Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o finansijskim transkacijama. Predlagač je ovom parlamentu želeo da skrene pažnju da po hitnom postupku donese određene mere, a kaže da su razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku sadržani pre svega u potrebi što ranije primene predloženih rešenja. Zatim, u oblasti proširenja poreskih oslobađanja, rekao bih - oslobođenja, i to pre svega u oblasti prometa hartija od vrednosti. Kako predlagač obrazlaže da su to glavni razlozi, upravo to jeste predmet našeg amandmana da se član 5. briše. On je u vezi sa članom 7. Zakona o porezu na finansijske transakcije, a odnosi se na tačku 2) podtačka (8), u kojoj se govori da se reč "kupovina" zamenjuju rečju "kupoprodaja", što praktično znači da se na taj način vrši oslobađanje poreskih obaveza, odnosno poreza na finansijske transakcije i to na sekundarnom tržištu hartija. Po mišljenju srpskih radikala to je potpuno gotovo nelogično, ako se uzme u obzir da se sva ostala roba po više puta oporezuje ovim porezom, a da se sekundarna hartija oslobađa poreza na finansijske transakcije. Ta reč "kupoprodaja" treba da se briše, odnosno ceo član, jer se u samom Predlogu zakona govori o oslobađanju tih dažbina, koje treba da se plaćaju preko finansijskih transakcija putem banaka. Ovde ne znamo koje su banke validne. Šta je to Narodna banka Jugoslavije, a šta je to hartija od vrednosti koju izdaje Republika Srbija? To čitavo zamešateljstvo, koje je ovih dana prisutno, vezano za Narodnu banku, gde se premijer i Dinkić, ne znam mu sada pravi naziv, da li je on u Narodnoj banci Jugoslavije ili u Srbiji, prepucavaju oko toga da li je falsifikat izvršen u Narodnoj banci Jugoslavije ili u Narodnoj banci Srbije, treba pre toga da se razreši, da bismo mogli da se odlučimo za oslobađanje koga i čega. Iz tih razloga predlažem da se član 5. briše i da ostane važeći član i tačke 2) podtačka (8), a da će se nakon utvrđivanja legitimiteta narodnih banaka moći da vrše izmene i dopune ovog zakona.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grups SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 5. precizira se da se poresko oslobađanje po osnovu kupoprodaje hartija od vrednosti, koje emituje Republika Srbija i Narodna banka Jugoslavije, odnosi na promet hartija od vrednosti i na primarnom i na sekundarnom tržištu. Amandmanom, koji je obrazlagao gospodin Kesejić, mi tražimo da se zadrži postojeće stanje, odnosno da se poreza na finansijske transakcije ne oslobađa promet hartija od vrednosti, odnosno predviđeno je da samo prva kupovina, prema našem amandmanu, trebalo bi da bude oslobođena plaćanja ovog poreza. Sadašnjim predlogom se favorizuju hartije od vrednosti u odnosu na drugu robu, naročito robu široke potrošnje, one osnovne životne namirnice - hleb, mleko, meso, hrana za bebe, lekovi i tome slično, na koju se porez na finansijske transakcije plaća i po 10 puta dok ne stigne do krajnjeg potrošača. Nas predlagač nije ubedio u potrebu oslobađanja od poreza na finansijske transakcije za sekundarno tržište hratija od vrednosti, nije nas udostojio obrazloženja ni u Predloga zakona, niti ovde u parlamentu. Znamo da je prošle nedelje bio odsutan zbog puta u Ameriku, ali ne znamo gde se danas nalazi. Zaista smo uložili veliki trud povodom čitavog seta zakona koji se tiču poreza. Bilo nam je stalo da ministra ubedimo u potrebu prihvatanja određenih amandmana i, evo, do samog glasanja niti ćemo u pismenoj, niti u usmenoj formi čuti od predstavnika Vlade šta o tim amandmanima misli, niti ćemo imati priliku da čujemo njegovu završnu reč po pitanju svih ostalih amandmana.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.)
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ukupno četiri amandmana na Predlog zakona o izmenama Zakona o porezu na finansijske transakcije iz jednog jedinog razloga. Izmene ovog zakona idu u dva pravca: jedan je smanjenje stope, to je pozitivno i naravno treba podržati; drugi ide u pravcu da se obračunavanje poreza na finansijske transakcije ubuduće prebaci na sve poreske obveznike, na sva pravna i fizička lica. Kako bi vam bilo jasnije o čemu se radi, u dosadašnjoj praksi, dok je platni promet bio u Narodnoj banci Jugoslavije, tj. bivšoj SDK, taj obračun je automatski vršio nosilac platnog prometa. U zakonskim rokovima automatski su se ti računi praznili i priliv u budžet od tog poreza je bio kontinuiran. Prelaskom na nov način poslovanja, pošto platni promet sada vrše poslovne banke, zadržano je to rešenje i obračun poreza na finansijske transakcije do sada su vršili nosioci platnog prometa, dakle poslovne banke. Izmenama koje se predlažu ovim zakonom ta obaveza se sada sa poslovnih banaka izmešta na sve poreske obveznike. To je po mom dubokom ubeđenju vrlo neracionalno i doneće negativne posledice svima, pre svega biće manji priliv para u budžet. Svi poreski obveznici nisu dovoljno vični da izvrše obračun poreza na finansijske transakcije, jer sve promene koje se dešavaju na računima ne podležu oporezivanju. Prema tome, sam obračun poreza nije jednostavan. S druge strane, zbog toga što svi poreski obveznici neće moći na pravi način da obračunaju porez, biće automatski manji priliv u budžet. Znači, budžet će biti oštećen. S treće strane, nosioci platnog prometa, a u ovom slučaju sada poslovne banke, od tog posla ubiraju određenu proviziju, i oni će biti oštećeni. Dakle, ulazimo u promenu koja nikome neće doneti dobro. Uz to, istakao bih činjenicu da je po svojoj suštini porez na finansijske transakcije parafiskalna kategorija koju treba ukinuti. Dakle, taj porez će u svakom slučaju najverovatnije krajem ove godine biti ukinut. Zbog toga sada vršiti ovakve izmene i promenu načina njegovog obračunavanja i doznačavanja na određeni račun budžeta, mislim da je potpuno neracionalan. Prema tome, zbog svega toga sam podneo četiri amandmana na članove 2, 6, 8. i 10. i svi idu u tom pravcu da se zadrži postojeći način obračuna. Dakle, da obračun i doznačavanje na odgovarajući uplatni račun budžeta i dalje rade nosioci platnog prometa, a to su u ovom slučaju poslovne banke. Na kraju, rekao bih da u prilog argumentima kako će se znatno iskomplikovati nešto što sada funkcioniše po automatizmu, jeste da od nove godine i prelaskom na novi sistem obračuna svi poreski obveznici mogu da otvore koliko god žele računa kod poslovnih banaka. Znači, svi imaju već više računa, tako da je potpuno neracionalno da sada svi sami to obračunavaju. Hvala.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Na član 6. podnela je amandman SRS koji obrazlažem. Njime se u članu 6. stav 2. tačka 1) Predloga zakona menja i glasi: "Za finansijske transakcije izvršene u tekućem mesecu, do petog dana u narednom mesecu", a tačka 2) se briše. Obrazloženje; dakle, mi ovim amandmanom ne tražimo da se ukine iznos poreza na finansijske transakcije, već da se umanje provizije banaka kod kojih se te transakcije vrše, s obzirom da su često te provizije veće nego što je sam iznos poreza na finansijske transakcije. Tako će i poreski obveznici imati motiv da redovno plaćaju svoje obaveze. Država neće biti uskraćena, a posao će biti olakšan tako što će provizija kod poslovnih banaka biti manja. Dakle, i vuk sit i ovce na broju, i svi zadovoljni, i pozivam poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj amandman SRS.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predlagač u efektima predloženih mera negoveštava da će budžet Republike Srbije u 2003. godini biti smanjen za oko 2,8 milijardi dinara zbog smanjenja stope poreza na finansijske transakcije. Sada imamo jedinstvenu stopu od 0,22%, iako smo mi u načelnoj raspravi, a i kroz raspravu u pojedinostima obrazlažući amandmane podsećali Vladu na neophodnost ukidanja ovog poreza, jer je on izgubio svoju osnovnu funkciju, onu zbog koje je svojevremeno, krajem 1998. godine, i uveden. Do sada je obračun poreza na finansijske transakcije vršio nosilac platnog prometa, a to su bile poslovne banke koje su očigledno nespremno dočekale preuzimanje poslova Službe društvenog knjigovodstva. Sada predlagač ovu obavezu obračuna ovog poreza prebacuje sa poslovnih banaka na obveznika poreza na finansijske transakcije. Obavezuje ga da jednom mesečno sastavlja prijavu o obračunatom i plaćenom porezu na finansijske transakcije. Smatramo da je to suvišno, ako se ima u vidu da se za sve ostale poreze to radi kvartalno, dakle jednom u tri meseca i da su poreska zaduženja za ostale poreze često i po sto puta veća od poreza na finansijske transakcije. Prihvatanjem ovog amandmana SRS smatramo da bi se nepotrebno administriranje smanjilo, pogotovo ako idemo u smislu da poreskog obveznika treba osloboditi nepotrebnog administriranja, kada se ima u vidu koliki su iznosi ovih poreza na finansijske transakcije i da su to često simbolični iznosi. Ovakva obaveza da to mora jednom mesečno da radi i da mora on da radi, po nama nema nikakve ni logike, niti uporište u obrazloženju ovog zakona. To je trebalo, do ukidanja ovog poreza za koji očekujemo da će biti ukinut, da ostane obaveza poslovnih banaka.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovim amandmanom SRS je htela samo da skrene pažnju predlagaču da nisu sve promene dobre i da je ovo jedna od loših promena koja može da stvori blokadu i u tako lošem rešenju, kao što je porez na finansijske transakcije. To je jedna vrsta poreza koja potpuno odudara od našeg pravnog sistema. On je uveden verovatno zbog neke nužde i potrebe da se obezbede sredstva i kao jedini kriterijum za utvrđivanje materijalnog položaja i ekonomske snage poreskog obveznika uzeto je stanje sredstava na žiro računu. Tako sve što se dešava sa tim žiro računom, svaka promena podleže oporezivanju, a u suštini tu se radi praktično o državnoj proviziji koja ne sme tako da se nazove. Ne želim da osporavam ovo rešenje i uopšte postojanje ovog poreza, pošto je sasvim očigledno da je on promešen, jer praktično oporezuje onoga ko ima sredstava na svom žiro računu, a valjda nam je želja da svi drže sredstva na žiro računu, da sredstva ne sklanjaju sa žiro računa, da ne idu u neke sive tokove ta sredstva, ali nije ni dobro kada se novac javi kao ekvivalent, prilikom svake promene robe u novac ili usluge u novac da se to sve posebno oporezuje, tim pre što je već oporezovano porezom na promet i roba i usluga. Naravno, neki budući poreski sistem može to vrlo efikasno da reši. Neefikasnost ovog predloženog rešenja ogleda se u tome što se ovim zakonom obaveza obračuna i plaćanja svodi na poreskog obveznika i na ovaj način, praktično, predlagač prati onu svoju osnovnu nit iz Zakona o poreskom postupku. Međutim, odredbe tog zakona u ovoj materiji su neprimenljive jer stvaraju štetu. A zbog čega? Ako je to nekada radio nosilac platnog prometa, odnosno ZOP, pa sada poslovne banke, sada je potpuno nelogično da taj posao radi vlasnik tih sredstava koji daje nalog za plaćanje, tim pre što on pored toga što mora da pravi obračun, on mora opet da odlazi do poreske uprave, da evidentira sve mesečne obaveze, a ima vrlo kratke rokove i dodatne poslove koje treba da radi; sem toga, ovim članom 8. predviđa se i obaveza tromesečnog izveštavanja, i to u nekim rokovima koji su potpuno neprimereni. pa mi amandmanom tražimo da se taj rok promeni, naravno svesni toga da i ovo nije dobro rešenje. Želimo da upozorimo predlagača da je ovom promenom nepotrebno napravio veliko administriranje, prihodi po osnovu ovog poreza su skromni, jer nadam se da ste imali prilike da čujete, već nekoliko dana se podnose ovi tromesečni porezi, odnosno obračuni poreza na promet, mnogo je više firmi koje imaju promet nula, jednostavno sve je stalo i svakim danom sve više staje, jer nema ni sredstava ni poslova, a nema ni para kod budućih korisnika, tako da privredni život zamire, a nepotrebno se povećava administriranje i praktično svrha ove promene će biti što možda i neće da poraste prihod po osnovu ovog poreza, ali će verovatno porasti po osnovu kazni zbog neispunjavanja obaveza po ovom zakonu. Treba da znamo da postoje privredni subjekti koji nikada ovaj posao nisu radili, niti su danas u stanju da ovaj posao rade, te nije dobro da i ovim zakonom praktično sputavamo i platni promet i našu privredu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije sporno da svi poreski obveznici treba da izmiruju svoje obaveze prema državi i da država svoje obaveze prema građanima namiruje iz poreza, odnosno iz zahvatanja od privrednih subjekata i građana, pa se postavlja pitanje da li poreska politika koju Vlada Srbije vodi odgovara moći privrednih subjekata i moći građana. Što se tiče ovog zakona o finansijskim transakcijama, prihodi iz ovog zakona nisu veliki, ovim sada predlogom izmena i dopuna zakona te skale se svode na 0,22% po svakoj finansijskoj transakciji, a imamo obećanje od strane predlagača ovog zakona, od strane resornog ministra, da će u neko skorije vreme taj zakon biti ukinut, odnosno ta obaveza biti ukinuta, tako da se postavlja pitanje zašto se pribeglo izmenama i dopunama ovog zakona ako je plan predlagača da ovaj zakon ukine. SRS je podnela amandman na član 10. Predloga zakona u tom pravcu da se ne kažnjavaju oni koji ne uplate porez propisan ovim zakonom. Država ima mehanizme da, ako neko obračuna porez a ne uplati ga, prinudno naplati taj porez, znači da pribegne prinudnoj naplati. Ako ostane član 12. ovako kako je predlagač predložio, možemo doći u situaciju da će poreski obveznici veće iznose u državni budžet uplaćivati od strane kazni, odnosno kažnjavanjem, jer raspon novčane kazne za onoga ko ne obračuna i ne uplati porez koji je propisan ovim zakonom, tako stoji u Predlogu zakona, kreću se u rasponu od 2.000 do 200.000 dianra. Ako neko u toku meseca ima promet, odnosno uplate u iznosu od 1.000.000 dinara, njegova obaveza prema državi je 2.200 dinara, 1% od milion je deset hiljada, znači 0,22% je 2.200 dianra. Ako kojim slučajem obračuna, a na žiro računu nema novca da izmiri te obaveze, odnosno da plati porez, država može da ga kazni u rasponu od dve do dvesta hiljada dinara. Znači, najmanji iznos kazne je identičan gotovo poreskoj obavezi. Onaj ko ne može, a desiće se i dešava se da ne može da izmiri svoju obavezu prema državi u smislu poreza, doći će u situaciju da će morati mnogo veću kaznu da plati, nego što mu je sama poreska obaveza. S obzirom na visinu poreza, sigurno je da neće biti onih preduzeća, onih privrednih subjekata koji namerno neće plaćati taj porez. Može da dođe do neplaćanja ovog poreza iz dva razloga: da obveznik nema sredstava na žiro računu da izmiri ovu poresku obavezu ili da nije u stanju da obračuna porez, pošto je po dosadašnjim zakonskim rešenjima ovaj posao radila, odnosno ovo je do sada radio ZOP, odnosno poslovne banke po prelasku platnog prometa u poslovne banke. Mnoga preduzeća nisu i neće biti u stanju da ovaj tehnički deo poreza, odnosno posao oko plaćanja poreza urade, tako da smatram da bi ovaj član morao da se izmeni i da se izbaci ovaj deo "i ne uplati porez propisan ovim zakonom".
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, članom 10. menja se postojeći član 12, kazne doduše ostaju iste, one su od 2.000 do 200.000 dinara, ali gube svaki smisao ukoliko se prihvati ovakav predlog člana 12. ovog zakona, jer je sada obaveza za obračun i plaćanje ovog poreza na finansijske transakcije prelazi na obveznika poreza, a ne kao što je to do sada bilo na poslovnu banku koja je bila nosilac platnog prometa. Dakle, kada dođemo do ovog člana vidimo šta je predlagača navelo na predlog izmena i dopuna ovog zakona. Poslovne banke je trebalo osloboditi ove obaveze i ove odgovornosti i sve to prebaciti na obveznika poreza. Ovo su veoma mali iznosi poreza. Obračunavaju se za period od mesec dana i rekli smo već u više navrata da ne prelaze par stotina dinara, ili što je još gore, ista kazna je zaprećena poreskom obvezniku koji porez obračuna po zakonu, ali ga ne uplati na vreme, jer nije imao sredstva na računu. Danas uopšte nije čudno i neobično da privredni subjekti danima nemaju priliv novca na svoje račune, što je posledica ukupne ekonomske politike u zemlji i čula sam za slučaj da je jedna velika špediterska firma u Beogradu bila blokirana zbog 0,01 dinara, a obaveza plaćanja su praktično bile neke usluge advokatu za neki postupak koji je bio pred sudom. Dakle, nisu ni imali obaveštenje da to treba da plate. Skinuli su taj novac po automatizmu i firma je ušla u taj minus za 0,01 dinar i bila u blokadi. Evo, i naš skupštinski račun bio je prošle nedelje u blokadi i vidimo kakvo je stanje u državnom budžetu, a da ne govorimo o firmama. Plate ko zna da li ćemo do Vaskrsa dobiti i verovatno ćemo čitave godine imati problema sa finansijskim sredstvima u budžetu, o čemu smo govorili kada smo planirali budžet, počevši od 2001. godine pa naovamo, smatrajući da treba da negujemo poreskog obveznika i da mu celokupnom ekonomskom politikom omogućimo da zaradi za sebe i za radnike, da isplati plate i sve one obaveze koje ima prema državi da bi država mogla da servisira svoje dugove prema stanovništvu. Nažalost, ovce se šišaju samo jednom, a to naša Vlada nije htela da shvati kada je planirala budžet za ovu godinu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ovo je poslednji amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, a predstavnik predlagača nije prisutan i ne može dati završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Odbor za pravosuđe i upravu, na osnovu člana 158. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice tačka - Predlozi za prestanak funckije, izbor, imenovanja i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe i upravu da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice tačka - Predlozi za prestanak funkcije, izbor, imenovanja i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija. Za 116, protiv 35, uzdržan jedan, nije glasalo 32, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog Odbora za pravosuđe i upravu. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZA PRESTANAK FUNKCIJE, IZBOR, IMENOVANjA I RAZREŠENjA NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA Za ovu tačku dnevnog reda primili ste sledeće predloge: Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog suda Srbije, Predlog odluke o prestanku funkcije Republičkog javnog tužioca, Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Opštinskog suda u Kanjiži (predlagač Odbor za pravosuđe i upravu), Predlog odluke o prestanku dužnosti predsednika Četvrtog opštinskog suda u Beogradu, koji je podnelo Veće za pitanja sudske uprave, Predlog odluke o izboru predsednika sudova, koji je podnelo Veće za pitanja sudske uprave, kao i Predlog za izbor Republičkog javnog tužioca, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Molim poslaničke grupe da predaju liste sa prijavljenim za reč o ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li želi reč predstavnik predlagača, prof. dr Dragor Hiber, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu?
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko formalno-pravnih objašnjenja. Odbor za pravosuđe i upravu prosledio je Narodnoj skupštini Republike Srbije predloge koje su mu uputili ovlašćeni predlagači, shodno Zakonu o sudijama i Zakonu o javnom tužilaštvu. Shodno Zakonu o sudijama, Veće za pitanja sudske uprave predložilo je Narodnoj skupštini razrešenje na lični zahtev pojedinih predsednika sudova, čiji spisak ste dobili i pošto se o ostavkama ne može raspravljati, Odbor za pravosuđe je ove predloge prosledio Narodnoj skupštini. Vlada Republike Srbije je prosledila Narodnoj skupštini predlog da se funkcije Republičkog javnog tužioca razreši na lični zahtev Republički javni tužilac Siniša Simić i Odbor za pravosuđe je ovaj predlog prosledio Narodnoj skupštini. Isto tako Veće za pitanja pravosudne uprave je uputilo Narodnoj skupštini predloge da se imenuju predsednik Vrhovnog suda Srbije, predsednik Okružnog suda u Beogradu, predsednik Okružnog suda u Novom Sadu, predsednik Četvrtog opštinskog suda u Beogradu, predsednik Opštinskog suda u Novom Pazaru i predsednik Opštinskog suda u Alibunaru. Odbor za pravosuđe i upravu je ove predloge podržao, izuzev predloga za imenovanje predsednika Opštinskog suda u Alibunaru. Vlada Republike Srbije je, shodno zakonu, uputila Narodnoj skupštini Republike Srbije predlog da se za Republičkog javnog tužioca imenuje Đorđe Ostojić. Odbor za pravosuđe i upravu je ovaj predlog podržao i prosledio Narodnoj skupštini. Dozvolite na kraju da konstatujem da je, u odnosu na sve ove predloge za razrešenje i za imenovanje, u celosti poštovana procedura predviđena zakonima.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, uopšte nisam imao nameru da govorim o ovoj tački dnevnog reda, s obzirom da je i nenadano stavljena na dnevni red Skupštine i nenadano o njoj razgovaramo i odlučujemo, ali ipak nisam mogao, u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, da pređem preko onoga što stoji u obrazloženju za prestanak dužnosti predsednika Vrhovnog suda Srbije, onoga što je napisala gospođa Leposava Karamarković. Mislim da je potrebno da se to prokomentariše i da saznamo, ako je moguće, šta iza ovog zahteva stoji. Naime, SPS nije glasala za izbor gospođe Karamarković za predsednika Vrhovnog suda Srbije. Nismo glasali ni protiv, jer nismo imali ništa protiv žene, uglednog pravnika, iz bilo kog razloga, i smatrali smo sasvim logičnim da jednostavno na taj način pokažemo da nemamo ništa protiv, ali to nije bilo na naš predlog. Mislim da njeno obrazloženje daje odgovore na mnoga pitanja o odnosu izvršne i pravosudne vlasti. Naime, gospođa Karamarković kaže: "Obaveštavam Veće za pitanja sudske uprave da sam zbog grubih političkih i medijskih pritisaka onemogućana da obavljam dužnost predsednika Vrhovnog suda. Zato sa ogorčenjem i žaljenjem napuštam pravosuđe, u koje sam uložila sve svoje znanje i sposobnosti". Politički i medijski pritisak na pravosuđe, činjenica je, traje već više meseci, i molim vas, pre nego što kažem još nekoliko reči o ovome, da nekome ne padne na pamet da eventualno ovo ili slično izlaganje podvede pod to - ako ste protiv predloga, vi ste protiv onoga što se trenutno radi od strane Vlade. Naime, i mi želimo da se ta borba protiv kriminala dovede do kraja, da bude što efikasnija, da zločinci i kriminalci budu uhvaćeni, kažnjeni i da pravosuđe radi svoj posao. Ali podsećam, gospođa Karamarković je bila izabrana kao prva među najboljima, kao kvalitetan sudija, čovek, pravnik itd, ali je činjenica da je bilo stvarno višemesečnih pritisaka na rad Vrhovnog suda, da je od strane predstavniak izvršne vlasti bilo apsolutnog mešanja u rad pravosuđa, da je bilo komentarisanja sudskih odluka, da je bilo upućenih javnih pretnji, ti javni napadi su bili od strane predstavnika izvršne vlasti dugotrajno, oni su apsolutno medijski bili potpomognuti, a to pokazuje i nameru izvršne vlasti da pravosuđe apsolutno stavi u svoju funkciju. Nije bilo dovoljno što je izvršena, čini mi se više puta, promena nosilaca pravosudnih funkcija, nego se očigledno i preko Vrhovnog suda, najviše sudske instance u ovoj zemlji, želi uspostaviti apsolutna kontrola. Da podsetim, i gospođa Vida Petrović-Škero, zbog dugog jezika i jasnog stava, sklonjena je iz Okružnog suda, pa je prebačena u Vrhovni sud, i ova ostavka, obrzaloženje od gospođe Karamarković pokazuje da ona apsolutno ne čini to svojevoljno, već verovatno kao čovek, izložena ovolikim pritiscima, čini nešto što smatra najlogičnijim potezom. Moram reći da formulacija - politički pritisak, ima svoj smisao, iza njega stoji apsolutno DOS. Ne verujem da bi se zbog političkog pritiska bilo koje opozicione stranke gospođa Karamarković odlučila na tako nešto, jer je opozicione stranke nisu ni izglasale i mislim da ovo za pravosuđe nije dobro. Da li će pravosuđe biti dobro samo onda kada bude potpuno stavljeno pod kontrolu DOS-a ili bude radilo ono što DOS smatra da treba; mislim da to nije dobro za pravosuđe i mislim da to nije dobro za Srbiju. Mislim da to neće biti dobro za građane i mislim, jednostavno, da ova stvar na koju ukazuje obrazloženje sama po sebi nije dobra. Hvala vam.
Da li se još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobili smo Predlog odluke o izboru predsednika sudova u jednom broju sudova u Republici Srbiji. Za predsednika Vrhovnog suda Srbije bira se Sonja Brkić, v.d. predsednika Vrhovnog suda Srbije, nakon neopozive ostavke Leposave Karamarković, za koju poslanici SRS nisu glasali u momentu njenog izbora, jer nije ispunjavala osnovne uslove, ne što se tiče njene stručnosti, eventualno, nego one osnovne uslove, jer trenutno nije radila u pravosuđu, a zakon je to nalagao. Zatim, da se za predsednika Okružnog suda u Novom Sadu izabere Slobodan Nadrljanski, za predsednika Četvrtog opštinskog suda u Beogradu nam predlažu Antu Boškovića, v.d. predsednika Četvrtog opštinskog suda; ni za jednog od predloženih kandidata nemamo ni osnovne podatke u Predlogu, što je inače uobičajeno, pa ne možemo ništa više o njihovoj stručnosti ili tome šta su do sada radili i kako su te poslove obavljali ni da kažemo. Pretpostavljamo da je Baćović Radoslav, v.d. predsednika Okružnog suda u Beogradu, i ovu funkciju dobio zahvaljujući svom angažmanu u Izbornoj komisiji, kako je to inače bivalo i ranije, ali nas posebno zaprepašćuje odluka o prestanku dužnosti predsednika Četvrtog opštinskog suda u Beogradu, ne zbog toga što Đorđu Mirkoviću prestaje ova dužnost, nego zbog obrazloženja koje nam ovde kao predlagač dostavlja Veće za pitanje sudske uprave. Tu se navodi da je Veće utvrdilo određene nepravilnosti u radu predsednika Četvrtog opštinskog suda i onda nam se nabraja nezakonita naplata sudske takse, koju vrši neovlašćeno lice u gotovom novcu, na osnovu interne priznanice, koja se predaje po naplati takse taksenom obvezniku, a dokaz su izvršene uplate, na koji način je u potpunosti onemogućena evidencija i kontrola naplate takse, protivno uputstvu Ministarstva pravde i Zakonu o javnim prihodima i rashodima. Ne sporimo da je ovo jedan oblik nesavesnog rada, da li je za razrešenje ili nije, to bi mogao da bude predmet rasprave. Zatim, u sudu postoji veći broj predmeta starijih od dve godine, po kojima se ne postupa prioritetno i u kontinuitetu, i tu se navode neki od tih primera. To je verovatno slučaj u svakom sudu. Nije ovo nikakva posebna situacija. U određenim predmetima, po predlogu poverioca, u kojima je dužnik Ministarstvo pravde Republike Srbije, u stvari je dozvoljeno i sprovedeno izvršenje, iako nije bilo izvršne isprave, iako je Ministarstvo pravde blagovremeno, na ime naknade štete poveriocu, isplatilo dugovani iznos. Navodi se broj predmeta koji je u pitanju i zbog toga je Veće za pitanja sudske uprave, na sednici održanoj 18. aprila ove godine, nakon razmatranja spiska predmeta, utvrdilo da postoji nezakonito postupanje predsednika Četvrtog opštinskog suda, što je, kako oni kažu, adekvatan pojam za nestručno i nesavesno poslovanje Đorđa Mirkovića, čime su se stekli uslovi da se donese odluka o razrešenju. Pravi razlog nam ovde predlagač nije naveo i to je jedini naš prigovor, jer celokupna javnost zna da je to puštanje iz pritvora Dejana Milenkovića Bagzija, kako je to ministar pravde obrazlagao u sredstvima javnog informisanja, u 17,00 časova po podne, dakle van radnog vemena suda; a u stvari, uobičajeno je da se u bilo koje doba dana odlučuje po žalbi, ako je pritvor u pitanju, a tada je to bilo moguće, određen je rok i računa se u satima. Dakle, rok je bio 48 sati i normalno je da je rok za podnošenje žalbi i odlučivanje u časovima koji mogu biti i popodnevni. To je bilo normalno. Predlagač verovatno nije mogao da nam napiše da je to razlog za razrešenje, ali celokupna javnost zna da je u pitanju upravo puštanje iz pritvora Dejana Milenkovića Bagzija i da je zbog toga Đorđe Mirković morao da bude smenjen. Vlada Republike Srbije predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije da se za Republičkog javnog tužioca izabere Đorđe Ostojić, dosadašnji v.d. Republičkog javnog tužioca. Kao danam nije potrebno nikakvo dodatno obrazloženje, niti da poznajemo bilo kakve druge generalije ovog predloženog kandidata, uz predlog u materijalu ne piše ništa o Đorđu Ostojiću. Obzirom da je on ove godine izabran za vršioca dužnosti javnog tužioca, i to u vreme vanrednog stanja, da je 2001. godine postao načelnik SUP-a, 2003. vršilac dužnosti Okružnog javnog tužioca i sada okružni javni tužilac, a da dana radnog iskustva u tužilaštvu nema, dovoljno je da se mi izjasnimo protiv svih ovih predloga, smatrajućih ih neozbiljnim i da Vlada i predlagači vode politiku negativne selekcije, koja će se i te kako odraziti na rad i tužilaštva i pravosuđa.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
DSS je uvek, prilikom bilo kakvih promena u oblasti pravosuđa i tužilaštva, insistirala da je to veoma osetljivo pitanje i da tu treba da se vrše kadrovske promene sa većom dozom pažnje nego u drugim oblastima. Tako smo bili i protiv kada je imenovan tužilac Siniša Simić po hitnom postupku. Nismo bili protiv čoveka, ali smo bili protiv tog načina. Uvek smo bili protiv toga da se bilo ko smenjuje, a da se ne vodi rasprava o nečijoj odgovornosti i radu. Mi ovde raspravljamo o imenovanju novog tužioca, a nemamo izveštaj o radu Siniše Simića, smenjenog tužioca, odnosno on je razrešen ili biće razrešen na lični zahtev, a u suštini je on protivustavnom odlukom v.d. predsednika države smenjen sa mesta Republičkog javnog tužioca; to je po nama duboko protivustavno, jer ovlašćenje za to ne postoji, niti vanredno stanje suspenduje pravo Skupštine da imenuje i razrešava javne tužioce. Mi smo i prilikom rasprave o setu pravosudnih zakona iznosili ove primedbe, naročito kada se govorilo o promeni načina imenovanja javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca. Smatrali smo da Skupština ima to ekskluzivno pravo da raspravlja o imenovanju, radu i razrešenju. Mi ovde čak ne raspravljamo o razrešenju i o ostavci, a trebalo bi i o izveštaju o radu tužioca koga je ova skupština imenovala. Razumem što nismo raspravljali o radu nekih tužilaca koje je imenovala prethodna vlast, ali treba da raspravljamo o radu tužilaca koje je imenovala ova skupština. Mislim da bi to bilo najcelishodnije, da vidimo ko je decembra prošle godine imenovao Sarajlića na to mesto i ako treba da raspravljamo o tome. Zašto se tada nije vodilo računa o tim njegovim potencijalnim vezama, ukoliko ih je imao? Koja je odgovornost samog ministra za to, jer on sedi u tom Visokom savetu pravosuđa. Koja je odgovornost samog Republičkog tužioca, koji je predložio imenovanje Sarajlića za zamenika tužioca. Svakako su to stvari o kojima mi moramo ovde da raspravljamo. Ne može se prelaziti preko nekih veoma krupnih omaški ili grešaka kojih je bilo u prethodnom periodu. Ako tako budemo radili, nikada nećemo doći do sistema koji će moći da ima one tri osnovne funkcije demokratskih institucija, a to je izbornost, odgovornost i smenjivost. Mi ovde nikada o odgovornosti ne raspravljamo, nikada ne raspravljamo o radu bilo kog organa kojeg smenjujemo. Javni tužilac, naročito Republički, veoma je važan i možemo da kažemo da, pored nekih drugih organa, on spada u najvažnije sa pozicija zaštite javnog poretka, društvenog interesa, samim tim što on goni počinioce krivičnih dela. Posebna pažnja je ovde važna, naročito zbog mogućnosti da se pri izboru tužilaca učini pogreška, kao što je bilo u slučaju, sada je to očigledno, gospodina Sarajlića, razrešenog zamenika Republičkog javnog tužioca. Zato razumem da su imenovanja po hitnom postupku uzrokovana, verovatno, današnjim ukidanjem vanrednog stanja, pa i imenovanje Republičkog javnog tužioca. To sve može ili ne može, ali za nas nije racionalno objašnjenje. Nije objašnjenje to što se vanredno stanje koristi da bi se zataškalo šta se radilo u prethodnom periodu i čija je odgovornost za ono što se radilo u prethodnom periodu. Svakako da neko mora da bude odgovoran. Da li je to Siniša Simić, da li su to ostali članovi Visokog saveta pravosuđa ili možda neka druga služba koja je Siniši Simiću trebalo informiše o Sarajliću i sve ono što znači neku prethodnu proveru svih koji se imenuju na ovako važne funkcije. Mi o tome ovde nismo razgovarali, niti postoji namera bilo koga da se o tim važnim pitanjima ovde razgovara. Po meni, to je veliki problem. Kao i onda mi i sada upozoravamo da se ne mogu po hitnom postupku ovako važne odluke donositi. O gospodinu Ostojiću, koji je sada predložen za Republičkog javnog tužioca, mogu da kažem da mi ništa loše nismo čuli. Naprotiv, sve govori da je to kvalitetan čovek koji je krajnje dobro obavljao svoj posao i kao zamenik opštinskog tužioca i kao načelnik SUP-a u Novom Sadu. Očigledno je nesporno da bi taj čovek, ukoliko postoji spremnost da se ovde razgovara, verovatno dobio podršku najvećeg dela poslanika u ovoj skupštini. Takođe je sporno to što se sve ovo radi po hitnom postupku, bez ikakve mogućnosti da se javnost i poslanici upoznaju sa gospodinom Ostojićem, ko je on, šta je radio, kako je radio. To su za nas veoma važne stvari, jer se ne menja tužilac svaki dan. Država koja menja tužioce svakog dana nije ozbiljna država. Zato je važno da u postupku imenovanja Republičkog javnog tužioca, od koga posle zavisi mnogo toga u samoj tužilačkoj organizaciji pošto ima priličan uticaj na imenovanje zamenika javnih tužioca, mora se ostaviti mogućnost i za razgovor sa njim i za upoznavanje svih poslanika i javnosti s gospodinom Ostojićem. Jedino što ostavlja i baca senku na sve ovo, a to je što smo mi menjali zakon kako bi ga uskladili sa stažom i svim onim što ima gospodin Ostojić. Smanjili smo broj godina radnog staža na šest, kako bi gospodin Ostojić mogao formalno da bude kandidat za Republičkog javnog tužioca, ne u vanrednom, nego u redovnom stanju. To je jedino sporno. Očigledno je da je poslanička većina preuzela odgovornost za to što je menjala zakon kako bi ga uskladila sa kvalifikacijama gospodina Ostojića i što po hitnom postupku, kao i po pitanju gospodina Simića, insistira da se ovo donese. DSS smatra da o gospodinu Simiću treba posebno da se izjašnjavamo. Takođe je sporno imenovanje Mojsea Kostića za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru. Potpuno sam saglasan sa stavom Odbora, koji nije prihvatio imenovanje Kostića za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru i isto bih tražio da se posebno glasa o tom slučaju. Taj čovek je bio partijski aparatčik, poslednji predsednik Komiteta Saveza komunista u Alibunaru. Po nekim, koji su završili razne kumrovačke škole, možda je to kvalifikacija da glasaju za njega i da ga podrže. Mi smatramo da to ne bi trebalo da bude posebna kvalifikacija, da su sudije i naročito predsednici sudova iz tog vremena bili malo više partijski nego pravni, više su nekad gledali stav komiteta i gotovo je bilo nespojivo da tada neko bude u komitetu, predsednik komiteta, a da bude i sudija. Ovaj gospodin je to bio. Ne ulazeći u izveštaje o njegovom radu i sve ostalo, ali nespojivo je da se sudija bavi politikom. Gospodin Kostić se očigledno bavio i ima sklonosti da to radi i sada. Tokom raznih kampanja u poslednjih 10 godina pojavljivao se kao politički aktivista. Mi ćemo podržati stav Odbora za pravosuđe i upravu da gospodin Mojse Kostić ne bude izabran, a da se o gospodinu Đorđu Ostojiću glasa odvojeno od ostalih imenovanja.
Da li se još neko prijavljuje za reč od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa? (Ne.) Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika. Postoje samo dve prijave. Odbila sam prijavu poslaničke grupe SRS zato što je nisu blagovremeno podneli. Izlaze iz sale, pa onda dođu kad hoće. Postoji član 89, koji kaže da se prijave podnose od početka pretresa. Izvolite, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, postoje i pravila lepog ponašanja. Uopšte nije potrebno da mlatite rukom, da se sa mnom raspravljate, da pokazujete jed, srdžbu. Govor mržnje ne bi trebalo da bude svojstven jednom parlamentu, pogotovo ne ovakvom parlamentu za kakav se vi zalažete. Prema tome, kada se ophodite sa mnom...
Koji član Poslovnika je povređen? Nemojte mi govoriti o lepom ponašanju.
Molim vas da me, uz puno uvažavanje kao narodnog poslanika, pozovete i date mi mogućnost da izađem za govornicu, jer mislim da vam uopšte ne dajem povoda za bilo kakvu raspravu. Izašla sam da reklamiram povredu Poslovnika, član 89. stav 4, u kome stoji da prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika podnose poslaničke grupe i narodni poslanici, koji nisu članovi poslaničkih grupa u pisanom obliku do otvaranja pretresa. To je jasno iz naše prakse u parlamentu do sada, uvek predstavnik predlagača počne raspravu i tek nakon toga mi imamo mogućnost da podnesemo prijave za diskusiju, naravno, ukoliko dnevni red nije unapred dat, kao što je to bio ranije običaj, nego se ovako po hitnom postupku dobije materijal, i to nepotpun, nemamo ovlašćenog predlagača, gospodin Batić nije u sali. Kako onda mislite da dobijete prijavu za reč pre nego što Hiber izađe za govornicu? To je praktično fizički nemoguće. Ja sam bila za govornicom i nisam stigla da potpišem prijavu za reč, koja je već bila sastavljena u međuvremenu. Ali, morate da uvažite i to da se samo izuzetno stavlja po hitnom postupku kao tačka dnevnog reda izbor i imenovanje određenih funkcionera. To je u članu 158. stav 3. U toku sednice Narodne skupštine izuzetno se može po hitnom postupku staviti na dnevni red. Znači, treba da pogledamo materijal, treba sa njim da se upoznamo i da vidimo ko će od članova naše poslaničke grupe govoriti. Trebalo bi da uvažite tu situaciju, s obzirom da zaista radimo u vanrednom stanju, neprestano nam je dnevni red i zakazivanje sednica po hitnom postupku, onemogućavate nas da pružimo maksimum u svom radu. Sada, kada ste nam na tri minuta pre uvršćivanja ove tačke dnevnog reda stavili ovo na stolove, zaista nismo mogli da vam to pre nego što je Dragor Hiber izleteo za govornicu dostavimo. Na vam je da odlučimo kako hoćete. Ako ne date mogućnost poslanicima da govore, znači da im uskraćujete pravo, a očigledno je i razlog tome strah od onoga što eventualno možete da čujete.
Već sam odlučila, neću prihvatiti vašu prijavu za reč. Imali ste vremena. Predstavnik predlagača, predsednik Odbora za pravosuđe Dragor Hiber, imao je uvodno izlaganje i nakon njega narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS, imao je izlaganje, vi niste bili prisutni. Ne možete da koristite prava samo kada vama odgovara, postoje i određene obaveze, Poslovnik se mora poštovati. Smatram da nema povrede Poslovnika. Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč. Ima reč narodni poslanik Branko Pavlović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Pal Šandor.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo nekoliko stvari koje bi valjalo raspraviti danas, kada govorimo o ovim predlozima. Jedno je ko više nije u pravosudnom sistemu. Tu pre svega mislim na gospođu Leposavu Karamarković i gospodina Đorđa Mirkovića. Drugo je pitanje koga mi to predlažemo za pravosudne i tužilačke funkcije i kako. Treće je nešto oko ukupnog metoda našeg rada. Mi govorimo o tome da moramo menjati propise, kadrove, pre svega da bi mogli da se uhvatimo u koštac sa kriminalom, korupcijom i nekim drugim patološkim problemima u društvu. Ovo što mi radimo nema veze sa borbom protiv kriminala. Dakle, ovde postoji zabluda kako se predloženim izmenama stvari poboljšavaju, omogućava bolja borba protiv kriminala. To nije tačno. Nije bilo tačno ni u paketu onih zakona, koji su bili doneti, ni u ovim predlozima. Dobro, kod predloga za razrešenje gospođe Karamarković je to na lični zahtev, ali da vidimo pod kojim uslovima. U samom obrazloženju se vidi pod kojim uslovima. Kod gospodina Đorđa Mirkovića to što je on razrešen je tipičan primer pritiska na pravosuđe. U obrazloženju imate, jednu za drugom, stvari koje uopšte ne stoje kao mogući razlog za razrešenje predsednika suda. Možete to silom, ali u stvarnom razumevanju ne. Kada neko kaže da može da plati taksu i da dobije priznanicu, pa to je lakše za stranku. Sad je pitanje samo daljeg prenosa tog novca u budžet. Niko i ne spori da je taj novac stigao u budžet. Kakve to veze ima sa našom borbom protiv korupcije i kriminala? Nikakve. Kakva je to strašna stvar? Nije nikakva. Bolje je i lakše za stranke. U mnogo sudova je bilo primenjeno i pokazalo se da je mnogo bolje. U ovim situacijama gde vam je navedeno kako postoje neke greške u izvršnim postupcima, pa mora prvo da bude razrešen sudija koji je postupao po tim predmetima, ako je uopšte u pitanju greška. Mi ovde nigde nemamo da je izjavljen pravni lek, pa da se po pravnom leku ne znam šta uradilo. Dakle, ispitivanje zakonitog postupanja u konkretnom predmetu vezano je za onoga ko je sudio u tom predmetu ili za odluku višeg suda. Uopšte ne može nikako ministarstvo da ceni da li je to ispravno ili nije, da li treba ili ne treba, tako da je cela ta priča potpuno iskonstruisana. Meni je zaista žao gospodina Mirkovića. Ako mene pitate, on je potpuno na pravdi boga došao pod udar iz sasvim drugihrazloga, a ne ovih koji se navode. Imam malo vremena. Koga mi predlažemo, šta predlažemo i da li će to biti bolje? Neće biti bolje. Dakle, kada dođete u situaciju da nešto poboljšate u sistemu - svakako smo nasledili pravosudni sistem koji nije dobar, nesumnjivo - onda dođete u situaciju da nešto u njemu menjate. Zatičete odlične, dobre, solidne, lenje, korupmirane, raznorazne druge, sudije do dna. Kada vi u tom kadriranju izvučete ljude koji nisu vrh i stavite ih na vrh, vi ste time upropastili sistem, zato što oni najbolji neće da rade i ne veruju vam. Oni su čekali 10 godina da dođe neko na potez i kaže, cenim stručnost, vrednoću, inteligenciju, upornost. Onda vi izvučete nekoga ko nije to i stavite da mu bude šef. On kaže, neću da radim i neću da dam sve od sebe. Šta to znači? To znači sledeće: gospođa Sonja Brkić nikada u svojoj karijeri nije bila sudija okružnog suda, osim što je bila izabrana zapredsednika okružnog suda. Već je to bio vrlo veliki skok od dugogodišnjeg sudije opštinskog suda do predsednika okružnog suda; to je teorijski moguće, ali u izuzetnim slučajevima. To sam tada podržao, kvalitetan kadar, ali to je maksimum. Vi sada osobu koja nikada u stvari u karijeri nije bila ni sudija okružnog suda, stavljate da bude sudija Vrhovnog suda i odmah predsednik tog suda. To ne može. Takvim postupkom upropaštavate sistem, mislite da je moguće nekakvim kadrovskim rešenjima, po nekim drugim kriterijumima, podobnosti, rešavati probleme; nije moguće. To se obilo o glavu kada se postavljao ranije republički tužilac, gospodin Simić. On je čovek dobar, pošten, ali nije imao kapacitet da iznese tu funkciju. Tada, kada vam je to bilo rečeno, tada ste rekli, neka, važno je da imamo nekakav politički dogovor. Ne vredi, ne može dati rezultat. Imate gospodina Baćovića za predsednika Okružnog suda u Beogradu. Molim vas, na osnovu čega se on nama preporučuje kao dobar kandidat? Čovek je bio nešto oko godinu dana predsednik Petog opštinskog suda u Beogradu, a to vreme je uglavnom proveo kao predsednik RIK-a. Ta RIK je radila nikada gore. To je najgori rad RIK-a. Pre nego što je postao predsednik Petog opštinskog suda, uzmite njegove podatke u zadnje dve godine pre tog izbora, pre našeg dolaska na vlast, najgori rezultati i najneažurniji sudija. Pogledajte statističke podatke i videćete: čovek sa najgorim rezultatima. Onda nekoga ko dana nije bio sudija okružnog suda postavljate da bude predsednik okružnog suda. To ne može. Sve najbolje u tom okružnom sudu će vam otići u rikverc, odnosno radiće onoliko koliko mora da ova vlast prođe, pa da više ne razmišljaju o tome. Vi ne motivišete one najbolje u tim sudovima da sada stvarno krenu i daju sve od sebe. Ne vredi, vi ste kod tog sudije imali situaciju da mu je čovek preležao u pritvoru. Ovde razrešavate čoveka zbog sudskih taksi, zato što se naplaćuju priznanicom a ne na račun. Ovoga koga predlažete za predsednika Okružnog suda u Beogradu, njemu je čovek u njegovom predmetu preležao u pritvoru. To je kao pravi kadar koji će da nam reši probleme. Nije. Samo još jedna rečenica. Nemam biografije ovih ostalih, ali znam da je gospodin Kurtović Zlatan, o Novom Pazaru govorim, sve do sada bio sporan i nije slučajno što nije bio predsednik, jer je obavljeno sijaset konsultacija i videlo se da to nije dobro rešenje. Sada se u vanrednom stanju nešto što je bilo najavljeno pre dve godine u stvari realizuje. Dakle, put kojim se ide i dalje nije dobar.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, i nema više prijavljenih za reč o ovoj tački dnevnog reda. Izvolite.
Poštovane kolege, kako ne bih bio pogrešno shvaćen, u ovoj skupštini je bio lep običaj da uz imena kandidata dobijemo i njihove biografije. Mislim da je to zaista propust, jer će nas neko za tri, pet, deset godina pitati, a za koga ste vi to glasali. Možda neko nekoga zna, kada i gde je rođen, koju je školu završio, šta je do sada radio, koje je partije bio član itd. Naravno, imam razloga da verujem većini kojoj sam pripadam, da su ovi ljudi dobri i da to tako treba uraditi. Želeo bih da dobijem njihove biografije, pa da vidim šta su sami o sebi napisali, o svojoj prošlosti, kako bih zaista mirne savesti mogao da glasam. Ne znam ko je, recimo, Kurtović Zlatan, ne znam ko je Kostić Mojse, a želeo bih da vidim šta je o sebi čovek napisao, kako se kvalifikovao, ko je on. Ne sporim da je najbolji, da je dobar, da je sjajan itd, ali valjda vredi shodna primena Poslovnika, jer ako se za članove Vlade prilaže njihova biografija, ako se u drugim slučajevima gde ne piše opet da je to deo procedure prilaže biografija, šta nas je koštalo da umnožimo njihove biografije i da vidimo koji su to ljudi, tim pre što svako svakoga ne poznaje. To bi možda i nas ubedilo da glasamo baš za te ljude. Prema tome, nisam, da ne budem pogrešno shvaćen, protiv ovih ljudi, ali jesam da tačno znamo ko su oni. Hvala.
Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, da li želi reč neko ko to pravo iz člana 89. nije iskoristio? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Pre svega, želeo bih da kažem još koju reč o nekoj, da kažem, hajci koja se vodila na one sudije koji su u ovoj skupštini gotovo aklamacijom bili izabrani. Tu govorim o Zoranu Ivoševiću, Leposavi Karamarković, Vidi Petrović-Škero, kao i svim onim pritiscima na sudstvo kojih je bilo i koji su verovatno uzrokovali da mi nemamo sudstvo kakvo želimo. Leposava Karamarković i svi ostali, pa i njihovo bivstvovanje na tim mestima bilo je prepreka za borbu protiv organizovanog kriminala i upravo njihovo smenjivanje treba da omogući borbu protiv organizovanog kriminala. Mislim da dovođenjem u vezu ovih ljudi sa tim stvarima apsolutno nije na mestu i da su ti ljudi u vremenu iza nas bili osnivači Društva sudija Srbije, društva koje se usprotivilo Miloševićevim promenama u pravosuđu, nasilnim smenama, imenovanjima u pravosuđu, kakvih je bilo. Gospodin Vučetić, Ivošević, Leposava Karamarković, to su ljudi koji su se data pobunili protiv toga. Ovde mi o njihovom radu, o radu Leposave Karamarković, nismo čuli ni jednu reč, a trebalo je. Nismo čuli ni jednu reč ni o radu gospodina Ivoševića, a trebalo je. Nismo čuli ni jednu reč ni o radu Vide Petrović-Škero. Te stvari po meni nisu u skladu sa našim namerama da izgradimo nezavisno i slobodno pravosuđe, da izgradimo institucije države u kojima treba jedni druge da kontrolišu, izvršna, zakonodavna i sudska. Imamo potpuno podjarmljenu sudsku vlast, vlast koja nije imuna na pritiske, koja je neprestano pritiskana i u njoj su ljudi od autoriteta, koji su mogli da počnu sa izgradnjom nezavisnog pravosuđa, upravo bili najviše gaženi i napadani. Smene Leposave Karamarković i Zorana Ivoševića upravo treba da posluže kao primer onim sudijama koji nisu imali možda snage ni pod Miloševićem, a neće imati ni sada da se suprotstave hajkama na sudije i nasilnim promenama u pravosuđu. Smatramo da su to sudije koje su časno odradile svoj posao, časno se borile za promene do kojih smo svi zajedno došli. Mislim da je odnos ove skupštine prema njima potpuno neprihvatljiv, niko nije izašao da kaže nešto o tim sudijama, kako su radile, šta su radile, jednostavno je moralo drugačije da prođe. Ukoliko se odnosimo tako prema kadrovima koje je ova skupština gotovo aklamacijom prihvatila, to nas ne približava demokratskoj, parlamentarnoj kulturi. DSS takođe ne može da prihvati imenovanje Baćovića za predsednika Okružnog suda u Beogradu. Da li je to nagrada za to što je on potpuno kriminalnu kandidaturu Nebojše Pavkovića za predsednika Srbije prihvatio, iako je imala 5.000-6.000 potpisa. Da li je to nagrada što nije hteo da pročisti biračke spiskove i što je služio u svrhu bojkota i neuspeha izbora. Da li je to njemu nagrada sada? Da li ćemo da se vratimo u vreme Miloševića, kada je sudija Janković nagrađen mestom ministra pravde, zato što je krao lokalne izbore 1996. godine. Da li se mi vraćamo u ta vremena kada je Baćović Nebojšu Pavkovića, koji je sada optužen za šta je već optužen, jednostavno kandidovao ili promovisao u predsedničkog kandidata, a skupio je 5.000 potpisa. Da li je to nagrada za te radnje? Ova skupština se uopšte ne razlikuje od vremena u kojem je radio Milošević, gde je posebno nagrađivan Balša Govedarica, gde je nagrađivan Dragoljub Janković, gde su sve te sudije nagrađivane zato što su prekrajale i krale volju građana. Mi se upravo u ta vremena vraćamo i to nisu dobra rešenja, to su preveliki skokovi, kao ovo o čemu je govorio gospodin Pavlović za Sonju Brkić. Jednostavno, vi na najviša mesta u pravosuđu dovodite ljude koji nemaju stručni autoritet, nisu autoritet u sudstvu i svojim kolegama ne imponuju kao stručnjaci, kao borci, kao što su bili Leposava Karamarković i Zoran Ivošević, već dovodite ljude koji imaju političku zaštitu i političku zaleđinu koja će stati iza njih i verifikovati njihove, u jednom trenutku, možda protivzakonite odluke. Sve to nam govori da su ove izmene na štetu sistema pravosuđa, a mi smo krenuli da ga gradimo kao deo države koji će biti samostalan, nezavisan i odgovoran. Mi opet radimo ono što se radilo i mislim da će posledice takvog postupanja biti katastrofalne i nijedno vanredno stanje ne može da pokrije ovo što se radi, već je ovo uvođenje vanrednog stanja u pravosuđe, gde se više ni struka, ni bilo šta drugo poštuje, već se poštuje ko je član koje partije, pa će tako biti u slučaju gospodina Mojsea Kostića, neko je spomenuo Kurtovića, mislim da je to sve sporno i mi ćemo glasati izdvojeno za one koje smo pomenuli, za šta smo već tražili da se glasa izdvojeno, a ovo ostalo je potpuno neprihvatljivo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ko nam predlaže i ko kadrira u oblasti pravosuđa? Advokatski lobi koji postoji u Narodnoj skupštini, a iz Novog Sada; zna se ko - MK Komerc. Svi koji su pristli da budu kandidati za određene komisije, odnosno funkcije, sada na dnevnom redu za razna imenovanja, očigledno je da su pristali da završe neki krupan posao, akoji je to posao, vi to najbolje znate. Pretpostavljam da je to produženje vanrednog stanja. Nećemo mi sa ovakvim kadrovima imati ni nezavisno, ni profesionalno sudstvo. Da li su ovi kandidati profesionalni? Nisu. Kako to znamo? Znamo iz iskustva i da ne čitamo predloge, znamo kada ste ih postavljali na funkcije vršilaca dužnosti, a sada nas niste udostojili ni biografske podatke o tim kandidatima da date. Volela bih da nađete jednog sudiju, ne predsednika suda, koji nema aktivan predmet iz 2000. godine; nema takvog. Kamo sreće da smo došli do toga da sve predmete ažuriramo za dve godine. Nažalost, nismo i sigurno je da nećemo još dugo moći. Mi smo tražili izuzeće, SRS je tražila izuzeće Đorđa Mirkovića u predmetu vezanom za magistrat u kome se nalazi sedište SRS, pa nismo naišli na sluh kod onih koji su o tome morali da odlučuju. Bilo je brojnih nedostataka u njegovom radu. Blokirao nam je jednom i žiro račun bez ikakvog pravnog osnova. Ukazivali smo na taj nemar, sada nam se ovde pro forme daju neka obrazloženja zbog čega se Đorđe Mirković razrešava, a istini za volju moramo da kažemo, poznajući strukturu ličnosti gospodina Mirkovića, da on ni tog Bagzija ne bi pustio da mu neko nije rekao ili naredio da to uradi. On je toliko plašljiv čovek da nema šanse da uradi nešto sa čim se nisu usaglasili oni koji su ga na tu funkciju doveli, a vi ste ga birali za predsednika Četvrtog opštinskog suda. Što se tiče gospodina Baćovića, predsednika Republičke izborne komisije, pretpostavljam da je to nagrada za brojne nepravilnosti koje su se dešavale u izbornom ciklusu, u oba kruga oko izbora predsednika Republike, dva neuspela izbora, priznavanje kandidature kandidatima koji su falsifikovali potpise - Ivkoviću, Pavkoviću, Radenoviću, Laloševiću, Vuku Obradoviću, a sve sa ciljem da do izbora predsednika ne dođe. Ne bi me čudilo da je lično v.d. predsednika Republike intervenisala da gospodin Baćović bude imenovan na ovu funkciju, jer je zahvaljujući njemu ona postala vršilac dužnosti predsednika, preselila se na Dedinje, uz ovakvu pratnju dolazi u Skupštinu Srbije. Ne razumem onda njenu nervozu kada iz spavaće sobe uđe u oklopni auto, dođe pred Skupštinu i uđe u Skupštinu, valjda bi mi obični građani koji se maltretiramo po prevozu, gledamo ta maskirana lica neprestano na svakom ćošku, trebalo da budemo nervozni. Dešava se nešto suprotno onome što je za očekivati, zašto je ko nervozan, a verovatno ćemo ubrzo saznati. Možda zbog toga što to v.d. stanje ipak ne može da traje večito, ono jednom mora da se završi, jednom do izbora mora doći ili ovde u parlamentu, ako se promeni Ustav, ili na nekim izborima, a posle toga opet treba prošetati ulicama kao običan čovek, pa da vidimo da li će ko i kako smeti i imati obraza da se pojavi. Zbog svega ovoga, zaista ne verujući u vašu kadrovsku politiku, smatramo da vršite negativnu selekciju, da birate samo ljude koji su spremni da izvrše sve naloge, utičući tako na pravosuđe, na sve načine da se presude donose onako kako je to po volji vladajuće većine, a kako bi to trebalo da bude u ime naroda, mi nećemo glasati za ove predložene kandidate.
Da li se još neko prijavljuje za reč od predsednika poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, predsednik poslaničke grupe "Nova Srbija".
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zaista se pridružujem kritikama poslanika da su ovi predlozi nepotpuni. Bilo bi poželjno da uz imena i prezimena lica, predlažu se za visoke pravosudne funkcije, zaista stoje i elementi biografije. To je bilo posebno zanimljivo da vidimo šta piše u biografiji izvesnog Zlatana Kurtovića, koga predlažu za predsednika suda u Novom Pazaru. Ne poznajem ostale kandidate, i o njima ne mogu da svedočim. Poznajem imenovanog Kurtovića. Usput ističem, dok je "Nova Srbija" bila u DOS-u bio sam na nekim koordinacijama (mi smo sa Bogom i sa pravdom, a vi gde ćete, ne znam to). Svedočim samo o onome što znam. Tada sam opominjao ljude da je u pitanju kontroverzna, opskurna ličnost, vrlo sumnjivog moralnog digniteta, a i sada svedočim o tome. Prvo, osuđivan je jer je vršio carinski prekršaj, uvozio je auto na ime lica koje je umrlo. Bio je sudija u Novom Sadu i kada sambio u skupštinskom sazivu 1992. godine, tada su komunisti, kao vlast, imali jedan dobar običaj da su pozivali poslanike iz krajeva odakle se biraju sudije, a naravno sistem je bio većinski i poslanici su po tom principu birani, da kažu reč o tim ljudima. Ni onda nisam mogao ništa lepo reći o Kurtoviću, ni sada ne mogu ništa. Ni pre godinu dana u DOS-u nije se moglo ništa lepo reći, ali za ovih godinu dana očito se čovek naglo popravio. Ne znamo samo kako je to bilo moguće, nije bilo moguće popraviti njegovu biografiju. Usput, nezavisno od svega toga, ističem da je Kurtović bio organizovani član Komunističke partije, da je 1988. i 1989. godine bio aktivista ispred Komiteta i ubeđivao nas u prednosti sistema u kome su komunisti avangarda. Ne znam šta je sada, da li se sada ovaj DOS odriče svoje antikomunističke orijentacije, koja se meni činila poželjnom. Onog momenta kada je moja stranka pristupila DOS-u verovala je da je DOS prekinuo kontinuitet sa ranijom komunističkom vlašću. O ostalim kandidatima za visoke pravosudne funkcije neću reći ništa iz prostog razloga što ne znam o njima ništa. O onome što znam, o tome svedočim.
Da li ste vi osporili predlog gospodina Kurtovića za predsednika? Niste se izjasnili, zbog glasanja. Da li ste osporili kandidata Kurtovića? Da ili ne, samo mi to treba.
Kada sam bio na koordinaciji osporio sam.
Dobro, zato što zbog procedure tako treba. Hvala vam.
Izvinite, da li vi to mene saslušavate?
Morate da kažete, morate da se izjasnite.
Ja sam slobodan čovek i kažem samo ono što hoću da kažem.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, pitam da li predstavnici predlagača žele završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Molim da pristupimo utvrđivanju kvoruma, pošto ćemo u daljem nastavku pristupiti odlučivanju. Konstatujem da imamo kvorum i možemo pristupiti odlučivanju. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O JAVNOM INFORMISANjU (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o javnom informisanju, u načelu. Za 155, protiv 35, nije glasalo pet, od ukupno 195 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o javnom informisanju u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da su na sednici Odbora za kulturu i informisanje narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević povukli amandmane koje su zajedno podneli na članove 4, 9, 15. i 99. i amandman kojim su predložili dodavanje novog člana 4a, a narodni poslanik Ivan Andrić amandman koji je podneo na član 90; da predmet rasprave nije bio amandman koji je podneo narodni poslanik Joca Arsić na član 44, koji je Zakonodavni odbor odbacio kao nepotpun; da je konstatovano da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Ivana Andrića na članove 5, 27. sa ispravkom i 99, amandmani koje su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Vera Marković, a kojima su predložili dodavanje novih članova 9a i 98a, amandmani koje su zajedno podneli narodni poslanici Svetlana Stojanović, Vladimir Andrić i Vukosav Tomašević na članove 13, 16. sa pravno tehničkom redakcijom, 30. sa ispravkom i 33. i amandman kojim su predložili međusobno povezane izmene u članovima 37, 38. i 39, amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Grubački i Novica Đurašković na član 90. i amandman koji je podneo narodni poslanik Miroslav Hristodulo na član 100. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Protiv 147, nije glasalo 54, ukupno 201 narodni poslanik. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Za jedan, protiv 144, nije glasalo 57, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podneo narodni poslanik Golub Rajić. Za 35, protiv 147, nije glasalo 19, ukupno 201 narodni poslanik. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 3. podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Za dva, protiv 145, nije glasalo 55, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 3. zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković i Đura Lazić. Za 37, protiv 149, nije glasalo 17, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 4. podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Protiv 149, nije glasalo 54, ukupno 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 5. podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Protiv 146, nije glasalo 57, ukupno 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 6. podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Protiv 145, uzdržan jedan, nije glasalo 57, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 6. zajedno podneli narodni poslanici Đura Lazić, Dušan Cvetković i Živodarka Dacin. Za 36, protiv 148, nije glasalo 19, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 7. podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Protiv 143, nije glasalo 60, ukupno 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sreten Mitrović i Đura Lazić. Stavljam amandman na glasanje. Za 36, protiv 142, nije glasalo 26, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 147, nije glasalo 58, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 148, nije glasalo 57, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 144, nije glasao 61, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 144, nije glasao 61, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanici Goran Cvetanović. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 138, nije glasalo 67, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Živodarka Dacin i Dušan Cvetković. Stavljam amandman na glasanje. Za 39, protiv 145, nije glasao 21, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Stavljam amandman na glasanje. Za 36, protiv 143, nije glasalo 26, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Dragor Hiber jednim amandmanom je predložio da se posle člana 13. dodaju novi članovi 13a i 13b. Odbor za kulturu i informisanje nije prihvatio amandman, a predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Stavljam amandman na glasanje. Za 91, protiv 66, uzdržanih 6, nisu glasala 42, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Stavljam amandman na glasanje. Za pet, protiv 142, nisu glasala 63, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Stavljam amandman na glasanje. Za 34, protiv 141, nije glasalo 30, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 142, nisu glasala 62, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 144, nije glasalo 60, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 141, nisu glasala 63, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 145, nije glasalo 59, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 143, uzdržan jedan, nije glasalo 59, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Stavljam amandman na glasanje. Za 36, protiv 141, nije glasalo 26, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 140, nisu glasala 62, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Stavljam amandman na glasanje. Za 35, protiv 133, nisu glasala 33, od 201 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković, Petar Petrović, Adam Urošević i Miloš Lukić. Stavljam amandman na glasanje. Za 35, protiv 139, nije glasalo 28, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 32. podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Za 36, protiv 143, nije glasalo 23, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 33. podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Protiv 138, nije glasalo 63, od 201 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na naslov Glave VII i član 34. podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Protiv 144, nije glasalo 59, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman . Stavljam na glasanje amandman koji su na član 34. zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović i Joca Arsić. Za 39, protiv 142, nije glasalo 22, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 34. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi. Za 34, protiv 141, nije glasalo 29, od 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 34. zajedno podneli narodni poslanici Branislav Grubački i Novica Đurašković. Za 12, protiv 130, uzdržana tri, nije glasalo 59, od 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 35. zajedno podneli narodni poslanica Svetlana Stojanović i drugi. Za 43, protiv 107, uzdržan jedan, nije glasalo 53, od 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 35. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi. Za 32, protiv 144, nije glasalo 27, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 35. zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Za 37, protiv 142, nije glasalo 25, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 36. podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Protiv 143, nije glasalo 59, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 37. podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Za dva, protiv 140, uzdržan jedan, nije glasalo 60, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 37. zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović i drugi. Za 30, protiv 148, nije glasalo 25, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 38. podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Protiv 143, nije glasalo 59, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 39. podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Protiv 148, nije glasalo 55, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 43. podneo narodni poslanik Bora Stanimirović. Za 32, protiv 147, nije glasalo 23, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 44. podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Za jedan, protiv 143, nije glasalo 61, od 205 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 46. podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Protiv 145, nije glasalo 58, od 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 47. podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Protiv 140, nije glasalo 64, od 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 52. podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Protiv 138, nije glasalo 67, od 205 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 56. podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Protiv 138, nije glasalo 67, od 205 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 57. podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Protiv 141, nije glasalo 64, od 205 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 58. podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Protiv 138, uzdržan jedan, nije glasalo 66, od 205 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević na naslov iznad člana i član 59. Protiv 141, nije glasalo 63, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Dragana Sl. Pavlović, kojim predlaže da se posle člana 59. doda novi član 59a. Protiv 140, nije glasalo 64, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 61. koji je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Protiv 137, nije glasalo 68, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić na član 62. Za jedan, protiv 140, nije glasalo 64, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 76. koji je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Protiv 141, nije glasalo 65, od 206 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman na član 79. koji je podneo narodni poslanik Ivan Andrić. Za osam, protiv 134, uzdržana tri, nije glasalo 59, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Ivan Andrić na član 81. Za sedam, protiv 147, nije glasalo 51, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić na član 81. Za jedan, protiv 147, nije glasalo 57, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović na član 86. Za jedan, protiv 147, nije glasalo 58, od 206 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi na član 91. Za 32, protiv 142, nije glasalo 32, od 206 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović, kojim predlaže da se posle člana 91. doda novi član 91a. Protiv 140, nije glasalo 64, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi na član 92. Za 36, protiv 137, nije glasalo 30, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi na član 95. Za 31, protiv 145, nije glasalo 28, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović na član 95. Za jedan, protiv 143, uzdržan jedan, nije glasalo 60, od 205 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi na član 96. Za 29, protiv 145, nije glasalo 30, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta na član 97. Protiv 146, nije glasalo 57, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković i drugi na član 98. Za 32, protiv 144, nije glasalo 27, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović na član 99. Za 36, protiv 148, nije glasalo 20, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić na član 99. Za jedan, protiv 148, uzdržan jedan, nije glasalo 54, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o javnom informisanju, u celini. Za 156, protiv 34, nije glasalo 13, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o javnom informisanju u celini. Prelazimo na 1a tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O DOPUNAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE (glasanje) Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, sa izmenom koju je predložio Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DOS - dr Vojislav Koštunica - Demokratska stranka Srbije da umesto narodnog poslanika Dragana Lazića član Odbora za Kosovo i Metohiju bude narodni poslanik dr Vuko Antonijević. Za 192, uzdržan jedan, nije glasalo 11, od 204 narodna poslanika. Saoštavam da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PLANIRANjU I IZGRADNjI (glasanje) Pošto smo obavili pretres Predloga ovog zakona, stavljam na glasanje Predlog zakona o planiranju i izgradnji, u načelu. Za 133, protiv 61, uzdržan jedan, nije glasalo 10, od 205 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Zakon o planiranju i izgradnji u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 28, protiv 101, uzdržanih osam, nije glasalo 67, ukupno 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 17. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 15, protiv 102, uzdržanih sedam, nije glasalo 76, ukupno 200 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 30. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 10, protiv 102, uzdržanih 8, nije glasalo 82, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 33. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 13, protiv 103, uzdržanih šest, nije glasalo 80, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 36. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 23, protiv 101, uzdržanih sedam, nije glasalo 71, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 53. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 18, protiv 102, uzdržanih šest, nije glasalo 76, ukupno 202. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 54. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 18, protiv 99, uzdržanih četiri, nije glasalo 81, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 56. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 9, protiv 104, uzdržanih 8, nije glasalo 81, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 67. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 16, protiv 102, uzdržanih šest, nije glasalo 79, ukupno 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 69. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 20, protiv 104, uzdržanih četiri, nije glasalo 74, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 70. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 14, protiv 102, uzdržanih četiri, nije glasalo 83, ukupno 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 72. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 38, protiv 106, uzdržanih pet, nije glasalo 54, ukupno 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 77. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 18, protiv 101, uzdržanih šest, nije glasalo 78, ukupno 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 78. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 30, protiv 97, uzdržanih 7, nije glasalo 70, ukupno 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 79. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 19, protiv 97, uzdržanih 6, nije glasalo 82, ukupno 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 80. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 16, protiv 103, uzdržanih tri, nije glasalo 82, ukupno 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 83. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 17, protiv 99, uzdržanih četiri, nije glasalo 84, ukupno 204 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 84. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 22, protiv 95, uzdržanih četiri, nije glasalo 82, ukupno 203 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 86. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 14, protiv 103, uzdržana tri, nisu glasala 83, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 87. podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Za 21, protiv 103, uzdržana dva, nije glasalo 76, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o planiranju i izgradnji u celini. Za 131, protiv 62, nije glasalo 13, od 206 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o planiranju i izgradnji u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O REPUBLIČKIM ADMINISTRATIVNIM TAKSAMA (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o republičkim administrativnim taksama u načelu. Za 120, protiv 73, nije glasalo 11, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje po amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. podneli zajedno narodni poslanici Radojko Petrić i drugi, i narodni poslanik Vitomir Plužarević. Za 25, protiv 112, nije glasalo 68, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 10. podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Za jedan, protiv 114, nije glasalo 90, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 19. podneli zajedno narodni poslanici Radojko Petrić i Dragan Todorović. Za 61, protiv 112, nisu glasala 32, od 205 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 14. podneo narodni poslanik Golub Rajić. Za 53, protiv 114, uzdržana tri, nisu glasala 34, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 14. podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Za 110, protiv osam, uzdržanih 30, nije glasalo 56, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman na član 14. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Dragan Sl. Pavlović kojim je predložio da se posla člana 16. doda novi član 16a. Za 47, protiv 112, uzdržan jedan, nisu glasala 44, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. podneli zajedno narodni poslanici Hranislav Perić i Živodarka Dacin. Za 54, protiv 115, nije glasalo 35, od 204 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 24. podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Za jedan, protiv 109, uzdržanih 29, nisu glasala 64, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 28. podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Protiv 133, nije glasalo 70, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 29. u istovetnom tekstu podneli zajedno narodni poslanici Radojko Petrić i Dragan Todorović, zajedno narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Todorović, Adam Urošević i narodni poslanik Stevan Kesejić. Za 169, protiv šest, uzdržana dva, nije glasalo 26, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 34. podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Za 142, protiv dva, uzdržana tri, nije glasalo 56, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na Tarifu republičkih administrativnih taksi amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i drugi. Za 164, protiv četiri, uzdržana dva, nisu glasala 33, od 203 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na Tarifu republičkih administrativnih taksi amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 147, nije glasalo 57, od 204 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na Tarifni broj 1. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i drugi. Za 19, protiv 122, uzdržana 24, nije glasalo 37, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na Tarifni broj 30. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i drugi. Za 25, protiv 144, nije glasalo 33, ukupno 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman, sa ispravkom, koji je podneo narodni poslanik Siniša Mitrović, kojim predlaže da se posle Tarifnog broja 56 dodaju tarifni brojevi 56a i 56b. Za 139, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 60, ukupno 201 narodni poslanik. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na Tarifni broj 94. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i drugi. Za 154, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 44, ukupno 200 narodnih poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na Tarifni broj 120. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i drugi. Za 51, protiv 112, uzdržan jedan, nije glasalo 37, ukupno 201 narodni poslanik. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Završili smo odlučivanje o amandmanima i pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o republičkim administrativnim taksama u celini. Za 120, protiv 22, uzdržana 32, nije glasalo 27, ukupno 201 narodni poslanik. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOBIT PREDUZEĆA (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, u načelu. Za 153, protiv 24, nije glasalo 25, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Za 62, protiv 115, nije glasalo 25, ukupno 202 narodna poslanika. Saopštavam da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Protiv 151, nije glasalo 52, ukupno 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Dragiša Marinković, kojim predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a. Za 36, protiv 117, nije glasalo 50, ukupno 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 3. zajedno podneli narodni poslanici Živodarka Dacin i Nebojša Jović. Za 63, protiv 114, nije glasalo 26, od 203 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 6. podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Protiv 147, nije glasalo 55, ukupno 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, u celini. Za 157, protiv 20, , nije glasalo 25, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O AKCIZAMA (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o akcizama, u načelu. Za 120, protiv 68, nije glasalo 14, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 1. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Slobodan Janjić i zajedno narodni poslanici Dušan Cvetković i drugi. Za 53, protiv 118, nije glasalo 31, od 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Milovan Radovanović i zajedno narodni poslanici Dušan Cvetković i drugi, sa ispravkom. Za 28, protiv 111, uzdržanih 29, nije glasalo 34, ukupno 202 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Prelazimo na glasanje o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o akcizama, u celini. Za 120, protiv 67, uzdržan jedan, nije glasalo 14, ukupno 202 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o akcizama u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA FINANSIJSKE TRANSAKCIJE (glasanje) Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije, u načelu. Za 156, protiv 29, nije glasalo 16, od 201 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Stavljam amandman na glasanje. Za 62, protiv 91, uzdržan jedan, nije glasalo 46, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 152, nije glasalo 48, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Stavljam amandman na glasanje. Za 62, protiv 113, uzdržan jedan, nije glasalo 24, od 200 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 142, uzdržana dva, nije glasalo 56, od 200 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Stavljam amandman na glasanje. Za 67, protiv 88, uzdržana dva, nisu glasala 42, od 199 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Stavljam amandman na glasanje. Za jedan, protiv 146, nisu glasala 52, od 199 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Stavljam amandman na glasanje. Za 82, protiv 87, uzdržana dva, nije glasalo 27, od 198 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Stavljam amandman na glasanje. Za pet, protiv 150, nije glasalo 48, od 198 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radivojčević. Stavljam amandman na glasanje. Za 72, protiv 91, uzdržan jedan, nisu glasala 34, od 198 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Stavljam amandman na glasanje. Protiv 148, uzdržan jedan, nije glasalo 50, od 199. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Nebojša Jović. Stavljam amandman na glasanje. Za 68, protiv 117, nije glasalo 15, od 200 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Ovim smo završili odlučivanje o amandmanima i pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o porezu na finansijske transakcije u celini. Za 149, protiv 39, nije glasalo 12, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskim transakcijama. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZA PRESTANAK FUNKCIJE, IZBOR, IMENOVANjA I RAZREŠENjA NOSILACA PRAVOSUDNIH FUNKCIJA (glasanje) Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka o prestanku funkcija, izboru, imenovanju i razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija, prelazimo na odlučivanje. 1) Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog suda Srbije. Za 118, protiv 10, uzdržana tri, nije glasalo 69, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Vrhovnog suda Srbije. 2) Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije Republičkog javnog tužioca. Za 118, uzdržana dva, nije glasalo 80, od 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku funkcije Republičkog javnog tužioca. 3) Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Opštinskog suda u Kanjiži. Za 119, uzdržan jedan, nije glasalo 79, od 199 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku funkcije predsednika Opštinskog suda u Kanjiži. 4) Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku dužnosti predsednika Četvrtog oštinskog suda u Beogradu. Za 115, protiv dva, uzdržana tri, nije glasao 81, od 201 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o prestanku dužnosti predsednika Četvrtog opštinskog suda u Beogradu. Pošto je Odbor za pravosuđe i upravu osporio predlog Veća za pitanja sudske uprave da se za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru izabere Mojse Kostić, podsećam da se o svakom osporenom predlogu odmah odlučuje, a zatim o neosporenim predlozima u celini, javnim glasanjem. Stavljam na glasanje predlog Veća za pitanja sudske uprave da se za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru izabere Mojse Kostić, čiju je kandidturu osporio Odbor za pravosuđe i upravu. Za 11, protiv 144, nije glasao 46, od 201 narodnog poslanika. Narodna skupština nije izabrala Mojsea Kostića za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru. 5) Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika sudova, bez predloga da se za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru izabere Mojse Kostić. Za 116, protiv 40, uzdržan jedan, nisu glasala 44, od 201 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o izboru predsednika sudova, bez predloga da se za predsednika Opštinskog suda u Alibunaru izabere Mojse Kostić. Stavljam na glasanje predlog da se za Republičkog javnog tužioca izabere Đorđe Ostojić, dosadašnji v.d. Republičkog javnog tužioca. Za 119, protiv četiri, uzdržanih 34, nije glasalo 45, od 202 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština usvojila predlog da se za Republičkog javnog tužioca izabere Đorđe Ostojić. Podsećam vas da je članom 47. Zakona o sudijama utvrđeno da predsednik Vrhovnog suda Srbije polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom. Molim gospođu Sonju Brkić, predsednika Vrhovnog suda Srbije, da položi zkletvu. (Polaganje zakletve.) Dozvolite mi da Vam, u svoje ime i u ime Narodne skupštine, čestitam na izboru. Molim Vas da potpišete tekst zakletve. Podsećam vas da je članom 63. Zakona o javnom tužilaštvu utvrđeno da Republički javni tužilac polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom. Molim gospodina Đorđa Ostojića, Republičkog javnog tužioca, da položi zakletvu. (Polaganje zakletve.) Dozvolite mi da Vam, u svoje i u ime Narodne skupštine, čestitam na izboru. Molim Vas da potpišete tekst zakletve. Pošto smo obavili razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, zaključujem Petu sednicu prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini. (Sednica je završena u 13,40 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE ŠESTA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 22. april 2003. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 13,40 časova. Predsedava Nataša Mićić, predsednik Narodne skupštine Republike Srbije.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Sednici prisustvuje 185 narodnih poslanika. Ssprečeni su da prisustvuju, sledeći narodni poslanici: Stanko Kovačević, Dragan Jočić, Borivoje Drakulović i Slobodan Pavlović. Dostavljen vam je zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, održane 8, 9, 10. i 11. aprila 2003. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, a i proverom u Službi je utvrđeno da Administrativnom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na zapisnik sa prethodne sednice, stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, održane 8, 9, 10. i 11. aprila ove godine. Za 119, uzdržana dva, nije glasalo 78, od ukupno 199 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sa prethodne sednice. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljan, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, u celini. Za 119, protiv 59, uzdržan jedan, nije glasalo 26, od 205 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Šeste sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
U skladu sa članom 34, u kome se kaže u kom roku i kada može zakon doći na dnevni red Skupštine, povređen je Poslovnik, s obzirom da je zakon ušao u skupštinsku proceduru 4. decembra 2002. godine, a da je, po Poslovniku, maksimalan rok po kome mi možemo da raspravljamo o zakonu 90 dana. Taj rok je prošao i postupak predlaganja zakona Skupštini mora da se ponovi. Mi imamo ovaj nevalidan predlog zakona pred nama. Ukoliko hoćemo da držimo sednicu, Vlada bi iznova trebala zakon da predloži Skupštini Srbije i da mi iznova zakažemo sednicu. Tu je član 134. Poslovnika potpuno tačan i jasan i ne ostavlja nikakve dileme. Jednostavno, to je nešto što je za nas prihvatljivo i toga se treba držati.
Konstatujem da nije povređen Poslovnik, naročito zato što je Narodna skupština već usvojila predlog dnevnog reda Šeste sednice. Takođe, postoji otežavajuća okolnost što imamo dosta zakona u proceduri, preko 40, tako da je vrlo teško ispoštovati taj rok od 60 dana. Ako niste zadovoljni, Administrativni odbor će dati odgovor na vaše primedbe. Da ili ne? (Ne.) Po Poslovniku, narodni poslanik Siniša Mitrović.
Poštovane kolege poslanici, obzirom na dinamiku ove sednicu i obzirom na predstojeće uskršnje praznike, na osnovu člana 81, predlažem da danas, ovu sednicu produžimo do 20,00 časova. Molim da se Skupština izjasni o tome.
Molim da se Skupština izjasni o predlogu narodnog poslanika Siniše Mitrovića, zamenika predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, da produžimo radno vreme večeras do 20,00 časova. Za 106, protiv 71, nije glasalo 20, od 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je prihvaćen predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O TELEKOMUNIKACIJAMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Velimir Simonović, zajedno Gordana Čomić i Bojan Kostreš, Miroslav Hristodulo, Branislav Kovačević, zajedno Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Miloš Todorović, Veroljub Arsić, Milovan Radovanović, Vjerica Radeta, Branislav Vakić, Srboljub Živanović, Nataša Jovanović, Slobodan Janjić, Milorad Mirčić, Zlatan Jovanović, Petar Jojić, Stevan Kesejić, Gordana Pop-Lazić, Ljubomir Kragović, Dragan Ljubojević, Lazar Marjanski, Dragan Slavka Pavlović, Vitomir Plužarević, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Dragan Čolić, Branislav Blažić, Rade Bajić, Ljubomir Mucić, Bora Stanimirović, zajedno Dragan Todorović i Žarko Obradović, Joca Arsić, Hranislav Perić, zajedno Radojko Petrić i Dragan Jovanović, Rajko Baralić, Slobodan Tomović, zajedno Nebojša Jović i Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Ljubiša Maravić, Golub Rajić, Miomir Ilić i Đura Lazić, Skupština Autonomne Pokrajine i Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Branislav Kovačević pisanim putem povukao je amandmane, koje je podneo na Predlog zakona 18. aprila ove godine. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Marija Rašeta-Vukosavljević, ministar saobraćaja i telekomunikacija, želi reč? (Da.)
Poštovane dame i gospodo, ovaj zakon o telekomunikacijama je pred vama posle godinu i po dana javne rasprave i dobijenih mišljenja priznatih međunarodnih institucija u ovoj oblasti; u prilog rezultata dvogodišnjeg rada su i potvrde Evropske komisije o tome da je ovaj zakon apsolutno usklađen sa kompletnom regulativom međunarodne zajednice kada su u pitanju telekomunikacije. Jedan od osnovnih razloga zašto je neophodno jako brzo doneti ovaj zakon, a smatram da smo dosta dugo radili na njemu i da na neki način i kasni, jeste zastarela zakonska regulativa u ovoj oblasti. To je pre svega važeći Zakon o sistemima veza iz 1991. godine, čija je jedina promena bila 1997. godine, učinjena da bi mogao jedan deo PTT da se izdvoji i da se formira novo preduzeće "Telekom". U trenutno važećem zakonu u ovoj oblasti, koja se izuzetno brzo razvija i proteklih 12 godina razvijala se neverovatnom brzinom, mi smo kaskali. Puno različitih servisa, formulacija, sistema trenutno uopšte ne postoji u tom zakonu i obuhvaćeni su nekim podzakonskim aktima i regulativama. Novi zakon pre svega omogućava da sistem telekomunikacija napravi iskorak i omogući nam da napravimo u ovoj oblasti, u privrednoj delatnosti koja se bavi telekomunikacijama, brz napredak, koji je trebalo da bude mnogo ranije, ali evo nas sa ovim zakonom pred vama i nadam se da ćemo ga i usvojiti u toku ovog zasedanja. Suština reforme, koja je predviđena ovim zakonom, jeste pre svega slobodno i otvoreno tržište, ravnopravnost i nediskriminatorni položaj na tržištu svih učesnika, koji se bave telekomunikacionom delatnošću, sprečavanje bilo kog vida monopolskog ponašanja, podizanje nivoa i kvaliteta telekomunikacionih usluga i zaštita korisnika. Ono što je bitno, to je deregulacija, odnosno izmeštanje regulatorne funkcije iz državnih organa u nezavisno regulatorno telo, odnosno agenciju za telekomunikacije, koja je i pravno i funkcionalno odvojena kako od države, tako i od uticaja interesnih grupa. Ovako slično rešenje smo već videli kod Zakona o radiodifuziji, gde smo imali Agenciju za radiodifuziju. Ovakvo sistemsko rešenje je u skladu sa kompletnom međunarodnom regulativom, koju smo obavezni da primenjujemo. S obzirom da imamo nameru i tendenciju da brzo ulazimo u Evropsku zajednicu, osnovna je pretpostavka da nam zakonska regulativa bude usklađena sa pozitivnom regulativom Evropske unije. Navedeni principi imaju cilj da postojeće, kao i buduće telekomunikacione operatere, dovedu u poziciju da mogu razviti svoju delatnost, naravno uz obavezu da svoje ponašanje usklade sa utvrđenim principima, ukoliko žele da opstanu na telekomunikacionom tržištu. Donošenjem ovog zakona stvaraju se osnovi za formiranje agencije za telekomunikacije, koja ima svojstvo pravnog lica, što je čini samostalnim pravnim subjektom, a nadležnost i ovlašćenja koja joj se daju ovim zakonom, kao i sastav, položaj, način izbora i razrešenja organa agencije, obezbeđuju da ona bude nezavisna od bilo kog državnog organa, kao i od uticaja subjekata na koje se neposredno ili posredno proteže delovanje agencije. Predložene nadležnosti agencije stvaraju zakonski okvir da do punog izražaja dođe njena regulatorna funkcija i vršenje prenetih javnih ovlašćenja. Pored toga, agencija ima i kontrolnu funkciju, tj. vrši kontrolu nad obavljanjem delatnosti u oblasti telekomunikacija i nad korišćenjem radiofrekventnog opsega, što joj daje ovlašćenja da u skladu sa zakonom izriče i odgovarajuće mere u slučaju kršenja odredaba ovog zakona, odnosno u slučaju ponašanja protivnog uslovima sadržanim u izdatoj dozvoli. Delimično agencija preuzima i funkciju arbitra između telekomunikacionih operatora i korisnika njihovih usluga, kao i između samih operatora. Kada je u pitanju finansiranje agencije za telekomunikacije, prihodi za njen rad čine sredstva od naknada koje agencija naplaćuje od operatora u skladu sa godišnjim finansijskim planom. Principin finansiranja agencije iz sopstvenih prihoda takođe treba da bude jedna od garancija njene nezavisnosti. Za prvu godinu rada agencije predložena sredstva se obezbeđuju iz budžetske rezerve u vidu kratkotrajne pozajmice u skladu sa zakonom, a na osnovu finansijskog plana; donosi ga Vlada i njime utvrđuje dinamiku i vraćanje sredstava u budžet iz redovnih prihoda agencije. U radu agencije bitna je javnost, mogućnost i obaveza nezavisne spoljne revizije finansijskih izveštaja i finansijskih obračuna agencije; dakle, obaveza javnosti rada; takođe, ustavno - sudska i sudska kontrola rada agencije; uspostavlja se potrebna i u skladu sa međunarodnim normama maksimalna društvena ravnoteža i garancija da se regulatorno telo neće pretvoriti u naddržavni organ i da neće zloupotrebiti svoju samostalnost. U okviru agencije predviđa se savet od pet članova, predlaže ih Vlada, a bira Skupština. Moram naglasiti da je agencija za telekomunikacije isključivo stručno telo, u rukovodstvo i savet agencije imenuju se isključivo ljudi iz struke - iz oblasti prava, ekonomije, tehničkih nauka. U ovom slučaju telekomunikacije bi morale biti potpuno odvojene od politike i bilo kakvih drugačijih uticaja, naročito finansijskih. Ostavili smo u prelaznim odredbama ovog zakona, što izaziva primedabe, postojeći monopol "Telekoma" u okviru fiksne telefonije. S obzirom da je monopol "Telekoma" garantovan ugovorom koji je međunarodno priznat, bilo je neophodno i na zahtev međunardnih institucija da se ovakav član nađe u okviru ovog zakona. U zakonu piše da je to monopol, moguć do juna 2005. godine, što ne znači da se pre toga ne može skratiti ili ukinuti, naravno u dogovoru sa akcionarima u okviru samog preduzeća "Telekom". U okviru mobilne telefonije, što spada u ograničene resurse, prirodno bogatstvo jedne države, ostaje pojam licence, odnosno pojam takmičenja za dobijanje određenih resursa i tendera, sprovodi ih agencija za telekomunikacije. Sve ostale delatnosti će raditi prema tržišnim kriterijumima i svi pod jednakim uslovima. Na osnovu ovog što sam rekla i potrebe za reformom u oblasti telekomunikacija, predlažem da se ovaj zakon usvoji. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Određeujem pauzu i u popodnevnom delu nastavljamo rad u 15,00 časova. Po redosledu i saglasno članu Poslovnika dalje reč imaju izvestioci nadležnih odbora, predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi nastavka sednici utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora: Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Dragan Marković ili predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne žele.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Miloš Nešović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, svoje izlaganje ili diskusiju o Predlogu zakona o telekomunikacijama počeću obrazloženjem za donošenje zakona koje je dato od strane predlagača, odnosno Vlade Republike Srbije. U obrazloženju ovog zakona stoji da je prvi razlog za donošenje novog zakona kojim bi se uredili odnosi u telekomunikacijama, to što je važeći republički Zakon o sistemima veza, čiji su predmet uređivanja i telekomunikacije donet juna 1991. godine, a što je tačno. Drugi razlog, što je važeći zakon u velikoj meri neprimenljiv na čitav niz pitanja i odnosa u oblasti savremenih telekomunikacija, kao što su Internet usluge, interkonekcija telekomunikacionih operatora - to ne razumem, mislim da treba govoriti o interkonekciji telekomunikacionih mreža - zatim, kablovske distributivne mreže, zakup linija i drugo. Napred navedene tvrdnje su neosnovane, jer se navodi samo Zakon o sistemima veza Republike Srbije, a ne i zakoni koje je donela SFRJ; po ustavu, SFRJ je uređivala sisteme veza, odnosno pošta i telekomunikacija. To se vidi iz sledećih činjenica: sistem veza, pošta i telekomunikacija su uređeni Zakonom o sistemima veza, "Službeni list SFRJ" broj 24/74; zatim Zakonom o sistemima veza, "Službeni list SFRJ" broj 41/88; ovlašćenja Zajednici jugoslovenskih PTT da donosi tehničke propise i druga akta data su u Zakonu o udruživanju u zajednicu jugoslovenskih PTT, pošta, telegrafa i telefona, "Službeni list SFRJ", broj 18/78. Po ovlašćenjima iz Zakona o udruživanju jugoslovenskih PTT, Zajednica je donosila tehničke propise radi uređivanja telefonske mreže; tako je donela generalni plan telefonske mreže, generalni plan telegrafske mreže i generalni plan za prenos podataka. Od svega navedenog, tačno je da se ne pominje Internet. U vreme pisanja saveznog Zakona o sistemima veza 1988. godine i Zakona o sistemima veza Republike Srbije 1991. godine Internet se nije ni koristio. Međutim, odredbama člana 6/11a stav 2. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o sistemima veza ("Službeni glasnik Republike Srbije", broj 20/97) omogućio je korišćenje Internet usluga; ovaj stav je glasio - Vlada može izdati dozvolu, odnosno licencu za obavljanje telekomunikacionih usluga koje ne spadaju u usluge fiksne telekomunikacione mreže. Međutim, narodni poslanici mogu se lično uveriti da se u Predlogu zakona o telekomunikacijama ne uređuje oblast Interneta, odnosno pružanje usluga i pristupa globalnoj Internet mreži, pružanje usluga Interneta i sprečavanje zloupotreba. U Predlogu zakona reč "Internet" je pomenuta samo u članu 4. tačka 30), gde se objašnjava značenje izraza; zatim u članu 38. poslednji stav tačka 4) koja glasi - Usluge Interneta. Uzimajući u obzir trend razvoja Interneta i posebno korišćenje internet telefonije i u budućim multimedijalnim uslugama, u ovom zakonu mora u posebnom poglavlju da se detaljno uredi pružanje usluga pristupa globalnoj internet mreži, pružanje usluga Interneta i sprečavanje zloupotreba. U Predlogu zakona kablovska distributivna mreža je pomenuta u članu 4. stav 1. tačka 24), gde se objašnjava značenje izraza, a u članu 38. poslednji stav tačka 5) piše - usluge kablovske distributivne mreže koje se odnose na distribuciju radio i TV programa. Ni jednom odredbom Nacrta zakona nije regulisano pod kojim uslovima pravno ili fizičko lice, domaće ili strano, dobija pravo da gradi kablovske distributivne mreže, odnosno kablovske distributivne sisteme. Umesto da se proda koncesija, Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija je dozvolilo privatnicima da haraju Srbijom i varaju građane, uzimajući od 75 do 150 evra, ministre, pa i više, za gradnju kablovske televizije, ali najnižeg tehničkog nivoa; odnosno postoji samo jednosmerna komunikacija: korisnici primaju program koji im davaoci usluga šalju. Ovo je upropašćavinje budućnosti telekomunikacija u Republici Srbiji radi ostvarivanja sitne dobiti velikog broja pojedinaca. U dosadašnjem zakonu oblast telekomunikacija su uređivali i vršili nadzor i kontrolu savezno Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija, Ministarstvo saobraćaja i veza Republike Srbije i Zajednica jugoslovenskih pošta, telegrafa i telefona. Sada agencija za telekomunikacije preuzima sve poslove organa državne uprave i Zajednice jugoslovenskih PTT, ali dobija i nova prava u vezi usklađivanja rada između vlasnika telekomunikacionih mreža oko međusobnog povezivanja mreža. Stvara se nova obaveza osnovnih univerzalnih usluga zaštite korisnika, a posebno zaštite računa, tehničkog pregleda izgrađenih objekata itd, koji nisu radili napred navedeni organi, niti Zajednica jugoslovenskih PTT. Predlagači zakona o telekomunikacijama nisu sagledali obim poslova, jer se nikada nisu praktično bavili rešavanjem problema i poslovima u telekomunikacijama. Oni moraju da shvate da je sve ovo lako napisati, ali moraju da budu i odgovorni za to, da se to mora i sprovoditi sutra. U Predlogu zakona o telekomunikacijama nema nadzornog odbora, za nadzor nad radom agencije. Mislim da je bilo potrebno predvideti i savet korisnika. Agencija ima u velikom obimu sve tri vrste vlasti. Ima zakonodavnu, jer donosi opšte akte i propise, daje koncesije, licence, odobrava dozvolu za radio stanice, vrši tehničke preglede i daje sertifikate, vrši inspekcijski nadzor itd, što predstavlja izvršnu vlast, a ima i deo sudske vlasti u rešavanju sporova između koncesionara. Prema dominantnim vrstama usluga za koje se koriste javne telekomunikacione mreže trebalo je u zakonu označiti u jednom posebnom članu - vrste mreža. Ako smo rekli da zakonom jedno pravno lice ne može vršiti dve javne telekomunikacione usluge, očekujemo da će se u Telekomu Srbije formirati tri preduzeća: jedno će se baviti stacionarnom mrežom, jedno mobilnom telefonijom Srbije i jedno Internetom. Mislim da je, prema dominantnim vrstama usluga za koje se koriste javne telekomunikacione mreže, trebalo u zakonu označiti u posebnom članu vrste mreža. Mi danas imamo javnu fiksnu telefonsku mrežu, javnu mobilnu telefonsku mrežu, javnu fiksnu kablovsku distributivnu mrežu za dvosmernu komunikaciju; radiodifuznu mrežu; javnu fiksnu međumesnu i međunarodnu mrežu kablova i sistema prenosa; to su optokablovi.
Da li želite da koristite narednih deset minuta?
Da. Mi imamo javnu mrežu za pristup globalnoj Internet mreži, javnu mrežu za prenos podataka, javnu radiodifuznu mrežu za jednosmerni prenos, to je pejdžing sistem, javnu fiksnu telegrafsku mrežu. Javna telekomunikaciona mreža predstavlja opšti pojam za sve vrste javnih telekomunikacionih mreža. Javna telekomunikaciona mreža dobija naziv u odnosu na dominantnu uslugu, a do sada je zakonima bila utvrđena regulativa za mreže u telefoniji, u telegrafiji, u prenosu podataka, radiodifuziji, kao i kod distribucije televizijskih programa. Razvoj tehnologije u oblasti mikroelektronike i softvera omogućio je izgradnju novih mreža i nove usluge u telekomunikacijama, i zato u zakonu o telekomunikacijama treba kao što sam istakao, navesti mreže na bazi dominantne mreže. U Predlogu zakona o telekomunikacijama vidi se pet problema koji će imati uticaj, a lično mislim i katastrofalne posledice na dalji razvoj telekomunikacija u Srbiji. To je broj članova upravnog odbora i njihov izbor, razvlašćenost kontrolora u oblasti telekomunikacija, nepostojanje nadzora nad radom Agencije, nekontrolisani pristup globalnoj Internet mreži i neregulisana izgradnja kablovske mreže za distribuciju televizijskih programa, Internet usluga, kao i za internu telefoniju i multimedijalne sisteme. Želim posebno da naglasim, iako sam to pokušao na Odboru za saobraćaj i telekomunikacije, da član 3. zakona o telekomunikacijama, reguliše odnose u oblati telekomunikacija, treba dopuniti i staviti da kao jedno od načela bude deregulacija i liberalizacija propisa; drugo, liberalizacija tržišta, opreme, usluga, infrastrukture u oblasti telekomunikacija; treće, održavanje i razvoj osnovnih telekomunikacionih usluga; četvrto, pristup javnim telekomunikacionim mrežama putem odredbe o otvorenoj mreži. Naravno, jedno od načela bi trebalo da bude zaštita tajni u oblasti telekomunikacija. Nisam ovo izmislio, ovo su načela i Evropskog parlamenta i Saveta ministara. Takođe, ukazujem na član 5, gde se govori da politiku i strategiju razvoja telekomunikacija vodi, odnosno donosi Vlada Republike Srbije. Ako uzmemo Zakon o planiranju i izgradnji, mi smo skoro imali taj zakon, vidimo da prostorni plan donosi Skupština Republike Srbije i mislim da, kada je u pitanju politika i strategija razvoja telekomunikacija, treba Skupština da to donosi, jer su telekomunikacije od posebnog interesa za svaku državu, pa mislim da to treba da bude i za državu Srbiju. Mislim da je tu potreban jedan konsenzus svih stranaka koje sede u ovom parlamentu. U članu 33. govori se da privatne telekomunikacione mreže, ukoliko ne koriste frekvenciju i karakterističnu numeraciju, nije potrebno da se obraćaju agenciji za dobijanje dozvole. Mislim da svi imaoci telekomunikacione opreme, bilo da je grade, bilo da pružaju telekomunikacione usluge, moraju da se jave agenciji i agencija da ima u svom registru stanje telekomunikacione mreže, pa neka je to i privatna mreža, jer ta privatna mreža i ako je koristi vojska, ako je koristi i policija, elektrodistribucija, železnica ili kućna tehnika, može da u dobrom delu ugrozi javni telefonski saobraćaj ako se o njemu ne vodi računa. Takođe u članu 33. postoji jedna tačka koja kaže da se privatne telekomunikacione mreže mogu ograditi, ne mogu imati više od jednog, kako su to rekli, priključka, jedan krajnji priključak; to ne razumem, taj jedan krajnji priključak; zavisi šta je taj krajnji priključak, jer po tom krajnjem priključku može da radi i 100 kanala, može da radi preko 100 kanala, da se priključi ta privatna mreža na javnu telekomunikacionu mrežu i mislim da to nije dobro rečeno. Posebno bih zamolio poslanike, a i predstavnike predlagača da obrate pažlju na član 49. zakona o telekomunikacijama. Član 49. govori o osnovnim univerzalnim uslugama. A šta to znači? To znači da ove usluge nemaju komercijalni karakter i moraju se pružiti svim korisnicima telekomunikacionih usluga, znači, svim korisnicima koji imaju telefone, pa čak možemo da tumačimo da se moraju pružiti svim građanima. Za to postoji mogućnost, ali teško ovako kako je u Predlogu zakona rečeno - početni obim univerzalnih servisa obavezno se odnosi na pristup uslugama javne fiksne telefonske mreže, uključujući uslugu prenosa podataka u govornom opsegu koji obezbeđuje kvalitetan pristup Internetu. Ovo ni jedna zemlja u Evropi nije obezbedila. Kvalitetan pristup internetu ne može biti po fizičkom vodu; zna se šta je kvalitetan pristup Internetu, to znači da pretplatnik najmanje mora imati ISDN priključak. Mi ne možemo imati, to mora biti u Sjenici, svuda u celoj Srbiji, u svakom naseljenom mestu, tamo gde uvodimo telefon. Mi to ne možemo obezbediti, odnosno ne može obezbediti ni agencija, ni telekomunikacioni operater. Prema tome, mislim da ovo treba izmeniti i staviti da je to pristup fiksnoj stacionarnoj mreži, da je to mogućnost da se uključi faks itd. Pročitao sam austrijski, hrvatski, nemački zakon i niko ovako nije rešio. Dalje, kada su u pitanju univerzalne usluge, mislim da je tu potrebno predvideti broj javnih govornica, penetraciju govornica; broj javnih govornica koje ćemo imati u gradovima, u naseljenim mestima. U Grčkoj je pravilo da iz jedne govornice, kada se telefonira, mora da se vidi i druga govornica. To je njihova penetracija, a mi smo mogli da kažemo u odnosu na broj građana korisnika itd. S obzirom da skoro nijedan amandman niste usvojili, a oni su tehničke prirode, koje su podneli poslanici Socijalističke partije Srbije, mi praktično ne možemo ni glasati za ovaj zakon, a imali smo nameru i zakon je potreban. Ovde je trebalo usvojiti nekoliko amandmana koji bi u datoj meri popravili ovaj zakon.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, a zatim narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe SSJ.
Ovaj zakon je potreban, možda pod ovim naslovom i nazivom ili pod nekim drugačijim, ali u svakom slučaju potreban nam je jedan zakon koji bi uredio oblast telekomunikacija. Imamo suštinsku potrebu za tim zbog toga što od 1991. godine mi nemamo praktično kvalitetna normativna rešenja i zbog ove promene u okviru SRJ. Činjenica je da više ne postoji ta podeljena nadležnost u oblasti telekomunikacija, već je to pripalo državama članicama, samim tim i Republici Srbiji da samostalno uredi ovu oblast, a verovatno nekim spajanjem i pripajanjem da nađe zajednički jezik sa Republikom Crnom Gorom. Dakle, ovim zakonom bi trebalo da se uredi praktično emitovanje, prenos, prijem svih poruka putem žičanih, radio optičkih i drugih sredstava komunikacije. Ono što po logici stvari treba da se nađe u ovom zakonu, to su vrlo precizne odredbe ko može da obavlja ovu delatnost, koja su njegova prava, koje uslove treba da ispunjava da bi je obavljao, kako se ona obavlja, naravno ne do tančina i do tehničkih detalja, ali u globalnim crtama. Verovatno da se regulišu i prava korisnika i naročito pitanja izgradnje, posedovanja, održavanja i eksploatacije kako mreže, tako i kvaliteta usluga koje se pružaju u ovoj oblasti. Samo mogu na početku da konstatujem da sve ove kriterijume, uslove ne ispunjava predloženi zakon. Čak naprotiv, kada se malo bolje pogledaju i analiziraju članovi, onda može da se dođe do zaključka da je ovo vrlo loš i neuspeli prevod tuđeg zakona, rekao bih čak i kombinacija nekoliko zakona, pa iz te prevodilačke papazjanije izlazi nešto što je današnji predlog, apsolutno nedorečeno i teško primenjivo. Zbog toga verovatno predlagač i ide sa predlogom formiranja posebne agencije kao kontrolnog, regulacionog i ko zna sve kakvog tela. Ma koliko predlagač pričao da to neće biti naddržavni organ, apsolutno sam siguran da će to biti najveći monopolista u jednoj vrlo interesantnoj oblasti kao što su telekomunikacije, koja otprilike doživljava svoj maksimum, već je pri kraju ta tehnološka generacija razvoja ovakvih oblika komunikacija i u tom telu, toj agenciji vidim preplitanje interesa svetskih proizvođača opreme. Čudi me da prethodnik o tome ništa nije rekao, već je svoje izlaganje bazirao na tehničkim detaljima koji u krajnjem slučaju nisu ni bitni za Narodnu skupštinu, obzirom da se ovde vodi politika, a ne priča o tome koliko parica treba da bude na nekom priključku. Mislim da moramo da ukažemo i na tu stranu ideje predlagača ovog zakona. S obzirom da imamo stare, nedorečene propise, verovatno je poznato da su, što Zajednica JPTT, što Telekom, donosili nekoliko stotina podzakonskih akata da bi mogli da primenjuju ove postojeće zakone i na taj način manifestovali svoj državni monopol, tzv. funkcionalni monopol u ovoj oblasti. Mislim da treba da se osvrnemo kako smo došli do postojećeg stanja. Do ovog stanja smo došli tako što je telefon do pre otprilike 15 godina bio luksuz. Malo ko je imao mogućnosti da obezbedi taj telefon u okviru nekog plana razvoja TT kapaciteta, centralnog komiteta ili opštinskog komiteta, koji je pratio neke urbanističke planove. Obično se telefoni instaliraju sa zakašnjenjem i što je interesantno danas kada pričamo mnogo više o pravu svojine i na drugi način posmatramo pravo svojine, gotovo niko nije dobio telefon džabe. Svako ga je platio, pa čak i onaj ko je dobio društveni stan. U izgradnji tog stana njegova firma je morala da plati taj telefon i taj telefonski priključak. Treba da se zna, zbog javnosti, Telekom i njegov prethodnik nikada nije doživljavao, niti dobijao donacije države. Uvek je svoj razvoj bazirao na svojim potencijalima, pa čak i kada je bila ourska podela i sizovska podela i onda je bilo situacija da OUR Niš čvorno područje tuži OUR Sarajevo čvorno područje zato što je jedini profit bio u prolaznom signalu u komunikacijama. Sve to treba da se zna da bi se reklo da to što danas mi zovemo telefonijom, javnom fiksnom telefonijom ili ovom našom celokupnom mrežom to jeste nacionalno bogatstvo. Da je neko drugo vreme verovatno bi svaki telefonski pretplatnik koji poseduje telefon bio akcionar Telekoma, ali nažalost nije ta situacija. Telekom je državna firma koja je 1997. godine delimično i privatizovana. To je faktičko stanje i mi smo danas suočeni sa problemom monopola, naravno na drugačiji način posle samoupravnog sistema koji je za nama. Mi imamo i drugog monopolistu. To je Mobtel i njega nema, kao što ste videli, čak ni u nazivu ovog zakona, pa čak ni u prelaznim, ni u završnim odredbama. Ima neka naznaka oko ekskluzivnih licenci, a one su dve i to se zna, vremenski su ograničene i daju ekskluzivno pravo korišćenja i pružanja nekih usluga u oblasti telekomunikacija. Ta ekskluzivna prava svakako treba poštovati iz prostog razloga što svaki ugovor obavezuje. Verovatno još više obavezuje onaj ugovor zaključen 1997. godine, koji još tumače ovi u Telekomu, još ne mogu da protumače ceo ugovor, bune se nešto, a tamo postoji samo problematičan član 12. koji govori kako se usklađuje cena impulsa, ali to je druga priča za neka druga vremena. Kada pričamo o tom našem Telekomu treba da se zna da je u nekom periodu Telekom pod starim nazivom bio dužan da sprovede jednu telefonsku liniju u nekom selu koje danas mi zovemo zadnja pošta i to je jedan telefon za otprilike nekoliko sela. Niko tada nije pitao Telekom da li mu se isplati, ali je činjenica, dete je napravljeno i treba da se čuva. Znači, ono što treba da reši ovaj zakon, nažalost, mi iz Srpske radikalne stranke ne vidimo da se nalazi u Predlogu zakona. Ovde se osniva posebna agencija i otprilike na čudnom principu. Amerikanci imaju NASU, a pošto mi nemamo NASU, verovatno će nekome pasti na pamet da se napravi agencija za istraživanje svemira, ali je tu jedan problem, mi nemamo nijedan spejs-šatl. Kada se pogleda cela naša Srbija, ona otprilike ima manje telefonskih priključaka nego jedan Minhen. I da čudo bude veće, jedan Minhen, odnosno ta njihova telefonska centrala, ima sedam do osam puta manje inženjera elektronike nego naš "Telekom". Verovatno kada formirate agenciju dobar broj tih ljudi preći će u tu agenciju da kontroliše svoje kolege, da sputava monopol i da na drugi način verovatno ugrađuje neke proizvođače, a tu već postoji neka obveza da se posveti posebna pažnja nekim proizvođačima. Malo ko u ovoj sali zna da je 1990. i 1991. godine u našem "Telekomu" krenuo taj tehnološki razvoj. Tada je na našem prostoru telekomunikacijapostala profitabilni posao. Do tada nije bog zna šta, ali pre 1990. godine naše preduzeće koje se bavilo telefonijom, javno, najviše problema je imalo otprilike kako da se uspostavi pretplatnički odnos, kako da obaveste građane da ne postoje tehničke mogućnosti i kako da se vodi jedan isprazni upravni postupak a da čovek ne dobije telefon. Treba da kažemo da su ljudi u selima davali od 1500 do 3500 maraka da bi dobili telefone, da bi dobili neku komunikaciju sa svetom. Pa i tada su konstatovali da kada ih pozove rođak iz Nemačke kao da je negde tu, tako se čuje, a kada pozovu Beograd, susedno mesto ili komšiju preko puta, krči i nikako da uspostave vezu. Naš tehnološki razvoj u oblasti "Telekoma" i telefonije zaustavljen je 1992. godine, maja meseca. Tada je veliki kontingent Alkatelovih centrala zaustavljen na granici zbog sankcija.
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, a to je zakon o telekomunikacijama, a ne istorija telekomunikacije. Da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Želim da koristim.
Izvolite, ali molim vas da se držite Predloga zakona.
Taj predlog držim u ruci neprekidno. Gospođo, nema potrebe da se uzbuđujete. Jer pazite, ovde postoji jedan član koji praktično onemogućava bilo koga ko želi da pruža usluge fiksne telefonije da realizuje svoju obavezu. Evo da vam pomognem, pošto očigledno malo ko čitao ovaj zakon. Recimo, kod zaštite korisnika, imaju pravo da budu obavešteni i da dobiju kompletan listing, da se tačno zna po računu koliko je razgovarao, s kim, koji je broj okrenuo itd. E sada, to je član 92. tačka 2). Vidite, to je moguće samo na onim Alkatelovim centralama. Ne na onim što imamo DKTS, neke stare GTI i ona naša koja nije razvijena, to treba da znate. Postojao je projekat naše domaće telefonske centrale koji nije razvijen i mi treba odmah da postavimo pitanje - zašto taj projekat nije razvijen, ko ga je razvijao? Vidite, na ove tri centrale, stare, nemoguće je da se očita broj; može da se vidi broj impulsa itd, ali da se vidi listing - koga je zvao, sa kim je razgovarao, koliko je to trajalo - to je nemoguće. I onda, dolazimo do zaključka da su zakon pisali ljudi koji ne poznaju faktičko stanje. Znate, sada su krenule neke centrale, sada se nešto radi, prave se neke mikro lokacije po Beogradu, obezbeđuju se neki lokaliteti za montažu novih centrala. Ali, zamislite šta se desilo - centrala će da se završi u Braće Jerković, ali neće pošta smeti da priključi nikome telefon. Zašto - jer je projektovano za neselje koje je bespravno podignuto, a ministar Šumarac kaže da je krivično delo ako da neko infrastrukturni priključak nekome ko je izgradio objekat bez dozvole. Molim vas, o čemu mi to pričamo? Pričamo o tim budalaštinama u zakonu, koje su navedene ovde i traže od nas da se ponašamo po budalaštinama. Pa nećemo mi sa budalaštinama da imamo problema, potpuno ste u pravu. Dalje, mi smo pre nekoliko dana razgovarali o Zakonu o izgradnji objekata. Nigde se nije pojavilo odobrenje o izgradnji kao složeni upravni akt, upravo zbog "Telekoma" i onoga ko treba da razvija našu fiksnu telefoniju. Mi sada imamo faktičku situaciju da jedan daje građevinsku dozvolu za građevinski objekat, drugo ministarstvo ili organ uprave drugu dozvolu za tehničku dokumentaciju. I šta se dešava: kada onaj projektuje tehnički deo, on ne zna odakle mu ulaze kablovi. To treba da se razreši. To naša ministarstva nisu razrešila, nego "čupaj uši, krpi...", snalazi se u "Telekomu". To su neki problemi o kojima treba da se priča, a ne o agenciji, a ne o proizvođačima opreme koja će da se ugradi ovde na ovom našem tržištu. Srbija nema spejs-šatl pa joj ne treba ni NASA. Šta će nama za dva miliona priključaka agencija? Regulatorno telo, kako reče onaj sui generis - koji sui generis, zašto poseban organ - poseban organ koji će da piše sam sebi propise, sam da sprovodi nove monopole? O tome ćemo kasnije, kada bude amandmana, sve tačku po tačku da objasnimo, zašto je koncept agencije pogrešan, ne dozvoljava razvoj, nego zadovoljava nečije interese, i to odabrane interese nekih provajdera i budućih davalaca nekih novih usluga koje treba da se razviju za godinu-dve dana. Ovaj je zakon je zakon protiv "Telekoma" i naš "Telekom" ne spasava nijedna odredba iz prelaznih i završnih odredbi ovog našeg predloga zakona. Naravno, mi nismo za to da monopol ostane kod "Telekoma". Pitanje je da li monopol kod "Telekoma" i postoji posle svojinske transformacije i novih poteza svojinske transformacije? Pitanje je zašto ovim zakonom nije rešeno do kraja antimonopolsko ponašanje na tržištu? Nema odredbi, ovde ima samo šarene priče o borbi protiv monopola. Ovde su načela data kao lepe želje. Gotovo 50% načela, navedenih u ovom zakonu, nalaze se u dva člana, jedan se tiče telekomunikacija, a drugi radio stanica. Dati su kao obične lepe želje, koje nikoga ništa ne obavezuju, a ono što može da liči na načelo, nije do kraja sprovedeno u odredbama ovog zakona. Ovaj zakon praktično znači da Ministarstvo neće da radi poslove iz svoje nadležnosti, već će to da radi agencija, a nju neće moći niko da kontroliše. Šta će da se desi sa našim razvojem - naš razvoj će da stane. Zbog čega će da stane - evo da vam objasnim - iz prostog razloga što mi iz ovog zakona ne vidimo budućnost razvoja telefonije u našoj zemlji. Delovaće vam malo čudno. Obično se donosi propis kao opšti akt, pa iz njega izviru neki programi, pravci, ciljevi itd. Ovo je jedan od retkih zakona kome je morala da prethodi neka strategija ili neki program, ali jasna vizija šta to Srbija hoće. Da li Srbija želi - svaka kuća fiksni telefon; da li Srbija želi - tri, četiri nosioca posla fiksne telefonije; pa neka bude i elektroprivreda, pa neka bude i železnica, pa neka budu i drugi? Ne ulazimo u nerešeno pitanje da li je to koncesija, licenca, odobrenje, dozvola ili sertifikat? O tome ćemo kasnije. Znači, ne ulazimo utestvari, o tome ćemo da pričamo kada dođu ti članovi. Ali, sa ovom grupom amandmana koje smo podneli želimo da vam pokažemo koliko je besmislen ovaj koncept razvoja, odnosno ne samo razvoja, koliko je besmislen koncept uređenja u oblasti telekomunikacije. Ako neko smatra da osnivanjem agencije može da se spreči nešto negativno što postoji u ministarstvima - a zna se kod radio frekvencija ko pravi plan, ko pravi mrežu prostiranja itd, zna se da, pre nego što želiš da dobiješ dozvolu, moraš da obiđeš tri-četiri adrese, jednu u RTS-u, sve se to zna - ali, ako neko misli da to može da spreči putem agencije, grdno se vara. Tu je problem poštovanja, primene zakona, i očigledno moralni problem. Taj problem stoji, pa bilo u ministarstvu, bilo u agenciji. Mi zastupamo jedan drugačiji koncept, gde se osnovna prava i sve ono što je značajno, načelne prirode, reguliše ovim zakonom, a sve stručne stvari prepuštaju ministarstvu nadležnom za telekomunikacije, počev od standarda, preko inspekcijskog nadzora, kontrole, pripreme materijala itd. Smatramo da treba posebno da se izdvoji iz toga komisija za telekomunikacije, koja bi radila nekoliko vrlo precizno određenih poslova. Jedan je da raspisuje javno nadmetanje, da dodeljuje licencu, odobrenje ili kako to budemo nazvali i posebno da ima nadležnosti u pogledu suzbijanja monopola, jer ovde do kraja nije završeno pitanje monopola. Ovde se agencija javlja kao prvostepeni, drugostepeni i kaotrećestepeni organ i kao organ koji svojim odlukama pravi pravo. To je nešto nemoguće. Posebno ćemo da pričamo o obimu prenošenja javnih ovlašćenja na agenciju: ona sama sebe finansira, sama sebi donosi propise, sama odlučuje kako će da primeni propise. Što se tiče Narodne skupštine i svih onih koji se bave politikom, bolje to neka bude u Ministarstvu, u Vladi, makar se menja na četiri godine i znamo ko je odgovoran, nego s mame na tatu, na neku agenciju koju niko živ ne može kasnije da iskontroliše, niti da pozove na odgovornost.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe SSJ.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, SSJ neće glasati za ovaj zakon. Kada dobijete neki predlog zakona i nakon desetak dana na 130 članova, koliko ima ovaj predloženi zakon, imate 148 amandmana, od toga predlagače amandmana i iz opozicije i iz pozicije, a moram reći da je i Vlada predložila desetak amandmana, to znači da ovaj zakon nije dobar i nije onakav kakav je bio u javnoj raspravi, ako je uopšte bio. Juče sam na odboru predložio da se ovaj zakon skine sa dnevnog reda, da se produžiza 30 dana, imajući u vidu da je sada vanredno stanje, a da treba učešće u radu da uzmu i ljudi su iz struke. To nije prihvaćeno juče na odboru. Kažem, veliki broj amandmana znači da ovaj zakon nije dobar. Mi iz SSJ-a smatramo da nije dobro da se ponovo formiraju agencije. Svaki novi zakon koji dođe u ovu skupštinu za sobom vuče i neku agenciju. Koliko agencija do sada ima u Srbiji, niko živ ne zna da nam kaže, pa čak ni ljudi iz Vlade. Svaka agencija ima svoju administraciju, a govoreno je da će se smanjiti administracija, da će se smanjiti trošak u budžetu, na način što će ljudi koji su radili u administraciji nekada, više od polovine, biti prebačeni na neki drugi posao. Sada vidimo agencije, a sutradan se ne zna ko je nadležan, da li ministarstvo ili agencija. U ovom zakonu se kaže agencija. Do sada je to bilo u nadležnosti Ministarstva. Ko predlaže agenciju? Predlaže je Vlada Srbije. Sve agencije koje su do sada formirane je predložila Vlada Srbije. Mi iz SSJ-a sumnjamo da će tu politika voditi glavnu reč, imajući u vidu da struka ne predlaže radnike i upravni odbor agencije. Takođe, kada su u pitanju članovi upravnog odbora: predsednik upravnog odbora se bira na pet godina, dva člana na četiri godine i dva člana na tri godine. Ova tri člana, na čelu sa predsednikom, mogu da rade šta žele. U zakonu nije definisano da predsednik upravnog odbora bude iz struke, jer on ima najveći mandat od pet godina. Smatramo da to nije dobro. Nisu prihvaćeni ni amandmani. Mogu da vam kažem da su samo prihvaćeni amandmani Vlade Republike Srbije i gospođe Gordane Čomić. SSJ smatra da ovaj zakon nije dobar zato što se politika meša i zato što Vlada predlaže agenciju i članove upravnog odbora. Imajući u vidu da je ovo nacionalno bogatstvo, a mi se pozivamo na zakone u Evropskoj uniji; takođe smo dobili mišljenje sindikata "Telekoma", koji kaže da je u pojedinim zemljama u Evropi ova oblast drugačije uređena, u Nemačkoj, u Austriji. Imam taj dopis Unije sindikata "Telekoma" Srbije, na više strana otkucanog materijala. Ako ti ljudi koji su iz struke i rade taj posao kažu da ovaj zakon nije dobar, treba da im poverujemo. U ovom zakonu je problem što ljudi koji koriste mobilnu i fiksnu telefoniju, pošto ima rupa u ovom zakonu, imaju posebna ovlašćenja i mogu da rade šta žele. Ovaj zakon im daje mogućnost da koriste to nacionalno bogatstvo u nekom narednom periodu, jer kako sam mogao da protumačim, a nisam pravnik, ali oni koji su imali dozvolu za fiksnu, odnosno mobilnu telefoniju, imaju pravo da još godinu dana rade i da se prilagode novom zakonu, a to nije slučaj sa frekvencijama za radio - televizijske stanice. Kažu da je ta oblast uređena nekim drugim zakonom. Ne možemo da podvajamo, kada su u pitanju frekvencije za radio i televizijske stanice i kada iz drugog ugla pogledamo koja ovlašćenja imaju ljudi koji koriste ovo nacionalno bogatstvo kad je u pitanju fiksna i mobilna telefonija; oni su u povlašćenijem položaju. Iz razloga koje sam naveo, SSJ neće glasati za ovaj zakon, zato što nije dobar i zato što je štetan za one koji rade u ovoj oblasti i za Srbiju.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Dame i gospodo poslanici, ne možemo da ne postavimo pitanje zašto se tek sada raspravlja o zakonu o telekomunikacijama i kome je to bio interes, ako smo znali da je ovo prirodni, državni resurs koji mora da se iskoristi, gde imamo velikih gubitaka zato što se do sada nije raspravljalo o telekomunikacijama, kao i o radiodifuziji. Da li jenekom bilo stalo da se ostavi vreme da se nekim medijima omogući da što pre ili u ovom periodu nedonošenja zakona usklade svoje poslovanje sa uslovima koje će ovaj zakon tražiti. Da li je to bio cilj ili nije, videćemo, s obzirom da je plan za raspodelu frekvencija Savezno ministarstvo telekomunikacija napravilo još jula 2001. godine, gde su pobrojani apsolutno svi sistemi i sve što treba. Tačno se vidi ko je po ovom planu trebalo da dobije frekvenciju, a ko nije. Predviđeni da dobiju frekvenciju nisu tada ispunjavali uslove. Možda se zato kasnilo sa donošenjem zakona, da bi se omogućilo njima da se pripreme i usklade sa onim što će zakon propisati. Kako ni do sada to nisu uradili, a pritisci međunarodne zajednice su veoma veliki za donošenje i zakona o radiodifuziji i zakona o telekomunikacijama, pristupilo se donošenju ovog zakona. Koncept kao takav, iako ga ima u nekim zemljama, za mene je prilično sporan. Ovaj koncept treba vratiti ili podići na viši nivo, da Skupština bude jedan od faktora u postupku definisanja politike i uopšte svih poslova vezanih za telekomunikacije. Ovde se pominje samo Ministarstvo i imamo agenciju. Agencija nije ništa drugo nego država u državi; za nju se kaže da je samostalni pravni subjekt, da je funkcionalno nezavisna od bilo kog državnog organa, kao i od svih organizacija i lica što se bave telekomunikacionim mrežama, sredstvima ili uslugama. Znači, imamo apsolutno nezavisno telo. Ovde se kaže da Vlada Republike Srbije, na predlog ministarstva nadležnog za poslove telekomunikacija, utvrđuje politiku u oblasti telekomunikacija. To je u članu 5. A u članu 7. kaže se da radi obezbeđivanja uslova za efikasno sprovođenje i unapređivanje utvrđene politike - znači ne samo da agencija sprovodi, već i unapređuje odnosno menja politiku - osniva se agencija. Njoj se ostavlja mogućnost da kao samostalno, nezavisno telo, bude i finansijski nezavisna, da bude potpuno strano telo u jednom državnom poretku. Čak se ide do te mere da se izuzima iz Zakona o platama zaposlenih u državnim organima. Da li se s tim složio ili nije ministar Đelić, da li ćemo jednoj agenciji u odnosu na sve ostale dati da može sama sebi da određuje plate, pošto ima prihode koje će sama ostvarivati, ne znam. Po meni je to potpuno neadekvatno i potpuno nemoguće da imate jednu agenciju potpuno istrgnutu iz celog sistema države, koja ima veće zarade nego druge agencije, poslanici, ministri i čitava Vlada Republike Srbije. Da li je to prirodno? Naravno da nije. Ne može jedan deo Vlade, i to jedna agencija koja bi trebalo da pomaže ovoj skupštini u radu, da ima veće zarade i da bude izuzeta iz celokupnog sistema zarada u državnim organima. To je za nas potpuno neprihvatljivo. Sa tim nikako ne možemo da se složimo. To govori upravo o nameri da agencija ne samo sprovodi već takođe unapređuje odnosno menja politiku u oblasti telekomunikacija. Ovde dolazimo do poente - da je Skupština potpuno razvlašćena. Skupština nema apsolutno nikakav uticaj. Pa, zašto mi onda ovde postojimo? Da bismo bili nečiji instrument, da se ovde skupljamo i raspravljamo o nekim trivijalnim stvarima, a da o suštinskim stvarima za državu, tamo gde leže prihodi, da o tome odlučuje neka agencija, koju niko ne kontroliše, koja sama sebi određuje zarade. Kome to treba? To treba onima koji nemaju čiste namere i onima što žele da zloupotrebe ovo malo vremena na vlasti što je ostalo, kako bi se možda nešto promenilo i kako bi se neke frekvencije podelile. Ako pogledate nadležnosti agencije, one su krajnje sporne. Na primer, u članu 8. i 9. kaže se da agencija priprema i sprovodi postupak javnog nadmetanja za izdavanje određenih dozvola. U tački 9) kaže se - prati da li se telekomunikacioni operatori pridržavaju uslova sadržanih u izdatim dozvolama. Znači, oni raspisuju oglas, uslove za izdavanje dozvola, izdaju dozvole i onda kontrolišu. Sve radi jedna ista agencija; svi poslovi su koncentrisani u agenciji. Ko koga tu kontroliše? Oni sami sebi određuju plate, nezavisni su u odnosu na sve ostale državne organe, sami određuju dozvole, sami raspisuju tender i sami kontrolišu one kojima su izdali dozvole. Da li mi govorimo ovde o transparentnom sistemu ili o sistemu koji nema ni trunke transparentnosti? Da li je ovo sistem koji nam je potreban? Naravno da nije. Ovo je sve suprotno tome. Ako će neko da nas ubeđuje da ovakvi sistemi negde postoje, može da postoji ali u državi gde su korupcija i organizovan kriminal smanjeni na najmanju meru, imate javno mnjenje i druge institucije za kontrolu. U državi u tranziciji ovakav sistem ne sme da postoji, jer otvara mogućnost korupcije, a ne sputava je. Tamo gde nema javnog mnjenja, a ovde ga nema, vi imate korupciju. U zemljama u tranziciji borba protiv korupcije može da se vodi jedino javnošću, transparentnošću. To je ono na čemu smo svi insistirali kada smo došli u ovu skupštinu. Ovde nema transparentnosti. Sve što smo dalje od Skupštine, to smo dalje od transparentnosti. To treba svima nama da bude jasno. Kada se sve te tačke povežu, da oni sami raspisuju uslove, javno nadmetanje, dodeljuju dozvole, sami sebe kontrolišu, pa o čemu mi ovde govorimo? Šta mi ovde glumimo? Da li treba nekom da damo ovlašćenje da on sve radi, a mi da se skupimo jednom u šest meseci, predsednici poslaničkih grupa i samo da verifikujemo ono što će neko raditi. Da li je poznato koja sredstva leže u telekomunikacijama i kome je cilj da se to uradi? Ova agencija je nešto slično kao Republička direkcija za puteve, koja određuje cenu putarine, ubira putarinu, raspodeljuje sve, daje puteve i sve ostalo, pa se zato javljaju ove stvari. Apsolutno nema nikakve kontrole. Ovo je nakaradan sistem, suprotan onome potrebnom u zemljama u tranziciji. Onda imamo pitanje licence; ona se ovde pogrešno tumači. Ovo je pitanje koncesije. Koncesija podrazumeva davanje određenih poslova da neko radi pod određenim uslovima za određenu nadoknadu. Licenca je nešto drugo, ona znači da svi oni koji ispunjavaju određene uslove imaju dostupnost određenim poslovima. Ovde imate ograničen pristup određenim poslovima i to je jednostavno koncesija, nije licenca. Ovo se pogrešno definiše kao licenca i ovo je suprotno Zakonou o koncesijama. Treba i to pogledati. Zatim, imate rokove koji su prilično kratki, da do juna 2003. godine ovo treba da se ukladi. Treba da se donese na stotine podzakonskih akata. Ko će ovo da uskladi? Da li će ovo biti sprovodivo? Naravno da neće. Zašto se onda donosi ovaj zakon? Pa da bi se zadovoljila forma prema međunarodnoj zajednici i Evropskoj uniji, Evropskoj komisiji, koja insistira da mi donesemo zakon o telekomunikacijama, a njih u ovoj fazi ne zanima da li će taj zakon biti sprovođen i primenjivan. Njih zanima da se ispuni forma i to će se uraditi. Doneće se zakon, a kakav će taj zakon biti, da li će biti donekle usklađen sa pravilima Evropske unije, možda hoće, možda neće, ali ta pravila su prilično široka. U materijalima je dobijeno, navodno je predstavnik Evropske komisije Džefri Beret dao saglasnost na ovo. Ako pogledate njegovo pismo na engleskom i pogledate prevod, vidite da se tu nešto ne slaže. Ne znam da li neko misli da mi ovde ne govorimo engleski. Treba pročitati pismo u originalu i prevod i videćete da su to dve različite stvari. On je rekao da se slaže sa nekim osnovnim načelima konkurencije, antimonopola, ali da treba da dobije još detalja da bi mogao da se upozna. Ali, ovde se to odmah tumači da smo dobili saglasnost da je naš zakon u skladu sa evropskim propisima. Dame i gospodo, evropski propisi, ako se neko na njih poziva, jako su široki i rastegljivi. Ovde imam statut u oblasti telekomunikacija i niz drugih akata, gde se vidi da su evropski propisi nešto sasvim drugo. Oni ostavljaju veliku mogućnost da imate prostora za jedan ili dva koncepta. Ovde govorimo o onom konceptu, za koji može u nekoj rastegljivoj varijanti da se kaže da je u skladu sa nekim evropskim normama, ali veoma teško. Na taj način dobijamo koncept potpuno suprotan potrebama građana Srbije, a one iziskuju transparentan sistem. Ako uzmemo da agencija može donositi opšta akta, u članu 103. se govori o tome, pogledajte sam Ustav i videćete da je ova odredba protivustavna. Opšta akta može da donosi samo Skupština i Vlada, niko drugi. Ne možemo da prenesemo takvo pravo na nekog drugog. Opšti akti se donose u Skupštini i Vlada ih donosi u funkciji sprovođenja zakona ove skupštine. To su uredbe i druga opšta akta. Ovim je definisano da agencija može da donosi opšta akta. Ako uzmete ovlašćenja ove agencije, njenu finansijsku nezavisnost, da nema javne kontrole, da može da donosi opšta akta, može da unapređuje i menja politiku u oblasti telekomunikacija, koju ne utvrđuje ova skupština već Vlada na predlog ministarstva, dobijamo zatvoren sistem bez kontrole, sistem koji neće sprečiti, već otvoriti mogućnost za korupciju, kao i da se razni poslovi, razne dozvole daju onima koji nemaju sve uslove. Da li je ovo priprema da možda "Pink" ili neko drugi dobije dozvolu iako ne ispunjava sve uslove? Da li ovde o tome govorimo? Naravno da o tome govorimo da na mala vrata hoće da se provuku krupne stvari, gde hoće da se završe poslovi za razne režimske televizije, dok ne dođe do vanrednih izbora i promene vlasti. Ako pogledamo kako je definisana međunarodna saradnja, to je jedan jedini član. Ko će voditi tu međunarodnu saradnju? Telekom Srbije, kao što je to bilo i do sada? Više nemamo ministarstvo na saveznom nivou. Telekomunikacije su potpuno prebačene na republički nivo. Ko će voditi međunarodnu saradnju, kako će se odvijati, to ne stoji da je u nadležnosti agencije. U čijoj je onda nadležnosti međunarodna saradnja i međunarodni odnosi? Ko će to raditi, jednim jedinim članom je onako najopširnije definisano. To je u nadležnosti republika, to treba urediti i videti kako će se raditi. Ono što je veoma važno, a što naš Predlog zakona jako slabo reguliše u dva člana, a to je zaštita prava građanina. Ta oblast je veoma pažljivo definisana u stranim zakonodavstvima. U našem zakonu imamo samo dva člana i oni na najopštiji i najbanalniji način definišu zaštitu prava građanina, a što je potpuno nedovoljno i neadekvatno, s obzirom o kakvoj se oblasti radi. Setićemo se samo afere prisluškivanja, Interneta i svega ostalog. Bilo je anketnih odbora u ovoj skupštini. Neko je prisluškivao nekoga preko Interneta i preko raznih kablova. Tu dolazimo na pitanje zaštite prava građanina. U zakonima zemalja daleko ispred nas u oblasti telekomunikacija, npr. Nemačke, imate nešto što se zove telekomunikaciona tajna, zloupotreba predajnika, zabrana prisluškivanja, tehničke mere zaštite, zaštita podataka. Imate podatke i zahteve za informacije organa bezbednosti. Znači, sve je do u tančina definisano. S obzirom da imamo zakone koje smo doneli u ovoj skupštini pre desetak dana, a to su izmene Zakona o krivičnom postupku i sve ostalo što je u dobroj meri suprotno Evropskoj konvenciji i Međunarodnoj konvenciji o ljudskim pravima UN, možemo da vidimo da se otvara mogućnost za mnoga ugrožavanja prava građana u Srbiji. Ovim zakonom regulisano je pravo korisnika telekomunikacija i zaštita korisnika na najmanji mogući način, gde nema apsolutno nikakve zaštite. Mi putem ovog zakona ne štitimo građane. Nama je cilj da se zaštiti pravo građana na tajnost, na nešto što je privatnost, pa da se spreči prisluškivanje i sve ono što može da se zove zloupotrebom prava od strane države. Mi moramo ovde da ograničimo državu da zadire u prava građana. Ako ova agencija ima sve ove atribute vezane za samostalnost, sama sebe kontroliše, može da utvrđuje i unapređuje politiku i sve ostalo, postavlja se pitanje šta se dešava sa građanima i gde su tu građani. Da li se dešava da svi mi postojimo da bi neko imao telekomunikacije i da bi mogao da nas prisluškuje. Da li telekomunikacije postoje da budu servis građana i u funkciji građana. Ne postoje nikakve tehničke mere zaštite, zabrane zloupotreba drugih vidova, pa ni zaštita podataka. U mnogo složenijim državama, kao što je Nemačka, postoji precizno razrađen sistem zaštite ovih stvari. Imamo Austriju, gde isto postoji telekomunikaciona tajna, gde se kaže da tu podležu svi podaci o komunikacijama, a posebno činjenica da li tu neko učestvuje ili ne učestvuje; znači, sve ono što se odnosi na telekomunikacionu tajnu. Postoje obaveze operatora radi zaštite tih podataka. Puno stvari ovim zakonom nije dorađeno. Govorimo o konceptu koji može ili ne mora da bude dobar. On je, ovakav kakav je, iskrivljen nekim stvarima, vezano za nadležnost agencije koja apsolutno ima carska ovlašćenja, gde nema nikakve kontrole, gde se pravi fasada time što će Skupština imenovati upravni odbor. To je apsolutna fasada, jer taj upravni odbor, s obzirom na sva ovlašćenja same agencije, neće moći ništa da kontroliše. Mi dobijamo sistem otuđen od ove skupštine, otuđen od predstavnika građana; taj sistem može da se okrene protiv tih građana, pa da bude u funkciji vlasti. Da li je ovaj zakon o telekomunikacijama ono što nama treba? Naravno da nije. DSS se zalaže za drugi koncept. Zalažemo se za koncept da telekomunikacionu politiku utvrđuje Skupština, da ona ima najveća ovlašćenja, a da ministarstvo, Vlada i agencija koja će biti formirana ne mogu da se bave suštinskim stvarima oko telekomunikacione politike, već da budu servis ove skupštine i u funkciji građana; za jedan servis koji će biti javan, transparentan, gde će svaki poslanik i svaki građanin moći da ima uvid kako se i šta radi. Ovako, zakona o telekomunikacijama, dobijamo nakaradan sistem telekomunikacija otuđen od građana, bez kontrole, gde imamo samostalnost agencije i finansijsku i po pitanju zarada. Da li je taj koji radi u agenciji za telekomunikacije zaslužio da ima veću zaradu nego neki član Vlade, neki ministar. Zašto bi imao veću zaradu ako je deo državnog aparata? Zašto se to dešava? Kome je ovo cilj? Možemo samo da pretpostavljamo. Teško da će ovaj zakon kao takav biti sprovodljiv. Treba doneti za samo tri meseca, kako se predviđa ovim zakonom, više stotina, da ne kažem hiljada akata prateće dokumentacije. To ništa nije urađeno, niti će postojati uvid u tu dokumentaciju, niti ćemo mi imati uvid u to šta se dešava, s obzirom da je agenciji ostavljeno da ona donosi opšte akte. To je protivustavno. Opšte akte može da donosi Skupština i Vlada. Ako je neko mislio na neke druge opšte akte, onda ne sme da ih zove opštim aktima, već se zna šta su u pravnom smislu opšti akti i za se ko može da ih donosi. Ako je neko mislio na akte kojima se bliže uređuje rad agencije, onda je trebalo tako i da kaže. Ne može se to nazivati opštim aktima, jer je ta odredba kao takva protivustavna. Ne možemo niti mi, niti Vlada da delegira na nekoga mogućnost da donosi opšte akte, jer je to upravo naše ustavno ovlašćenje i nama su ga građani dali da bi mogli da nas kontrolišu. Ovako ćemo dobiti sistem otvoren za mahinacije i korupciju, van kontrole. Iskreno se nadam da ovaj zakon, pošto će teško biti sprovodljiv, neće proizvesti onoliko štetnih posledica koliko je moguće, ukoliko neko krene bahato i neodgovorno da ga sprovodi.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslanička grupa DOS - Reforma Srbije.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, više je razloga zbog kojih se ovaj zakon našao pred Narodnom skupštinom Republike Srbije. Jedan od razloga sigurno je da je Zakon o sistemima veza donet 1991. godine i da praktično ne obuhvata čitav niz momenata vezanih za, pre svega, tehnološko napredovanje u ovoj oblasti. Praktično se Zakon o sistemima veza menjao samo 1997. godine - ako izuzmemo izmene iz 1993. i 1994. godine, radi sankcionisanja određenih postupaka koji nisu u skladu sa zakonom - kada je izvršena promena vlasničke strukture, odnosno promena statusnog oblika PTT Srbije u akcionarsko društvo zbog potrebe prodaje jednog dela ovog preduzeća. Neobično je važno da se donese ovaj zakon upravo zbog toga što postojeće zakonodavstvo ne poznaje čak recimo ni Internet kao sredstvo komunikacije, iako je postao jedan od uobičajenih načina komunikacije, a praktično ni na koji način nije formalno-pravno pokriven. Potrebno je doneti ovakav zakona i zbog obaveza koje imamo prema Međunarodnom savezu za telekomunikacije kao zemlja članica, obavezna da poštuje oredbe i direktive ove organizacije, ali isto tako i zbog unutrašnje potrebe razvoja u ovoj oblasti. Razvoj ove oblasti je, zbog uzročno posledičnih veza sa telekomunikacijama drugih zemalja, prosto uslovljen usklađivanjem naših standarda, kriterijuma i pravnih akata sa pravnim aktima i standardima zemalja u okruženju. Cilj ovog zakona jeste reformisanje ove oblasti, a ona se reformiše na više načina; odredbe ovog zakona upućuju na to da tržište u ovoj oblasti mora biti otvoreno jednako za sve, ne sme doći do uspostavljanja monopola, a to je jedna od odredaba Ustava; dakle, ovaj zakon strogo sledi principe, postojeći Ustav sve to predviđa, to je nediskriminatorski pristup prilikom davanja dozvola, a nezavisno od toga da li se dozvole daju fizičkim ili pravnim, domaćim ili stranim licima, ukoliko su ispunjeni uslovi iz ovog zakona, tada je pristup svim tim potencijalnim osnivačima jednak, odnosno mogućnost dobijanja dozvole za sva ta lica i u potpunosti je izjednačena. Kvalitet usluga takođe je u ovoj oblasti neophodno povećati. Mi smo svedoci toga šta sve rade, kako naše nacionalne kompanije, tako i ministarstvo, na poboljšanju kvaliteta u ovom smislu, posebno prethodnih nekoliko meseci i protekle dve godine; sasvim je sigurno da ove odredbe zakona koje definišu obavezu poštovanja određenog minimuma kvaliteta pružanja ovih usluga idu u prilog i u tom pravcu da se taj kvalitet još više povećava. Deregulacija se ustanovljava kroz formiranje Republičke agencije za telekomunikacije; ona kao nezavisno regulatorno telo, dakle nezavisno od države i od klasičnih državnih organa, funkcionalno i pravno nezavisno može da donosi odluke i da ima presudnu ulogu u razvoju ove oblasti. Kada uzmemo u obzir specifičnost telekomunikacija, jasno je koliko je važno da se ta oblast depolitizuje i u ovom smislu dereguliše. Sa druge strane, ovaj zakon takođe predviđa i pravnu sigurnost za one operatore koji su ostvarili određena prava po prethodnom zakonu, dakle predviđa se dovoljan, razuman rok da se usaglase delatnosti, status tih preduzeća i tih operatora sa postojećim stanjem i sa zakonskim odredbama, a tako se obezbeđuju određena prava stečena na osnovu prethodnog zakona; u tom smislu ovaj zakon i te kako ima razumevanja za operatore koji tradicionalno postoje na našem tržištu. Republička agencija za telekomunikacije ima dve osnovne funkcije. Ona kao nova institucija ima regulatornu funkciju donošenja opštih pravnih akata, dakle definisanje pravila u oblasti telekomunikacija, a sa druge strane ima pojedinačna ovlašćenja i davanje dozvola po zahtevu pojedinih operatora ako ispunjavaju zakonom potrebne uslove. Dakle, donošenje akata na opštem i na pojedinačnom nivou, sa jedne strane, kao i kontrolna funkcija sankcionisanja ponašanja protivnih zakonskim odredbama, sa druge strane; to znači donošenje mera i ustanovljavanje sankcija za one operatore koji eventualno zloupotrebe ili na neprofesionalan ili na nezakonit način obavljaju ovu svoju dodeljenu funkciju. Ova agencija je nezavisna, naglasili smo zbog čega je to važno, a isto tako ima ovlašćenje arbitriranja u određenim sporovima, što je takođe novo - to provejava ne samo u ovoj oblasti, nego i generalno u privrednim trendovima pri razrešavanju privrednih sporova na širem i globalnom nivou - između operatora i operatora i korisnika, čime se, naravno, ne gube tradicionalni mehanizmi zaštite prava lica, upravni spor, odnosno sudski postupak, ali svakako se omogućava da se kroz arbitriranje Republičke agencije ta procedura ubrza, da bude elastičnija i da mehanizmi rešavanja sporova budu daleko efikasniji. Zakon ustanovljava, prvo, princip zakonitosti; dakle, niko ne može da ima dozvolu i da se bavi telekomunikacionom delatnošću, ukoliko mu to agencija nije dozvolila na osnovu zakona i utvrđenih kriterijuma, osim kod određenih telekomunikacionih mreža specijalne namene, od šireg društvenog, odnosno državnog interesa, kao kod vojske ili policije; ili kod privatnih telekomunikacionih mreža kod određenih zatvorenih sistema ukoliko mogu da funkcionišu jedino ako su uvezani kroz određenu telekomunikacionu mrežu.Treći oblik je, naravno, ukoliko se zakonom predviđa da je moguće osnovati u određenoj oblasti telekomunikacionu mrežu, a da to pri tom agencija ne mora da prihvati. Ravnopravnost takođe ustanovljava princip da svako fizičko i pravno, domaće i strano lice, ukoliko ispunjava zakonske uslove, može da pretenduje da dobije dozvolu za obavljanje ove delatnosti; zakon uvodi javnost kod izdavanja dozvola i vođenja registara, gde se insistira na javnosti ili, kako mi to često kažemo, transparentnosti u ovoj oblasti, što je takođe neobično važno. Praktično, zakon definiše da jedan pravni subjekat može imati samo jednu javnu telekomunikacionu mrežu, može je izgraditi, može je osnovati, kroz dodeljivanje samo jedne dozvole. Dakle, strogo sprečava ustanovljavanje monopolske pozicije na tržištu, obezbeđuje otvoreno i slobodno tržište i upravo kvalitet ovog zakona jeste da kroz reformski pristup omogućuje usklađivanje naših domaćih standarda kriterijuma i zakonskih normi sa međunarodnim standardima, zakonskim normama i direktivama koje propisuju obavezno ponašanje u ovoj oblasti. Upravo zbog ovih kvaliteta zakona, poslanički klub DOS - Reforma Srbije podržaće i usvojiće ovaj zakon. Hvala lepo.
Da li se još neko od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Reč ima ministar Marija Rašeta-Vukosavljević.
Nalazim se pozvana da odgovorim na par primedbi onih koji su čitali ili su čitali da ne pročitaju. Prva stvar se odnosi na primedbu poslanika o vremenu prilagođavanja i usklađivanja sa zakonskom regulativom; kada je u pitanju Zakon o radiodifuziji date su dve godine, godinu dana više nego što je slučaj u ovom zakonu. Za one koji se jako brinu o tome koliko je javno ili tajno ono što pričaju preko telefona, podsetila bih da pročitaju član 54, a on kaže da je javni telekomunikacioni operator dužan da preduzme odgovarajuće tehničke i organizacione mere kako bi obezbedio poverljivost i bezbednost svojih usluga i zabranjeno mu je da daje informacije o sadržaju, činjenicama iuslovima prenosa poruka. Član 55: "Zabranjene su sve aktivnosti ili korišćenje uređaja kojima se ugrožava ili narušava privatnost i poverljivost poruka koje se prenose telekomunikacionim mrežama..." Prema tome, kada je u pitanju bezbednost i privatnost informacija, imate ih u članovima 54. i 55. Što se tiče poslovanja same Agencije, sav rad,a pre svega finansijski deo njenog rada podleže godišnjoj reviziji, to se nalazi u članu 18. od strane nezavisnog ovlašćenog revizora. U članu 20. vam piše da Agencija podnosi Vladi i Skupštini godišnji izveštaj o radu,a sve informacije i aktivnosti su javne po svim njenim delatnostima. Hvala.
Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u pretresu Predloga zakona o telekomunikacijama. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Miroslav Hristodulo, a posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Uvaženi auditorijume, smatram da je Predlog zakona u načelu dobar i da je bolje rešenje za telekomunikacije nego što sada postoji u našoj državi. Prvih 99 članova ovog zakona u normalnoj i pravno uređenoj državi nesumnjivo će funkcionisati i dobro je rešeno. Problem je ovog zakona što je ovo Srbija, a u toj Srbiji je zapravo dobar deo korupcije bio prisutan baš u oblasti telekomunikacija i ta korupcija će morati na neki način da se iskoreni. Postoje antikorupcijska rešenja u ovom zakonu i ona će dovesti do iskorenjivanja korupcije u oblasti telekomunikacija. Takođe, ovaj kontraverzni monopol, tj. ekskluzivna prava na javnu fiksnu telekomunikacionu mrežu Telekoma Srbije, ima ih do 9. juna 2005. godine, na dobar način su rešena u članu 109. ovog zakona. Pre svega, to nije "cementirani" monopol nego se može izmeniti uz saglasnost osnivača, praktično države Srbije. Zapravo, ko ima nameru da eksploatiše telekomunikacionu mrežu može da gradi danas da bi počeo da je eksploatiše 10. juna 2005. godine, kada istekne monopol; to je veoma dobro uređeno. Time se umanjuje monopol, u toj meri da ukoliko, zamislite, sutra ukinemo monopol, neko ko bi hteo da se bavi tim morao bi prvo godinu ili dve da uloži u izgradnju i ne bi ni mogao da počne pre 2005. godine sa eksploatacijom. U nekom smislu to je veoma dobro rešenje i to podržavam. Amandmani, koje sam podneo, uglavnom se odnose na iste stvari koje je Vlada predložila, znači iste su nam namere. Moji amandmani popravljaju ili pojačavaju te namere Vlade. To se pre svega odnosi na Republičku agenciju za telekomunikacije; smatram da je u načelu dobar koncept da ta agencija bude nezavisna. Za razliku od Demokratske stranke Srbije, a ipak podržavajući Vladu, smatram da postoje veoma dobri razlozi zašto ta agencija treba da bude nezavisna, kako je predloženo u članu 11; predložio sam ceo novi član 11. i to ću posle da vam obrazlažem. Specifičan sastav tog upravnog odbora, izbor njegovih članova i postupak njihovog predlaganja ima za cilj da obezbedi profesionalno, nepristrasno i objektivno odlučivanje upravnog odbora agencije, tog regulatnornog tela u oblasti telekomunikacija. Smatram da je koncept u suštini dobar, nezavisnost i treba da postoji,baš to i želim da pojačamo i zato predlažem taj novi član 11. To ću obrazlagati u raspravi u pojedinostima, a sada u načelu da kažem da sam predložio model već primenjen kod izbora članova saveta republičke radiodifuzne agencije i na osnovu njega takav način izbora regulatornog tela i u oblasti telekomunikacija. Mislim da su neke odredbe ovog zakona, u suštini antikorupcijske, dobro napisane, a za neke druge smatram da mogu da se poboljšaju i u tom smislu sam podneo amandmane na članove 20, 42, 52. i 56. Što se tiče antimonopolskog karaktera zakona, i on je u principu dobro rešen; neka rešenja bi mogla da se pojačaju, a pre svega mislim na član 87. U tom smislu treba podržati ovaj zakon, bez obzira da li će ti amandmani biti usvojeni ili ne, jer Srbija će konačno postati normalna i u ovoj oblasti, dakle telekomunikacija. Ako ne po usvajanju i po stupanju na snagu ovog zakona, onda sigurno u junu 2005. godine, kada istekne monopol konačno, tj. ekskluzivna prava Telekoma Srbije na korišećenje javne fiksne telekomunikacione mreže.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Zoran R. Anđelković.
Zakon o telekomunikacijama u suštini bi trebalo jasno da definiše kakva je uloga države kada je u pitanju ovako značajna oblast i kakav je interes građana. Ovaj zakon, koji nam je dostavljen od Vlade, baziran je na iskustvima zemalja u tranziciji, prilagođen našim uslovima, kako je predlagač ovde izneo, ali očito da se nisu koristila ona iskustva koja su i te kako dragocena. Ovde su bile priče o Zakonu o transformaciji PTT iz 1997. godine. Šta se tada desilo? Godine 1997, transformacijom PTT u deo koji se zove Telekomunikacije, došlo je do transfera značajnih finansijskih sredstava koje je tadašnji režim, tadašnja vlada iskoristila za podmirenje nekih socijalnih potreba, odnosno kako to već znamo, podelile su se penzije i tadašnji režim je bio razmišljanja da će na taj način pridobiti poverenje građana i produžiti svoju vlast. Kako se to tada zvalo? Tada se to zvalo transformacija u skladu sa evropskim trendom funkcionisanja javnih, javno-komunalnih preduzeća, a u ovom slučaju PTT. Šta je u suštini urađeno? Upravo ovo što sadašnji zakon predlaže, a može se slobodno staviti znak jednakosti između transformacije PTT u Telekom iovoga što Vlada zove deregulacija. Predlagač kaže da je deregulacija izmeštanje regulatorne funkcije, a to izmeštanje predlagač zakona naziva agencija. Šta se dešavalo 1997. godine i ko je najveću korist stekao? Najveću korist su stekli tadašnji režim, odnosno ljudi koji su bili direktno uključeni u taj transfer, privatizaciju Telekoma i posrednici. Ko je bio najveći gubitnik? Najveći gubitnik su bili građani. Šta je tada bio budžet ili vlada? Bio je, bukvalno rečeno, protočni račun kroz koji su sredstva delom prostrujala, podelila se za penzije i na kraju se ispostavilo da su svi na gubitku, mislim na građane Srbije. Šta je ovo ovde? Isto, potpuno isto, samo drugačiji naziv. Ako je deregulacija predviđena preko agencije, onda će to isto da bude agencija je pod direktnom kontrolom Vlade. Kako? Tako što Vlada predlaže sastav članova agencije. Kakva je ingerencija Skupštine? Nikakva. Ministar kaže jednom godišnje izveštaj. Bezbroj izveštaja je bilo u ovoj skupštini vezano za poslovanje telekomunikacija, odnosno za finansijski izveštaj kada su u pitanju ino-partneri. Šta se tada ustanovilo? Ustanovilo se po tadašnjim izveštajima da je sve regularno, da nema nikakvih sumnji, novac koji je dobijen utrošen je u investicije; međutim, vreme je pokazalo da ni slučajno nije bilo tako, nego je bilo upravo trošenje, slivanje novca u privatne džepove. Sada mi isto treba da doživimo od ove vlade, da na kraju kada joj prođe mandat voljom naroda, kada dođu drugi, onda ćemo ustanoviti da je ova agencija služila za pranje novca. Interesantnoje da se u ovom zakonu, kao i u mnogim zakonima, spominje tzv. ravnopravnost. To se u nekim predlozima zakona čulo kao konkurentnost. Nemojte, gospodo, da uvek ponavljate jedno te isto. Valjda je i javnost u Srbiji prepoznala šta se to krije iza te konkurentnosti ili ravnopravnosti. Nije valjda da mislite da će vam neko poverovati da su svi učesnici ravnopravni. Svi smo svesni činjenice da pošto nema izbora na konkursu, na tenderu uspevaju oni koji su finansijski najmoćniji. Kako je Merkator, kako su mnogi mega marketi, tako je i u ovoj oblasti i tako će oni koji su finansijski najmoćniji. Šta je sa onima koji će učestvovati u tenderu, to je suština i treba da date odgovor. Njihova uloga je da učešćem na tenderu, kupujući pre svega tendersku dokumentaciju, plaćajući ogromne takse i sve ono što je učešćem u tenderu, napune na neki način državni budžet i to je suština; a oni su privilegovani i vi ste, na kraju krajeva, direktno ili indirektno priznali, jer ministar je rekao da je zakon, odnosno ugovor koji je potpisan sa ino-partnerima, akcionarima Italijanima i Grcima, iznad Ustava i zakona. To su vaše reči, gospođo ministre ili ministarka, kako vas u novogovoru zovu. Znači, postoji obaveza prema tim akcionarima, a novi akcionari biće privilegovani zato što će na tom tenderu, na tom konkursu učestvovati najveći. Da bi bilo jasnije, to će se dešavati u dodeli frekvencija; ko će dobijati frekvencije, ko će moći da koristi usluge - oni koji su najveći. Ministar sinoć reče - to će biti RTS, jer RTS jedina ispunjava uslove. Ne sumnjam, niti imam razloga da sumnjam da je to bilo zato što vas je novinar RTS-a intervjuisao, ali kao ministar treba sada da imate podjednake kriterijume, a ne unapred da zauzimate stav. Šta da je bio novinar Pinka, zar bi rekli - i Pink je taj koji ispunjava uslove. Prema tome, nema tu nikakve ravnopravnosti, nema tu nikakve razlike između ovog zakona i Zakona o transformaciji PTT-a iz 1997. godine. Znate šta je suštinska razlika - samo su druga imena i prezimena u Vladi.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković.
Dame i gospodo, naravno mislim da niko ovde od poslanika u Skupštini Srbije ne spori potrebu da se raspravlja o jednom ovakvom zakonu, imajući u vidu da je prethodni zakon, bez obzira na odgovarajuće promene, usvojen pre 10 godina i da je u međuvremenu došlo do velikih promena, ili bolje reći, do uvođenja novih tehnologija koje ovaj zakon sada tretira. Da ne govorim sada i o Internetu, mobilnoj telefoniji i sličnim stvarima. Međutim, ako već govorimo onovom zakonu, mislim da je neophodno, a ovde se pozivamo na evropska iskustva, da pokušamo maksimalno da uskladimo ovaj zakon i ta evropska iskustva, a ne da posle par meseci ili godinu dana ponovo pod formom transparentnosti reforme ili prinuđeni na zahtev Saveta Evrope usklađujemo ovaj zakon i ugrađujemo one elemente koji trenutno nisu u samom zakonu tretirani, ili bolje reći, nisu usklađeni sa nekim evropskim načelima. Tu se pre svega misli o članu 3. i o nekim novim pitanjima koja nisu uopšte ovde tretirana, u samim načelima nisu regulisana: i kad je reč o liberalizaciji propisa, liberalizaciji tržišta, infrastrukturi u ovoj oblasti i pristupu javnim telekomunikacijama. Naravno, mislim da i sa te pozicije treba ugraditi ove elemente, kako bi se o ovom zakonu moglo ozbiljno razgovarati. Drugo, o agenciji je bilo dosta reči, ali šta radi sada trenutno Skupština usvajanjem ovog zakona - ona faktički ono što je njeno ovlašćenje i najveća obaveza, da se bavi ovom oblašću koja nije samo pitanje regulisanja, nekih zakonskih normativa, nego treba da bude neki razvojni potencijal Srbije u oblasti telekomunikacija,i jeste neki razvoj, neka ekonomska perspektiva ove države, ona faktički to ne prenosi ni na Vladu, nego na neku agenciju koju bira Vlada. Hajde čak i da se bavi ovim poslom agencija, ali u tom slučaju bi bilo logično da tu agenciju, za koju se kaže - biraće se od stručnih lica, bira ova skupština i da faktički bude podređena ovoj skupštini, a ne Vladi. Na predlog Vlade se biraju i članovi upravnog odbora i faktički ovu agenciju vodi Vlada. Na primer, prema članu 5, u oblasti telekomunikacijaVlada, na predlog ministarstva nadležnog za poslove telekomunikacija, usvaja politiku i Strategiju itd. Kad je reč o "Telekomu" ili bolje reći o fiksnoj mreži, pa čak i o mobilnoj, fali jedan element, fali neophodan segment, ukoliko želimo ravnomerni razvoj Republike Srbije. Mislim da ova skupština ima obavezu da razmišlja o tome na koji će način tretirati ravnopravno sve građene, bez obzira da li oni žive u nekoj zabiti (da se ne bi ti ljudi uvredili) ili u centru Beograda. Naravno, mi sada govorimo ovde transparentno da su svi ravnopravni, da svi mogu biti vlasnici fiksne mreže. Objektivno, iz ovog zakona proističe, a i iz onoga čime raspolaže Srbija u potencijalu fiksne mreže, da niko sem "Telekoma" neće biti (kad kažem "Telekom", ne govorim o vlasničkim odnosima, jer se vlasnički odnosi mogu menjati, sada je vlasnik država preko 50%, sutra može biti više ili manje, to je manje važno) na ovom tržištu zainteresovan da pravi novu fiksnu mrežu. Naravno, teorijski je moguće, a praktično, ekonomski i kako god hoćete, to nije realno, budimo iskreni među nama, nemojmo da razgovaramo o nečemu što je potpuna fikcija, imajući u vidu i broj pretplatnika, mogućnost svega toga. Znači, nije to realno. Ali, čak i ako postoji mogućnost da to bude realno, čak i u tim uslovima, neophodno je ovde u zakonu predvideti za onoga ko ima monopol, a to je sada "Telekom", ili onoga ko ima veći tržišni udeo u oblasti fiksne mreže, a mislim da to čak treba da se odnosi i na mobilnu mrežu, da ima obavezu pokrivenosti svih mesta u Republici Srbiji. Budimo i tu realni. Slovenija je pre 10 - 15 godina čak uvela tu obavezu da PTT ima obavezu da svako naseljeno mesto iznad određenog broja domaćinstava mora biti pokriveno fiksnom mrežom. Šta sada, seljaci skupljaju pare tamo po selu; prvo, zašto bi oni to radili? Sada znate, i po sudskoj presudi u Sloveniji PTT ima obavezu da im vrati sredstvauložena u uvođenje tih mreža. Prema tome, to će doći i ovde, bez ikakve dileme. Ali, zašto država kroz ovaj zakon ne obaveže onoga ko ima monopol u fiksnoj mreži ili onoga ko ima dominantno tržišni uticaj, odnosno tržišni udeo u fiksnoj mreži, da sva naseljena mesta pokrije fiksnom mrežom. Naravno, može se to uraditi i na drugi način, da obavezno uvodi jednu baznu stanicu, pa da ih poveže onda u okvirute teritorije, gde bi oni plaćali ne po ceni mobilne mreže, nego po ceni fiksne mreže. Ako ima ekstraprofit jedna dominantna kuća kao što je "Telekom", kad neko ko ima fiksnu mrežu u svojim rukamaima od toga profit, mora da ima od ove skupštine i obavezu da rešava neka pitanja vezana za građane Srbije, valjda sa željomove skupštine da ti građani ostanu na toj teritoriji, a ne da se sele i da mi praznimo Srbiju. Tačno, npr. kod tebe, u tvom mestu, nema šanse da ti seljaci skupe dovoljno sredstava da pokriju to područje, ukoliko država ne interveniše. Država treba da interveniše tako što obaveže onoga ko je dominantan da uloži sredstva i da pokrije to područje. To ovim zakonom sada nije regulisano. Sada govorim o ovom zakonu, na koji način ćete vi to rešiti, a to se isto odnosi čak i na mobilnu mrežu, i kad je reč o javnim govornicama. Ukoliko bi se to na taj način rešilo, onda bi onaj ko ima ekstraprofit imao obavezu da iz tog ekstraprofita (kad kažem ekstraprofit, to nije u negativnom smislu, nego u pozitivnom smislu, a ekstraprofit je u tome što ima monopol) uloži u razvojtemreže i pokrije teritoriju Srbije svim ovim obavezama koje mi želimo. Naravno, kad je reč o ovim drugim pitanjima, mi smo podneli odgovarajući broj amandmana i mislimo da bi tim tehničkim rešenjima, ukoliko bi se ovi amandmani prihvatili, ovaj zakon mogao da bude u skladu sa evropskim standardima. U tom slučaju bismo mogli ovo da podržimo. Ali, ako ministar ne prihvati ove naše amandmane, mi ne možemo da podržimo nešto što nije u skladu sa evropskim standardom.
Reč ima narodni poslanik Radmilo Milošević.
Poštovani poslanici, razmatramo zakon predložen još u decembru mesecu po hitnom postupku. On se našao na dnevnom redu Skupštine posle gotovo pet meseci, a da mi u petak popodne čak nismo znali da će danas ovaj zakon da se nađe na dnevnom redu. Čak su juče u Ministarstvu mislili da zakon ide po redovnom, a ne po hitnom postupku. Mogu da razumem želju i potrebu Vlade i ministarstava da treba da se usvoji što više zakona, da i ovakav zakon treba da bude usvojen, ali mislim da je mogao da ide i za mesec dana, po redovnom postupku, gde bi ove dileme i ovi nedostaci u međuvremenu mogli da se isprave. Jedan od prethodnih govornika je rekao, sa tim se slažem, da Internet i kablovska televizija treba da budu posebno poglavlje u ovom zakonu. Vidimo da agencija ima neograničena ovlašćenja, ali mislim da u zakonu nije dovoljno posvećena pažnja kaznenim merama, jer znamo da u Internetu i kablovskoj televiziji može doći do zloupotreba i te zloupotrebe mogu korisniku doneti velika novčana sredstva. Mislim da je u zakonu trebalo posebno obratiti pažnju i dodati regulativu o izgradnji kablovskih mreža i još da se ovim zakonom amnestiraju dosadašnji korisnici Interneta i kablovske televizije; a znamo da je do sada bilo dosta haosa u toj oblasti, tako da se bojim da se taj haos ne prenese i kada se usvoji ovaj novi zakon. Takođe, verovatno je to dato agenciji da odluči, ali minisu jasni termini "značajan prihod" ili "razuman prihod". Mislim da mi ne znamo kolika su ta sredstva, jer za nas "značajan" i "razuman" prihod ne znači baš ništa. Složio bih se i sa prethodnim govornicima da ovaj zakon nema zakonsku obavezu prema korisnicima i operaterima da grade mreže tamo gde im to nije komercijalno isplativo. Verovatno da je zakonodavac mislio da sva sredstva agencije ne idu u budžet, nego da će agencija iz njihpotpomoći i finansirati te nekomercijalne mreže. To ovde u zakonu ne vidimo i ne znamo ko će to preuzeti na sebe. U zakonu vidimo da je agencija obavezna da u nekom roku, taj najduži rok treba odrediti, posle prijave objekata za tehnički pregled da upotrebnu ili dozvolu za rad. Trebalo bi možda staviti da ukoliko agencija, pored ovoliko velikih ovlašćenja, u tom roku ne izda dozvolu, da korisnik koji je podneo dokumentaciju može da počne da radi bez dozvole agencije. Javni telekomunikacioni operater može da zahteva pravo prolaska preko tuđeg zemljišta. To se nekada zvalo viši interes. Ne vidi se iz zakona od koga on to zahteva, da li od agencije, Ministarstva ili Vlade. Treba reći kome podnosi zahtev. Odredba da agencija može da naredi vlasniku mreže da ustupi ili da izda dozvolu dvojici ili više telekomunikacionih operatera smatram da već zalazi u vlasničke odnose. Mislim da je to nepotrebno. Pošto je ovde agenciji dato da izdaje licencu, neko od prethodnika je rekao da ovo nije licenca, ovo je koncesija. U suštini, licenca je samo pravo da mogu nešto da radim, ali ne mora daznači da ću dobiti taj posao. Ako je već u zakonu agenciji dato pravo da daje koncesije, mislim da je trebalo u ovom zakonu da se planiranju, projektovanju i izgradnji telekomunikacionih objekata posveti jedno čitavo poglavlje. U Predlogu zakona se ni jednom rečju ne pominje dobijanje građevinske dozvole. Zakon o telekomunikacijama treba da ovu oblast definiše u celini, uključujući čak pitanje građevinske dozvole svih telekomunikacionih objekata. Iz ličnog iskustva imam podatke da, ako treba neki telekomunikacioni objekat da se izgradi, traži se saglasnost i od "Energogasa", od EPS-a, Direkcije za puteve itd. Mislim da zakon ima dosta nedostataka,da je bilo bolje da je stavljen u redovan postupak i da smo pre tog postupka neke stvari ispravili.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a posle njega narodni poslanik Branko Ružić.
Stav SRS o ovom veoma važnom zakonu danas na razmatranju pred Narodnom skupštinom izneo je naš predstavnik Zoran Krasić. On je uglavnom objasnio sve razloge zbog kojih SRS neće glasati za ovaj zakon. Naime, pre svega smatramo da se trebalo ozbiljno pozabaviti i doneti strategiju razvoja telekomunikacija, o tome ozbiljno raspravljati, a onda napraviti okvir, odnosno zakon da se jasno vidi pod kojim će se uslovima obavljati ta delatnost, kako će se razvijati i na osnovu toga nastaviti sa onim što je već započeto u razvoju telekomunikacija. Protivimo se da inspekcijske službe, odnosno kontrola bude van nadležnosti Ministarstva. Stručni poslovi, vezani za razvoj telekomunikacija, moraju se obavljati u resornom ministarstvu. Ako je već potrebno napraviti neku specijalnu organizaciju ili nešto što bi pomoglo radu ovog sistema, to je formiranje komisije koja bi organizovala neka javna nadmetanja, određivala uslove i propozicije nadmetanja za bavljenje ovim poslovima. Već ko zna koji zakondonosimo i uvek se osniva neka agencija. Praktično se svi važni poslovi izmeštaju izvan okvira resornog ministarstva i prepuštaju nekim agencijama nad kojima praktično niko ili samo Vlada može imati kontrolu. Na taj način se izbegava odgovornost Vlade za eventualne neuspehe, a javnosti u radunema. I u ovom slučaju agencija postaje monopolista, samostalni pravni subjekat funkcionalno nezavisan od bilo kog državnog organa. Šta onda ostaje u nadležnosti ministarstava i ko će kontrolisati rad takvih agencija? Mislim da je vreme da se ministarstva zaista ozbiljno posvete svojim poslovima, da rade ono za šta su formirana i da se prekine sa izbegavanjem odgovornosti i prebacivanjem poslova na razne agencije. Na kraju ćemo imati agencije, nećemo imati ministarstva ili ćemo imati takve agencije u kojima će dominirati predstavnici jednog političkog mišljenja, jedne političke stranke, pa bez obzira ko od ministara sedi u ministarstvu poslove će obavljati ove agencije. Mislim da jezaista vreme da i kod donošenja nekih sledećih zakona, čini mi se da će biti na redu i zakon o železnici, kako reče danas ministar, počnemo ozbiljnije da shvatamo poslove vezane za ovo ministarstvo i da se tek posle ozbiljne rasprave i saslušanog mišljenja svih zainteresovanih, predlože ovi zakoni.
Reč ima narodni poslanik Branko Ružić, a posle njega narodni poslanik Radomir Naumov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, Predlog zakona o telekomunikacijama, na dnevnom redu današnje sednice, važan je sistemski zakon, tretira problematiku od nacionalne važnosti. Može se reći da je donekle konzistentniji i stručnije napisan, sa definisanim kategorijalnim aparatom, što je mali pomak u odnosu na amaterski politički napisan zakon o informisanju. Međutim, postoje određene praznine, nedorečenosti, kao i elementi rigidnosti u nekim odredbama predloženog zakona. Socijalisti se protive suštini člana 5. predloženog zakona, na koji se nadovezuje i sa njim je u korelaciji član 104. Naime, oblast telekomunikacija je od strateškog nacionalnog interesa za svaku zemlju i predstavlja jedan od najprofitabilnijih resursa u uslovima modernih tehnoloških inovacija. Samim tim politiku i strategiju razvoja telekomunikacija, čiji su sastavni delovi i plan namene opsega radiofrekvencijskog spektra i plan raspodele radifrekvencija za radiodifuziju, mora utvrđivati parlament na predlog Vlade, a ne Vlada samostalno, jer bi na taj način bilo otvoreno polje za eventualne zloupotrebe i manipulacije jednim od najznačajnijih resursa naše države. Takođe, ukoliko se želi primenjivati u praksi proklamovana politika težnje ka evropskim integracijama, onda se u okvire načela regulisanja odnosa u oblasti telekomunikacija, definisana članom 3. predloženog zakona, pošto inače proističu iz načela politike zakonodavstva Evropskog parlamenta i Saveta ministara u oblasti telekomunikacija, moraju inkorporirati sledeće tačke: deregulacija i liberalizacija propisa; liberalizacija tržišta opreme, usluga i infrastrukture u oblasti telekomunikacija, odvajanje regulativne funkcije u oblasti telekomunikacija u nadležnosti državne vlasti od operativne funkcije za telekomunikacionu infrastrukturu; ukidanje specijalnih i eksluzivnih prava i uspostavljanje režima administrativnih dozvola za pružanje telekomunikacionih usluga; održavanje i razvoj osnovnih telekomunikacionih usluga; pristup javnim telekomunikacionim mrežama i zaštita tajne u oblasti telekomunikacija. Takođe ovim predlogom zakona nije regulisano pitanje kablovske distributivne mreže namenjene distribuciji radio i televizijskih programa. Indikativno je i nejasno zašto je Vlada izbegla da predvidi u članu 17. zakona da upravni odbor Republičke agencije za telekomunikacije sve odluke donosi većinom glasova, dakle uz minimum tri glasa, s obzirom da je predviđeno da upravni odbor ima ukupno pet članova. Ovakve nedorečenosti takođe otvaraju mogućnost manipulacija, što nije dopustivo u ovako važnoj sferi za jednu državu. Paradoksalno je da u članu 35. stav 4. stoji da je numeracija ograničen resurs, što naravno nije i ne može biti tačno, jer je dokaz za to Severno-američki kontinent, dakle SAD i Kanada, gde je jedinstvena numeracija za fiksnu i mobilnu telefonsku mrežu, a tamo, kao što se zna, postoji preko 400 miliona pretplatnika. Takođe, u globalnoj internet mreži numeracija je jedinstvena za celu zemaljsku kuglu i onda čudno zvuči da baš državna zajednica Srbije i Crne Gore ili država Srbija ima numeraciju kao ograničavajući faktor, gde nema ni 10 miliona potencijalnih pretplatnika. Socijalna dimenzija u ovom zakonu praktično ne postoji, s ozbirom da se predviđa da javni telekomunikacioni operater može korisniku privremeno prekinuti pružanje usluge, ako u roku od 15 dana od dana dospeća ne plati novčane obaveze za korišćenje usluga, a da se pri tome ne vodi računa da većina građana u državi Srbiji svoje pravo na zaradu ostvaruje sa velikim zakašnjenjem, za šta je naravno odgovorna Vlada Repbulike Srbije, koja i predlaže ovakve nemušte odredbe. Intencija narodnih poslanika iz poslaničke grupe SPS bila je, kao što je rekao i naš ovlašćeni predstavnik gospodin Miloš Nešović, da argumentima ukažemo na nedorečenosti, nesklad sa međunarodnim zakonodavstvom u sferi telekomunikacija i na rigidnost pojedinih odredbi, u kojima izvršne vlasti ostavljaju prostor za manipulacije kod ovog resursa, koji je od strateške nacionalne važnosti. Naravno, tu korekciju smo kanalisali amandmanski, ali vi kao i mnogo puta do sada nemate sluha za nešto što bi rezultiralo boljim, potpunijim i skladnijim zakonskim rešenjem. To je za nas dovoljan razlog da poslanici SPS glasaju protiv ovog zakonskog predloga. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Radomir Naumov.
Gospođe i gospodo, najuporniji narodni poslanici, gospođo ministre, cenjeno predsedništvo, pre prelaska na razmatranje teme naše današnje rasprave dopustite mi nekoliko opaski. Na sajtu Vlade Srbije objavljen je razgovor sa gospođom ministrom za saobraćaj i telekomunikacije, 10. januara 2002. godine, dakle pre više od 16 meseci, o tome šta je sve urađeno i šta se planira u oblastima koje su, kako je to tada konstatovano, pojam za neuređenost, nebrigu, propadanje. Tada kada je novac počeo iz budžeta i donacija da se preusmerava i u oblast saobraćaja i telekomunikacija, javnost se interesovala i pitala ministra zašto setako sporo donosi novi zakon o telekomunikacijama. Pitanje je glasilo: kada će se predlog zakona naći pred narodnim poslanicima? Odgovor je bio, verovatno se sećate, da je novi zakon u pripremi već skoro godinu dana, nacrt je završen, samo se čeka usvajanje zakona na saveznom nivou. Posle 11 meseci od ovog razgovora Vlada je usvojila Predlog zakona, uputila ga Skupštini, da bi ga evo posle pola godine, kako smo čuli u uvodnom izlaganju, zbog neophodnosti i važnosti, mi usvajali po hitnom postupku u preduskršnje dane strasne sedmice. I ne samo to, nego još uvek u vremenu vanrednog stanja. Ovo su činjenice za neke buduće istraživače i skupštinske hroničare. Ali, vraćam se na zakon. Vlast, kao svaka vlast, puna je hvale za kvalitet zakona; kaže da je on reformski, moderan, evropski, usklađen sa međunarodnim pravnim standardima, antimonopolski, antidiskriminatorski, rešava brojna bitna pitanja kojima se reguliše i kontroliše ponašanje u sektoru telekomunikacija, danas jednoj od najpropulzivnijih oblasti ljudske delatnosti. Rezultat ovog zakona treba da bude razvoj telekomunikacija u Srbiji odnosno stvaranje uslova za zadovoljenje potreba građana za kvalitetnim telekomunikacionim uslugama. Takođe mu je cilj da se u oblasti telekomunikacija i u obavljanju telekomunikacionih usluga uvede red i to tako da niko od postojećih telekomunikacionih operatora ne bude onemogućen u daljem radu, ukoliko se upodobi novim pravilima ponašanja na telekomunikacionom tržištu. Da li je to sve baš tako sa ovim predlogom zakona? Čuli ste od gospodina Mihajlova i od gospodina Radmila (prezime mu je trenutno u Hagu pa ga ne oslovljavam) koje su ključne zamerke DSS zbog kojih ovaj zakon ne može biti podržan. Njlapidarnije, u pitanju je sam koncept zakona sa agencijom. Ali ne agencijom kao regulatornim telom, nego kao državom u državi, kao telom van svih kontrola; nejasni odnosi licenci, koncesija itd. Malo detaljnije bih se osvrnuo samo na nekoliko za mene bitnih stvari, koje se tičupolitike i strategije razvoja u sektoru telekomunikacija. Takođe bih dao neke kritičke opaske oko agencije i ukazao na nepotpunosti u odeljku o standardima, tehničkim pregledima, kao i na nepreciznosti u definicijama. Smatram da su u prvih nekoliko članova dosta neprecizno i nesistematski obrađena načela na kojima se zasniva zakon. Nedostaju članovi o ciljevima politike i planiranju razvoja u oblasti telekomunikacija. Gospođa ministar je u uvodu jasno rekla šta su načela zakona i sa njima se slažem. Međutim, njih nema u zakonu, samo u obrazloženju. U članu 3. se samo navodi šta treba uraditi. To nisu načela. Načelo je: razvoj telekomunikacija, zadovoljenje potreba korisnika itd. To možda deluje i previše kao cepidlačenje, ali čini mi se da zakon, kao moderan propis, treba da obrati pažnju i na ovakve detalje. Politika, strategija i planovi sažeti su u članovima 5. i 6. Navodi se samo da Vlada utvrđuje politiku u oblasti telekomunikacija, donosi strategiju razvoja telekomunikacija u Republici i plan namena radiofrekvencijskih domena. Valjda je trebalo da se kaže: šta su politika razvoja u oblasti telekomunikacija i dugoročni ciljevi koje taj razvoj treba da ostvari. Isto, spominje se strategija razvoja telekomunikacija u Srbiji; verovatno se misli da je potrebno doneti strategiju razvoja telekomunikacija u skladu sa ciljevima politike u ovoj oblasti. Dalje, strategiju u ovoj oblasti ne može da donosi Vlada. Strategiju donosi Narodna skupština na predlog Vlade i to za period od najmanje 10 godina. Znači, te stvari nedostaju ovde. Strategija mora dalje da bude usklađena sa strategijom razvoja Republike Srbije. Potom, nedostaje član koji će npr. reći kako se ostvaruje ta strategija; nedostaje program ostvarivanja strategije, koji donosi Vlada, a kojim se utvrđuju uslovi, zakoni, rokovi, planirane aktivnosti. Program se donosi npr. za pet godina, pa AP donosi svoj program razvoja itd. Čini mi se da to nedostaje, a to se vrlo lako dalo sa nekoliko članova urediti u prvom delu ovog zakona. A da ne bihponavljao ovde iznete kritičke primedbe gospodina Mihajlova u vezi agencije,odnose se ne na agenciju kao regulatorno telo, već na agenciju kao organizam sa ogromnim nadležnostima a bez dovoljne kontrole - daću ovde par konkretnih predloga. U članu 16, gde se sasvim opravdano navodi sukob interesa, osim ograničenja u pogledu izbora i imenovanja predsednika i članova upravnog odbora, možda bi trebalo, slično slovenačkom zakonu, staviti da i zaposleni u toj agenciji bar tri godine pre zapošljavanja u njoj ne smeju biti zaposleni niti da imaju vezu sa organizacijama iz oblasti telekomunikacionih delatnosti. Skrećem pažnju na deo koji se odnosi na dozvole za javne telekomunikacione mreže. Rečeno je da ima kolizije, odnosno nerazumevanja oko izdavanja licence za vršenje usluga i koncesionih odnosa. Na kraju, ono što mene kao više tehničku osobu interesuje povodom dela 7, standardi i uslovi za izgradnju, tehnički pregledi i tehničke dozvole, imam dve osnovne primedbe. Govori se da agencija propisuje standarde, vrši kontrolu usklađenosti mreže i objekata sa propisanim standardima, izdaje tehničke dozvole i tome slično. Po meni, trebalo bi da stoji da tehničke preglede i druga potrebna ispitivanja u cilju dokazivanja usklađenosti, a pre izdavanja sertifikata, mogu da sprovode samo odgovarajuće ovlašćene ustanove; to su odgovarajuće akreditovane laboratorije, odnosno pravna ili fizička lica koje ovlasti agencija. Takva lica moraju da raspolažu potrebnim stručnim radnicima, mernim instrumentarijumom, opremom; merenja i ispitivanja moraju da se sprovode u duhu i u skladu sa tehničkim uslovima i normama. Takođe, u delu koji govori o primeni propisa i standarda, čini mi se da bi trebalo naglasiti da se na prvom mestu primenjuju JU standardi ukoliko postoje i ako su u skladu sa međunarodnim standardima. Ako nema tih standarda, onda se preuzimaju međunarodni. Više decenija sam se baviofenomenima koji nastaju u telekomunikacionim ili drugim postrojenjima zbog rada elektroenergetskih postrojenja u neposrednoj blizini. Zato bih bio malo oprezniji u članu 90; ne bih kategorički tvrdio da energetska postrojenja moraju biti građena, korišćena, samo ako njihov rad ne prouzrokuje smetnju u funkcionisanju. Znači, negde moraju da postoje u blizini, jedna sa drugima da koegzistiraju. Nije obaveza elektroenergetskog postrojenja, ukoliko je ono starije i na tom je mestu već postojalo, da štiti telekomunikaciona postrojenja. Ono može da obezbedi dopunske mere zaštite u skladu sa propisima. Neće se valjda energetsko postrojenje izmestiti samo zbog jednog prelaza telefonske linije. Na kraju, imam primedbu na definiciju pod brojem 47. u članu 2- elektromagnetska kompatibilnost: to je sposobnost telekomunikacionih sistema,odnosno sredstva da zadovoljavajuće radi u svojoj okolini, a da pri tom samo to postrojenje ne stvara nedopustive elektromagnetne smetnje bilo kome drugome ko se nalazi u toj sredini. To bi bila prava definicija, odnosno obuhvatala bi smisao koji se odnosi na elektromagnetsku kompatibilnost u ovom zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o telekomunikacijama, koji je predložen navodno da se napravi neki brz napredak u oblasti telekomunikacija, što je neko čudno obrazloženje. Pomenut je stari zakon, a to je Zakon o sistemima veza usvojen još juna 1991. godine i on je prevaziđen. Citiram - on uopšte niti pominje, niti uređuje Internet usluge, interkonekciju telekomunikacionih operatora, zakup linija i drugo, a što je delimično tačno, jer je zakon donet 1991. godine. Neusklađenost, dalje se navodi, sa međunarodnim principima, pravilima i standardima koji važe u Evropi, kao da smo mi imali neku posebnu fiksnu ili mobilnu telefoniju koja nije mogla da bude u komunikacijama sa Evropom. Razlozi dati kao obrazloženje za donošenje ovog zakona su definisani kroz neka dva načela i par principa. Od togatri principa predstavljaju opšta načela i nisu jasno definisani. Prvi princip - razvoj telekomunikacija. To je normalna stvar koja je suvišna. Drugi princip - da se zaštiti interes korisnika. O tome ćemo naknadno, jer ovim predlogom zakona se jako malo tretira upravo ta zaštita interesa korisnika. Stvaranjem slobodnog i otvorenog telekomunikacionog tržišta, a što je pozitivan princip i treba konkurencijom dastvori što više operatera i što bolje uslove za krajnje korisnike. Bode oči formiranje Republičke agencije za telekomunikacije. Nije ovo prva agencija, ovo je ko zna koja po redu i na to smo navikli. Štai koje su sve prinadležnosti date ovoj agenciji bode oči. Agenicja je specifična institucija, slobodna i nezavisna, ali od koga? Šta je to što treba da bude slobodno i nezavisno u jednoj državi? Po meni, to treba da bude samo sudstvo, sve ostalo ima neku uzajamnu vezu i mora da je pod nekom kontrolom, ako ne drugom, onda kontrolom parlamenta tj. Narodne skupštine Srbije. Ta agencija ima regulatornu funkciju, znači može da donosi opšte akte; ima kontrolnu i arbitrarnu funkciju, to je jedino što je normalno, jer ukoliko se pojavi više operatera da arbitrira između njih. U ovom predlogu je nejasno što ovom agencijom rukovodi kolektivni organ koji donosi sve odluke i opšta akta. Finansiranje agencije - "principi finansiranja agencije iz sopstvenih izvora prihoda", kao da su oni vlasnici ovog bogatstva kojim raspolaže Srbija, takođe treba da bude garant njene nezavisnosti. Agencija neće zloupotrebiti svoju samostalnost i nezavisnost i neće se pretvoriti u naddržavni organ. Šta je to, ko to garantuje da se neće desiti baš suprotno i da agencija neće preći u rad državnih organa, jer ova ovlašćenja data ovim predlogom zakona čine je totalno nezavisnom i totalno samostalnom. Listajući zakon, naišao sam na nešto sa čime se ne slažem, SRS je predložila i amandmanima da se neki članovi isprave. Na primer, član 33. govori o vrstama dozvola i definiše: prvo - licencu; drugo - odobrenje; treće - dozvolu za radiostanicu; četvrto - tehničke dozvole. Mislim da je licenca loše definisana i ako je već limitirana na 20 godina, bolje bi bilo da se razvije koncesija. Dalje, ono što zbunjuje je i član 49, a definiše univerzalni servis, da se moraju obezbediti krajnjim korisnicima Internet usluge, a mi još ne možemo da obezbedimo ni telefonske priključke svim zainteresovanim i to u urbanističkim sredinama, a da ne govorim o selima i seoskim sredinama. Jedan od razloga zbog čega se ovaj zakon navodno donosi su i Internet usluge, ali one se ovde jednostavno ne pominju, samo deklarativno kroz dva člana. Član 86. definiše standarde, tehnički pregled i sertifikat. Tu se ponovo napominje, kao da nije dovoljno jednim članom reći - agencija donosi opšti akt itd. Zatim, prema 87. članu, što je jako čudno, javni telekomunikacioni operator ima pravo da zahteva pravo prolaza preko tuđeg zemišta ili pravo korišćenja tuđeg zemljišta. Ko mu daje to pravo? Daje mu pravo ovaj predlog zakona; a gde je tu zaštita privatne svojine, jer ako koristi nešto što je tuđe, mora normalno i da plati. Na kraju, zaštita korisnika, ono što sam tražio da vidim kao jedan od korisnika ovih telekomunikacionih usluga, definisana je samo sa jednim članom zaštite i jednim članom upozorenja ili obaveza krajnjeg korisnika. Znači, jako šturo, čak je i obaveza plaćanja krajnjeg korisnika prema operaterima limitirana na 15 dana, a mislim da to treba pomeriti na 30 dana. Postoji još mnogo članova ovog jako lošeg predloga zakona koje će SRS kroz amandmane pokušati da popravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo iz Ministarstva za saobraćaj i telekomunikacije, tako je, dok traje vanredno stanje, isključivo se odevam u robnu marku "Tifani" iz Čačka. Nema gospodina Pajtića ili ga ne vidim, onda gospodin Panajotović, proceduralno želim da ukažem da Zakonodavni odbor crpi svoju snagu iz člana 46. Poslovnika. Ovde je izveštaj Zakonodavnog odbora podeljen na dva dela: do strane 4. se kaže da su amandmani pravno mogući; odatle pa sve do kraja Odbor je zaključio da predloži Narodnoj skupštini da odbije amandmane; i onda njih 80. Zakonodavni odbor nije matični u vezi sa ovim zakonom, negoOdbor za saobraćaj. On crpi svoju snagu iz člana 55. Poslovnika i izjasnio se o podnetim amandmanima. Molio bih objašnjenje u vezi sa ovim. Da li su ovi amandmani pravno mogući ili se Zakonodavnom odboru nisu dopali, to su dve različite stvari, to je proceduralni problem. Znači, imali smo još nekoliko puta slične situacije, ali ovde se ipak radi o velikom broju amandmana i molio bih da neko ko može da odgovor na ovo pitanje. Sve što je bilo neophodno u vezi sa ovim zakonom, u ime naše poslaničke grupe SPS, temeljno je izneo uvaženi kolega, narodni poslanik Miloš Nešović. Samo bih nekoliko opažanja, odnose se na ono što je proisteklo iz današnje rasprave i na neke lične stavove u vezi sa argumentima koji su ovde danas ponuđeni. Malopre je gospođa Marija Rašeta-Vukosavljević polemisala sa jednim narodnim poslanikom u vezi sa pouzdanošću veza, pa želim da kažem da ne samo u vanrednom stanju, nego inače u svakoj glavnoj telefonskoj centrali postoji tzv. supov razdelnik; ključ od te prostorije nema niko iz Telekoma, te prostorije kontrolišu ljudi iz BIA-e ili iz Centra veze MUP-a Srbije i ne može biti govora da su građani zaštićeni od presretanja veza. To je građanski red da se ovde kaže kada se razgovara o ovom zakonu. Prema tome, sve dok je tako, ne postoji elementarna mogućnost da građani Srbije budu sigurni da im se ne prisluškuju telefonski razgovori, i nema govora o tome da se ta prisliškivanja ne zloupotrbljavaju, i nema govora o tome da se radi o sporadičnoj pojavi. Radi se o nečemu što je naročito u ovih mesec dana do te mere postalo problematično da ćemo jednog dana o tome imati prilike natenane da govorimo. Ovde je već bilo reči da nije dobro definisan kvalitetni priključak na Internetu; zaista, osim ISDN priključka sve drugo je u tehničkom i svakom drugom smislu nekvalitetno, a želim ovde da ukažem da danas u Telekomu Srbije, u najvećem broju jedinica ove firme, pojedini inženjeri iz Telekoma do maksimuma zloupotrebljavaju instaliranja ISDN priključaka; ako hoćete paralelu, korupcija se promenila jedino u tome što su za to ranije tražili 1.000 maraka, a sada 1.000 evra. O tome neka se postaraju oni koji se bave ovim poslom. Dobro znamo kako se u našim gradovima dolazi do ovih priključaka i šta se sve čini da se do njih dođe. Bilo je takođe govora o radio frekvencijama, o svemu što se sa tim u vezi dešava. Govorili smo, govorile su moje kolege kod nekih drugih zakona i dobro su govorili; tako je kolega, odlično su govorili, zahvaljujem na imponovanju. Za one koji stalno tvrde da je u našoj državi postojao medijski mrak, da nije bilo moguće napraviti odgovarajuće radio i televizijske stanice, želim da ih uputim na iskustvo Austrije, u kojoj do pre tri godine nije postojala nijedna privatna radio stanica, a da bi danas funkcionisala čujnost ili gledanost mora biti takva da pokrije milion i po korisnika. To u Beču može lako, ali je veoma komplikovano izvesti na nekim drugim delovima gde je naseljenost drugačija. Vidim da u jednoj dosta problematičnoj konotaciji pojedine kolege narodni poslanici govore o privatizaciji Telekoma 1997. godine. Ipak sam obavezan da ovde kažem da ta loša i budzašto izvršena privatizacija 49% kapitala otkupljeno je posle nekoliko godina od strane ove vlasti za duplo manje para. Kako to da se nešto što ništa nije valjalo danas kupi po duplo nižoj ceni; o tome treba da dobijemo odgovor. Da li je tačno da je taj transfer napravljen tako da se praktično ova država, odnosno JP PTT saobraćaja Srbije, odreklo značajnog ili apsolutnog dela u Mobtelu. Da li to znači da smo se odrekli nečega što donosi profit i kupili nešto što očigledno u svakom smislu jeste prevaziđeno. U Telekomu i dalje postoji fama da se bez nekoliko stotina ili hiljada evra ne može dobiti telefonski priključak ako živite samo 10 kilometara od urbane sredine. Danas kada se za deset puta niži iznos može kupiti mobilni telefon, ova stvar bi jednom trebalo da se uredi na način koji je primeren tehnološkom i svakom drugom trenutku, jer to zaista više nema smisla. Takođe, samo kratko i time završavam, da prokomentarišem današnju najavu gospodina Petrovića, direktora Telekoma, koji kaže da će se u ovoj godini cena impulsa povećati za 20%, da će se ukinuti 150 gratis impulsa koje su pretplatnici imali do sada, da će 2004. godine cena impulsa porasti za još 40% i da to činimo zbog toga što nigde u našem okruženju ne postoji tih 150 besplatnih impulsa, što je inače tačno; samo,nigde u okruženju se na taj način nije gradila Telekomova infrastruktura. Podsećam da i danas, a naročito pre nekoliko godina, ljudi suizdvajali po nekoliko stotina ili hiljada maraka i ulagali u telekomunikaciona postrojenja, a kada sve to završe na kraju piše da sve to što su uložili pripada JP i da su oni samo korisnici; ukoliko nisu naslednici prvog naslednog reda, ne mogu svoj priključak da poklone ili da prodaju nekome, recimo kome prodaju svoju kuću i svoj stan. Te stvari treba ispraviti. Ne tiču se striktno ovog zakona, ali se tiču interesa građana Srbije, a mi, nadam se, ovde i jesmo zbog interesa građana Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Đura Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako se ovaj predlog zakona detaljno i pažljivo pročita, onda se jednostavno zaključuje da bi adekvatniji naziv ovog predloga bio zakon o republičkoj agenciji za telekomunikacije. Naime, kompletan tekst ponuđen ovde odnosi se upravo na tu agenciju koja se ovim zakonom i osniva. Nejasno je i nelogično da se jednoj agenciji daju nadležnosti koje pripadaju ministarstvu i da se ona toliko osamostali da je čak i finansijski samostalna. Ovim zakonom čak nije dat ni okvir za strukturu ove agencije. Prepušteno je da neko, a verovatno Vlada, nekim svojim kasnijim aktom uredi obim, strukturu i sastav ove agencije. Nadležnosti agencije su definisane članom 9. i one su u 20 tačaka preciznije objašnjene, iz čega se da zaključiti da su te nadležnosti vrlo široke. Agencija bukvalno preuzima kompletnu nadležnost za oblast telekomunikacija od utvrđivanja uslova, dodele frekvencija, kontrole, pa čak i do donošenja standarda i tehničkih propisa. Ova agencija je finansijski samostalna i ima sopstvene prihode. Ona samostalno raspolaže sopstvenim prihodima, tako da ovaj predlog zakona ide čak dotle da utvrđuje minimalan iznos naknade koju dobija član upravnog odbora agencije. Ovde se u članu 13. kaže da članovi upravnog odbora koji nisu u radnom odnosu u agenciji ne mogu imati naknadu manju od plate sudije Vrhovnog suda Srbije. Prosto neverovatno, čovek koji ima svoje radno mesto, svoje profesionalne obaveze u drugom preduzeću, ima za to odgovarajuću zaradu, dobija po osnovu članstva u upravnom odboru ove agencije platu koja je minimalno jednaka plati sudije Vrhovnog suda Srbije. Takođe, u članu 17. je rečeno da zarada predsednika upravnog odbora ne podleže propisu o zaradama zaposlenih u državnim organima. Znači i tu je izuzetak, iznimka od svih ostalih državnih organa. U članu 23. govori se o načinu donošenja odluka ove agencije i tu stav 3. kaže da je odluka agencije konačna. To znači da protiv ove odluke postoji samo mogućnost upravnog postupka pred odgovarajućim sudom; nema drugostepenog organa, niti je to ministarstvo, niti je to Vlada, već direktno sudski postupak. Pošto taj sudski proces, bar u ovim našim uslovima i posle svih ovih vaših reformi, traje i dalje beskonačno dugo, postavlja se pitanje koliko je ovakva odluka pametna i da li bi možda trebalo razmisliti da se odredi bar Vlada kao drugostepeni organ koji bi rešavao o žalbama na odluke ove agencije. U poglavlju III govori se o dozvolama za javne telekomunikacione mreže i javne telekomunikacione usluge; ovde bukvalno, ako se detaljno pročita, nigde se ne pominje ni jedan kriterijum za dobijanje ovih dozvola. Kriterijumi za dobijanje dozvola su prepušteni agenciji i ona će nekim svojim aktima definisati kriterijume za dobijanje dozvola. Smatram da je to nedopustivo i da to treba izmeniti tako da bar neke osnovne kriterijume ovde definišemo zakonom. Takođe je nelogično da se visina naknade koju plaćaju zainteresovana lica za dobijanje licenci i dozvola ne propisuje ovim zakonom, bar početni iznos naknade, već je i to prepušteno agenciji, da ona sam definiše koliki će biti iznos naknade, i početni, i kasnije godišnji iznos, kada određeno lice dobije licencu za odgovarajuće poslove. Dalje, ovim zakonom nisu precizirani uslovi za oduzimanje dozvola, već je to u članu 41. tako neprecizno ostavljeno da se može razvlačiti, tumačiti na razne načine, i opet će agencija nekim svojim aktom da to uredi, odnosno preciznije da odredi ili utvrdi uslove za oduzimanje dozvole. Iz svega ovoga sledi da je ova agencija potpuno nezavisna, finansijski i u svakom drugom pogledu, i funkcionalno, i od ove skupštine i od Vlade Republike Srbije; međutim, ostaje nešto što ovde nije rečeno precizno i direktno, a to je ta politička veza ili zavisnost. Ova agencija će biti politički zavisna od ove vlade, jer Vlada predlaže članove upravnog odbora agencije. Znači, biće politički zavisna i paravan ovoj vladi, da bi mogla da se obračuna sa onima koji nisu za ovaj režim ili da nagradi davanjem dozvola one koji su u prethodnom periodu verno služili ovom režimu, tako što će im dati odgovarajuće radiofrekvencije, odnosno druge dozvole. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedištvo, gospođo ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, korišćenje telekomunikacionog sistema, s obzirom na stepen tehnološkog razvoja, preka je potreba a i pravo svih građana i u našoj zemlji i u svetu. U kontekstu razvoja telekomunikacionog sistema naša država je i u ranijem periodu u 1212značajnoj meri ulagala u razvoj ove mreže na području Kosova i Metohije, kao delu svoje teritorije. Međutim, to pravo i tu potrebu građani, pre svega Srbi i Crnogorci na Kosovu i Metohiji, već četiri godine ne mogu da upražnjavaju i da koriste, pa bih pitao gospođu ministra da li danas taj deo mreže telekomunikacionog sistema smatra jedinstvenim delom telekomunikacionog sistema Srbije ili inostranim delom? Zašto ovo pitam - pitam pre svega zato što smo kao država dužni da vodimo računa o jedinstvenom telekomunikacionom sistemu, jer je ova država ulagala u te projekte, u objekte i u primarnu mrežu, a delom i u sekundarnu mrežu, da bi pomogla narodu dole u ravnomernijem razvoju ovog segmenta društva. Šta se događa - danas je situacija na ovom planu katastrofalna. Prvo, srpski narod u tim srpskim sredinama (neki ih zovu enklavama, što je za mene pogrešan termin) krajnje su diskriminisani, jer im je pre svega od Kušnera, od Hekerupa, a danas i od Štajnera uskraćeno pravo da uspostavljaje veze sa svetom. Pored toga što im je uskraćeno pravo na slobodan život, na slobodno kretanje, uskraćeno im je pravo i na veze sa svetom, jer im je ukinuta nula na brojilu i ne mogu da zovu. Mogu samo ljudi iz drugih delova naše države i sa strane da ih pozivaju, a oni ne mogu. Samo mali broj ljudi ima tu privilegiju da može da poziva, da zove. Znači, masa ljudi nema vezu sa svetom. I oni su učestvovali u obezbeđivanju sredstava za izgradnju sekundarnih mreža, ulagali su svoje pare, svoja sredstva. Nažalost, danas ne mogu da koriste to pravo. Posebno pitanje je mobilna telefonija. "Telekom" Srbije nažalost nije se ni primakao Kosovu i Metohiji. "Mobtel" je delimično pokrio područje Kosova i Metohije, a neka područja uopšte nisu pokrivena. Zato je dat prostor koji je najpre Kušner vešto iskoristio, pa 1212je ubacio strane mobilne mreže, pre svega "Roming", "Alkatel", a bogami i jednu makedonsku mrežu. I da apsurd bude veći, pored toga što ti ljudi ne mogu da zovu, ako neko od rodbine iz centralne Srbije pozove putem mobilnog telefona, da li je "Telekom" u pitanju, ili je mobtelov fiksni broj dole, on plaća impulse "Mobtelu" ili "Telekomu", ali zato onaj korisnik dole koji je pozvan, ni kriv ni dužan, jer se rodbina brine da pita da li je živ i zdrav,mora da plati roming "Alkatelu" ili makedonskoj mreži, ogromne pare, deru ih. Gospođo ministre, preko Vlade i Koordinacionog centra, preko predstavnika UNMIK-a, molim vas da intervenišete da se omogući tim ljudima pravo na normalnu komunikaciju. Poslednje pitanje vezano je za radiostanice, ali sada o tome ne bih govorio, jer mislim da je ovo goruće pitanje, pitanje komunikacije, nego taj drugi segment. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako u sali nema više od 50 poslanika, odlučili smo da radimo do 20,00 časova, pa neću prigovarati, iako imam prava na to, da radimo bez kvoruma. Neka to ide na dušu predsedavajućem, koji mora da vodi računa o tome. Htela bih da postavim pitanje ministru, ukoliko je u mogućnosti da mi na to odgovori - koja je to još država u Evropi i u svetu prepustila ovako važnu oblast nekom drugom organu, kao što je to učinila ili će učiniti nakon izglasavanja ovog zakona naša država, prepuštajući toj famoznoj agenciji sve poslove iz oblasti telekomunikacija, jer će preko tog upravnog odbora agencija praktično imati neograničena ovlašćenja. A vi ste lepo rekli, i iz zakona se to vidi, da agencija ima regulatornu, kontrolnu i funkciju 1212arbitra između samih operatora, pa se tu sada postavlja pitanje - da li uopšte mogu javna ovlašćenja, s obzirom da su rezervisana za državne organe, da se prenose na ovakve nadorgane, odnosno, zašto idemo ka tome da formiramo jedno posebno ministarstvo? Svaki ministar se bori da ima što više nadležnosti, to je bar neko iskustvo do sada pokazalo, a očekujem da nakon usvajanja ovog zakona na dnevnom redu imamo izmenu Zakona o ministarstvima, u kome će vaše ministarstvo zadržati samo ovlašćenja Ministarstva za saobraćaj, jer neće imati više nikakve veze sa telekomunikacijama. Kažete da se ova agencija finansira iz sopstvenih prihoda, a da će samo u prvoj godini biti potpomognuta sredstvima rezervi iz budžeta, što je apsurd kada znamo da je budžet projektovan sa 43 milijarde deficita. Otkud onda rezerva i kako će ona da profunkciniše? Takođe ste u svom ekspozeu rekli da se nadate da ta agencija neće biti nad državni organ. To što se vi nadate, mi od toga nemamo ništa. Možemo i mi da se nadamo, ali iz odredbi zakona vidimo da ona to hoće da bude. Izbor članova upravnog odbora zavisiće isključivo od partijske pripadnosti. Uostalom, imaćemo prilike da se u to uverimo. To dovodi u pitanje kredibilitet tog organa. Mi iz SRS smo protiv ovakvog koncepta i mislimo da je potpuni promašaj. Shvatamo da ste morali da se krećete u okviru nekih pravila i direktiva Evropske unije, ali i ta Evropska unija i taj savet na nivou naše zemlje po pitanju telekomunikacija, u svojoj prepirci sa Vladom, ispred vašeg imena uvek je stavljao gospodina Dragora Hibera, koji je očigledno bio predsednik tog tela koje je pripremalo zakon, tako da je on ovlašćeni predlagač ovog zakona a ne vi i vaše Ministarstvo. Ministarstva neće imati nikakvu odgovornost u ovoj oblasti, a vi ste pokušali da nas ubedite da će Skupština imati pravo da razmatra izveštaj ove agencije, koja je u obavezi da ga podnosi i Vladi iSkupštini. Pitam vas i poslanike šta ćemo mi sa tim izveštajem da radimo? (Predsedavajuća: Četiri minuta, čime je isteklo vreme na raspolaganju.) Kakve su posledice razmatranja tog izveštaja i da li bilo šta može u toj sferi da se popravi. O svim ostalim zamerkama ćemo u pojedinostima, obzirom da smo uspeli, iako je ovako zakazana sednica, bez unapred poznatog dnevnog reda, da napišemo preko 40 amandmana.
Narodni poslanik Dragan Todorović nije tu, narodni poslanik Milutin Prodanović nije tu. Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović, a posle njega narodni poslanik Milan Radulović. On je poslednji prijavljeni govornik po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u pretresu Predloga zakona o telekomunikacijama.
Uvaženo predsedništvo, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, razlozi mog javljanja jesu da pokušam da zajednički sa vama razrešim neke od dilema i da dobijem odgovore na neka od pitanja koja se nameću analizom predloženog zakona o telekomunikacijama. U tom smislu, najpre bih krenuo sa pitanjima koja se nameću studiranjem ovlašćenja državnih organa u oblasti telekomunikacija, azatim nadležnosti iz resora agencije. Dakle, u članu 5. se kaže: "U oblasti telekomunikacija, Vlada Republike Srbije, na predlog ministarstva nadležnog za poslove telekomunikacija, utvrđuje politiku u oblasti telekomunikacija i donosi Strategiju razvoja telekomunikacija u Republici i Plan namene radio frekvencijskih opsega". Onda: "Ministarstvo je ovlašćeno da pripremi predlog strategije", itd. Dakle, vidimo šta su ovlašćenja Vlade. Na drugoj strani, vidimo šta su ovlašćenja Ministarstva, ali ne vidimo iz ovoga šta su ovlašćenja Skupštine ili šta bi trebalo da budu ovlašćenja Skupštine, sem kako je ovde predloženo, da aminujemo i da dignemo ruku. Ako nešto po definiciji predstavlja strategiju i to razvoja sistema telekomunikacija, mislim da je to od esencijalnog značaja i da bi odluku o strategiji trebalo da donosi Skupština, ada ne ulazim u to ko će sada to da priprema i ko će sprovesti tu tehnologiju - šta će u tom smislu uraditi nadležno ministarstvo, šta Vlada? Ako je nešto strateški, ako je nešto esencijalno, ako je nešto što samo po sebi mora da bude vrhunac zbira dokumenata, propisa, akcija, aktivnosti itd. o tom razvoju, o tome treba da odlučuje Skupština ili bi bar trebalo da ima priliku da se o tome izjasni. Iz ovoga to ne vidimo. Treća stvar, kad god pričamo o nekom novom zakonu ili o potrebi donošenja nekog novog zakona, uz već klasične atribute "reformski" odmah kažemo - da bi sve to bilo efikasno i sprovodilo se tu pridodamo i neku agenciju. Nije ovo jedina agencija koja se ovde pridodaje. Možda agencija treba da postoji, možda je to zaista i efikasnije, samo iz ovoga što sam ovde čitao ne vidim zašto je to efikasnije. Možda je to neki pokret, možda je to neki svetski trend, ali mi bismo morali znati ko je do sada, dok nismo imali agenciju, obavljao ove poslove i ove aktivnosti u nadležnosti agencije. Ako je to do sada obavljalo nadležno ministarstvo, a mislim da jeste, onda bi trebalo da mi kažemo šta se sada menja u tom ministarstvu, za koliko se smanjuje broj zaposlenih, ako se smanjuje, da li se menja organizacijska struktura tog i takvih ministarstava? Mi znamo šta je organizacijska struktura, da sad sa ove govornice ne razvijamo tezu o tome šta je to i kako to treba da izgleda. Ako to treba, onda to takođe negde treba da bude stipulisano. Opet mislim da to treba da bude stipulisano ovde, u ovom zakonu, a ne u nekoj uredbi ili na nekoj drugoj strani, ako to jesmo radili. Ako nismo, onda se kaže - mi te poslove do sada uopšte nismo radili izato nam trebaagencija. To je logično obrazloženje i takvo se bez daljeg može prihvatiti. O tome da li je i u kojoj meri agencija samostalna itd, o tome ću na kraju, jer želim da citiram član 7. i jednu od odredbi gde se takođe govori o agenciji, pa će se jasno videti kontradiktornost člana 7. i onoga što tamo piše. Nama je svima jasno da de iure agencija jeste nezavisna, a da de facto nije, ali kažimo to tako i u obrazloženju. Ozbiljni smo ljudi, nismo deca. Dozvolite da i poslanici koriste mozak kao misaoni aparat, a ne samo zbog toga da bi on bio predmet manipulacije. Još neka pitanja, da kažem u maniru by the njay ili usput, hteo bih da postavim. Izvinjavam se što ne govorim razumljivim jezikom. Jedno od tih pitanja je vezano za mandat članova upravnog odbora. Ovde se u čl. 12. kaže: "Predsednik i članovi Upravnog odbora biraju se na period od pet godina, s tim što se prilikom prvog izbora predsednik imenuje na pet godina, dva člana na četiri i dva člana na tri godine".Opet pitam - koji je kriterijum da to bude pet, zašto nije sedam? Ako bi bilo sedam, da li bi sad važila regresija, pa predsednik pet, dva četiri, dva tri i dva člana dve godine. Ako je neka matematska zakonitost, da znamo da je to. Ako je nešto drugo, onda da znamo šta je to drugo. Ništa nije sporno. To je lako rešivo. Sledeća stvar, ovde u čl. 13. se kaže: "Članovi upravnog odbora imaju pravo na naknadu za rad u upravnom odboru, koja ne može bidi manja od plate sudije Vrhovnog suda". Pitam - šta je kriterijum? Što ne Ustavnog suda, što ne Okružnog suda, što ne Apelacionog suda? Da li je to neštošto sada na mala vrata uvodi platne razrede ili je to nešto drugo što mi ne znamo,a ima smisla. Dakle, treba to da objasnimo. Mi smo već u okviru amandmana rekli da ne mislimo da je to što se zove numeracija resurs koji je ograničen, jer ne poznajemo takvu praksu, makar iz onoga što znamo šta je u SAD, Kanadi i na drugim mestima. Možda to tamo nije, a možda ovde treba da bude i opet pitamo zašto i molimo za objašnjenje. Konačno hoću da vašoj pažnji predočim definiciju koja kaže da se osniva repbulička agencija kao samostalna, nezavisna organizacija, koja vrši javna ovlašćenja, u skladu sa ovim zakonom i pratećimpropisima, a njen finansijski plan odobrava Vlada. Njen upravni odbor predlaže Vlada i mi ovde usvajamo. Konačno se u obrazloženju kaže, predloženi mehanizmi treba da osiguraju i omoguće nezavisnost agencije i ostvarivanje, u punoj meri, njene funkcije regulatornog tela. Međutim, odgovarajućim predloženim rešenjima, kao što su obaveza dosledne primene Strategije razvoja telekomunikacija, sudska kontrola rada agencije itd, omogućava se da ona ne bude neki "naddržavni organ" i da ne zloupotrebi svoj položaj, pa kažem - e, nazdravlje joj takva samostalnost. Naravno, mi smo pokušali da odgovarajućim primedbama i amandmanima poboljšavamo ovo ovde, jer naša namera nije bila da se tera mak na konac, nego da predlagaču ukažemo, ako je već nešto reformsko, progresivno, onda napravimo još jedan mali napor, prihvatimo te amandmane SPS i dobijamo onda zakon za koji možemo reći da će predstavljati fundament budućeg razvoja telekomunikacionog sistema u našoj zemlji.
Narodni poslanik Milan Radulović, kao poslednji prijavljeni govornik, nije prisutan. Pošto na listi poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, koji imaju vreme za obraćanje na raspolaganju? (Ne.) Ako ne, zaključujem načelni pretres i saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, predlažem da se član 1. proširi. Samo ću pomenuti šta da se unese u taj član. Prvo, da se eksplicite kaže da ovaj zakon treba da je u skladu sa Ustavom međunarodnog saveza za telekomunikacije i Međunarodnom konvencijom o telekomunikacijama Evropskog parlamenta i Saveta. U članu se uopšte ne pominju koncesije, licence, odobrenja i ovlašćenja za obavljanje delatnosti. Ne pominju se numeracije, standardi i uslovi za eksploataciju telekomunikacija, zaštita pretplatnika. Predlažem u amandmanu da se sve to stavi u član 1. i on bi glasio kako sam to napisao. Obrazloženje je vrlo kratko, citirao sam šta sve treba da se unese u taj član, da bi bio potpun i prilagođen nečemu što bi više odgovaralo potrebama ovog zakona.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na isti član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam u amandmanu da se u članu 1. brišu reči: "osniva se Republička agencija za telekomunikacije". Ako se setimo malo uvodne reči predlagača zakona, odnosno gospođe ministra, ta uvodna reč je trajala oko 7 minuta, a o republičkoj agenciji za telekomunikacije trajala je oko 6 minuta, tako da jedan minut raspravljamo o ostatku zakona. Imao sam utisak da ovde nije reč o zakonu o telekomunikacijama, nego o Predlogu zakona o republičkoj agenciji za telekomunikacije. Da stvar bude još gora, čini mi se da gospođa ministar ne zna svoj posao u Vladi Repbulike Srbije ili misli da je ovo ovde neka televizijska emisija, gde ima nemuštog voditelja i auditorijum, koji se u to ništa ne razume, pa ovde iznosi razne neistine, koje su rezultat neznanja ili namere. Prvo, kada je u pitanju finansiranje Republičke agencije za telekomunikacije, reče da će ona da se finansira iz sopstvenih prihoda. Međutim, koliko se razumem u budžet, ti sopstveni prihodi Republičke agencije za telekomunikacije su sada već izvorni prihodi budžeta Republike Srbije. Pa ćete još da finansirate i to iz budžetske rezerve privremeno, a mi ovde poslanici u Skupštini Srbije znamo da su blokirani računi budžeta Republike Srbije. Tako se postavlja pitanje, kako će to da se finansira iz budžeta koji je u deficitu. Čak i da ima istine da će da se finansira samostalno, u svakom slučaju ta agencija mora da se prikaže u budžetu Republike Srbije. Kad je samo u pitanju agencija, stiče se utisak da je to pomodarstvo u ovoj vladi, da svaki ministar mora da ima svoju agenciju, koja će o nečemu da brine. Kako reče moja koleginica Gordana Pop-Lazić, ovo će se izgleda sada zvati Ministarstvo saobraćaja, po principu brigo moja pređi na drugoga, jer ste vi verovatno previše zauzeti asfaltiranjem puteva po Srbiji sa Čumetom.
Ima reč ovlašćeni predstavnik SRS Zoran Krasić.
U pitanju je amandman SRS na 1. član ovog zakona. To je uvodni član koji po pravilu definiše predmet zakona. Nažalost, ova definicija, pored principijelne primedbe koju izlaže SRS, a tiče se agencije, sadrži i druge nedostatke. Ako se već u ovom članu nabraja šta sve uređuje ovaj zakon, onda je prosto neshvatljivo kako ste ispustili u prvom članu da zapišete makar da se uređuje i zaštita prava korisnika. To imate u poglavlju 8, tako ste ga naslovili - zaštita korisnika. Znači, u ovom uvodnom članu nemate ni tu naznaku. Prva rečenica počinje sa konstatacijom, naravno sa pozivom na međunarodne standarde, uređuju se uslovi i način obavljanja delatnosti. Zakonom se regulišu, uređuju uslovi i način obavljanja delatnosti, kao regulativa za prava i pravne interese. To je u redu. Ali, kada se pročita vaš predlog zakona, osim nekoliko odredaba, kojima regulišete način obavljanja delatnosti, gotovo da nemate ni jednu odredbu o uslovima potrebnim da se ispune da bi se neko bavio tom delatnošću. Vi imate samo upućujuće odredbe na kontrolno regulaciono telo koje bi to propisalo. To bi delovalo plastično. Otprilike bi to bilo ovako, ako pođemo od pretpostavke da su svi narodni poslanici vozači i da imaju vozačke dozvole, da li biste učestvovali u saobraćaju ako ne znate unapred poznata pravila ponašanja. Naravno da niko ne bi učestvovao, jer nema elementarnu sigurnost. Ako vam kažem, učestvovaćete u saobraćaju, s tim što kada dođete na raskrsnicu i kada zateknete milicajca, on će da vam kaže koje pravilo važi. Onda će samo odabrani da se upuste u taj rizik da sednu i da voze kola. Taj saobraćajac je Republička agencija za telekomunikacije. Zato predlažemo da se izbriše iz člana 1. osnivanje ove agencije. Moguće je da se jednim zakonom osnuje nešto što se zove organizacija ili još dalje, organ kome se zakonom poverava da vrši javna ovlašćenja. Sve što ste dali ovoj agenciji u sledećim odredbama zakona, to prevazilazi javna ovlašćenja, tu se nalaze ovlašćenja da se donose opšti akti kao obavezujući, donose se standardi, sprovodi se javno nadmetanje, daju se dozvole, reguliše se monopol, suzbija monopol, vodi se prvostepeni, drugostepeni, trećestepeni postupak itd. Ako već želite da oponašate zapad, imajte u vidu da agencija u Nemačkoj nije isto što i agencija u Srbiji. Nije zbog prostora, zbog nadležnosti, zbog pravno-političkog sistema. Možete vi da menjate koliko god želite Ustav, ali ove odredbe o značaju i prenosu javnih ovlašćenja teško da mogu da se promene i to iz jednog prostog razloga, što ambijent ne zaslužuje preslikavanje, da bude kao što je u Nemačkoj, Austriji ili Francuskoj. Kada već nešto prepisujete i kada nas ubeđujete da je to u skladu sa modernim evropskim tokovima, onda kažite da u Francuskoj ministar donosi dozvolu, a ne agencija, ministar donosi akt kojim se dozvoljava nekom da se bavi nekom delatnošću. Naravno, Francuska je demokratska zemlja. Mi sa ove pozicije i naše pravne logike možemo da kritikujemo francuski ustav, ali niko ne može da ospori demokratiju u Francuskoj. Znači, uvažite ove specifičnosti koje su prisutne, jer ovaj zakon se primenjuje u ovom okruženju, u ovoj realnoj sferi, u postojećem stanju i zakon treba da bude primenljiv. A ne saobraćajac koji čeka na raskrsnici i reguliše, a vi ne znate šta reguliše.
Pet minuta. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Velimir Simonović i narodni poslanik Rade Bajić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
U amandmanu predlažem da se član 2. samo malo proširi, a time se izbegava mogućnost da se odredbe zakona o telekomunikacijama ne odnose na kablovsku mrežu namenjenu distribuciji radio-televizijskih programa. Uzgred budi rečeno, to je usklađivanje sa tekstom člana 4. stav 2. tačka 23).
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima zamenik predsednika, poslanička grupa SRS, narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman je dobar povod da se predlagač uvede u materiju i u probleme koji mu slede već u sledećim članovima. Ono što je stvarno za pohvalu u ovom članu, a to je što ste lepo napisali i izjednačili pravna i fizička lica u pogledu mogućnosti obavljanja, odnosno vršenja određenih delatnosti. Tu ste za četiri koplja ispred Zakona o javnom informisanju. Kod Zakona o javnom informisanju to pravo je uskraćeno fizičkim licima, odnosno posredno im je dato ukoliko su osnivači nekog pravnog lica. To je za pohvalu. Budite uvereni da u najmanje deset članova,pogotovo kada pričate o povezanim zavisnim preduzećima a koristite istovremeno pored reči - pravno lice ili fizičko lice, i na kraju određenog člana unosite tekst, može vršiti povezano zavisno lice. To ne ide jedno sa drugim, jer fizičko lice u privrednom životu ne može da ima svoje zavisno lice. To je ta terminološka greška, imate je u četiri člana sprovedenu. Kažete da se odnosi samo na pravno lice. Sudim prema tome ko će da primenjuje ovaj zakon, pa može da se protumači i ovako i onako i nekome da se uskrate prava iz jednog prostog razloga, što ovaj zakon ne sadrži niti uslove, niti način regulisanja vršenja određene delatnosti. Obzirom da mi kao zakonodavno telo treba da radimo sa kvorumom, pa da poštujemo jedni druge i naravno, predstavnike izvršne vlasti, jer ovo je retkost da je predstavnik izvršne vlasti u ovoj skupštini, u smislu člana 82. stav 2. gospođo, predlažem da obezbedimo kvorum kako bi mogli dalje da radimo, jer ovako nema smisla da se radi. Ovo ipak nije zakon koji se tiče 40-50 poslanika, već nešto ozbiljnije.
Po predlogu zamenika predsednika poslaničke grupe SRS, a na osnovu člana 82. stav 6. nije stav 2, ali dobro, molim Narodnu skupštinu da utvrdimo kvorum za rad. Izvolite. Povreda Poslovnika, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Pozivam vas, u smislu stava 6. istog člana, da nam obezbedite računarsku evidenciju ko je bio prisutan prilikom utvrđivanja kvoruma, jer i okom kada se prebroji toliko ne postoji koliko ima na ekranu. Pa, da vidimo, molim vas, ko ubacuje tuđe kartice i ko ... [[Žagor.]] Da li mogu da mu odgovorim? Nema ni potrebe, u pravu ste.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju, pošto je govornik pokazao poštovanje Poslovnika i nije odgovarao sa govornice. Po prethodno iznetom zahtevu, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe dobiće računarski izvod sa utvrđivanja kvoruma. Da li se još neko javlja za reč u raspravi o članu 2. i amandmanu narodnih poslanika Velimira Simonovića i Radeta Bajića, da li ima još prijavljenih? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o telekomunikacijama u svojim odredbama člana 3. predviđa načela na kojima se zasniva regulisanje odnosa u oblasti telekomunikacija. Mi u SRS smatramo da određena načela ovde prezentirana u odredbama člana 3. ne treba da stoje za čitavu oblast telekomunikacija. U amandmanu sam predvideo da se tačke 1) i 2) predloženih načela ovog člana Predloga zakona brišu zato što definicija tačke 1) i tačke 3) pre mogu da budu razlozi za stvaranje preduslova i uslova iz telekomunikacione oblasti, jer načelo koje treba da prožima ceo zakon u smislu konzistentnosti, u ovim tačkamane bi trebalo da stoje. Istim amandmanom predložio sam da u tački 5) ovog člana reči "obezbeđivanje maksimalnog" budu zamenjene rečima: "garancija minimalnog". O čemu se ovde radi? Potrebno je da i u ovoj oblasti telekomunikacija bude predviđen određeni standard ispod koga neće moći da se ide po pitanju regulisanja oblasti telekomunikacija, mreže, usluga itd. Ispod tog standarda ne bi mogla ova oblast da funkcioniše. Naravno, razvojem tehnologije u telekomunikacionoj oblasti, standard može biti i viši po kvalitetu nego sada. Zbog toga bih pre svega rekao da po pitanju ove tačke 5) člana 3, a u sistemu predviđenih načela i principa celog ovog člana, može čak i da se prihvati iz obrazloženja što ste dali.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovim amandmanom hteli smo da ovaj član očistimo od nečega čemu nije mesto u ovom članu, jer tačke 1) i 2) u stvari nisu načela. Načelo po definciji je neki princip, neko pravilo ponašanja kojim se reguliše način postupanja, opšteprihvaćeni način postupanja, ali ovde se radi o željama koje, eventualno, u nekoj varijanti mogu da budu ciljevi koji žele da se postignu. Tome mesto nije ovde. Kada se nešto kao princip ili kao nečelo promoviše, onda se uvek kaže - minimum, a nikada maksimum, jer maksimum je nešto što je limitirano, prema njemu se uvek teži. Ako se u startu kaže da je potrebno obezbediti maksimum, a ne postoje tehničke mogućnosti,u našoj telekomunikacionoj mreži ne postoje mogućnosti, to je sasvim evidentno, onda reč - maksimum praktično ništa ne znači, već bi trebalo da se promeni da ona bude minimum nečeg mogućeg, nečeg što obezbeđuje normalno, pristojno, optimalno funkcionisanje itd. Verovatno da je u okviruovog člana trebalo da bude mesta i za neka načela, neke principe koje koristite u onom drugom delu kada se tiče radiostanica i radiofrekvencija, zato što je ovo uvodni član; dajete načela na kojima se zasniva ceo zakon, pa nema potrebe da se posebno grupišu načela za telekomunikacije, a posebno za ovaj drugi deo koji je takođe predmet regulisanja ovog zakona. Što se tiče ovih načela, smatram da ste morali da ugradite i neka druga načela koja obavezuju sa gledišta postupka ostvarivanja prava, postupka zaštite interesa, mnogo značajnija, a ovo što ste naveli kao nečelo,ako se posmatra do krajnjih konsekvenci i kroz sve odredbe ovog zakona, vi onda niste dosledni. Vi niste dosledni, jer vrlo često imate odredbe za koje ne može da se kaže na kom načelu su zasnovane, već pre počivaju na nekoj želji. Želje su nešto u domenu politike, moguće, ali kada je u pitanju zakon, kada je u pitanju pravo, onda tu nema baš prostora za želje, već za suvoparne norme poneki put, ali norme, pravila koja moraju da se poštuju i načela definišu duh propisa, duh zakona. Ovde toga nema. Verovatno je i to razlog ovih stotinak amandmana, da ne računam onu grupu amandmana oko pokrajine, zato što nije do kraja razrađen bilo koji od ovih navodnih principa, a kažete da na njima počiva ovaj zakon. Verujte, kada se nešto prevodi, u njihovom jeziku ovo ima potpuno drugačije značenje. Prosto mi je drago što niste prevodili nešto iz zapadno-evropskog pravnog sistema, jer sasvim je moguće da neke stvari koje su kod nas isključivo rezervisane za zakon, kod njih ministar reguliše svojim direktivama, vrlo značajne oblasti. Ako bi u nekom prevodu to prevalili kod nas na naš pravno-politički sistem, to bi bio haos, to bi bila prava samovolja, to bi bila diktatura i tako bi se protumačilo zbog značaja našeg pravnog sistema i nekompatibilnosti dva politička sistema. O tome mora da se vodi računa. Nekada je Javno preduzeće PTT saobraćaja, a to je vama poznato, vodilo računa o pravnim normama, bili su oprezni da ne prekorače neka ovlašćenja, pa čak i kada su bili najveći monopolisti, brutalni monopolisti, jedini, praktično jedino javno preduzeće koje je sprovodilo sve i svašta. Ipak su se držali nekih principa. Moram da kažem da su okružni sudovi, pa i opštinski u upravnim sporovima zbog smetanja poseda vrlo često donosili presude protiv Telekoma, pogotovu kada su u pitanju službenosti, realni tereti itd. Na ovaj način vi to sve devalvirate.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Mucić. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijavljenih za učešće u raspravi? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Bora Stanimirović. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijavljenih za učešće u raspravi? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić i Bojan Kostreš. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na isti član 5. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se odbije, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ovlašćeni predstavnik Skupštine nije tu. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na sednici Odbora za saobraćaj i veze amandman na član 5. povukao je narodni poslanik Velimir Simonović. Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Vlada Republike Srbije i narodna poslanica Vjerica Radeta. Odbor za saobraćaj i veze prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić i Bojan Kostreš. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv Glave II, podnaslove iznad člana 7. i na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Branislav Vakić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o telekomunikacijama koji glasi: "Naziv glave II Republička agencija za telekomunikacije, podnaslov 1. Pravni status - osnivanje i član 7. briše se". Srpska radikalna stranka protivi se osnivanju agencije i smatra da sve stručne i inspekcijske poslove mora obavljati Ministarstvo, odnosno organi Ministarstva. Nema države na svetu koja ovako važne poslove, poslove telekomunikacija, prepušta nekakvim tzv. nezavisnim agencijama. Srpska radikalna stranka poziva poslanike da prihvate ovaj amandman. Mi mislimo da bi najbolje bilo da Vlada povuče ovaj zakon, popravi ga i u izmenjenom tekstu dostavi poslanicima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Mi iz principijelnih razloga predlažemo da se ovaj član i celo ovo poglavlje briše, ali pošto ste već pretpostavljam napravili politički dogovor i ovaj član će verovatno da prođe, samo da vas blagonaklono upozorim, na strani 6, uvodna rečenica - kao samostalna, odnosno nezavisna organizacija. Kada se kaže samostalna pa stavi zapeta, pa odnosno, onda reč nezavisna treba da bude sinonim za onu reč ispred zapete. To je nemoguće u našem pravno-političkom sistemu. Ne znam ko vam je pisao ovo. Samo su sudovi samostalni i nezavisni organi. Vi ste ovde rekli - agencija je samostalna, odnosno nezavisna. Ovo "odnosno" tumačite kao "ili". Ne može ili - ili; ili je samostalna, ili je nezavisna; ne može da bude - odnosno nezavisna. U tom prostoru se kreće vaše viđenje ove agencije kao prosto jedne nevladine organizacije u kojoj sve može. Ona donosi propise, ona propisuje standarde, ako ne ovo, onda će ono i to je taj saobraćajac na raskrsnici. Kada dođeš do raskrsnice tek onda znaš koji si prekršaj napravio, a prekršaj si napravio kada si uključio kola i krenuo da voziš. Ne može tako u zakonu. Kod nas nešto tako ne može da bude napisano u zakonu. Hoću nešto da kažem u vezi poslaničke grupe koja je napravila intervenciju, a koja se tiče stava 2. Tu se kaže: "Agencija je samostalni pravni subjekat i funkcionalno je nezavisna od bilo kog državnog organa, kao i od svih organizacija i lica koja se bave telekomunikacionim mrežama, sredstvima ili uslugama." Ako je toliko nezavisna od svega, šta onda radi. Napisali ste, kada se njoj neko obrati oni kažu - ne dolaziš u obzir, mi nećemo ništa da radimo, mi smo samostalni, nezavisni i nemamo nikakvu obavezu ni prema kome. To piše u ovom stavu što ste vi napisali. Možda ste vi nešto drugo mislili, možda ste nešto drugo želeli, ali to ste napisali. Upravo zbog onoga na početku što je rečeno - neko je čitao, pa nije pročitao. Pročitajte šta ste napisali. Ili je samostalna, ili nezavisna. Ako je samostalna, onda je to jedna druga stvar, vezana je za zakon i za propise, ali vi imate agenciju koja nije vezana ni za jedan propis. Ona sama pravi propise, totalna dispozicija jedne agencije koja može sve i svašta. Ti si monopolista, ti nisi monopolista i ako bi išli sa primenom propisa o monopolu imate funkcionalni monopol, imate regionalni monopol i neko može da bude monopolista u Beogradu, a da nije monopolista u Nišu zbog usluge, a neko može da bude monopolista zbog mreže. Ko to treba da reguliše? Agencija. Na osnovu čega? Na osnovu nekog svog ovlašćenja. Ako je nezavisna, onda kako prihodi, kome ona podleže, kome ona odgovara i zašto bi prihodi bili samo njeni, zar to nisu prihodi budžeta. Ko je njih ovlastio da oni budu samostalni i nezavisni i u pogledu prihoda, razreza, uzimanja itd. Ne znam da li ste vodili računa o tome. To je krupna primedba. Gospođo Čomić, koliko vidim Nataše Mićić nema, a ovde u listingu stoji da je ona glasala. Molim vas, na osnovu člana 116. stav 2 - za narodnog poslanika koji koristi identifikacionu karticu drugog narodnog poslanika itd, vidite nekako da primenite ovu odredbu, pa sami sebe kaznite.
Narodni poslaniče, vaša preporuka drugima - da pročita ali da zna šta čita - prvo treba da bude primenjena na vas. Dakle, kartica predsednice Narodne skupštine je registrovana posebno, toj kartici se ne računa vreme provedeno u sali Narodne skupštine i nije bilo glasanja. Dakle, sada vam izričem upozorenje zbog zloupotrebe vremena potrebnog za ono što treba da bude utrošeno na raspravu o amandmanu, pa vas molim da u sledećem javljanju vaše vreme od pet minuta koristite za raspravu o amandmanu, a kao zamenik predsednika poslaničke grupe da se javite, pročitate Poslovnik i izreknete svaku meru povrede Poslovnika za koju smatrate da treba. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Gospođo predsedavajuća, mi nismo u školi. Nemojte da nam pretite i nemojte da nas upozoravate.
Molim vas da ne iznosite neistinite činjenice za govornicom. Ništa od onoga što je rečeno nije bila ni pretnja, nije bilo ni obraćanje mimo Poslovnika. Podsetila sam narodnog poslanika da kada već sa punim pravom upozorava druge, da to isto pravilo primeni i na sebe. Vas molim da u obraćanju o povredi Poslovnika govorite o povredi člana Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo predsedavajuća, član 101 - održavanje reda na sednici, članovi 102, 103. i 104. itd, sve u poglavlju 4: "O radu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Zbog povreda reda na sednici predsednik Narodne skupštine može da izrekne meru opomene, oduzimanje reči ili udaljenja sa sednice." Ne znam šta znači upozorenje u smislu ovog poslovnika, osim eventualno neke pretnje. Obogatili ste verovatno rečnik i odredbe ovog poslovnika, ali moraćete to izmenama i dopunama Poslovnika da ugradite u ovaj poslovnik, pa da koristite tu meru. Što se tiče računarskog izvoda koji smo tražili o broju prisutnih poslanika, koji su dali kvorum za nastavak sednice, sednici u vreme utvrđivanja kvoruma nisu prisustvovali Dušica Anđelković, Neda Arnerić, Anita Beretić, Vlastimir Budimirović, Aleksandra Joksimović, Bojan Kostreš, Milan Marković, Nataša Mićić - i ne postoji u Poslovniku ništa što se posebno odnosi na predsednika Narodne skupštine u smislu da njena kartica mora da bude stalno u poslaničkoj jedinici ili mi vi recite u kom to članu Poslovnika piše - zatim, Srđa Popović, dr Živorad Raković, Alen Selimović, Aleksandar Stefanović, dr Predrag Stojanović, sasvim dovoljno. Da tražim od vas da prebrojavate poslanike, nije mi to cilj. Mi možemo da nastavimo da radimo čak i da svi vi izađete, jer smo uložili amandmane i hoćemo da ih obrazložimo da bi oni ušli u stenogram. Jednog dana će se taj stenogram čitati. Neko će biti zainteresovan kako je radila ova skupština u vreme dok je DOS bio na vlasti. Dakle, nemojte da mislite da nama smeta što vas ovde nema 84. Nama je drago što vas nema 84, ali izlazimo samo da vam ukažemo na tu činjenicu da bi to bilo zapisano. Vi pokazujete zaista neverovatnu nervozu ili nerazumevanje materije koju gospodin Krasić ovako stručno obrazlaže, pa verujem da je nekima teško da prate. Zaista je to na malo višem nivou od nivoa mnogih koji to slušaju.
Član 102. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije jasno kaže - ako poslanik i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu; dakle, imam prava da upozorim da se ne govori o pitanju koje nije na dnevnom redu. Vaše poimanje listinga, upotrebljeno na takav način da čitate imena narodnih poslanika po vašem slobodnom odabiru, vaše je pravo, a ti poslanici su svojom karticom konstavovani, na listingu su bili prisutni. To što ste vi izneli za govornicom ne predstavlja ništa više osim vašeg izboranačina na koji se koristi poslaničko pravo. Da li hoćete da se Administrativni odbor izjasni? (Da.) Administrativni odbor će se izjasniti o povredi članova Poslovnika koje je izrekla narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS. Da li se povodom amandmana o nazivima iznad člana 7. i člana 7. neko javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na amandman koji su na član 7. zajedno podneli narodni poslanici Dragan Todorović i Žarko Obradović. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Podnosilac amandmana nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Mi predložemo brisanje ovog člana iz potpuno principijelnih razloga, pošto imamo drugačiju koncepciju kako to treba da izgleda, da stručne poslove treba da radi ministarstvo, a ono što bi bilo suzbijanje monopola i eventualno dodela tih dozvola, to treba da radi posebna komisija, formirana pri ministarstvu, prilično udaljena od ministarstva, ali da to bude makar u jednoj istoj funkciji. Ali, to je već nešto drugo. Mi predlažemo da se ovaj član briše, i ujedno, pošto će verovatno to većina da preseče i da odluči kako da bude, ujedno da vam ukažemo na nedostatke u članu 8. Predloga zakona. Ovim članom vi definišete praktično pravni subjektivitet jedne agencije. Znate, ako je ta agencija pravno lice,ako treba da bude upisana u neki registar i otpočne da radi, onda je neophodno makar minimalno poštovanje odredbi koje se tiču svakog pravnog lica. Praktično, vi ovde imate upravni odbor i imate nešto što bi se zvalo stručna služba agencije. Da biste registrovali pravno lice treba da imate još neke druge organe, treba da imate i odgovorno lice. Praktično, napravili ste jednu zbrku: upravni odbor je kolegijalni organ, a u nekome od kasnijih članova vi kažete da predsednik ima prava i dužnosti direktora preduzeća itd. Ali, na bazi ove odredbe teško da možete kod suda da registrujete agenciju, nećete biti u mogućnosti da registrujete agenciju jer vam fali sve ono što je potrebno za jedno pravno lice da bi se registrovalo. Verovatno odgovarajućim intervencijama možete nešto da postignete, ali vam kažem da u ovoj odredbi postoji ta manjkavost i taj nedostatak. Posebno je problematičan poslednji stav, gde govorite o mogućnosti da upravni odbor angažuje domaća i strana pravna ili fizička lica za pojedine stručne poslove. Mi iz SRS se najviše plašimo toga i angažovanja tih stručnjaka, jer je očigledno da je to manir prisutan i u ostalim ministarstvima i posebnim stavkama budžeta, zaključenje ugovora, posebne usluge po ugovoru itd. Budite uvereni, ako vam je agencija samostalna i nezavisna i budete koristili usluge nezavisnih stručnjaka, odavde i iz inostranstva, onda se neće razlikovati ništa od Saveznog ministarstva za veze, onog prethodnog, pre 5. oktobra 2000. godine, neće ništa da se razlikuje. U tim stručnim i konsalting uslugama budite uvereni da će među uslovima za obavljanje delatnosti koje bude propisala agencija biti i takvih uslova koji neminovno znače obezbeđenje opreme samo jednog proizvođača. Zapamtite, samo jednog proizvođača. Ovo što je vraćeno kad je u pitanju "Telekom" za 300 miliona, a što realno vredi milijarde, tek treba da se odmota. Zašto bi Italijani nešto što vredi milijardu prodali za 300 miliona? Nađite vezu između te činjenice, samostalnosti agencije i mogućnosti da angažuje sve i svašta i neke nazovistručnjake, da preporuče samo opremu nekih proizvođača da bi direktno ušli u uslove koje propisuje agencija.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 9. i na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odborpredlažu da se ovaj amandman odbije. Da li podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ceo amandman koji sam u ime SRS podnela na član 9. i na naslov odnosi se na 99% ekspozea, ako to tako može da se nazove, ministra gospođe Marije Rašete-Vukosavljević, jer je ona danas u kratkom vremenu od šest minuta, koliko je govorila, govorila samo o agenciji. Pa, niste uspeli sve za tih šest minuta, gospođo Rašeta, da pročitate i da nam obrazložite zašto taj monopolski položaj agencije i tačno je da ste rekli - nadorgan. Ispravljali ste i odmahivali odrečno, a da se niste uopšte danas u toku rasprave, ni u načelu, ni u pojedinostima, javljali za reč, da to eventualno potkrepite novim dokazima. Gospođa Gordana Pop-Lazić, zamenik šefa poslaničke grupe, kao iskusan pravnik i kao neko ko odlično, široko tumači celokupnu pravnu oblast rekla vam je da to nikako ne može da bude nikakav nadorgan. I da on to jeste, i da ne može da bude, vi to dobro morate da znate, i ovi vaši poslanici koji baš ništa ne čitaju i pojma o životu nemaju, ni šta se ovde radi, ni o čemu se priča,oni bi morali da znaju, baš kao i vi, gospođo Rašeta, da postoji Zakon o koncesijama, a to je onaj isti zakon koji nekako u isto vreme, kada vama nije došao ovaj zakon na dnevni red, nije prošao, jer niste obezbedili skupštinsku većinu. Taj stari Zakon o koncesijama, koji je još uvek na snazi, i zakon koji se priprema, dovoljan je razlog da se prihvati amandman SRS na član 9. zbog toga što po tom zakonu i po onome koji se priprema Vlada donosi odluku o koncesionaru. Nikako niste mogli ono što treba da bude striktna nadležnost vašeg ministarstva da prebacite na agenciju koja se ustanovljava i samo je jedna u nizu. Ovde mnogo stvari nama smeta,mnogo je tehnički loše urađenih i spornih stvarikod nadležnosti agencije. Pre svega, agencija ne može uopšte, po Ustavu naše zemlje i po pozitivnim pravnim propisima, da opstane, da se bavi upravnim sporovima. Tačka 14) o radu agencije kaže - "rešava sporove, u slučajevima predviđenim ovim zakonom odnosno aktima Agencije, između korisnika i telekomunikacionog operatora i između telekomunikacionih operatora". Upravni spor u prvom, drugom i trećem stepenu ne može u ime nadležnih sudova da vodi nekakva agencija. Sa druge strane, tačno je da je sporno da Agencija bliže uređuje obavljanje delatnosti u oblasti telekomunikacija. Mi našim amandmanom tražimo da se briše reč: "naročito". To tražimo iz prostorrazloga što se već tu vidi monopolski položaj agencije kao takve, koja nije mogla da bude ustanovljena, zbog suprotnosti sa Ustavom, Zakonom o koncesijama i Zakonom o ministarstvima; tu je reč "naročito" tendenciozna i potpuno nepotrebna. Što se tiče tačke 5), mnogo bi moglo da se govori o svim ovim nadležnostima agencije. Tačka 5) kaže - "bliže uređuje uslove korišćenja radio frekvencijskog spektra i priprema predloge Plana namene radio frekvencijskih opsega i Plana raspodele radio frekvencija". Gospođo Rašeta, sinoć ste potencirali u centralnoj informativnoj emisiji na RTS-u, a danas reč o tome niste rekli za skupštinskom govornicom, a radi se o nacionalnim frekvencijama za televizijske stanice, iako je to direktno vezano za nedavno usvojeni Zakon o radiodifuziji. Mogli ste o tome da upoznate poslanike i javnost koja to na kašičicu prati. Rekli ste da uslove ispunjava samo RTS, pažljivo sam pratila, i da je moguće, zbog gledanosti na području cele državne zajednice i tehničke opremljenosti, da to uradi televizija bivšeg čelnika JUL-a, koji nije mogao nikako nama poslanicima u prošlom sazivu Savezne skupštine da objasni odakle mu novac, dakle, Željka Mitrovića, koji je pod vašom direktnom kontrolom. Sporan je deo programa i verujem da ćete mu vi, pošto vam on sada verno služi u hajci i u kampanji koju sprovodite, a naročito se tiče predsednika SRS, omogućiti da ispuni dodatne uslove, da stvara profit i da se enormno bogati dok narod nema šta da jede i ostaje bez posla.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Zamolio bih predlagača da samo pogleda član 9, šta su napisali. Kada se kaže nadležan, misli se na organ. Organ je nadležan da nešto uradi. Vi ste ovde napisali "agencija je nadležna", kao da je pravno lice nadležno. Možete da zamislite - pravno lice "Frikom" je nadležno da pravi sladolede! To tako ispada, kako ste vi napisali. Znači, kada se kaže reč nadležnost, onda se misli na neki organ ili organizaciju koja vrši javna ovlašćenja. Vi ste ovde rekli da je agencija nadležna, a to je pogrešno i praktično to ništa ne znači. Dalje, mi smatramo da sve ovo što ste naveli treba da bude nadležnost Ministarstva za poslove telekomunikacija. U prilog tome je i tačka 18). Vi ste ovde naveli da donosi tehničke propise. To su standardi. To Ministarstvo treba da radi. Ono treba da propiše standarde, kao što Ministarstvo građevine propisuje standarde kad je u pitanju građevina; kad je u pitanju oblast zaštite životne sredine takođe postoji nadležno ministarstvo koje propisuje standarde, iako postoji i tamo neka agencija. Znači, sve ono što je struka, tehnički propisi, standardi, to mora da propisuje nadležni državni organ, da bi tako taj propis dobio obavezujuću snagu. Ukoliko to propiše ovakvo regulatorno telo, postavljeno da ne odgovara nikome, ne zavisi ni od koga i može sve, prepuno kapaciteta vlasti kad je u pitanju telekomunikacija, dolazimo u situaciju da nemamo pravni poredak kad je u pitanju ova vrloznačajna oblast. Verovatno se slažete da u tački 1) reč "naročito" apsolutno ništa ne znači. Apsolutno ništa neznači da se sa tom rečju nešto posebno ističe, kad je to redovan posao koje bi, po logici stvari, moralo da radi Ministarstvo. Naravno, mi nismo amandmanom obuhvatili još neke stvari. Postoji tu još najmanje sedam tačaka koje bi, ako se sledi naš amandman, morale da budu u nadležnosti Ministarstva;ovde su ti poslovi dati agenciji. Pošto su našiamandmani više upućujući i nešto što upozorava predlagača koliko zakon ima manjkavosti, koliko je nedorečen, nadam se da ste shvatili što nismo do krajnjih konsekvenci razvili ovu osnovnu ideju kojom, praktično, predlažemo da ovo bude u nadležnosti Ministarstva. Još jedanput vas upozoravam da i u ovom članu, kao i u nekoliko narednih članova, imate isprepletane odredbe koje agenciji daju i prvostepenu, i drugostepenu i apsolutnu nadležnost da rešava o nekim stvarima. To nije dobro i tako nešto ne sme da se da ni jednom organu. Takvo pravo ne poseduje čak ni Republička skupština. Budite uvereni da čak ni Republička skupština ne raspolaže sa tim kapacitetom vlasti. Opasno je, zapamtite, opasno je, jer će preko takve agencije sa ovakvim, kako vi kažete, nadležnostima, u stvari se radi o poslovima i ovlašćenjima, sve i svašta da se dešava na našem tržištu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za saobraćaj i veze je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li želi reč podnosilac amandmana? Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić. (Milka Marinković, sa mesta: Ne lupaj.)
Gospođo predsedavajuća, mislim da je krajnje vreme da gospođici Milki sad izreknete opomenu ili hoćete incidentnu situaciju u Skupštini. Ne može da vređa i da dobacuje dok još idem iz klupe i nisam došao do govornice. Stvarno više nema smisla. U sali je ukupno 52 čoveka. Tolerišemo vam 85 kartica. Dozvoljavate jednoj nevaspitanoj osobi da dobacuje sve vreme. Stvarno više nema smisla. Ili upristojite ovu skupštinu ili da prekinemo zasedanje.
Narodni poslaniče, molim vas da sa punom koncentracijom obratite pažnju na temu vašeg amandmana. Imate vaših pet minuta i niko ne sme da vas ometa u onom što imate nameru da iznesete na sednici Narodne skupštine. To se odnosi na poslanike iz svih poslaničkih grupa. Molim vas da dopustimo narodnom poslaniku da započne izlaganje.
Donošenjem ovakvog zakona i davanjem ovakvih ovlašćenja jednoj agenciji, vi samo što niste stavili sliku Bebe Popovića i da sva ovlašćenja date njemu u ruke, da vam on lepo vaspitava urednike, novinare i da on raspolaže svim frekvencijama i uzme svu vlast na tom polju u ovoj državi. Dati jednoj grupi ljudi, da li je njih tri ili pet u upravnom odboru, ovolika ovlašćenja, da raspolažu jednim resursom tako bitnim za jednu državu, neprihvatljivo je za SRS. Pogotovo što se neka ovlašćenja daju ovoj agenciji iznad ovlašćenja koja ima bilo koje ministarstvo. Ova agencija će, ionako tunel bez izlaza stvoren u medijskom prostoru Srbije, zatvoriti i sa one strane, sa koje je bio otvoren ulaz, jer nema izlaza iz ovog tunela u koji ste doveli Srbiju. Totalno na polju telekomunikacija monopol, on će uništiti i ono malo konkurencije što se bar nazirala, nije imala mogućnosti da se afirmiše, ali se nazirala da bi mogla da postoji sutra. Vama uopšte ne vredi ukazivati na greške koje činite, vi mislite da ćete ostati još dugo na vlasti. Ostaćete na vlasti još par meseci, to vam je neki plafon, a posle toga kad vam drugi budu primenjivali ovakve zakone... pa Slobodan Milošević je bio beba u kolevci što se tiče demokratije u odnosu na zakone koje vi donosite.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč?
Ovim amandmanom hteli smo da skrenemo pažnju predlagaču da nije dobro da se agenciji daju ova ovlašćenja. Zbog čega? Praktično sa ovim ovlašćenjima agencija postaje najveći monopolista. Neko ko raspolaže tolikom snagom, moći do apsolutnog monopola, nije u mogućnosti da bude objektivan, nepristrasan i da primenjuje antimonopolske propise. Ako već imate nameru da vam ovaj član ovako prođe, budite uvereni da sve što ste ovde naveli može da se tumači kao mera i aktivnost kojima se sprečava zloupotreba monopola. U ovoj oblasti, po funkcionalnoj definiciji, imamo dva monopola: monopol Telekoma, prirodno nastao iz činjenice nasleđenog pravno-političkog sistema i razvoja telekomunikacija; i monopol od pre desetak godina u oblasti mobilne telefonije, drži ga Mobtel, koji je takođe na neki način monopolista. I svako ko ima ekskluzivnu licencu je monopolista; čim ima svoju mrežu, mogućnost da odluči o tome ko ima pristup na njegovu mrežu, ko može preko njegove mreže da nudi usluge i definiše uslove. Ovim amandmanom samo želimo da vam skrenemo pažnju da je u oblasti telekomunikacija nama potreban organ da sprečava sve vrste zloupotrebe monopola. A on je prisutan i verovatno mora biti prisutan. Kažite ko u vašoj verziji treba da razvija novu fiksnu telefoniju. Nema ideje. Da li je to elektroprivreda, da li je to železnica ili neki treći operater? Koliko ova država želi da razvija fiksnu telefoniju? Bez fiksne mreže nema ni mobilne, nema razvoja telekomunikacija. Zato obratite pažnju, monopol mora da bude prisutan. Pitanje je koliko treba da se suzbije, kako da se spreče zloupotrebe korišćenja tog monopola. Nekada je postojao antimonopolski zakon, koji nije bio dobar. Postojala je antimonopolska komisija, koja nije bila dobra jer je bilo sijaset podzakonskih propisa koji su sputavali njen rad. Verovatno ova vlada u svom programu ima formiranje nekog antimonopolskog tela za suzbijanje monopola. Pa, mi u svim oblastima imamo monopole. Monopol u oblasti telekomunikacija, gde su profiti vrlo značajni, gde postoji veliko interesovanje, gde se stalno razvijaju nove tehnologije, naravno da zaslužuje posebnu pažnju. Ovako kako ste postavili ovlašćenja u borbi protiv zloupotrebe monopola, dali jednom organu, koji je iznad svih, nadorgan, to samo znači da ste uspostavili monopol nekog organa, organizacije ili pravnog lica; ono će praktično da podstiče nove monopole, jer može da propisuje, kontroliše, odlučuje. Doduše, ne može da kažnjava i dobro je što ne može. Ali, nema veće kazne ako je korisniku uskratio neku uslugu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pre nego što nastavimo raspravu u pojedinostima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želim da vas obavestim da sam na obrazložen i jednoglasan predlog Vlade, a u skladu sa obećanjem koje smo dali našim građanima da će vanredno stanje trajati samo onoliko koliko je to neophodno, donela odluku o ukidanju vanrednog stanja. Dakle, Srbija nije više u vanrednom stanju. [[Aplauz.]] Nastavljamo raspravu u pojedinostima. Na naslov i podnaslov iznad člana 11. i na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Ima reč podnosilac amandmana narodni poslanik Milorad Mirčić.
Izvinjavam se, malo sam uzbuđen, ova informacija, koju sam sada dobio, stvarno me je potresla. Jednostavno ne mogu da skrijem svoje uzbuđenje. Pa, moram da drhtim zato što je Srbija bila u vanrednom stanju. A u kakvom bi ti, Milojko, bio stanju, kad je Srbija bila u vanrednom? Naime, mi pokušavamo amandmanima da koliko toliko poboljšamo ovaj zakon. Predlažemo da se u članu 11. umesto upravnog odbora stavi naziv - komisija. To zato što sam naziv - upravni odbor, a i sadržaj ovog člana, govore da se daje na upravljanje nekom o čijim članovima će odlučivati Vlada, a samim tim se briše diskreciono pravo ministarstva da ono kao jedino merodavno odlučuje ko će biti član tog upravnog odbora. Zašto to radimo? Ne zato što imamo poverenje u ministarstvo. Mi radikali smo izgubili poverenje u ministarstvo još na početku kada nam je ovde ministar tvrdio kako je dotični gospodin, koji asfaltira Srbiju, društveno korisna ličnost. Ovo je jako opipljiva tema i ovo je telo koje bukvalno odlučuje o velikim finansijskim potencijalima, sa kojima raspolaže Republička vlada, odnosno Srbija. Predlagač kaže da članove upravnog odbora predlaže... naime Vlada kaže da osim ministarstva mogu i strukovna udruženja i raznorazne organizacije da predlažu članove upravnog odbora. To je nešto što je samo po sebi u koliziji. Ako operateri predlažu člana upravnog odbora, oni preko tog člana upravnog odbora imaju uticaja. Najbolje je, gospođo ministre, da pročitate taj zakon, a ne da mi klimate glavom. Mada to može biti znak odobravanja, ali ne radi se o zakonu to što odobravate. Nelogično je da udruženje, s njim bi trebalo ovaj upravni odbor da ima neke partnerske odnose, ima predstavnika u odboru. Drugo, mi razumemo potrebu da se sve ove ingerencije prenose na agenciju ili upravni odbor. Stvarno je nezgodno da Vlada, koja ima 18 političkih stranaka u svom sastavu, bude ta koja će odlučivati. Ko će vas sve podmiriti? Nema toga ko može da vas podmiri. Ovi iz Demokratske stranke jedva vas trpe, vas male i ove u Skupštini, a ne kada bi odlučivali o ovome što bi trebalo upravni odbor, pa je Vlada predložila da bude u upravnom odboru pet članova. Gospodo, nemojte zameriti, ali reći ću imena koja zadovoljavaju ove stručne kvalifikacije. Predsednik upravnog odbora mogao bi da bude, Draško Petrović očito po ovome ne ispunjava uslove, a pošto predsednik upravnog odbora ujedno zamenjuje i direktora niti profesor Hiber, verovatno jedna osoba koja dolazi iz Niša. To ćete videti, pošto po stručnim kvalifikacijama odgovara, a ove ostale ćete rasporediti u ova tri preduzeća u sklopu telekomunikacija, a to su ova fiksna, mobilna i Internet. To će biti tri preduzeća, tako da će biti zadovoljeni i ovi mali. (Predsednik: Peti minut.) Zbog toga mi, srpski radikali, suštinski ne predlažemo samo da se promeni naziv, da ne bude upravni odbor nego komisija, nego i način izbora članova upravnog odbora.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Mi predlažemo promenu ovog člana. Naravno, dobili ste tekst našeg amandmana. Svaka vlada bi jedva dočekala da ovo stoji u zakonu. Nažalost, ova dosmanlijska vlada ne želi da ovo bude napisano u zakonu, a naš predlog je otprilike tako da predsednike i članove imenuje i razrešava Vlada Republike Srbije. Zašto? Zbog toga što Vlada Republike Srbije izvršava zakone. Zakone ne izvršava Narodna skupština. Izbor funkcionera, članova nekog organa itd. je izvršni deo aktivnosti i to pripada po definiciji Vladi. Kao što Vlada sprovodi neki zakon, tako i bira ljude za neki organ propisan tim zakonom. Narodna skupština izuzetno to radi i u tačno određenim slučajevima koji su Ustavom predviđeni, sudije, tužioci, a verovatno će biti i guverner Narodne banke Srbije itd. Kada su u pitanju podorgani, organi izvršne vlasti, onda Vlada sprovodi zakon, ona izvršava zakon. Na čelu te izvršne vlasti je Vlada. Izvršenje zakona jeste da se obrazuje ova komisija koju mi predlažemo. U krajnjem slučaju, ako zadržite agenciju, i predsednika i članove upravnog odbora agencije treba da bira Vlada. Ništa to nije opasno. Zbog čega? Vlada snosi punu odgovornost za vođenje unutrašnje i spoljne politike. Ne može agencija da snosi odgovornost. Vlada odgovara za rad svih organa uprave, Vlada odgovara za ekonomsku politiku, da li je bilo inflacije, da li nije bilo inflacije, da li je ovaj organ dobro radio, da li je ministarstvo dobro radilo, da li su se zidali stanovi, da li su se gradili putevi itd. Na ovaj način, ova vlada kaže, mi bismo hteli nešto, ali neka to bude tamo, agenciji, pa mi ćemo da menjamo članove agencije kada dođe vreme, naravno kada ne završe nešto po nalogu Vlade ili koalicione većine. I onda će opet kao sa ovim sudijama, kad smo mi rekli, nemojte da ih birate, oni su odgovorili, ne, oni su predivni. Prošlo je pola godine i nisu završili ono što su od njih očekivali i kažu, mi ih menjamo; nalazimo predmet PP taj i taj, nije zalepljena taksena marka. Ne želimo mi to tako, znamo mi tu igru i onda kažemo, Vlada formira komisiju i Vlada snosi punu odgovornost za sve što se radi u ovoj državi, što je u domenu izvršne vlasti. Druga stvar, mi kao opoziciona stranka volimo ovo rešenje. Zašto? Mi da smo na vlasti, mi bismo ovo prihvatili, da snosimo punu odgovornost, jer nama ne bi bilo sasvim svejedno kako će da radi agencija. Mi vodimo jednu politiku, a agencija vodi neku treću politiku. Ne verujem da to i ovoj vladi odgovara, da nema nikakvog uticaja na vođenje te politike. Ovo je dobro i zbog jedne stvari koja mora napokon kod nas da zaživi. Znate, prilikom svakih izbora, verovatno i promene vlasti, velika seoba naroda nastupa. To je potpuno normalno. Seli se administracija, sele se funkcioneri, sele se političari, napušta se, dolaze neki novi. To je prirodni proces. Bez obzira kakav zakon da se usvoji, neka vam prođu i ove odredbee o tome kako će Narodna skupština da bira članove i predsednika upravnog odbora. Svaka nova vlast promeniće ih za pet dana, u to budite sigurni. Nije bitno, neka dođe Murta neki, mora da ih promeni. Ako želi diskontinuitet sa ovom vlašću, mora da promeni. Ona preporuka što ste dobili od međunarodne organizacije za Internet provajdere i servise itd, gde se kaže odredite različite načine za mandat, da ne bi nova vlast menjala, prevarili su vas. Kod njih se menja čim se promeni vlast. (Predsednik: Peti minut.) Zašto se u Srbiji to ne bi promenilo na bazi demokratskih principa za koje smo se borili i ugradili ste ih za protekle dve godine.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela Skupština APVojvodine. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Hristodulo. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Zahvaljujem. U članu 11. Predloga zakona o telekomunikacijama, republička agencija za telekomunikacije je definisana kao samostalna i nezavisna organizacija koja ima funkciju, u suštini, regulatornog tela u oblasti telekomunikacija. Njoj su poverena određena javna ovlašćenja, odnosno gotovo svi poslovi vezani za uređivanje odnosa u oblasti telekomunikacija. Smatram da je značaj koji ta agencija ima u tolikoj meri izuzetan, da sastav i način izbora organa agencije, onako kako su definisani u članu 11. Predloga zakona, nisu dovoljni da obezbede da ova organizacija bude stvarno nezavisna od državnih organa i njihovog potencijalnog uticaja na faktičko uređenje odnosa u oblasti telekomunikacija. Dakle, za razliku od prethodnih predlagača, suprotno predlažem, da se ta nezavisnost koja je naravno neophodna i potrebna ojača još više. Izmenom člana 11. Predloga zakona predlažem nov sastav i način izbora upravnog odbora agencije, pre svega povećanje broja članova sa pet na sedam, kao i promenu ovlašćenih predlagača kandidata koji bi predlagali po dva kandidata za člana upravnog odbora, od kojih Narodna skupština bira jednog. Ovakav način izbora regulatornog tela primenjen je i kod izbora članova Saveta republičke radiodifuzne agencije, a što je i bio model na osnovu koga sam predložio ovakav način izbora regulatornog tela i u oblasti telekomunikacija. Smatram da je taj koncept koji je Vlada inače predložila, i ovaj ovakav kakav je koji predlažem da se izmeni, da je on dobar u suštini. To i želim da pojačam. Specifičan sastav upravnog odbora agencije, izbor njegovih članova i postupak njihovog predlaganja, kako predlažem, imaju za cilj upravo da obezbede neophodnu nezavisnost same agencije, odnosno da obezbede profesionalno, nepristrasno i objektivno odlučivanje upravnog odbora. Krug subjekata koji predstavljaju ovlašćene podnosioce predloga, imaju za cilj za obezbede dovoljan balans između države i telekomunikacione struke, kako ja to kažem, koji na ovaj način treba da doprinese razvoju oblasti telekomunikacija. Vlada Srbije kada je pisano odbijala ovaj predlog, tj. ovaj amandman na član 11. Predloga zakona, rekla je da nije potrebno utvrđivati taj balans između telekomunikacione struke i države, jer je on suprotan evropskim principima, tj. kako se to reguliše u evropskim zemljama. Ali, Vlada kada predlaže svoj član 11. ima u četvrtom stavu baš taj balans; dakle: "Vlada utvrđuje predlog za izbor po sopstvenoj inicijativi itd, koji su ovlašćeni da podnesu ministarstvo, pa sada, udruženje telekomunikacionih operatora, registrovana udruženje privrednika i naučnih insitutcija u oblasti telekomunikacija ili po raspisanom konkursu." Kada sam predlagao ovlašćene predlagače, umesto Vlade Srbije, osim Narodne skupštine i Skupštine AP Vojvodine, Vlade Srbije i Izvršnog veća AP, a koji su i u predlaganju radiodifuzne agencije ovlašćeni predlagači, predlažem da osim ovih iz telekomunikacione struke koja je navela i Vlada u svom predlogu, takođe dva kandidata za jednog člana upravnog odbora predlažu i udruženja potrošača i nevladine organizacije u oblasti telekomunikacija putem zajedničkog dogovora. Dakle, smatram da taj balans već postoji. Predlažem da se dodaju još dva člana, da bi bila dva iz Vojvodine, a jedan bi bio predložen na predlog korisnika u suštini, a njih nema nigde u ovom veoma važnom telu koje će regulisati oblast telekomunikacija u našoj zemlji.
Da li se još neko prijavljuje od ovlašćenih učesnika u raspravi za reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Miloš Todorović. Odbor za saobraćaj i veze predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić i Bojan Kostreš. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da ovaj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 12. i na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Raspravom o ovom amandmanu ćemo završiti današnji rad.
Dame i gospodo, podneo sam amandman da se briše član 12. i naslov iznad njega "Mandat članova upravnog odbora". Ovaj amandman je logičan nastavak prethodnih amandmana i koncepcije SRS u domenu telekomunikacija. Naime, mi smo rekli u načelnoj raspravi da smo protiv agencije ovim zakonom uvedene i rekao sam već da je ovaj zakon u stvari samo zakon o agenciji. Treća tačka u prvom delu se odnosi na upravni odbor, znači pripada toj agenciji i zbog toga je za nas neprihvatljiva. Samo bih kratko da se osvrnem na član 11, iako je već komentarisan, u kome stoji da članove upravnog odbora predlaže Vlada Republike Srbije. Verovatno će ovo biti usvojeno i proći će, ali bih vas zamolio da se skinu sve maske ovde i da se kaže jednostavno da člana upravnog odbora bira Vlada, da se ne pišu ovde raznorazne reči tipa predlog se "utvrđuje na osnovu stručnih znanja i iskustva" itd, a koja su od značaja za obavljanje poslova; prosto se pitam, interesuje me ko će to u Vladi Srbije da utvrdi ko je od tih predloženih kandidata stručan, iskusan, kompetentan itd. Da li će to premijer Srbije ili neko drugi, ne znam, nije ovde precizno rečeno, ali ne vidim ko može da oceni stručnost i kompetentnost nekoga od potencijalnih kandidata, a da pripada Vladi Republike Srbije. U članu 12. definisan je mandat predsednika i članova upravnog odbora, definisan je takođe i način izbora i prestanka mandata, a sve je to vezano za upravni odbor, tako da nema svrhe ni pričati više o ovome, jer mi ne prihvatamo ni ovu agenciju, ni njen upravni odbor. Još jednom samo da ponovim, sve je ovo paravan za obračun sa onima koji ne misle isto i mogućnost da se preko ove agencije daju frekvencije onima koji su preko raznih Soroša, nevladinih organizacija, stranih ambasada u ono diktatorsko vreme došli do vrlo vrednih sredstava, vrlo velikih, vrlo dobro opremljenih radio i televizijskih stanica. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Nema prijava. Ovim smo završili današnji rad i vidimo se sutra u 10,00 časova. Prijatno.