara, održavanja reda u korišćenju zemljišta, lokalnih puteva, ulica i drugih javnih objekata itd. pojavljuje samo u gradovima, a ne pojavljuje se u opštinama? Svi znamo da se podjednako pojavljuju i u opštinama i u gradovima i u gradu Beogradu. Zašto bi građani koji žive u gradovima i u gradu Beogradu trebalo da imaju zaštitu komunalne policije, a ljudi koji žive, recimo, u opštinama, ne bi trebalo da imaju zaštitu komunalne policije? Problemi se javljaju kako u opštinama tako i u gradovima. Dakle, kako je moguće da ste na taj način napravili diskriminaciju i omalovažavanje građana Srbije? Napravili ste direktnu razliku između građana koji žive u gradovima i građana koji žive u opštinama. Kada su u pitanju oni koji žive u gradovima, njihovi problemi u ovim oblastima koje sam citirao treba da se rešavaju od strane komunalne policije, a onima koji žive u lokalnim samoupravama koje nemaju status grada ne treba komunalna policija. Kako je to moguće? Svi znamo da takvih problema ima u svim jedinicama lokalne samouprave. Konačno, u obrazloženju Vlade Srbije zašto ne prihvata pojedine amandmane narodnih poslanika iz SRS pročitao sam da gradske opštine nisu jedinice lokalne samouprave. Sa tom tezom prvi put sam se susreo pre nekoliko meseci, kada je ministar za lokalnu samoupravu gospodin Milan Marković na sednici Odbora za lokalnu samoupravu (koji nije imao kvorum zato što poslanici iz vladajuće koalicije nisu hteli da dođu, a raspravljalo se o problemu raspuštanja Skupštine opštine Zemun) izrekao jednu konstataciju koja je meni bila neverovatna tad i ostala mi je neverovatna i danas, a to je da gradske opštine nisu jedinice lokalne samouprave. Ako gradske opštine nisu jedinice lokalne samouprave, onda se postavlja pitanje šta su? Ne možete da kažete da nešto nije, nego morate tome nečemu što postoji da date i neku pozitivnu odrednicu, da kažete šta jeste. Dakle, šta su gradske opštine, šta je Zemun, Stari grad, Palilula, Rakovica, Voždovac? Da li su to jedinice lokalne samouprave? Ako nisu, kako je moguće da se na te fantomske političke subjekte primenjuje Zakon o lokalnim izborima, koji se primenjuje na jedinice lokalne samouprave; kako se primenjuje Zakon o finansiranju jedinica lokalne samouprave, kako se primenjuju brojni drugi zakoni koji se inače primenjuju na opštine i gradove u Srbiji? Ponovo se susrećemo sa obrazloženjem Vlade da gradske opštine, navodno po Ustavu iz 2006. godine, nisu jedinice lokalne samouprave, a Ustav lepo kaže – jedinice lokalne samouprave su opštine, gradovi i grad Beograd. Dame i gospodo iz Vlade, valjda je i gradska opština opština? Ne znam šta je tu sporno? Da biste objasnili zašto ni u gradskim opštinama ne treba da postoji komunalna policija, onda pribegavate onom krajnje nesuvislom objašnjenju da gradska opština nije jedinica lokalne samouprave. Voleo bih da čujem – to me zanima ne samo kao narodnog poslanika, zanima me kao pravnika – šta je gradska opština, kakva je njena pravna priroda, kakav je njen pravni status, kako se definiše, šta je gradska opština, šta je predsednik gradske opštine, šta su odbornici koji sede u skupštinama gradskih opština, šta su članovi opštinskog veća u gradskim opštinama, koji se to zakoni na njih primenjuju, postoji li u Republici Srbiji neko paralelno zakonodavstvo koje važi za gradske opštine? Nisam čuo da takvo zakonodavstvo postoji, ali ako mi date neku validnu argumentaciju, možda ću i da poverujem u to. Dakle, Predlog zakona koji ste nam uputili je loš, kako god da pogledate. Neustavan je, finansijskih sredstava nema ni u republičkom budžetu, a nema ih ni u većini jedinica lokalne samouprave. Gradske opštine jesu opštine, gospođo ministre, to bi trebalo da znate i trebalo bi da vi kao pravnik skrenete pažnju na to vašim kolegama iz Vlade, da kada pišu ova obrazloženja vode računa šta stavljaju na hartiju. Konačno, ovaj predlog zakona uređuje nešto čega nema ni u jednoj dobro uređenoj pravnoj državi. Vi mere represije i sredstva prinude stavljate u ruke nedržavnim subjektima. Šta je sledeće? Da osnujete komunalne sudove? Hoćemo li imati neke preke sudove u gradovima i u gradu Beogradu? Sama reč policija vezuje se za državu. Niko u državi ne može da ima pravo da koristi prinudu nad građanima, sem nadležnog državnog organa, Ministarstva unutrašnjih poslova, a vi ovde predviđate gumene palice, lisice, ko zna šta. Sutra ćete predložiti i borna kola. Ko će sve to da finansira? Kažete – znate, komunalna policija je neophodna gradovima i gradu Beogradu, a vi se u gradovima snalazite kako znate i umete. Pa će oni koji imaju para imati komunalnu policiju, a ovi koji nemaju para neće imati komunalnu policiju. To nije sistem, gospođo Malović. Sistem je nešto što je jednoobrazno uređeno u celoj Srbiji. Znači, ili će svi imati komunalnu policiju ili je neće imati niko. Grad Beograd će, verovatno, zato što je bogat imati komunalnu policiju, a Niš je, recimo, neće imati. Ali, onda to nije sistem. Za to vam ne treba zakon, to ste mogli da regulišete odlukama skupština gradova, pa da im ostavite na volju – ko ima para, neka osnuje komunalnu policiju, ko nema para, neka je ne osniva. Ovako, vi ste hteli navodno ovim predlogom zakona da osnujete neki sistem u Srbiji. Niste ga obrazovali zato što je očigledno da ga veći deo gradova u Srbiji neće moći primenjivati zbog nedostatka para, i to ne samo u ovoj godini, nego i u sledećoj, a verovatno i u narednih nekoliko godina. Vi ste diskriminisali građane Srbije jer direktno i jasno kažete – komunalni problemi ljudi koji žive u gradovima treba da budu rešavani od strane komunalne policije; vi koji živite u opštinama, ko vam je kriv što tu živite, što ne živite u jedinicama lokalne samouprave koje su gradovi, da živite u gradovima i o vašim komunalnim problemima bi se starala komunalna policija.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman odnosi se na upotrebu sredstava prinude. Za SNS je upotreba sredstava prinude od strane komunalne policije neprihvatljiva. Mislim da se kroz ovaj stav 1. člana 4. zakona vidi intencija i želja zakonodavca da poistoveti komunalnu policiju i profesionalnu policiju. Naime, kaže se da će nadležni organ, odnosno ovlašćena organizacija, ukoliko postoje pretpostavke da je prilikom sprovođenja neke izvršne odluke potrebno prisustvo komunalne policije ili upotreba sredstava prinude, obavestiti i pozvati komunalnu policiju. Znači, lokalna samouprava se, ukoliko pretpostavi da neće moći mirnim putem da izvrši neku odluku, opredeljuje da pozove komunalnu policiju i da komunalna policija upotrebi sredstva prinude, a ne profesionalna policija. Očigledno je da kroz kasniju razradu u 2. i 3. stavu imate mogućnost da se, ukoliko komunalna policija nije sposobna da taj posao izvrši, poziva profesionalna policija. To je na neki način omalovažavanje profesionalne policije, igranje ovim institutom. Smatramo da predlagači ovog zakona nije trebalo da idu putem davanja mogućnosti komunalnoj policiji za upotrebu sredstava prinude, jer su očigledno i sami svesni da je pitanje da li će ona biti sposobna, dovoljno obučena da ta sredstva prinude i primenjuje. Prema tome, žao mi je što niste imali razumevanja niti za ovaj amandman, niti za par amandmana koji imaju sličnu prirodu, kojima se sredstva prinude isključuju iz ovog zakona. Mislim da ste napravili veliku grešku, a vreme i primena ovog zakona pokazaće da smo bili u pravu. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svom obrazlaganju amandmana koji sam podnela na član 4. nadovezaću se na izlaganje mojih prethodnika, pogotovo na izlaganje magistra Martinovića, zato što smatram da je moguće da je postojala i dobra namera Vlade kada je predložila jedan ovakav zakon, ali da je zakon tipično kabinetski i da apsolutno ne uvažava sve ono sa čime se komunalna inspekcija u svojim nadležnostima sada (a od dana stupanja na snagu ovog zakona i komunalna policija) susreće na terenu. Dakle, ako pođemo od toga šta je njihova nadležnost, postavlja se pitanje čemu sve ovo? Pošto nije prošao zahtev poslaničke većine i mnogih lokalnih samouprava, a naročito pokrajine, da policija bude u nadležnosti lokalne samouprave, kao što je to, recimo, u Engleskoj, ali kod nas nikada nije bilo i smatramo da ne treba da bude tako, to je stav SRS, sada na ovaj način pokušavamo da stvorimo neku rezervnu policiju ili neku rezervnu prinudu koja može da zatreba u nekim okolnostima pojedinim lokalnim samoupravama. Sve ovo jeste atak na lokalnu samoupravu, i to višestruki, jer neprihvatljivo je obrazloženje da za ovako nešto ne treba novac. Neprihvatljivo je to da niko nije uzeo u obzir kakve posledice mogu da budu po te ljude koji će koristiti instrumente prinude, jer imamo iskustva da i policajci, koji su i te kako obučeni za sprovođenje prinude, mogu da budu žrtve onih prema kojima se prinuda sprovodi. Sada uzmite u obzir da ovde imate čoveka sa srednjom stručnom spremom, koji nije adekvatno osposobljen, ne poznaje sve one veštine i nema sva ona znanja koja bi trebalo da ima ukoliko hoće da primeni silu, šta može da mu se dogodi kada vidimo da danas deca u školama šamaraju nastavnike, kada na crvenom svetlu može da vam izađe iz kola i da vam opet nalupa šamare, pogotovo ako proceni da je jači zbog toga što ne idete dovoljno brzo, pa ga ometate da vozi dvesta na sat u gradu. Dakle, ako ste želeli da ovaj problem komparativno posmatrate i vidite kako je to u svetu, morali ste da pođete i od našeg društvenog trenutka u kome se nalazimo, čak i od stanja nacije, od zdravstvenog stanja nacije. Postoje države u svetu koje imaju volontere koji će prići građanima i reći – ne možete da bacate smeće ili opuške ili da pljujete po parku i javnoj površini, i taj građanin će i te kako ozbiljno da shvati jer zna da može da ga prijavi i da bude kažnjen po džepu. Ovde imate čoveka koga prosto „bacate“ na ulicu sa lisicama i pendrekom, koji će verovatno to da koristi na način koji nije, na kraju krajeva, zakonit, bez obzira na ovaj zakon protivan Ustavu, a koji takođe može da bude žrtva nasilja onoga prema kome to bude sprovodio. Sama psihofizička sposobnost, ono što vam lekar da kao uverenje da ste sposobni da obavljate neki posao, nije dovoljna da bismo komunalnom policajcu dali ova sredstva prinude i ove nadležnosti koje on ima, bez dodatne obuke, koja bi trebalo da bude slična policijskoj obuci. Druga stvar jeste da smo se borili da podignemo nivo obrazovanja komunalnih inspektora i da su komunalni inspektori već duži niz godina, oni koji su zatečeni sa srednjom stručnom spremom, samo komunalni redari, bez ovlašćenja da donose rešenja, podnose zahteve sudiji za prekršaje i krivične prijave, da su morali da imaju najmanje višu ili visoku stručnu spremu, a vi sada komunalnu policiju srozavate na ovaj nivo, a dajete im ovakva ovlašćenja. Nije li to nekako kontradiktorno i ne idemo li na neki način unazad? Drugo što sam želela da kažem jeste da diskusija koja bi trebalo da ide u prilog tvrdnji da ne tretiramo sve lokalne samouprave na isti način, što svakako jeste, morate da se složite, protivustavno... Mada mi je žao što ste vi danas tu, jer s ovim zakonom nemate mnogo dodirnih tačaka; ovde je trebalo da sedi ministar Marković i da obrazlaže i brani ovaj zakon, da nam da odgovore na postavljena pitanja, ali tu ste, verovatno, kao slobodni ministar koji je možda najbliži ovoj materiji koja je danas na dnevnom redu. Opštine, pogotovo gradske opštine, koje nekim čudom nose takav naziv, nisu jedinice lokalne samouprave, neće imati ove komunalne policajce, iako imaju po 150.000, 170.000, 200.000 građana, to će imati grad Beograd, pa postavljamo logično pitanje – zašto se ne zovu, recimo, kvartovi, gradski kvartovi? Zašto se uopšte zovu opštine, ako nemaju sve osobenosti jedne opštine koje Ustav nalaže da treba da imaju? Dakle, umesto da učinimo jednostavnijim i jasnijim, mi pravimo sve veće zamešateljstvo, tako da se u ovoj državi apsolutno ne zna ko je ko i šta je šta. Ustavni sud, znate i sami, nije kompletan. Pet sudija nedostaje. Ovih deset radi ovako kako radi, neću da dajem ocenu. Ali, to pokazuje koliko nismo zreli da tu instituciju sredimo, a kamoli da sredimo neki niži nivo. Sve što radimo radimo u prilog tome da ispunjavamo neke zahteve ili neke standarde Evrope, koja nas tera na donošenje nekih zakona, ne polazeći pri tom, čak i ako treba da ih donesemo, od svih onih specifičnosti i neke tradicije koja je važna za naše društvo. Ako bismo tako radili, mogli bismo da donesemo jedan dobar zakon o komunalnoj policiji, a ovako, ovaj zakon će biti veoma teško primenjiv. Videćete, imaće veoma štetne posledice, prvo na one na koje se bude primenjivao, a i na one koji budu primenjivali ovaj zakon. Pored toga, idemo ponovo, kao što vidite, na uvećanje administracije, a proklamovali smo štednju, smanjenje broja zaposlenih, smanjenje plata. Samo poskupljujemo državu. Zaista bih bila srećna ako bi neko iz Vlade mogao da izađe u javnost i kaže koliko je država dužna, ne inostranstvu, MMF-u, Svetskoj banci, koliko je dužna unutar same države bankama, firmama i mnogima koji iz budžeta treba da dobijaju neke prinadležnosti. Tada bismo znali gde se stvarno nalazimo. Mislim da upravo zbog takvog ponašanja države, koja nije u stanju da servisira sve ono što povremeno obećava, naročito kada smatra da je to interesantno u nekim izbornim kampanjama, imamo ovakvu situaciju da, recimo, banke imaju astronomske kamate jer je država Srbija proglašena za državu sa najvećim rizikom. Ko dovodi do toga? Upravo država. Dakle, Vlada svojim merama. Sećate se subvencionisanih kredita za stanove, koliko je bilo interesovanje građana Srbije, koliko je to Vlada koristila u promotivne svrhe? Pouzdano znam da Vlada tim bankama (o kojima ne mogu štošta dobro da kažem, pogotovo o stranim bankama) nije uplatila ni dinara od onih kamata koje je trebalo da uplati umesto tih građana, pa vi vidite zašto banke drže ovako visoke kredite i za privredu i za građanstvo. Malo sam otišla od teme, ali zbog toga da dokažem da država ne razmišlja svojom glavom, imajući u vidu naše potencijale, našu sredinu, naše društvo, našu uređenost u raznim oblastima. Da vas ne podsećam na to kako smo uništili Zavod za obračun i plaćanje, SDK, koji je bio najbolji u Evropi, koji je to odlično radio, samo zato da bismo ovim bankama koje su došle napravili profit koji im pravimo. Tako urušavamo nešto što je bilo čak i iznad standarda Evrope zarad... Što bi naši seljaci rekli, koljemo vola za kilo mesa. Nema potrebe da to radimo. Prenesite gospodinu Markoviću. Ovaj zakon će verovatno biti donet. Nema poslaničke većine koju bismo mogli da ubedimo da taj zakon nije dobar, da glasaju eventualno za naše amandmane i da budu protiv ovog zakona. Kada bi oni to uradili to bi pokazalo da parlament obavlja svoju kontrolu i zakonodavnu ulogu u odnosu na Vladu. Ali, ovako, oni su tu samo kada treba da stisnu dugmiće „za“ i da izglasaju svaki zakon koji nam Vlada pošalje. Vlada nije uvek u pravu i morali bi čak i da priznaju kada nisu u pravu i kada saslušaju narodne poslanike kao predstavnike naroda. Mnogo je nas koji dolazimo iz sredine gde smo se konkretno susretali sa ovom problematikom i kada vam ukažemo na neke nedostatke trebalo bi da se vratite unazad i preslišate. Nikada nije kasno da se ovakav zakon donese, ali tako da, prvo, ne ruši Ustav i, drugo, da ne bude skup za državu i da ne stavlja u neravnopravan položaj lokalne samouprave. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? Gospodin Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da je ovde tvorac ovog zakona, gospodin ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da malo sa narodnim poslanicima ukrsti argumente. Član 4. reguliše da komunalna policija ima pravo na primenu sile, iako u svom obrazloženju Vlada tvrdi sasvim suprotno. Ako se pogleda član 4. i pažljivije pročita, on se čitavo vreme poziva na odredbe Zakona o policiji o postupku pružanja pomoći u izvršenjima i podzakonskog propisa o načinu obavljanja policijskih poslova kojima se bliže uređuje pružanje ove pomoći. Apsolutno komunalni policajac ima pravo da upotrebi sredstva prinude, u ovom slučaju palicu, ima pravo da vezuje, da upotrebi lisice itd. U kom delu je zakon loš? Ne vidim šta će ovakve nadležnosti komunalnoj policiji. Možda bi mogli da se bave problemima u saobraćaju ili da pruže pomoć inspektorima, da neko ne napadne inspektora, ali asistencija prilikom mere izvršenja apsolutno, bez obzira na prisustvo redovne policije, podrazumeva i silu. Postavljam pitanje – na osnovu kog znanja će komunalni policajac da upotrebi silu srazmerno otporu ili njegovoj ugroženosti, ili lica koje on štiti? On za to nije sposoban, nije osposobljen. Nigde u zakonu ne piše da li on mora da prođe neku obuku, kod koga prolazi tu obuku, kakva je ta obuka. Policajac ima obuku šest meseci, godinu dana, neću u to da ulazim, ali obuku ima. Ovaj nema nikakvu. Pitanje je da li je on sposoban da proceni, zato što nije imao obuku, koju će silu da upotrebi i koliko je ugrožen. Smatram da ovaj zakon treba da se povuče, da se ozbiljno doradi. Kao komunalni policajac ne može da se zaposli lice samo na osnovu konkursa, ako ispunjava neki minimum uslova. Ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu i ministar unutrašnjih poslova mogu da se dogovore, pa da se u istom centru vrši obuka komunalnih policajaca, naravno o trošku grada, a ne samo ono – na 5.000 stanovnika, pa ćemo da zapošljavamo. Neka grad obuči svoje komunalne policajce koji će da rade, a ne ovako – minimum uslova, osnovna škola, primena sile, palica, lisice itd. Povucite ovaj zakon, ozbiljno ga doradite, pa ga vratite u proceduru.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Miloš Radulović, izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo raspravu u pojedinostima o jednom vrlo značajnom zakonu, koji je po mišljenju Poslaničke grupe DSS izuzetno loš zakon. Zakonodavac uopšte nije vodio računa o okolnostima i uslovima sa kojima se građani i jedan grad suočavaju, pa da shodno tome nađe i adekvatna zakonska rešenja koja bi sadržao ovaj zakon. Suština ovog amandmana je da se članom 4. stav 2. rok od 48 sati zameni rokom od 24 sata iz prostog razloga što smatramo, s obzirom na obaveze i ono šta je delatnost komunalne policije, da ti rokovi treba da budu kraći. Komunalna policija se bavi pitanjima snabdevanja vodom, odvođenja otpadnih i atmosferskih voda, javne čistoće, prevoza, deponovanja komunalnog i drugog otpada. Neadekvatno i neblagovremeno rešavanje tih problema vuče za sobom opasnost za građane tog grada, a istovremeno, ne daje se mogućnost da se blagovremeno reaguje. Ono što je zapanjujuće jeste odgovor Vlade zašto ne prihvata ovaj naš amandman, gde se vidi i odnos prema samom zakonu. U odgovoru na ovaj amandman stoji da se amandman ne prihvata jer je rok predviđen u Predlogu zakona realniji. Pitam – šta je to realno? Da li je realno blagovremeno reagovati, doneti odluku da se u roku od 24 sata završi nešto što može da ugrozi građane, ili je realno da se prepusti slučaju i da se dese neke stvari koje mogu da imaju nesagledive posledice po građane tog grada? Kada ste već tu, gospođo Malović, očekivao sam da ću danas ovde da vidim predlagača zakona gospodina Markovića, ali kada ste već tu, pogotovo što ste vi ministar pravde, samo jedno pitanje. Ovde se radi o tome da se ovde upošljava 1.200 ljudi – 23 grada plus grad Beograd, s obzirom na broj stanovnika, na 5.000 stanovnika ide jedan komunalni policajac, to je oko 1.200 ljudi upošljavamo u ovu službu. Jedno pitanje: da li može u bilo kom organu državne uprave da se zaposli neko bez potvrde da nije osuđivan? Ne. Po ovom zakonu o komunalnoj policiji, ljudi kojima se daju strahovita ovlašćenja, čak i prinuda, vezivanje, lisice, upotreba palica, mogu da stupe u radni odnos ako nisu osuđivani na kaznu veću od šest meseci. Hipotetički, neki lokalni siledžija koji je više puta primenjivao silu, tukao ljude, izdržavao kaznu po 15-20 dana, na ovaj način, pogotovo ako pripada nekoj vladajućoj većini ili je miljenik vladajuće većine, može da stupi u radni odnos. I, šta mi onda imamo? Imamo lokalnog siledžiju, gradskog šerifa. Ono što još treba da se primeni i da se ubaci u ovaj zakon, to je da se budžetom predvide sredstva i za konja za tog gradskog šerifa. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Radiša Ilić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o komunalnoj policiji. Član 4. stav 3. menja se i glasi: „Ako zbog fizičkog otpora sprovođenje izvršenja ne bude moguće ili ne uspe i pored angažovanja komunalne policije, nadležni organ grada, odnosno opštine, odnosno ovlašćena organizacija podnosi zahtev policiji da pruži pomoć u sprovođenju izvršenja, u skladu sa Zakonom o policiji.“ Amandman na član 4. odnosi se na pomoć u izvršenjima. Konkretno, postojeći stav 3. odnosi se na to kako se postupa u slučaju potrebe za intervencijom komunalne policije, i to kada je potrebna pomoć policije radi pružanja pomoći u izvršenjima. Sve ovo je sadržano u stavu 4. i nepotrebno je da se ovaj član opterećuje suvišnim postojećim stavom 3. Već sada možemo da zaključimo da će policija uskoro početi da se bavi rešavanjem komunalnih pitanja i kad treba i kad ne treba, s obzirom na to da će potrebe komunalne policije za asistencijom policije biti velike. Moramo da napomenemo da će ovaj zakon biti očigledan primer diskriminacije opština u odnosu na gradove. Gradovi mogu da osnuju komunalnu policiju koja će rešavati postojeće komunalne probleme, intervenisati na terenu itd. Međutim, opštinama to pravo nije dato, iako su neke opštine približno velike kao i pojedini gradovi i takođe imaju dosta komunalnih problema. Srpska radikalna stranka je ukazala na taj problem i vrlo brzo ćete shvatiti da morate menjati ovaj zakon, ukoliko ne prihvatite amandmane Srpske radikalne stranke. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? Gospodin Pejčić Aleksandar, a zatim se javio gospodin Krasić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, pred nama je Predlog zakona o komunalnoj policiji. Inače, poslanici Demokratske stranke Srbije su u raspravi u načelu kritikovali ovaj zakon i određene zakonske odredbe jer misle da nisu dobre. Naime, ovaj zakon nije dovoljno razrađen. Mislimo da ovaj zakon ne definiše odnos između komunalne policije i raznih inspekcijskih stručnih službi. U prilog tome govori ovaj naš amandman na član 5. koji kaže da se briše stav 1: „Komunalna policija preduzima hitne mere zaštite životne sredine, zaštite od elementarnih i drugih nepogoda, zaštite od požara i druge zaštite iz nadležnosti grada“ itd. Mišljenja smo da komunalna policija nije dovoljno edukovana i obučena da preduzima hitne mere, naročito što se tiče zaštite građana u vezi s protivpožarnom zaštitom i elementarnim nepogodama. Naime, ona se meša u delokrug poslova određenih stručnih službi, a naročito vatrogasne službe, službe za civilnu zaštitu, koja kroz formu štabova saziva određene subjekte koji se bave ovom problematikom. Mišljenja smo da je ovaj amandman dobar i da ga i te kako treba prihvatiti, jer on na ovaj način razrešava dileme oko toga koje ingerencije ima komunalna policija, a koje ingerencije imaju ostale službe. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Ovaj amandman, i svi oni prethodni i oni koji će da dođu pokazuju, u stvari, da poslanici čine veliki napor da ubede predlagača da povuče ovaj predlog zakona. Jednostavno, predlagač je sve, ako mogu da kažem, ofirao, stavio na papir i priznao. Pogledajte obrazloženje: I Ustavni osnov, pa II Razlozi za donošenje zakona; tu vam je sve jasno, o čemu se radi. Ustavni osnov za ovakav predlog zakona ne postoji. Kada kažem „za ovakav predlog zakona“ ne mislim na predlog zakona u pogledu naziva, nego u pogledu poslova i nadležnosti koje treba da se obavljaju i koje se uređuju ovim predlogom zakona. Ne bih citirao to što je predlagač priznao, u suštini, da toga nema. Međutim, ono što je interesantno i što daje pravu sliku o tome šta je pozadina ovoga, predlagač kaže da su lokalne sredine u problemima i da postoje neki izazovi za bezbednost lokalnih sredina, da postoje neke međunarodne organizacije koje su ovo pitanje razmatrale i da se pojavila ideja da se preventivnim programima bezbednosti neposredno pruža bezbednost svim stanovnicima. Koji su to problemi i šta želi predlagač ovim zakonom da reši? Evo šta su oni naveli: problemi u lokalnom saobraćaju, vandalizam, nasilje mladih, nasilje u grupi, buka, upadi u stanove, garaže, javne objekte i poslovne prostorije, oštećenje javne i privatne imovine itd. Izvinite, molim vas, sve ovo je oblast gde treba da reaguje prava policija, a ne komunalna policija. Ne može komunalna policija da se bori protiv vandalizma, ne može protiv upada u poslovne prostorije ili u privatne stanove. Predlagač je sve priznao. Bukvalno rečeno, priznao. Međutim, Milan Marković je predavač kod Dragišića na njegovom fakultetu, stručnjak za bezbednost, a ne za lokalnu samoupravu. On verovatno piše neki magistarski rad ili nešto na ovu temu, pa hajde da to provuče ovde, jer se to uklapa sa interesima Dragana Đilasa, pošto je nezadovoljan kako policija radi u Beogradu. On je više puta rekao, kada bi grad imao nadležnosti u pogledu policijskih poslova, oni bi efikasno završili i sa šatorima ispred Predsedništva i sa prekidima saobraćaja zbog toga što ljudi štrajkuju jer žele da žive. To je cela poenta ove priče. Inače, predlagač priznaje, on kaže da u postojećem Zakonu o policiji postoji institut, odnosno instrument koji rešava ova pitanja na relaciji lokalna samouprava – policija, a on kaže da je lokalna samouprava ovlašćena i dužna da podnosi policiji predloge o prioritetima za bezbednost ljudi i imovine, i predviđa mogućnost osnivanja koordinacionih tela za saradnju, pa se čak navode članovi Zakona o policiji koji je donet 2005. godine. Kada se kaže policija, možemo da tumačimo u smislu ovlašćenja. To je monopol fizičke prinude. Svaka država gleda, i ne samo što gleda, već ima obavezu, ne samo na osnovu Ustava, nego i na osnovu međunarodnih dokumenata, da taj monopol suzi na tačno određeni i kontrolisani broj službenih lica koja su ovlašćena za takve poslove. Tu se nalazi, pre svega, vojska i tu se nalazi policija. Izvan toga, monopol fizičke prinude je nasilje, bez obzira na to ko drugi to primenjuje, da li to radi opštinski službenik, pokrajinski službenik, zašto ne reći poslanik, predsednik Republike. Ne, ovlašćena službena lica za monopol fizičke prinude su, pre svega, policija i vojska. U ovom obrazloženju se navode primeri kako je to rešeno u drugim državama. Postoje države gde postoje opštinske policije i gde postoje tzv. republičke, odnosno državne policije. Ovde se potpuno pogrešno uzima primer Velike Britanije. To što je u Velikoj Britaniji propisano i što je tamo tradicija, kod nas nije tako propisano Ustavom Republike Srbije. Policijski poslovi su u nadležnosti Republike. Mi još nemamo u propisima varijantu da su policijski poslovi u sklopu decentralizacije preneti na jedinice lokalne samouprave. Kada se nekim zakonom u komunalnoj oblasti prenose neka ovlašćenja na jedinice lokalne samouprave, onda se prenose ovlašćenja iz komunalne delatnosti, ne mogu iz policijske. Ako bi se prihvatila logika Đilasa i Milana Markovića, onda bi trebalo da imamo opštinsku vojsku. To je neprimereno. Veliki nedostatak i ono što nisu mogli da reše jeste što se ne zna ko vrši nadzor nad primenom ovog zakona. Na kraju ovog obrazloženja lepo je konstatovano da je ideja komunalne policije zaživela u Republici Srpskoj i Crnoj Gori, ali se kaže – komunalni policajci obavljaju poslove komunalne inspekcije, sa odgovarajućim uniformama i svim ovlašćenjima iz Zakona o opštem upravnom postupku. Nema policijskih propisa. Nisu oni ovlašćena službena lica, u smislu policijskih propisa. A ovde kod nas samo što nemamo opštinske tenkove, neko reče i konje, zbog šerifa itd. Ovaj predlog zakona je duboko neustavan, suprotan Ustavu, suprotan osnovnim principima. Ova „gimnastika“ na početku, sa ustavnim osnovom je pogrešna. Policijski poslovi monopola fizičke prinude ne mogu ni na koga da se prenesu. Oni su izvorni poslovi u nadležnosti policije i službenih lica ovlašćenih ispred policije. Ne mogu da se prenose na druge. To je činjenica. Tu je početak i tu je kraj. Zato ovaj zakon šara. On šara, a zamislite situaciju: na pet hiljada stanovnika u gradu treba da se obezbedi jedan komunalni policajac. Izračunajte koliko ima Beograd, koliko će to biti komunalnih policajaca – više nego što postoji redovnih policajaca u Beogradu, u sklopu MUP-a, policijskih stanica i centra vezanog za Beograd. Šta to želi Demokratska stranka? Svoju partijsku vojsku ili paravojne snage, paramilicijske snage želite? Šta to krijete pa vam je potreban komunalni policajac koji može da hapsi i privodi, upada u stanove itd? To je nedozvoljeno. Prosto se čudim da neko iz predsedništva Narodne skupštine... Doduše, ne čudim se, Zakonodavni odbor jednostavno je trebalo da vrati predlagaču zakon i da kaže – ovako nešto ne može. Ustav ne daje te mogućnosti da se poslovi monopola fizičke prinude prenose na druge. Jer, kad bi to bila ta logika, onda bi i oni koji se kače na bandere bili ovlašćeni da hapse onoga koji se priključio na struju, a oni to ne mogu da urade, najviše što mogu da urade je da isključe i da podnesu krivičnu prijavu. Neverovatne stvari vam padaju na pamet. Prva i osnovna stvar, loš Zakon o lokalnoj samoupravi. Znate kako deluje smešno kada se neko poziva na odredbe Zakona o lokalnoj samoupravi, član 24. gde je predviđena mogućnost postojanja komunalnih policajaca? Dali ste termin komunalni policajac, ali ne sa ovlašćenjima policajca, niti delom ovlašćenja policajca, nego sa ovlašćenjima komunalnog inspektora. Drugo, komunalna inspekcija i taj budući komunalni policajac sa nadležnostima iz komunalnih delatnosti je veliki instrument pritiska pre svega na javna preduzeća od lokalnog značaja, da asfaltiraju, da poprave rupu, da se pridržavaju reda vožnje, da se pridržavaju u krajnjem slučaju toga kako treba autobus da izgleda, da obaveste gde je pukla voda da bi se intervenisalo itd. Ne, vi ste potpuno okrenuli, pa želite od komunalnih policajaca da napravite službu obezbeđenja Borisa Tadića dok je u gradu Beogradu.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li želi reč gospodin Jeremić? Da, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na osnovu današnje skupštinske rasprave povodom predloženog zakona o komunalnoj policiji i nekih argumentovanih stavova Poslaničke grupe SRS, vezano pre svega za nadležnosti i ovlašćenja komunalne policije, kao i sam naziv komunalna policija i neregulisanje u ovoj oblasti kada je reč o lokalnim sredinama, jasno je da bi najcelishodnije bilo da predlagač zakona povuče ovakav predlog, jer svakako neće doprineti rešavanju problema u ovoj oblasti. Jedan od amandmana suštinske prirode, koji se odnosi na jednu od ove tri generalne zamerke koja Poslanička grupa SRS ima, podneo sam i ja. Radi se o 1. stavu 6. člana predloženog zakona, koji bi, po našem mišljenju, trebalo da se menja i da glasi da „komunalna policija u obavljanju poslova sarađuje sa građanima u skladu sa ovim zakonom i drugim propisima kojima se uređuje obavljanje komunalnih i drugih poslova iz nadležnosti grada“, tu je pridodato „odnosno opštine“. Opština Mladenovac, iz koje inače dolazim, jedna je od prigradskih opština grada Beograda i znam koliko problema ima u ovoj oblasti, ali ne mogu da prihvatim obrazloženje predlagača povodom odbijanja ovog amandmana i svih ostalih amandmana koji se odnose na nepostojanje ove službe u lokalnim samoupravama, jer taj principijelni prilaz je zapravo pokušaj da se ova oblast na pravi način reguliše i u lokalnim sredinama, lokalnim samoupravama, ne samo u gradu. Uostalom, svaka stavka koja je navedena u predloženom zakonu o komunalnoj policiji, kada je reč o obavljanju poslova, apsolutno ima svoju potporu i u lokalnim sredinama. Smatram da čak postoje veće potrebe za postojanjem jedne ovakve službe – mada bi to bilo prilagođenije kada je reč o komunalnoj inspekciji, a ne o policiji sa ovakvim ovlašćenjima i nadležnostima – u lokalnim sredinama, nego u glavnom gradu. Jasno je da veličina i značaj pitanja i problema ne zavise isključivo od broja stanovnika, nego i od drugih okolnosti i faktora. Smatramo da predloženo zakonsko rešenje apsolutno neće doprineti sređivanju ove oblasti, pogotovo kada je reč o lokalnim samoupravama. Još jednom ću ponoviti da bi najcelishodnije bilo povlačenje ovakvog Predloga zakona o komunalnoj policiji. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 16 minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, podnetim amandmanom sam predložio da se ozakoni obaveza komunalnog policajca koji primi usmenu prijavu od određenog građanina da o istoj prijavi sačini službenu pismenu belešku. Prihvatanjem amandmana smanjila bi se mogućnost da komunalni policajac koji prijavu primi istu zaboravi ili da je namerno ignoriše. Međutim, da bi svrha ovog amandmana bila u potpunosti ostvarena neophodno je da Vlada prihvati amandman na član 29. ovog zakona, suštinski isti amandman, koji je podneo moj kolega prof. Goran Mihajlović. U članu 29. predviđa se da komunalnoj policiji svako može podneti pritužbu. Ne kaže se kakvu, proizilazi da pritužba može biti i usmena. U skladu sa tim, kolega Mihajlović je podneo sledeći amandman – ako je pritužba podneta usmeno, komunalna policija je dužna da odmah o istoj sačini službenu zabelešku. Potpuno je nelogično da Vlada prihvati moj amandman na član 6. a da ne prihvati ovaj amandman na član 29. Ovo je posebno nelogično ako se ima u vidu sadržaj stava 3. ovog člana, koji glasi: „Načelnik komunalne policije, odnosno ovlašćeno lice, o svom stavu i eventualnim merama koje je preduzeo mora podnosioca pritužbe da obavesti dostavljanjem pisanog odgovora u roku od 15 dana od dana prijema pritužbe.“ Šta ovo znači? Načelnik komunalne policije dužan je da licu koje je podnelo prijavu napiše pismeni izveštaj. Nelogično je da načelnik piše izveštaj, ako ne postoji pismena prijava. Neko može sutra da postavi pitanje – izvinite, gospodine načelniče, na osnovu čega i kome ste vi pisali ovaj pismeni izveštaj. Ne može čovek da kaže – na osnovu toga što me je na ulici sreo Janko ili Marko i usmeno mi se požalio na rad komunalne policije. Mora da se prihvati ovaj amandman. Logično je da se napravi jedna službena beleška o tome da je neko podneo pritužbu na rad komunalne policije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zaista smatram da je šteta što ministar Milan Marković danas nije ovde da nam odgovori na brojna pitanja, a verujem da je gospođa Malović, kao pravnik, iz primedaba na prvih pet članova ovog zakona već shvatila koliko je on pogrešan, koliko je neprecizan, koliko ima nelogičnosti. Zaista, da je Milan Marković tu, mislim da bismo ga ubedili da ovaj zakon povuče iz procedure, jer ukoliko bude usvojen u danu za glasanje, otvoriće niz problema u lokalnim samoupravama. Svakako da je ovaj zakon jedan u nizu zakona koji pokazuju odnos Vlade Republike Srbije prema lokalnim samoupravama. Imam utisak da ministar za lokalnu samoupravu nije svestan koliki je obim poslova lokalnih samouprava, koliki problemi postoje u lokalnim samoupravama i kakve su mogućnosti pojedinih gradova. Da ne bude zabune, ovaj zakon je svakako potreban, ali ne na ovaj način. Mislim da je koncept potpuno pogrešan, kako uvaženi gospodin Šami to voli da kaže – logika ovog zakona je pogrešna, i to će se sigurno pokazati kada i ako on uopšte bude primenjivan u praksi. On je pun nelogičnosti u tom smislu što se pojedine nadležnosti ne definišu na precizan način, što još uvek meni nije jasno da li je komunalna policija deo gradske uprave, posebna služba, ko će to da radi, koliko će ljudi taj posao obavljati, kako će biti plaćeni. Podnosili smo niz amandmana na ovaj predlog zakona, koji nažalost nisu prihvaćeni. Jeste prihvaćen jedan amandman DSS-a, koji na neki način jeste suštinski jer uključuje gradsku skupštinu u donošenje strateških planova i odluka koje treba da sprovodi komunalna policija. Na član 6. smo podneli amandman da građani mogu komunalnoj policiji podnositi prijave, a ne peticije i predloge, jer ko bi se bavio ovim poslom? Ukoliko građanin primeti određeni problem, ukoliko postoji neka divlja deponija, valjda je logično da on podnese prijavu komunalnoj policiji, a ne da se skupe stanovnici tog dela grada ili seoskog naselja, pišu peticiju i onda putem peticije pokušavaju da reše svoj problem. Ne može se Vlada u obrazloženju pozivati na član Ustava koji garantuje pravo građanima da pišu peticije državnim i nadležnim organima. Mislimo da ovo nije dobro obrazloženje. Treba da pokušamo da na ovaj način definišemo jasno poslove komunalne policije da kada dobiju prijavu po njoj moraju u kratkom roku reagovati. Ono što je zapanjujuće jeste da ovaj zakon u svom obrazloženju ne sadrži finansijska sredstva koja će biti potrebna za njegovu primenu, od kupovine tehničke opreme, od uniformi za ljude koji treba da rade ovaj posao, od njihove obuke, edukacije, stalnog usavršavanja. Mi ćemo doći u poziciju da gradske skupštine neće imati sredstava u svom budžetu da predvide komunalne policajce. Kolega Radulović je rekao da bi u Srbiji trebalo 1.200 ljudi da obavlja ovaj posao. S obzirom na značajno smanjena transferna sredstva lokalnim samoupravama, neće postojati mogućnost da lokalne samouprave stave u pogon komunalne policajce, odnosno neki će se možda odlučiti da angažuju volontere koje će opremiti pendrecima i lisicama i pustiti ih da rade neki posao, pa neka nam je Bog u pomoći kada se takvi ljudi pojave na terenu.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je osam minuta i trideset sekundi. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristila bih vreme koje ima moja poslanička grupa, ne znam tačno koliko je to, u sklopu ovog amandmana. Koliko sam razumela čitajući ovaj zakon, intencija ovog zakona je prevencija i bezbednost na lokalnom nivou, s tim da se ova prevencija i bezbednost, u stvari, svode na gradove, odnosno na grad Beograd. Postavlja se pitanje, zašto se tu ne ukalkuliše i druga vrsta lokalne samouprave, kao što su opštine? Razumem da je Zakon o lokalnoj samoupravi najavio, odnosno predočio donošenje jednog ovakvog zakona o komunalnoj policiji, koji je predvideo komunalnu policiju samo za gradove. Međutim, nema logike zašto bi gradovi dobili komunalnu policiju, a ne i opštine, ukoliko je zaista potrebno da se uradi nešto na terenu prevencije i bezbednosti. Što se tiče te prevencije i bezbednosti, interesantno je obrazloženje Vlade zašto je zakon predložen. Između ostalog, među najvažnijim bezbednosnim problemima u čijem se rešavanju vidi uloga lokalnih zajednica istaknuti su problemi u lokalnom saobraćaju, vandalizam, nasilje mladih, nasilje grupa, buka, upadi u stanove, garaže, javne objekte i poslovne prostorije. Međutim, problem je što se tu dešava, u stvari, preplitanje nadležnosti komunalne policije i redovne policije. Redovna policija je ta koja je nadležna da reaguje ukoliko se prijavi postojanje nekog krivičnog dela, a dozvolićete da je krivično delo kada neko upadne u nečiji zaključan stan, garažu ili slično. To bi moglo da se podvede i pod ozbiljna krivična dela i ne znam kako bi komunalna policija mogla da se snađe u takvim situacijama. U članu 50. navodi se da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, međutim, primenjuje se šest meseci nakon stupanja na snagu. Šta to znači? U tih šest meseci ćete osposobiti ljude da rade ozbiljne stvari koje sada rade pripadnici redovne policije, i to ne bilo kakve, jer ukoliko se pročita ovaj član 16. Predloga zakona o komunalnoj policiji, tu recimo spada i upozorenje, usmeno naređenje, provera identiteta, dovođenje, pregledanje lica i predmeta, privremeno oduzimanje predmeta, video nadzor, upotreba sredstava prinude. Sve se to radi od strane pripadnika komunalne policije, koji bi trebalo da budu osposobljeni u roku od šest meseci od stupanja na snagu ovog zakona. Mislim da je to malo nejasno i nelogično, pogotovo kada se u sklopu tog člana 16. uzme u obzir i član 20. koji kaže: „Ako komunalni policajac ne može da utvrdi identitet lica proverom iz člana 19. ovog zakona, to lice će bez odlaganja dovesti nadležnom organu radi utvrđivanja identiteta.“ Vi onda možete u praksi da dođete u situaciju da, recimo, neko ko nije poneo sa sobom ličnu kartu baci opušak cigarete na ulici, pa od strane komunalnog policajca bude doveden zato što nema ličnu kartu i ne može da mu se utvrdi identitet, i šta ćemo onda? Dakle, mi primenjujemo silu nad građanima. Umesto da se krećemo ka tome da se sila, prinuda što manje primenjuje u praksi prema građanima, mi u stvari uvodimo još jednu mogućnost da se taj građanin, na bilo koji način, dovede u poziciju da se brani od organa koji primenjuje silu, pa makar to bio i komunalni policajac. Potpuno je besmisleno jer, kažem, komunalni policajac je zaista u mogućnosti, po čl. 16. i 20, da postupi svaki put kada smatra da je potrebno da se neko privede zbog najmanjeg prekršaja koji je učinio, jer, bože moj, to je u suprotnosti sa komunalnim redom. Prema tome, ukoliko se pored ovih članova koje sam već navela primeni član 33, koji zaokružuje ove nelogičnosti koje se pojavljuju u zakonu, a odnosi se na stručno osposobljavanje, dolazimo u situaciju da stvaramo jednu paralelnu policiju pored postojeće redovne policije, koja ima velike nadležnosti, a pri tom je nestručna i nije osposobljena za taj posao. Prema tome, smatram da je zakon nedorečen, da će stvarati konfuzne situacije. Kada analizirate ovaj član 4. koji govori o asistenciji komunalne policije nadležnim gradskim organima, ta asistencija je dozvoljena i moguća u slučaju da nešto ne može da se uradi bez primene sile. Pri tom se u poslednjem stavu navodi da ukoliko ni ta sila nije dovoljna, tek se onda obraćamo policiji. Šta mi to radimo? Mi uvodimo paralelnu silu, paralelnu primenu prinude nad građaninom. Inače, u ovom zakonskom predlogu nisam našla odredbe koje direktno upućuju na to šta se dešava ukoliko komunalna policija utvrdi da je izvršen određeni prekršaj, da li komunalna policija pristupa podnošenju prijave nadležnom prekršajnom organu. Pretpostavljam da je tako. Ako je to slučaj, onda mogu da istaknem još jednu nelogičnost. U sklopu reforme pravosuđa dolazimo u situaciju da smanjujemo broj sudija za prekršaje. Tako je, recimo, u Zrenjaninu broj sudija za prekršaje smanjen na 11, a pri tom su organi za prekršaje dobili da sude i u predmetima poreskih, carinskih i deviznih prekršaja. Prema tome, ako smo već smanjili broj sudija za četiri, dakle, 25% od postojećeg broja sudija za prekršaje, a pri tome predviđamo da rešavaju i o prekršajima u komunalnim oblastima, pored tih deviznih, carinskih i ostalih prekršaja, ne verujem da ćemo uspeti da postignemo cilj predlagača zakona, a to je prevencija i bezbednost u gradovima i u gradu Beogradu. Ponovo podvlačim, zaista je nelogično što se ta komunalna policija, ukoliko se smatra da je to tako dobro rešenje, ne uvodi i u opštinama. Jer, ako je nešto dobro za grad, zašto tako dobro ne bismo učinili i u opštinama? Inače, osvrnuvši se na ovaj amandman istakla bih činjenicu da bi trebalo da obavežemo nadležni organ, komunalnu policiju, da u roku od tri dana reaguje na određenu prijavu, da obavesti građanina o ishodu postupanja bez odlaganja, a najkasnije u roku od tri dana, a ne da se dozvoli mogućnost beskonačnog odugovlačenja što se tiče davanja odgovora. Ukoliko omeđimo tu obavezu na najkraći vremenski period, ipak dajemo neku šansu i mogućnost da se određene stvari dovrše i realizuju i da onaj ko je zainteresovan u određenom roku sazna šta se dešavalo u vezi s određenom nepravilnošću i neregularnošću. Prema tome, ne vidim zašto ne bismo usvojili ovaj amandman koji samo u pogledu roka odgovora predlaže promenu te odredbe.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi LDP je pet minuta. Na član 6. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na Predlog zakona o komunalnoj policiji podnosimo amandman koji glasi – u članu 6. stav 3. posle reči „zahtev“ i zareza dodaje se reč „pismeno“. U članu 6. stav 3. kaže se: „Komunalna policija je dužna da građane, na njihov zahtev, obavesti o ishodu postupanja“, a ja mojim amandmanom tražim da se o ishodu postupanja građanin obavesti i pismeno. Obrazloženje Vlade zbog čega se amandman odbija je nejasno. Tu se, između ostalog, kaže: „Prihvatanjem amandmana se ne bi utvrdila obaveza komunalne policije da obaveštava isključivo u pismenoj formi, već bi se istovremeno ograničilo pravo građana da na svoj zahtev traženi odgovor (ako žele) dobiju i usmeno, neposredno ili putem sredstava komuniciranja.“ Da bi se obezbedila veća odgovornost i efikasnost komunalne policije u postupanju po primedbama i predlozima koje dobija od građana ili pravnih lica, potrebno je da postoji zakonska obaveza policije da o istom pismenom obavesti građane, odnosno pravna lica. Po ovom predlogu zakona komunalni policajac ima velika ovlašćenja, nosi palicu, stavlja lisice, oduzima predmete i imovinu, čak je ovim zakonom predviđeno da prilikom intervencije može doći do smrti, a u isto vreme komunalni policajac nema skoro nikakve obaveze. Kako je moguće da ne postoje obaveze komunalnog policajca da građane pismeno obaveštava o rešavanju njihovih zahteva? Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da postaje praksa u Skupštini da predstavnika predlagača nema u sali kada se raspravlja o amandmanima. Tako je bilo i poslednjeg radnog dana u prošloj nedelji, kada smo imali zakon o udruženjima, kada je gospodin ministar Milan Marković boravio van sale nekoliko sati i na naša insistiranja da se pojavi u sali on se nije pojavljivao. Opet imamo da predstavnik predlagača, gospođa Snežana Malović, nije u sali kada raspravljamo o jednom vrlo bitnom zakonu. Mislim da je ovaj predlog zakona poslat u skupštinsku proceduru sa jednim jasnim ciljem – da se taj zakon ne primenjuje. Dakle, on je tako napisan da je prosto neprimenljiv u praksi. Kada se pogleda četvrti deo ovog predloga zakona, odnosno sredstva koja su potrebna za sprovođenje ovog zakona, dolazite do jedne činjenice, odnosno prve rečenice koja glasi: „Za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije.“ To potpuno jasno piše u zakonu. Kako mislite da se ovaj zakon primenjuje bez dodatnih sredstava u budžetu Republike Srbije? Ko će da nabavi uniforme? Ko će da nabavi oznake, vozila, plovne objekte? Čini mi se da ćete nametnuti lokalnoj samoupravi da nabavi i avione. Dokle idete? Dakle, kada je jedna vlast nesposobna i neodgovorna ona pribegava jednom sredstvu a to je pravljenje privida da nešto radi, a u suštini ne radi ništa, nego gleda samo kako će da zavuče ruku u džep građana Srbije. Šta ste uradili sa transfernim sredstvima u budžetu Republike Srbije koja su namenjena lokalnim samoupravama? Prvo, u mnogim lokalnim samoupravama, u pojedinim gradovima imate više zaposlenih u lokalnoj administraciji u tim opštinama, odnosno gradovima i taj broj skoro je jednak broju onih ljudi koji rade u privredi. To je tako zato što ste morali da namirite svoje koalicione partnere. Tako funkcioniše ona vlada koja je sastavljena od 18 stranaka koje imaju različite političke interese, a jedan zajednički interes, a to je materijalni interes da se što više kadrova pojedinih partija smesti na neke funkcije i da rade neke poslove. To je, u suštini, pravljenje privida. Dakle, ovaj zakon je apsolutno neprimenljiv. U većini diskusija poslanika je bio predlog koji je potpuno razuman i realan – povucite ovaj zakon. Ovaj zakon ne liči ni na šta. A kada dobijete predlog poslanika da se ova nakarada od zakona malo popravi, onda dobijamo odgovore Vlade koji su prosto smešni. Neću komentarisati razlog odbijanja ovog amandmana. To pokazuje da u vladajućoj koaliciji ne postoji nimalo volje da se jedno ovakvo čudo od zakona popravi bar u jednom malom segmentu, da se jezički uobliči, da bude razumljiv onom ko ga čita. Ali, kako ovaj zakon nije pročitao ni predstavnik predlagača, ne čitaju ga ni nadležni odbori (gde poslanička većina ima većinu), takva je i sudbina ovog zakona – biće potpuno neprimenljiv. Zato još jedanput apelujem da se ovaj zakon povuče iz procedure. Zahvaljujem.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je šest minuta i dvadeset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Ranđelović, Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
U sklopu ovog amandmana bih se osvrnula na činjenicu da mi danas, u besparici u kojoj se nalazimo, kada svakodnevno povećavamo akcizu na gorivo, kada gorivo bukvalno jednom nedeljno poskupljuje, kada ćemo inflaciju koja je projektovana na određenom nivou očigledno probiti, kada nemamo sredstva za neke osnovne, egzistencijalne potrebe ove države i ovog društva, donosimo jedan ovakav zakon o komunalnoj policiji, bez kojeg smo sasvim dobro mogli da živimo i do sada. Nadležnost komunalne policije umnogome je slična nadležnosti redovne policije; u mnogo čemu se te nadležnosti prepliću i verovatno će u praksi doći do određenih nesporazuma i konfuzije kada se ovaj zakon bude primenjivao. Dakle, kada smo u takvoj situaciji, u kojoj se nalazimo zbog globalne ekonomske krize a i zbog lokalne krize u kojoj se nalazimo unazad dvadeset godina, onda je smešno kad se u obrazloženju Vlade kaže da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Kako ćemo onda da finansiramo uniforme tih komunalnih policajaca, kako ćemo da finansiramo prevozna sredstva tih komunalnih policajaca, kako ćemo da finansiramo prostorije u kojima će da borave, kako ćemo da finansiramo sve ono što je potrebno za redovan rad komunalne policije? U sledećem stavu govori se o tome da će komunalna policija da dođe do određenih sredstava, imaće sopstveni izvor sredstava na osnovu naplate, verovatno, prekršajnih kazni koje će sama da utvrđuje, odnosno koje će sama da zarađuje. Prema tome, za budućnost se predviđa jedan novi namet za građane Srbije, koji su i ovako poprilično, što se poreza i nemaštine tiče, pogođeni postojećom krizom. Mislim da je ovaj zakon za sada pomalo nepotreban i suvišan, pogotovo zato što imamo zakone, kao što je zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, statut AP Vojvodine, koji čekaju u redu da bismo napokon uredili podzakonske i zakonske akte, što je inače ova država bila obavezna, po Ustavnom zakonu, da uradi do kraja decembra 2008. godine. Očigledno je da postojeća vlast nije u mogućnosti da uskladi svoje propise sa Ustavom, nije do sada potvrdila statut Vojvodine, koji čeka strpljivo u redu od oktobra meseca 2008. godine, a ni zakon o nadležnostima nije stigao na red. Ovaj zakon o komunalnoj policiji zaista ne bi mogao da bude prioritetan u odnosu na mnoge nužne poslove koje je Vlada do sada već morala da završi. Stvarno bih skrenula pažnju izvršnoj vlasti da kada donosi ovakvu vrstu zakona, koji su u jednom svom delu represivni, bez obzira na to što je predviđeno da su prevencija i bezbednost osnovni ciljevi zakona, represija će ostaviti veoma loš utisak, pogotovo što je ta represija vezana, u stvari, za novčane izdatke, dakle pogađa direktno građanina u gradu. Kažem, samo u gradu, jer će građanin možda biti ugrožen od strane komunalnog policajca koji će odjednom da iskoči iza nekog ugla, kao što to sada rade saobraćajni policajci koji iskaču iza žbunova pored puta i slično. I za najmanji vid prekršaja slede kazne, novčani izdaci. Dolazimo u situaciju da se ova država sve više okreće represiji, umesto da prihvata neke evropske vrednosti u koje se kune, ali očigledno samo deklarativno. Bilo bi dobro da se pre svega dobrobit građana stavi u prvi plan, a sve ostalo u drugi, koliko je moguće u ovakvoj sredini u kojoj živimo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Poslanička grupa LDP je iskoristila vreme koje joj je na raspolaganju kao poslaničkoj grupi u raspravi u pojedinostima. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 7. stav 3. kaže: „Oblike i način ostvarivanja saradnje komunalne policije i gradskih inspekcijskih službi bliže propisuje skupština grada.“ Svi smo svedoci, recimo, kako funkcioniše Skupština grada u gradu Beogradu, kakav je niz zloupotreba, mahinacija i kršenja zakona upravo sproveden u Skupštini grada Beograda, kako funkcioniše Skupština grada, kako se otimaju opštine, kako se obezbeđuju sredstva iz budžeta i kako se raspoređuju. Daću vam samo jedan parametar kako se vrši zloupotreba od strane većine u Skupštini grada Beograda, i to sledeći primer: za opštinu Savki venac za kapitalna ulaganja odvojeno je 89.000.000 dinara u budžetu, za opštinu Zemun za kapitalna ulaganja odvojeno je 52.000.000 dinara; opština Zemun ima manje od 138.000 birača, a opština Savski venac 47.000 i nešto birača. Sledeće poređenje: za namensku potrošnju opština Savski venac dobila je 175.000.000 dinara, opština Zemun je za namensku potrošnju dobila 166.000.000 dinara. Evo jednog parametra za poređenje, na primer, tamo gde je centralna vlast i moć Demokratske stranke, na opštini Stari grad – ukupan obim sredstava koja ima opština Stari grad jeste 1.431.000.000 dinara, toliko je raspoređeno iz budžeta grada za opštinu Stari grad, a ukupan obim sredstava koja ima opština Zemun, sa 138.000 birača, u odnosu na Stari grad koji ima manje od 60.000, jeste 686.000.000 dinara. Eto kako funkcioniše Skupština grada Beograda, a u ovom članu 7. piše da način i oblike ostvarivanja saradnje komunalne policije i gradskih inspekcijskih službi bliže propisuje skupština grada. Podsetiću vas samo na jedan primer, kako je odlično radila komunalna policija kada je u Beogradu bio Bajden. Tada je komunalna policija očistila celu Ulicu kneza Miloša za manje od 24 časa – nijedno vozilo, nijedan kontejner, nijedna kesa, niti smeće, nijedan prozor nije mogao da bude otvoren. Tada je komunalna policija uz asistenciju redovne policije i svih komunalnih preduzeća mogla da obavi posao kako treba, a sada je komunalna policija nesposobna da uradi taj posao zato što treba da se uvede neki novi segment zapošljavanja partijskih drugova iz Demokratske stranke. Daću vam još jedan primer koji se odnosi na gradonačelnika. Gradonačelnik je u protekloj nedelji bio glavni šerif za rešavanje problema parkiranja na savskom priobalju. Uz pratnju interventnih brigada, „Parking servisa“ i zaposlenih u tom preduzeću rešavao je problem parkiranja na zelenim površinama i na savskom priobalju. Kada je nastao, na neki način, konflikt između lica koja su parkirala vozila... Odmah da se razumemo, mi iz SRS nismo za komunalni nered i za to da se parkira gde ko stigne, ali kada uzmemo u obzir da je upravo grad kriv zato što nije obezbedio parking mesta, zato što nije obezbedio garaže, zato što je uveo visoke cene u „Parking servisu“, onda nije ni čudo gde se i na koji način građani parkiraju. Gradonačelnik je reagovao ovako – pročitaću vam ukratko, da bih što više vremena iskoristio za ostale članove zakona, kaže – policija je osujetila razjarenog mladića i stavila mu lisice na ruke, ali se ubrzo ispostavilo da je dotični mladoženja na svadbi koja se u to vreme obavljala, odnosno odvijala na određenom splavu, pa je na Đilasov zahtev (evo kako sarađuje redovna policija sa gradonačelnikom) mladić pušten. Tu, međutim, nije bilo kraja gradonačelnikovim mukama, svatovi su nastavili da negoduju, a iz gomile se čulo – gradonačelniče, brate, za tebe smo glasili a ti sada ovako, na šta im je Đilas odgovorio da je zakon isti za sve. Kako je zakon isti za sve ako su ga pustili? Evo kako gradonačelnik sprovodi pravdu sa interventnom policijskom brigadom i sve „Parking servisom“. Zamislite kakvu će on pravdu da sprovodi sa komunalnom policijom kada vadi ljude koji se venčavaju, sa svadbe, da pomere svoja vozila. Pazite šta on kaže – svatovi su nastavili da negoduju, jer su, kako oni tvrde, obmanuti od strane vlasnika splava koji im je rekao da mogu slobodno da parkiraju vozila na keju. Gradonačelnik im je sugerisao da kazne daju pomenutom gazdi, jer ih je obmanuo. Pogledajte rešenje, komunalna policija ima zadatak, prvo, da napravi policijske gradove, da Demokratska stranka bude bezbedna u onim poslovima koji nisu dostupni javnosti, a drugo, da puni budžet „lupajući“ kazne tamo gde treba i gde ne treba, zloupotrebljavajući ovakav vid saradnje komunalne policije sa redovnom, koju propisuje Skupština grada u kojoj većinu ima DS, posebno akte koje bliže uređuje gradonačelnik sa ministrom unutrašnjih poslova; to vam dovoljno govori kakva je zloupotreba na pomolu. Dakle, još jednom da ponovim, ono u šta ne treba verovati jeste upravo saradnja Skupštine grada i bilo koje druge institucije u ovoj državi. Ako je Skupština grada uspela nelegalno da otme jednu opštinu, Zemun, da uvede tamo prinudnu upravu, da raspiše izbore za jednu lokalnu samoupravu, za gradsku opštinu u Beogradu, onda vam je jasno šta je Skupština grada i u čemu se njen rad ogleda. Ovaj amandman mog kolege Buhe, treba prihvatiti. On se odnosi na opštine i skupštine gradova, da ne bi bilo podele građana, jer svi građani imaju jednaka prava, pa i na zaštitu od komunalnog nereda. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je devet minuta. Na član 8. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, stav 2. na koji sam podneo amandman glasi: „Kada je to potrebno radi izvršavanja poslova iz nadležnosti komunalne policije, na obrazloženi zahtev policija će dostaviti lične podatke za građane, podatke za vozila i druge podatke iz evidencija koje vodi u skladu sa zakonom.“ Molim vas da obratite pažnju na ovu formulaciju – obrazloženi zahtev. Kao što znate, obrazloženi zahtev može biti usmeno obrazloženi zahtev i može biti pismeno obrazloženi zahtev. Apsolutno je nelogično, i smatram da je u suprotnosti sa zakonom, da neko iz policijske arhive daje lične podatke, podatke o nečijim ličnim stvarima samo na osnovu nečijeg usmenog zahteva. To ostavlja prostor za razne zloupotrebe. Može se dogoditi da načelnik komunalne policije vaše lične podatke dostavi nekom licu koje će te podatke zloupotrebiti, iskoristiti za neku protivzakonitu radnju. Smatram da je neophodno precizirati, predlagač je verovatno na to mislio, ali je propustio, da se misli na obrazloženi pismeni zahtev. U skladu sa tim podneo sam amandman da se između ove dve reči „obrazloženi zahtev“ ubaci reč „pismeni“. Iskoristiću ovu priliku da se osvrnem i na odredbu ovog predloga zakona da svaki od 24 grada određuje izgled uniforme svoje komunalne policije. To je, najblaže rečeno, potpuno neozbiljno. Kad je Srbija bila koliko-toliko ozbiljna država imali ste na ulicama tri vrste uniformi – vojnu, policijsku i uniformu vatrogasaca. Na jednoj strani, to je kod građana izazivalo osećaj sigurnosti, a na drugoj, uniformisanim licima davalo je na značaju, obezbeđivalo im je određenu vrstu autoriteta. Svedoci smo da se poslednjih deset godina u većim gradovima, Beogradu, Nišu, Novom Sadu, a zatim i u manjim mestima, na ulicama pojavljuju raznorazne uniforme raznoraznih agencija za obezbeđenje. Kada vidite uniformisano lice možete samo da nagađate da li je u pitanju vojnik Dragana Šutanovca, policajac Ivice Dačića, pripadnik KFOR-a ili SFOR-a koji je na osnovu onog sramotnog zakona dobio mogućnost da prelazi preko teritorije Srbije, da li je možda u pitanju pripadnik grupe „Pink panter“, pripadnik Arkanovih „Tigrova“ ili radnik obezbeđenja. Jednostavno, građani Srbije više neće biti u mogućnosti da prepoznaju službena lica, ko je na ulici policajac, ko je vatrogasac, ko je komunalni policajac. Povrh svega toga, na ulice gradova Srbije izaći će još 24 različite uniforme. Teoretski, može se dogoditi da komunalni policajac u Beogradu nosi žutu uniformu, u Novom Sadu narandžastu, u Leskovcu crveno-belu možda, ako načelnik tamo bude navijao za „Crvenu zvezdu“, u Užicu uniformu oker boje itd. Stvarno smatram da je ovo neozbiljno, da treba propisati da jedinstvena komunalna policija koja postoji na teritoriji države Srbije nosi jedinstvenu uniformu. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je sedam minuta i trideset sekundi. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Čomić. Naslov iznad člana 8. je „Saradnja sa policijom“. Ovaj član bi trebalo da reguliše saradnju između ove parapolicije ili šerifske službe i redovne policije. Međutim, to ovaj član ne čini. Naime, član se sastoji od tri stava. Naš amandman se sastoji u tome da mi predlažemo da se stav 3. briše. Pročitaću taj stav: „Radi razvijanja međusobne saradnje komunalne policije i policije, gradonačelnik može sporazumno sa ministrom nadležnim za unutrašnje poslove da donosi odgovarajuće akte o saradnji i osniva koordinaciona tela od značaja za ostvarivanje zajedničkih ciljeva.“ Ovde se upotrebljava reč „može“, ne postoji nikakva obaveza da gradonačelnik ostvari neku formalnu vrstu saradnje kroz ta podzakonska akta, odnosno kroz odgovarajuća akta o saradnji. Čak ovde stoji – koordinaciona tela. Dakle, čak postoji i većina. Imate 24 grada, 24 gradonačelnika, znači da se tu mogu desiti 24 forme saradnje komunalne policije sa policijom. To, po nama, može da stvori priličan haos, 24 različita modela saradnje. Ono što je neobično kod obrazloženja zašto je ovaj amandman odbijen... A to se vrlo često dešava, da nam predlagač zakona u nedostatku pravih argumenata pošalje, poslaniku ili poslanicima koji su podneli amandman, vrlo nerazumljivo obrazloženje. Pročitaću i to: „Amandman se ne prihvata. Predviđeno rešenje u članu 8. Predloga zakona je celishodno i u svemu suodnosno sa postojećim rešenjem iz člana 188. Zakona o policiji kojim je utvrđeno odgovarajuće ovlašćenje ministra unutrašnjih poslova. Konsekventno tome, postoje i zakonske garancije za najbolju praksu. Akti će biti dvostrani, neće zavisiti od nahođenja gradonačelnika, niti će napraviti veliku zbrku, kao što to nije slučaj ni sa dosadašnjom primenom člana 188. Zakona o policiji.“ Nisam ovde podnela amandman na Zakon o policiji, nego na Predlog zakona o komunalnoj policiji. Dakle, upotreba reči kao što su „suodnosno“, „konsekventno“ itd. očigledno služi samo za to da zbuni one koji čitaju obrazloženje, tako da bih zamolila predlagača da ubuduće objašnjenja budu jasna, a ne da se traže objašnjenja obrazloženja. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je pet minuta. Na član 10. amandman je podneo poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na Predlog zakona o komunalnoj policiji koji sam podneo ispred SNS predviđa brisanje stava 4. u članu 10. Odnosno, ovde je došlo do tehničke greške, pošto se ono o čemu ću pričati i sam amandman odnosi na stav 3 (ali to sad toliko nije bitno), koji se odnosi na sredstva prinude koja su kroz ovaj zakon predviđena. Smatram da sredstvima prinude mogu da raspolažu samo pripadnici MUP-a, i to iz više razloga. Osnovni razlog bi svakako bila obuka koju bi potencijalni komunalni policajci trebalo, odnosno morali da prođu. S druge strane, dovodi se u pitanje efekat koji bi ostavili na građane. Da li bi nošenje tih palica i lisica građani shvatili kao provokaciju i da li bi ti komunalni inspektori praktično stvarali odbojnost? Nadležnosti komunalne policije nisu dovoljno definisane i s obzirom na to da im se nadležnosti prepliću sa policijom, postavlja se pitanje potrebe postojanja sredstava prinude. Moram da izrazim sumnju u opravdanost ovih mera, jer smatram da se ništa neće promeniti ovim zakonom u efikasnosti i reagovanju nadležnih povodom ugrožavanja imovine, javnog reda i mira itd. Ako je ideja Ministarstva bila da zaštiti komunalnog policajca kao pojedinca, to je još gora varijanta. Sa tom palicom, a bez vatrenog naoružanja – moram da napomenem da se ni u kom slučaju ne zalažem za otvoreno nošenje vatrenog oružja niti za naoružavanje komunalnih policajaca – vi od komunalnih policajaca pravite glinene golubove, odnosno niti će oni biti zaštićeni, niti će te palice smeti da upotrebe. Činjenica je da u Srbiji, nažalost, građani pucaju i na prave policajce, a ne da neće na komunalnog policajca. Šta to znači? Znači da će komunalni policajci naplaćivati kazne ljudima koji prodaju kupus van pijačnog mesta, a okretaće glavu od onih koji su naizgled problematični. Najbolji primer besmislenosti odredbe zakona vezane za sredstvo prinude bi možda bili ribočuvari. Da vas podsetim da su donedavno vršeni oružani napadi na ribočuvare, vezivane im ručne bombe za mreže, i slično. Šta će se tek desiti komunalnim policajcima, koji realno pokrivaju mnogo više oblasti? Obrazlažući Predlog zakona o komunalnoj policiji u Skupštini Srbije ministar Milan Marković je naveo da će komunalna policija biti na usluzi građanima i rešavati probleme koji im svakodnevno zagorčavaju život, kao što su buka iz kafića, nepropisno šetanje pasa, nesavesno ponašanje u saobraćaju i narušavanje čistoće javnih površina. Sada je tim komunalnim policajcima neophodna palica i lisice da bi kaznili građane koji nepropisno šetaju pse, narušavaju čistoću javnih površina itd. Srpska napredna stranka ne može da glasa za Predlog zakona koji će naneti, pogotovo u ovim odredbama zakona, mnogo više štete nego koristi. Zbog svih razloga koje sam naveo trebalo bi da razmislite o brisanju članova koji podrazumevaju sredstva prinude i da prihvatite amandman koji smo podneli kolege iz SNS i ja.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je sedamnaest minuta i trideset sekundi. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.)
Građani Srbije, srećna vam Nova 1984. godina. Izgleda da je „Veliki brat“ odlučio ne samo da vas posmatra, nego da preduzima i određene konkretne mere. Izgleda da je dalekovidi Džordž Orvel pišući bestseler imao na umu, ili se prikazalo čoveku, da će nekada negde neka država primenjivati njegove principe iz knjige. Ili su pisci ovog zakona i tvorci ovog sistema u Srbiji mnogo čitali Džordža Orvela, pa im se svidelo i onda su krenuli da praktično primene to što se u njegovoj knjizi nalazi. Zamislite situaciju da jedan gradonačelnik koji se, recimo, zove Knežević i koji je gradonačelnik Zrenjanina, dođe u situaciju da ga hapse zbog nekih njegovih dela. On ima policiju koja ima pravo da pendreči, da hapsi, da bije i da privodi. Zamislite sudar policije i komunalne policije koja je pod direktnom vlašću gradonačelnika. Pošto niste uspeli, gospodo iz vlasti, da policiju svedete na nivo gradova, na nivo opština i predate gradonačelnicima u ruke, vi ste krenuli da pravite neku drugu parapoliciju i paravojsku na ovaj način. Ne bi me iznenadilo da već sutra, prekosutra, kada ovaj zakon stupi na snagu, nekoliko meseci kasnije, donesete zakone i za ostale delatnosti i za ostale nosioce komunalnih poslova, pa da nas, recimo, mogu hapsiti radnici gradske čistoće jer smo bacili pikavac na ulicu, da mogu da nas hapse šinteri ukoliko nam kuče zalaje iz dvorišta, da nas hapse šumari, da nas hapse čuvari polja. Na šta svodite Srbiju, gospodo iz vlasti? Na policijsku državu. Na šta svodite Srbiju? Na državu koja će imati 40 vrsta policije. Jedino se može zaposliti u policiji, a da li će biti komunalna, da li će biti ovakva, onakva. Niko po Ustavu, niko po zakonu nema prava da sprovodi prinudu nad građanima, osim MUP-a i državne policije. Sve ostalo je farsa, sve ostalo je način da prigrabite još malo mogućnosti da zaplašite građane Srbije. Neće vam uspeti.
Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u predloženom amandmanu stav 2. člana 11. u izmenjenom obliku glasi: „U skladu sa strateškim planom, komunalna policija sačinjava godišnje planove rada i dostavlja ih gradskom, odnosno opštinskom veću na usvajanje.“ Značaj uvođenja komunalne policije u naseljima koja nemaju status grada ne mora se posebno objašnjavati. Obrazloženje predlagača je da većina opština ne raspolaže kapacitetima za preuzimanje ovih nadležnosti. Kakvi kapaciteti su potrebni za poslove koje opštinske službe ionako obavljaju? Jedino su im sredstva za sve poslove drastično smanjena, ako se na te kapacitete mislilo. Sve se to može prilagoditi potrebama pojedinih opština u skladu sa površinom, brojem stanovnika i drugim specifičnostima. Moglo se, na primer, predvideti udruživanje više susednih opština sa zajedničkom komunalnom policijom. Kako to da ne postoji kapacitet za komunalnu policiju, ali postoji kapacitet za finansijsku policiju? Da li se to postupno i postepeno Srbija već deli? Ljudi iz opštinskih mesta ili provincijalci, kako ih građani nazivaju, prilikom boravka u gradu mogu biti neprijatno iznenađeni pretresima, privođenjima, zaplenom imovine, upotrebom fizičke sile od strane nekih uniformisanih lica koja nisu policajci, i to u situacijama koje su za njih nepoznate jer ovaj zakon za njih ne postoji. Pisan je samo za gradove i primenjuje se u gradovima. Suočeni samo sa komunalnom inspekcijom, čija su ovlašćenja potpuno drugačija, ljudi koji ne žive u gradovima znaju da u slučaju bilo kakvog prekršaja mogu imati posla samo sa redovnom policijom, odnosno pripadnicima MUP-a. Ovde je na delu diskriminacija i početak regionalizacije države, koliko god to nekom bilo čudno. Sutra možemo očekivati predloge zakona koji regulišu neke druge oblasti života, a koji će važiti samo u pojedinim područjima i regionima. Vrlo važnih, nepremostivih razlika među gradovima, opštinama, okruzima, regionima i izgovora za donošenje ovakvih zakona uvek će biti. Možda će to biti i najtrivijalniji razlozi, ali dovoljni za nove podele.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Miloš Radulović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Ovo je, u suštini, jedan od dva amandmana koja je Vlada prihvatila. Podneli smo amandman na član 49, doći ćemo kasnije i do tog člana, gde tražimo da se doda novi stav, a to je: „Skupština grada daje saglasnost na strateški plan komunalne policije.“ On je upravo analogan ovome što se prihvata, ovom amandmanu. Član 49. kaže: „Gradsko veće, na predlog načelnika komunalne policije, doneće prvi strateški plan komunalne policije najkasnije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ Normalno je, po analogiji, ako se prihvata ovaj amandman DSS-a, da se ugradi i drugi stav, u kom stoji da skupština grada daje saglasnost na ovaj strateški plan. Još jedno pitanje, gospođo ministre, nisam vas malopre čuo dobro: da li ljudi koji se zapošljavaju u organima državne uprave moraju, pre nego što ih prime u radni odnos, da predaju potvrdu da nisu osuđivani? To je potrebno zarad javnosti, da javnost zna. Molim vas da odgovorite na ovo. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ministarka Malović želi reč. Samo jedan pritisak na taster. Izvolite.
Pošto sam ovde umesto svog kolege ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, povodom vašeg pitanja, meni nije logično da neko ko se prima u državnu službu bude osuđivan, ali odredba Predloga zakona je urađena u skladu sa Zakonom o policiji koji predviđa da se može zaposliti lice koje je osuđivano na kaznu manju od tri meseca zatvora.
Da li još neko želi reč? Na član 14. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što sam i rekao u svom prvom obraćanju povodom ovog zakona, čini mi se da su ovaj zakon pisala deca koja su se igrala. To ostavljam gospodinu Markoviću kada se uozbilji jednom, pa počne da radi svoj posao ministra, spusti malo nos dole i postane čovek i prihvati svoje greške. Pravi je zločin ovo što ste napisali u ovom obrazloženju, odnosno mislim da je taj ko je pisao obrazloženje slagao gospodina Cvetkovića, predsednika Vlade, koji je potpisao, biće blam da kažem, jednu neistinu. U obrazloženju zašto se ne prihvata moj amandman se kaže: „Amandman se ne prihvata. Uslovi iz člana 14. Predloga zakona su zakonski (posebni i opšti), ali među opštim uslovima na koje se upućuje članom 14. Predloga zakona je i uslov iz člana 6. stav 1. tačka 6) Zakona o radnim odnosima u državnim organima, prema kome i ova lica moraju ispunjavati i uslove predviđene drugim propisima ili aktom o sistematizaciji radnih mesta u organu, kako prilikom prijema u radni odnos, tako i prilikom raspoređivanja na pomenuta radna mesta primenom člana 14. Zakona o radnim odnosima u državnim organima“. Prvo, da odmah raščistimo, na zaposlene u organima lokalne samouprave ne primenjuje se Zakon o zaposlenima u državnim organima, osim ako to posebno nekim zakonom nije regulisano. Zakon se poziva na član 14. i podnosilac zakona tvrdi da se primenjuje Zakon o radu u državnim organima. Pročitaću član 14. stav 1, da bi i građani Srbije a i poslanička većina koja će da glasa za ovaj zakon znali kakvu Vladu imaju: „Za rad na poslovima načelnika komunalne policije zaposleni mora da ima stečeno visoko obrazovanje na studijama drugog stepena, odnosno na osnovnim studijama u trajanju najmanje četiri godine i najmanje pet godina radnog iskustva u struci“, u kojoj struci, nigde ne piše, makar da je neko napisao - na poslovima bezbednosti, „kao i da ispunjava opšte uslove propisane za rad u organima grada“. Znači, ne u organima državne uprave, kako to u ovom obrazloženju stoji. Znači, sistematizacija grada određuje koje uslove mora da ispuni načelnik komunalne policije. Pošto sistematizaciju propisuje gradonačelnik, zašto ne bi mogao da napiše u toj sistematizaciji, a nema zakonsku prepreku da to napiše, da načelnik komunalne policije može da bude akademski slikar, dramaturg, arheolog, da ne nabrajam? Nema zakonsku prepreku da to stavi u sistematizaciju. Imaćemo situaciju da će neko ko je dobar prijatelj sa gradonačelnikom, ako ima završen bilo koji fakultet, ispunjavati uslove da bude načelnik komunalne policije. Možemo da pričamo o tome kada su u pitanju načelnici nekih odeljenja, ali ovde pričamo o načelniku čiji će službenici direktno da budu u kontaktu sa građanima i koji imaju pravo da primene silu prema građanima. Onda je ministar Marković, koji je tvorac ovog zakona, jedno malo dete kome ste dali vlast, pa se igra sa njom.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je petnaest minuta i trideset sekundi. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
U prilog svemu ovome što sam rekao za svoj prethodni amandman ide i obrazloženje koje je dato za amandman na član 15. koji je podnela moja koleginica narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Član 15. se tiče toga ko raspoređuje načelnika komunalne policije. Predlagač traži da načelnika komunalne policije raspoređuje načelnik jedinstvenog organa gradske uprave, odnosno uprave obrazovane za pojedinu oblast u čijem je sastavu komunalna policija. Odbornici u skupštini grada neće moći da utiču na izbor načelnika komunalne policije. Na ovaj način, osim što će biti kakav-takav konkurs, koji ne garantuje da će kvalifikovano, stručno i moralno lice da obavlja ovaj posao, nego isključivo odluka lokalnih političkih partija i gradonačelnika ko će da bude postavljen na mesto načelnika komunalne policije... Amandmanom je traženo da načelnika komunalne policije predlaže gradonačelnik, da bismo znali ko će biti odgovoran, taj ko je u neposrednom kontaktu sa građanima kao najviši predstavnik lokalne vlasti, a ne načelnik opštinske ili gradske uprave, koji nema direktnu komunikaciju i koji ipak nema najveću odgovornost za funkcionisanje lokalne samouprave, pa u ovom slučaju ni komunalne policije. Tražili smo amandmanom da načelnika raspoređuje skupština. Zašto da ne? Neka ga predložigradonačelnik, neka većina podržava tog gradonačelnika, odbornička, neka ga predloži, neka to lice bude kvalifikovano za taj posao, neka se isturi pred predstavnike opozicije, neka se i gradonačelnik isturi pred predstavnike opozicije, ukoliko njegov predlog ne valja. Jednostavno, na taj način, zbog javne rasprave, vodi računa o stručnoj osposobljenosti i moralnim kvalitetima načelnika komunalne policije. Shvatite, ljudi, ovim zakonom pravite parapolicijski organ. Samim tim, rad tog organa mora da bude mnogo više kontrolisan od strane javnosti, građana, odbornika, nego bilo koji drugi zakon koji donosite. Zato i smatram, kao što sam rekao povodom prethodnog amandmana, da su se mala deca igrala s tim i napravila jedan ovako loš zakon. Samo postavljam pitanje – šta će da se desi kada neki komunalni policajac ili načelnik komunalne policije prekorači ovlašćenja, pogotovo kada je u pitanju upotreba sile i, ne daj bože, neko smrtno nastrada? Sa time se igrate.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je dvanaest minuta. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, naš koncept kako vidimo poziciju komunalne policije i načelnika komunalne policije u strukturi opštinske vlasti razlikuje se od onoga što je predložila Vlada. Kao što smo i izlagali kada je u pitanju bio amandman na član 2, mi želimo da ojačamo poziciju komunalne policije kada je u pitanju gradska uprava, da bude jedna od uprava u okviru gradskih uprava i, naravno, poziciju samog načelnika komunalne policije. Mi vidimo da nekoliko poslednjih amandmana upravo i jesu na tom tragu, na koji način da osobu i službu koja će imati tako velika ovlašćenja da primenjuje silu, da privodi, da naređuje, da pregleda predmete i stvari, ojačamo da bi imala legitimitet i da bi pred građanima delovala ozbiljno sa stanovišta svoje pozicije u strukturi lokalne vlasti. U tom smislu je podnet i ovaj amandman kada je u pitanju imenovanje načelnika komunalne policije. Prosto, mnoge stvari, kada su u pitanju pozicije pojedinih organa lokalne samouprave, moramo na ovaj način uozbiljiti. Čitav ovaj zakon, kada smo diskutovali u načelnom delu, predstavljen je ne samo kao ispunjavanje obaveza iz Zakona o lokalnoj samoupravi, nego i kao dalji korak, kako Vlada želi da kaže, u postupku decentralizacije; prosto, niz zakona, niz odluka koje Vlada je donela, politika koju vodi jeste decentralizacija. Zaista se postavlja pitanje, baš kada su u pitanju odluke Vlade Republike Srbije, da li smo mi na tom tragu da se u Srbiji izvrši suštinska decentralizacija? I naravno, ispunjavanje obaveza iz Ustava, jer sam Ustav o tome govori. Danas smo govorili ovde, u periodu kada su postavljana pitanja predstavnicima Vlade, zašto nema na dnevnom redu statuta AP Vojvodine. Dobili smo odgovor – zato što nema zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodine. Želim da podsetim Narodnu skupštinu i javnost Srbije da je Demokratska stranka Srbije uputila u skupštinsku proceduru Predlog zakona o prenosu nadležnosti. Kako je rekla predsednica Skupštine, mi ne možemo da donesemo statut, damo saglasnost, koji je već u skupštinskoj proceduri, jer nema zakona. Evo zakona, stavite na dnevni red naš Predlog zakona i stavite na dnevni red, ako smete, Predlog statuta. Ovde koristim priliku, s obzirom na to da je gospođa Snežana Malović, ministar pravde, član radne grupe ili koordinacionog tela za izradu zakona o nadležnosti, da pitam – u čemu je problem? Zašto taj zakon o nadležnosti, posle usvajanja statuta u Skupštini Vojvodine u februaru mesecu, nije još na dnevnom redu? Šta je toliki problem da se utvrde nadležnosti u skladu sa Ustavom? Demokratska stranka je to uradila u relativno kratkom roku i sve te nadležnosti, proverite, direktno su u saglasnosti sa svim ustavnim odredbama. Ali, čitava Vlada, sa svim svojim aparatom, nije u stanju da takav jedan predlog zakona uradi. Imam utisak, i to je verovatno utisak cele javnosti, da se tu radi o jednom piljarskom odnosu trgovine između pokrajinske administracije i Vlade, ko će tu više nadležnosti da uzme da se ne bi stvorio konflikt unutar same vladajuće koalicije. Drugačije ne može da se objasni ova zaista neustavna pozicija. Imate niz odluka koje je donosila pokrajinska administracija; troše sredstva, a nisu definisane nadležnosti koje ona treba, na osnovu tih sredstava, da realizuje. To je direktna odgovornost Vlade Republike Srbije. Jednostavno, ne može da se objasni javnosti zašto se to događa. Prosto želim da ukažem na to da je to ne samo jedan od načina kako se ne ispunjavaju obaveze iz Ustava Republike Srbije, nego je jedan od načina kako se ne ide u proces decentralizacije. Pored svih ovih finansijskih problema koje ste napravili lokalnim samoupravama, sada ne možemo da ostvarimo ni autonomiju koju imamo po Ustavu. Znači, veliki problemi... I, voleo bih da dobijem odgovor, pošto se špekuliše u javnosti već nekoliko dana, pogotovo posle posete predsednika Republike Borisa Tadića Novom Sadu, kada će biti statut. Mi i javnost Srbije od predstavnika Vlade, gospođe ministarke Malović, koja je kompetentna, radi na tom zakonu, treba da dobijemo konačno odgovor kada će u skupštinskoj proceduri biti zakon o nadležnosti. Mislim da treba da se uspostavi fer i korektan odnos između narodnih poslanika i izvršne vlasti. U čemu je problem? Voleli bismo, svi mi ovde, da čujemo u čemu je problem, šta je tu problem da se definišu nadležnosti u skladu sa Ustavom; prošlo je više od deset meseci. Hvala.
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je dva minuta. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani, pred nama je Predlog zakona o komunalnoj policiji koji je predložila Vlada. Samo bih podsetio da je većina članova Vlade koja je predložila ovaj zakon do pre neku godinu, tačnije do pre desetak godina, ovu Srbiju nazivala policijskom državom, govorila kako je u Srbiji zaposleno preko 80.000 policajaca koji maltretiraju građane Srbije. Međutim, ispostavilo se da to nije tačno, a usvajanjem ovog zakona dobićemo, u pravom smislu, policijsku državu. Usvajanjem ovog zakona više ćemo opteretiti lokalni budžet, a samim tim i građane. Opštinama su potrebne efikasne postojeće službe, komunalne inspekcije, koje u većini slučajeva ne obavljaju svoj posao u skladu sa zakonom i po potrebama. Moj amandman se odnosi na član 15. stav 2. koji se menja i glasi: „Šefa organizacione jedinice raspoređuje načelnik jedinstvenog organa gradske, odnosno opštinske uprave, odnosno uprave obrazovane za pojedinu oblast u čijem je sastavu komunalna policija, na predlog načelnika komunalne policije“. Obrazloženje – komunalna i druga pitanja i problemi čije je rešavanje po ovom predlogu zakona u nadležnosti komunalne policije u podjednakoj meri postoje u svim lokalnim samoupravama, bez obzira na to da li oni imaju status grada ili opštine. Veličina i značaj tih pitanja i problema ne zavisi od veličine lokalne samouprave i broja njenih stanovnika ili od veličine samog gradskog područja, već i od niza drugih okolnosti i faktora. U skladu s tim, postojanje komunalne policije samo u gradovima, odnosno uskraćivanje prava opštinama da i one imaju svoju komunalnu policiju, predstavljalo bi njihovu diskriminaciju i posredno diskriminaciju građana koji u njima žive, a to je suprotno Ustavu Republike Srbije. Vlada nije prihvatila ovaj predlog. Želeo bih da naglasim da je u ovom setu zakona koji su na dnevnom redu predloženo mnogo komisija, kao što su komisija za zaštitu konkurencije, savet komisije, komisija za kontrolu državne pomoći, nacionalni savet za regionalni razvoj, pa nacionalna agencija za regionalni razvoj, pa regionalni razvojni savet, pa regionalna razvojna agencija, pa oblasna agencija, pa komunalna policija – sve je to namet na građane Srbije. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je šest minuta, a Poslanička grupa DSS, ovlašćeni predstavnik narodni poslanik Jovan Palalić ima, u okviru 15 minuta, na raspolaganju još sedam minuta, a poslanička grupa još osam minuta. Radi se o vremenu koje je koristio narodni poslanik kao ovlašćeni predstavnik, odnosno vreme koje je korišćeno u okviru poslaničke grupe. Na član 16. amandman je podneo poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, svrha podnošenja ovog amandmana koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SNS - Napred Srbijo na član 16. Predloga zakona o komunalnoj policiji jeste smanjenje represivnih ovlašćenja komunalne policije. Ovim amandmanom se predviđa ukidanje mogućnosti komunalne policije da vrši proveru identiteta privatnih lica, pregledanje lica i predmeta, privremeno oduzimanje predmeta, kao i upotrebu sredstava prinude i to fizičke snage, službene palice i sredstava za vezivanje. Zašto? Predlagač ovog zakona je u članu 32. stav 1. kao jedan od uslova za obavljanje poslova komunalnog policajca predvideo da komunalni policajac ne sme biti lice osuđivano na kaznu zatvora dužu od šest meseci. Na ovaj način vi predviđate da komunalni policajac može biti lice osuđivano na kaznu zatvora do šest meseci. Šta to zapravo znači? Da će po ovom zakonu lice koje je, recimo, osuđivano za proneveru, krađu, pljačku, nanošenje telesnih povreda, i to ne jednom, već više puta, jer nije predviđeno ovim zakonom da ovih šest meseci bude kumulativna kazna, već parcijalna, imati široka ovlašćenja, široka represivna ovlašćenja i mogućnosti. Gospođo ministre, na ovaj način postoji mogućnost da će odlukom gradonačelnika sitniji kriminalac, ali ipak kriminalac, imati pravo da zaustavlja ljude na ulici, legitimiše, privodi, oduzima dobra, ali i da upotrebljava sredstva prinude i fizičke snage. Da li to znači da je moguć scenario po kojem će tako osuđivani kriminalac, koji je sada postao komunalni policajac, sresti na ulici predstavnika MUP-a koji ga je uhvatio u vršenju krivičnog dela ili predstavnika vašeg ministarstva, sudiju koji ga je procesuirao, čijom kaznom verovatno nije zadovoljan, i upotrebom te iste fizičke snage i palice napraviti novo krivično delo i maltretirati nekoga ko je možda bacio papir pored kante za otpatke? Da li je takav scenario moguć? Da li je tako nešto normalno? Mislim da nije. Da li je ovaj zakon dobar? Naravno da nije. S druge strane, u članu 9. tački 5) predviđeno je da su poslovi komunalne policije i da daje podršku sprovođenju propisa kojima se obezbeđuje nesmetano odvijanje života u gradu, očuvanje gradskih dobara i izvršavanje drugih zadataka iz nadležnosti grada. Da li predlagač zakona, Vlada Republike Srbije na ovaj način formira korpus obučenih lica kriminogene prošlosti, naoružanih palicama, koja će pod formom obezbeđivanja nesmetanog odvijanja života u gradu razbijati proteste sve većeg broja nezadovoljnih građana Srbije koji svoja prava traže u Nemanjinoj ulici ispred Vlade Republike Srbije ili ispred zgrade Predsedništva na Andrićevom vencu? Da li vi na svaki način pokušavate da odbranite neodbranjivo, pokušavate da odbranite Vladu Republike Srbije koju predvode Mlađan Dinkić i G17 plus? To je nemoguće i zbog toga će poslanici SNS u danu za glasanje glasati protiv ovog zakona.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je deset minuta. Na član 16. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, na predlog SRS, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na Predlog zakona o komunalnoj policiji podnosim amandman – U članu 16. stav 1. tačka 6) posle reči „oduzimanje“ dodaju se reči „i čuvanje“. Član 16. predloženog zakona glasi: „U obavljanju poslova komunalne policije, komunalni policajac ima sledeća ovlašćenja...“. Ovaj član ima osam tačaka, a tačka 6) glasi: „privremeno oduzimanje predmeta“. Moj predlog je – privremeno oduzimanje i čuvanje predmeta. Da bi se izbeglo nesavesno postupanje komunalnog policajca, komunalne policije i nadležnog organa sa oduzetim predmetima, koje bi moglo dovesti do njihovog oštećenja, što bi za posledice moglo da ima ne samo nanošenje štete onome od koga je predmet oduzet i plaćanje iste, nego i uništenje dokaza, neophodno je da postoji obaveza komunalnog policajca, komunalne policije i nadležnog organa da privremeno oduzete predmete čuvaju od oštećenja. Ne vidim nikakvog razloga da se ovaj moj amandman u danu za glasanje ne prihvati. Gospodo iz vladajuće koalicije, vi koji predlažete ove zakone, mi iz SRS nismo za ovaj zakon o komunalnoj policiji jer je izuzetno loš. Ako ga već donosite, nemojte razdvajati gradove od opština, nemojte da delite građane na građane prvog i drugog reda. Svi znamo da više komunalnih problema imamo u opštinama, i to u onim malim opštinama, nego u gradovima. Ko su vam ovde komunalni policajci, sa kursom od šest meseci, sa pendrecima, lisicama i ostalim? Imaćemo haos na ulicama i po gradovima. Odakle će se finansirati komunalna policija? Oni gradovi koji imaju novac imaće komunalnu policiju, a oni koji nemaju neće. Ovaj zakon je sigurno nemoguće primeniti u praksi. Hvala.
Na član 17. amandman su zajedno podneli poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Poslaničke grupe NS podneli smo amandman na član 17. gde smo tražili da se posle stava 2. doda stav 3. koji glasi: „Periodično, putem sredstava javnog informisanja građani se upozoravaju na delovanja koja će biti sankcionisana od strane komunalne policije“. S obzirom na to da se uvodi, kako smo svi već ovde konstatovali, jedan parapolicijski aparat u državi koji će funkcionisati na jedan veoma specifičan način, a svakako u direktnom, pre svega konfliktnom, odnosu sa građanima, onda građanima mora biti jasno šta će sve biti predmet sankcionisanja. Vrlo često treba napominjati, proveravati i podsećati šta će sve biti predmet sankcionisanja od strane komunalnih policajaca i šta će uopšte građani moći da čine u svom svakodnevnom korišćenju svojih gradskih potreba. Ono što je inače evropski standard, kako se ovo promoviše... Nije dovoljno da bude evropski standard, moraju svi drugi standardi da budu usklađeni sa evropskim standardima da bi jedan evropski standard ove vrste mogao da zaživi, pre svega jer ga direktno finansiraju građani Republike Srbije iz budžeta. Upravo u obrazloženju za donošenje ovog zakona, da bi građani znali šta to za njih znači, kaže: „Za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. U budžetima gradova i grada Beograda potrebno je, međutim, obezbediti dodatna sredstva za obrazovanje i početak rada komunalne policije, uključujući i sredstava za nabavku uniformi, oznaka i opreme za rad, kao i za osposobljavanje i usavršavanje komunalnih policajaca. Iznos tih sredstava zavisiće prvenstveno od opredeljenja gradova i grada Beograda u pogledu broja ljudstva komunalne policije.“ S obzirom na to da se zakonom precizira da na pet hiljada građana dolazi jedan komunalni policajac, uzgred treba napomenuti, u Beogradu će to građane dodatno stajati oko devet miliona evra, a u gradu odakle dolazim, u Somboru takva jedna služba će koštati oko četiristo miliona dinara na godišnjem nivou. S obzirom na to da je godišnji budžet mog grada 1.493.000.000, to znači da će trećinu sredstava iz svog budžeta građani morati da izdvoje za finansiranje komunalne policije, što apsolutno smatram nemogućim, jer to znači da će sve drugo u tom slučaju da zamre. Mislim da su neka nova, dodatna naplaćivanja od građana neizvodljiva, nerešiva, nesprovodiva. Ovaj zakon ima krupan nedostatak, pre svega u primeni u realnom životu. Hvala.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 18. Predloga zakona o komunalnoj policiji. S obzirom na kratkoću vremena od dva minuta za obrazlaganje amandmana, neću pročitati sadržinu stava 2. člana 18. Predloga zakona, niti tekst amandmana, samo ću da kažem da je smisao podnetog amandmana da se u stavu 2. predvidi postojanje komunalne inspekcije u čitavom spektru lokalne samouprave, a to znači kako u gradovima tako i u opštinama. U podnetom amandmanu rečeno je da se u tekst Predloga zakona umeće termin „opština“, mada je tu mogao možda da dođe u obzir, odnosno da se predvidi i termin „organi lokalne samouprave“, čime bi se obuhvatio i grad Beograd i ostali gradovi, kao i opštine. U odgovoru na amandman Vlada Republike Srbije nije prihvatila amandman koji sam podneo i u odgovoru je navela, između ostalog – imajući u vidu stanje u oblasti lokalne samouprave, u ovom trenutku velika većina opština ne raspolaže kapacitetima koji omogućavaju preuzimanje ove nove nadležnosti. O ovim razlozima se vodilo računa. Da li Vlada i uopšte vlast u poslednje vreme vodi računa o ravnomernom razvoju lokalne samouprave, kako gradova tako i opština? Navešću vam jedan primer. Znamo da, po Zakonu o privatizaciji, pet posto od sredstava prodatih firmi pripada opštini; kako onda prodajom beogradskog sajma Beogradu treba da pripadne 50% Beogradu? Mi u Srpskoj radikalnoj stranci nismo protiv toga, ali zašto to nije slučaj i sa drugim lokalnim samoupravama, sa drugim opštinama, kojima su i te kako potrebna sredstva? Drugi primer – rebalansom budžeta smanjili ste za petnaest milijardi sredstva lokalnim samoupravama, na primer za Aleksinac 40.000.000 dinara. Ali, na drugi način, posrednim putem, preko NIP-a finansirate opštine i pri tome vršite selekciju i klasifikaciju kome ćete to dati. Nedavno ste iz NIP-a po određenim projektima Jagodini dali 210.000.000 za tri sela za izgradnju vodovoda. Nemam ništa protiv toga kao građanin Srbije, ali sam protiv toga što to ne činite i sa drugim opštinama i lokalnim samoupravama, kako bi građani ravnopravno mogli da uređuju svoje životne uslove. Zbog toga smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci protiv ovog zakona, protiv ove vlasti, zato što ne radi pošteno, ravnomerno i zato što odvaja građane na građane prvog i drugog reda.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem. Pitanjem ove kvazipolicije otvaramo nekoliko pitanja, sigurno jedno par ekselans i političko pitanje koje se u izbornim kampanjama obilato koristilo, makar 2000. godine, kada se govorilo da je 70.000 policajaca teško i nebu i zemlji i građanima u Srbiji. Danas ne znamo koliko ti regularnih policajaca tačno imamo, a sada dodajemo neke nove. Postavljamo političko pitanje – zašto su neke sredine izuzete od potrebe za komunalnom policijom, ako to tako jeste, i jedno esecijalno, strukturno pitanje – pitanje nadležnosti. Polufabrikati, polukvalifikovane osobe koje će se naći tako što će ih imenovati neki individualni organ, neki načelnik, neka gradska uprava, neki gradonačelnik, koje će u gradu štititi interese komunalnog reda, mogu biti ljudi različitih profila. Ako im date ovlašćenja koja se zakonom predviđaju i koja se prilično razlikuju od onoga što se tiče tačke 19, čije smo brisanje predložili, u pogledu uslova za proveru identiteta, smatramo da dolazimo u realnu opasnost da će samo po nalogu komunalnog inspektora i po ličnoj proceni komunalnog policajca neko biti legitimisan, a kasnije će u postupku provere, ako je reč recimo o nekom srednjoškolcu koji nema ličnu kartu, pa na osnovu zdravstvene knjižice ili neke đačke knjižice biva priveden u policiju, pozivati roditelje i praviti od toga čitav dar-mar, ako je neko nešto sprejom uradio na zidu. Niko ne opravdava nered, čak ni u pogledu lepljenja plakata, švrljanja po znakovima, švrljanja po stambenim objektima, ali otvara se i drugo pitanje – kako ćemo u selima koja se graniče sa gradovima sprečiti odlaganje komunalnog otpada, zagađenje velikih vodnih slivova, jer će oni koji žele da pobegnu od nadzora inspektora, komunalne policije bežati u susedno selo, transportovati kamionom? Šta će inspektor da radi? Krene za njim i na granici prestanka jedne opštine on više nema nadležnost, pa da obavesti komunalnog inspektora te opštine, pa da on digne policiju... Dakle, bilo je osnova da se provera identiteta i uopšte nadležnosti koje pripadaju policiji polako prebace na policiju, da inspektor, zapravo komunalni policajac, konstatuje šta može da konstatuje u delokrugu nadležnosti bez upotrebe sile, bez upotrebe pendreka i bez prava privođenja i utvrđivanja identiteta, jer to je nešto što zaista treba strogo ograničiti na jednu državnu službu kakva jeste policija. Hvala.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je Srpska radikalna stranka podnela kao sled amandmana da se komunalna policija ne predviđa parcijalno samo za gradove u Republici Srbiji, nego je naša namera bila, ukoliko je to moguće, da se ona predvidi za sve lokalne samouprave. Smatramo da je ovo rešenje, sem toga što je neprihvatljivo, i parcijalno. U ovom obrazloženju ste naveli sve ono što u Srbiji, u gradovima i opštinama predstavlja i čini komunalni nered, ali taj komunalni nered ne može da se rešava parcijalno. Ako se nameće potreba da se isti otklanja u gradu, šta je sporno da se isti otklanja u lokalnim samoupravama, opštinama i na koji način to Vlada Republike Srbije pokušava sistemski u Srbiji da reši, pa ćemo se sa problemima komunalne prirode baviti na teritorijama jedinica lokalne samouprave? Možda se nameće potreba da se to, pre svega, rešava u opštinama pa onda u gradovima. Ako se vratite unazad kroz vreme, svi su ovde svedoci, dolaze iz sredina koje se zaista susreću sa ovim problemima, vi dobro znate da su organi i službe koje se na nivou lokalnih samouprava bave ovim problemima ponajmanje bile službe koje se ovim istinski bave. Uglavnom su se uhlebljivali oni koji nemaju radna mesta, ili su lokalni funkcioneri imali obaveze prema istima pa su ih tu stavljali da ne rade puno, ali da primaju neku sigurnu i malu platu. S druge strane, mi govorimo o zakonu koji treba da podigne nivo komunalnog reda ograničavajući ga na gradove i to u trenutku kad na istoj sednici govorimo o uravnoteženom, navodno uravnoteženom, regionalnom razvoju Republike Srbije. Znate, ne može se regionalni razvoj svesti samo na priču o tome da se pare izdvajaju za krajeve ili regije koje nisu razvijene, odnosno koje su ugrožene. Srpska radikalna stranka je ovde iks puta insistirala na potrebi podizanja nivoa administrativnih postupaka, usluga pa i komunalne svesti i svega onoga što se definiše kao komunalna usluga na nivoima jedinica lokalne samouprave. Ovaj zakon to ne afirmiše. Komunalni haos ne može da se sredi samo činjenicom da ćete nekom dati palicu i lisice i ovlašćenja da legitimiše i utvrđuje probleme. Imate problem sa javnim preduzećima i sa opštinskim upravama svugde. Pre nekoliko dana sam govorio o jednom problemu insistirajući kod jednog ministra, vašeg kolege, da reaguje. Imate opštinsko komunalno preduzeće u Surdulici, opštini iz koje dolazim, koje je mimo zakona podiglo cene komunalnih usluga. Država ih tera kroz inspekcijske organe nekoliko puta da ne divljaju sa cenama i da cene vrate u zakonske okvire. Oni se na to oglušuju. Država nema mehanizme da se suprotstavi takvim stvarima. To su izrazi komunalnog haosa i nereda i oni se ne mogu rešiti činjenicom da ćete nekoga uniformisati, dati mu palicu i lisice i određena ovlašćenja. Vi ne prepoznajete ni načine ni potrebu da ovo u Srbiji uređujete sistemski i zbog te činjenice SRS ne može da glasa za ovaj zakon. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što odredimo pauzu u današnjem radu, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu Poslovnika, člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, nastavićemo raspravu o tački koja u tom trenutku bude bila predmet naše diskusije. Prenosim vam obaveštenje koje je generalnom sekretaru Narodne skupštine Veljku Odaloviću poslao generalni sekretar Radio-televizije Srbije gospodin Stanislav Veljković, u kome se kaže – obaveštavam vas da u utorak, 23. juna 2009. godine i u sredu, 24. juna 2009. godine od 20.00 časova zbog ranije preuzetih programskih obaveza nećemo biti u mogućnosti da pratimo zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu RTS-a. Znači, do 20.00 časova smo u direktnom prenosu, a potom u odloženom prenosu. Određujem pauzu do 15.00 časova. U 15.00 časova nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice raspravom u pojedinostima po amandmanu koji je na član 20. podneo narodni poslanik Milan Knežević. Hvala. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom u pojedinostima Predloga zakona o komunalnoj policiji. Zastali smo na članu 20. Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milan Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo - SNS podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o komunalnoj policiji. Ovim amandmanom se predviđa brisanje člana 20. Sam član 20. se odnosi na dovođenje lica i glasi: „Ako komunalni policajac ne može da utvrdi identitet lica proverom iz člana 19. ovog zakona, to lice će bez odlaganja dovesti nadležnom organu radi utvrđivanja identiteta.“ Vidite, ovim članom 20, vezano za član 19, komunalnoj policiji se daje ovlašćenje da može da vrši proveru identiteta, privođenje lica i utvrđivanje identiteta. To su ovlašćenja koja mogu da imaju samo pripadnici MUP-a. Moj amandman je jedan od desetak amandmana našeg poslaničkog kluba koji se odnose na brisanje stavova ili članova zakona koji daju mnogo veća ovlašćenja pripadnicima komunalne policije, koji daju ovlašćenja, kao što sam rekao, za proveru identiteta, privođenje, pregledanje lica i predmeta, oduzimanje predmeta, kao i za upotrebu određenih sredstava prisile. Sve su to ovlašćenja koja su znatno veća i ne pripadaju, po prirodi posla, komunalnoj policiji, koja sigurno nije, niti će biti opremljena i obučena za ovu delatnost. Obrazloženje za odbijanje svih naših amandmana se svelo na ono koje je pročitao moj kolega Oto Kišmarton, koje ne bih ponovio, a davanje ovako velikih ovlašćenja komunalnoj policiji je loše u praksi. Iz tih razloga smatramo da je ovaj zakon loš i da bi ga trebalo vratiti i revidirati u ovim segmentima koji se odnose na ovlašćenja i nadležnosti komunalne policije koja se izjednačava sa nadležnostima MUP-a. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 20. dodaju novi naslov i novi član 20a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana gospođo Čomić, nema nama ministra za lokalnu samoupravu gospodina Markovića, nema ministra pravde gospođe Malović. Moram primetiti da je više podnosilaca ovog jednog amandmana, nego poslanika vladajuće koalicije, od kojih su samo tri prisutna, kao da oni nemaju neke opštine i gradove iz kojih dolaze; ova problematika njih očigledno ne interesuje, da li će komunalna policija u njihovim gradovima zaživeti ili ne. Ovim amandmanom smo pokušali da posle člana 20, koji predviđa dovođenje nadležnom organu lica koje nije u mogućnosti da se identifikuje... Predložili smo da komunalni policajac ima pravo zadržavanja takvog lica kada ga uhvati u prekršaju ili vršenju krivičnog dela; znači, može da ga zadrži i o tome odmah obavesti policiju koja će dalje sprovesti ove radnje. Mislimo da je to jedino što je moguće predvideti za pripadnike komunalne policije, jer sve ostalo, da oni vrše pretres, pregled stvari, dovođenje i ostalo, mislim da to treba da rade predstavnici MUP-a, a do njihove asistencije komunalni policajac jedino što može da učini jeste da zadrži takvo lice. U protivnom, mislim da će doći do ogromnih zloupotreba, može doći i do primene fizičke sile i do vezivanja. Možete pretpostaviti šta će se događati u prigradskim naseljima, u seoskim naseljima. Kako će se pojedini pripadnici komunalne policije ponašati, to je zaista nepredvidljivo. Znate da čovek i u vojsci kad dobije čin desetara misli da je sam bog, pa čudo radi sa svojim drugarima sa kojima je do juče delio i dobro i zlo, a zamislite kada neko dobije ta ovlašćenja, kada stavi za pojas gumenu palicu i lisice i kada mu date mogućnost da nekoga privodi i da nekoga pretresa! Mislim da će doći do velike zloupotrebe, do maltretiranja građana, ali to će se pokazati u praksi. Na sreću, pošto niste predvideli sredstva za komunalnu policiju, mislim da ona neće zaživeti do kraja ove godine, a u međuvremenu će doći do izmena ovog zakona kako bi se omogućilo gradovima da obezbede sredstva i zaista edukovane, stručne, sposobne i pre svega odgovorne ljude postave na ove funkcije. Hvala vam.
Na član 21. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić i narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Hvala, poštovana potpredsednice, uvažena gospođo Malović, ovaj amandman se praktično nastavlja na prethodni amandman kojim smo predvideli da se član 20a uvrsti u ovaj zakon. U članu 21. Predloga zakona predviđeno je da komunalni policajac može izvršiti pregled lica zatečenog u kršenju propisa, da može pregledati njegovo vozilo, da može pregledati predmete, da može prinudno otvarati predmete i da pri tom nastoji da prouzrokuje što manju štetu prilikom te intervencije. „Ako komunalni policajac pri pregledu nađe predmete za koje se osnovano može pretpostaviti da su predmet krivičnog dela ili prekršaja, o tome će odmah obavestiti policiju i postupiti po dobijenim uputstvima.“ Zamislite kako će to izgledati u praksi: komunalni policajac treba da pretpostavi da li je u pitanju krivično delo, pa onda da obavesti policiju, pa će onda postupiti po dobijenim uputstvima. Znači, ne sme da ga zadrži, ukoliko ima ličnu kartu mora da ga pusti, nakon što mu uzme podatke. Ukoliko nema ličnu kartu, ako je bacio smeće pored kante za otpatke, mora da ga privede. Mislim da treba podržati predlog Demokratske stranke Srbije i ovaj član zakona brisati.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 21. potvrđuje ono što smo mi iz SNS pričali čitavo vreme. Zakon je napravljen i koncipiran tako da se pravi novi policijski organ. Ako se pažljivije pročita član 21. Predloga zakona, vidi se da ni pripadnici MUP-a nemaju ovakva ovlašćenja. Pripadnik MUP-a može da pregleda vozilo, pretresa lice itd. samo pod uslovom da je izvršilo krivično delo ili sumnja da se predmet vršenja nalazi kod lica ili u njegovom prevoznom sredstvu, ali osnovano sumnja. Sada, ovde je po članu 21. dovoljno da građanin baci papirić iz vozila i da mu komunalni policajac ne pregleda, kako je to ovde napisano, nego pretresa vozilo. Pregled vozila je nešto drugo, pregled vozila je kada zatraži da mu pokaže prvu pomoć, sijalice, trougao, rezervni točak, alat koji mora da ima pri sebi. To je pregled vozila. Ovo se zove pretres. Pod kojim uslovima može redovna policija da pretresa? Samo ukoliko je izvršeno delo ili samo ako osnovano sumnja, a da bi osnovano sumnjao mora da poznaje navodnog počinioca, da zna njegovu prošlost, da li je kriminogena ili ne. Komunalni policajac nema takve podatke na raspolaganju. Žalosno je što se tvorac ovog zakona gospodin ministar Marković poneo kao najveća kukavica i, pod izgovorom da ne može da prisustvuje sednici, stavio u vrlo neprijatnu situaciju gospođu ministra, koja u ovom slučaju ima ovlašćenje da neki amandman odbije ili prihvati, ali ne sme, jer se boji šta će da kaže njen kolega Marković. Ako ste za sve to znali, gospođo predsedavajuća, ova sednica danas nije ni trebalo da se održi, dok gospodin ministar ne bude na raspolaganju da odgovara za ove gluposti koje je napisao u zakonu o komunalnoj policiji. Još jednom ponavljam, najbolje je da povučete Predlog zakona. Pravite novi parapolicijski organ. Nemojte, gospodo iz vladajuće većine koji ćete da glasate za ovaj zakon, da se nadate da ćete doveka da budete na vlasti. Vlast je promenljiva, to je dokazano. Nemojte posle, kada se promeni vlast, pa se vi zamerite nekim komunalnim policajcima i kada budu počeli da vam vraćaju, i to debelo... Predlažem vam da ne glasate za ovaj zakon.
Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman koji glasi: U članu 21. stav 2. reč „fiksirati“ treba zameniti rečju „registrovati“. Predlog je odbijen sa obrazloženjem da su oba izraza strana, ali da je reč „fiksirati“ preciznija i uobičajena u policijskim propisima i praksi, kao i u kriminalistici. Dakle, ako vam komunalni policajac fiksira imovinu ili vas, kriminalistički dosije je već otvoren. Još da vam se presudi na licu mesta, i policija, ona prava, kao ni sudovi neće više biti potrebni. Lepo je to što se naša vlada brine o zaoštravanju bezbedonosne situacije u gradovima širom sveta, kako je napisano u razlozima za donošenje ovog zakona, ali nama su potrebni parkinzi, garaže, pijace, mesta za prodaju jeftine robe siromašnim građanima, a ne još jedna policija. Bezbednosna situacija u gradovima nije uslovljena nepravilnim parkiranjem, uličnim prodavcima voća, povrća i drugih sitnica. Zanimljivo bi bilo videti komunalnog policajca u akciji protiv narkodilera ili pljačkaša pošta i poštara, na primer, ili u akciji protiv džeparoša ili drugih otimača po ulicama. To bi bila prava pomoć građanima. Dakle, komunalnu inspekciju već imamo, sada dobijamo komunalnu policiju, na redu je, izgleda, i komunalna vojska, što da ne, još jedna uniforma na ulicama nije na odmet, još para iz budžeta za dupliranje službi takođe nije na odmet. Dakle, milioni iz budžeta gradova već su fiksirani i overeni, ali ne smeju biti registrovani.
Na član 22. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić i narodni poslanik Jelena Budimirović. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo Čomić, gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa DSS je pokušala da reaguje na član 22, odnosno na ovaj deo o privremenom oduzimanju predmeta. Naime, Predlog zakona predviđa: „Komunalni policajac privremeno će oduzeti predmet koji je pribavljen, upotrebljen ili nastao kršenjem propisa iz delokruga komunalne policije.“ Smatramo da ovo apsolutno ne može biti nadležnost komunalne policije. Šta to znači da komunalni policajac privremeno oduzme neki predmet? Mogu da shvatim kada je u pitanju sprej kojim neko žvrlja po fasadama ili neki čvrst predmet, da li je u pitanju motka kojom se razbija neko staklo ili nešto, ali šta ukoliko neko od učinilaca tih dela parkira svoje vozilo na zelenoj površini? Komunalni policajac će da mu oduzme vozilo, da mu napiše neku potvrdu da mu zadržava putničko vozilo? Ukoliko on nema isprave kod sebe, on je dužan da ostavi to vozilo tu i da ga odmah sprovede nadležnom organu. Mislim da ovaj član treba brisati i da treba jasno da se definišu nadležnosti komunalne policije, da se traži asistencija MUP-a i da policija radi taj posao. Komunalna policija zaista treba da se bavi nečim drugim, ukoliko želimo da bude mirno na ulicama naših gradova, i da zavede red, pre svega, u zaštiti životne sredine, ali i u svim ostalim oblastima kojima ovi ljudi zaista treba da se bave. Nemojte da uzimamo neke nadležnosti i ovlašćenja Ministarstva unutrašnjih poslova, da ih dajemo ljudima koji će imati godinu dana da vežbaju to, a nakon toga da polažu stručni ispit da bi mogli da obavljaju ovaj posao. Ponavljam još jednom, imaju pravo upotrebe fizičke sile, upotrebe gumene palice, upotrebe lisica. To je apsolutno nedopustivo kada je u pitanju oblast komunalne policije. Ono što treba da radi MUP, neka radi, a ovi ljudi treba da se bave nekim drugim poslom. Predlažem da ministarka prihvati ovaj amandman i da se ovaj član briše.
Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podnela sam amandman na član 22. Amandmanom sam predložila brisanje ovog člana, jer smatram da nadležnosti za koje je predloženo brisanje mogu da imaju samo pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Srpska napredna stranka je takođe za uvođenje komunalnog reda u svim jedinicama lokalne samouprave, ali ne na predloženi način. Smatramo da je ovaj predlog zakona pun nedostataka, u smislu davanja prevelikih ovlašćenja pripadnicima komunalne policije, a pre svega upotrebe sile. Srpska napredna stranka smatra da se donošenjem ovog zakona neće postići ništa što bi doprinelo boljitku građana Srbije. Mi u jedinicama lokalne samouprave imamo komunalne ustanove čiji je posao zaštita životne sredine, ljudi i dobara, pa smatram da je nepotrebno izdvajati sredstva iz budžeta koja su neophodna za sprovođenje ovog zakona, a koja će biti teško izdvojiti kako iz budžeta Republike Srbije, tako i iz budžeta jedinica lokalnih samouprava. Korisnije je da se iz budžeta lokalnih samouprava izdvoje sredstva za amortizaciju mašina u komunalnim ustanovama. Srpska napredna stranka smatra da ovaj zakon neće doprineti boljoj zaštiti ljudi i imovine u gradovima. Budžet Republike Srbije je iscrpljen osnivanjem paralelnih institucija, što je u vreme u kome živimo neprihvatljivo. Iz ovih razloga i razloga koje su navele moje kolege SNS neće podržati ovaj predlog zakona.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, svojim amandmanom sam predložio sa se posle 3. stava u članu 22. doda stav 4. koji glasi: „Komunalna policija i nadležni organ dužni su da privremeno oduzete predmete čuvaju od oštećenja.“ Zašto sam podneo ovaj amandman? Predlogom zakona komunalnoj policiji dato je pravo da privremeno oduzme predmete kojima je određeno lice učestvovalo u kršenju ovog zakona ili predmet koji se nalazi kod lica koje je prekršilo zakon. Znači, te predmete treba dati nadležnim organima na dalje postupanje. U Predlogu zakona nigde nije predviđena obaveza komunalne policije i drugih nadležnih organa da te oduzete predmete čuvaju od oštećenja ili da ih čuvaju od dalje zloupotrebe. Verovatno je Vlada kao predlagač pošla od pretpostavke da se to podrazumeva, da će nadležni organi i organi komunalne policije savesno postupati sa ovim predmetima. Međutim, to je pitanje koje se ne može ostaviti na savest komunalnom policajcu ili na savest nekom licu iz nadležnog državnog organa, već mora da bude regulisano jasnom zakonskom odredbom. Navešću još nekoliko razloga zbog kojih, po mom mišljenju i mišljenju Srpske radikalne stranke, ovaj amandman treba usvojiti. Nesavesno postupanje sa privremeno oduzetim predmetom može da dovede do njegovog oštećenja. Nije u pitanju samo nanošenje materijalne štete licu koje je vlasnik tog predmeta, nego to može dovesti do uništenja dokaza. Predmet koji se oduzima u izvršenju nekog krivičnog ili prekršajnog dela je sam po sebi dokaz; oštećenje tog predmeta može da uslovi uništenje dokaza ili promenu dokaznog predmeta, promenu njegove suštine. Iz tih razloga ovaj amandman treba usvojiti.
Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa SRS je na osnovu stručne analize konstatovala da je ovaj predlog zakona neustavan, a zatim, ako se i pređe preko toga, vidi se da dovodi do neravnopravnosti i u praksi će biti veoma skup. S obzirom na to da ne možemo na drugi način da vam ukažemo da je ovaj zakon neustavan, opredelili smo se da podnesemo određeni broj amandmana i da kroz raspravu o amandmanima probamo da vas na osnovu činjenica uverimo da ovaj zakon ne treba da bude donet u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U vezi sa tim, podneo sam amandman na član 27. Predloga zakona gde se govori o kontroli upotrebe sredstava prinude, pa se u prvom stavu člana 27. kaže da je komunalni policajac u slučaju upotrebe sredstava prinude dužan da sastavi pismeni izveštaj i da ga u roku od 24 časa od upotrebe sredstava prinude preda načelniku komunalne policije. S obzirom na to da je na član 1. Predloga zakona narodni poslanik Dušan Marić podneo amandman kojim predlaže da ukoliko već mora da se uvede komunalna policija, ona bude uvedene i u opštine, ne samo u gradove, i načelnik komunalne policije donosi određene mere, vezano za sprovođenje disciplinske odgovornosti komunalnog policajca koji je upotrebljavao sredstva prinude, i dužan je da u određenom roku obavesti skupštinu grada,odnosno skupštinu opštine. Ovde se postavlja još jedno pitanje – šta je cilj donošenja ovakvog zakona? Izražavam opravdanu bojazan, odnosno sumnju da su ovo možda prvi zvanični organi država regija. Startujemo sa Beogradom i sa drugim gradovima. Istina, u vašem zakonu o ravnomernom regionalnom razvoju nema toliko regiona koliko mi sada imamo opština u statusu grada u državi Srbiji, ali ćete vi verovatno pokušati, preko Beograda i drugih gradova koji imaju status grada, da uvedete komunalnu policiju kao prve zvanične organe tih regija. Ovde se neopravdano povećava broj zaposlenih, a treba se upitati ko će nama brati maline, ko će žeti žito, ko će kopati u zemlji Srbiji, ukoliko sve budemo zapošljavali u državnoj administraciji? Da bismo iole otklonili nepravilnosti ovog zakona, predlažem da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Na 29. član amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi od 27. do 30. Predloga zakona o komunalnoj policiji odnose se na kontrolu komunalne policije, tačnije na kontrolu upotrebe sredstava prinude, na obavezu načelnika komunalne policije da u određenim situacijama nadležnoj policijskoj upravi podnese pisani izveštaj, kao i na kontrolu rešavanja pritužbi od strane specijalne komisije za rešavanje pritužbi, koja se ovde pojavljuje kao svojevrstan spoljni organ koji treba da sprovede nezavisnu dodatnu istragu. Moj amandman se odnosi konkretno na član 29. stav 1, koji glasi: „Komunalnoj policiji svako može podneti pritužbu ako smatra da su mu nezakonitom ili nepravilnom primenom ovlašćenja komunalnog policajca iz čl. 17. do 24. ovog zakona povređena prava.“ Podsećanja radi, članovi 17 - 24. definišu ovlašćenja koja poseduju komunalni policajci u obavljanju svojih poslova. Na neki način, moj amandman je logični nastavak amandmana koji je podneo uvaženi kolega Dušan Marić na član 6, koji je Vlada prihvatila. U stavu 2. ovog člana predviđeno je da građani mogu komunalnoj policiji da podnose prijave pismenim putem, elektronskom poštom, a u hitnim slučajevima i usmenim obraćanjem. To znači da je Vlada u ovom slučaju prihvatila mogućnost usmenog obraćanja građana. Zato sam i predložio da se u članu 29. posle stava 1. doda novi stav 2, koji bi glasio: „Ako je pritužba podneta usmeno, komunalna policija je dužna da odmah o istoj sačini pismenu službenu zabelešku.“ Za razliku od amandmana kolege Marića, moj amandman je odbijen, iako je suštinski ništa drugo nego drugačije iskazana varijanta njegovog amandmana. Zato bih ovom prilikom još jednom apelovao na predlagača zakona da spomenuti amandman ponovo razmotri i da ga prihvati, jer, kao što znamo, usmeno je jedna priča, a pismeno je nešto sasvim drugo. U tom slučaju, nadam se da će on biti razmotren ponovo i prihvaćen.
Na 29. član amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman da se u članu 29. stav 5. briše. Taj stav 5. glasi: „Komisiju za rešavanje pritužbi obrazuje skupština grada. U komisiju, koja se sastoji od predsednika i četiri člana, obavezno se imenuju tri odbornika skupštine grada“, odnosno opštine, „načelnik komunalne policije i predstavnik policije“. Mi predlažemo da se ovaj stav u ovom članu briše. Kažete da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna sredstva. To nije istina. Ovaj zakon je ujedno i neprihvatljiv za današnje vreme, za današnje uslove i za korišćenje budžeta na lokalnim i svim nivoima. Ovim zakonom uvodite rezervne snage Demokratske stranke jer treba na izborima da zaposlite određen broj ljudi, kako biste legalizovali sve ove aktivnosti - od kesa, paketa itd., tako da ovi ljudi to obave u vašu korist. Ovaj zakon je neustavan. Policijski poslovi se ne mogu prenositi na bilo koga, na bilo koji način. Ovaj zakon nas vraća u doba Austrougarske. Mogu da navedem neke, na primer: lugari, rendžeri, ribočuvari, noćni čuvari, bodigard, serežani, poljari, komunalni policajci. Verovatno ovaj zakon treba da dođe do nivoa da ovi komunalni policajci na nivou mesnih zajednica obavljaju i poljarske poslove, koje su ljudi nekada obavljali, u ono vreme Austrougarske – čuvali su polja od ljudi koji su krali sa žitnih, kukuruznih i ostalih polja. Kontrola komunalne policije, upotreba sredstava prinude – kako to mislite da izvedete kada danas niste u stanju da najveće kriminalce privedete pravdi, a vi ćete obične građane privoditi? Gle čuda! Bavite se ljudskim pravima u ovom zakonu, a ljudski životi su vam izgubljeni u NATO agresiji, vi ni prstom niste mrdnuli. Ironični ste prema građanima Srbije.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Član 30. predloga ovog zakona je apsolutno suprotan članu 136. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji jasno kaže da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Mi na ovo skrećemo pažnju već godinama, iz zakona u zakon, ali nažalost, nijedan ministar, odnosno jedino je Saša Dragin na jedan amandman reagovao i ovde prihvatio amandman kojim smo na ovaj način intervenisali. Naravno, ovaj put nisam ni pročitala obrazloženje Vlade zato što znam da u obrazloženju stoji da su ovakva rešenja predviđena Zakonom o državnoj upravi. Mi opet skrećemo pažnju na neustavnost Zakona o državnoj upravi, kao što danas ceo dan skrećemo pažnju na neustavnost ovog zakona o komunalnoj policiji, ali vi iz Vlade jednostavno ne reagujete na takve intervencije. Da zanemarimo ovu neustavnost, vidite šta kaže član 30: „Način i postupak vršenja kontrole komunalne policije bliže propisuje ministar nadležan za lokalnu samoupravu.“ Najpre, kada bih bila na mestu ovog ministra, na pamet mi ne bi palo da preuzmem na svoja pleća ovoliku nadležnost i ovoliku širinu nadležnosti iz celog ovog zakona. Pre ovoga imamo član 28. stav 2. koji kaže: „Ako prilikom upotrebe sredstava prinude nastane telesna povreda ili nastupi smrt lica, načelnik komunalne policije podnosi o tome pisani izveštaj nadležnoj policijskoj upravi.“ Sam zakon predviđa mogućnost nastupanja smrti u tom sukobu vaše naoružane komunalne policije i građana. U većini slučajeva, oni koje će ovakva policija proganjati i oni koje danas proganja komunalna inspekcija jesu ljudi koji možda prodaju na nedozvoljenim mestima, na kartonskim kutijama itd., ali u situaciji u kojoj se danas nalazi država Srbija, nažalost, biće sve više ljudi koji moraju da prodaju na kartonskoj kutiji da bi preživeli, da bi bar nešto zaradili. Vi takve ljude terate u sukob sa tom vašom policijom, a ministar, koji vrši kontrolu nad radom komunalne policije, preuzima na sebe ovu odgovornost. Još gore od toga je ono što je predviđeno u članu 32. stav 3. Šta je tu predviđeno? Da ministar nadležan za lokalnu samoupravu donosi propis o načinu utvrđivanja potrebne psihofizičke sposobnosti iz stava 1. tačka 1) ovoga člana i rešenjem ovlašćuje zdravstvenu ustanovu za utvrđivanje ove sposobnosti i izdavanje lekarskih uverenja o tome. Stvarno ne znam da li ovo nekome zvuči normalno. Ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ovaj sada, diplomirani je pravnik. Svi prethodni su bili (uverena sam, i budući će biti) diplomirani pravnici, bez obzira na to što je ministarska funkcija politička...
Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ceo dan slušamo primedbe na ovaj zakon o komunalnoj policiji koje se odnose na ono osnovno što moramo da prepoznamo, a to je nestašica para kod opština, u stvari, gradova za sada, a biće i opština, kojima jednostavno preti bankrot do kraja godine zbog nestašice sredstava, a u zakonu jednostavno stoji da moramo da opremimo tu policiju čak i vozilima, ostalom opremom, a da ne kažem i plovilima, jer ovaj zakon obuhvata i uspostavljanje reda na rekama, jezerima, u priobalju itd. Ljudski faktor je u pitanju u svakom poslu, pa tako i ovde. Ako stranke odbiju njihovo izvršavanje, misli se na građane, kada inspekcija dođe, onda se one obezbeđuju od strane organa prisile, a to je policija ili čak i finansijska policija, ako je to potrebno. Oni koji su i do sada sprečavali sprovođenja rada komunalnih redara, koji sada postoje, to će činiti i dalje, samo sada iz drugih razloga. To su stranački ljudi ili stranački moćnici, kako neko reče, subaše moćnih aganlija i begova. To je istina. Opštine su, kažem, pred bankrotstvom, a ovamo im se zakonom nameću nemali novi troškovi. Konstatovali smo da imamo 23 grada, plus Beograd; to je 1.200 ljudi koji će se zbrinuti, ali ne u proizvodnim zanimanjima, nego u režijskim zanimanjima. Znači, to je još jedan trošak za građane Srbije, što je prebačeno opštinama ...
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, stvarno je indikativno, kao što je rekao naš kolega gospodin Petković, da u raspravi u pojedinostima o ovom zakonu ne učestvuje onaj ko je kompetentan i ko je predlagač ovog zakona, mislim na ministra gospodina Markovića. Mislim da je verovatno razlog to što je i sam svestan da ovaj zakon nije dobar i da kao takav može da proizvede nesagledive posledice u mnogim sredinama; odnosno, ne u mnogim sredinama, nego u 23 grada, plus u gradu Beogradu, gde živi oko šest miliona stanovnika. Zbog nestručnog i nekompetentnog pristupa celom problemu, i radu ovih komunalnih policajaca, može da proizvede nesagledive posledice. Svi mi smo gledali veliki broj filmova u kojima se prikazuje ponašanje nekih lokalnih policajaca ili, da kažem, gradskih šerifa. Verujem da je svakom od vas u sećanju film, jedan iz serije o Rambu, gde imamo jednog lokalnog gradskog šerifa koji proizvede takvo dejstvo da onaj ko se oseća pogođenim i povređenim, odnosno po merilima tog gradskog šerifa sasvim je drugačiji pristup pravdi imao od onoga što je stvarno pravedno... To može da se desi kod nas, jer se daju velika ovlašćenja ovim, da ih tako nazovem, gradskim šerifima. U samom zakonu i članu 32. ima dosta nedorečenih stvari, koje mogu da proizvedu određene posledice po građane iz ovih gradova. Mislim da je amandman poslanika Demokratske stranke Srbije sasvim suvisao, da posle reči „psihofizičke sposobnosti potrebne za obavljanje poslova komunalne policije, koje se dokazuju lekarskim uverenjem ovlašćene zdravstvene ustanove“ treba da stoji: „koje se izdaje nakon lekarskog pregleda jednom godišnje“. Smatram da je neophodno da se provera sposobnosti tih lokalnih komunalnih policajaca obavi bar jednom godišnje, s obzirom na ovlašćenja koja imaju i ono što je u opisu njihovih poslova. Istovremeno, vraćamo se na ono o čemu sam više puta pričao, smatram da treba u potpunosti da se briše ova odredba tačka 3 – da nije osuđivan na kaznu zatvora od najmanje šest meseci. Bez obzira na obrazloženje koje je dala ministarka, koje se odnosi na policiju, mislim da je prijem ovih ljudi sasvim drugačiji od prijema ljudi u policiju. Zatim, pričaćemo kasnije povodom amandmana, način polaganja stručnih ispita ukazuje na to da ti ljudi uopšte ne smeju da obavljaju ovu dužnost, bez obzira na to koju vremensku kaznu izdržavali. Mislim da sve to može da proizvede neke negativne posledice za građane, pogotovu što postoji i mehanizam zaštite koji potpuno ide u prilog onih koji imenuju ta lica. Gradska uprava je ta koja imenuje ta lica, gradska uprava je ta koja, ako se neko oseti povređenim postupkom nekog komunalnog policajca, kasnije u postupku rešava o tome. Više ćemo da pričamo o tome kroz sledeće amandmane i osvrnućemo se na član 29, gde ćemo plastičnim primerom pokazati kakve sve posledice mogu da proisteknu iz ovako lošeg zakona.
Na član 32. amandman su zajedno podneli poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na član 32. To je onaj član zakona koji se pre svega bavi uslovima za obavljanje poslova komunalnih policajaca, pa smo imali primedbu i pokušaj da taj član na neki način drugačije koncipiramo i uredimo, tako da naš amandman glasi: U članu 32. stav 1. tačka 3) posle reči „zatvora“ stavlja se tačka i reči „u trajanju od najmanje šest meseci“ brišu se, a posle tačke 4) dodaje se tačka 5) koja glasi: „nije krivično osuđivan“. To bi u samom tekstu zakona značilo: pod tačkom 3), što se tiče uslova koji se traže za obavljanje poslova komunalnog policajca, da nije osuđivan na kaznu zatvora. Mislimo da je to sasvim dovoljno. Znači, neko ko nije uopšte osuđivan na kaznu zatvora može da pretenduje na posao komunalnog policajca. Ili, sa ovim dodatkom, tačka 5) koja glasi – da nije krivično osuđivan. Mislim da smo iz ovog zakona videli, i kroz svih ovih 76 amandmana koji se obrazlažu, da je potpuno jasno da je ovo zakon koji će u praksi doneti bitne probleme građanima. Osim što će značajno opteretiti ionako skroman budžet građana Republike Srbije, odnosno svih gradova, gradskih uprava, komunalna policija će imati brojne probleme sa profesionalnim kompetencijama, sa preklapanjem ingerencija sa policijom. Može da se desi da su za nešto kompetentni i jedni i drugi, odnosno da za neki vrlo osetljiv problem ne budu kompetentni ni jedni ni drugi, a onda ostaju, svakako, na vetrometini i pod značajnom štetom građani Republike Srbije. Dakle, onaj ko će najmanje godinu dana primati platu pre nego što se uopšte potvrdi da može da vrši taj posao, a biće opremljen uniformom i svim onim što je potrebno, iz sredstava građana Republike Srbije, svakako bi morao da bude ličnost takvog moralnog kredibiliteta da nikada, ni pod kojim uslovima, ni najmanji sukob sa zakonom nije imao. Inače, pogotovo u manjim gradovima, ljudi se dobro poznaju, tih 10, 20 komunalnih policajaca će svakako biti vrlo poznati u tom mestu i neće imati nikakav autoritet pred građanima ukoliko iza sebe budu imali bilo kakvu mrlju, bilo kakav mogući zatvor do šest meseci. Ovde je u obrazloženju jednog amandmana rečeno da evropski standardi to promovišu. Pre svega, evropski standardi promovišu mnogo toga što mi do sada nismo dostigli i nemamo šanse da dostignemo, pa ne moramo baš u svim standardima koji nam donose direktnu štetu da pokušamo da ih dosegnemo. Drugo, što se evropskih standarda tiče, znamo kakve su njihove unutrašnje kontrole u svim vrstama policije i kakvi moraju biti policajci u evropskim državama, tako da nikako nije predviđeno da te osobe ijednog trenutka budu sporne i pod bilo kakvom sumnjom. Smatramo da je ovaj amandman apsolutno trebalo usvojiti, jer bi se time primenjivao taj oštriji kriterijum, uz inače vrlo problematične uslove pod kojima će se zapošljavati komunalni policajci, jer ovako ih vidimo kao svojevrsnu stranačku ili političku policiju. Mislimo da je ovaj amandman mogao biti usvojen, jer bi zaista bar jedan mogući profesionalni kvalitet uneo u izbor tih ličnosti.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u toku načelne rasprave i danas u raspravi u pojedinostima ukazali na niz nedorečenosti i problema koji se tiču ovog zakona. Zakon, koji je potreban, koji je kao obaveza definisan u Zakonu o lokalnoj samoupravi, neće imati željeni efekat, tj. zbog niza odredaba koje ima neće biti primenjiv. Jedna od tih odredaba je sasvim sigurno i odredba u članu 32. Zaista je neverovatno da se, pored svih problema koje smo imali u samoj poziciji komunalne policije, između komunalne inspekcije i policije, sada meša i Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pogledajte u kom delu – meša se kada su u pitanju psihofizičke sposobnosti potrebne za obavljanje poslova komunalne policije, i to na taj način da ministar donosi propise o načinu utvrđivanja potrebne psihofizičke sposobnosti. Uz sve uvažavanje bilo kog ministra, pogotovo ministra za lokalnu samoupravu, ovo je prosto neverovatno! Evo, neka bilo ko u ovoj sali ili od građana koji gledaju prenos zamisli da ministar ima kvalifikacije da donese jedan ovakav propis. To će stvoriti ogromne probleme zato što se samo ministarstvo nikada nije bavilo ovakvim poslovima. S druge strane, Ministarstvo unutrašnjih poslova ima ogromno iskustvo upravo kada su u pitanju ti poslovi. Zašto je sada došlo do ovakve podele poslova – da Ministarstvo za lokalnu samoupravu, koje treba da se bavi drugim problemima kojima je opterećena lokalna samouprava, danas smo govorili koji su to problemi, utvrđuje psihofizičke sposobnosti komunalnih policajaca ili da propisuje način njihovog utvrđivanja? To je jednostavno neobjašnjivo i neprihvatljivo. I samo obrazloženje je dato samo zato da bi se dalo obrazloženje – ministar nadležan za lokalnu samoupravu može doneti propise o načinu utvrđivanja potrebne psihofizičke sposobnosti komunalnih policajaca. Ne kaže se kako, na osnovu kojih kompetencija, na osnovu kog iskustva. To je neprihvatljivo. Suočavamo se sa nizom problema u ovom zakonu. Član 9, koji se tiče poslova komunalne policije, to je toliko uopšteno, toliko nejasno, stvoriće probleme, dovešće direktno do sukoba nadležnosti. Kaže se da su poslovi komunalne policije i da vrši kontrolu nad primenom ovog zakona. Kako će to komunalni policajac da vrši kontrolu nad primenom zakona? Ili, podrška sprovođenju propisa. Kako komunalni policajac pruža...? Znamo šta su njegovi poslovi. Kaže se – pruža podršku sprovođenju propisa. Mnogo je konfuzije, mnogo je nedorečenosti. Zakon neće biti ostvariv u praksi, nažalost. Potreban je zakon. Mnogo lokalnih samouprava to traži. U zakonu je definisano da su to sada gradovi. Možda u narednom koraku treba ići, izmenom zakona, i na opštine, ali sa ovakvim konceptom zakona napravićemo još veće probleme u lokalnim samoupravama, koji se tiču nadležnosti pojedinih organa i nadležnosti same policije. Iz čitave današnje diskusije može da se zaključi samo jedno – da Vlada treba da povuče ovaj zakon, da ga doradi, da ga temeljnije pripremi, da analizira podnete amandmane i da onda sa jednim kvalitetnim tekstom, uz izmenu Zakona o lokalnoj samoupravi, da bi se to raširilo na lokalne samouprave, izađe pred narodne poslanike i da se da (o čemu ćemo govoriti u završnim odredbama) mnogo duži rok za primenu zakona. Veliki problem imaju lokalne samouprave, još im sada treba ovako brzo, kako je definisano. Hvala.
Hvala. Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na član 33. da se u stavu 2. reči „godinu dana“ zamene rečima „tri meseca“. Amandman se odnosi na dužinu obuke osobe koja bude primljena u radni odnos za poslove komunalnog policajca. Smatramo da je godinu dana nedopustivo dug rok i da je tri meseca obuke pod ovako nedefinisanim okolnostima sasvim dovoljno da se neko osposobi za tu vrstu poslova, ukoliko već sve ostalo u zakonu nije pripremljeno i definisano na način da to bude adekvatno obavljeno na terenu. Pre svega, smatrali smo da je potpuno drugačije trebalo zamisliti koncepciju obrazovanja komunalnih policajaca, ali to ovaj zakon nije predvideo. Na kraju krajeva, zašto se pri postojećim školama za redovne policajce ne bi oformila odeljenja koja bi osposobljavala mlade ljude upravo za to zanimanje i tu struku? I prošli put, kada smo raspravljali u načelu, kada je ministar bio tu, postavila sam vrlo razložno upravo to pitanje – šta će da se desi ako komunalni policajac, onaj ko je primljen u radni odnos kao komunalni policajac pripravnik, ne položi taj ispit, ne bude osposobljen da obavlja te poslove, a prethodno je već radio te poslove i bio plaćen, odnosno već je bio predviđen sredstvima budžeta i primao platu? Ne znam ko je u tom slučaju odgovoran. Tu ima mnogo problematičnih stvari po pitanju obrazovanja tog kadra. Mislimo da je prvo trebalo u zakonu temeljno pripremiti obrazovanje tog kadra, predvideti ga obrazovnim sistemom, uvesti te ljude i onda im otvoriti radna mesta na način kako to predviđaju, kako je ovde nekoliko puta rečeno, evropski standardi. Onda bismo zaista imali pravi evropski standard u ovoj oblasti i onda bi ti ljudi drugačije bili pripremljeni, drugačije bi reagovali, ne bi bilo onih problema koji će se verovatno na terenu događati u konfliktu između građana i komunalnih policajaca. Jer, to su ljudi koji idu u konfliktne situacije. Da ne govorim o onim elementarnim nesrećama i svemu ostalom, koje predviđaju mnoge službe koje smo do sada imali aktivne (vatrogasce, spasilačke službe). Oni su uglavnom predviđeni, s obzirom na to da se pominje upotreba sile, za konfliktne situacije, a to je ozbiljna delatnost. To jeste parapolicijska snaga, koja će na terenu stvarati dodatne probleme i teškoće građanima i zakonodavcu, ukoliko bude situacija da se neke stvari okončaju pred sudskim organima, a biće, verujte mi, i toga. Hvala lepo.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o komunalnoj policiji, i to na njegov 36. član, sa idejom da se izmeni prvi stav u ovom članu. Naime, zakonodavac je u ovom članu, kao i u celom konceptu zakona, pobrkao stvari kada su u pitanju gradovi i opštine ili, bolje rečeno, kada je u pitanju gradonačelnik, odnosno predsednik opštine. U obrazloženju zbog čega se odbija ovaj amandman pisac ovog zakona se poziva na ustavno rešenje prema kome gradovi mogu imati i neke druge nadležnosti osim nadležnosti koje imaju opštine. To nije sporno. Veliki gradovi imaju svoje specifičnosti, pogotovo metropole, u odnosu na manja mesta, međutim, Ustav ovde ne govori o tim specifičnostima. To su neke druge stvari. Naime, zaštita životne sredine, zaštita ljudi, zaštita dobara, održavanje reda u korišćenju zemljišta i lokalnih puteva i druge stvari o kojima ovaj zakon govori u svom prvom članu sigurno nisu te specifičnosti koje Ustav želi da istakne, nego su to stvari koje se tiču apsolutno svakog naseljenog mesta: i nekog sela na Staroj planini, i samog grada Beograda; čak ne moraju da budu ni naseljena mesta, to mogu biti ledine, utrine i šume. To su isto lokacije koje tu potpadaju i koje tretira komunalna policija, odnosno komunalna inspekcija. Zbog toga apelujem na prisutnog ministra i predstavnika Vlade da još jednom razmotre ovaj amandman i da ga usvoje. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je i zakon o komunalnoj policiji. Mislio sam da će biti neki od ozbiljnijih zakona, ali vi ste shvatili da ovaj zakon ipak treba da se nađe pred ovim visokim domom, tako da je Poslanička grupa SRS shvatila ovo veoma ozbiljno i zato je podnela najviše amandmana. Naime, pročitaću stav 2. u članu 39. stav 2: „Oznake na uniformi sastoje se od naziva komunalne policije i grada“, a onda stoji zarez i ja sam ubacio „odnosno opštine“. Ne vidim zašto pravite razliku između potrebe za komunalnom policijom u gradu i opštini. Zatim, u tekstu se nastavlja: „...prezimena“, misli se na osobu, „identifikacionog broja i oznake položaja komunalnog policajca i od grba grada“, i opet ide zarez, a ja stavljam „odnosno opštine, postavljenog na odgovarajućoj podlozi.“ Gospodo, komunalna i druga pitanja, čije je rešavanje po ovom predlogu zakona u nadležnosti komunalne policije, u podjednakoj meri postoje u svim lokalnim samoupravama, bez obzira na to da li one imaju status grada ili opštine. Veličina tih pitanja i problema ne zavisi isključivo od veličine lokalne samouprave i broja njenih stanovnika ili od veličine samog gradskog područja, već i od niza drugih okolnosti i faktora. U Srbiji postoje specifične male lokalne samouprave i gradske sredine koje imaju veću potrebu za komunalnom policijom nego pojedini gradovi. U skladu sa tim, postavljanje komunalne policije samo u gradovima, odnosno uskraćivanje prava opštinama da i one imaju svoju komunalnu policiju predstavlja njihovu diskriminaciju i posebnu diskriminaciju građana koji u njima žive, što je suprotno Ustavu Republike Srbije... [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Na član 39. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 39. definiše trećim stavom izgled uniforme i oznaka komunalnih policajaca i način nošenja uniforme koju propisuje skupština grada po prethodno pribavljenoj saglasnosti ministra nadležnog za lokalnu samoupravu. Iz ovog stava proizilazi da će svaki grad imati svoju boju i vrstu oznake ove uniforme, što jeste na neki način slično rešenju koji u članu 41. definiše vozila, plovila i opremu, gde će boju i način označavanja vozila i plovila, kao i opremu komunalne policije, da propiše skupština grada. Znači, svaki grad, 23 grada će, po prethodni pribavljenom mišljenju, imati neku svoju boju uniforme i plovila, odnosno vozila. Da li to znači, ako ne prihvatite amandman SNS, odnosno Poslaničkog kluba Napred Srbijo da komunalna policija treba da ima jednoobraznu, istu uniformu na celoj teritoriji Republike Srbije, da će svi koji farbaju vozila, oni koji se bave tim poslom, radionice imati katalog boja i kombinacija boja koje ima komunalna policija da ne bi slučajno građani svoje automobile tako farbali i potpadali pod kaznene odredbe ovog zakona – ako su, na primer, iz Novog Sada, tamo žive i vole narandžastu boju, a dođu u Bor koji je tako ofarbao vozila svoje komunalne policije i onda potpadnu pod kaznene odredbe ovog zakona jer su se, da uslovno kažem, lažno predstavljali? Ljudi, da li je to normalno? Da li je to rešenje koje može jedan zakon da propiše? Da li je označavanje uniforme u određenoj boji, koja je poznata svim građanima, jedna vrsta ozbiljnosti prema toj vrsti službene uniforme, ili će nam to služiti za neke druge svrhe, gde zaista prestaje da bude ozbiljno nositi službenu uniformu i da ona ima određene propisane karakteristike? Lično verujem, a i drugi građani su danas suočeni sa tom praksom, da čak i određeni pripadnici MUP-a ne nose značke po kojima možemo da ih identifikujemo. Zaista verujem da je veliki broj onih koji mogu da potvrde ono što kažem. Srećemo ih tu u centru, oko republičke skupštine. Ne sumnjamo u njihove dobre namere. Nemamo problem sa njima, ali oni za koje je propisano i koji u okviru ovlašćenja Zakona o policiji, u želji da doprinesu javnom redu i miru i da nas zaštite i obezbede našu sigurnost ne nose značke koje zakon propisuje... A vi nama ovde zakonom predlažete raznovrsne uniforme, razne identifikacione brojeve koji ovu, mlađeg brata policije, što reče ministar, treba da označe, da mi verujemo da je ovo rešenje dobro... Ono nije dobro ni kako je napisano, a kamoli da je bolje napisano, možda se neće ni primenjivati. Zaista ste doveli do teorije apsurda ovo rešenje sa oznakama, bojama i kaznenim odredbama za zloupotrebu uniforme ili opreme koju će koristiti ova policija. Osnovno određenje ovog zakona, koji mora da zadrži policiju na nivou policije i u okviru njenih ovlašćenja, a da ih ako treba osposobimo, da zaposlimo veći broj ljudi u policiji, da komunalnim inspektorskim službama obezbedimo ovlašćenje i uslove za rad, a ne da u mešavini nadležnosti komunalnih inspektora i inspekcije pridodajemo zakonska ovlašćenja iz Zakona o policiji, gde način rada i ovlašćenja jesu u Zakonu o policiji, a postupak i primenu kontroliše ministar za lokalnu samoupravu... Imamo nedopustivo preplitanje nadležnosti, koje neće imati nikakvu dobrobit za građane Srbije. U mešanju i preplitanju nadležnosti otišli smo do tih krajnosti da ćemo imati neko šarenilo uniformi, gde policijska ovlašćenja dobijaju komunalni inspektori, za koje ja neću biti sigurna da znam ko su oni. Ili ćete nam možda štampati neki atlas sa izgledom i bojama koji će biti u školama, u prigodnim emisijama, gde ćete nam ih predstavljati, štampaćete nam verovatno neke brošure? Nemojte da zaboravite farbarske i limarske radnje gde će stajati u kojim su bojama i kako ofarbani automobili i plovila ove komunalne policije. Moj amandman je vrlo ozbiljan. Ovlašćenja koja je Vlada dala zaista ne mogu tako da okarakterišem.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Bojan Mladenović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da ne treba uvoditi komunalnu policiju, već inspekciju, a ako se već uvodi komunalna policija, onda to treba da bude i na nivou opština. U skladu s tim, podneo sam amandman na član 39. stav 3. koji glasi: „Izgled uniforme i oznaka na uniformi komunalnih policajaca i način nošenja uniforme propisuje skupština grada, po prethodno pribavljenoj saglasnosti ministra nadležnog za lokalnu samoupravu.“ Tražim da se nakon reči „grada“ i zareza upišu reči „odnosno opštine“. Smatram da ne treba uskraćivati pravo opštinama da imaju svoju komunalnu policiju, jer veliki broj opština ima potrebu za uvođenjem iste. Kako na nivou grada, tako i u manjim lokalnim samoupravama postoje istovetni problemi kao što su nepropisno parkiranje, bacanje smeća na nedozvoljenim mestima, uzurpiranje zelenih površina, pravljenje prevelike buke i slično. Smatramo da opštine treba, kao i gradovi, da vrše kontrolu korišćenja javnih površina, odvođenja otpadnih voda, postavljanja privremenih poslovnih objekata, kao i prevoza građana u autobuskom i taksi prevozu. Takođe, komunalna policija u opštinama vršila bi kontrolu održavanja pijaca, grobalja, javnih česmi i fontana, kulturno-istorijskih spomenika, korita reka i rečnih obala, lokalnih puteva i ulica, kao i njihovog osvetljenja, saobraćajnih oznaka i signalizacije, održavanje parkova, komunalnih, stambenih i drugih objekata. Komunalna policija u manjim lokalnim samoupravama vodila bi računa i o prevozu i deponovanju komunalnog i drugog otpada, o uklanjanju snega, leda i slično. Srpska radikalna stranka smatra da ne treba uskraćivati pravo opštinama da imaju svoju komunalnu policiju, koja bi radila u interesu građana, te stoga predlažem da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Milenkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u članu 40. stav 2. menja i glasi: „Službenu legitimaciju izdaje gradonačelnik, odnosno predsednik opštine, kada komunalni policajac stekne pravo da samostalno obavlja svoje poslove. U slučaju prestanka radnog odnosa u komunalnoj policiji komunalni policajac dužan je da preda službenu legitimaciju gradonačelniku, odnosno predsedniku opštine.“ Ovaj amandman nastao je kao logičan sled prethodno podnetih amandmana poslanika SRS, a sa namerom da na precizniji, svrsishodniji način reguliše materiju i u skladu sa tim omogući postojanje komunalne policije ne samo u gradovima, već i u opštinama. Na taj način bismo izbegli uskraćivanje prava opštinama da imaju svoju komunalnu policiju i istovremeno bismo izbegli diskriminaciju građana koji žive u tim opštinama, jer oni moraju da imaju ista prava i u toj sferi, a ne da ostanu uskraćeni za ta prava, kako vi predviđate vašim neustavnim predlogom zakona. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana Vlada se poziva na razloge navedene u obrazloženju uz amandman na član 1. Kada malo bolje pogledamo, ogromnu većinu amandmana poslanika SRS ste odbili, što očigledno govori o nameri Vlade da ne prihvati ovaj zakon u parlamentarnom dijalogu poslanika opozicije i vlasti, a u cilju pronalaženja najboljih rešenja za naše građane. Tu postoji još jedna opasnija stvar od ove, koja nameće osnovno pitanje da li je nama kao državi i građanima neophodno usvajanje zakona o komunalnoj policiji, osnivanje agencije za borbu protiv korupcije da bismo uveli red u državi, institucijama i društvu ili je za to samo neophodna istinska želja i potreba Vlade za rešavanjem nagomilanih problema građana, koja... (Predsednik: Vreme.) ... evidentno ne postoji. Hvala.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Veroljub Arsić, koji želi reč. Gospodine Arsiću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini se da je gospodin Marković stvarno preterao u ovom zakonu, kako idemo od člana do člana. Član 41. bi trebalo da reguliše boju i način označavanja vozila i plovila, kao i opremu komunalne policije. Po Predlogu zakona to bi trebalo da propiše skupština grada, a po predlogu SNS to bi trebalo da propiše ministar, uz prethodno pribavljeno mišljenje ministra nadležnog za unutrašnje poslove. Amandman je odbijen. Ne bih toliko da zalazim u detalje samog obrazloženja, koje nema nekog prevelikog smisla, ali čini se da će, kada ovaj zakon stupi na snagu, po Srbiji da nastane jedno pravo šarenilo po gradovima kada su u pitanju uniforme komunalnih policajaca. Interesuje me, ali Marković ne može da mi odgovori pošto nije tu, hoće li uniforma da bude radna i svečana? Komunalna policija, zašto da ne, i redovna policija tako radi. Hoće li gradonačelnika svaki put kada dolazi na posao, ili možda ministra Markovića, da sačeka počasni vod komunalne policije? Da vam postavim još jedno pitanje – kako će to da izgleda ako čak i uniformu određuje skupština grada? Da li bi uniforma koju odredi Skupština grada Beograda mogla da izgleda kao najobičnije građansko odelo? Da li ima nekih prepreka? Nema. Hoće li to da bude zabranjeno u Beogradu? Hoće. Hoće li da bude zabranjeno u Požarevcu? Neće. Ja ću morati da kupim taj atlas koji je spominjala gospođa Jorgovanka Tabaković i da vodim računa svaki put kada nekuda idem da slučajno ne obučem onakvo odelo kakvo ima komunalna policija u tom gradu gde idem. Ili, ne daj bože, da se vozilo ofarba ili ima istu boju kao vozilo komunalne policije u gradu u koji idem. Ima još jedan problem – taj atlas će morati da se dopunjuje svaki put kad se promeni vlast. Budite sigurni, neke stranke neće sigurno da dozvole da komunalna policija vozi plavo-žuta vozila. Čim dođu na vlast, odmah ima da ih prefarbaju, u to budite sigurni. Postavljam pitanje – kako bi to izgledalo, recimo, u Požarevcu lokalna samouprava voli crveno-žutu boju, sa blagom, stidljivom plavom, a ovde u Beogradu plavo-žutu? Znači, onaj ko vozi vozilo iz Požarevca može plavo-žuto da vozi, ali ne sme da ga doveze u Beograd, platiće kaznu. Zato vam kažem, ovakav zakon i ovakvu glupost koju je napravio gospodin Marković povucite što pre. Ili, ako ne možete, bolje da mu predsednik stranke ne potpiše ovaj zakon, da ga vrati u Skupštinu i konačno da se odbije.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Imate reč, gospodine Munjiću.
U članu 41. stav 3. reči „ministra nadležnog“ zamenjuju se rečima „ministarstva nadležnog“. Amandman je kako principijelne, tako i suštinske prirode. Principijelno, SRS se zalaže, ne samo kad je ovaj predlog zakona u pitanju, već i ostali, za to da se određena ovlašćenja vezuju za ministarstvo, a ne za resornog ministra. Suštinska primedba kako na ovaj član, tako i na Predlog zakona uopšte, vezuje se za ustavni osnov za donošenje ovog zakona. Dakle, ustavni osnov jednostavno ne postoji. Osnov za donošenje ovog zakona ne postoji. U obrazloženju koje daje predlagač zakona priznaje se da u društvu ima nekih ozbiljnih problema, i to u mnogim segmentima društvenog života. Međutim, te probleme treba da rešava redovna, a ne komunalna policija. Dakle, ne mogu komunalni policajci da imaju ovlašćenja koja imaju redovni policajci i druga policijska službena lica. Ne može se nadležnost policije, koja predstavlja izvornu nadležnost, preneti ničim, pa ni ovim predlogom zakona, na komunalnu policiju. Ali, iz nekih razloga vama treba paralelna policija i nikakve kontraargumente sa suprotne strane ne prihvatate. Vi jednostavno želite da i sa ovim zakonom, kao i drugim predlozima zakona, nastavite kontinuiranom praksu koju imate dugi niz godina a to je da svojim neistomišljenicima ne ostavljate nikakvu alternativu; ili, ako ostavljate, da ostavljate dve alternative – a to je ili da prihvate vaše mišljenje ili da se svoga odreknu. Srpska radikalna stranka nikada neće prihvatiti ovako nešto.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Vukoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarka, posebno se vama obraćam u ovom trenutku, pošto ministar za lokalnu samoupravu nije tu, a razumećete zbog čega. Podneo sam amandman na član 47. Izmena koju predviđa ovaj naš amandman podrazumeva da se reči „ministar nadležan“ zamene rečima „ministarstvo nadležno“. Zašto sam ovo inicirao? Zato što imam utisak, a videćete i predlog i obrazloženje, da se ministar za lokalnu samoupravu bavi svim i svačim, a ne onim što mu je u suštini posao. Videćete i dokaz za to. Ministar bi, po predlogu ovog člana, trebalo da odredi neku ispitnu komisiju koja će da proveri ko je sposoban da bude policajac, a ko ne. Ministar se ne bavi, recimo, problemom opštine Palilula gde je uredno pre osam meseci šest puta opštini, lokalnoj samoupravi, za koju je nadležan ministar za lokalnu samoupravu, podnošen zahtev za povraćaj mandata SRS za 15 odbornika. Obrazloženje opštine i nadležnog okružnog suda je uvek bilo da se čeka odluka nižerazrednog suda, dotičnog Četvrtog opštinskog suda. Šest sednica je održano, šest puta ministar se pravi lud u odnosu na naše zahteve. Opština se pravi luda u odnosu na naše zahteve. Mi smo pre deset dana došli u posed saznanja da su odluke pravosnažne Četvrtog opštinskog suda u decembru mesecu, u januaru mesecu, u martu mesecu, za najmanje sedam slučajeva koji su tretirali te teme. Šta radi Ministarstvo za lokalnu samoupravu?
Vreme, gospodine poslaniče. Zahvaljujem. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović i Jovan Palalić. Gospodin Radulović želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, upravo ovaj član 48. pokazuje suštinu, koliko se površno pristupilo ovom zakonu. U ovim odredbama navodi se: „Zaposleni u komunalnoj policiji dužni su da polažu ispit za obavljanje poslova i primenu ovlašćenja komunalnog policajca najkasnije u roku od godinu dana od dana donošenja propisa iz člana 35. stav 2. ovog zakona.“ Daje se mogućnost da poslove komunalnog policajca pre polaganja ispita obavljaju pripravnici, tako da kažem. Ovo je jedinstven slučaj da celu službu (praktično, svi komunalni policajci) čine pripravnici, jer teče rok od godinu dana i polažu ispit. To je neprimereno i ne verujem da tako nešto postoji u bilo kojoj zemlji u svetu. Upravo u prilog mojoj diskusiji idu diskusije svih narodnih poslanika koji su zdušno danas kritikovali ovaj zakon i tražili da se povuče iz procedure. Zašto kažem da je ovo potpuno nesuvislo i da je ova odredba veoma loša i da mi pokušavamo da je popravimo našim amandmanom gde kažemo: „Kandidati za rad u komunaloj policiji dužni su da polože ispit za obavljanje poslova i primenu ovlašćenja komunalnog policajca“? Neobučena lica, čije znanje nije provereno pre stupanja na dužnost, neće moći adekvatno da izvršavaju poslove koji treba da spreče štetu po građane, a i sam grad, pogotovo ako imamo član 50. gde se kaže da se odredbe ovog zakona primenjuju po isteku šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Postoji razumno vreme da se ovaj zakon potpuno upodobi i da ima suštinu, a ne da imamo pripravnike. Mi ćemo imati pripravnika kao načelnika komunalne policije. Ovim zakonskim rešenjima daje se da su do polaganja ispita svi komunalni policajci pripravnici. To je jedinstven slučaj da načelnik bude pripravnik. Da rezimiramo, pošto smo dosta pričali o tome, ono što sve nas plaši jeste to što mogu da obavljaju dužnost komunalnog policajca ljudi koji su osuđivani na kaznu ne dužu od šest meseci. Znači, oni koji su skloni nasilničkom ponašanju. Drugo, ko bira te komunalne policajce? Biraju ih organi gradske uprave. Oni koji su na vlasti u tom gradu, oni biraju 1.200 pripravnika. Treće, ukoliko oni nanesu štetu nekom građaninu svojim činjenjem, a da građanin nije napravio bilo koji prekršaj, ko rešava taj problem? Rešavaju organi gradske uprave. Rešava načelnik, rešavaju organi gradske uprave i gradsko veće. Ko čini gradsko veće? Čini ga vladajuća većina. Dajte mi jedan primer u Srbiji gde gradsko veće ne čine članovi vladajuće većine u tom gradu. To pokazuje koliko je ovaj zakon u suštini opasan, koliko može da da nekom mogućnost da primenom sile nanese teške telesne povrede nekom. Pri tom, u službu će uglavnom da se primaju ljudi koji pripadaju vladajućoj većini u tom gradu, ili simpatizeri. Posebne aršine će da imaju prema onima koji su iz vladajuće većine ili simpatizeri, a posebne aršine prema onima koji su iz opozicionih stranaka ili simpatizeri opozicionih stranaka. Duboko se nadam da ministar u ovim trenucima sedi negde u mraku, da se zatvorio i da razmišlja o tome da povuče ovaj zakon, da ne dozvoli, kao što je neko rekao, da se taj zakon odnese predsedniku njegove stranke da ga potpiše i da ga stavi u funkciju. Ovaj zakon je vrlo štetan i opasan po građane, shvatite to. Hvala.
Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođa Zlata Đerić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na član 48. kojim tražimo da se posle stava 1. doda stav 2. koji glasi: „U sastavu komisije mora biti najmanje po jedan diplomirani inženjer zaštite životne sredine, diplomirani pravnik i jedan profesor sa policijske akademije“. Odnosi se na sastav komisije pred kojom će komunalni policajac pripravnik polagati ispit, a taj član zakona glasi: „Zaposleni u komunalnoj policiji dužni su da polažu ispit za obavljanje poslova i primenu ovlašćenja komunalnog policajca najkasnije u roku od godinu dana od dana donošenja propisa iz člana 35. stava 2. ovog člana zakona.“ U odbijanju ovog amandmana podnosilac Predloga zakona me upućuje na član 35. koji kaže, između ostalog, ovo: „Program, vreme i način stručnog osposobljavanja i stručnog usavršavanja, sadržaj i način polaganja ispita i provere stručne osposobljenosti, sadržaj i način vođenja evidencija osposobljavanja i usavršavanja, položenih ispita i izdatih uverenja o položenim ispitima i utvrđenoj osposobljenosti propisuje ministar nadležan za lokalnu samoupravu, uz prethodno pribavljeno mišljenje ministra nadležnog za unutrašnje poslove.“ Znači, imamo dva ministarstva. U pitanju su komunalni policajci, znamo šta je komunalna delatnost i smatramo da u toj komisiji nema uopšte predviđenog kompetentnog lica za oblast komunalne delatnosti. Nije to glavni problem ovog zakona. Glavni problem i razlog za neprimenjivost ovog zakona na terenu leži u tome što ceo ovaj zakon predviđa zapošljavanje pripravnika, komunalnog policajca, koji će posle izvesnog vremena, pošto nisu usvojeni amandmani, najkasnije u roku od godinu dana, biti uvedeni i zvanično u posao komunalnog policajca. Koliko znam, po našem zakonu, pripravnika možete zaposliti onda kada mu obezbedite mentora za taj posao, osobu koja je već kvalifikovana u tom poslu, koja će da ga dovede do tog stručnog ispita. Ovim zakonom to nigde, ni u jednom članu nije predviđeno, tako da ovaj zakon direktno krši druge zakone. Svaki sudski postupak po pitanju nemogućnosti dobijanja takvog posla biće dobijen, biće višestruke štete od ovog zakona i velike konfuzije na terenu, odnosno u životu građana i gradova u Srbiji. S obzirom na to da je u pitanju jedan vrlo skup aparat, na primer, grad iz kog ja dolazim, Sombor, po standardima koji su predviđeni za komunalnu policiju, morao bi da odvoji trećinu budžeta na godišnjem nivou za funkcionisanje ove službe. Moj grad u ovom momentu mora da ugasi sve institucije kulture, da ugasi pola bitnih službi u samoj opštini da bi ovo funkcionisalo. To na samom terenu u gradovima ne može da zaživi na način kako je ovim zakonom predviđeno. Kažem vam, najveći je problem, ne možete da zaposlite pripravnike u službi za koje niste obezbedili mentore. O tome sam govorila i ranije. Trebalo je prvo obrazovati stručne komunalne policajce, pa da onda postoji mogućnost... drugim sistemom predvideti ih mnogo ranije, pa da onda postoji mogućnost da ih uvodite u tu službu. Nije dovoljna politička želja i politička volja nijedne političke stranke da spasi svoje junoše na terenu. To možemo čak i da poštujemo, ali nije dobro za građane Srbije i ne može se stvarati na ovaj način partijski aparat, jer ovaj direktno ruši jedan drugi zakon, koji će na sudu da se potvrdi kao tačan.
Zahvaljujem. Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ispred Poslaničkog kluba SRS amandman na član 49. Predloga zakona o komunalnoj policiji, koji Vlada nije prihvatila. Zbog javnosti koja ovo prati, a vlada veliko interesovanje u Leskovcu, jer po mišljenju ministra za lokalnu samoupravu, koji je bio u poseti, imamo preveliki broj zaposlenih, a ovim zakonom dodatno opterećujemo budžet grada... Pročitaću član 49. Predloga zakona: „Gradsko veće, na predlog načelnika komunalne policije, doneće prvi strateški plan komunalne policije najkasnije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ Amandmanom koji sam podneo predloženo je da se ovaj član izmeni i to tako da na početku glasi: „gradsko, odnosno opštinsko veće“, a ostatak teksta ostaje isti. Ovaj amandman je, kao što se može videti, logičan sled većine amandmana koje su podneli narodni poslanici iz SRS sa namerom da se ovim predlogom zakona obuhvate i opštine, kao jedinice lokalne samouprave, da one mogu obrazovati komunalnu policiju, obezbeđivati i organizovati vršenje poslova komunalne policije na svojoj teritoriji. Ako ostavimo po strani probleme vezane za finansiranje komunalne policije, činjenica je da će ih biti zbog još jednog opterećenja budžeta jedinica lokalne samouprave. Ako pokušamo da sagledamo valjanost razloga za obrazovanje komunalne policije, jer, kako ste naveli u obrazloženju ovog predloga zakona, u dosadašnjem funkcionisanju gradova i grada Beograda uočene su znatne teškoće u održavanju komunalnog reda i obezbeđivanju efikasnog izvršavanja zakona i drugih propisa, opštih akata iz oblasti komunalnih delatnosti i nadležnosti grada, kao i u obavljanju nekih drugih značajnih poslova...
Zahvaljujem. Nema više vremena. Gospodin Velimir Ilić. Da li po ovom amandmanu ili želite na kraju da se javite kao predstavnik, odnosno predsednik poslaničke grupe?
Hteo sam i po amandmanu Zlate Đerić i kao šef poslaničke grupe. Znate kako, jako mi je nezgodno da po ko zna koji put, gospođo predsedavajuća, pričamo, pokušavamo da nešto popravimo amandmanima, da dovedemo neki zakon do toga da liči na pravi zakon koji će doprineti da bude bolje. Međutim, vi iz vladajuće koalicije nemate sluha za to. Vi to sve odbacite, vas to uopšte ne interesuje. Jako mi je nezgodno kada pogledam u praznu salu, gde opozicija dolazi, sedi, grčevito se bori za neke zakone, da nešto uvede u red koliko-toliko, bar amandmanima. Međutim, šta se događa? Ljudi iz vladajuće koalicije su nezainteresovani. Njih interesuje dan za glasanje. Dođu, izglasaju i onda Srbija ima veliki problem. Mi ćemo posle ovog zakona imati izuzetno velikih problema. Računali smo, samo grad Beograd treba da uloži u komunalnu policiju 8,8 miliona evra, a da ne pričam o ostalim gradovima u Srbiji. Te ljude treba opremiti, oni moraju imati administraciju, prostorije, moraju da se greju, da troše gorivo, raznorazne materijale itd. Međutim, odakle to da se plati? Kako ćemo u ostalim gradovima širom Srbije gde bude uvedena komunalna policija? Srbija nema više odakle da uzme. Budžet se ne puni. Vidite, malo je sredstava u budžetu, nema dinara slobodnog. Odakle mislite da se nadomeste ove pare? Odakle će lokalne vlasti... Vidite da se smanjuju transferna sredstva, da nema para, da je nemoguće, pitanje je samo kog dana i u kojoj opštini neće imati ni za vaspitačice u obdaništima ni za one osnovne službe koje funkcionišu. Kako sve ovo da se isplati i kojim dodatnim sredstvima? Vidite, gorivo će poskupeti, nafta će opet poskupeti. Od Nove godine do danas nafta je poskupela 35 dinara. Kako da se nadoknadi? Uzmimo samo da je mleko pojeftinilo 100% od Nove godine do danas, a nafta poskupela 35 dinara. Prema tome, kako? Možda je to smešno za gospođu Čomić. Možda je to za vas smešno, gospođo Čomić, možda vi imate neke dodatne izvore prihoda. Imaćete kada se zadužite kod MMF-a tri milijarde evra bez saglasnosti ovog parlamenta i kada to trošite kako vam padne na pamet, kao vladajuća koalicija. Ko će to sutra da vrati? Zapamtite, četiri milijarde evra kredita je uzeto u ovoj godini, a ništa kapitalno u državi nije urađeno, nijedno bitnije radno mesto... Pričali ste, silna radna mesta će se otvoriti. Nema od toga ništa. Vidite, vi samo zapošljavate ljude u administraciji. Mi smo na jednoj sednici doneli zakone prema kojima će se zaposliti 5.000 novih administrativnih radnika. Pravite neke statističke regione, da se čovek prekrsti. Evropska unija vam rekla. Pa, dobro, Evropska unija da kaže – svi u red pa u Dunav, mi ćemo svi ići sad, pa ćemo poskakati tamo. Evropska unija predlaže zakone, ali za ono za šta oni imaju novac. Niko nije ovde obrazložio da li su za ove nove zakone obezbeđena sredstva, koja su sredstva npr. obezbeđena za zakone, onih 15 zakona u poljoprivredi koje su za jedan dan ovde u načelu izglasali narodni poslanici u objedinjenoj raspravi? Ko će obezbediti silna sredstva da se ti zakoni realizuju? Nema para, ne radi privreda, pojedini gradovi su mrtvi, ne postoje, privredno ne postoje. Ne mogu da se pokrenu giganti koji su nekada bili čudo u onoj velikoj Jugoslaviji, u Evropi. Da li je moguće sada naći neke nove izvore prihoda i nadomestiti ova sredstva? Ne možemo se samo kreditno zaduživati i trošiti nasumice pare zato što donosimo neke zakone. Kako će se primenjivati? Šta ćemo sutra sa tom policijom ako opština nema sredstva da im da plate? Doći će da vam štrajkuju pred Vladu, kao što i ova policija štrajkuje. I ova policija ima svoj sindikat i počinje da štrajkuje. Prema tome, ovo meni liči na partijsku policiju. Kako ćete vi sada da stvorite jednu partijsku policiju? Uzmite grad Kragujevac, Demokratska stranka kaže da tamo ima milion nepravilnosti; ljudi koji su napravili nepravilnosti sada će da dobiju sopstvenu policiju. Dobiće neke lokalne šibadžije, da se tako izrazim, pripravnike, šta će već biti, bez mentora, bez ikakvih kontrola, bez ovlašćenja, koji će moći da upotrebe palice, lisice, da privedu, da pozovu policiju itd. Ko će ih držati pod kontrolom i na koji način? Kako ste organizovali da se to kontroliše? Mi ne možemo sada da držimo pojedine sudije... Nedavno sam postavio jedno pitanje za sudiju iz Novog Sada. Nisam dobio odgovor. Zamolio bih ministarku, da ne ponavljam sada bruku koju je napravio novosadski sudija, da me primi jednog dana, da joj to objasnim. Ako ne možete da preduzmete određene mere, onda ćemo mi kao građani morati da tražimo neke mere da se zaštitimo od bahatih sudija. Garantujem da taj sudija nema osnovne elemente zrelosti da može da bude sudija, a već, da ga neko proveri, da ga testira, znači, taj sudija nije normalan. To vam garantujem, a pokazaću vam dokumenta gde ćete videti da je sudija nenormalna ličnost. Zamislite kada mu vi sada date da on sedi u sudnici, da sudi i da nekoga može i da osudi itd. Kao što ćete sutra dati nekome, komunalcu, da u nekom gradu, pripravnik, dečko dođe i da radi šta hoće. Ne može bez... Evo, čuli ste gospođu Đerić koja je objasnila da po zakonu ne može tako nešto da se događa. Prema tome, gospodo moja draga iz vladajuće koalicije, razmislite dobro kako ćemo svu ovu administraciju i ovu državu koja je svakim danom sve skuplja i skuplja... Vidite, mi još nismo ni koraknuli u tu Evropsku uniju, a prezaduženi smo. Samo stižu kreditne linije, zaduženja, neplaćeni računi. Dolazimo u poziciju pojačane administracije, novih automobila, sekretarica, nove administracije. Odakle ćemo to uzimati i na koji način? Prema tome, lepo je to što ćemo reći - grad Beograd će dobiti neku policiju, komunalnu, ali kako da je platimo? Možda za grad Beograd nije ništa 8,8 miliona evra godišnje, ali za neki drugi grad, bogami, koji nemože da preživi, koji se grčevito bori... Da li će Niš moći da ima komunalnu policiju? Da li će Kragujevac moći da finansira komunalnu policiju? Da li će moći Novi Sad i ostali gradovi? Čisto sumnjam. Prema tome, moramo malo voditi računa o tome kako da pojeftinimo državu, jer nema više od koga da se uzima. Pojedini ministri se bahato ponašaju. Jutros slušam izjavu ministra Dinkića, koji ima milion problema – na primer, u Lapovu, pruga blokirana, štete ogromne, železnica svaki dan plaća penale zbog vozova koji stoje; ležarinu svakog vagona koji ne može da prođe plaćamo dnevno. Umesto da priča o tome, da rešava te probleme, on nam jutros objašnjava da PDV neće da poskupi. Rekao je i da penzije neće da se smanje. On neće dozvoliti da se smanje penzije. Molim vas, postoji li ministar koji se bavi penzijama, postoji li ministar finansija koji se bavi PDV-om? Otkud sad da ministar koji se bavi privredom, gde ima milijardu nerešenih problema, gde su gorući problemi koje danas mora da rešava, jednostavno uzme muštuluk, na primer, da neće nešto da se smanji, odnosno da neće penzija da se smanji? Kako je moguće da nafta ovoliko poskupi, gorivo? Kako je moguće da akcize ovoliko rastu? Sad smo najskuplji u okruženju. Najskuplji smo i gubimo saobraćaj, ljudi odlaze preko Rumunije, preko Bugarske, preko drugih država u tranzitu, jer su u državi Srbiji benzin i nafta najskuplji u okruženju. Imamo i najskuplji gas u ovom delu Evrope. Ako je gas na tržištu pojeftinio sa 450 dolara na 230, kako je moguće da se kod nas ne menja cena? Ko ubira tu razliku i gde ona ide? Kako se troši i na koji način? Prema tome, molim vas, gospodo iz vladajuće koalicije, da povedete računa, da malo pojeftinite državu, da smanjujete administraciju kao što ste rekli, a ne da otvarate nova radna mesta u administraciji i da poskupljujete državu. Naravno, energetika mnogo utiče i videćete i sami koliko će proizvoda u lancu početi da poskupljuje. Prema tome, ovo je neizdrživo. Da se uzme negde - ne može, jer go se ne svlači. Naš seljak je go čovek, ne može više. Nema ništa da da. Pogledajte, mleko – 17 dinara; vidite meso, neko je uvezao, neki dan smo slušali ministra, piletinu iz Brazila, meso iz Argentine. Sada se razbacujemo, dodvoravamo se Evropskoj uniji, finansiramo „Fijat“, vršimo subvencije iz našeg budžeta i za vozila u Republici Srpskoj. Sad ćemo i u Makedoniji, mi smo bogati, zašto da ne damo i Makedoncima da kupe, da im dajemo subvencije itd.? Mi smo bogat narod, ali imamo jednu bahatu, raskalašnu vlast koja to troši nemilice a to sve udara po džepu naše građane. Očekivali smo pojeftinjenja, očekivali smo smanjenu i jeftiniju administraciju. Dobijamo najskuplju administraciju u okruženju. Gubimo institucije države, dobijamo partijske institucije. Kako se koja institucija stvara, to će biti partijska institucija. Svaka partija koja je na vlasti hoće da ima svoje partijske administrativce, koji će, naravno, poskupeti državu, a one neposlušne iz drugih partija ćemo polako otpuštati kao tehnološki višak i zamenjivati sa partijski poslušnim. Da ne pričam o partijskoj državi, koliko ste otišli daleko, gospodo. Nedavno sam bio u ovčarsko-kablarskim manastirima. Jedna gospođa, za koju sam se ja u Vladi zalagao da ne može da dođe da radi, da vodi te istorijske spomenike kulture itd, da je prošla sve partije koje su postojale i svugde je bilo problema, naložila je... Svratim u manastir i pitam – pa dobro, šta je ovo? Kaže – naložila gospođa da se ofarba konak u žuto. Zamislite sad, u šumi, kao kanarinac žuti se manastir. Nigde nisam video žut konak, žut manastir, ali žena je prešla u Demokratsku stranku pa da pokaže lojalnost. Sada se sve farba u žuto. Možete videti žute kuće pored puta, žuti branici, žuti mostovi, sve je požutelo u Srbiji. Zašto? Kao da bolujemo od neke žutice, ne dao bog. Ali, sada hoćemo i partijsku policiju. Da li će imati žute uniforme i žute automobile, to treba da vidimo. Sve će to da udari po džepu ovaj narod. To nije dobro. Mi postavljamo ovde razna pitanja. Kažu, Skupština radi, dođemo utorkom... Doduše, ja i ne dolazim na ta pitanja jer nema svrhe; šta god sam pitao, nisam dobio nijedan odgovor, četvrtkom posebno. Samo se odgovara na atraktivna pitanja koja su afirmativna za određena ministarstva, ali na ona nezgodna pitanja ne daju se nikakvi odgovori. Prema tome, nema ni to svrhe, to je gubljenje vremena. Toje neka prividna demokratija, da se pokaže da, tobože, poslanici mogu da pitaju šta god hoće. Poslanici mogu da postave pitanje i ne moraju dobiti odgovor. Nije meni zbog poslanika, nije meni zbog mog pitanja, nego je institucija parlamenta oskrnavljena, izgubila je svoj smisao. Kako ste krenuli, a vidim da ste zakazali i Administrativni odbor da se ukine paušal, još malo pa će poslanici da budu socijalni slučajevi. Još malo pa će biti socijalni slučajevi i biciklom će dolaziti iz unutrašnjosti na sednice parlamenta. Nije ni čudo što će u sali biti desetak poslanika, možda neće ni toliko; u danima za glasanje doći će iz vladajuće koalicije. Tako smo potpuno razbili instituciju parlamenta. Evo, već kreće kampanja da se menja Ustav, menjaće se sve što ne valja. Ništa ne valja. Do pre neki mesec ništa nije valjalo, dok vi niste došli na vlast, ali zaboravljate da ste bili na vlasti. Ja nisam 2000. godine hteo da uđem u tu vladu jer mi se nije svidelo. Smatrao sam da to nije dobro i bio sam potpuno u pravu. Sada vidim da to ponovo ide na onu staru priču. Novinari su me pitali – ministre, otkud Čumetu planovi kuda prolazi obilaznica oko Beograda? Da vi ne znate možda, ja sada ponavljam, da je Čume kupio Institut za puteve Vojvodine? Kupio je Institut u privatizaciji, na nečije ime. Kupio je i PZP Valjevo, kupio je i mnoge puteve i sada je on glavni frajer. Kod njega su svi projekti. Kod njega su nadzorni organi. On će vam biti tata sada, a vi ćete samo plaćati. Prema tome, ne treba mene novinari da pitaju otkud to. Opomenuo sam neke ljude koji su učestvovali u privatizaciji šta se događa. Međutim, niko nije preduzeo ništa. Kako može jedan čovek koji je pravio hiljade problema da kupi Institut za puteve? Sada su tamo svi projekti. Tamo su svi nadzorni organi, svi projektanti i sve je to pod strogom kontrolom onih ljudi koji ne bi smeli da budu uz te institucije koje se time bave. Prema tome, voleo bih da vidim kako će da se ponaša u Novom Pazaru nova komunalna policija kada tamo imate dva tabora iz Vlade, kada zarate, one njihove ulične borbe, na koju stranu će stati ta komunalna policija kada je obučete, uniformišete itd. Biće mnogo problema, to vam garantujem. Niste ni svesni tih problema koji će se dogoditi. Prema tome, nemojmo gubiti vreme. Stavimo nekad na dnevni red nešto što je veoma važno, a to je pitanje privrede, ono od čega živimo. O tome ovde nikada nismo raspravljali, kako izaći iz ove krize. Mi pravimo samit u Novom Sadu. Došao je Stipe Mesić i održao vam je usred Novog Sada lekciju o demokratskoj državi Hrvatskoj. Ta njegova demokratska država proterala je sve Srbe bez igde ičega. Niko ne sme da mu postavi pitanje – kada ćete da platite te stanove, kuće, što ste pokupili tom narodu? On vam očita ovde lekciju – izvolite, vratite se svi u Hrvatsku, što ne dolazite. Naravno, došli bi oni, ali svako završi u zatvoru čim pređe granicu. Prema tome, dajte da pričamo o pravim problemima, a ne da se skupljamo, okupljamo, traćimo vreme, držimo kojekakve samite, afirmišemo se, dokazujemo, pokazujemo, prikazujemo koliko smo usvojili evropskih zakona, a nama je sve gore. Srbija se guši, narod ne može da preživi, bukvalno, veliki deo Srbije gladuje. Pričamo o „beloj šengen“ vizi. Ko će da je koristi? Sa čime će da putuje? Čije će to dete moći tek tako da koristi avion da otputuje, da obiđe Evropu, da vidi velike turističke centre itd? Malo čije dete će moći, kako je krenulo, gospodo. Potpuno smo izgubili srednji stalež. Koliko hiljada ljudi čeka na isključenje struje ovih dana kada se vrate sa godišnjih odmora? Masovno se sada koristi lizing, kreditne linije. Sve ono što je uzeto, sve je razoreno. Prema tome, ovo će još više poskupeti, pogoršati situaciju u Srbiji. Gospodo iz Vlade, molim vas da nađete ozbiljnog ministra privrede. Nemojte čekati i gubiti vreme. Biće kasno. Verujte, u to sam ubeđen, biće kasno kada se budete setili da to uradite. Mislim da tada neće biti vremena da se nešto uradi, jer će sve biti uništeno, upropašteno i trebaće generacije da to dovedu na pravo mesto. Prema tome, povucite ovaj zakon, jer ovo je u sklopu onih zakona koji će doneti Srbiji nove troškove i nove probleme. Hvala vam.
Vi ste kompletno vreme koje je predviđeno za vas kao predsednika poslaničke grupe i vašu poslaničku grupu utrošili. Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospođo ministre, danas ceo dan pokušavamo da vas ubedimo da je ovaj zakon loš. Pri tome, imali ste dovoljno vremena, odnosno predlagač zakona je imao dovoljno vremena da predloži jedan sasvim dobar zakon, jer od 2007. godine, kada smo doneli Zakon o gradovima, do danas, a sada je sredina 2009. godine, prošlo je godinu i po dana. Ovaj član odnosi se na rok za donošenje strateškog plana, koji je vrlo bitan, koji opredeljuje kako će da radi ova komunalna policija: „Gradsko veće, na predlog načelnika komunalne policije, doneće prvi strateški plan komunalne policije najkasnije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ Primena zakona se, po članu 50, odlaže za šest meseci. Ovim članom 49. predviđa se da je rok za donošenje strateškog plana dve godine. To je, znači, da bismo dobili strateški plan, dve i po godine. Našim amandmanom smo tražili da se ovaj rok skrati, pogotovo zato što imamo ovaj odloženi rok početka primene ovog zakona šest meseci; znači, da se još šest meseci posle toga da mogućnost da gradsko veće, uz saglasnost skupštine, donese ovaj strateški plan. Međutim, činjenica je da sve ovo što smo pričali nema efekta i nema svrhe, jer je predlagač zakona u suštini zacrtao da dobije stranačku policiju. To je ono najgore, jer će tu stranačku policiju plaćati građani Srbije, znači, iz budžeta lokalne samouprave, koji se puni sredstvima i nametima na građane Srbije, koji su iz dana u dan sve veći. Vidimo da će i plate da se smanje. Predlaže se, kao jedna od mogućih mera, ili smanjenje plata za 10% ili povećanje PDV-a da bi se amortizovao taj udar i nedostatak sredstava i velika razlika između prihodne i rashodne strane, jer tako vam i vaš nalogodavac traži, odnosno MMF. Gospođo ministre, ovo je jedan apel za vas. Vi ste ministar pravde, čuli ste od većine poslanika velike primedbe na ovaj zakon i na njegovu neprimenjivost. Računamo da ćete da ubedite predlagača zakona, ministra za lokalnu samoupravu gospodina Milana Markovića da povuče ovaj zakon, da ne raspravljamo i ne glasamo o ovom zakonu u danu za glasanje, jer je ovo za građane Srbije bespotreban izdatak a za nekoga stvaranje stranačke policije, koja može da radi šta joj se prohte. Zahvaljujem.
Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u vezi s Predlogom zakona o komunalnoj policiji, u ime Poslaničke grupe NS podnela sam amandman na član 49. koji glasi – iza reči „od“, umesto reči „dve godine“, stoje reči „šest meseci“. U članu 11. Predloga zakona o komunalnoj policiji je navedeno da gradsko veće, na predlog načelnika komunalne policije, donosi strateški plan komunalne policije kojim, na osnovu procene postojećeg stanja, utvrđuje prioritete u obavljanju poslova komunalne policije i s tim u vezi joj daje razvojne, kadrovske i druge osnove za dalji rad. U skladu sa strateškim planom, komunalna policija sačinjava godišnje planove rada i dostavlja ih gradskom veću na usvajanje. Znači, osnov za početak rada komunalne policije je donošenje strateškog plana i sačinjavanje godišnjeg plana rada u skladu sa tim strateškim planom. Nejasno je kako u članu 49. može da se predvidi tako dug rok za donošenje prvog strateškog plana – najkasnije u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Članom 50. predviđeno je da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku RS“, a počinje da se primenjuje po isteku šest meseci od dana stupanja na snagu. Očigledno je da rok za donošenje prvog strateškog plana rada ne sme da bude duži od šest meseci od dana stupanja na snagu, kada počinje i da se primenjuje. Ako ostane navedeni rok za donošenje strateškog plana iz Predloga zakona, u skladu sa kojim mora da se donese i godišnji plan rada, postavlja se pitanje kako može da počne sa radom komunalna policija ako se zakon primenjuje po isteku šest meseci od dana stupanja na snagu? Znači, počela bi sa radom komunalna policija i počeo bi zakon da se primenjuje, bez strateškog plana i godišnjeg plana rada. Kako bi radila ta komunalna policija i koje i čije probleme bi rešavala?
Zahvaljujem. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Miroslav Petković i Jovan Palalić.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka Malović, dame i gospodo narodni poslanici, iako je neuobičajeno da se amandmanski interveniše u članu koji određuje, da tako kažemo, taj vacatio legis, smatrali smo da je sve ono što su bile naše primedbe na ovaj zakon u onom što definiše rok za primenu i početak primene ovog zakona na najbolji mogući način potvrđeno. Ovako kratak rok, od šest meseci, za primenu ovako složenog, nedefinisanog zakona sa nejasnim institutima, sa drugim problemima, o kojima ću nešto da govorim, nije moguće realizovati. Lokalne samouprave neće biti u prilici da primene ovaj zakon, s jedne strane zbog obaveza koje nameće zakon i, s druge strane, zbog opšteg stanja u gradovima i opštinama. Znači, kada se uzmu u obzir problemi koji se tiču ispitne komisije, stručnog usavršavanja i podzakonskih akata i, kako se kaže, utvrđivanja psihofizičkih sposobnosti i možda potrebe da ministar zaposli dodatne ljude u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a nada se sredstvima, parama da bi ovaj zakon realizovao, rok od šest meseci je krajnje kratak. To znači do kraja godine. Još jednom želim da vas podsetim da je ova vlada smanjila transferna sredstva lokalnim samoupravama. Uvela je nove namete kroz niz zakona; poslednji je bio Zakon o regionalnom razvoju, sada zakon o komunalnoj policiji. Sada očekujemo da će tako opterećene lokalne samouprave, koje su već odustale od razvoja, nemaju više ideju da nešto rade na pitanju razvoja svojih sredina... One rade, što bi rekao narod, na leru, eventualno negde još isplaćuju plate. Takvim lokalnim samoupravama namećemo ogromnu obavezu da u roku od šest meseci sprovedu čitavu proceduru, izaberu komunalne policajce i onda uđu u proces isplate zarada tim ljudima. To prosto nije moguće. Ovaj zakon će biti neprimenljiv. Srušiće se već u startu i to je ono što sve vreme govorimo. Morate da definišete vašu politiku, ako uopšte imate politiku prema lokalnim samoupravama. Ne možete da uzimate, a da im dajete nove namete. To radite već godinu dana. Uzimate im pare, uskraćujete im mogućnosti da se razvijaju, ne donosite zakon o svojini, a uvodite im nove namete sve više i više. To je nemoguće. Očekujem da u narednom periodu iz ovih ministarstava koja su se bavila lokalnom samoupravom izađe niz novih zakona koji će predvideti nove obaveze za lokalne samouprave. Apelujem da u ovom trenutku Vlada, ako već ne želi da povuče ovaj zakon, usvoji bar ovaj amandman, koji je realan. Osamnaest meseci je dovoljno vremena, ako se počne voditi ozbiljnija politika, da se sredi situacija u lokalnim samoupravama po pitanju finansija, pa onda možemo da pričamo o primeni ovog zakona. Bićemo smešni, bićemo neozbiljni, jer jedan zakon koji je važan, koji je potreban ne možemo da primenimo. Šta smo time dali velikim gradovima koji imaju i iskazali su potrebu za ovim zakonom? Jednostavno, previše obaveza ste stavili lokalnim samoupravama, a niste im ništa dali. U tom smislu predlažem da prvo ukinete odluku o smanjenju transfernih sredstava, da stavite moratorijum na primenu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, donesete odluku, zakon o povraćaju svojine lokalnim samoupravama, prenesete deo prihoda sa Republike na lokalne samouprave, izvršite pravu decentralizaciju, pa onda da pričamo o primeni zakona o komunalnoj policiji. Bez toga, sve će se vrlo brzo pokazati kao potpuni promašaj. Što je najgore, srušićemo lokalnu vlast. Nije bitno koja je stranka na vlasti, sve će lokalne samouprave da padnu. Hvala vam.
Gospodin Milan Avramović se javio za reč.
Nije po ovom amandmanu. Gospođo predsedavajuća, da i vas upozorim da je ova skupština ovakvim načinom rasprave svedena na najniže grane i da nije čudo što novinari rade to što rade. Podsetiću vas na Zakon o obaveznom osiguranju – predstavnik Vlade bila je ministarka Dragutinović, koja nema ni vozačku dozvolu, ne učestvuje u saobraćaju, osim što ima vozača Vlade itd. Sada imamo sličnu situaciju – zakon o komunalnoj policiji ispred Vlade predstavlja ministar pravde. Nemamo kompetentnu ličnost za raspravu o ovim predlozima zakona, za raspravu o amandmanima i nemamo učešće od strane Vlade. Poslanici ovde iznose sugestije i kritike, a ne dobijaju nikakav odgovor. Postoje dva razloga za to što nema odgovora – ili nadležni ministar koji je tu ne zna odgovor ili odgovor ne možemo da dobijemo jer smo u pravu. Gospođo Čomić, molim vas da se uzdržite. Budite pristojni barem dok ne predsedavate. Gospođo Malović, sa aspekta pravne struke, pošto niste dali odgovor na pitanje kolege Vukovića postoji li neka sudska praksa da viši pravni akt čeka odluku nižeg da bi doneo neko rešenje ili, u ovom slučaju, da Okružni sud čeka odluku Četvrtog opštinskog suda... To još nigde nije postojalo, ni u jednoj pravnoj državi, ako je ovo uopšte pravna država – da postoji rešenje suda i kad stigne od nižeg pravnog akta da viši pravni akt ne donosi odluku, čak ni po tom, i time kupuje vreme i političke poene i donosi neke odluke nezakonito. Ima li barem pravne države, ako nema komunalne, kako vi navodite u predlogu ovog zakona? Kad sam već kod samog zakona, da podsetim na par stvari. Niko od vas nije hteo da razmatra probleme građana i opština i gradova u isto vreme, kada su u pitanju komunalne oblasti, u odnosu na uzrok. Od tih uzroka, pominjao sam više stvari. Ovde je pojam za obavljanje poslova, odnosi se na javnu čistoću, na lokalne puteve i ulice... Rekli smo da su lokalni putevi i ulice, posebno u prigradskim naseljima, prioriteti u predizbornim kampanjama; ili, da su prioriteti u samom centru grada, gde je koncentrisan veliki broj birača. Na tome se stiču politički poeni, pa tako imate neku ulicu koja se presvlači dva puta, popločava šest puta, dok neke ulice ne vide ni šljunak, a kamoli asfalt. Imamo obavezu kod parkiranja. Komunalna policija će da uvede red, vezano za parkiranje. Po kom osnovu će komunalna policija da uvede red, vezano za parkiranje? Da uđe u garažu i iscrta nova parking mesta? Da napravi novu garažu? Da izmisli novi cenovnik za parkiranje? Da izmisli koliko košta doplatna karta kada vam istekne vreme? Šta će da uradi komunalna policija kada je u pitanju parkiranje? Da obezbedi parking mesta ili da imenuje tablice sa parnim brojevima, da se voze parnim danima, a sa neparnim brojevima da se voze neparnim danima, da bi svi mogli da se parkiraju svuda? Ovde se pominje postavljanje privremenih poslovnih objekata. Moram da kažem i to da su iz samog centra grada (opštine Vračar, Savski venac i Stari grad) svi privremeni montažni objekti sklonjeni i postavljeni su novi, čiji su vlasnici direktno opštine. Pravo na konkurisanje imaju isključivo lica ili firme koje su tu već imale objekat, a to su u ovom slučaju „Futura plus“ i „Štampa“, i niko više. Ako na teritoriji ove tri opštinenađete tri druge trafike, koje imaju veze mimo ovih firmi, ja ću da vam čestitam. Četvrta stvar se odnosi na auto-taksi. U Beogradu imamo iks taksi udruženja, ne znamo više ni koji nas taksi vozi, da li je legalan, da li je nelegalan, da li je registrovan, neregistrovan, raznorazne nazive imamo. Svaki taksi ima svoj cenovnik, nijedan taksi ne daje fiskalni račun, nijedan taksi ne zna koliko je kilometara prešao i svaki taksi ima povoljnosti za koje vi ne znate. Zaštita od buke u životnoj sredini. Pomenuli smo u raspravi u načelu kako funkcioniše zaštita od buke blizu bolnice i porodilišta, pa smo dali primer bolnice „Sveti Sava” na Železničkoj stanici – od moždanog udara se ljudi leče, a iz palate u Nemanjinoj bije li bije, trista na sat. Klubovi i kafići u toj palati imaju toliko jako ozvučenje da se to može čuti čak i do Mostarske petlje, a kamoli bolesnici u bolnici. Šetnja je u Beogradu postala apsolutno rizična. Pre nekoliko dana pala su dva stakla težine sto kila sa „Beograđanke“. Kada smo pitali ko je odgovoran za to, kažu – zašto građani prolaze tuda? Kako u predizbornoj kampanji komunalne i inspekcijske službe mogu da rade posao kako treba? Na Voždovcu su sada u predizbornoj kampanji apsolutno sve norme inspekcijskih službi poštovane – nema đubreta, rasveta svuda, zelene površine uređene, ulice asfaltirane, trotoari napravljeni, posle 30 godina Avalski put je napravljen ponovo. Kako sad to odjednom može? Zbog čega tvrdite da su inspekcijske službe nesposobne? Grad je posebnim uredbama uzeo ovlašćenja opštinskim inspekcijskim službama, tako da ne mogu da uzimaju robu, ne mogu da plene robu, mogu samo da naprave zapisnik, i to u slučaju ako dođu pre gradske inspekcije, i da proslede drugostepenom organu. Zato postoji nemoć opština i to nije rađeno slučajno. Kada na granici između dve opštine imate uličnog preprodavca imate sledeći slučaj: kad dođe inspektor sa jedne opštine on pređe ulicu, a kad dođe inspektor sa druge opštine on se vrati na staro mesto, da mu ni jedan ni drugi inspektor ne bi uzeli robu, jer tako prehranjuje porodicu i sebe. Da ne pričamo o klima-uređajima, o domaćinstvima koja tresu mrve sa terase, bacaju đubre, špriceve i sve ono što je opštepoznato, posebno u delovima Beograda gde su pretežno zgrade, kao što je Novi Beograd. Kada smo spominjali gradsko veće, koje ima obavezu da na predlog načelnika komunalne policije donosi strateški plan komunalne policije, nismo mogli da ne donesemo zaključak da će tu biti zloupotrebe. Izneo sam primer i u današnjem danu kakvih zloupotreba ima od strane gradonačelnika, od strane Skupštine grada. Dali ste ovlašćenja skupštini grada da bira boju uniforme, kao da je to veoma važno. Ako inspektor ima nadležnost da oduzima robu, kakav je veći respekt da li će uzimati robu onaj uniformisani ili ne? Čemu širenje administracije i gomilanje partijskih drugova u ovom sistemu komunalne policije? Kažete, mora da završi srednju školu i da položi ispit. Dok ne položi ispit, šest meseci, maltene, mora da volontira. Šta ako ne položi ispit? O tome smo pričali, nismo nikada dobili odgovor. Kaže se u članu 17. da se upozorenje daje usmeno, pisano ili putem sredstava javnog informisanja. U kom sredstvu javnog informisanja će komunalni inspektor nekome da da upozorenje, firmi? U „Blicu“, u „Glasu“, u „Službenom glasniku“, „Ježu“, u kom sredstvu? Šta ima od toga ta firma? Ko će da plati to informisanje? Kome će da plati? O tome niko nije vodio računa. Ono što moram da podvučem jeste i ova teza da jedan komunalni policajac „ide“ na 5.000 građana. To je fizički neizvodljivo. Ako imamo odredbu zakona da jedan policajac istog pola može da pretresa građanina istog pola, onda je to neizvodljivo. Znači, muški policajac pretresa muškarca, ženski ženu. Ako uzmemo u obzir da je to u startu dvoje na 5.000 i da imaju dve smene i da ima volontera, da ima ko će da kontroliše, to je najmanje šestoro ljudi na 5.000 građana bilo gde, u bilo kom gradu. Stavljali smo paralelu između opštine i grada ne računajući da su neke opštine dobile status grada pre pola godine, godinu. Samim tim su dobile prihode u budžetu koji ranije nisu mogli da im budu dostupni. Totalna neistina. Apsolutno iste prihode imaju ovi sa statusom grada, kao što su imali sa statusom opštine u prethodnom periodu, osim privilegovanih, tamo gde je vladajuća većina na vlasti, koji mogu da koriste NIP itd. Oblik i način ostvarivanja saradnje komunalne policije i gradskih inspekcijskih službi bliže propisuje skupština grada. Dolazimo do suštine zloupotrebe. Recimo, gradska uprava ili grad donesu pogrešno rešenje bilo koje vrste, da li zbog predizborne kampanje, da li zbog korupcije, da li zbog prijateljskih partijskih veza itd. o rušenju, raseljenju itd. Šta sad da uradi gradska uprava? Povede sa sobom komunalnog ili građevinskog inspektora, povede komunalnog policajca, dobije asistenciju policije, što omogućuje član 18, i šta to konkretno znači? Da grad ili gradska uprava ne mogu da pogreše, nemaju prava da naprave grešku, iza sebe ima armiju ljudi. Dok sudski postupak posle dođe, dok se okonča, još će i sudski troškovi, naplata korišćenja asistencije policije ili komunalnog policajca da stignu građaninu na adresu. Komunalni nered koji se odnosi na građevinu isključivo zavisi od onog ko građevinu radi. Ko danas ima monopol nad građevinom u centralnim gradovima? Koji su to tajkuni koji za 200 - 250 evra sazidaju metar kvadratni, a prodaju za 2.500 - 3.000 evra? Ko im to omogućuje i ko im daje dozvole? Ko im omogućava da dođu do lokacija na takav način? To je ono što treba lečiti i ispravljati da bi komunalna policija bila nepotrebna. Vi to niste ispravili, zato i formirate komunalnu policiju. Grad Beograd ima sedam javnih komunalnih preduzeća: javno preduzeće za vodovod i kanalizaciju, za pogrebne usluge, za beogradske elektrane, za gradske pijace, za gradsku čistoću, za zelenilo Beograd, JKP „Infostan“ itd. Šta ćemo sa ovim preduzećima, kakve su njihove nadležnosti kada se pojavi komunalna policija? Šta će da rade komunalna preduzeća i zaposleni u komunalnim preduzećima kad je njihov obim rada i kvalitet rada ionako loš, na osnovu finansiranja, na osnovu plate zaposlenog, na osnovu tehničkih mogućnosti? Tehničke mogućnosti su nikakve za ova preduzeća u glavnom gradu. Kakve li su tehničke mogućnosti u manjim gradovima ili u gradovima koji su tek sada postali gradovi? Da ne čitam ostala javna preduzeća koja imaju neke gradske službe. Građani, da bi se zaštitili od svega, besomučno formiraju udruženja. Sada imate Udruženje za zaštitu od naseljavanja Roma ispod Mostarske petlje, imate Udruženje za zaštitu Petog parkića, imate Udruženje Savamalaca za zaštitu od asfaltne baze, imate raznorazna udruženja. Šta će da radi komunalna policija sa ovim udruženjima? Da ih hapsi? Da ih privodi? Da ih legitimiše, da ih pretresa? Šta će da radi komunalna policija? Valjda treba da im pomogne. Valjda je interes da asfaltna baza ne bude u centru grada. Valjda je interes da se Romi nasele tamo gde im je mesto, u normalnim uslovima, a ne u kontejnerima, pored grada, pored neke deponije, zato što je neka Univerzijada, Beovizija ili ne znam ni ja šta na dnevnom redu u glavnom gradu. U Obrenovcu su ljudi tri dana na ulici zato što ne žele u svom komšiluku takve neprijatnosti. Komunalna policija i komunalna služba za to nema ingerencije, zato što ih im je oduzela Komunalna inspekcija grada Beograda. Tu se najviše stvaraju problemi. Kada uzmemo u obzir broj ljudi koji će da rade i način funkcionisanja gradnje, legalizacije, kompromitovan proces kao što je nepoštovanje i nepostojanje urbanističkih i planskih dokumenata, nepoštovanje komunalnih propisa i sve ono što doprinosi lošem uređenju komunalne infrastrukture, nije ni čudo kako u nekim vremenskim periodima, kao što je predizborna kampanja, možemo imati dobre komunalne inspektore, a u nekima ne. Član 19. kaže: „Komunalni policajac izvršiće proveru identiteta lica čije ponašanje i delovanje predstavlja kršenje propisa iz delokruga komunalne policije.“ Lice sa osnovnom i srednjom školom ne može da izvrši da li je propis iz delokruga komunalne policije i upotrebi silu... Sada postavljam pitanje – da li je komunalni prekršaj krivični prekršaj? Kako će komunalni policajac da određuje šta je krivični, a šta prekršajni postupak na terenu? Da li je on sudija ili komunalni policajac? Po kom osnovu će on da legitimiše, pretresa i hapsi? Postoji niz nepravilnosti. Ako uzmemo besmislenosti same Skupštine, u kojoj predstavnik Vlade nema veze sa temom koja je na dnevnom redu, dobijam odgovor koji je opštepoznat. Kaže, gužva je u Beogradu, uvešćemo red u saobraćaju. Kako? Postavljam pitanje – kako? Da li je to zbog lakog šinskog metroa, koji zidate od 2000. godine? Da li je to zbog novih mostova?
Zahvaljujem. Vreme je isteklo. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača ne želi reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pre nego što pređemo na osmu tačku dnevnog reda, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vas obavestim da će se 24. juna 2009. godine u maloj sali Doma Narodne skupštine održati ceremonija otvaranja 16. Generalne skupštine Interparlamentarne skupštine pravoslavlja, sa početkom u 19.00 časova. Nakon ceremonije biće priređen koktel u holu Doma Narodne skupštine u 20.30 časova. Pozivam vas sve da uzmete učešća u ceremoniji otvaranja ovog skupa, koktelu i zahvaljujem što ćete uzeti učešće. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ELEKTRONSKOM DOKUMENTU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Miroslav Petković, Milan Lapčević i Milica Radović, Milan Avramović, Gordana Pop-Lazić, Dejan Mirović, Marina Toman, Sreto Perić, Mirko Munjić, Slađan Mijaljević, Dragan Stevanović, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Lidija Dimitrijević, Dušanka Plećević i Boris Aleksić. Primili ste i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Najpre Lidija Dimitrijević. Vi hoćete po Poslovniku? Izvolite.
Hoću da vam skrenem pažnju na čl. 87. i 195. Pošto se vrata otvaraju, očigledno ministar stiže, mogli smo da sačekamo taj sekund da ne bismo intervenisali; evo, dolaze predstavnici Vlade. To je bila moja intervencija.
Zahvaljujem na intervenciji. Imala sam informaciju da je ministarka upravo…
Mi nismo. Samo je to problem.
Ne bih počela da nije bila ministarka tu, znate.
Ta sitnica je problem, što mi nismo imali tu informaciju.
Poslovnički nije predviđeno da vas obavestim o svemu što znam, ako ne remeti proces rada.
Sad ste remetili.
Nemojte sa mnom voditi dijalog, molim vas, gospođo Radeta.
Takođe.
Gospođa Lidija Dimitrijević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog građana Republike Srbije koji prate ovo zasedanje Narodne skupštine želim da istaknem da je Poslanički klub SRS sa velikom pažnjom i ozbiljnošću podneo amandmane na Predlog zakona o elektronskom dokumentu, a na osnovu konsultacija sa stručnim ljudima iz ove oblasti. Time smo iskazali iskrene namere da ovaj predlog zakona bude usvojen u obliku koji će biti u interesu građana Srbije. Ispred Poslaničkog kluba SRS sam podnela amandman na član 6. stav 1. koji glasi: „Elektronski dokument sadrži unutrašnju i spoljnu formu prikaza.“ Amandmanom je predloženo da član 6. stav 1. glasi: „Elektronski dokument sadrži unutrašnju i spoljnu i tonsku formu prikaza.“ Vlada je odlučila da predloženi amandman odbije uz obrazloženje: „Amandman se ne prihvata iz razloga što spoljna forma prikaza elektronskog dokumenta obuhvata i tonsku formu.“ Moram da istaknem da je cilj podnošenja ovog amandmana jasnije definisanje forme, da se naglasi tonska forma kao deo spoljne forme prikaza elektronskog dokumenta. Takođe, SRS smatra da se ovakvim preciznijim definisanjem štite interesi producenata muzičkih i drugih zvučnih zapisa. U stavu 3. člana 6. kaže se: „Spoljna forma prikaza sastoji se od vizuelnog ili drugog razumljivog prikaza sadržine elektronskog dokumenta na ekranu računarskog ili drugog elektronskog uređaja.“ Smatramo da nije na odmet da stvari koje bi se mogle podrazumevati same po sebi ipak budu u zakonu precizno definisane. S druge strane, zbog ovog amandmana odredbe člana 6. ne bi bile ničim pogoršane, naprotiv, samo bi bile konkretnije. Kratko ću se zadržati na nečemu što smatram vrlo važnim kod ovog predloga zakona. U obrazloženju razloga za donošenje zakona napisano je: „Osnovni cilj zakonskog uređivanja jeste da se u našoj zemlji podstakne šira upotreba elektronskih dokumenata od strane građana, pravnih lica i organa vlasti. Korišćenje i razmena elektronskih dokumenata između ovih subjekata doprinela bi podizanju ukupne efikasnosti rada, znatnoj materijalnoj uštedi i poboljšanju kvaliteta života građana.“ Ovo, između ostalog, podrazumeva dostavljanje dokumenata elektronskim putem, bez dolaska na šalter organa. Slične priče ispričane su bezbroj puta. Zvuči odlično, ali opet je problem u tome što zbog neusklađenosti zakona nije moguće ideju sprovesti u delo. Neretko se događa u praksi da šalteri na kojima se vrši prijem akata vode jednu evidenciju putem automatske obrade podataka, putem računara, a drugu pisanjem ručno, kroz internu dostavnu knjigu i druge knjige. To predstavlja dodatnu složenost postupaka prijema akata i duplira posao onome ko vrši prijem, a stranci koja je došla da preda neki akt duplira vreme čekanja. Donošenje ovog zakona o elektronskom dokumentu podrazumeva izmene Zakona o opštem upravnom postupku i propisa o kancelarijskom poslovanju. Bilo bi dobro izvršiti što pre usklađivanje svih ovih zakona i propisa. U suprotnom, biće opet problema, gubljenja vremena u redovima ispred šaltera, vike i ljutnje na šalterske radnike koji od dupliranja posla ne znaju gde im je glava, a moraju da budu ljubazni i nasmejani jer je stranka koja je došla da im se obrati uvek u pravu. Izbegnite to i uskladite propise i zakone i onda ćemo videti da li ćete postići ono što ste postavili sebi kao jedan od ciljeva donošenja ovog zakona, a to je poboljšanje kvaliteta života građana. Hvala.
Gospodin Milan Lapčević se javio po ovom amandmanu.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u našoj načelnoj raspravi o ovom zakonu izneli smo niz primedaba na zakon o elektronskom dokumentu, koje u principu nisu suštinske prirode. Ima nekih propusta u ovom zakonu na koje smo ukazivali i pri donošenju zakona o elektronskoj trgovini, a najveće primedbe se odnose na to da ovaj zakon neće biti moguće primeniti samim danom donošenja, već će njegova primena biti formalno odložena za šest meseci, samim tim što je u zadnjem članu propisano da će podzakonski akti koji će definisati procedure oko primene ovog zakona biti doneti u tom roku. To je nešto što smo potencirali kao loše rešenje, jer su sva podzakonska akta mogla da budu spremna i da u mnogo kraćem roku budu donesena, kako bi ovaj zakon mogao odmah da se primeni. U tom smislu smo i podneli amandman da se vreme za donošenje podzakonskih akata sa šest meseci skrati na tri meseca. Takođe smo potencirali problem neželjene pošte, koji ni ovim predlogom zakona nije dovoljno razrađen, niti je napravljen mehanizam kako da se neželjena pošta eliminiše. Takođe smo potencirali da je bilo potrebno više pažnje posvetiti zaštiti, odnosno bezbednosti protoka elektronskih informacija, kao što je to, na primer, urađeno u Nemačkoj, gde postoji državni kanal kroz koji protiču svi dokumenti i koji garantuje bezbednost svih dokumenata, tako da do njih ne mogu da dođu oni koji nemaju pravo na to. Ovaj zakon neće biti moguće primeniti i zbog neusklađenosti drugih zakonskih akata koji preciziraju upotrebu raznih dokumenata, pre svega Zakona o kancelarijskom poslovanju i zakona o arhiviranju dokumenata, koji je u ovom članu pomenut, da i elektronska dokumenta mogu da se arhiviraju na način na koji se ona arhiviraju, ali u Zakonu o kancelarijskom poslovanju ne postoje termini „elektronski dokumenti“ i način njihovog čuvanja, kao ni rokovi, te će u tom smislu primena ovog zakona sačekati to vreme kada se bude izmenio Zakon o kancelarijskom poslovanju. U suštini, ovaj zakon će sigurno sa drugim zakonima, pre svega zakonima o elektronskoj trgovini i elektronskom potpisu, upotpuniti potrebnu zakonsku regulativu za primenu strategije elektronske uprave. Nažalost, kao što to biva i u mnogim drugim oblastima, i u ovoj oblasti nećemo tako brzo sa prostih suvoparnih zakonskih normi preći na konkretnu primenu, upravo zbog nepostojanja pratećih podzakonskih akata i druge podrške koje bi trebalo da bude prisutna da bi se potpuno primenili ovi zakoni, da bi zaživeli u praksi. Tu imamo i slučaj vezan za elektronski potpis – iako je Zakon donesen pre više od pet godina, njegova primena je počela tek pre nekih godinu dana, a imamo jako mali broj ljudi koji su uzeli sertifikate za elektronski potpis. Praktično je to više simbolično nego što je zaista zaživelo u praksi. Iskoristiću ovo vreme da vas upozorim i zamolim da iskoristite svoj autoritet i da ukažete na sve nepodnošljiviju situaciju koja se dešava u raznim gradovima Srbije, pomenuću samo onu koja je vezana za grad Niš, a tiče se štrajkova koji više meseci traju i koji praktično dobijaju sve veći publicitet, odnosno prelaze u radikalnije oblike. Naime, radnici „Niteksa“ već šest meseci štrajkuju tražeći svoja prava. Pre više od četiri meseci su podneli zahtev Agenciji za privatizaciju za kontrolu ove privatizacije i za promenu rešenja o privatizaciji ovog nekada velikog giganta. Do dana današnjeg nisu dobili nikakav odgovor. Pored toga što nisu dobili odgovor, iako su u štrajku više meseci, niko im se od nadležnih ministara, niti ljudi iz Ministarstva ekonomije, odnosno Agencije za privatizaciju, zvanično nije obratio, niti ih je obišao. Postavlja se pitanje da li su oni ljudi koji su štrajkovali u Novom Pazaru, Kragujevcu ipak imali prioritet, jer njih može da obiđe ministar nadležan za poslove rada i socijalna pitanja, a ljudi koji štrajkuju u Nišu na to, nažalost, ne mogu da imaju pravo. Isti je slučaj i sa niškim „Građevinarom“, koji već dva meseca štrajkuje iz istih razloga. Njegovi radnici su čak preduzeli i drastičnije mere – desetak dana štrajkuju glađu; ima i vrlo teških slučajeva ljudi koji su astmatičari, bolesni, pa je to pravo upozorenje i Vladi i nadležnim ministrima da bar te ljude saslušaju, da čuju kakve probleme imaju, da se tim problemima pozabave, a ne da nabijaju glavu u pesak i prebacuju odgovornost na organe lokalne samouprave, koji treba da budu neka tampon zona između nezadovoljnih radnika i Vlade koja treba da rešava njihove probleme. Molim vas da u tom smislu apelujete na nadležne ministre da se pozabave ovim problemom, jer su ti štrajkovi od juče krenuli, štrajkači su izašli na ulice i odlučni su da u tim svojim štrajkovima, dok im zaista neko ko ima ingerencije ne posveti pažnju, istraju do kraja. Bojim se da ćemo imati sve teže situacije na terenu, te vas molim da upozorite na ovu činjenicu i da neko konkretno preduzme neke mere. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Gospodine Stevanoviću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su amandmani SRS bili konstruktivni i celishodni. U tom smislu smo na član 7. podneli ovaj amandman kojim smo predvideli da elektronski dokument, suprotno predloženom zakonu, ima kopiju u elektronskom obliku. Smatramo, kao što smo u obrazloženju rekli, da oni pre svega mogu da budu u bek-ap sistemima, koji omogućuju njihovo pohranjivanje i zaštitu. Mislim da smo se i ovde vodili apsolutno onim što ste naveli u obrazloženju zakona, a to je da je, s obzirom na to da se informacione tehnologije i načini poslovanja menjaju jako brzo, ocenjena potreba da zakonska rešenja budu fleksibilna i otvorena za nova tehnološka dostignuća. S obzirom na to da ta nova tehnološka dostignuća omogućuju da elektronski dokumenti imaju kopiju, da budu na neki način, pretpostavljam da ću se dobro izraziti, autorizovani, zaštićeni, mislim da bi to u nekim, da kažem, vanrednim okolnostima omogućilo da se ti isti dokumenti zaštite. Mislim da ste mogli da budete, kako ste ovde rekli, fleksibilni i da ovaj amandman prihvatite. S druge strane, tu autorizaciju, odnosno zaštitu obezbeđuje i Zakon o elektronskom potpisu, koji ste ranije usvojili. Naravno, niste prihvatili amandman. Iskoristio bih priliku da se nadovežem na diskusiju prethodnog poslanika. To je pitanje primene ovog zakona, da li će biti i kako će se to odvijati. Pre svega, i vi predviđate da u roku od šest meseci donesete podzakonske akte. Da ne govorimo o poražavajućoj statistici kada je u pitanju korišćenje savremenih informacionih tehnologija uopšte u Srbiji, od državnih organa pa do privrednih društava ili subjekata koji će se koristiti ovim zakonom. Zato smatramo da ste i ovaj, ali i druge amandmane SRS koji se odnose na ovaj zakon mogli da prihvatite. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Gospodin Vladan Jeremić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što budem rekao nešto više o amandmanu kolege Borisa Aleksića iskoristiću vreme koje imamo na raspolaganju, koje pripada poslaničkoj grupi, da izrazim svoju razočaranost činjenicom da od ovih petnaestak amandmana, koliko smo ukupno podneli na Predlog zakona o elektronskom dokumentu, koji su sačinjeni uz stručne konsultacije, bukvalno ni jedan jedini nije naišao na razumevanje, odnosno nije prihvaćen od strane predlagača zakona. Ono čime smo se rukovodili prilikom predlaganja amandmana, odnosno pokušaja da se ovakav predlog zakona popravi, jeste činjenica da je Republika Srbija, kao što i stoji u razlozima za donošenje zakona, 2004. godine donošenjem Zakona o elektronskom potpisu zapravo započela proces razvoja tog pravnog okvira koji je neophodan za razvoj celokupnog elektronskog poslovanja u našoj zemlji. Elektronski potpis, a posebno kvalifikovani elektronski potpis, kao sredstvo pouzdane identifikacije strana u elektronskoj transakciji, jedan je od najznačajnijih segmenata elektronskog dokumenta, posebno kada je propisom utvrđena ta pismena forma kao uslov punovažnosti pravnog akta, pravnog posla ili druge pravne radnje. Realan problem je činjenica da ovaj zakon, iako je donesen još pre pet godina, praktično još uvek nije u pravom smislu te reči u primeni. U obrazloženju predlagača ovoga zakona o elektronskom dokumentu je stajalo da se donošenjem ovog zakona čini korak dalje u tom pravnom uređivanju elektronskog poslovanja, i to upravo uređivanjem onih pitanja koja su bitna za praksu, odnosno funkcionisanje elektronskog poslovanja u stvarnosti. Kako ste i sami ovde u obrazloženju priznali, to će istovremeno omogućiti dosledniju primenu Zakona o elektronskom potpisu. Međutim, nakon rasprave u načelu, a imajući u vidu ovakav vaš stav povodom amandmana Poslaničke grupe SRS, evidentno je da mora da se konstatuje nekoliko stvari, a to je da kada se donosi bilo koji zakon, pogotovo ovaj za koji apsolutno stoji da je potreban, neophodno je da se definiše ambijent u kojem se zakon donosi. Isto tako, treba da se definiše i poveže sa drugim zakonima sa kojima je u nekoj prirodnoj vezi. Iz ovakvog predloga zakona o elektronskom dokumentu koji je predočen poslanicima jasno je da je neophodno donošenje niza podzakonskih akata koji se odnose na razjašnjavanje pojedinih delova tog zakona. Kao što smo istakli, jedna od naših suštinskih zamerki na ovakav predlog zakona odnosi se na činjenicu da se stiče utisak da je zakon o elektronskom dokumentu zapravo pisan za potrebe elektronske vlade, a da potrebe koje se odnose na korišćenje elektronskih dokumenata, tu pre svega mislim na privredne subjekte, nisu u istom tom zakonu definisane. Mi smo, dame i gospodo narodni poslanici, svedoci da se danas, u eri masovne informatizacije svih društvenih procesa, u našoj zemlji još uvek nije izvršilo formiranje kičme te informatizacije, a to je, o čemu su već i kolege govorile, implementacija elektronskog potpisa. Suvišno je govoriti koliko takvo stanje otežava jedno normalno funkcionisanje celokupnog sistema, a o funkcionisanju državnih službi da i ne govorimo. Ono sa čime se danas redovno susrećemo, a posebno u državnoj administraciji, jesu stalne pritužbe državnih službenika da su im ruke vezane, da su mnogi procesi i procedure beskrajno komplikovane upravo zato što u Republici Srbiji nije implementiran Zakon o elektronskom potpisu ili, bolje rečeno, zato što još uvek ne postoji ona nacionalna strategija o oblasti elektronskog poslovanja. Naime, nakon usvajanja već pominjanog Zakona o elektronskom potpisu koji je, samo da podsetim javnost, donet još u decembru 2004. godine, osim donošenja par podzakonskih akata praktično se ništa više nije učinilo po tom pitanju. Formiranjem Ministarstva za telekomunikacije i informatičko društvo u Republici Srbiji je na neki način trebalo da se pojavi jedan politički i pravni subjekt koji bi svojim autoritetom mogao da pokrene ovaj proces sa mrtve tačke. Međutim, implementacija elektronskog potpisa je jedan jako kompleksan proces, koji pored tehnoloških aspekta mora uzeti u obzir i društveni, politički i pravni kontekst same implementacije. Takođe se moraju analizirati i predvideti mogući rizici, kao i odgovori na iste. Uloga državnih organa koji bi učestvovali u realizaciji implementacije je takođe tema koja mora biti kvalitetno sagledana i obrađena kako bi se došlo do optimalnog rešenja. Prilikom implementacije sistema koji se prvi put primenjuje obično se pojavljuje i problem od čega zapravo početi, odnosno problem da određeno sertifikaciono telo ne može samo sebe da sertifikuje za izdavanje kvalifikovanih sertifikata. Taj problem se obično prevazilazi na taj način što nadležno ministarstvo delegira određeni organ u koji ima poverenja. Ali, moramo naglasiti koje je sve zahteve neophodno ispuniti da bi se ovakva tela formirala, odnosno da bi bukvalno, što je naša osnovna zamerka, predlozi zakona ovakvog tipa mogli da budu primenjivi u praksi. Po mišljenju Poslaničke grupe SRS, tu je potrebno dizajnirati i realizovati sistem koji će i tehnički i pravno omogućiti formiranje i rad jednog takvog tela, a zatim, prilikom projektovanja i implementacije takvog sistema, neophodno je voditi računa o tehničkim i pravnim aspektima implementacije. Ono što bi takođe moglo da se pojavi kao problem kada je reč o ovakvim zakonskim rešenjima jeste svakako i sprečavanje tehnološke zavisnosti, odnosno obezbeđivanje konkurentnosti različitih platformi, tako da sistem mora obezbediti nesmetani rad sa različitim tehnologijama i platformama. Takođe je jako bitno da, u cilju omogućavanja komunikacije svih domaćih entiteta koji su obuhvaćeni ovim predlogom zakona, Zakonom o elektronskom dokumentu, kao i svim ostalima koje smo pominjali, mora da postoji i saradnja sa relevantnim međunarodnim sistemima iz te oblasti. Nije potrebno praviti velike analize i studije da bi se zaključilo da će primena tog elektronskog potpisa, za koji smo rekli da je u stvari preduslov za funkcionisanje celokupnog poslovanja u Republici Srbiji, morati pozitivno da utiče na razvoj informatičkog i telekomunikacionog sektora, kao i na razvoj privrede u zemlji i regionu. Evidentno je da bi adekvatna primena tog zakona izazvala, verovatno, i dinamičniji razvoj celokupnog tržišta u Srbiji, koji bi na posredan način izazvao i razvoj ostatka ekonomije, što je uostalom i jedno od najglasnijih, odnosno najupečatljivijih obrazloženja kojima ste se kao predlagači zakona rukovodili u svemu tome. Naravno, najznačajnija polja primene u celoj ovoj oblasti su: elektronsko poslovanje (o kojem smo govorili), elektronska trgovina (o kojoj je zakon usvojen nedavno), elektronsko bankarstvo (koje je jedino u Republici Srbiji donekle napravilo pomak u ovoj sferi), elektronska uprava (to je ono što nas očekuje kao veliki posao) i elektronsko pravosuđe, zdravstvo i platni sistemi na bazi čip kartica. Poslovanje unutar jednog poslovnog sistema je zaista složen poslovni odnos između unutrašnjeg procesa tog sistema i svaki poslovni proces je takođe složen mehanizam koji koordinira više poslovnih aktivnosti. Već sama veza između aktivnosti jednog procesa predstavlja zapravo poslovni odnos na najnižem nivou i podrazumeva međusobnu razmenu poslovnih informacija, podataka i dokumenata. Te informacije, podaci i dokumenta mogu, naravno, da budu u papirnom ili elektronskom obliku, što bi trebalo da bude regulisano ovim predlogom zakona, a naravno da primenom savremenih elektronskih sredstava i računara svaki savremeni poslovni sistem treba da teži komunikaciji elektronskim informacijama i podacima i da razmenjuje elektronski verifikovana dokumenta. Razmena svih tih informacija unutar jednog poslovnog procesa, između više procesa i jednog poslovnog sistema mora da bude standardizovana i harmonizovana. Upravo je u tome naša ključna zamerka. Dakle, činjenica je da ne postoji harmonizovan odnos, odnosno da ne postoji nacionalna strategija vezana za elektronsko poslovanje, koja bi trebalo u sebi da sadrži pominjane zakone i ovaj koji je danas u skupštinskoj proceduri. Ta harmonizacija elektronskog poslovanja, kao naprednijeg, savremenijeg, efikasnijeg i efektivnijeg poslovanja od klasičnog papirnog poslovanja, može biti usaglašena internim pravilnicima, procedurama sistema menadžmenta, kvalitetom svakog poslovnog sistema. Međutim, problem je u tome što svaki poslovni sistem ima svoje interne pravilnike, manje ili više dobre, koji uglavnom nisu ni usklađeni, ni harmonizovani. Upravo je zato, da bi ti pravilnici bili harmonizovani, neophodan jedinstven elektronski zakonski okvir, a to, kao što se vidi iz pokušaja Vlade, nije nimalo lako uraditi. Najgora je činjenica da se u celu tu priču kreće pomalo stihijski, neorganizovano i nesistematično. Zato je najbolji put, kako bi se izbegle sve eventualne greške i nedorečenosti buduće zakonske regulative u ovoj oblasti, pokretanje tog projekta strategije razvoja elektronskog poslovanja, koja bi trebalo da obuhvati sve elemente našeg budućeg elektronskog razvoja u svim društvenim delatnostima, a malopre sam pominjao da je reč o državnoj upravi, državnoj samoupravi, trgovini, zdravstvu, obrazovanju bankarstvu, turizmu, sportu i kulturi. Imam nekoliko podataka, koje zarad javnosti nije loše saopštiti, tek da se zna dokle je to Srbija stigla sa ovakvim predloženim zakonskim rešenjima, odnosno sa činjenicom da su teško primenljivi u praksi. Znate da je najvažnija briga svih zemalja da taj postojeći pravni okvir ne može adekvatno da se prilagodi elektronskom poslovanju i da postojeći zakoni često mogu da predstavljaju prepreku u rastu globalne elektronske trgovine. Pošto su pravna sigurnost i poverenje glavno pitanje u bilo kojoj trgovinskoj transakciji, i sam kredibilitet elektronskog poslovanja će u celini zavisiti od kapaciteta domaćeg zakonodavca, dakle, Vlade odnosno ministarstva kao nadležnog unutar te vlade, da na jedan jasan, konkretan način definiše i stvori čvrsto i sveobuhvatno pravno okruženje za elektronsko poslovanje, koje bi kao jedan od svojih glavnih zadataka trebalo da izgradi poverenje. Mi smo u tom segmentu u načelnoj raspravi ukazivali na mogućnost nepoverenja, odnosno zloupotrebe u celoj ovoj priči, a jasno je da Republika Srbija, odnosno Vlada, prilikom izrade okvira za elektronsko poslovanje može, odnosno mora uvažiti svoje razvojne prioritete i tradicionalnu pravnu kulturu koju poseduje. Polazeći od svega navedenog, ključne oblasti koje bi morale da budu ravnopravne prilikom izgradnje pravnog okvira za elektronsko poslovanje, a mislim da to dosadašnji predlozi zakona nisu obuhvatili, jesu oblasti koje se odnose na zaštitu podataka, sigurnu formu ugovora u pravnom i komercijalnom smislu, regulisanje internet okruženja, punovažnost elektronskog potpisa, zaštitu potrošača, elektronsku privatnost, pitanja vezana za rešavanje sporova, uključujući i rešavanje sporova preko mreže, prava intelektualne svojine, propise u regulisanju sadržaja na internetu. Takođe, ono što još uvek nije predmet skupštinske procedure je zakon o elektronskom arhiviranju, kao i zakon o slobodnom pristupu informacijama, odnosno zakon o zaštiti ličnih podataka. Nije ovo nimalo naivna oblast, za koju očigledno ne postoji zainteresovanost pre svega poslanika vladajuće koalicije. Jer, znate da i jedna tako važna oblast kao što je poreska politika takođe može da podstakne ili uspori razvoj okvira za elektronsko poslovanje, tako da okvirni uslovi oporezivanja i navode neke principe oporezivanja koji bi trebalo da budu primenjivani na elektronsku trgovinu i elektronsko poslovanje, a to su pre svega neutralnost, efikasnost, izvesnost, jednostavnost, delotvornost, pravičnost i fleksibilnost. Izvesno je da internet utiče i na javne finansije. S jedne strane, transakcije putem elektronske trgovine koje mogu da zamene klasične vidove prodaje predstavljaju pretnju prihodima od poreza. S druge strane, internet može da olakša i naplatu porezu i obradu povraćaja poreza, uz smanjenje odliva prihoda i troškova transakcija koji su povezani sa poreskim sistemom. Imajući sve ovo u vidu, još jedanput izražavam svoje razočarenje s obzirom na to da predlagač zakona, ni kada je reč o Predlogu zakona o elektronskom dokumentu, ni kada smo razgovarali o zakonu o elektronskoj trgovini, nije pokazao minimum tolerancije, odnosno želje da se pronađu kvalitetnija rešenja za regulisanje pravnog okvira za oblast koja je i te kako bitna za vreme koje tek dolazi. Podaci koji su nedavno sačinjeni pokazuju da je nivo razvijenosti elektronske uprave u Srbiji najniži među 30 proučavanih evropskih zemalja. To praktično znači da građani Srbije mogu vrlo malo administrativnih poslova, svega nekih 27%, da obavljaju preko interneta, bez odlaska u nadležne državne institucije. To je problem o kojem je govorila i koleginica Lidija Dimitrijević, problem koji će, ukoliko na valjan način ne bude uokviren pravnom regulativnom, i dalje pratiti sve ono što nas očekuje. Recimo, građani mogu da dođu do informacije o uslugama državne uprave i da eventualno sa sajtova preuzmu formulare za različita dokumenta, ali ne i da neki administrativni posao u potpunosti završe elektronskim putem, da recimo registruju vozilo ili firmu, ili pak dobiju građevinsku dozvolu. Elektronski potpis je jedan od glavnih uslova za razvoj on-lajn poslovanja i elektronske uprave. Podatak da je, evo, već peta godina kako je na snazi, ali da se još uvek ne primenjuje na način na koji bi trebalo u praksi, prilično je zabrinjavajući, kada je reč o Republici Srbiji. Koliko je on važan svedoči i primer Estonije – u toj zemlji svaki punoletni građanin u obavezi je da ima svoj jedinstveni elektronski potpis, a isti zahtev postavlja se i pred strane državljane koji u zemlji borave duže od godinu dana. Prema nekim prošlogodišnjim podacima, Vlada Srbije je za razvoj elektronske uprave izdvojila oko 700.000.000 dinara. Kvalitet i razvijenost usluga koje se pružaju korisnicima javnih servisa u Srbiji, prema toj evropskoj metodologiji, ocenjeni su sa 34% u odnosu na Evropu gde ta ocena u proseku iznosi 76% – praktično, duplo slabije, odnosno lošije. Sofisticiranost servisa, kao najvažniji parametar koji je praćen u istraživanju, podrazumeva upravo kvalitet neke elektronske usluge, a na skali od nula do pet Srbija je dobila ocenu dva, dok je u Evropi prosečna ocena nešto niža od četiri. Dakle, građani Srbije ne mogu mnogo toga da urade preko interneta, jer ne postoji dvosmerna komunikacija između njih i državnih organa. Upravo na taj problem smo ukazivali jednim od narednih amandmana o kojima će nešto kasnije biti reči. Najrazrađenije državne službe na internetu su servisi Nacionalne služba za zapošljavanje sa 70%, šta znači da postoji interaktivnost i razmena podataka između države i građana samo u tom segmentu; tu su i javne biblioteke, sa 60% dostupnosti za građane, a to podrazumeva da građani mogu da pretražuju baze podataka i kataloge, kao i da rezervišu knjige u nekoj od 77 biblioteka koje su trenutno u elektronskom sistemu. Najnerazvijenija elektronska usluga je u zdravstvu i u matičnim službama. Dok u prvoj oblasti, uz izuzetak svega jednog doma zdravlja na području Republike Srbije, građani ne mogu da zakažu pregled preko interneta, u slučaju matičnih službi oko 50% građana uopšte ne može on-lajn da nađe ni osnovne informacije o radu te službe, kao ni o tome kako mogu da dođu do izvoda iz matične knjige. Samo u 37 opština u Srbiji građani mogu da dobiju izvod iz matičnih knjiga bez odlaska u opštinu. Kada je reč o elektronskoj upravi namenjenoj pravnim licima, situacija je nešto manje loša, pa se procenat dostupnosti kreće oko 45%, što znači da firme mogu veći deo potrebne dokumentacije da preuzmu sa interneta, za razliku od građana. Poređenja radi, dostupnost informacija i dokumenata čak i u Bugarskoj i Rumuniji prelazi tih 50% u svim ocenjivanim segmentima. Najbolja zemlja u Evropi u pogledu razvijenosti elektronske uprave je Austrija, sa gotovo 100%, što znači da građani i firme mogu skoro sve administrativne poslove da obave i dobiju sva potrebna dokumenta preko interneta, a zatim na toj skali, prema tom istraživanju, slede Malta, Portugal i Slovenija. Iskoristiću ovo vreme da kažem da je evidentan jedan problem, a to je da se naša država uporno ne pridržava jednog principa, a to je princip otvorenih elektronskih dokumenata – nijedan elektronski dokument koji objave državni organi ne bi smeo da bude u formatu koji nije otvoren i čitljiv svima. Kod nas se to, nažalost, ne poštuje. Jasno je da se „Majkrosoft“ protežira u velikoj meri, jer je na sajtovima Vlade, ministarstava, vladinih agencija i drugih institucija uobičajeno da dokumenti budu objavljeni u formatima koje mogu čitati samo „Majkrosoft“ programi. Znači, očigledno je da je pristup ograničen samo na one koji imaju najnovije „Majkrosoft“ programe. Vrlo često ćete sa sajta nekog ministarstva moći da preuzmete tekst nekog zakona, ali opet samo u „Majkrosoft ofis“ formatu, a neretko ćete od nekog ministarstva ili uprave dobiti program za unos podataka koji radi samo pod „Majkrosoft ofisom“, i još će vam pretiti ozbiljnom kaznom ako podatke ne pošaljete na vreme i to baš u tom formatu. Primera radi, sajtu Privredne komore Srbije ne može se pristupiti bez „Internet eksplorera“. Neretko se i od banaka (verovatno ste i vi, koleginice i kolege poslanici, svedoci toga) dobija izveštaj opet u „Majkrosoft“ formatu, nečitljivom u drugim programima. Da ne pominjem one česte situacije da na neki sajt ne možete ni da uđete ako nemate „Vindous internet eksplorer“. Očigledno je da je krajnje vreme da se država Srbija i po ovom pitanju uozbilji, ali izgleda da je mnogo pitanja gde je potrebna dodatna ozbiljnost, tako da očigledno ovo baš i nije prioritet. Ono što je neophodno jeste da postoji propis kojim se zabranjuje da se za javnu upotrebu koriste isključivo zatvoreni formati digitalnih dokumenata vezani za specifične, a naročito komercijalne programe. Odnosno, javni dokument uvek mora biti dostupan u otvorenom formatu, koji je svakome dostupan. Jednostavno je nedopustivo da neko mora da kupi i koristi određeni program da bi mogao da pročita javni dokument koji je izdala bilo kakva vladina institucija, firma ili slično. Tako nešto mora biti strogo zabranjeno. Građanima i preduzećima mora biti garantovano da će elektronske dokumente dobijati u obliku koji mogu da pročitaju bez obzira na to kakav računar imaju i koji operativni sistem koriste, koje programe imaju instalirane. Uvek im mora biti ostavljen izbor programa kojima će dokument da čitaju. Naročito im se ne sme uslovljavati da moraju da kupuju određene programe. Ovo treba da se odnosi, pre svega, na podatke u elektronskom obliku, koji moraju biti dostupni svima u čitljivom obliku, ali i podaci koji se šalju moraju biti prihvatani u obliku koji svako može da napravi. To je jedna tema za razmišljanje kada je reč o Ministarstvu za telekomunikacije i informatičke sisteme. Još nešto što se izdvaja kao problem jeste činjenica da kada se priča o svemu ovome, uopšte o elektronskom poslovanju u Srbiji, jasno je da ono nije razvijeno u onoj meri u kojoj bi trebalo da bude. Kao što sam malopre rekao, u korišćenju benefita elektronskog poslovanja najviše pomaka su napravile finansijske institucije, odnosno banke. Razlozi za ovako lošu situaciju, odnosno nedovoljnu razvijenost u oblasti elektronskog poslovanja, leže u više različitih faktora. Jedan od najvažnijih faktora je svakako nedovoljan broj računara. Drugi faktor koji utiče na otežan razvoj elektronskog poslovanja jeste broj korisnika sa brzim internet konekcijama, a razlozi za to su mnogobrojni, ali onaj koji se ističe je svakako postojanje monopoliste koji diktira cene i kvalitet. Da bi došlo do bilo kakvog pomaka, odnosno do razvijanja, neophodno je da se uvedu elektronske javne usluge, ponavljam, kao što su elektronska uprava, zdravstvo i elektronsko učenje, kao i okruženje koje će omogućiti elektronskom poslovanju da se razvija. Ovakve javne usluge moraju biti katalizator promena u navikama korisnika i kao takve doprineti razvoju elektronskog poslovanja. Naravno, da bi sve ovo bilo moguće mora da postoji sigurna informaciona infrastruktura i mogućnosti za korišćenje brzog interneta po konkurentnim cenama. Jedan od bitnih delova, ono što bi trebalo učiniti jeste neka nacionalna strategija razvoja informacionog društva. Elektronsko poslovanje je poslednjih nekoliko godina praktično bilo pokretač rasta svetske privrede. Na primer, zarade od oglašavanja na internetu, po nekim studijama iz 2007. godine, nadmašiće zarade od oglašavanja u štampanim medijima do 2010. godine. Od sedamdeset miliona evra koliko je 2006. utrošeno na reklamiranje u Srbiji, samo 1,26 miliona evra je otišlo na on-lajn reklamiranje. Elektronsko poslovanje ima veliku ulogu u međunarodnom poslovanju i umnogome ga olakšava, tako da neiskorišćavanje potencijala elektronskog poslovanja dovodi do ograničavanja razvojnih mogućnosti nacionalne privrede. Elektronska trgovina bi trebalo da predstavlja jedan od najzastupljenijih vidova elektronskog poslovanja. Međutim, kao što smo već mogli da zaključimo, ona u Srbiji nije zaživela u pravoj meri, niti je koristi širi krug ljudi. Razloga za ovakvo stanje je nekoliko, a neke sam već pominjao: nedostatak brzog internet povezivanja, ali i nedostatak validnih kreditnih kartica i sredstava za plaćanje, tako da, primera radi, „pej pol“ još uvek nije moguće koristiti iz Srbije; zatim, nedostatak poverenja u internet transakcije, kao i činjenica da praktično Srbiji nedostaje elektronski potpis. Srbija je bila poslednja država u Evropi koja je donela Zakon o elektronskom potpisu, koji, po ko zna koji put konstatujemo, još uvek nema svoju primenu u praksi na način na koji bi trebalo. U zemljama Evropske unije, na osnovu čijih direktiva je i ovaj predlog zakona u skupštinskoj proceduri, preko 60% trgovine se upravo obavlja elektronskim putem. Primena elektronskog potpisa, odnosno poslovanja menja u potpunosti poslovni ambijent i stvara uslove da se poslovi rade drugačije, a to pre svega podrazumeva brže, efikasnije i ekonomičnije. Budućnost razvoja celokupnog elektronskog poslovanja u Srbiji će umnogome zavisiti od tempa razvoja elektronske trgovine. Kažem ponovo, najveći problem kod elektronskog poslovanja je to što su dokumenti koji se prosleđuju putem interneta vrlo osetljivi i što je neophodna zaštita od zloupotrebe hakera. Takođe, kod elektronskog poslovanja, to je jedna od naših generalnih primedaba, najčešće pitanje je da li je neovlašćeno lice imalo uvid u dokumente koji su predmet poslovanja, odnosno činjenicu ko je uputio dokument u elektronskoj formi, da li je nešto menjano u tom dokumentu itd. Dakle, taj bezbednosni segment je vrlo bitan. Smatram da u predloženom zakonu tome nije posvećeno dovoljno pažnje i zbog toga je Poslanička grupa SRS pokušala da kroz amandmane donekle ispravi određene nedostatke. Međutim, kažem ponovo, nismo naišli na razumevanje, te nam ne preostaje ništa drugo nego da izrazimo nepoverenje i da ne pružimo podršku kada je u pitanju predloženi zakon o elektronskom dokumentu. Hvala.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam predložio logično rešenje kada je u pitanju član 8. stav 2, koji se odnosi na potvrdu o prijemu elektronskog dokumenta – tražim da potvrdu o elektronskom prijemu elektronskog dokumenta izdaje obavezno primalac ili informacioni posrednik. Reč „obavezno“ se dodaje u odnosu na Predlog zakona, koji to nema, kako bi se primalac ili informacioni posrednik obavezao da da odgovor da li je informaciju primio. U članu 8. stav 4. kaže se: „Obaveza izdavanja potvrde o prijemu elektronskog dokumenta i elementi sadržaja potvrde uređuju se posebnim propisima ili voljom stranaka, ako zakonom nije drugačije određeno.“ Ovim amandmanom predložio sam da to bude zakonom određeno, jer volja stranaka može da bude zloupotrebljena. Primera radi, mogu da tražim od opštine da mi izda uverenje o državljanstvu. Nisam siguran da li je opština primila moj zahtev ako ne dobijem odgovor zato što sa druge strane neko možda nije imao volju da mi to prosledi. Ako razmatramo i činjenicu da mi je neki dokument hitno potreban, verovatno ga zbog toga i tražim elektronskim putem a ne odlazim lično po dokument, trebalo bi da imam neki odgovor od lica kome sam poslao zahtev, po bilo kom pitanju, da li je moj zahtev prihvaćen ili ne, da li ću dobiti bilo kakav odgovor i da li ću ostvariti pravo na dokument.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vi ste dama i meni je malo neprijatno da vam uputim dve primedbe. Prva nije toliko bitna, jer nije ovo prvi put da od 15 amandmana, apsolutno ispravnih i dobronamernih, nijedan nije prihvaćen; preko toga mi prelazimo, na to smo navikli. Druga jeste, jer tridesetominutno izlaganje gospodina Vladana Jeremića, zaista argumentovano i stručno, uopšte niste slušali. Ovde ste u ime Vlade da saslušate; ukoliko niste prihvatili amandmane kada smo ih pismeno, a ne elektronski, uputili Vladi, onda bi trebalo bar ovde da saslušate narodne poslanike da biste možda neki amandman prihvatili. Nemojte mi zameriti, dama ste, ali ovo sam morao da iznesem. Da malo komentarišem moj amandman. Doneli smo Zakon o elektronskom potpisu 2004. godine, zatim sledi Zakon o elektronskom dokumentu, elektronske sednice Vlade; vas je premijer pohvalio za to, verovatno ste dali najveći doprinos, elektronski vam čestitam na tome. Ali, gde je život u Srbiji? Šta građani Srbije od ovoga imaju? Šta je sa besplatnim akcijama? Vi ste ovde predstavnik Vlade; bez obzira na to što ste na čelu Ministarstva za telekomunikacije i informatičko društvo, ovo biste morali da znate i da pokrenete na jednoj od sednica Vlade. Šta je sa besplatnim akcijama? Šta je sa otkupnom cenom malina, otkupnom cenom pšenice, otkupnom cenom mleka? Šta je sa penzijama, radnim mestima, porezima, hoće li biti povećanja ili neće? Cena nafte u Srbiji je povećana pet puta u poslednja dva meseca. Da li možemo život elektronski da unapredimo? Sa ovakvom vladom ne možemo da računamo ni na siguran život sutra, a kamoli na neko unapređenje. Za razliku od vas, pažljivo sam slušao narodnog poslanika Jeremića, mada sam i ja tragao, vezano za ovu oblast. Videli smo da je sistem elektronske komunikacije najslabije razvijen kada su u pitanju zdravstvo i matične službe, a upravo u ovoj sferi bi trebalo da bude najrazvijeniji, ali je zato veoma razvijen u bibliotekarskoj delatnosti, Koliko smo spremni, koliko trčimo da čitamo knjige, to nam je poznato. Trebalo bi da vi kao ministar nešto poradite u ove dve oblasti, u oblasti zdravstva i matičnih službi, da bi građani Srbije imali koristi od toga. Da li u ovom zakonu ima nešto što je i za nas poslanike SRS, koji u ovom momentu predstavljamo ipak najveći broj građana Srbije, prihvatljivo? Za razliku od mnogih drugih, moram da istaknem dve činjenice. Prva jeste da se (doduše, kratak je zakon, 25 članova) u obrazloženju ne pozivamo na to da nam je ovo obaveza zbog pridruživanja i ubrzanog koračanja ka Evropskoj uniji. Ali, ovo postoji u razvijenim zemljama zapada i sveta uopšte i ovo žele građani Srbije i ovo želi SRS. Znači, ne pozivamo se, ne kažemo da moramo da činimo zbog toga. I, nešto što je veoma bitno za nas, ovo je jedan od retkih zakona koje je ova vlada predložila, odnosno Vlada u kojoj ste vi ministar, a da se ne uvodi nova agencija, komitet, komisija, ili kako hoćete to da nazovete, gde bi se očekivalo novo zapošljavanje. To je nešto što moramo pozitivno da ocenimo. Ne postoji mesto u ovom zakonu za tako nešto. Ni u drugima ne postoji ni potreba ni mogućnost, kada je u pitanju standard građana Srbije, ali ova vlada je predlagala i skupštinska većina je to usvajala. Moj amandman je dosta smislen i mislim da je bilo dosta razloga da se on prihvati. Vi to prvobitno niste učinili, a ne bih smeo da konstatujem da to nećete sad uraditi. Podneo sam amandman na član 10. stav 3. gde kaže: „Podnesak izrađen kao elektronski dokument fizička i pravna lica (stranke) dostavljaju organima vlasti putem elektronske pošte na adresu elektronske pošte koja je od strane organa vlasti određena za prijem elektronskih podnesaka ili drugim elektronskim putem, u skladu sa zakonom. Organ vlasti koji je primio podnesak iz stava 1. ovog člana elektronskim putem bez odlaganja potvrđuje stranci prijem podneska. Podnesci, rešenja, isprave ili bilo koji drugi akti koje sačine organi vlasti“, predlažem da se ovde doda još i - pravna lica, „dostavljaju se strankama, na njihov zahtev, elektronskim putem.“ Niste prihvatili taj amandman, a u obrazloženju ste rekli da je naslov iznad člana 10. „Dostavljanje elektronskih dokumenata između organa vlasti i stranaka“. Zaista tako stoji, nisam intervenisao vezano za naslov, ali mislim da je ovaj amandman apsolutno prihvatljiv i verovatno bi kvalitet ovog zakona bio popravljen. Ne samo ovaj amandman, svi amandmani, a njih je ukupno 14 vezano za ovaj zakon, koje je podnela Srpska radikalna stranka apsolutno bi popravili kvalitet ovog zakona. Predlažem vam da prihvatite kako ovaj, tako i ostale amandmane. Zahvaljujem se.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaka komunikacija putem elektronske pošte podrazumeva određenog operatora, odnosno informatičkim jezikom to bi se reklo – odgovarajućeg provajdera. U Predlogu zakona nije definisano ko je operator kada je reč o dostavljanju elektronskih dokumenata između organa vlasti. Ovim amandmanom smo hteli da preciziramo odredbu člana 11. Predloga zakona i ponudili smo jednu mnogo kvalitetniju i precizniju formulaciju po kojoj će dostavljanje elektronskih dokumenata između organa vlasti da se obavlja putem elektronske pošte ili drugim elektronskim putem, i to preko javnog poštanskog operatora. Predložili smo da elektronska komunikacija i elektronsko dostavljanje između organa vlasti ide preko pošte. Smatramo da je takvo rešenje najprikladnije i da se na taj način izbegavaju sve moguće zloupotrebe kada je reč o elektronskom dostavljanju. Naravno, zloupotrebe su i te kako moguće, njih već sada ima. Smatramo da se ovakvim rešenjem svaka takva zloupotreba unapred sprečava i unapred se definiše da kada je reč o elektronskoj komunikaciji između organa vlasti u Republici Srbiji operator mora da bude pošta. Mislimo da je takvo rešenje najlogičnije. Potpuno je nejasno zašto je Vlada odbila ovaj amandman. U obrazloženju kažu da se amandman ne prihvata iz razloga što odredba člana 11. Predloga zakona obuhvata mogućnost dostavljanja elektronskih dokumenata putem elektronske pošte ili drugim elektronskim putem u skladu sa posebnim propisom, što se odnosi i na Zakon o poštanskim uslugama. Ovakvo obrazloženje ne znači ništa. Poseban propis može da bude i Zakon o vinu i rakiji, može da bude svaki mogući zakon koji postoji u Republici Srbiji. Otkud možemo da znamo da se to odnosi baš na Zakon o poštanskim uslugama? Ako ste hteli da operator u elektronskoj komunikaciji između organa vlasti bude pošta, onda je trebalo da prihvatite naš amandman. Ne, vi ste odbili amandman, navodno nije dobar, ali ste u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman potvrdili da je tačno ono što piše u amandmanu, jer ste jasno stavili do znanja da je taj poseban propis kojim će da bude regulisano ko je operator u elektronskoj komunikaciji između organa vlasti Zakon o poštanskim uslugama. Iz vašeg obrazloženja proističe nedvosmislen zaključak da će javni poštanski operator u stvari biti provajder kada je reč o elektronskoj komunikaciji između organa vlasti. Amandman apsolutno ima smisla i on samo precizira ono što ste hteli da kažete, verovatno, u članu 11, ali niste rekli, ne znam iz kojih razloga; valjda ste smatrali da je bolje ne reći, da bi zakon bio kraći nego što jeste. U ovom kontekstu, apsolutno je imalo smisla da se navede da je provajder, kada je reč o elektronskoj komunikaciji između organa vlasti, javni poštanski operator. Inače, mogli ste da čujete, gospođo ministre, mnogo toga novog od mog uvaženog kolege Jeremića, što verujem da ni vi sami niste znali. Bilo bi dobro da se uključite u verbalnu komunikaciju sa narodnim poslanicima i da nam verbalno objasnite zbog čega naši amandmani nemaju smisla i zbog čega ih je valjalo sve odbiti. Inače, ovaj zakon će ostati mrtvo slovo na hartiji sve dok ne izmenite, između ostalog, Zakon o opštem upravnom postupku. Vama je verovatno poznato, kao što je poznato i meni i većini građana Srbije, da je još u jesen 2004. godine završen nacrt novog zakona o opštem upravnom postupku. Taj nacrt zakona je zajedno sa setom drugih nacrta zakona iz oblasti državne uprave promovisan na jednoj konferenciji u hotelu „Hajat“ u Beogradu, u novembru 2004. godine. Zakon je urađen pod pokroviteljstvom misije OEBS-a u Srbiji i uz finansijsku podršku UNDP-a. Postavlja se pitanje zbog čega taj nacrt zakona od 2004. godine stoji u nečijoj fioci i zbog čega nije stavljen u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije? Sve dok ne donesete novi zakon o opštem upravnom postupku ovaj zakon koji ćete ovih dana izglasati neće moći da bude primenjen. Mi ponovo imamo situaciju da zakonska rešenja nisu međusobno kompatibilna, da se međusobno isključuju, a sve te vaše priče kako su novi zakoni u skladu sa evropskim standardima padaju u vodu pred činjenicom da neće moći da budu primenjeni u praksi. Dakle, sve dok ne donesete novi zakon o opštem upravnom postupku ovaj zakon neće moći da pomogne građanima u ostvarivanju njihovih elementarnih ljudskih prava, kada je reč o postupcima pred opštinskom, odnosno gradskom upravom, odnosno pred nadležnim državnim organima uprave. Ovih dana se pojedine opštinske vlasti u Srbiji u kojima vlast čini DS hvale time kako su građanima omogućile da ostvaruju svoja prava elektronskim putem. U najvećem broju slučajeva, kao što je to istakao kolega Jeremić, to se odnosi samo na izdavanje pojedinih javnih dokumenata kao što su izvodi iz matičnih knjiga. U svim ostalim slučajevima postupci traju od nekoliko meseci do nekoliko godina. Građani su opet prinuđeni da obijaju šaltere, da idu od jednog do drugog. Od svega onog što je 2004. godine najavljeno kao sveobuhvatna reforma državne uprave za sada apsolutno nema ničeg. Postupci pred državnom upravom, i pred opštinskim, odnosno gradskim upravama, i dalje traju nedopustivo dugo. Imamo i dalje glomaznu administraciju, a posebno na državnom nivou. Ukoliko usvojite ovaj statut Vojvodine, kakav je predložen od Skupštine AP Vojvodine, onda računajte sa tim da će pokrajinska administracija u Novom Sadu da bude višestruko veća nego što je sada. Da rezimiram, amandman koji smo podneli na član 11. apsolutno ima smisla. Da je to tako, sami ste priznali u obrazloženju zašto amandman ne prihvatate.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
U članu 12. posle stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: „Ministarstvo nadležno za informaciono društvo bliže propisuje oblike, rokove i način dugogodišnjeg čuvanja elektronskih dokumenata.“ U obrazloženju ovog amandmana istakli smo da je odredba člana 12. nedorečena i da Ministarstvo podzakonskim aktom treba da reguliše oblike, rokove i način čuvanja elektronskih dokumenata. Vaše obrazloženje zašto se amandman ne prihvata razlikuje se od obrazloženja koja ste za član 12. dali u Predlogu zakona u jednoj, samo na prvi pogled, sitnici. Naime, u obrazloženju neprihvatanja amandmana – iz razloga što se rokovi, oblici i način čuvanja uređuju propisima o arhivskoj građi, kako ste vi to istakli u obrazloženju – propuštate da konstatujete, kao što to činite u obrazloženju člana 12, da je zakon o arhivskoj građi u pripremi. Zato smo mi predvideli da nadležno ministarstvo podzakonskim aktom uredi ovu oblast. Dakle, potpuno bi bilo normalno i dobro da ste prihvatili ovaj amandman zbog ovih iznetih razloga. Međutim, vi i dalje nastavljate sa starom praksom da sve što dolazi od strane opozicije ne čitate, odbacujete i jednostavno ne prihvatate. Zato svi vaši zakoni koje donosite zaista liče jedan na drugi, ali samo po tome što vrlo kratko traju. Oni zaista najviše podsećaju na neku paučinu, kroz koju se samo stršljeni probijaju, a muve se u nju hvataju. Ko su u ovim vašim zakonima stršljeni koji probijaju ove vaše zakone, mislim da je sada svim građanima Srbije jasno. Hvala.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsednice, kolege, na član 14. stav 3. podneo sam amandman da se reč „ministar“ zamenjuje rečju „ministarstvo“. Ovo je principijelan stav da ove poslove treba da obavlja ministarstvo kao organ državne uprave, a ne ministar kao pojedinac. Znači, principijelno sam protiv uzdizanja ministra iznad ministarstva. Iako ministar rukovodi ministarstvom, ipak poslove sprovode i vrše radnici ministarstva. Vidim vašu želju i pokušaj da svoje kadrove promovišete do tog nivoa kao da su mali bogovi koji zemljom hodaju, da će posle njih nastupiti potop i da u svetu ne postoje stručnjaci tog kalibra. Međutim, stvarnost je drugačija. Dela govore sve. Ili, tačnije, nedela. One jadnike u Lapovu što leže na pruzi baš zanima zakon o elektronskom poslovanju, njima će elektronski potpis napuniti stomak i deci kupiti patike. Ili one u Kragujevcu, na koje puštaju pse. Hoću da kažem da ste promašili prioritete. Na pečatu piše ministarstvo to i to, a ne ministar taj i taj, ekspert za ovo i ono. Stav Srpske radikalne stranke je da ove poslove treba da obavlja ministarstvo, kao organ državne uprave, a ne ministar kao pojedinac, ma kakav on stručnjak i za koju oblast bio.
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milan Lapčević i Milica Radović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospođo predsedniče. Član 14. nalazi se u poglavlju V Predloga zakona, čiji je naslov Vremenski žig. U tom poglavlju imamo sedam-osam članova koji regulišu do u detalje sistem za formiranje vremenskog žiga, zahtev za formiranje vremenskog žiga, sadržaj strukture vremenskog žiga, vreme sadržano u vremenskom žigu, čuvanje vremenskog žiga itd. Pretpostavljam da se predlagač ovog zakona oslonio donekle i na taj nacrt zakona o opštem upravnom postupku koji još uvek nije stigao; međutim, postoji važeći Zakon o opštem upravnom postupku, kao i Uredba o kancelarijskom poslovanju, tako da su neke obaveze i ovde sadržane. Amandman se odnosi na stav 3. člana 14. gde se posle reči „ministar nadležan za informaciono društvo (u daljem tekstu: ministar)“ dodaju reči „u roku od 90 dana propisuje bliže uslove koje mora da ispunjava sistem za formiranje vremenskog žiga“. Kao i ostale kolege poslanici iz opozicije koji su podnosili amandmane takođe ne razumem zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman, pre svega zato što smatramo da je potrebno odrediti rok. Ako se nisu složili sa rokom od 90 dana, možda je o tome moglo da se razgovara, možda da bude duži. U svakom slučaju, nije dobro da se ovako propiše obaveza, i to se propisuju bliži uslovi, a da tu ne postoji vreme za koje ministar (ili ministarstvo) tu obavezu treba da ispuni. Dobro je što imamo ovaj zakon na dnevnom redu. Verovatno će biti izglasan, zato što je ovo korak dalje ka izgradnji zakonskog okvira ka uspešnijem, uređenijem elektronskom poslovanju u Srbiji, koje je u ovom trenutku na veoma niskim granama i može se slobodno reći da je veoma neuređeno i nerazvijeno. Ovo je korak dalje. Prvi veliki korak je bio Zakon o elektronskog potpisu koji je donet još 2004. godine, ali svi znamo da su ljudi iz te oblasti veoma nezadovoljni kada je u pitanju primena tog zakona, koji je star već pet godina, zato što postoje problemi kod njegove primene. Tu se najviše zamera da ne postoje određeni zakoni koji bi uredili tu oblast još bolje, a i kasnimo sa usvajanjem podzakonskih akata. Drugi veliki problem je da određeni sistemi nisu razvili svoje servise, odnosno usluge. Ovde se dosta govorilo o tome da zdravstvo nije razvilo taj sistem, nema svoj interni paket usluga koje bi bile dostupne građanima. Matične službe još uvek nisu ni počele ovo da primenjuju. Spomenula bih još jednu mogućnost, o kojoj nije bilo reči, a to je mogućnost primene kvalitetne elektronske komunikacije u oblasti prosvete. Naime, u nekim državama (mislim da to imaju i neke privatne škole u Beogradu) postoji tzv. sistem elektronskog dnevnika. To je praktično mogućnost roditelja ili staratelja da u svakom trenutku komunicira sa razrednim starešinom ili sa predmetnim nastavnicima, ne samo kada su ocene u pitanju. Možete u svakom trenutku da vidite da li ima promena kod vašeg deteta kada je u pitanju ocenjivanje, ali ne samo to, tu postoji mogućnost svakodnevne komunikacije sa predmetnim nastavnicima i razrednim starešinama. Ovo nije tako daleko ili nemoguće, ako znamo da sve škole uglavnom poseduju kvalitetnu opremu. U svim školama imate nastavnike informatike. Imamo, uglavnom, opremu i imamo kvalitetan kadar; sledeći korak bi bilo potrebno napraviti. Tu vidim ulogu Ministarstva za telekomunikacije, koje tu može biti od velike pomoći. Naravno, ne govorim ovo zato što smatram da ta vrsta komunikacije može zameniti razgovor u četiri oka, da može zameniti tu ličnu komunikaciju; svedoci smo da roditelji ne mogu da stignu, da nemaju vremena, da se vrlo često mesecima ne informišu o tome šta se dešava sa njihovim detetom, bilo u osnovnoj ili srednjoj školi. To je nešto što može da počne da se primenjuje u Srbiji, iako izgleda komplikovano, a u stvari imamo sve polazne osnove da se do toga može doći. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa ministar mr Jasna Matić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Banović, pre svega, hvala lepo na vašem amandmanu i na vašoj primedbi. Htela bih da vam kažem da je pitanje rokova za donošenje svih podzakonskih akata jedinstveno rešeno u Predlogu zakona, pa i za deo zakona koji se odnosi na vremenski žig – u roku od šest meseci, za koji znam da ste imali primedaba, ali za koji mi smatramo da ćemo u svakom slučaju uspeti da ga ispoštujemo, a naš cilj jeste da to završimo u roku od tri meseca. Takođe, htela bih da se osvrnem na pitanje koje je pokrenuto od strane poslanika SRS, a odnosi se na pitanje da podzakonska akta donosi ministar. To pitanje je izričito definisano Zakonom o državnoj upravi kao takvo i u nadležnost ministra spada donošenje podzakonskih akata. Upravo to rešenje je i nametnuto u pravno-tehničkoj redakciji nacrta zakona od strane Sekretarijata za zakonodavstvo i predstavlja samo ono što je zakonom dato, a nikako nameru ministra, bilo kog, da tako nešto radi. Možda bih i pozvala poslanike SRS da predlože izmenu Zakona o državnoj upravi i da se to stavi u nadležnost ministarstva, jer to možda vernije odslikava realnost.
Zahvaljujem, gospođo ministre. Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč. Izvolite.
Hvala. Još malopre sam pokušao da reagujem, dok se vodila rasprava o članovima zakona koji se odnose na oblast čuvanja i zaštite elektronskih dokumenata, ali izgleda da nam ova elektronska komunikacija baš nešto ne ide od ruke danas. Frapantan je podatak da najnoviji tehnički uslovi Republičke agencije za telekomunikacije u vezi s instalacijom i opremom internet mreže u Srbiji praktično donose elemente „Velikog brata“ u kojem je državi dozvoljeno da uvija uvid i koristi sve podatke u vezi s našim on-lajn prisustvom. Jedan od najzanimljivijih članova te odredbe je: „Pružalac internet usluga je dužan da u okviru svog tehničkog sistema obezbedi hardver i softver za monitoring saobraćaja između proizvoljnog pretplatnika, preko pružaoca internet usluga, prema trećem internet provajderu. Hardver i softver koji obezbeđuje pružalac internet usluga treba da omoguće: pasivni monitoring internet aktivnosti u realnom vremenu, prikupljanje i analizu statistike internet aktivnosti, presretanje elektronske pošte, pridruženih sadržaja (atačment) i obradu veb-mejla, presretanje IP telefonskog saobraćaja, faksimila i IP video saobraćaja, presretanje instant mesindžer saobraćaja i presretanje saobraćaja na peer to peer mrežama. Hardver i softver treba da omoguće rekonstrukciju presretnutog saobraćaja do nivoa aplikacije i filtriranje po korisničkom imenu ili korisničkom telefonskom broju, adresi elektronske pošte, adresi ili opsegu, MAC adresi i instant mesindžer identifikaciji.“ Dobro je što je prisutna ministarka Jasna Matić. Smatramo da je ovako nešto nedopustivo, pa ukoliko želite da se ovo ne pretvori samo u elektronsku komunikaciju, voleo bih da čujemo i mišljenje Ministarstva povodom ovoga.
Zahvaljujem. Gospođa ministar želi reč. Izvolite.
Iako to danas nije tema ove sednice, htela bih samo da odgovorim da je predmetni dokument, odnosno tehnički uslovi, bio predmet pažljivog razmatranja Ministarstva i konsultacija sa ombudsmanom, odnosno Zaštitnikom prava građana Republike Srbije i da se svi ovi tehnički uslovi koji su tu definisani omogućavaju samo kao tehnički aspekt zakonom propisanih aktivnosti nadležnih službi u zakonom propisanom postupku praćenja komunikacije lica. Samo kada postoji sudski nalog može da se vrši sve ovo što ste vi naveli. Slični tehnički uslovi definisani su i u ostalim aspektima saobraćaja, kako poštanskom, tako i telefonskom, i ovim aktom se samo definiše šta je to što tehnički mora da se omogući kada nadležni organ ima sudski nalog za praćenje i prismotru.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, podnela sam amandman na član 15. Predloga zakona o elektronskom dokumentu u kome tražim da se u stavu 5. reč „ministar“ zameni rečju „ministarstvo“. Kao i u svim do sada podnetim predlozima zakona koji su stizali u skupštinsku proceduru, gde su pojedini članovi zakona obrađivali istu materiju, stav SRS je bio da poslove treba da obavlja ministarstvo kao organ kao državne uprave, a ne ministar kao pojedinac. Ministar nije institucija, već ministarstvo, i on ne bi smeo da svoju funkciju poistoveti sa institucijom, naročito kada su u pitanju zakoni iz nadležnosti te institucije. Sasvim je druga stvar kada su u pitanju ovlašćenja koja ministar ima. On ima ovlašćenja da zastupa ministarstvo, a ne da se poistoveti sa njim i da se ponaša kao da je on celo ministarstvo. Očigledno je da su svi ministri čije smo poteze kritikovali pod psihološkim utiskom DOS-ovske ministarske vrteške čija je glavna odlika – jednom ministar uvek ministar, večiti ministar ili ministar opšte prakse. Bilo kojem tipu da pripada ministar, svi upadaju u istu zamku. Nažalost, među vladajućim kadrovima nema više onih vizionara koji bi ih poslali na stručni tretman za odvikavanje od ove zavisnosti, kao što su to u prošlosti činili Milošević i Đinđić sa svojim najvernijim imitatorima. Pošto ovo poprima oblik epidemije pod nazivom „ja pa ja“, „niko kao ja“, „ministar, to sam ja“, „i posle ministra - ministar“, predlažem vlasti da nešto hitno preduzme. Inače se nemojte čuditi ako mi narodni poslanici Skupštine Republike Srbije i posle isteka naših mandata budemo, po navici, dolazili na sednice Skupštine.
Zahvaljujem. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Miroslav Petković, Milan Lapčević i Milica Radović i narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Javila se najpre gospođa Donka Banović, a potom gospodin Krasić.
Ovim amandmanom predlažemo da se reči „šest meseci“ zamene rečima „tri meseca“. Naime, član 24. govori o rokovima za donošenje svih podzakonskih akata. Gospođa ministar je praktično meni malopre i odgovorila; seća se da je Demokratska stranka Srbije podnela amandman kojim se taj rok skraćuje sa šest meseci na tri meseca. Ovde je pred svima nama rekla da Ministarstvo ima nameru da ovu svoju obavezu, kada je u pitanju donošenje podzakonskih akata, ispuni u roku od tri meseca, tako da ne vidim razlog zašto niste prihvatili ovaj amandman, ako ste čvrsto rešili da sve to uredite za tri, a ne za šest meseci. Hvala.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Đukić-Dejanović, koliko imamo mi vremena, osim ova dva minuta, da znam koliko mogu da prekoračim?
Imate 24 minuta. Izvolite.
Ako bude nešto duže od dva minuta, računajte to.
Nema problema. Izvolite.
Tako sam rešio jedan problem, da ne dobijem opomenu. Vidite, moj amandman je odbijen. Naravno, u ovome što sledi neću da koristim nijedan kompjuterski izraz, jer stvarno slabo baratam time. Nisam zastupnik one teorije „stručnost ispred politike“, pošto je ipak Narodna skupština mesto gde se vodi politika, stručnost je na nekom drugom mestu. Ali, stvarno ne baratam ovim terminima. Međutim, izgleda da sa sociologijom, filozofijom i logikom nešto malo bolje stojim, pa mi neke stvari stvarno nisu jasne. Sada ću pokušati da podelim ovo sa građanima koji prate ovaj prenos, jer stvarno imamo problema sa ovim komunikacijama preko interneta, kako da se to ozvaniči i kako da se to garantuje, da je to tačno, da država garantuje, da ne bude nekih zloupotreba. Naravno, tu pre svega kasni država, odnosno onaj deo stručnog dela ispred Vlade Republike Srbije koji treba da obezbedi i pouzdanost, i tačnost i garancije da svi učesnici u ovom poslu budu sigurni, da ih ne bi neko prevario, jer, znate i sami, kod nas gotovo svako prisluškuje. Prisluškuje po službenoj dužnosti BIA, pa onda Vojska, CIA, pa ove neke strane, pa onda onaj divljak, s onim prezimenom, pa onda neki mediji. I malo, malo vidite u novinama transkript nekog tajnog razgovora ili neku dokumentaciju, koja je možda internetom preneta pa je neko presreo, o čemu je gospodin Jeremić malopre pričao. Svojevrsna fobija postoji, urođena fobija, kod građana Srbije da su predmet obrade „stručnosti ispred politike“. Sećate se onog Spasića koji je bio u UBPOK-u, onaj Mlađin kadar, neki kum, šta li beše, ne znam ni ja; on je za Mlađana Dinkića prisluškivao, pa je čak išao toliko daleko da je ulazio u intimu nekih koji su prisluškivani. Ali, nije to tema ovog amandmana. Ovaj amandman ima za cilj da ubrza državu da podzakonskim propisima reguliše ono što je rezervisala ovim predlogom zakona za podzakonske propise. Pošto imamo Vladu koja jurca prema Evropi i EU, onda smo rešili da damo mali doprinos, da ubrzamo malo to. Rekli smo, zašto da radite šest meseci kada možete za tri meseca. Tako ćete pre da se dokažete kod Olija Rena, Havijera Solane, kod Obame, Bramerca, kod Nataše Kandić itd. Znate li šta nam ovi iz Vlade odgovaraju u obrazloženju? Molim vas, obratite pažnju, kaže: „... zahteva“, znači, njima je potrebno vreme za to, „analizu i primenu određenih standarda i standardnih organizacionih i tehničkih uslova i procedura rada u ovoj oblasti, analizu propisa i prakse zemalja Evropske unije...“. Vi ne znate propise Evropske unije? Pa, vi nas godinama ovde opsedate sa nekim preporukama i direktivama, evropski standardi istrčavaju iz rukava kada se pojavi neko iz G 17 plus. Vi ste prvi ministar koji kaže – pa, čekajte, prva etapa je da vas prevarimo sa zakonom, a druga etapa je da proverimo nešto, kakvi su propisi u EU, pa da eventualno zaključimo šta nam odgovara, pa da vam predložimo. Vidite kako se menjaju standardi, kako se menjaju poruke prema građanima. Nisu oni rekli – proverićemo, ispitaćemo kakvo je stanje pa da vidimo kako da se organizuje proizvodnja u „Zastavi“. Ne, „Fijat“ odmah dolazi i – cvrc, došla „Delta“ sa rezervnim delovima, sastavlja. Cela država pomaže „Deltu“, računajući da pomaže „Fijat“. A ovde, verovatno, ovaj što zastupa „Majkrosoft“ nije iz G 17 plus, ili onaj skakač s motkom, bliži je Demokratskoj stranci nego G 17 plus. Zašto država da trpi vaše unutrašnje sukobe, vaše unutrašnje parcele? Evo, na jednom najobičnijem pitanju izašla istina – Ministarstvo nije sposobno da donese podzakonske akte. Idemo dalje. Šta to Ministarstvo treba da donese? U članu 24. je navedeno, evo, sada da vidimo kako su gospođu ministarku malopre naučili šta da kaže, vidite: „Podzakonska akta za sprovođenje ovog zakona Ministarstvo će doneti u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona.“ U članu 24. ne piše, gospođo, da će ministar, nego ministarstvo. Zato što je ministarstvo državni organ. To piše u vašem predlogu zakona, član 24. Dva reda. Nije greška. Ovo je ispravna formulacija. Na šta se odnosi ova odredba? Ova odredba se odnosi na nešto što je već propisano u članu 14. stav 3. Tu je napisano: „Ministar nadležan za informaciono društvo propisuje bliže uslove koje mora da ispunjava sistem za formiranje vremenskog žiga.“ Šta još? Član 15. stav 5: „Ministar propisuje sadržaj i način vođenja registra i bliže uslove i postupak registracije.“ Član 16. stav 3: „Ministar propisuje bližu sadržinu zahteva za formiranje vremenskog žiga.“ I, član 17. stav 2: „Ministar propisuje bliži sadržaj strukture podataka vremenskog žiga.“ Zar je moguće da vi koji ste radili Predlog zakona niste već to napravili? To je nemoguće. Vi ste to morali već da imate i da na taj način već isprobate preventivno, pre nacrta, pre nego što je došao predlog, kako to izgleda, kako to funkcioniše. Morali ste makar jedanput da se prikačite na internet i da pitate nekog od vaših prijatelja iz inostranstva kako to funkcioniše kod njih, da vam daju te podzakonske akte i te standarde, da to prepišete, prevedete itd. Ne, vi ćete tek naknadno da stavite prst na čelo, pa ćete da razmišljate, kao što ste kod elektronskog potpisa stavili prst na čelo pa ste razmišljali. Faktički, imamo situaciju – epohalni zakon, kako je najavljeno, sa skromnom primenom i skromnim rezultatima. Podsećam vas samo na ono što smo pričali u načelnoj raspravi. Naša deca koja rade sa tim kompjuterima, na internetu itd., i ne samo naša deca, nego svi ljudi koji to rade, ne računajući mene, vrlo su inteligentni ljudi za te stvari. Oni probijaju te oblasti, oni su babaroge za ove oblasti, ali ko ih koči? Država ih koči. Vlast ih koči. Zbog čega? Nemam odgovor na pitanje zašto država to sprečava. Kada se pojave na televiziji ili kada im pročitate intervjue, oni ko muve bez glave – u Evropsku uniju, u Evropu. Ovo nema veze ni sa Evropom ni sa Evropskom unijom, ovo ima veze sa elementarnim zahtevima naše mladosti, i posla i drugih stvari, gde ne treba da bude nikakve smetnje, osim što moramo da tražimo od države da pruži uslove i da garantuje da ne dođe do zloupotrebe. Onaj ko treba da stvori uslove i da garantuje da neće doći do zloupotrebe, on kaže – evo predloga zakona, videćemo da za šest meseci napišemo podzakonske akte, ali trudićemo se da to bude za tri meseca. Kakvo će biti sprovođenje zakona i ko će biti garancija, baš ih briga. Kada već pričate o toj vašoj stručnosti ispred politike, koliko znam, ta stručnost ispred politike kod vas se ogleda samo u brojanju novčanica. Da vam skrenem pažnju na nešto. Kažete ovako: „Postupak označavanja vremena koje je sadržano u vremenskom žigu bliže propisuje ministar.“ Morate da donesete i taj propis. Ne znate za taj propis. U obrazloženju ste naveli samo kod člana 24. poziv na članove 14, 15, 17, a 18. niste ni pomenuli. I tu imate propust. Pogledajte sada nešto drugo, ovome će se smejati ljudi koji se malo razumeju: „Organ nadležan za nadzor – Nadzor nad sprovođenjem ovog zakona i propisa donetih na osnovu zakona vrši Ministarstvo.“ Inspekcijski nadzor vremenskog žiga Ministarstvo vrši preko inspektora za elektronski potpis. Nadzor i inspekcijski nadzor su dve potpuno odvojene stvari. Ako ste nešto pričali ovde o inspekcijskom nadzoru, onda ste morali da imate barem još 20 odredaba koje definišu šta je inspekcijski nadzor. Mora da postoji neka specifičnost. Nije to inspekcijski nadzor kao sanitarna inspekcija. Vas to uopšte ne interesuje. Vi ste stručnjak ispred politike kada je u pitanju televizija, ali kada je u pitanju nešto gde treba da se zarilja, da se radi itd., vas nema. Imamo izmišljeno ministarstvo. U sektoru telekomunikacija je haos, totalni haos. Niko ni za šta ne pita Ministarstvo. Šta se ono pita? Dva propisa nije moglo da donese, o elektronskom potpisu i o elektronskom dokumentu. Ovde nam drže neka predavanja. G17 plus zna samo da broji pare i ništa drugo, sve drugo su laži i prevare. Ko laže, taj i krade. Ko krade, ide u zatvor. Ko ide u zatvor, taj ima buve. Mi se ne družimo sa onima koji imaju buve. To je narodna izreka. Možete da ripate koliko god hoćete. Ako idete u nove tehnologije, dajte propise i dajte garancije, a ne blage priče ovde, neke bajke nam pričate. Šest meseci vam treba da smislite neki propis! Ceo sadržaj registra vam se nalazi u jednom od ovih članova. U članu 17. je ceo sadržaj registra. Vas baš briga, zakitili ste se nekim titulama, izigravate neke veličine i treba sada ceo narod da pezi ispred vas. Dovoljno je samo reći EU. Jedva čekaju da dođemo. Ko jedva čeka vas? Pa, ni narod vas ne čeka, jedva čeka da vas ne vidi više na vlasti. To je naša sudbina sa ovakvom vlašću. Pokušavaju, računaju da niko ništa ne zna. Da ste uzeli podmladak SRS da vam održi predavanje o kompjuterima ili o internetu... Samo se vi smeškajte dok drugi gladuju. Centralno pitanje – kakvi se interesi kriju iza nečega o čemu je gospodin Vladan Jeremić pričao? Zašto neki operativni sistemi mogu, a drugi ne mogu? Imali smo prilike, pre nekoliko dana, da gledamo i elektronsku sednicu Vlade, i ko je pripremio taj program; čujemo da će ovde biti nova klima, a nismo dobili odgovore na najosnovnije pitanje. Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da li se sećate, krajem prošle godine, u onoj sali tamo, dva puta ste pravili prekide sednice Narodne skupštine zbog mojih pitanja o tome koliko je oprano para na sređivanju ove zgrade? Rekao sam vam da postoji i izveštaj budžetske inspekcije iz vremena kada je gospodin Šami bio predsednik Skupštine. Taj veliki izveštaj je podeljen svim poslaničkim grupama i onda je krenula istraga. Obećali ste mi da ću za 30 dana da dobijem odgovor. Evo, prošlo je devet meseci i nema odgovora. To je samo da vas podsetim na nešto što jeste obaveza. Tada sam tačno imenovao ko je stajao na čelu te ekipe koja je bila predmet interesovanja budžetske inspekcije. Tada sam rekao da neću ime da pominjem da se ne biste štrecali, ali samo da vas upozorim da odgovor nisam dobio, a sada se kreće u neke druge rekonstrukcije ovde, iako svi znate da ne postoje elementarni uslovi za rad poslaničkih grupa. Ako već srljate prema toj Evropi ovako nekritički, sa proizvoljnim izborom koji bi zakon po nazivu mogao da odgovara ušima onih evrofanatika, onda vodite računa šta nam predlažete. Ovakve nedorađene, nezavršene, nepripremljene ili, zašto ne reći, pilot projekat zakone nemojte više nama da dajete, jer od ovakvih zakona ne zavisi život u Srbiji. Ne kažem da nisu važni, važni su za tehnološki i svaki drugi napredak, da se ne izgubi tempo, ali šta vredi što narod želi tehnološki napredak i ne želi da izgubi taj tempo kada imamo ovakvu vlast koja je više medijski, promotivno politički jaka, nego sa svojim delima. To je taj naš problem. Samo da vas podsetim, vas tamo u Vladi, da su neke države u našem okruženju u cilju borbe protiv ove svetske finansijske krize, između ostalog, zacrtale i neke svoje programe kako da se povežu državni organi, kako da se povežu sve institucije i kako da se smanji potrošnja papira. Ali, ova naša vlada ne razmišlja ni o tome. Ništa nije uradila da razmišlja o tome, njima je važno da finansijski sektor može da posluje, da ta elektronska komunikacija između banaka i NBS postoji. Ona nije problematična, pod budnom kontrolom je, a za druge - baš ih briga, možemo i za šest meseci i za godinu dana, možemo i kada dođu besplatne akcije koje ste obećali, i tada možemo da razvijemo elektronsku komunikaciju. Gospođo Đukić-Dejanović, da vas samo podsetim: ambulanta u selu Ugljarevac, vaš kraj, nije vaš kraj nego Kragujevac; neki Verko, kažu da je predsednik, gradonačelnik, i neki Miša iz G17 plus žele da ugase tu ambulantu koja služi pet sela (Dobrača, Mala Vrbica, Ugljarevac, Veliki Šeh, Ramača). Verko hoće da prebaci ambulantu u selo Grbavica za samo 200 stanovnika; tamo ništa ne gravitira, a ovamo preko 1.000 ljudi. Ovo stavljam u kontekst elektronskog dokumenta, gospođo Slavice Đukić-Dejanović. Iskoristite priliku da pošaljete jedan elektronski dokument Verku i ovome Miši iz G17 plus, da ove jadne seljake ne muče, jer imaju tamo lekara, medicinsku sestru i poneki put apoteku koja im se otvara. Ako se ovo prebaci u drugo selo, onda im je Kragujevac mnogo bliži nego to selo. Uradite makar nešto za ove građane.
Zahvaljujem. Malo ste otišli od teme, ali zbog javnosti moram da dam par informacija. O finansijskoj konstrukciji vezanoj za prostor u kome smo dobili ste pismeni izveštaj, i to svaki poslanik ponaosob. Finansijska konstrukcija je napravljena pre nego što je formiran ovaj saziv parlamenta, a samo je realizacija došla u vreme kada ovaj saziv funkcioniše. Napravili ste i nekoliko grešaka, selo se zove Veliki Šenj, a drugo Grbice, ali svejedno. Sasvim osnovano tražite da ta ambulanta funkcioniše, međutim, način rada zdravstvenih ustanova nije tema dnevnog reda danas, ali je vaš zahtev u redu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Jasna Matić, ministar za telekomunikacije i informaciono društvo, želi da da završnu reč? (Da.) Kao i prošli put, poslednje javljanje je bilo kada sam pitala ko želi reč po amandmanu. Pošto se odmah niko nije javio, Poslovnik to jasno reguliše. Dobro, ako želite nešto što je jako bitno, mislim da ministarka neće imati ništa protiv da vas čujemo, mada je to mimo Poslovnika, da znate. Molim vas, morate pratiti. Član 144. kaže: „Kada se završi pretres predloga zakona u pojedinostima pravo na završnu reč ima predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača“. Dakle, nema više diskusije. Vaše vreme je isteklo. Uostalom, on se javio, samo ne može pre ostalih koji su se javili po amandmanu a podnosioci su amandmana, jer on nije bio podnosioc amandmana, pa sam mu dala pre nego što smo prešli na završnu reč. U momentu kada se završi diskusija. Ovaj član je vrlo jasan. Izvolite, gospodine Jeremiću.
Hvala. Vidite da nekada nije loše da se Poslovnik i malo drugačije protumači. Neću dugo, pokušaću da rezimiram ono što smo danas imali u skupštinskoj raspravi. Dakle, još jedan predlog zakona u formi tog evrofanatizma, jer je i on predložen kao direktiva Evropske unije. Kada smo već kod toga, podsetiću da je EU pre nekoliko godina u Lisabonu definisala svoju strategiju razvoja informacionog društva kako bi članice EU u savremenim uslovima poslovanja očuvale ekonomski nivo razvoja i omogućile njegov dalji rast. Tako je Savet ministara usvojio akcioni plan „E Evropa 2005“, čiji je cilj bio da Evropa do kraja 2005. godine ima moderne javne elektronske servise i povoljno okruženje za razvoj elektronskog poslovanja. Srbija je, kao članica Inicijative za elektronsku jugoistočnu Evropu, koja funkcioniše u okviru Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope, još 2002. godine, pre punih sedam godina, potpisala Agendu za razvoj informacionog društva. U tom dokumentu se predviđa da Srbija kao potpisnik treba da usvoji politiku i strategiju razvoja informacionog društva, usvoji i implementira pravnu infrastrukturu za informaciono društvo, što je podrazumevalo donošenje više zakona, kao što su Zakon o telekomunikacijama, Zakon o elektronskom poslovanju, Zakon o kriminalu na internetu, Zakon o zaštiti intelektualne svojine, Zakon o zaštiti privatnosti podataka i informacija, i uspostavljanje regionalne saradnje u ovoj oblasti. Jasno je da od toga u najvećoj meri nema ništa i zbog toga će Srbija u EU ući 2027. godine, ako do tada EU još bude postojala. Hvala puno.
Zahvaljujem. Gospođo ministre, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, htela bih da vam se zahvalim na interesu koji ste iskazali za temu informacionog društva i posebno za zakon o elektronskom dokumentu, o kome smo danas raspravljali. Posebno bih htela da se zahvalim gospodinu Jeremiću, koji očigledno ima visok nivo interesovanja za ovu oblast i koji je postavio neka pitanja koja zaista jesu bitna. Za njegovo završno izlaganje htela bih da kažem da to jesu prioriteti ne samo našeg ministarstva, nego i Vlade i da su mnoge stvari urađene. Sigurna sam da će Republika Srbija postati članica EU daleko pre toga, a svakako ću se potruditi da to bude u najskorije vreme. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Poštovani narodni poslanici, Narodna skupština je završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda Osmog vanrednog zasedanja u 2009. godini. Dan za glasanje ću naknadno odrediti, o čemu ću vas blagovremeno obavestiti. Zahvaljujem na saradnji. Gospođo ministre, hvala i vama, i vašem saradniku takođe. (Vjerica Radeta, s mesta: Da li će biti sednica za poslanička pitanja?) Ovo nije sednica za pitanja i odgovore i ja nisam član Vlade. Ako budemo radili u četvrtak, onda ćemo imati i pitanja. Doći će i Vlada. Gospođo Radeta, vi perfektno znate Poslovnik. Zahvaljujem se na saradnji.