Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, Pomaže Bog svima, ja bih želeo, pre svega da, postavim pitanje predsedniku Vlade Srbije, Aleksandru Vučiću, u vezi sa upravo tekućom posetom predsednika Vlade Mađarske i čitave Mađarske vlade, da li je predsednik Vlade Srbije iskoristio priliku da Viktora Orbana pita kako je u Mađarskoj urađeno nešto za šta se Dveri godinama unazad zalažu, a za šta Vlada Republike Srbije nema hrabrosti da uradi u Srbiji. Pod broj jedan, da li ga je pitao kako se zahvalio na saradnji MMF i proterao je MMF iz Mađarske? Pod dva, da li ga je pitao kako je ukinuo sve kredite indeksirane u stranim valutama i prebacio kredite u domaću valutu? Kako je dakle, zaštitio građane Mađarske od pljačke na valutnim klauzulama od strane bankarskih derikoža? Zatim, da li ga je pitao kako je formirao Ministarstvo za brigu o porodici i kako je izdvojio najveći mogući budžet u Evropi za podršku rađanju i borbi protiv bele kuge. I, konačno da li ga je pitao kako je zaštitio bezbednost svojih građana od migrantske najezde? Dakle, da li je Vlada Republike Srbije iskoristila priliku da na zajedničkoj sednici sa Vladom Mađarske nešto nauči od Viktora Orbana, ili je nastavila sa potpuno suprotnom politikom od one za koju se zalaže Viktor Orban. Drugo pitanje, postavljam svim nadležnim državnim institucijama, počevši od MUP, preko Ministarstva pravde do raznih poreskih inspektora, a tiče se poslovanja kompanija „Rističević kompani“, „Seljak Zeka kompani“, koje su u stečaju više godina unazad, koje duguju milione i milione za porez državi Srbiji, koje imaju niz krivičnih prijava za utaju poreza, i koje zapravo govore o tome da neko štiti narodnog poslanika Marjana Rističevića, od državnih organa. Pa, me interesuje dokle su stigli postupci i kakav je status firmi „Rističević kompani“ i“Seljak Zeka“ koje očito imaju problem sa zakonom i imaju problem sa ovom državom, ali valjda zahvaljujući tome što Marjan Rističević izabran na listi - Aleksandar Vučić Srbija pobeđuje, tako dobro i vredno napada i vređa opozicione poslanike dobija oslobođenje ili indulgenciju, s obzirom daje predsednik poslaničke grupe za saradnju, odnosno prijateljstvo sa Vatikanom, dobija indulgenciju od Aleksandra Vučića i Vlade Republike Srbije da njegove firme mogu da duguju za porez i rade šta hoće u ovoj državi. Takođe, me interesuje na osnovu kojih kvalifikacija narodni poslanik Marijan Rističević, koji je bio učesnik jedne od najsmešnijih, najmonstruoznijih i najprostačkijih rijaliti šoua pod nazivom „Farma“, može da bude uopšte predsednik skupštinskog Odbora za poljoprivredu? Po kojim kvalifikacijama može uopšte da bude u Odboru RFZO i tamo prima dodatnu platu i po kom osnovu uopšte ima on ikakve veze sa Grupom prijateljstva sa Vatikanom? Dakle, ko štiti Marjana Rističevića, i da li Marijan Rističević govori ono što Aleksandar Vučić misli i želi da kaže, ali ne sme, s obzirom da glumi tu protestantsku prepodobnost.
Samo mi definišite koga pitate to?
Pitam, dakle, nadležne državne organe, ministra policije, ministra pravde i ministra finansija, odnosno sve one koji su nadležni, posebno poreske inspekcije. S obzirom da firme „Rističević kompani“ i „Seljak zeka“…
Ne, mislila sam oko Grupe prijateljstva s Vatikanom, pa vas ne razumem.
To sam za kraj sačuvao za vas. Dakle, za predsednika Narodne skupštine, gospođu Maju Gojković, pre svega, treću nedelju za redom, pitam, kada će biti zakazane posebne sednice na aktuelne teme, bezbednosno i ekonomsko socijalna situacija u Srbiji u vezi sa migrantskom krizom. Da li pored ovih međusobnih ubijanja treba migranti da počnu da ubijaju i građane Srbije da biste vi zakazali tu sednicu na bezbednosnu temu? Međunarodni pritisci na državne organe Republike Srbije u vezi sa pregovorima i situacijom na Kosovu i Metohiji? Dakle, po članu 209. Poslovnika Narodne skupštine, predsednik Narodne skupštine na predlog poslaničke grupe najmanje jedanput u toku meseca određuje dan kada će pojedini ministri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom. Prošao je čitava oktobar, prošao je i čitava novembar, vi gospođo predsednice, izbegavate da ovde zakažete sednice na aktuelne teme i time kršite Poslovnik, član 209? S tim u vezi, me interesuje da li ćemo u četvrtak, pošto je ovo poslednji četvrtak u mesecu imati sednicu na kojoj ćemo moći da postavimo Vladi poslanička pitanja ili ćete izbeći da ovaj poslednji četvrtak u mesecu možemo da postavimo pitanja, kao što ste izbegli prošli put.
Hvala. Nisam izbegla prošli put. Ovde je bio premijer u sali i odgovarao je na pitanja.
Da, i četiri najveće opozicione grupe nisu imale prilike da mu postave pitanje. Kako se to zove? Izbegavanje.
Nadam se da ćemo danas moći da razgovaramo. Molim poslanike da ne dobacuju. Znači, bilo je pitanja po Poslovniku. Kad god imamo uslove za postavljanje pitanje biće. Ja to ne znam, kad imamo uslove i kad nemamo, ne znam unapred. (Vojislav Šešelj, s mesta: Da se nastavi gde smo stali prošli put.) Nastavićemo kod Gorice Gajević, pa onda poslanica Vjerica Radeta itd. Mozak mi još uvek radi pa znam otprilike gde smo stali.
Nije tačno, ne znate.
To oko mozga možda nije tačno.
Ja sam sledeći.
Niste, niste.
Jesam, pogledajte spisak.
Dobro, poslaniče. Danas pristajem da svi budete u pravu, osim mene, ali da radimo. Tako se prave kompromisi. (Radoslav Milojičić, s mesta: Vratite Balšu Božovića na sednicu.) Da li mogu da nastavim da dajem reč kolegama koji žele da rade reč i mogućnost da postavljaju pitanja? Oko zakazivanja sednice, čim počne parlamenta da funkcioniše i da se bavimo našim poslom, da raspravljamo o zakonima, i o važnijim temama, učiniću sve da imamo i tu sednicu. Ne znam ni ovu kako ćemo da završimo. Nemojte molim vas da mi postavljate pitanje. Nisam sama, nas ima 250 ovde. Jedna lasta na čini proleće. Jedna lasta ne čini rad parlamenta, nego 250 lasta. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja postavljam pitanje ministru finansija – zašto još uvek nije podnet zakon o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2015. godinu? Mi te zakone nismo usvajali od 2002. godine, a postoji zakonska obaveza po Zakonu o budžetskom sistemu. Mi ne bi smeli da usvajamo budžet za narednu godinu, a rasprava o njemu je tu pred nama za koji dan, ili za koju nedelju, dok prethodno ne donesemo završni račun za 2015. godinu, jer tek kada dobijemo završni račun, mi možemo da procenjujemo koliko je Vlada bila uspešna, da li je imala deficit ili suficit u budžetu, da li je taj budžet koristila u skladu sa Zakonom o budžetu, da li su budžetske stavke poštovane, da li su izvršavane obaveze prema budžetskim korisnicima, prema dinamici koja je određena Zakonom o budžetu itd. Zakon o budžetu sam po sebi nije kompletan budžetski, opšti, pravni akt. On se kompletira zakonom o završnom računu budžeta, jer ovaj naš budžet, ove godine, ako se sledeće godine ne donese zakon o završnom računu, nestade, ispari negde. Slušali smo onda samo prazne priče da je bilo suficita, da je bilo deficita, da je bilo ovoga, da je bilo onoga. Dajte da jednom budemo uvereni da se budžetskim sredstvima zaista raspolagalo po zakonu. Kako sada stoje stvari, ni jedan režim od 2002. godine do danas nije smatrao za potrebno da se tim pitanjem bavi. Smatrao je to valjda gubljenjem vremena, jer budžetom su raspolagali kako su hteli, kako su voleli, kakav im je bio interes. Istina, proteklih nekoliko godina bilo je podnošenja Predloga zakona o završnom računu budžeta. To je došlo kao akt Skupštini, ali nikad nije uvršteno u dnevni red. To je onda još gora situacija, potpuno poigravanje sa ustavnom ulogom Narodne skupštine. Evo, 12 godina tog zakona nismo imali i nije Narodna skupština došla u priliku da odobrava potrošnju javnih sredstava, a osnovna ustavna nadležnost Narodne skupštine je to. To je osnovni oblik kontrole izvršne vlasti i svih drugih grana vlasti od strane Narodne skupštine. Pošto nikada taj zakon nismo donosili za ovih 12 godina, ja mislim da je krajnje vreme da se upozori izvršna vlast i da tu treba poslanici svih poslaničkih grupa da budu jedinstveni. Ovde se postavlja pitanje hoćemo li biti civilizovana država ili ne. Ako nećemo biti civilizovana država, onda nam ne treba zakon o završnom računu budžeta, onda ćemo prepustiti izvršnoj vlasti da sa parama građana Srbije raspolaže po svojim prohtevima, po svojoj volji. Onda je i svaka stavka budžeta mrtvo slovo na papiru, jer piše u budžetu – ne mora da se ostvari, i niko nikada ne kontroliše da li je ostvareno. Takva je situacija do sada. Hoćete li da menjate tu situaciju ili ćemo vam raspravu o Zakonu o budžetu pretvoriti u raspravu o završnom računu budžeta za 2015. godinu? Mi ne možemo da se izjasnimo o budžetu za 2017. godinu dok ne usvojimo završni račun za 2015. godinu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, postavljam pitanje premijeru Republike Srbije i Vladi Republike Srbije da li će i kada Vlada Republike Srbije ispuniti ustavnu i zakonsku obavezu i da Skupštini dostavi predlog o završnom računu i za kada je planirana rasprava po ovom predlogu zakona? Zašto je ovo važno? Imali smo u prethodnim danima priliku da slušamo o rezultatima sto dana Vlade. Posle predstavljanja tih velikih i impresivnih rezultata, kako je rekao premijer, to je obeležila polemika da li imamo suficit ili imamo deficit. Takođe, u prvih sto dana Vlade imali smo priliku da vidimo da je premijer bezbroj puta bio besan i ljut. Ja ću navesti samo dva primera. Jedan primer je iz Niša, gde je on usred bela dana na ulici iskritikovao gradonačelnika Niša za deficit od 50 miliona ili drugih primer, gde on, kako kaže, je ljut sam na sebe zato što je dobijao pogrešne informacije i lažne izveštaje u vezi sa stanjem u „Srbijagasu“, „Azotari“, MSK i drugim velikim sistemima. Ja se iskreno bojim da premijer svakodnevno dobija te neistinite i lažne izveštaje i da je to zapravo razlog njegovog nezadovoljstva radom Vlade Republike Srbije, koje je pokazao prilikom podnošenja Izveštaja o radu prvih sto dana Vlade. Da se takve stvari ne bi ponavljale, očekujem da Vlada podnese izveštaj o trošenju sredstava iz prethodnog perioda, da zajedno pogledamo kakvo je realno i stvarno stanje u budžetu i kako i na koji način se raspolaže sredstvima građana Republike Srbije. Napominjem, takođe, da je ovo treći put da imamo prvih sto dana Vlade. Vučićeva vladavina je ušla već u petu godinu i tri puta smo na ovim konferencijama i podnošenju izveštaja o radu za prvih sto dana Vlade slušali, bojim se, uglavnom iste stvari i slušali o tome kako će nam biti bolje neke naredne godine od 2014, preko 2015, 2016, a evo sada ulazimo i u 2017. godinu. Na svakoj toj konferenciji povodom sto dana Vlade, odnosno svaka kampanja SNS i svaka vlada se osvrtala na tri ključna stuba: jedan je borba protiv korupcije i kriminala, drugi stub je borba protiv siromaštva i treći je borba protiv nezaposlenosti. Šta imamo tu u realnosti? U realnosti imamo, što se tiče borbe protiv korupcije, i videli smo to i u izveštaju Evropske komisije, porast korupcije i kriminala, od rezultata imamo akcije „Rezač“ i „Skener“ u kojima je uhapšeno 175 osoba, ali po informacijama koje možemo čuti u javnosti ni protiv jedne te osobe nije podignuta optužnica, niti izrečena neka presuda, a sve odštetne zahteve će platiti opet građani Srbije. Sa druge strane, oni koji su bliski režimu i bliski vlasti nastavljaju da sprovode svoje korupcionaške poslove i da razvijaju svoje biznise u svim sferama, da li je to energetika, da li je poljoprivreda, da li građevina, da li IT sektor i ugostiteljstvo. Što se tiče borbe protiv siromaštva, u Srbiji danas imamo 620.000 apsolutno siromašnih stanovnika, što je negde oko 9% ukupne populacije u Republici Srbiji. Od toga je 268.000 njih primilo neku vrstu socijalne pomoći. Dakle, više od polovine nije dobilo nikakva sredstva i očigledno je da ta dugo najavljivana borba protiv siromaštva, takođe, ne daje nikakve rezultate. U toj kategoriji, apsolutno siromašnih, imamo i veliki broj penzionera kojima je slavodobitno najavljeno da će dobiti jednokratno 5.000 dinara u decembru, a zanemarujući činjenicu da se njima svakoga meseca skida 5.000 dinara od kada ste usvojili zakon da uzmete zakonom stečena prava. I, naravno, što se tiče stope nezaposlenosti, mi smo verovatno jedina zemlja u svetu u kojoj se smanjuje nezaposlenost, a ne povećava se broj zaposlenih ljudi. Vi jednostavno manipulacijom i zloupotrebom statistike preko noći smanjite broj zaposlenih sa 22% na 15%. Dakle, tu nema nikakvih rezultata. Kada sada sve to pogledamo i sagledamo, vidimo da to što premijer ocenjuje pozitivno rezultate Vlade, očigledno je potkovano onim neistinitim podacima o kojima je on svedočio da je dobijao od svojih saradnika i zato predlažem Vladi da pod hitno dobijemo Predlog zakona o završnom računu, kako bi videli kako se troše sredstva poreskim obveznika.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Pitanje za premijera Vučića. Na konferenciji za štampu Vlade, povodom 100 dana Vlade, i u nekim medijskim nastupima se govorilo o vrlo dramatičnim stvarima. Premijer je u jednom trenutku optužio parlament i nasilje u parlamentu kao moguću najavu krvoprolića na ulicama u Srbiji. Pitanje za premijera – ko je taj ko priprema takav monstruozan scenario? Zbog čega ovde u Skupštini nismo obavešteni o tome? Mislim da zaslužujemo da dobijemo podatke upravo o tome. Zbog čega se posle svih bezbednosnih izazova u Srbiji ne sastaje Odbor za bezbednost? Na toj istoj konferenciji, povodom 100 dana Vlade, a Vlada, evo, u različitim oblicima suštinski je ista 1.600 dana, čujemo da je kapitulirala pred zakonom time što se javno izjavljuje da Vlada i institucije ove države nisu spremne da sprovode Zakon o sprečavanju bespravne gradnje u Novom Pazaru, a sećamo se i nasilja koje smo videli u Savamaloj i rušenja objekata bez zakonskog rešenja. Zajedničko ovom u Novom Pazaru i u Savamaloj je upravo to da se mimo zakona, ne poštujući zakon, ne primenjuje se Zakon o rušenju bespravnih objekata, a bez zakonske odluke i zakonskog rešenja, ruše objekti u Savamaloj. Pitanje za predsednicu parlamenta Srbije. Ovde se u javnosti plasira teza da je u parlamentu prisutno nasilje. Da, nasilje pojedinca koji napadaju na ličnoj osnovi neke od poslanika, pre svega poslanike opozicije, a bili smo svedoci i optužbi za prof. Mićunovića na Konstitutivnoj sednici parlamenta kada je produžio rad Konstitutivne sednice za jedan dan. Videli smo kakve je scene doživljavao ovde za predsedavajućim stolom i bio optuživan da je zbog tog odlaganja na 24 sata izvršio državni udar. Dakle, koriste se takvi termini „državni udar“ u optužbi opozicije, koristi se „krvoproliće“, a svedoci smo da ovde, iz ovih klupa, čujemo samo poruke koje idu ka jednom civilizovanom dijalogu. Pitanje za predsednicu parlamenta - zbog čega nije odgovorila na moj zahtev da zakaže Kolegijum šefova poslaničkih grupa? Ja sam to inicirao, uvidevši da ovde raste atmosfera koja nije korisna ni za ovaj parlament, nije korisna ni za državu, a često se ta atmosfera izliva i na ulice i vidimo svakodnevno koliko nasilja imamo na ulicama u Srbiji. Još jednom poziv predsednici Skupštine, i moja inicijativa, a to je da zakažete Kolegijum još pre nastavka ove sednice, da bi šefovi poslaničkih klubova dogovorili način na koji ćemo dalje raditi, jer ono što se desilo na poslednjoj sednici i isključenje poslanika Balše Božovića je nedopustivo i mimo Poslovnika. Dakle, potpredsednik Arsić je u pauzi, a to je dokazano i u stenogramima, dao prvu opomenu poslaniku Božoviću, a kasnije je, insistirajući na povredi Poslovnika, dobio još dve opomene od vas i automatski sa trećom opomenom, neopravdano dodeljenom, dobio isključenje sa sednice. Ja vas pozivam još jednom da zakažete Kolegijum šefova poslaničkih grupa da bismo civilizovali sednice Skupštine i da bismo odgovorno nastupili u raspravama po ovako važnim zakonima i milim da je pre svega na vama ta najveća odgovornost, jer siguran sam da nasilje potiče upravo sa ulice, a ne u ovoj sali.
Zahvaljujem na pitanju. Pitanje je konkretno bilo, naspram svega ovog što ste opisali, situacije u poslednjih 10 meseci ili koliko već radimo, pokušavamo da radimo. Pitanje je bilo samo kada ću zakazati Kolegijum. To je konkretno pitanje bilo. Pokušavam da zakažem Kolegijum, a hoću Kolegijum takav da budu svi šefovi poslaničkih grupa na njemu, tako kako piše po poslovniku. Znači neću nikakve zamenike, izaslanike itd, nego šefove poslaničkih grupa. Tražili ste Kolegijum i predložili i zaključak tog Kolegijuma da osudimo ponašanje jednog poslanika. Neću da zakazujem takav Kolegijum. Znam kako bi to završilo. Atmosfera od petka prenela bi se samo na manji forum. Sedelo bi nas nekoliko, jer nisu svi šefovi poslaničkih klubova bili prisutni u popodnevnom delu sednice u petak. Znači, hoću da bude tu i šef poslaničke grupe SRS, SPS, SDPS, NS. Znači, hoću da ovde budu svi šefovi poslaničkih grupa i da razgovaramo o tome, da ne osuđujemo ponašanje jednog pojedinca. Drugi bi osudili ponašanje drugog pojedinca, itd. To nije način, ako ćemo da nađemo rešenje, za nastavak daljeg rada. Tako da ću oceniti kada se steknu uslovi za rad i kada budu svi šefovi poslaničkih grupa raspoloženi da pričamo o tome kako parlament treba da izgleda i šta je osnovna uloga parlamenta u Srbiji. To ćemo sve na našem Kolegijumu, a temu koju ste vi nametnuli pre onih događaja… Neću da zakazujem da bi osuđivali jednog poslanika, jer tu se vidi da svako opet gura samo svoju priču, a niko ne želi da se dogovorimo zajedno šta ćemo da radimo, a šta nećemo da radimo u ovom parlamentu. Ja sam uzela pauzu od pet dana, ali i dalje razmišljam o čemu sve ovo vodi. Znači, moj proces razmišljanja nije prestao od jutros. Što da ne, ako je to rešenje. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se, uvažena predsednice. Poštovani kolege poslanici, građani Srbije, ja bih postavio nekoliko pitanja Vladi i našem premijeru. Mogu da podsetim sve da je juče na crveno slovo, na Svetog Aranđela, u Nišu, bila još jedan sednica Vlade Republike Srbije zajedno sa Vladom Republike Mađarske na čelu sa premijerom Vlade našim, gospodinom Vučićem i mađarskim premijerom, gospodinom Orbanom. Mislim da je to za Nišavski okrug, za jugoistok Srbije veoma bitno, zato što su tamo bili prisutni ne samo ministri i naši srpski i mađarski, već je bio i veliki broj privrednih subjekata iz Mađarske koji su želeli da kod nas u Srbiji, na jugoistoku Srbije da investiraju. Bio je biznis forum srpsko-mađarskih privrednika i na tom forumu razmenjen je veliki broj ugovora, predugovora, poznanstava. Jedan od tih su i investicije koje će biti na jugoistoku Srbije, a to će biti i u Svrljigu. Zbog toga sam hteo da postavim pitanje Vladi i nadležnom ministru privrede – da li su postignuti dogovori sa još privrednih subjekata, u Nišu, na jugoistoku Srbije sa mađarskim privrednicima? Konačno, ja znam za najmanje pet subjekata privrednih koji su iz Mađarske došli u Srbiju, u Niš, i napravili su predugovor da tamo radi drvnoprerađivačka industrija, mesna industrija. Oko poljoprivrede bih postavio pitanje isto ministru poljoprivrede – da li su napravljeni i neki ugovori između privrednih subjekata, vezano za razvoj poljoprivrede? Razgovarano je oko branja lekovitog bilja, ulaganje u zdravu i životnu sredinu i da nama pomognu na jugoistoku Srbije, a konačno opštinama kao što je Svrljig, kao što je Bela Palanka, kao što je Gadžin Han, da se tamo investira u firme koje će raditi sa lekovitim biljem. Pitanje je isto nadležnom Ministarstvu poljoprivrede – da li je razgovarano i o zadrugarstvu, zato što je to vrlo bitna grana za jugoistok Srbije i normalno za celokupnu poljoprivredu, jer svi znamo da mađarska privreda i mađarska poljoprivreda ide uzlaznom putanjom. Ja se stvarno zahvaljujem još jednom našem premijeru, gospodinu Vučiću, našoj Vladi, Vladi Mađarske, zato što su u Nišu, centru jugoistočne Srbije, još jednom imali sednicu dve vlade. To je nešto vrlo bitno za jugoistok Srbije gde će se raditi u narednom periodu i na završetku autokrakova, autoputa i prema Sofiji gde smo bili svedoci. Pitanje je i za nadležnog ministra saobraćaja – do kada će završiti put koji ide prema Sofiji? Sada, u utorak, odnosno juče na crveno slovo, obišli smo i deo autoputa kod Proseka i tamo je sada završeno blizu 10 kilometara. Kada će to biti završeno? Da li će biti u toku naredne godine završen i put prema Solunu, odnosno autoput prema Grčkoj koji ide preko Niša? Još nešto bi hteo da pitam Ministarstvo poljoprivrede – kada će i da li će se naknade za rešavanje vodosnabdevanja, to je naknada koja se daje „Srbijavodama“, kada će biti to naplaćeno našim ljudima? Jer, kako znam u 2014. godini bila je ta naknada. Za to ide od 100 do 500 dinara po gazdinstvu. Tu će se tražiti naknada za sve one koji imaju poljoprivredno zemljište. Pitanje je – da li će to biti u ovoj godini ili će to biti jedan deo u ovoj godini, a drugi deo u sledećoj godini? Znam da je veliki problem rešavanja vodosnabdevanja, i još jedno pitanje bilo bi „Srbijavodama“ – kada će se u Svrljigu rešiti vodotok Timoka, leva i desna strana, zato što imamo oko 1.400 metara bedema koji nije rešen? Tu je bila poplava i 2011, i 2010. godina, a to je nadležnost „Srbijavoda“? Tako da, mislim da sa ovim naknadama, ukoliko sada to bude došlo do naših zemljoradnika poljoprivrednika, da te naknade ako postoji mogućnost, da se podele. Hvala još jednom.
Vreme, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvažena predsednice, cenjene kolege, narodni poslanici, na početku želim da pohvalim Grad Novi Pazar, rukovodstvo Grada Novog Pazara, na zaista kvalitetnim i na vreme preduzetim preventivnim merama odbrane protiv poplava, koje su u zadnjem poplavnom talasu sačuvale Grad Novi Pazar. Naime, odgovorna gradska vlast čiju okosnicu čini Sandžačka demokratska partija zaista se ozbiljno odnosi prema imovini građana, prema svojim građanima i moram da kažem da smo u svom mandatu rešili krucijalna pitanja. Pre svega četrdesetogodišnji problem vodosnabdevanja rešen je jednim ozbiljnim pristupom koji imamo, asfaltirane su skoro sve ulice u gradu. Nakon lošeg iskustva iz ranijih godina i nakon ozbiljnih šteta koje su nanosile bujične vode u Gradu Novom Pazaru, mi smo napravili ozbiljan program i uz pomoć evropskih prijatelja, pre svega Progresa, od 2014. godine započeli izgradnju mini brana. Tada smo sa pomoću 400.000 evra uspeli pet mini brana da napravimo, a sada gradimo još četiri mini brane i verujte mi da u Sandžaku jedini grad koji nije doživeo potop je Grad Novi Pazar. Videli ste šta se desilo u Sjenici, u Tutinu, šta je pretilo Prijepolju, nizvodno od samog Prijapolja, Brodarevo i drugi delovi su bili poplavljeni. Želim da pozovem „Srbijavode“ da svojom inicijacijom, planskim rešenjima, stalnim kontrolama, da početne impulse upravama ovih opština i da poučeni jednim dobrim iskustvom koje smo u Novom Pazaru izgradili, zaista sprečimo na ovaj način divljanje bujičnih voda, jer vidimo da se klima menja i da sačuvamo imovinu građana koji su izabrali nas da ih zastupamo na tim poljima. Toliko.
Hvala. Reč ima Danijela Stojadinović.
Hvala predsedavajuća. Poštovane kolege narodni poslanici, prethodnih dana usvojili smo Zakon o plovidbi i lukama na unutrašnjim vodama, glavna tema u većini diskusija kolega poslanika jeste Dunav kao naša najveća i najduža plovna reka, plovni put sa međunarodnim značajem. Danas bih u tom konstekstu želela da postavim poslaničko pitanje ministarki saobraćaja, upravo u vezi sa Dunavom, kao međunarodnim plovnim putem. Dunav je najduža reka u EU i druga najduža reka u Evropi nakon Volge, dugačka oko 2850 kilometara i predstavlja veoma važan transportni koridor, Panevropski koridor 7. To je jedini unutrašnji plovni put 10 Panevropskih koridora. Kroz Srbiju, Dunav veče u dužini od 588 kilometara od Bezdana do Timoka. Od toga 137,6 km predstavlja zajednički sektor sa Hrvatskom, a 299,35 km sa Rumunijom. Međutim, Dunav ima jedan problem koji ne omogućava optimalno korišćenje ovog vodnog puta. Radi se o ogromnom broju potonulih brodova, od kojih su mnogi još iz Drugog svetskog rata. Samo na teritoriji Srbije u slivovima sve tri plovne reke, nezvanično se procenjuje da ima oko 650 potonulih brodova. To svakako utiče na bezbednost plovidbe koja nije ugrožena, ali je neophodno imati u vidu da se jedan deo tih potopljenih brodova nalazi na ivici plovnog puta. Potopljeni brodovi predstavljaju ekološki, bezbedonosni i plovidbeni problem na Dunavu. U pojedinim olupinama se nalazi velika količina neeksplodiranih mina i druge ratne tehnike, što izaziva dodatnu zabrinutost. Sa druge strane, jedan od prioriteta Dunavske strategije koju je EU usvojila 2011. godine jeste upravo izvlačenje olupine brodova iz Dunava. Za ovu namenu su budžetom EU za period 2014-2020. godine obezbeđena sredstva kojima je obuhvaćena i naša država. Kao jedan od značajnih učesnika u izradi strategije i Srbija je identifikovala svoje prioritete za tok Dunava koji protiče kroz njenu teritoriju. Osim samog Dunava obuhvaćeno je i čišćenje i rečnih kanala, melioracija, uređenje plovnog puta i očuvanje domaćeg kulturnog nasleđa, a pilot projekat čišćenja Dunava od potonulih brodova, koji je Srbija predložila, odobrila je i evropska komisija, a naša Vlada usvojila. Znamo da posao čišćenja Dunava nije lak, niti je potpuno bezbedan, jer osim olupina brodova ima i neeksplodiranih sredstava i zato zahteva posebnu mehanizaciju i obučenost kadrova koji bi na tome radili. Upravo polazeći od ozbiljnosti i težine ovog posla, koji kao potpisnica Dunavske strategije moramo da obavimo, ovom prilikom želim da pitam ministarku saobraćaja – šta naša država preduzima na sprovođenju ovih zadataka, na kakve problem nailazi i da li je ovaj posao nekome poveren? Hvala.
Hvala. Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo, poštovani građani Republike Srbije, prvo pitanje je za predsednika Vlade Republike Srbije. Rudi DŽulijani, bivši gradonačelnik NJujorka, koji je bio ovde 2012. godine, učestvovao je u kampanji Aleksandra Vučića za gradonačelnika, je u intervju za SNN rekao da je u Beogradu 2012. godine bio po ugovoru sa londonskom kompanijom koja je platila sve troškove. Pitanje za Aleksandra Vučića je – kakve veze SNS i on sam ima sa tom londonskom kompanijom i zašto bi neka londonska kompanija plaćala troškove Rudija DŽulijanija da učestvuje u predizbornoj kampanji u Srbiji? Drugo pitanje za premijera. Dao je intervju i par izjava na konferencijama za medije. Ja ću sad citirati šta je rekao: „Sve je krenulo pre tri dana kada se u Skupštini dogodilo nešto što nikada nije, a bilo je i svađa i tuča i da se okrznete u prolazu, ali nije bilo da cela poslanička grupa dođe do druge i hoće da se obračuna. Zatim, kao da hoće da se tuku ili da dobiju batine. Niko u srpskoj javnosti nije smeo da postavi pitanje - šta vi radite tu? Imate svoje mesto u sali, šta radite kod poslaničke grupe koja je 10 puta veća od vas?“. U petak, ono što se desilo u Skupštini je bilo verbalno nasilje nad poslanicima opozicije, poslaničke grupe DJB, gde smo brutalno vređani i nismo dobijali reč. Znači, nismo mogli ni da odgovorimo, ni da repliciramo, ni da ukažemo na povredu Poslovnika. Predsedavajući je pet puta za redom davao reč većini, odnosno poslanicima SNS koji su nastavili sa vređanjem. Mi smo zbog toga iz protesta krenuli da izađemo iz sale. Iz protesta smo krenuli da izađemo na vrata koja su nasuprot od nas. Kretanje, odnosno izlazak na bilo koja vrata u Skupštini je dozvoljeno. Slobodno kretanje u celoj Republici Srbiji je dozvoljeno i onda smo fizički sprečeni da izađemo. Postoje dva člana Krivičnog zakonika koji govori o ovome. Član 132. koji kaže – ko drugog protivpravno zatvori, drži zatvorenog ili mu na drugi način protivpravno oduzme i ograniči slobodu kretanja kazniće se zatvorom tri godine i član 133. koji govori nešto slično. Zbog čega premijer, odnosno predsednik Vlade Republike Srbije govori ove stvari kada je vrlo jasno da je incident izazvan time što smo fizički sprečeni, zadržani, ograničena nam je sloboda kretanja da izađemo iz sale Skupštine? Da se to nije desilo mi bi izašli za 30 sekundi. Zatim, iz istog intervjua kaže – „jedna njihova poslanica je pljunula Rističevića. Toga nikada nije bilo. Bilo je polivanja, ali pljuvanja ne, barem se ja ne sećam. Zatim su mu psovali majku nepokretnu“, navodi premijer. Ovo citiram iz izveštaja medija. Zatim, Vučić ističe da su svi rekli da je reč o sukobu poslanika te i te grupe, misli se na grupu DJB i naprednjaka Marijana Rističevića, a Rističević je žrtva brutalnog napada. Pitanje za predsednika Vlada je da nam da jedan dokaz da je bilo ko iz poslaničke grupe DJB bilo koga vređao, bilo koga pljuvao i bilo kome, citiram, „psovao majku nepokretnu“. Ovo se jednostavno nije desilo i potpuno je neprimereno da predsednik Vlade Republike Srbije izriče ovakve konstatacije. Ovo je takođe kažnjivo i po Krivičnom zakoniku za uvredu, a takođe su moguće tužbe za štetu. Ja te tužbe i najavljujem. Zatim, pitanje za predsedniku Narodne skupštine. Uvođenje reda u Narodnoj skupštini je vrlo jednostavno. To uvođenje reda se poziva na Poslovnik. Svi instrumenti su tu u Poslovniku. Kada neko vređa dobija opomenu, kada kaže – poznati kriminalac, lopov, lažov. Ima mnogo toga što izgovara poslanička grupa SNS. Vrlo lako je to zaustaviti. Predsednica Skupštine ne samo da to ne radi, nego dozvoljava tako nešto, podiže tenziju u sali, a onda nakon toga kada dođe do fizičkog nasilja i pokušaja da se spreči poslanička grupa da izađe iz sale to potpuno ignoriše i izriče opomene. Da podsetim predsednicu Narodne skupštine, kazati samo nekome – izreknuta vam je opomena zbog ometa bi bilo slično kao kada bi vam policajac na ulici kazao – dajem vam kaznu zato što ometate javni red, a kada pitanje – a, kako ga ometam, kažete – evo vam druga kazna. Znači, obrazloženje mora da postoji. Biće i ustavne žalbe i svi drugi pravni lekovi protiv takvog ponašanja. Takve opomene za vreme pauza i bez ikakvog obrazloženje se ne mogu davati. Podsećam predsednicu Skupštine na stav 4. člana 287. koji kaže – da ne može usmeno da odgovara, već …
Hvala. Vreme. Kako nisam dobila nijedno pitanje, nego konstatovanje, opis itd. i podsećanje ne mogu da odgovorim na ove rečenice. Nije bilo ništa u formi pitanja, pogotovo ne u skladu sa članom 287. Premijeru ćemo proslediti pitanje. Marko Parezanović.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovane kolege, ja pitanje upućujem Regulatornom telu za elektronske medije, Nezavisnom udruženju novinara Srbije i Udruženju novinara Srbije. Pitanje se odnosi na brutalno širenje mržnje i stvaranje atmosfere linča koje sprovode pojedini mediji prema SNS i njenim poslanicima. Naime, već duže vreme opozicija na čelu sa DS najočiglednije zloupotrebljava decu u političke svrhe tako što optužuje SNS da je odgovorna zato što, eto, nema dovoljno novca za lečenje dece iako u prvih 10 meseci ove godine Srbija je poslala 10 puta više dece u inostranstvo na lečenje nego 2012. godine. Stvara se atmosfera da je SNS kriva kada neko dete umre. Ide se čak i do toga da se pominje da SNS otima novac bebama. Jedan poslanik je svojevremeno rekao da je SNS, odnosno Vlada Republike Srbije odgovorna zato što su usled tragičnih okolnosti u Aleksandrovcu dve devojke poginule usled udara groma i sve to sa ciljem da se isprovocira reakcija sa suprotne strane. Imamo konstantnu težnju da se koriste deca u političke svrhe i to se dešava permanentno u poslednjih nekoliko meseci. Narodni poslanik Marijan Rističević je napravio grešku. Govorio je o nečemu o čemu nikako ne treba da se govori, ali je isto tako pokazao spremnog da svoju grešku prihvati i da uputi izvinjenje. Ipak, već danima se vodi medijska kampanja koja ima za cilj da predstavi SNS kao najveće zlo u Srbiji i to rade isti oni ljudi koji su propustili da reaguju i da osude i koji su ćutali na medijske natpise kada je Aleksandar Vučić optužen da seksualno opšti sa svojim sinom. U ovoj Skupštini Bojan Pajtić je u negativnom kontekstu govorio o sinu Aleksandra Vučića. Nije bilo osude ni kada je Goran Ješić najbrutalnije vređao predsednicu Narodne skupštine. Da ne govorim tačno šta je rekao, ali svi su čuli i to naravno nije jedini primer licemerja. Navešću vam jedan najočigledniji. Pre samo godinu dana aktuelni odbornik Dveri iz Čačka na svom Fejsbuk profilu nazvao je glasače SNS – degenima koji su svuda oko nas, maloumnicima sa tri zuba u vilici koji ostavljaju za sobom sluzav trag i to možete videti ovde. Nijedan medij, niti jedno udruženje se nije oglasilo ovim povodom i osudilo ovakav govor mržnje. Više puta smo pozivali i Boška Obradovića da se od ovoga ogradi i da uputi izvinjenje. To izvinjenje je izostalo. I šta ćemo sada, poštovana gospodo? Glasači SNS nisu bitni. Bitno je samo kada treba da se satanizuju narodni poslanici i funkcioneri SNS. Da li imate isti odnos prema svih građanima Srbije ili ćemo samo da osuđujemo jedne, a na druge stvari da zažmurimo? Drugo pitanje koje želim da postavim postaviću Zaštitniku građana Saši Jankoviću, a pitanje je da li ga je sramota svog poslednjeg medijskog istupa? Slučajno, baš u ovom političkom trenutku, Zaštitnik građana je izjavio da mere štednje ugrožavaju decu u Srbiji. Dakle, baš u ovom političkom trenutku, pretpostavljam da mu je slučajno to palo na pamet. Saša Janković je Zaštitnik građana od 2007. godine. U prvih pet godina svog mandata nikada nije postavio pitanje ugroženosti dece, nikada se nije zapitao da li su prava dece ugrožena ekonomskim posrtanjem i pljačkanjem države. Danas, kada imamo privredni rast, postavlja se pitanje ugroženosti dece, kada smo imali godinama recesiju privrede nije bilo bitno da se to pitanje postavi. Koliko jadan mora da bude Saša Janković da koristi decu za svoju političku promociju? Postavlja se, zaista, pitanje do kada će građani Srbije morati da plaćaju bahatost i bezobrazluk Zaštitnika građana, a podsetiću sve da on danas ima tri puta veću platu nego predsednik države i premijer? Toliko, hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, upućujem pitanje vama, predsednici Skupštine. Zašto je i kada će biti nastavljena priprema Predloga kodeksa ponašanja poslanika, da bi bio što pre usvojen? Poslednji događaji ovo pitanje izuzetno, po meni, aktuelizuju, do te mere da smo došli do situacije da smo juče u medijima mogli čitati izjavu jednoga od nas, iz ove sale, nije važno ime, nebitno da pominjem, da poslanici smrde. Neću ovakav komentar da komentarišem, ovakvu izjavu. Mislim da to dovoljno govori o potrebi da se Kodeks što pre donese. Hvala lepo.
Hvala. Kodeks ponašanja je u prošlom sazivu radio Administrativni odbor Parlamenta Republike Srbije, nisam ja. Ne znam dokle se došlo sa tim radom. Ne učestvujem u tome, niti hoću da učestvujem u izradi Kodeksa ponašanja, mislim da je to stvar šefova poslaničkih grupa, ako ćemo da donesemo kodeks ponašanja koji će zadovoljiti sve, a molim i podpredsednike Parlamenta da učestvuju u tome. Volela bih više da ih viđam ovde, da rade zajedno samnom i da snose svoj deo odgovornosti oko funkcionisanja ovog Parlamenta, a ne samo jedna osoba i ne samo predsednik Parlamenta. Lepo je biti podpredsednik Parlamenta, a još lepše je biti na stubu srama i odgovarati za sve ovo što se dešava u Parlamentu, te ne želim da tu odgovornost preuzimam samo ja. Dakle, Administrativni odbor kada bude bio spreman da nastavi rad na tom aktu, neka nastavi i neka me obavesti, pa ćemo razgovarati o tome, ako treba i na plenumu, ali nama neće pomoći ni jedno pisano pravilo ako mi sami ne počnemo da razmišljamo o tome kako treba da se ponašamo, a kako ne treba da se ponašamo. Ne zbog nas, privatno možemo da se ponašamo kako hoćemo. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju poslanici Žarko Obradović i Marko Đurišić. Nastavljamo tamo gde smo stali u petak. Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Pa, evo, mi treći dan ulazimo u raspravu o Predlogu zakona o sprečavanju nasilja u porodici i iskreno bih volela da današnji dan po diskusiji ne liči ni malo na četvrtak i petak, pogotovo ne na petak veče, jer bojim se da smo svi ovih dana imali priliku da čujemo da smo poslali jako ružnu, ja bih rekla i opasnu poruku onima o kojima raspravljamo ovih dana, a to su potencijalni učinioci nasilja u porodici, da se prosto jednog momenta ne zapitaju – pa, zar će ovakvi poslanici u Skupštini nama da određuju kako ćemo se mi ponašati u našoj porodici? Tako da, iskreno molim poslanike da nastavimo ovu diskusiju u ovakvom, nekom normalnom i demokratskom tonu. Što se tiče člana 15. Predloga zakona o sprečavanju nasilja u porodici, mi smo amandmanom samo pokušali da ovaj prvi stav, u kome se kaže da procena rizika treba da se donese u što kraćem roku, prosto smo smatrali da je ta definicija ili formulacija „u što kraćem roku“ relativna, pa za nekog nadležnog policijskog službenika, koji procenjuje rizik i na osnovu procene rizika naredbom donosi ove hitne mere, može da bude za nekog dva sata dovoljno, za nekog pet, za nekog ceo dan. Tako da, u situacijama kada je nasilje potencijalno prijavljeno bitno je da se reaguje brzo. To brzo mislimo da bi trebalo da se oroči i zato smo mi rekli šest sati, smatrajući da je sasvim dovoljno da se u roku od šest sati prikupe neophodna obaveštenja i informacije da bi se procenio rizik i eventualno izrekla hitna mera. Isto tako, stavom 3. smo samo dopunili, rekavši da svaki državni organ u kome se imenuju osobe koje su specijalizovane ili obučene za postupanje u slučajevima nasilja dužne su da procene rizik, u skladu sa opštim i posebnim protokolom. Vi svi znate da su i Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo za rad i socijalnu politiku i Ministarstvo pravde doneli, u svoje vreme, opšte i posebne protokole i po njima se ponašaju već sedam, osam godina i verujem da bi trebalo podsetiti da te protokole ne treba da izostavimo kada se dogovara i kada se preduzimaju mere u sklopu svih ovih nadležnih institucija. Hvala.
Hvala. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Borisav Kovačević. Želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, predložio sam, gospođo ministarka, da se dve stvari u drugom stavu člana 15. unesu kao takođe važno. Razumeo sam u vašem obrazloženju da ovde nisu nabrajane sve stvari zbog kojih se vrši procena, ali mislim da su obzirom na, ako bi gledali statistički, na broj učinjenih dela koja su, hajde da kažem tako, inspirisana, u stvari krivac za izvršenje dela, da su sigurno na značajnom mestu da bi trebalo navesti, a to su materijalno finansijska pitanja, posebno su izražena kod nasilja nad starim osobama i posebno nad penzionerima. Druga stvar kojoj smo svedoci, evo, da navedemo samo, jel beše ovo u Vojvodini, kada je bilo pre par meseci, gde je čovek više lica ranio i ubio zbog ljubomore, mislim da je drugo pitanje koje je važno, posebno u braku, to je da treba procenjivati da li postoji bračno neverstvo i sumnja u to i ljubomora. Mislim da su ubistva iz ljubomore izuzetno izražena statistički u broju žrtava i podložne nasilju u porodici. Zbog toga sam predložio da te dve stvari, bez obzira što se ne navode sva pitanja, ali da bi među ovim važnijim, koje obuhvata termin koji je na početku rečenice dat „naročito“, mislim da su bitna i ova dva pitanja. Druga stvar koju sam u svom amandmanu potencirao u odnosu na 3. i 4. stav, imao sam u vidu da bi bilo potrebno ako već može i da se skrati tekst i predložio sam da se 4. član briše, ali samo pod uslovom, kako sam predložio, ako se u trećem stavu prva rečenica „nadležni policijski službenik odmah dostavlja sva dostupna obaveštenja o nasilju u porodici ili neposrednoj opasnosti“. Ako bi se brisala samo reč „neposrednoj“ nego ostalo „opasnosti“, što bi podrazumevalo, naravno, i neposrednu opasnost, a sve ostalo je isto, ne bi bilo potrebe da ostane ovaj stav 4. To je razlog zbog čega sam to predložio.
Hvala. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima Vjerica Radeta.
Da podsetimo da govorimo o Predlogu zakona o sprečavanju nasilja u porodici i da se u članu 15. govori o proceni rizika ko su eventualni mogući počinioci tog nasilja. Između ostalog, u vladinom predlogu stoji da se naročito treba voditi računa da bi eventualni mogući učinilac nasilja u porodici moglo biti i lice koje zloupotrebljava psihoaktivne supstance. Mi smo predložili da umesto „zloupotrebljava“ treba da stoji „lice koje koristi psihoaktivne supstance“, zato što ako kažemo da ih neko zloupotrebljava, onda podrazumeva da je potpuno normalno dozvoljeno da ih koristi. Vi u obrazloženju kažete da ne možete da prihvatite amandman zato što se legalno koriste psihoaktivne kontrolisane supstance, npr. lekovi. Ovo je obmanjivanje, jer jedno su kontrolisane supstance, odnosno lekovi, a drugo su psihoaktivne supstance koje u državi Srbiji nisu dozvoljene, ni lake, ni teške, ni bilo kakve. Zato ne može da stoji da ih neko „zloupotrebljava“ jer samom činjenicom da ih koristi, on ih zloupotrebljava. Kada su u pitanju, sami ste napomenuli, lekovi, odnosno neke vrste lekova, u kontekstu i ovog člana i ovog zakona, govorili smo o mnogim razlozima, uzrocima zbog čega se dešava nasilje u porodici, ali svaki put moramo da skrenemo pažnju na odgovornost države, na odgovornost nadležnih u državi. U ovom konkretnom slučaju želim da kažem da na žalost se u Srbiji svakodnevno šetaju potpuno slobodni psihijatrijski bolesnici, da ih puštaju iz zatvorenih ustanova na vikend ili na druži period, a da im se ne obezbede lekovi. Dakle, ne sme se desiti da neko ko je potencijalno opasan po okolinu, ne samo po svoju porodicu, nego uopšte po okolinu, ne sme se desiti da bude pušten iz ustanove zatvorenog tipa, a da prethodno ne bude ili zalečen, ako ne može izlečen, ili da mu se obavezno daju odgovarajući lekovi kada napušta tu ustanovu. Hvala.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Dveri. Da li neko želi da diskutuje? (Ne.) Na član 16. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i zajedno narodni poslanici poslaničke grupe Demokratska stranka. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Hvala, uvažena predsednice. Predlažemo amandman i nadam se da ćete izmeniti i prihvatiti ovaj amandman jer ako ustanovi neposrednu opasnost od nasilja u porodici, a zamenik tužioca ne naloži mere koje shodno zakonu treba da naloži Zakonikom o krivičnom postupku, nadležni policijski službenik donosi naređenje kojim izriče hitnu meru učiniocu. Član 14. stav 1. – hitne mere su mera privremenog udaljenja iz stana, mera privremene zabrane kontaktiranja i mera zabrana prilaska žrtvi. Hitne mere ne mogu biti izrečene maloletnom licu. Na žalost, dok smo mi raspravljali u petak o nekim važnijim stvarima, imali smo situaciju da se juče u Kraljevu desio takođe jedan slučaj gde je žena pretučena do smrti. U Srbiji se to desi, na žalost, na svakih 10 dana. Demokratska stranka je početkom rasprave istakla želju da amandmanima popravi ovaj zakon. Dobro je što se ovaj zakon donosi. Nećemo nikada biti protiv zakona koji su u interesu naših građana, ali moramo znati da ne postoji samo nasilje u porodici, da postoji političko nasilje, da postoji pravno nasilje, a upravo SNS je dokaz kako se vrši političko nasilje nad pripadnicima DS i protiv takvog nasilja će se DS uvek boriti i uvek zalagati. Mi se 26 godina zalažemo za vladavinu prava, vladavinu institucija, poštovanje različitosti i dalje ćemo se zalagati za takve vrednosti, a ono što se desilo u petak, što su videli građani Srbije služi na čast vama od prekoputa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala, gospođo predsednice. Vrlo ću kratko. Pozivam da se amandman ne prihvati iz jednostavnog razloga što očigledno ni sam predlagač nije previše zainteresovan za njega. To se moglo primetiti iz diskusije koju smo slušali sada. Dakle, pošto ove amandmane neki izgleda i dalje doživljavaju pre svega kao priliku da sebi obezbede malo prostora da pred kamerama pričaju o SNS, o nekakvom političkom nasilju itd.
Poslaniče, molim vas o amandmanu.
U isto vreme bih želeo da kažem da je to neprihvatljivo kao princip, pa u tom smislu da kad god se dešava ovako nešto, mi reagujemo na jedini mogući način, zgražavanjem sa svoje strane i da ne prihvatamo ovako tužne izgovore za nastup poslanika. Hvala.
Hvala. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Član 16. Predloga zakona je jedan od ključnih članova ovog predloga zato što definiše izricanje hitnih mera i vrstu hitnih mera. U Predlogu zakona su predviđene samo dve hitne mere – mera privremenog udaljenja mogućeg učinioca nasilja i mera zabrane kontaktiranja i prilaženja žrtvi. Mi smo ovim amandmanom pokušali da skrenemo pažnju da prosto mislimo da samo ove dve mere koje su predviđene nekako baš u praksi i ne mogu da budu delotvorne. Prosto smo vam dali da bi trebalo da budu još dve mere – mera sklanjanja žrtve ili potencijalne žrtve na neko sigurno mesto na adresi koja je nepoznata za potencijalnog učinioca i mera sklanjanja potencijalnog učinioca takođe na neko drugo mesto. Znate šta, ako se desi da u toku noći dođe žrtva i žali se da ne sme da se vrati u svoj stan i u kuću u kojoj živi sa suprugom, a desi se da u tom istom stanu ili kući žive i roditelji supruga, ova mera privremenog udaljenja počinioca znači skloniti ga negde. U zakonu nije predviđeno gde ga skloniti za ovih 48 sati kada mu se izrekne mera, a pogotovo nije predviđeno gde ga skloniti za 30 dana, ako mu se produži mera, kako potencijalnu žrtvu vratiti u kuću nasilnika u kojoj žive i njegovi srodnici, koliko je ona bezbedna da se ponovo vrati u tu istu kuću i koliko eventualno može da doživi neku vrstu najblaže rečeno verbalnog nasilja od strane roditelja supruga koji je negde. Dalje kažete da se hitna mera izriče potencijalnom učiniocu koji je doveden u policiju. Šta ako potencijalni učinilac nije doveden u policiju? Kako se njemu izriče hitna mera? Kako mu se uručuje jer mu mera teče od momenta uručenja pa nadalje? Šta ako je on u bekstvu? Kako je žrtva sigurna da je on negde udaljen, ako ni policija ni žrtva ne zna gde se potencijalni učinilac nalazi? Dalje, mi smo dopunili stavom 4. da u naređenju koje se izriče potencijalnom učiniocu treba da se navedu i koje su posledice njegovog ne javljanja policiji po isticanju ovih hitnih mera. Jer, znate šta, 60 dana zatvora, do 60 dana zatvora, prekršajna prijava, verujte mi, oni okoreli nasilnici kojima nije strano da se vraćaju nasilju, i nije neka kazna za njih. Na kraju, dobro je da je u nekom amandmanu prihvaćeno da i žrtva treba da bude obaveštena o izrečenoj hitnoj meri.
Vreme. Inače, vi imate samo dva minuta po amandmanu. Reč ima LJubiša Stojmirović.
Poštovane koleginice i kolege, mogu da se složim sa koleginicom da bi trebalo da bude više hitnih mera, ali, neko će reći da su dve malo, ali, da li je četiri dovoljno, i tu je problem. Ja mislim da je to ipak nešto što dolazi tek na kraju. Znači, mi sad lečimo posledice a ne gledamo šta je uzrok. Da bi ovaj problem koliko-toliko rešili, odnosno da bi ga sveli na neku najmanju meru, mi moramo da krenemo od najranijeg detinjstva naše dece. Moramo da ih vaspitavamo kući i da ih vaspitavamo kroz njihovo obrazovanje, da ne budu nasilni i da je to nešto što ne valja. Pretpostavljam da ovde svi imaju ili svoju decu ili svoju unučad ili decu svojih rođaka, pa pogledajte kakvi su obrazovni programi na televizijama, odnosno, pogledajte samo crtane filmove. Crtani filmovi uče tu decu da budu nasilna, samo da se biju, da ubijaju, da prave neki lom i haos. Da li je onda čudo što kasnije ta deca izrastu u nasilnike? Nije. Znači, moramo da krenemo od najranijih dana, od najranijeg detinjstva da vaspitavamo tu decu da ne budu nasilna. Ja mislim da će to dati mnogo više efekta nego da li ima dve, četiri ili više hitnih mera. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarka i pomoćnici, dame i gospodo poslanici, predlažem da se odbije amandman na član 16. predloženog Zakona o sprečavanju nasilja u porodici, iz sledećih razloga. Prvo, u članu 7. predloženog Zakona je navedeno da rukovodioc podružne policijske uprave određuje policijske službenike koji su završili specijalizovanu obuku da bi sprečavali nasilje u porodici i pružili zaštitu žrtvama, a koji su obeleženi kao nadležni policijski službenik, a u čl. 13. i 14. navedenog zakona je opisan postupak od obaveštavanja nadležnog policijskog službenika do momente procene rizika neposredne opasnosti od nasilja u porodici i izricanje hitne mere za sprečavanje nasilja, tako da je promena reči iz „nadležan“ u „specijalizovan“ potpuno nepotrebna. Što se tiče ostalih izmena vezanih za proširenje broja hitnih mera, smatram da ovaj Predlog zakona podrazumeva sasvim dovoljan broj hitnih mera privremenog udaljenja učinioca iz stana i privremenu zabranu kontaktiranja žrtve nasilja. Ono što do sada nismo imali u Srbiji jeste mogućnost da se problematična ili preteća situacija odmah prijavi i privremeno sanira, a time omogući privremeno rešavanje problema. Iz priloženog se vidi da je cilj Predloga zakona u stvari uspostavljanje standarda da nasilnik ne sme da ostane kod kuće, ne samo kada je krivično delo učinjeno, već i kada postoji neposredna opasnost od nastanka bilo kog oblika nasilja, a u skladu sa principom tzv. nulte tolerancije nad nasiljem. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Uvažena ministarko, poštovani narodni poslanici, motiv podnošenja ovog amandmana je više nego jasan. Radi se o tome kome prevashodno uručiti naređenje prilikom dovođenja potencijalnog nasilnika u policijsku stanicu, a s druge strane – šta to naređenje treba da sadrži? Ako to naređenje ne sadrži osnovne podatke o žrtvi nasilja, onda mi se čini da to naređenje nema potpuni smisao, niti potpunu formu. Ako krivična prijava ili ranije rešenje o sprovođenju istrage, a sada naredba o sprovođenju javno-tužilačke istrage sadrži osnovne podatke o oštećenom, ovde imamo žrtvu nasilja, zašto ti podaci ne bi bili sadržani u naređenju, jer se upravo odnosi na žrtvu nasilja? Ovde žrtvu nasilja u naređenju nemamo nigde, a po meni, takvi podaci bi trebali da stoje, jer i krivično zakonodavstvo i sudska praksa ukazuju na to i da oštećeni, u konkretnom slučaju žrtva nasilja, svoju legitimaciju mora da doživi i da ima u odgovarajućem pravnom aktu. Ovde je to naređenje. Dalje, ja sam zajedno sa mojim kolegama narodnim poslanicima bio u dilemi da li i upozorenje nasilniku ili potencijalnom nasilniku treba da bude sadržano u naređenju? Upozorenje šta će se desiti i kakve će posledice pretrpeti ukoliko ne postupi po hitnoj meri. Nama se čini da to upozorenje ima karakter prevencije, da on kad vidi šta ga čeka ukoliko prekrši hitnu meru, ili ne postupi po hitnoj meri, da će to delotvorno uticati na njega da ne počini akt nasilja, jer je to u principu nešto što prevenira bilo šta što može da se desi, imajući u vidu da su pojedine kolege narodni poslanici primedbovali na neki način – šta, ukoliko u ovom vremenskom periodu kada hitna mera stane na snagu, on ode negde, kako je rečeno, u kafanu, napije se, vrati se kući, pretuče ženu, ubije, ne daj bože, itd. Meni se čini da bi to upozorenje moglo delotvorno da deluje i da u svakom slučaju prevenira bilo šta što može da se desi kao katastrofalna ili tragična posledica. Kome uručiti naređenje? Naređenje je, po mom dubokom ubeđenju i svih nas narodnih poslanika SPS, neophodno potrebno, pored ostalih koje ste, uvažena ministarko, s razlogom naveli, znači, neophodno je potrebno, po nama, uputiti odnosno dostaviti i žrtvi nasilja. Zašto? Postoji više razloga. Prvi razlog je da žrtva nasilja mora biti obaveštena o svakoj fazi procesa koji se odvija, radi prevencije od nasilja. Ali, baš bukvalno o svakoj fazi, svakom detalju, svakom elementu tog procesa. Drugi razlog – ako je žrtva nasilja obavešten da je potencijalni nasilnik priveden na osam časova, da mu je izrečena hitna mera, da ta hitna mera podrazumeva jednu od ove dve koje su predložene zakonom o kome raspravljamo, u toj situaciji već dolazimo do smirivanja žrtve nasilja, smanjuje se tenzija, smanjuje se njen strah, stepen ili intenzitet njenog straha će svakako biti manji, jer ona je svesna da je država stupila i počela da deluje, da više nasilnik ne može da se ponaša onako kako se ponaša. Na neki način, kako sam to napisao u amandmanu, dolazi do tzv. psihosocijalne stabilizacije žrtve nasilja, jer ona od tog trenutka shvata da je zaštićena, ili da se mere zaštite preduzimaju. Zašto onda u toj situaciji ne dostaviti naređenje i žrtvi nasilja? Jer, ako se dostavljaju, analogno ovom mom stavu, sudski akt oštećenom u toku trajanja krivičnog postupka do podizanja optužnice, ili započinjanja glavnog pretresa, onda i žrtva nasilja ima puno pravo da kroz dostavljanje naređenja ili bilo kog drugog akta bude obaveštena, s jedne strane, a s druge strane – da se smiri, da zna šta joj je činiti dalje, da je svesna da država sa svojim mehanizmima, preko svojih institucija, stupa na scenu, pežorativno rečeno, i počinje da deluje u cilju zaštite žrtve nasilja. To je bio smisao i motiv ovog našeg amandmana i ja vas molim da još jednom razmotrite mogućnost da se ovaj amandman prihvati, jer bi bio jako delotvoran u praktičnoj primeni ovog zakona, tim pre što nismo pribegli, i tu vas potpuno podržavamo, austrijskom modelu zaštite žrtve nasilja, jer mi nemamo uslove za tako nešto. Nemamo uslove da im još uvek obezbedimo potpunu izolaciju potencijalnog nasilnika od žrtve, ali zato imamo mehanizme sadržane u porodičnom zakonu i imamo mehanizme koji su nesporno sadržani u Zakoniku o krivičnom postupku, koji omogućavaju delovanje prema osumnjičenom, okrivljenom, kako se ne bi vratio ka žrtvi i kako ne bi počinio krivično delo, što bi bilo sa tragičnim posledicama. U tom smislu imate podršku, samo vas molim da još jednom razmislite o ovom našem amandmanu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo da obavestim kolegu Neđu Jovanovića da je već prihvaćen jedan od amandmana gde je bilo predloženo da se žrtva obavesti o izricanju hitne mere. Tako da, to je jedan od razloga zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Moram samo da se osvrnem i na prethodne komentare kada je u pitanju isti član, s obzirom da je poslanik Gorica Gajević pominjala uvođenje još dodatnih hitnih mera. Vaš amandman sadrži i predlog da se uvede i pritvor. Odbor za ustavna pitanja je taj amandman odbacio upravo iz razloga neustavnosti, s obzirom da pritvor može samo da određuje sud, a ne policijski službenik. Tako da, zato ne možemo ni da raspravljamo o ovom amandmanu s obzirom da sadrži i meru izricanja pritvora. Hvala.
Hvala. Mogu da vam dam reč po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Ja sada koristim vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SPS. Zahvaljujem se, uvažena ministarko, na objašnjenju i žao mi je što se u jednom delu ovaj naš amandman poklopio ili faktički identifikovao sa amandmanom koji ste usvojili. Onda ostaje samo jedna vrsta, da kažem, pravne praznine, kada je u pitanju forma naređenja, gde mi zaista smatramo da legitimacija žrtve nasilja mora da postoji u formi naređenja, i eventualno, da ovo upozorenje za koje smatramo da je isključivo preventivnog karaktera i da zaista u nekom praktičnom smislu reči može ostvariti tu svrhu prevencije bi moglo imati nekog smisla u nekim eventualno kasnijim izmenama i dopunama ovog zakona. Hvala vam.
Hvala . Na član 16. amandman je podneo poslanik Borisav Kovačević. Želite li reč? Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, ja prihvatam obrazloženje za drugi deo predloga mog amandmana, koji se odnosi na drugi deo ovog člana 16. Ali, evo, i do sada smo razgovarali sve vreme dok smo govorili i o prethodnim amandmanima na ovaj isti član, nismo i dalje razjasnili šta ćemo uraditi, šta ćemo uraditi sa mogućim počiniocem i izvršiocem nasilja u porodici ako ga nećemo staviti u pritvor. Jasno mi je da policija ne može da mu odredi pritvor, ali može li da preduzme sve mere preko suda da se donese hitna odluka o pritvoru? Jer, ja ovde vidim, i sve ovo što je diskutovano pre mene, kao najsigurniju meru da se obezbedi moguća žrtva tog nasilja, i da se obezbedi da mogući počinilac ne izvrši nameru. Jer, u ovom članu stoji jedna vrlo snažna i upozoravajuća stvar, da se to mora uraditi da ne bi sutra bio ni policajac ni sud kriv što se to desilo. A, to je, gospodo, ovde navedeno. Nije to uručivanje naređenja i završena stvar, nego je kod uručivanja naređenja jasno i direktno lice odbilo da primi naređenje. Molim vas, to ja ne gledam nikako drugačije nego njegovu nameru da odbija da ne izvrši ono što je naumio. U takvoj situaciji čini mi se da su nedovoljne mere predviđene ovim predlogom, jer mi puštamo to lice sa velikom verovatnoćom da će on da prekrši izrečene mu hitne mere, i da će uraditi, pogotovo frustriran svim tim što se događalo, itd, doći će u porodicu, uzmite da je noć, nema gde, on ide u kuću, i u kući treba da nastane haos, pokolj, i ne znam šta. Dajte da predložimo drugi način da obezbedimo bar tih prvih 48 sati na bilo koji način, da lice o kome se radi, mogući počinilac nasilja, ne dođe uopšte u situaciju da može to da uradi. Ovako, ako ga pustimo, ostavljamo apsolutno njemu na volju hoće li to da uradi ili neće, a videli smo iz mnogobrojnih primera, samo ono što smo imali u medijima, kakvih ludaka sve ima, slobodno tako da kažem. Onaj u Žitištu maltene bi pobio sve koji su bili tamo, da je imao još mogućnosti. Prema tome, ja ne plediram da je ovaj moj predlog najbolji i da ga treba prihvatiti, ali hajde, apelujem, gospođo ministarka, na vas, da još jednom pogledate i da se to pitanje razreši, jer meni je to ključno pitanje u svemu ovome. Neko je to i rekao na početku, čini mi se gospođa Gajić, da je ovo jedan od ključnih članova u ovom zakonu, ključni zbog toga što organi reda, pravosuđa, neće na ovaj način izvršiti sve ono što je potrebno da onemoguće nasilje i ne daj Bože ubistvo ili višestruko ubistvo. Hvala.
Na član 16. amandmana su zajedno podneli poslanici Nataša Mihailović Vacić, Jasmina Karanac i dr Ivan Bauer. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima Nataša Mihailović Vacić.
Hvala, predsednice. Uvažena ministarko, zahvaljujem se što je Vlada Srbije prepoznala značaj i važnost ovog amandmana na član 16. Predloga zakona o sprečavanju nasilja u porodici, a koji se odnosi upravo na obaveštavanje žrtve nasilja o izrečenoj hitnoj meri, upravo ono o čemu je kolega Jovanović pre mene govorio. Dve godine nakon što je stupila na snagu Istambulska konvencija Saveta Evrope o sprečavanju nasilja nad ženama i nasilja u porodici, naša država usklađuje zakonodavni okvir sa tom Konvencijom i donosi poseban Zakon o sprečavanju nasilja u porodici. Jedan od osnovnih ciljeva ovog zakona, a to je sprečavanje nasilja, zaštita žrtve i podrška žrtvi, sadržan je upravo u članu 16. koji uređuje hitne mere ko ih i kako sprovodi, propisuje i sadržaj naredbe, rokove itd. Ono što je bio nedostatak tom ključnom članu koji predstavlja okosnicu zakona, bilo je upravo obaveštavanje žrtve o hitnoj meri koju sprovodi nadležni državni organ. Drago mi je zato da je Vlada Srbije uvidela značaj amandmana i što je prihvatila da se i žrtva nasilja uključi u suštinski važno obaveštavanje o izrečenoj meri protiv nasilnika. Zašto je to važno? Upravo je o tome govorio i kolega Jovanović. Žrtva nasilja mora biti obaveštena o svakoj fazi postupka, zato što je bilo kakvo obaveštenje, a u ovom slučaju prvo obaveštenje o izricanju i sprovođenju hitne mere prvi predah koji žrtva ima i prvo njeno smirivanje. To je pod jedan. Pod dva, svakako da se smanjuje i stepen i intenzitet straha koji nedvosmisleno ima žrtva nasilja. Treće, pa to je početak zapravo oporavka žrtve. To je uvod u ono što se u zakonu zove psiho-socijalna stabilizacija žrtve. Budući da je Vlada usvojila ovaj amandman i da je on postao sastavni deo zakona, ovim završavam svoje izlaganje. Hvala.
Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Dveri. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Obrazloženje amandmana koji smo podneli je u duhu toga da je dosadašnja praksa ukazala da funkcionisanje sličnih grupa za koordinaciju i saradnju nije davalo željene rezultate i da ih otuda ne treba ni formirati. Ovde imamo dva problema. Prvi je da, kada neko želi da sakrije neki problem ili kada želi da izbegne pravo rešavanje tog problema, onda formira razne komisije, koordinacije, saradnje, i to je uvek bio u Srbiji najbolji način da se problem ne rešava. Još od čuvene udarne radne grupe za borbu protiv korupcije, koju je formirao Aleksandar Vučić, kada je došao na vlast i od koje, kao što vidimo danas, nema ništa, tako se i u ovom slučaju to prebacuje nekako u koordinaciju i saradnju. Upravo u jednom drugom obrazloženju zašto je odbijen jedan drugi amandman, Vlada i sama kaže da dolazi često do prenormiranja određenih zakona, pa ću da citiram taj deo: „Prihvatanjem amandmana učinilo bi zakon nedovoljno jasnim i prenormiranim.“ Predlagač zakona je na stanovištu da je bolje ostaviti slobodan prostor za saradnju, nego propisati rigidna pravila koja su po svojoj prirodi takva da mogu da dovedu do nesporazuma u praksi. Prema koncepciji zakona nadležni policijski službenik i javni tužilac, odnosi se na to amandman, jesu u stalnoj vezi i mogu se donošenjem hitne mere konsultovati pre nego što ona bude izrečena. Dakle, na jednom mestu imamo prenormiranje i tražimo grupe za saradnju i koordinaciju, tražimo nešto što oni po prirodi svog posla već treba da rade i niko ih ne sprečava u tome da budu u saradnji i koordinaciji, ali mi donosimo zakon kojim ih teramo da budu u saradnji i koordinaciji, odnosno ovde se vraćamo na onu načelnu primedbu koju su Dveri imale u vezi sa čitavim ovim zakonom - da li je ovo zakon koji samo tera državne organe da budu u saradnji i koordinaciji, a oni su i bez ovog zakona morali biti u saradnji i koordinaciji? Da li je ovo prenormiranje zakonske norme i, u tom smislu, da li je Vlada kontradiktorna u zavisnosti kako joj odgovara? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo. Pozivam da se ne prihvati, između ostalog, i zato što Vlada apsolutno nije kontradiktorna, nego je poslanik, pošto je u odgovoru Vlade upućenom da se malo konsultuje odgovor na neki drugi amandman, pročitao pogrešno obrazloženje. Da je pročitao pravo obrazloženje, odnosno na amandman istih predlagača na član 15, video bi da tamo lepo piše da su ove grupe i predviđene sa dobrim razlogom, a to je zato što je pred njima jedan važan zadatak, a to je da se bave individualnim planom zaštite. Dakle, to je odgovor, a ne ono što je on pročitao. Mada i ovaj nedostatak pažnje ne treba shvatiti doslovno. On je svakako, kao još nešto što smo imali prilike da vidimo danas, nadam se samo dva puta i nikada više tokom ove današnje rasprave, jer ona to ne zaslužuje, pokušaj da se malo iskoristi vreme. Opet, treba to razumeti, nekima je neophodno da iskoriste svaku sekundu u TV prenosu, s obzirom da im je izgleda propala kandidatura za zajedničkog…
Poslaniče, hoćete biti ljubazni o amandmanu.
Da, da, ja sam upravo i završio. Dakle, oni koji imaju potrebu da se malo reklamiraju…
Znači, samo o amandmanu. Ako imate neke argumente, imate, a ako nemate, nemate. Na član 16. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe LSV - Zelena stranka. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Odmah na početku današnje rasprave želim da izrazim zadovoljstvo u ime LSV što je predlagač ovog Predloga zakona za sprečavanje nasilja u porodici uvažio dva amandmana LSV i za nas je, bez obzira na ostale ne usvojene amandmane, neupitna potreba za usvajanjem jednog ovakvog zakona i naročito izražene namere i cilja koji želi da se postigne, iako je potpuno jasno da svakako ne možemo konačno završiti sa ovim problemom, već da ovo jeste zaista tek prvi iskorak. Međutim, to nije slučaj i sa ovim amandmanom na član 16. i ja bih zamolila ministarku Kuburović da još jednom obrati pažnju na naš predlog ove amandmanske intervencije i u nadi da će ipak uzeti u obzir, s obzirom da ovo jeste, kao što su i moji prethodnici rekli, suštinski član koji se bavi zapravo postupanjem svih nadležnih organa kada se steknu uslovi za izricanjem hitne mere ili hitnih mera, pošto mogu i obe biti istovremeno izrečene. Naime, mi smo predložili da se dodaju nova tri stava u okviru ovog člana. Stav 6, 7. i 8. a prvi bi glasio: „Ukoliko je izrečena mera privremenog udaljenja iz stana, u naređenju se konstatuje da su od lica kome se izriče mera uzeti ključevi od stana koji će biti vraćeni nakon isteka mere, da je licu omogućeno da uzme svoje lične stvari i da je lice obavešteno o mogućnostima privremenog smeštaja ukoliko nema gde da boravi tokom trajanja mere“. Jedan deo obrazloženja koji smo dobili, a povodom odbijanja ovog amandmana, jeste da je u praksi ovaj problem rešiv tako što se mogu zameniti brave na vratima. Međutim, mi ne smatramo da treba žrtvu ili potencijalnu žrtvu prepuštanju snalaženju promena brave, naročito kada je vremenski ovo vrlo problematično, s obzirom da je prvih narednih 48 sati najteskobnije, i to se podudara sa onim drugim obrazloženjem kada Ministarstvo kaže da je to period kada je žrtvi potreban predah, te da u tom smislu smatramo da ključevi, kao simbol vlasništva nad stanom, jesu jedna od mera koja ipak treba da se uzme u obzir i da se to normira zakonom, umesto da ostavljamo na snalaženje žrtvi da li će promeniti bravu ili neće promeniti bravu. Stav 7, koji predlažemo da se propiše zakonom, odnosi se na prethodni stav, a glasi: „Ukoliko lice kome je izrečena mera privremenog udaljenja iz stana odbije da preda ključeve od stana, to će se smatrati kršenjem mere iz člana 35. stav 1. ovog zakona“. Mislim da je potpuno jasno zbog čega je ovaj stav predložen. Poslednji stav koji predlažemo, a delimično je uzet u obzir od kolega iz SDPS, a to je da je nadležni policijski službenik dužan da o izrečenoj meri odmah obavesti žrtvu nasilja, omogući joj da dobije kopiju naređenja. Ono što razlikuje naš predlog od prethodnog koji je usvojen i postao je sastavni deo Predloga zakona jeste dodatak „i predoči joj broj telefona na koji će moći da bez odlaganja prijavi svako kršenje mere od strane lica kome je hitna mera izrečena.“ Smatramo da pored obaveštenja žrtve da je mera izrečena, kako bi ona uopšte znala da prijave kršenje mere, ukoliko do nje dođe, da je potrebno ipak uputiti žrtvu kome može da se obrati, naravno, kome može da prijavi kršenje mere, ali kome može da se obrati i za pomoć. U skladu sa tim, apelujem, kao što sam rekla na početku, na ministarku Kuburović i njen tim da još jednom uzme u obzir ovaj naš predloženi amandman, da ne bismo zapravo u praksi došli do problema, da ne znajući šta se dešava sa nasilnikom ili potencijalnim nasilnikom, nakon izricanja hitnih mera, da koliko toliko, koliko je u našoj mogućnosti, ipak to normiramo zakonom, s obzirom da nemamo nikakav mehanizam nadzora ili praćenja nasilnika nakon izricanja mere, a takođe ne možemo biti sigurni da će on tako savesno postupiti, pa se sam prijaviti onako kako predlog zakona predviđa nakon 48 sati, da bi čuo, video, saznao koja je odluka potom doneta. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vlado Babić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Ja predlažem da se ovaj amandman ne prihvati zato što ceo zakon, kao svoju temeljnu pretpostavku uzima da počinilac nasilja nije izvršio nikakvo krivično delo, pa je zbog toga uloga javnog tužioca i policajca jako važna u ovom slučaju. Ako je i učinjeno neko krivično delo, onda se to postupa po drugom zakonu, odnosno po Krivičnom zakoniku. Uzimajući u obzir da je tokom prošle godine usled nasilja stradalo oko 120 žena, jednostavno monstruoznim činovima lišeno je života, što je celokupnu javnost ostavilo u šoku. Ove godine nasilnici su nastavili sa istim radnjama, tako da je do danas ubijeno negde oko 35 žena, a broj onih nad kojima je izvršen bilo kakav oblik nasilja drastično je veći. Veliki deo se ne prijavljuje da bi se nastavilo dalje procesuiranje i počinioci izveli pred lice zakona. Zbog svega toga, borba za ravnopravnost polova mora biti zajednička, jer ona predstavlja, kao takva, ne samo jedan civilizacijski iskorak, već je utemeljena u našem Ustavu i zakonskim aktima. Postavlja se pitanje – koliko mi kao civilizovano društvo preko institucija koje se bave ovom problematikom možemo pre svega zaustaviti ovaj požar nasilja koji uzima sve veći mah, koji ima karakteristike širenja i povećavanje broja nasilja nad ženama i porodičnog nasilja? Tokom prošle godine postavljena je jedna sistemska osnova da se ovi nemili događaji smanje, jer je Ministarstvo pravde načinilo jednu platformu za rešavanje ovog problema, odnosno ovakva sistemska osnova predviđa borbu po dva osnova i to borbu protiv krivičnog dela, protiv polne slobode i krivičnih dela protiv braka i porodice. Hvala.
Hvala. Samo ministar da odgovori pa ću vam dati dalje.
Zahvaljujem. Što se tiče vašeg predloga koji ste naveli, a tiče se mera koje se odnose na oduzimanje ključeva, mislim da bi ovde došlo do prenormiranja i ne bi mogli da uredimo svaku moguću situaciju koja može da se predvidi. S druge strane, treba imati u vidu upravo specifičnost ovog postupka, da nije reč ni o krivičnom postupku, ni u postupku po tužbi za nasilje u porodici koje se vodi u parničnom postupku, gde mogu da budu izrečene mere zaštite i došli bi u situaciju da hitnim merama budu znatno više ograničena prava učinioca, odnosno potencijalnog učinioca, nego lica koje bi bilo i krivično odgovorno. Takođe vi navodite mogućnost da se učinilac ponovo odvede u stan da uzme svoje lične stvari, upravo na taj način se omogućava kontakt žrtve upravo u onom kratkom periodu kada treba da dođe do njihovog razdvajanja. Smatram da ova pitanja ipak treba ostaviti praksi da reguliše. Kada je reč o promeni brave, ne smatram da to mora da uradi sama žrtva već i policija može da izvrši zamenu brave, u zavisnosti od konkretne situacije koja je u pitanju.
Izvolite. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Mi ćemo ipak zamoliti da još jednom, dok traje rasprava, uzmete u obzir, s obzirom da mere koje smo predložili kroz ove naše predloge idu u prvom redu u pravcu zaštite žrtve i zapravo, dodatnog ohrabrenja žrtvama da prijavljuju uopšte ovakve slučajeve. Jer, ako žrtva, polazeći od iskustva koje ovako normiran zakon predviđa, pomisli na primer - zašto bih ja uopšte i prijavila nasilje kada će on u bilo kom trenutku, slobodno i šetajući da uskoči kroz prozor i usmrti me, na primer. Ne znam koliko joj ovakve odrednice ulivaju poverenje da ima smisla da prijavljuje nasilje, a sve ide u pravcu toga da podstaknemo žrtve da prijavljuju. Vama je sigurno poznat podatak da je nasilje u porodici najređe prijavljivano nasilje. Procena nevladinih organizacija, sigurna sam da vi raspolažete i konkretnijim podacima, jeste da na jedno prijavljeno nasilje imamo 15 do 16 ne prijavljenih nasilja i da ovakve odredbe takođe u smislu zaštite žrtve podstiču i žrtve da prijave nasilje, osećajući sigurnost kroz zakonsko normiranje. A naročito ako imamo u vidu da svako nasilje nad ženom, u konkretnom slučaju kada je nasilje nad ženama u pitanju, između dva partnera, bračna druga, vanbračna, kako god, je uvek i nasilje nad decom, ukoliko ih u porodici ima. Mi, kada su deca u porodici postojeća, imamo uvek višestruko nasilje. Najmanje dvostruko, a vrlo često višestruko nasilje, s obzirom da se pretežno radi i o porodicama, odnosno partnerskim odnosima koji su u težoj ekonomskoj situaciji, sa više dece, i ja vas zbog toga molim da, izlazeći u susret zapravo žrtvama i radi dodatnog podsticaja da se ovakvi slučajevi prijavljuju, a jedinu sigurnost potencijalne žrtve imaju kroz ovakvo zakonsko utemeljenje i normiranje da ipak uzmete u obzir, bez obzira što povratak nije povratak, po uzimanju ličnih stvari i to bi bilo pod nadzorom, odnosno uz pomoć policije koja se ovim slučajem bavi, tako da bi to zaista bilo pod apsolutnim nadzorom i ja mislim, kao i moje kolege iz LSV da je bolje to odrediti nego ostaviti otvoren prostor. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 16. amandman je podneo poslanik Dušan Pavlović. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović.
Zahvaljujem. Ja sam podneo amandman kojim se reguliše situacija u kojoj nadležno lice izbegava ili ne želi da primi prijavu kada žrtva nasilja podnese prijavu. Ovde se utvrđuje u članu 16. da je policajac taj koji treba da reaguje i izrekne hitnu meru. Šta se dešava u slučaju ako policajac to ne želi da uradi? Zašto to govorim? Pa zato što smo u zadnjih nekoliko godina mnogo puta, ili od ljudi koji se bave ovom problematikom u praksi, ili od samih žrtava nasilja, čuli primere, realne primere iz prakse, kada policija ne želi da reaguje na ovakve vrste prijava. Naravno, sada će to biti malo manje umanjeno činjenicom da su uvedene kazne za odbijanje prihvatanja prijava, dakle, onaj ko ne želi da sluša šta ima žrtva da kaže, on će biti kažnjen, tako da će verovatno da se smanji nivo izbegavanja odgovornost. Međutim, šta ako se ipak to desi? Na žalost, mi ovde nemamo nikakvih podataka o tome koliko takvih slučajeva ima. Nemamo zapravo nikakvih podataka, iako ova tema može da se veoma egzaktno pokrije podacima, mislim a je to velika zamerka što sada raspravljamo o ovom zakon bez adekvatnih podataka. Ja sam predložio da u slučaju, dakle, ovaj amandman koji sam predložio, da u slučaju da policija ne želi da reaguje, ponavljam još jedan put, to su primeri iz prakse, ništa ne izmišljam, ako policija ne želi da reaguje, onda žrtva, ukoliko želi da i dalje prijavi slučaj nasilja može da se obrati Centru za socijalni rad, koje onda može da aktivira policiju koja bi onda trebalo da reaguje, onda bi već imali nekakve pisane tragove o tome šta se desilo. Žao mi je, Vlada je odbila ovaj amandman. Predlažem, ako je moguće, da imamo neke podatke o ovakvim stvarima i da pokušamo da razmislimo još jednom o ovome. Hvala.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Mislim da vaše obrazlaganje nije bilo u kontekstu člana o kome raspravljamo, jer vi upravo govorite o ne postupanju policijskog službenika po prijavi. Mi ovde govorimo o hitnim merama. Ukoliko ne postupi po prijavi, svakako postoji mogućnost disciplinske odgovornosti koju smo predvideli ovim zakonom. Ukoliko pogledamo ono što ste napisali, predložili amandmanom, nije u saglasnosti sa onim što ste nam pričali sada ovde. Vi ste naveli da ukoliko policijski službenik posle prvog zahteva žrtve ne donese naređenje, što znači da on ipak postupa po toj prijavi, samo nije smatrao za shodno da u konkretnom slučaju postoje osnovi za izricanje hitne mere ili ne. Znači da nije reč o ne postupanju policijskog službenika, jer upravo procenjujući opasnost i stepen rizika, može da utvrdi da li može da izrekne hitnu meru ili ne.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajuća. Gospođa ministar je već objasnila deo toga što sam i ja hteo da prokomentarišem, vezano za ovaj amandman. Smatram da amandman ne treba podržati, jer ovaj amandman u sebi sadrži jednu ozbiljnu opasnost, a to je da mi poremetimo nekakav, uslovno da kažem hijerarhijski redosled i da postavi iznad u naredbodavnu funkciju centra za socijalni rad koji ima sasvim drugu funkciju u ovom postupku, u ovom zakonu i u opšte u svom radu i delovanju u odnosu na policijske službenike.Mislim da bi usvajanje ovakvog amandmana moglo da proizvede ozbiljne probleme u daljem funkcionisanju i radu drugih državnih organa čiji je rad bio već potpuno definisan. Mislim da je i ovo jedan od amandmana koji bi doveo do toga da prekoračimo crtu koja je ovde jako tanka, između posebnog Krivičnog zakonika i sprečavanju nasilja u porodici i Predlogu zakona o sprečavanju nasilja u porodici. Bojim se da bi sa ovakvim, kao i sa prethodnim amandmanima ukoliko bi bili usvojeni, jednostavno mi pisali novi krivični zakonik, za koji ovog trenutka niti ima mesta, niti ima mogućnosti, a ni potrebe. Hvala.
Hvala. Na član 16. amandman je podnela poslanica Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli poslanici Milorad Mirčić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Kada se pročitaju neke od odredaba Predloga ovog zakona, nekako bi se mogao steći utisak da kod nas i ne postoji neki ozbiljan strah od nasilja u porodici. Nažalost, nije tako. Nasilje u porodici, tzv. vršnjačko nasilje u školi, nasilje na ulici, nasilje na poslu u obliku mobinga, nasilje na svakom mestu. Sve više je toga. Sve više prisutno, ali nekako, rekla bih, da se nadležni organi ne snalaze najbolje u bar pokušaju sprečavanja takvih negativnih pojava. Jedan od tih članova na osnovu koji bi se reklo da ne moramo mnogo da brinemo, jeste i ovaj član 16. o kojem trenutno govorimo. Vi predviđate kao hitno privremenu meru udaljenja činioca nasilja iz stana, s tim da žrtva ostane u stanu kada se desi taj neki, hajde nazovimo ga, incident ili nasilje u porodici. Ovo, verujte, ne znači ništa. Mi smo predložili da umesto toga da postoji obaveza da se žrtva nasilja zbrine u odgovarajućoj ustanovi socijalne zaštite sve dok se ne utvrdi da ne postoji opasnost za dalje nasilje u porodici. Vi, odnosno policijski službenik konstatuje da se desilo nasilje, odvede nasilnika, ostavi žrtvu u stanu pitanje s kim, u kakvim su odnosima ostali članovi porodice sa žrtvom, a u kakvim su odnosima sa nasilnikom, na čiju će stranu stati. Šta će se desiti kada se taj nasilnik ili ta nasilnica u nekom skorom vremenu vrati u stan? Šta će se tek tada desiti sa žrtvom nasilja? Ne može zakon da se ponaša kao da se ne zna šta se stvarno realno u životu dešava. Vi dobro znate, gospođo ministar, da se dešavaju takve stvari, da kada se odstrani eventualno izvršilac nasilja, kada se posle kratkog vremena vrati u stan, onda žrtva prolazi gore nego što joj se desilo i što je prošla pre nego što je prijavila nasilje ta žrtva ili je neko iz porodice, neko iz komšiluka ili odakle god. Dali ste ovde ovlašćenje službeniku policije. Neko to mora da radi i razumemo. Ne možemo i ne želimo mi da apriori osuđujemo i da tvrdimo ni ovaj neće da radi svoj posao, ni onaj neće da radi svoj posao, ali nažalost skoro da je tako. Evo, sasvim slučajno u kraju gde ja živim, u porodičnoj zgradi ovih dana je bilo nekoliko napada, očigledno maloletnih lica u sred belog dana na žene ispred ulaznih vrata njihovih stanova. Jedna je završila u bolnici zato što joj je pokidao lanac, pa je vukao po stepeništu, imala je operaciju, itd, nimalo bezazleno. Drugoj je maltene izvučeno uvo zato što su je povukli za minđušu. Šta se desilo kad su prijavile policiji to što im se desilo? Dežurni policajac koji je došao, onda posle i dežurni inspektor kod kojeg su bile, je rekao – znate, gospođo, ne dešava se to samo vama, nažalost to je svakodnevna pojava. To ne može biti odgovor nekoga ko je nadležan organ da to sprečava. Nikako to ne sme da se desi, kao što ne sme da se desi da centri za socijalni rad zanemaruju svoje štićenike. Svi smo verovatno bili zgroženi informacijom, koja se pojavila u medijima pre dva dana, da je u selu kod Lebana, devojčica od 12 godina silovana nekoliko sati, nekoliko dana, nekoliko meseci, nekoliko godina, još ne znamo koliko, da su to radili najpre petorica, pa sad je uhapšeno, odnosno zadržano u pritvoru valjda zadržana tri muškarca koji mogu po godinama dede da joj budu. Šta je sad ovde falinka rada Centra za socijalni rad? Cela ta porodica su štićenici Centra za socijalni rad. Ta devojčica i njena dva brata su deca sa posebnim potrebama. I Centar za socijalni rad mesečno odvoji par hiljada dinara. Poštar odnese ili odu u poštu da uzmu te pare i Centar je završio priču sa takvim porodicama. Centar za socijalni rad mora da vodi računa o svakoj porodici koja je štićenik centara i da se to radi onda se sigurno takve jezive stvari ne bi dešavale. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo, samo ukratko zašto je bitno da Grupa za koordinaciju radi i da imaju ovlašćenja koja su predložena ovim predlogom, a to je upravo da ukoliko Grupa za koordinaciju proceni ona može i da predloži da se žrtva zbrine u odgovarajuću ustanovu. To su upravno ona ovlašćenja koja su im data ovim zakonom. Tako da smatram da ne treba da bude predloženo kao obavezna mera u svakom slučaju u kojem bi policijski službenik to izricao, s obzirom da se onda postavlja pitanje – čemu hitna mera zabrana prilaska stanu, odnosno udaljavanje iz stana ukoliko će već žrtva biti smeštena na neko drugo mesto?
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ipak mislim da treba prihvatiti naša amandman i ponavljam, gospođo Kuburović, pre svega na osnovu onoga što se dešava u praksi. Gotovo da je nemoguće da neki nasilnik bude toliko fin i toliko miran da se posle izvesnog vremena vrati u stan i da žrtva neće imati i dalje status žrtve, da neće imati problema. Vidite šta se dešava, da neko koga udaljite iz stana on sačeka ženu ispred kioska gde radi, ispred radnog mesta i nažalost prebije je do smrti. Dešavaju se prosto takve stvari da država mora biti rigoroznija u odnosu na izvršioca i mnogo pažljivija u odnosu na žrtvu. Samo puko pisanje zakona i usvajanje zakona sa nekim od ovih normi neće doprineti onome što verujem da jeste namera i vaša kao zakonopisca i svakako onih koji će glasati za ovaj zakon kao zakonodavca. Verujte, ništa vas ne košta da prihvatite ovaj amandman, a učinićete mnogo sigurnijom svaku žrtvu jer neće prijaviti nasilnika nijedna žrtva koja zna da će joj se on vratiti u stan posle osam sati, još se ni otreznio nije ili ni otreznila nije, pošto se dešava nasilje i od strane muškarca i od strane žene i od strane drugih članova porodice i u odnosu na decu itd. Ako želite iskreno da se nešto postigne u ovoj oblasti i ako želite da se zaista zaštite te žrtve, prihvatite ovaj amandman. Ne može da smeta. Može mnogo da pomogne. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Amandmane, u istovetnom tekstu, kojima se posle člana 16. dodaje naziv člana i član 16a. podneli su narodni poslanik Zoran Živković i zajedno narodni poslanici Goran Ćirić, Radoslav Milojičić, Maja Videnović, Balša Božović, Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Vesna Marjanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Naš amandman želi da potpuno pojasni situaciju da je izašao specijalizovani policijski službenik, napravljena je procena rizika i nije izrečena hitna mera. Dakle, to nedostaje inače u osnovnom tekstu zakona. Amandman koji ću sada obrazložiti nije prihvaćen sa obrazloženjem da se procena rizika svako dostavlja javnom tužiocu, što mi ne sporimo. Ili mi nismo dobro napisali amandman ili ga vi niste dobro čitali. Moguće da je rumbrum pogrešan. Znači, rumbrum koji predlažemo je postupanje u slučaju neizricanja hitne mere. Bilo bi bolje da smo napisali – postupanje sa obavljenom procenom rizika. To pretpostavljam da bi bilo jasno. Naime, o čemu se radi? Šta kada je specijalizovani nadležni policijski službenik napravio procenu rizika, prosledio je naravno tužilaštvu, nije izrekao hitnu meru, šta se sa tim dešava dalje? Apsolutno ništa. Naš predlog je da ostavite javnom tužiocu mogućnost, dakle, da on može da naredi, samo mu ostavljate mogućnost. Zašto je ovaj amandman, ja bih volela da, mi ga možda nismo jasno napisali, ali da bar u ovom dijalogu razjasnimo tačno šta želimo, koju situaciju života vidimo, pa da onda ili prihvatanjem amandmana ili vi nađete ko će da vam piše amandman ili prosto da imamo u vidu da imate realne situacije dogovora postupajućeg službenika i žrtve i nasilnika, to je prosto realna situacija, da se ne izreknu hitne mere. Imate realnu situaciju korupcije između nasilnika i postupajućeg službenika. Imate život u koji će specijalizovanog policijskog službenika da dovede stvaranje, pisanje procene rizika o tome da li ima osnova da se izrekne hitna mera ili ne. Da ne biste dovodili u sumnju da se desilo zbog korupcije, zbog dogovora, zbog eventualno loše procene, što se isto dešava, onda kažete, pošto procene rizika i ovako i onako idu kod javnog tužioca on može, da li će ili neće, to je sada, ne mešam tužilaštvo u ovaj zakon, to neka oni reše svojim protokolima ili vi sa njima zajedno, ali time omeđavate jedan prostor da onaj ko radi procenu rizika zna da nije pitanje samo disciplinskih prekršaja, gledanja kvaliteta njegovog rada po protokolima unutar same službe, nego prosto da mogu da budu i drugačije posledice od kojih je on ili previdom, ne izričući hitnu meru, ili dogovorom, kršeći etička pravila, ili korupcijom, praveći krivično delo, odlučio da ne izrekne. To je bila ideja našeg amandmana i mi imamo svest o tome da procena rizika je dostavljena tužilaštvu, ali znamo kako izgleda to u životu. Dakle, ja bih volela da, sad trenutno nije proceduralno moguće da mi menjamo tekst amandmana, da menjam rubrom, da se vidi da se radi o postupanju sa obavljenom procenom rizika, da bude potpuno jasno šta se sa tim dešava, ali bez obzira da li prihvatate naš amandman, da li bude načina da matični odbor predloži nešto slično u dogovoru sa Vladom, meni ne trebaju naša imena tu, meni je važno da oni koji budu u situaciji da urade procenu rizika, da znaju da ona nosi odgovornost u svakom slučaju, i ako izrekne hitnu meru i ako ne izrekne hitnu meru, i da postoji neko ko je objektivan, ko nije na licu mesta, ko ne skuplja podatke tu gde se nasilje dešava ili ne, da bi se pravila procena rizika, dakle, neko neutralan ko može da postupa. Ne želim samo da spominjem, mada je to atraktivno za govor, najgoru vrstu primera - da je obavljena procena rizika, da nije izrečena hitna mera i da se četiri dana, tri dana kasnije u toj istoj kući desilo ubistvo. Znam da policajac može da kaže – da, ali ja sam pravio procenu u odnosu na ono što sam zatekao, i znam da neće biti kriv, ali prosto mislim da ostavljanje mogućnosti tužiocu da reaguje, ako hoće, u krajnjoj liniji činimo uslugu onima koji su na prvoj liniji borbe protiv nasilja, to su specijalizovani službenici policije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Ne sporeći motiv za podnošenje ovakvog amandmana u cilju poboljšanja kvaliteta zakona, ipak smatram da je predlagač morao drugačije da formuliše amandman, jer sama formulacija amandmana nije u praktičnom smislu reči primenjiva iz dva razloga. Prvi razlog, shodno odredbama Zakonika o krivičnom postupku komunikacija policijskih službenika i javnog tužioca je kontinuirana i razmena informacija i podataka uvek prisutna. Šta to znači? To znači da u slučaju kroz tu razmenu podataka između policijskog službenika i javnog tužioca dođe do novih okolnosti, mi to pravnici kažemo „beneficie nogaro“, ne postoji ograničenje za policijskog službenika da donese naređenje i izrekne hitnu meru. Ne postoji ograničenje, nema smetnji, to je pod jedan. Pod dva, ovim zakonom je predviđen rok, doduše, po nama, iskreni da budemo, rok je kratak, 24 časa, ali u tom roku od 24 časa nadležni tužilac, kažemo specijalizovani tužilac, je dužan da prikupi odgovarajuća obaveštenja, činjenice, podatke koji se vezuju za konkretnu situaciju u kojoj se iziskuje potreba za izricanje hitne mere ili eventualno ne izricanje hitne mere. Upravo u tom roku od 24 časa, kada tužilac prikupi odgovarajuće podatke i sam proceni da ti podaci imaju relevantnost, on će i shodno odredbama ZKP dati policijskoj upravi, nadležnom policijskom službeniku, koji čak ne mora da bude specijalizovan, koji mora pod tim podacima postupiti. Ovamo, veću u zakonu, uvažena ministarko, postoji obaveza specijalizovanih policijskih službenika da prate situaciju u kontinuitetu. Ovde nema diskontinuiteta vremenskog kada je on oslobođen praćenja situacije, kada on više ne mora da vodi računa o žrtvi. On mora da vodi računa o žrtvi kontinuirano, neprekidno, u svakom sekundu. Zbog toga mi se čini da sama formulacija amandmana nije prihvatljiva da bi se u praktičnom smislu reči ostvario rezultat koji se želi ostvariti podnošenjem amandmana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zakon valja da se raspravlja kada gledamo kako se svaki član odnosi na osobu ili na sektor. Dakle, kuća Marije i Marka Marića, na poziv njihove šestnaestogodišnje ćerke izašla je policija. Specijalizovani službenik je napravio procenu rizika. Procena rizika, hipotetički, dakle, procena rizika kaže – nema potrebe za izricanjem hitnih mera. Ta obavljena procena rizika ide tužilaštvu, sa njom više, kolega, ništa ne može da se desi po ovom zakonu, do nove prijave da se nasilje dešava, sa njom više ništa ne može da se desi. Potpuno svesni koliko je zakon na ivici između onoga što je uobičajen pravni sistem, gde vam je Krivični zakon, Zakon o krivičnom postupku, Zakon o javnom redu i miru, Porodični zakon, sve ostalo, potpuno svesni koliko je dobra ideja da ga donesemo, naš je predlog samo da kažemo da u roku kada u MUP obavljena procena rizika dođe na sto, jer vi ste u pravu kada kažete – obavljena procena rizika mora kod tužioca na sto, pa mora, ja samo kažem – pustite mu da može da postupa. Ne tražim da ovim zakonom se propiše kako će tužilac da postupa, ali da može da postupa. Inače se bojim da ćemo imati, i procentualno i nominalno, mnogo više slučajeva gde je urađena procena rizika, a da hitna mera nije izrečena i biće nikom ništa. Dakle, samo da imamo u vidu da je nasilje realan život, da se dešava u porodicama i da pokušamo odredbama zakona najviše zaštititi to najopasnije mesto za žrtvu, što je porodica, što je dom, i obezbediti da nema tumačenja zakona i da nema praznih hodova koji bi omogućili da u suštini svi imamo priču o tome kako smo doneli novi propis, a da se u realnom životu menja premalo.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Podržavam vašu ideju i ono sada kako ste obrazložili, razumem šta je bila suština, samo šta sadržina amandmana u potpunosti tome ne odgovara. Prvi stav predloženog amandmana već je, na neki način, sadržan u članu 15, ali drugi stav ima sporan deo gde govori da javni tužilac može da naredi. S obzirom da nije reč o krivičnom postupku i primeni ZKP, koji može da da ta ovlašćenja javnom tužiocu, ovaj deo je bio i te kako sporan i zbog toga amandman nije ni usvojen. Nadam se da kroz podzakonske akte, koje treba da donesu zajedno i MUP i Ministarstvo pravde, mogu pojedina pitanja da se regulišu i da se međusobna saradnja i koordinacija propiše i na taj način. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Amandman kojim se posle člana 16. dodaje novi član 16a podneli su poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Mičić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Amandman je vrlo sličan prethodnom amandmanu i naravno ne umanjujući važnost ovog zakona, kome su prvi put sistematizovane odredbe kojima se normira sprečavanje nasilja u porodici, na nama svima je ovde i na poslanicima i na predstavnicima Vlade da doprinesemo što efikasnijoj primeni, što boljoj primeni ovog zakona u praksi. Jedna od najslabijih karika jeste procena rizika. Zato smo, o tome sam govorila, podneli amandman na član 15. kojim smo tražili da se definiše sam postupak procene rizika, a ovim amandmanom, kojim se dodaje, dakle, novi član 16a, zapravo definišemo situaciju u kojoj specijalizovani policijski službenik odluči da nema osnova za izricanja hitne mere i predviđamo obavezu da o tome obavesti zamenika javnog tužioca, socijalni rad, koordinaciono telo, mogućeg učinioca i žrtvu. Takođe, predlažemo stav 2. u kome dajemo ovlašćenje javnom tužiocu da naredi policijskom službeniku da ponovo razmotri slučaj. Dakle, na ovaj način se preciznije definiše situacija u kojoj policijski službenik može da izvrši lošu procenu, odnosno da odluči da nema hitnih mera. U tom slučaju dajemo ovlašćenje javnom tužiocu da se ta moguća greška, propust ispravi. Ne vidim razlog zašto to ne bi bilo podignuto na viši nivo, na zakonski nivo. Ali, ministarka je rekla u slučaju da se amandman ne prihvati, ovaj ili neki sličan, jako je važno da ovo u podzakonskim aktima regulišete i da imate u vidu, kako ne bi došlo u praksi do jednog vakuuma, što bi moglo da bude kobno i naravno da dovede do novih žrtava.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Amandman kojim se posle člana 16. dodaje novi član 16a podnela je narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, bitno je ovo očigledno, pošto se većina, odnosno deo nas koji smo podneli sličan, ili prilično sličan amandman, posle člana 16. član 16a, jeste upravo to šta se dešava kada policijski službenik, a uvažena gospođice ministar, ako ste pratili diskusiju i kolege Neđe i koleginice Gordane Čomić, videli ste da su vrlo često upotrebili ili gotovo uvek rekli „specijalizovani policajac“, „specijalizovan policijski službenik“ ili „specijalizovani javni tužilac“. Eto zašto je bio jedan od predloga da se u ovo zakonu, umesto „nadležni“, stavi „specijalizovani“. Vidite da je to već prosto zaživelo u našim diskusijama. Da, bitno je da znamo šta se dešava ako policijski službenik, nadležni, specijalizovani, ne izrekne hitnu meru. Znači, prvo, da se ja ne ponavljam u diskusiji, tu se završava situacija kod prijavljenog nasilja, nema hitne mere, policajac je tako procenio i niste predvideli koga obaveštava. Da, u članu 15. zadnjim stavom ste predvideli da kada proceni rizik i vidi da nema osnova, on obaveštava i Centar za socijalni rad i osnovno tužilaštvo. Ovde, kada ne izrekne hitnu meru, ili me ispravite, a ako jeste, nije predviđeno koga obaveštava. Znači, treba da obavesti isto tako osnovno tužilaštvo, da obavesti Centar za socijalni rad i da obavesti potencijalnog učinioca da mu nije izrečena mera i da obavesti žrtvu. Ako ste usvojili amandman da žrtva jeste obaveštena i kada je izrečena mera, treba da bude obaveštena i kada mera nije izrečena, jer svakako žrtva će sigurno drugačije da se ponaša, a bogami i potencijalni učinilac, ako znaju i ako su obavešteni da hitna mera nije izrečena.
Privodite kraju, molim vas.
Ako već niste prihvatili ove amandmane i koleginice Nataše i koleginice Čomić, gde piše da osnovno tužilaštvo naredi policiji, što ne prihvatite ovaj, gde se kaže da zahteva? To je neka blaža formulacija i u tom slučaju bi bilo prihvatljivo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala. Ideja ovog amandmana je bila da se u članu 17. doda stav 4. koji bi glasio: „Ministarstvo pravde i Ministarstvo unutrašnjih poslova u saradnji sa Republičkim javnim tužilaštvom će doneti Pravilnik o proceni i vrednovanju procene rizika u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona.“. Ovaj amandman je odbijen. U obrazloženju Vlade stoji da Vlada ne prihvata amandman zbog toga što je pitanje procene rizika takvo da izmiče strogom propisivanju prava i obaveza. Mi smo mislili da bude restriktivan i da ne predviđa ono što tim pravilnikom ne bi bilo predviđeno. Ali, vi u članu 15. u stavu 2. već imate neke indikatore koje navodite na osnovu kojih policajac može da izvrši procenu, a u članu 17. kažete da tužilac proučava obaveštenje i vrednuje procenu rizika. Na osnovu čega je vrednuje? Ne vidim zbog čega ovo ne bi moglo da bude sadržano u zakonu, posebno zbog toga što je već postala praksa da nakon donošenja određenog zakona onda imamo vodič za primenu zakona, pa vodič za primenu vodiča za primenu zakona i onda se troše neka silna sredstva da se crtaju strelice, kružići i raznorazna uputstva kako se to primenjuje. Mislim da bi to svakako umnogome pomoglo nadležnom policijskom službeniku. Ne vidim zbog čega ovo ne bi bilo sadržano u zakonu.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zoran Živković i zajedno narodni poslanici Goran Ćirić, Radoslav Milojičić, Maja Videnović, Balša Božović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Vesna Marjanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, član 18. Predloga zakona predviđa postupanje suda u prvom stepenu, odnosno postupanje suda u procesu produženja hitnih mera koje je policijski službenik izrekao. Prosto smo našli za shodno da malo preuredimo, da tako kažem, ovaj član, pa smo precizirali da sud rešenjem produžava meru. Vi kažete da je to prenormirano. Mi mislimo da ako sistematizujemo kako sud postupa, prosto nije prenormirano. Dalje, novim članom 4. precizirali smo da će sud isto tako rešenjem i odbiti predlog osnovnog tužioca ako proceni da nema osnova da produži hitnu meru. Novim stavom 5. preciziramo kome se dostavlja rešenje. Znači, rešenje sudsko o produženju ili neproduženju hitne mere nije precizirano kome se dostavlja. To rešenje treba da ima i policijska stanica i Centar za socijalni rad, treba da se dostavi i učiniocu i, naravno, treba i žrtva da ima to rešenje, da zna da li je hitna mera produžena ili nije produžena. Prevashodno, ko uručuje rešenje o produženju ili neproduženju hitne mere potencijalnom učiniocu? Da li je to, mi smo ovde predvideli da to bude policijska stanica i da potvrdom ona vrati obaveštenje sudu da je on to rešenje primio. Znate, mnogo je bitno da sve nadležne institucije imaju to rešenje. Mi i danas imamo u praksi da mnoga rešenja iz suda koja se donesu u postupcima izricanja zaštitnih mera protiv nasilja u porodici ne stignu blagovremeno Centru za socijalni rad, a pretpostavljam i policijskoj stanici. Sve ovo mora da postoji i da se na vreme obavestimo, da bismo kasnije kroz član 31. imali to u evidenciji.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Borisav Kovačević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Borislav Kovačević.
Gospodine predsedavajući, samo ću reći da sam na ono što sam mislio reći oko amandmana dobio odgovor iz izlaganja gospođe ministarke Kuburović na prethodna pitanja u raspravi, pa nemam šta dalje. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Uvažena ministarka, ja i moj kolega Stanojević smo smatrali da zbog preciznosti ovog zakona u članu 18. posle stava 3. treba dodati novi član koji glasi – Rešenje o predlogu dostavlja se nadležnom policijskom službeniku koji je doneo naređenje o izricanju hitne mere, koji ga bez odlaganja uručuje licu kome je hitna mera izrečena. Ako ono odbije prijem rešenja, nadležni policijski službenik sastavlja o tome belešku, čime se smatra da je rešenje uručeno. Zašto smo podneli ovaj amandman? Smatramo da u Predlogu zakona nije definisano kome i na koji način prvostepeni sud dostavlja rešenje, odnosno kako se prevazilazi situacija u kojoj se učinilac nasilja ne javlja sudu i zbog toga mu nije moguće uručiti rešenje. Duh ovog zakona je koordinacija svih institucija, odnosno sinhronizovano delovanje suda i nadležnog policijskog službenika, specijalizovanih za postupanje u materiji porodičnog nasilja. Za uručivanje rešenja suda iskorišćena je analogija sa načinom uručenja naređenja iz člana 16. Predloga zakona kao i činjenica da učinilac nasilja svakako ima obavezu da se javi nadležnom policijskom službeniku što se može iskoristiti za uručenje sudskog rešenja. Vaše obrazloženje je bilo da amandman nije prihvaćen iz istog razloga kao i predlagač amandmana na član 9. i smatrate da su situacije koje uređuje zakon ovim članom 18. u praksi, da su nesporne, da neće izazivati probleme bezrazložno isključujući pri tome analogiju kao način tumačenja prava. Smatram da je praksa pokazala da je preciznost zakona veoma važna i smatram da ovaj član treba usvojiti.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem. Tačno je, kako ste već i sami naveli da postoji analogija sa članom 16, ali samo moram da dodam da smo prihvatili amandman da se i naređenje dostavlja žrtvi, a samim tim postoji i analogija da se i ovo rešenje dostavlja žrtvi, a vaš amandman ne sadrži takvu odredbu, tako da je to još jedan od razloga zašto ne bi mogao da se prihvati amandman.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Radoslav Milojičić, Maja Videnović, Balša Božović, Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Vesna Marjanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Neđo Jovanović i sa ispravkom, Branka Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Iskoristio bih samo priliku da izrazim u ime poslaničke grupe SPS zahvalnost za uvažavanje razloga i naravno prihvatanje ovog amandmana. Imajući u vidu da se radi o jednoj klasično procesno pravnoj situaciji, odnosno legitimaciji onoga ko je ovlašćen da izjavi žalbu višem sudu. U konkretnom slučaju u predloženom tekstu zakona to je trebao biti viši tužilac. Naravno da viši tužilac nije učesnik u postupku i zbog toga je i podnet ovaj amandman i zato hvala što ste prihvatili da se ispravi samo jedna procesna greška. Samo osnovni tužilac to može učiniti i on ima ta ovlašćenja i te nadležnosti a ne viši tužilac. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Od devet amandmana koje sam podnela ovo je jedini koji je prihvaćen očigledno zato što je napravljena gruba omaška u pisanju zakona, kao što je to kolega Jovanović upravo objasnio, samo ne znam što se zahvaljujete vi zbog prihvatanja amandmana, valjda oni treba nama da se zahvale što smo im ispravili grešku. Do greške je došlo zato što je zakon pisan na brzinu, zbrčkan, usvajamo ga po hitnom postupku, pun je nedorečenosti i grešaka, čak sam i ja napravila grešku, pa sam morala da šaljem ispravku, jer sam u brzini pisala amandman. Ko zna koliko još ovde grešaka ima koje bismo, da smo radili, nekim normalnim tempom, prvo u samom Predlogu zakona bilo bi ih mnogo manje, a i da smo mi imali dovoljno vremena da se koncentrišemo na taj zakon, sigurno bi ga još više popravili. Tako da u tom smislu, moram još jednom da izrazim svoje razočaranje što se ovo sve radi na brzinu, što usvajamo jedan zakon koji očigledno ima puno nedostataka i koji će vrlo brzo dolaziti na izmene i dopune. Amandman koji sam podnela na član 16. koji zahteva da se i žrtva obavesti, to je još jedan primer ove brzine o kojoj pričam, a to je da se zaboravilo na žrtvu. Činjenica je da je nas pet, šest, ne znam koliko poslanika to uočilo, samo je još jedna potvrda da ovako ne treba da radimo u budućnosti. Molim vas, da više ne radimo po hitnim postupcima, nego da radimo valjano zbog građana Srbije i zbog primene ovih zakona koji sutra treba u praksi da se dese. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Uvaženi predsedavajući, ovo je replika, zato što sam pomenut. Naime, poslanička grupa SPS nikada, pa ni sada kada je Predlog zakona na dnevnom redu između opstrukcije i konstrukcije neće izabrati opstrukciju, već će krajnje konstruktivno delovati kako bi se kvalitet zakona poboljšao na što efikasniji način. U tom smislu ćemo uvek pružiti zahvalnost predlagaču što uvažava stavove poslaničke grupe SPS, imajući u vidu da kao deo vlasti odgovorno i posvećeno pristupamo svemu onome što se ovde radi, pa i parlamentarnom životu, za razliku od onih drugih koji između opstrukcije i konstrukcije ne izaberu ni jedno ni drugo nego izaberu destrukciju, što je najgore. Inače, u svemu onome što ovde treba istaći, a zarad istine i zarad građana, jeste činjenica da ovaj zakon nije od juče ni u javnoj raspravi, nije od juče ni u pogledu stručnih opservacija kada je predlog ili nacrt ovog zakona u pitanju. Izuzetno dugo vreme je proteklo u kojem se o ovom zakonu neko bavi i o kome se o ovom zakonu interesuje javnost. Javnost onda treba da zna istinu, a istina je da smo se mnogo posvetili i uvek ćemo se posvećivati ne samo ovom već svim onim zakonima koji doprinose da se otklone sve opasnosti, pa i one najrizičnije koje se u ovom zakonu pojavljuju. Zato vam još jednom zahvaljujemo na usvajanju amandmana.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem se poslaniku gospodinu Jovanoviću što je skrenuo pažnju da se zakon radio dugo, a da nije zbrčkan, kako neki kažu, s obzirom da od početka godine je radna grupa vredno radila i Nacrt zakona je bio blagovremeno objavljen, tako da je svako mogao da učestvuje i da dostavi svoje blagovremeno, i sugestije i mišljenja. Tačno je da zakon ide po hitnom postupku ovde pred narodnim poslanicima, ali zakon je i pre početka rasprave bio 15 dana u skupštinskoj proceduri, tako da ste imali dovoljno vremena za isti da se pripremite i da dostavite odgovarajuće amandmane, a moram samo da ukažem na to da je većinu ovih amandmana upravo radio Autonomni ženski centar, koji je istovetne amandmane dostavio i Ministarstvu pravde, tako da onda ne morate da se pozivate na to da ste vi pravili greške i propuste, jer su amandmani identični i različite poslaničke grupe su upravo koristile te amandmane i podnele ih. Nije bila greška Ministarstva pravde kada je u članu 19. napisalo da je reč o višem javnom tužiocu koji podnosi žalbu, s obzirom da smo se rukovodili nadležnostima Zakona o javnom tužilaštvu, gde se izričito propisuje nadležnost gde koji tužilac može da postupa i pred višim sudom tu nadležnost ima viši javni tužilac. Imajući u vidu obrazloženje koje nam je dostavljeno na predložene amandmane, smatrali smo da je racionalnije da prihvatimo predloženi amandman i zbog toga je umesto višeg javnog tužioca sada osnovni javni tužilac taj koji je nadležan da podnosi žalbu, a upravo je racionalizacija i obrazloženje koje nam je dostavljeno razlog zašto je to prihvaćeno, a ne greška predlagača. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Ja sam se javio po replici gospodinu Neđi Jovanoviću.
Ni u jednom trenutku vas nije spomenuo, niti poslaničku grupu.)
NJemu ste dozvolili repliku, a on je za našu poslaničku grupu rekao da se bavimo opstrukcijom i destrukcijom.
Nije vas ni spomenuo.
Isto kao što je replicirao Branki Stamenković.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Zoran Živković i zajedno narodni poslanici Goran Ćirić, Radoslav Milojičić, Maja Videnović, Balša Božović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Vesna Marjanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vlado Babić.
Hvala, predsedavajući. Ja predlažem da se ovaj amandman ne prihvati, jer je neprecizan, jer nisu dovoljno jasno precizirane obaveze koje se odnose na ovlašćena lica, misli se na zdravstvenu, vaspitnu i obrazovnu delatnost. Treba istaći da žena obično negira bilo kakva postojanja nasilja nad njom, da li iz straha da se ono ne ponovi, da li iz stida da je društvo ne osudi, pa tu postoji jedan kulturološki obrazac – tukao me je moj muž, da li iz bojazni da će joj se porodica raspasti, da li iz straha za sigurnost dece, ali je činjenica da 97% žena, bez obzira na uzrast, obrazovanje, na visinu intelekta, neće priznati, već će reći jednu od onih klasičnih već viđenih rečenica – okliznula sam se niz stepenice, pala sam u kadi i sl. Zbog toga bi lekari koji dođu prvi u kontakt sa zlostavljenom i povređenom ženom, ženom nad kojom je izvršeno nasilje, trebali istog momenta da to i prijave i pozovu policiju koja će slučaj dalje procesuirati. No, nisu samo žene žrtve porodičnog nasilja. U manjoj meri su zastupljeni i deca i muškarci. Lekar, najčešće je to povreda lica, vrata i glave, to su obično specijalisti uha, grla i nosa, neurohirurzi, maksiofacijalci, moraju prvi pružiti, osim zdravstvene pomoći, i podršku toj zlostavljenoj ženi. On treba da bude prva linija ohrabrenja da žrtva više ne ćuti, već da prijavljuje postupke zlostavljanja. On bi trebalo da ohrabri i policiju da, bez obzira na težinu nanete povrede, da li je ona lakša ili teža, policija, tužilaštvo, sudija i socijalni radnici moraju stati uz lekare, jer samo jednim sveobuhvatnim pristupom svih navedenih segmenata koji moraju biti sastavni deo jednog tima, uspeha u smanjivanju broja zlostavljanih žena mora biti. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Neđo Jovanović i zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić i zajedno narodni poslanici Branimir Jovanović, dr Predrag Jelenković i Milena Bićanin. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Da, želim u ime LSV još jednom da izrazim zadovoljstvo što je predlagač zakona, odnosno Ministarstvo, prihvatilo ovaj amandman. Govorim samo radi dodatnog pojašnjenja za one koji ni do ovog trenutka nisu uspeli da razumeju da se ovim zakonom ne izriče mera pritvora, odnosno zadržavanja. Tačnije, mi smo ovim amandmanom tražili da se obriše poslednji stav člana 20, koji kaže – vreme provedeno u pritvoru i svako drugo lišenje slobode uračunava se u trajanje hitne mere. U obrazloženju smo naveli da je rešenje preuzeto iz Porodičnog zakona, ali da ovakva odredba nije primenjiva, zbog toga što hitne mere koje bi se izdavale u ovim situacijama nisu situacije koje predviđaju određenje zadržavanja ili pritvora. Prema tome, ova odredba ne bi bila primenjiva. Ali, ovim bismo odagnali svaku sumnju ili spekulaciju onih koji bi tretirali da kroz hitne mere one podrazumevaju pritvor za nasilnika, odnosno potencijalnog nasilnika. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente predstavnike „Inicijative mladih Voždovac“, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Molim vas da ih pozdravite. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Nakon komentara koleginice Tepić, nema potrebe bilo šta drugo reći što se tiče samog obrazloženja amandmana. Međutim, ono što mi se čini da je važno, važno je istaći da je veliki broj amandmana koji su podneti, koje ste vi, uvažena ministarko, i prihvatili, identičan sa amandmanima koje je faktički promovisao Autonomni ženski centar. Bilo bi jako grubo i čak i nekorektno upravo prema Autonomnom ženskom centru prećutati činjenicu da se veliki broj amandmana gotovo identifikuje kroz amandmane koje smo mi podnosili. Zašto? Dobro je da smo prepoznali na isti način i Autonomni ženski centar i mi kao narodni poslanici neuralgične tačke oko kojih smo napravili saglasnost i, naravno, doprineli da se poboljša kvalitet ovog zakona. Ali, imajući u vidu da su žene u fokusu nasilja, imajući u vidu da se one u najvećem broju slučajeva pojavljuju kao žrtve i da su posledice koje trpe uglavnom tragične posledice, onda je korektno podržati Autonomni ženski centar u nastojanjima da se zajedno sa nama izbori, ne samo kroz amandmane, nego na svaki drugi način, za kvalitet ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milena Bićanin.
Hvala, predsedavajući. Ministarka, zaista nam je jako drago da ste imali razumevanja u prihvatanju amandmana. Evo, moje kolege su već obrazložile, a ja samo hoću da kažem sa kog aspekta mi to razmatramo, pridružujući se argumentaciji mojih kolega. Pre svega, ovo je nov zakon. Hitna mera je prva mera koja se izriče u trenutku nakon prijave nasilja, procene rizika i svih ostalih procedura. Ona je najniža moguća mera. Ona treba da razdvoji dvoje u sukobu i treba da dovede do smirenja. Da li će ta mera biti produžena, to je sada nešto drugo. Mi u trenutku kada je izrečena hitna mera to ne znamo. To ne zna žrtva, bez obzira ko je žrtva. Toj žrtvi je potrebno dati vremena da razmisli šta može, od trenutka kada je obaveštena o tome, da učini sa svojim boravkom u tom prostoru gde se nasilje dogodilo, da li želi da čeka nekoga i šta u tom smislu želi da preduzme kao sopstvenu samoprocenu rizika, na koju ona, naravno, ima pravo. Zato mislim da je ova mera jako dobra. Naravno da će praksa dati dovoljno ozbiljnih rezultata, odnosno odvešće nas na put razmišljanja da li to treba da bude više, da li treba da bude kraće, ali za početak mislim da je ovo jako dobro i hvala vam zbog toga.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala. Član 21. ovog Predloga zakona kaže da lice koje ima saznanja o izvršenom krivičnom delu dužno je da to prijavi. Tačka. Ja u ovome vidim veliku nedorečenost, kao što sam malopre pričala, jer nije jasno koje lice. Moj amandman tražio je da se jasno definiše da su u obavezi i dužni da nasilje prijave upravo zaposleni u onim državnim organima i organima koji vrše javna ovlašćenja gde je najveća šansa da se sa posledicama nasilja i suoče, a to su zdravstvene, vaspitne i obrazovne ustanove. Ovaj amandman je odbijen, iz meni nepoznatog razloga. U obrazloženju se kaže da je to iz istog razloga iz koga je odbijen i moj amandman na član 12. u kome sam, takođe, tražila istu stvar, a to je da se jasno obavežu zaposleni u državnim organima, posebno onim koji će najpre doći u kontakt s posledicama nasilja, znači, zdravstvene ustanove, vrtići, škole, da se propiše pravilnik po kojima će njima biti jasno da su oni dužni da to nasilje prijave. Ovako kako stoji u ovom Predlogu zakona, ako nije zbog brzine, što ministarka tvrdi da nije, ja ne znam zbog čega je onda, valjda zbog toga da bi se ostavila sloboda da se neko optuži što nije prijavio, a neko drugi oslobodi što nije prijavio i da se kreativno tumači i primenjuje ovaj stav. Šta to znači lice? Koje lice? Moramo mnogo jasnije definisati. Vrlo sam nezadovoljna što ovo nije prihvaćeno kao dodatak zakonu i ispravka zakona. Hvala.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Da bi govorili o članu 21, treba da vidimo i naslov koji stoji iznad tog člana, a to su posebne odredbe o krivičnom postupku. Na samom početku Predloga zakona govorimo o tome da se u pojedinim postupcima koji se vode protiv krivičnih dela protiv polne slobode ili porodično nasilje primenjuju pojedine odredbe ovog zakona, pa upravo su to odredbe koje se odnose na to, a ne odnose se samo na prijavljivanje nasilja. S obzirom da svako lice ima obavezu da prijavi krivično delo na koje zakon poziva, smatram da je ovo, pre svega, suvišno, a sa druge strane nemaju svi organi koje ste naveli u vašem amandmanu, ulogu u sprečavanju nasilja u porodici. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po amandmanu.
Ne, nego replika.
Nemate pravo na repliku.
Nemojte mi računati ovo vreme. Replika.
Nemate pravo na repliku. Ako želite da diskutujete oko amandmana, nemam ništa protiv. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Belačić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Vlada Republike Srbije je predlaganjem ovog zakona htela u suštini neku veliku medijsku pažnju, i mislim da je i dobila tu pažnju, i pokušava da se predstavi da će ovim zakonom biti rešeni svi mogući problemi u okviru sprečavanja nasilja u porodici. Vi dobro znate da to nije tako. Mnogo toga što je predviđeno u ovom zakonu je apsolutno suvišno. Imamo mi i službe, imamo mi i nadležne organe, i zaposlene ljude i Krivični zakonik itd. Imamo mi, imali smo i do sada, uslove da se ozbiljnije bavimo ovim problemom, odnosno sprečavanjem nasilja u porodici i, naglašavam, nasilje uopšte, jer nije jedino nasilje u porodici to koje je danas svakodnevnica u našem društvu i u našoj državi, nažalost, ali to jeste tako. Dakle, ne trebaju nikakvi specijalisti, nikakvi specijalci, nikakve grupe itd. Treba samo oni koji su već zaposleni uzmu zakon u ruke, da rade suštinski svoj posao, a ne samo da se prošetaju na radnom mestu. Jedan od članova, koji po mišljenju SRS, treba brisati iz ovog zakona jeste član 23. koji govori i predviđa lica određena za vezu. To su sad neka lica koja bi trebalo da budu veza između policijske uprave, javnog tužioca, predsednika suda, rukovodioca centra za socijalni rad. Dakle, s jedne strane apsolutno nepotrebno, suvišno, ništa neće doneti ni u boljoj primeni ovog zakona ni u smanjenju nasilja u porodici, a sa druge strane, pogotovo kada su u pitanju sudovi i sudije, ovo je apsolutno neprihvatljivo, i ovo je, morate da se složite, neustavna odredba zato što ne sme da postoji nikakva veza, nikakva lica koja bi trebalo da budu veza između sudija, sudova, zato što bi to dovelo u pitanje samostalnost i nezavisnost sudija. Šta to znači da će svakodnevno sudije, odnosno ta lica određena za vezu da komuniciraju sa sudijama, tužiocima itd? Nema ništa od toga. Nema ništa od toga zato što je, nažalost, realnost u Srbiji danas da, recimo, veliki broj policajaca je u vezi sa sitnim narko dilerima, da u skoro svakoj policijskoj stanici se precizno zna ko su ti mladi, pogotovo mladi narkomani, ali se ne preduzima ništa i tek kada se desi tragedija, onda saznajemo koliko dugo je to neko znao, ko je to prikrivao itd. Dakle, nema potrebe da se pre normira ovaj zakon. Ako ste ga već donosili, mada rekli smo u početku da je bio dovoljan Krivični zakonik, ali nemamo ništa protiv da i ovaj donesete, ali odredba 23. Predloga ovog zakona ne treba da postoji u zakonu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Naime, u obrazloženju zašto treba brisati tri stava u ovom članu zakona, naveli smo da gore navedeni stavovi samo opterećuju zakon nepotrebnim organizacionim pitanjima. Ko će biti zadužen za vezu međudržavnim organima, ko rukovodilac ne predstavlja zakonsku materiju, već unutrašnje organizaciono pitanje Ministarstva i njegove međusobne koordinacije rada. Ti oblici saradnje mogu biti daleko razuđeniji od predloženih u ovom zakonu. Ova pitanja se, po prirodi stvari, mogu normirati podzakonskim propisima. Dakle, mi smo ovde postavili jedno principijelno pitanje – da li ovaj zakon zapravo priznaje da naša ministarstva nemaju nikakvu koordinaciju i komunikaciju između sebe i unutar sebe, da li je ovaj zakon morao doći zapravo kao jedan veliki dokaz sloma državne uprave koja ne radi svoj posao? Da li vi, gospodo naprednjaci, ovim zakonom priznajete da je kompletna državna uprava loša, da između nje nema nikakve koordinacije, da unutar ministarstava nema koordinacije, da vi morate da donesete poseban zakon kojim ćete ljude naterati da sarađuju, da koordiniraju, da imaju zajednički nastup po pojedinim pitanjima? Ja ne verujem da je naša državna uprava toliko loša i toliko ne koordinirana. Smatram da je ovakva stvar mogla da se reši, kao što se kaže u obrazloženju, određenim podzakonskim aktima. Zašto biste zakonom uređivali funkcionisanje unutar ministarstva ili između ministarstava, definisali način njihovih veza, kontaktiranja, saradnje i svega ostalog? Dakle, nisam razumeo, gospođo ministar, da li su naša ministarstva loše radila do sada, da li su imali totalno katastrofalnu koordinaciju, pa vi morate zakonima da je rešavate ili, ako to nije slučaj, zašto niste to rešili podzakonskim rešenjima, zašto niste lepo određenim uredbama i drugim aktima rešili to bolje funkcionisanje? U ovih pet godina, koliko ste na vlasti, vi jeste možda nov ministar, ali stranka iz koje dolazite je odavno na vlasti u Srbiji i nikako da ponese odgovornost za to.
Reč ima narodni poslanik Marija Obradović.
Hvala, predsedavajući. Nisam se javljala do sada. Mislila sam da će poslanici opozicije da prestanu sa ovim smešnim spinovanjem i obrazlaganjem amandmana, jer ako su se već par puta pozvali na veoma važne institucije u okviru ne vladinog sektora, organizacija, oprostite, koji su i pisali značajne amandmane koji su delom usvojeni za ovaj zakon, očekivala sam da se konsultuju i oko ovih spinovanih amandmana. Ovo što smo čuli u toku današnjeg dana da ne treba određene stvari da budu u ovom zakonu, jer već drugi zakoni to određuju, oko funkcionisanja lokalne samouprave, bilo bi slično, zapravo isto onome da ja kažem – čemu zakon o sprečavanju nasilja u porodici, zar dvoje ljudi iz ljubi ne stupaju u nešto i nema razloga da mi uređujemo nasilje među njima. Ovo je sasvim nepotreban zakon. takav način razmišljanja zaista ne koristi ni jednoj žrtvi. Ja sam već ranije zamolila da sve što govore, razmišljaju o tome da to govore u oči jednoj žrtvi nasilja. Da li bi ovakve stvari govori? O koordinaciji unutar naših ministarstva bilo je mnogo reči u prethodnom periodu, da zapravo ova situacija o nasilju u porodici u našoj zemlji i jeste donekle, između ostalog, posledica onoga što nisu dovoljno sarađivale nadležne institucije. Nije bilo dovoljno saradnji između tužilaštva, policije, centara za socijalni rad. To je alfa i omega, dakle onaj početak u priči o nasilju. Svi znaju da je to apsolutno tako. Nema razloga da ovde dovodimo u pitanje grupu za koordinaciju. Znači, to je nešto što je nužno. Uočili smo taj propust i to mora da se koriguje ovim zakonom. Da ne bih rekla neku ružniju, grublju reč, kažem da je to neophodno i da je najružnija vrsta spinovanja ovo o čemu smo danas slušali. Slično je i sa pričom, da se ne vraćam na te amandmane, da li će ovaj zakon da popravi situaciju sa nasiljem u porodici ili ne. Zaista ovo govorim kao neko ko najiskrenije želi da se bavi ovom pričom, ne kao poslanica SNS, govorim kao bilo koji aktivista za ženska prava i neko ko se bori protiv nasilja u porodici. Ovaj zakon može mnogo da popravi. Ne može sve, ali može mnogo, ali nam je potrebno da i kasnije u implementaciji svi damo maksimum i mi kao kontrolna uloga u parlamentu, a naravno na prvom mestu institucije koje treba da primenjuju u svom radu ovaj zakon. Hvala.
Nemate pravo na repliku, gospodine Obradoviću.Povreda Poslovnika? Izvolite. (Branka Stamenković, s mesta: Poslovnik.)
Hvala. Povreda člana 107. stav 2. – vređanje. Molim vas, poslanici opozicije ovde pokušavaju da poprave svojim konstruktivnim predlozima jedan na brzinu pisan i nedovoljno dorečen zakon. Nema smisla da se zbog tog konstruktivnog nastupa s naše strane, mi prozivamo smešnim i da se optužujemo za spinovanje. Znači, ja bih molila kolege poslanike iz vladajuće većine, da se naviknete malo i na to da će opozicija uvek biti više kritički nastrojena i da je to prirodno, ali molim vas cenite to, da mi nikog ne vređamo i da mi nikada ne nastupamo kao što to recimo radi šef vaše poslaničke grupe – vređanjem.
Razumeo sam. (Branka Stamenković, s mesta: Nisam završila.) Koleginice Stamenković, razumeo sam nema potrebe više. (Branka Stamenković, s mesta: Imam dva minuta.) Dame i gospodo poslanici, ne razumem čemu, šta još imate? (Boško Obradović, s mesta: Ima dva minuta za povredu Poslovnika.) Do dva minuta. Nemojte da zloupotrebljavate pravo na reklamiranje povrede Poslovnika. (Branka Stamenković, s mesta: Uključite mi mikrofon.) Ne, neću vam uključiti mikrofon i neću vam dati reč. Dozvolite mi da vam odgovorim na povredu člana 107. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Dakle, kao što su amandmani smešni ili je to spinovanje, tako je i nesposobna Vlada i ne vidim gde je taj kriterijum prekršen. (Branka Stamenković, s mesta: Ko je rekao da je nesposobna?) Kolega koji je podneo amandman. (Branka Stamenković, s mesta: Nije.) Jeste. I nemojte sad vi mene da ispravljate i da me terate da ne radim svoj posao. Ja radim svoj posao. Kolega Radulović maše Poslovnikom. Izvolite.
Povreda Poslovnika. Povredili ste pravo poslanice da, da povredu Poslovnika. Radi se o članu 103. Ne možete usred njenog govora da je prekinete i da kažete – ja sam razumeo. Ona ima dva minuta to da kaže. Ovo što ste sad ispričali, ako je neko rekao, odnosno uvredio, kažete Vladu, onda treba reagovati po članu 103. Međutim, nije primereno odgovarati time da neko spinuje i da je smešan, jer time unižavamo diskusiju Skupštine. Držimo se teme i vaš posao je da o tome vodite računa, a ne da prekidate mene nakon 39-40 sekundi … [[Isključen mikrofon.]]
A kada kažete da je neko smešan, gospodine Radulović, onda kažete da je to uvreda. (Saša Radulović, s mesta: I na kraju uzimate reč. Ovo je nasilje u Skupštini.) Ja mislim da nema ovde nasilja, osim prema predsedavajućem, nasilje prema njihovoj inteligenciji. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović, povreda Poslovnika.
Hvala gospodine predsedavajući. Član 27. - predsednik Narodne skupštine stara se o primeni ovog Poslovnika. Zaista, znam da vi imate mogućnost da i prekinete onog ko izlaže, ali ne verujem da iko u ovoj Skupštini od nas 250 može da ima mogućnost da proceni ko je koliko inteligentan. Dakle, nama treba možda malo duže da shvatimo koleginicu. Zašto je prekidate, ja možda nisam dovoljno inteligentan…
Evo, to je vaš problem. Ja u to neću da zalazim, ali bitno je da ja razumem u čemu je povreda Poslovnika, a ne vi, jer ja kršim Poslovnik a ne vi. Da li je u redu? Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po Poslovniku.
Povreda Poslovnika. Član 109. – opomena se izriče narodnom poslaniku, ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog Poslovnika. Molim vas predsedavajući da po ovom članu sami sebi izreknete opomenu, pošto vi ovde najviše narušavate red na ovoj sednici. Ne dopuštate konstruktivnu diskusiju, oduzimate reč. Molim vas, imam dva minuta, nemojte slučajno da mi isključite mikrofon. Ako hoću, mogu da pričam i o članu i povredi člana 299. koji ne postoji, ali bi trebao da postoji, u kome bi trebalo da piše da predsedavajući moraju malo da odgovaraju za svoje postupke, a ne ko Papa da ovde imaju bezgrešnost i potpuno pravo da zavode zakon jačeg, na koji su navikli. To je nasilje koje ova poslanička grupa i druge poslaničke grupe opozicije od 3. juna ove godine trpimo i ne želimo da dozvolimo više da taj zakon jačeg prevlada. Zato što su nas ovde građani birali da zastupamo njihove interese, ako je većina građana glasala za vas, nisu svi građani glasali za vas. Neki građani su glasali za nas i mi njih zastupamo. Poštujte to, ovo nije Skupština SNS, ovo je Narodna skupština, a narod je birao različite predstavnike u Skupštini i molim vas naučite se da poštujete pravo drugog da kaže suprotno mišljenje. Hvala.
Koleginice Stamenković, evo ja ću vam dati odmah posle sledećih izbora priliku da mi izreknete opomenu. Samo ćete prvo morati da pobedite na tim izborima. (Saša Radulović, s mesta: I hoćemo.) To je prva stvar. Druga stvar …. Kolege, ja sam ćutao. Zaboravili ste jednu drugu, malu sitnicu, da ja mnogo dobro znam kako to izgleda biti narodni poslanik opozicije, kako je to biti narodni poslanik kada vas u poslaničkoj grupi ima samo dvadesetak. Mnogo dobro znam kako izgleda kada policija ulazi da se fizički obračunava sa vama u sali i to nikad ne primenjujem. Za razliku od vašeg društva u kome se nalazite. (Saša Radulović, s mesta: Povreda Poslovnika.) (Boško Obradović, s mesta: Poslovnik.) Nema više povrede… Hoćete povredu Poslovnika? Izvolite.
Predsedavajući, prekršili ste član 100. Poslovnika. Vi, ako želite da izrazite svoje mišljenje i da komentarišete, treba da siđete u klupe, zajedno sa ostalim narodnim poslanicima, da se uredno javite za reč i da iznesete svoje mišljenje. Lekcije nam nisu potrebne…
Vama treba lekcija, jer se još uvek niste naučili da kada idete na povredu Poslovnika, meni se obraćate i ja sam dužan da vam odgovorim. Očigledno to niste naučili. Zato što piše u tom članu na osnovu koga dobijate reč, da sam dužan da vam obrazložim zašto sam nešto uradio. Vi ako niste zadovoljni, možete da tražite da se u Danu za glasanje izjasni Narodna skupština o tome jesam li ja prekršio Poslovnik ili nisam. (Saša Radulović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Hoćete novu povredu Poslovnika? Izvolite.
Znači, ponovo ste me prekinuli. Ovo je član 103. Nije pitanje da vi obrazlažete vaše postupke, nego što ulazite u replike, objašnjavate opoziciji šta treba da radi, kada će da pobedi na izborima, to nikakve veze nema sa povredom Poslovnika. Isto tako…. [[Isključen mikrofon]]
Gospodine Raduloviću, ako vaš poslanik meni kaže da sam sebi izreknem opomenu, očekujete da se drugačije ponašam? (Saša Radulović, s mesta: Ponovo ste mi uzeli reč. Uzeli ste mi reč po povredi Poslovnika.) Hoćete da se o povredi Poslovnika Narodna skupština izjasni u Danu za glasanje? (Saša Radulović, s mesta: Uzeli ste mi reč. Tražim reč po povredi Poslovnika.) Izvolite.
Znači, ponovo član 103. Ja razumem da je možda vama jasno, ja razumem da je možda vama jasno. Međutim u Danu za glasanje svi narodni poslanici glasaju o povredi Poslovnika, tako da trebaju svi da čuju cela dva minuta koliko ima svaki narodni poslanik pravo po Poslovniku. Problemi u Skupštini nastaju isključivo kada ne poštujete Poslovnik, kada dozvoljavate vređanje, kada sa te stolice zloupotrebljavate vašu poziciju. Umesto da po članu 100. siđete u skupštinske klupe i odatle iznosite svoje mišljenje, vi to radite kao predsedavajući. Jedino na šta imate pravo je kada vam se ukaže na povredu Poslovnika, da kažete zašto mislite da je povređen ili nije povređen Poslovnik. Na kraju će poslanici o tome glasati. Inače, oduzimanjem reči, a to ste mi ovde uradili dva puta, pre toga poslanici Stamenković takođe, to vam je verbalno nasilje u Skupštini, gde vi držite reč i ne date nikom drugom da govori. Znači, svi narodni poslanici imaju pravo na povredu Poslovnika. Haos u Skupštini nastupa kada ne radite svoj posao, kada se ne držite pravila, kada imate različite aršine za sve. Da vas podsetim još jednom, po članu 100, ako želite da govorite, komentarišete opoziciju, morate da siđete u skupštinske klupe u replici…
Gde je član 103?
…u replici, po članu 100. sam rekao, se obraćate drugim narodnim poslanicima, a ne da zloupotrebljavate poziciju koju imate kao predsedavajući. Hvala vam.
Mislim da su kolege poslanici trebali da pristanu na seminar, ali to je njihov problem. Ja tu ne mogu da im pomognem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja molim Narodnu skupštinu da se u Danu za glasanje izjasni da li su reči „smešni“ i „spinovanje“ uvredljivi za nekog od vas. Zahvaljujem lepo. Idemo dalje po amandmanu. (Boško Obradović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Nema više povreda Poslovnika, završili smo sa povredama Poslanika. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. (Boško Obradović, s mesta: Gospodine Arsiću, pa nisam se ni jedanput javio.) Pa ne mogu toliko puta da povredim Poslovnik. (Boško Obradović, s mesta: Zašto ja ne mogu, a drugi mogu?)
Poštovani predsedavajući, vezano za amandman.
Izvinite Komlenski. Znači, po vama gospodine Obradoviću, zato što su se neki drugi javljali, morate i vi? Pa nije baš tako. Nastavite. (Boško Obradović dobacuje.)
Predsedavajući, ja molim da mi vratite vreme pošto je bilo nemoguće. (Boško Obradović, s mesta: Koje vreme. O čemu se radi? Hajde svi da se pravimo ludi.)
Obračunaćemo drugačije. Zatražite ponovo reč.
Zahvaljujem. Vezano za amandman na član 23. koji je predložila grupacija Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Veselinović, Marija Janjušević, Ivan Kostić, Zoran Radojičić, smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti, iz jednog prostog razloga, jer ovaj amandman bi doveo u pitanje sprovođenje celokupnog zakona. Ja samo mogu da postavim sledeće pitanje sebi, glasno - da li je ovakav amandman pisan da bi se stvorio prostor i ružno govorilo u dosadašnjem radu pojedinih delova ove države kada je u pitanju zaštita od nasilja u porodici ili neko zaista želi da stvori poziciju da ovaj zakon bude ne primenjiv u praksi? Član 23. je upravo definisan na način na koji je to nužno, neophodno i dovoljno i jasno govori da se moraju imenovati lica koja su završila specijalizovanu obuku, lica koja će biti ovlašćena za vezu, sa jasno i precizno definisanim svojim pravima i obavezama. Ukoliko bi se ovakav amandman prihvatio i to ostavilo na podzakonskim aktima, koja ne mogu da regulišu ni na koji način da se ove obaveze ispune i da imaju svoju svrhu, to je razlog da se ovaj amandman odbije na način kako je to Vlada i predložila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, predsedništvo, gospođo ministarko, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege, ja bih apelovala na sve nas da se vratimo na temu dnevnog reda i okviru amandmana bih govorila o koordinaciji različitih državnih organa. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SVM, Partije za demokratsko delovanje. Ja sam i u obraćanju kada smo pričali u načelu o zakonu govorila o tome da se nažalost nasilje u porodici dešava, da to nije nešto novo i da su upravo prepoznate slabe tačke trenutnog sistema i zakonodavnog okvira i da je ovaj Predlog zakona predlog kako njih treba rešiti. Jedan od osnovnih problema je nedostatak koordinacije državnih organa i institucija. Najviše smo razgovarali o Centru za socijalni rad, o tužilaštvu, sudstvu i naravno o policiji. Ovde se sada u okviru ove rasprave postavilo pitanje – da li mi to priznajemo da to ne funkcioniše, a ja bih da se mi zapravo vratimo na osnovni cilj. Osnovni cilj je zaštita žrtve i omogućavanje pristupa pravdi žrtvama, odnosno da krenem nekoliko koraka unazad, osnovni cilj svih nas je da mi osnažimo žene jer nažalost ogroman broj njih se svaki dan suočava sa ovim problemom, da one budu osnažene, da krenu da traže pomoć institucija jer još uvek nemaju dovoljno poverenja u te institucije. Konkretan odgovor na pitanje kolege, ne bih nikoga da prozivam da ne otvaram prosto za replike, je – postoje dobri modeli. Jedan od dobrih modela je tzv. Zrenjaninski model. Ja sam narodna poslanica koja dolazi iz Zrenjanina. Zrenjanin je poznat po tome da upravo ove institucije koje treba da pomognu žrtvi dobro sarađuju. Sve zahvaljujući dobroj inicijativi pojedinaca danas je potpuno normalno da u Zrenjaninu, čini mi se, ponedeljkom ili jednom nedeljno predstavnici svih tih institucija sednu i pogledaju kakve su slučajeve imali u prethodnih nedelju, dve, prodiskutuju i tačno se prati svaki slučaj i to je i suština ovog zakona od prve prijave pa do samog kraja ishoda. Nažalost, opet se u okolini Zrenjanina desilo to što se desilo. Ni ovo nije dovoljno. Ja bih samo podsetila sve vas da zapravo zaista postoje već i opšti i posebni protokoli o postupanju i saradnji institucija sistema pomoći i podrške ženama koje trpe nasilje u porodici i partnerskom odnosu i eto postoje i dobri primeri, ali nažalost u mnogim opštinama, gradovima situacija nije takva. Mi svi na ovaj način, naravno ne znamo kako će to funkcionisati u praksi, ali smatramo da je ovo dobar predlog. Te institucije moraju da budu povezane i da sarađuju, ali zaista na prvom mestu treba da bude pomoć žrtvi i zaštita žrtve. Osnovna stvar je izbegavanje tzv. višestruke viktimizacije, jer zaista je teško navesti žene da pričaju o tome. NJima je izuzetno teško obratiti se i prijateljicama i porodici, a kamoli institucijama. Možda su nevladine organizacije te koje ih još više ojačavaju, a mi svi treba da sarađujemo sa njima. Zamislite koliko je teško kada ta žena jedva se osnaži, prepriča svoju bolnu istinu i to što se dešava recimo prvo policiji ili Centru za socijalni rad, a ukoliko oni nisu povezani ona nekoliko puta mora da preživljava taj ceo proces bolan tzv. proces viktimizacije. Zbog toga smatramo da je ovaj predlog dobar. Jedna od prethodnih govornika je govorila o tome da su nepotrebne obuke, da nije značajno da budu određene tačke ili specijalizovane osobe u okviru određenih institucija. Smatram da su obuke izuzetno značajne, sada govorim ne samo kao narodna poslanica, već kao neko ko intenzivno sarađuje sa SOS Vojvodine, koji je prošao nekoliko obuka i vidim koliko su one značajne i za predstavnike institucija, jer, bez obzira što ovaj problem postoji, mentalitet je takav kakav je. Nažalost, pre svega nekoliko godina, a moguće i sada, u određenim opštinama, žrtve se suočavaju sa predstavnicima institucija koje im ne pomažu, jer jednostavno nisu senzibilisani za ovaj problem i zbog toga je izuzetno značajno što posle dana za glasanje za usvajanje ovog zakona, ovog predloga se zapravo kreće u izradu podzakonskih akata i neophodnih specijalizovanih obuka, da zaista svi koji učestvuju u ovom procesu budu potpuno senzibilisani za ovaj problem i da se žrtve ne suočavaju sa ovakvim problemima. Ono na šta bih takođe želela da ukažem vrlo kratko su da pazimo na to, ovo je izuzetno teška tema i jako veliki broj žena se suočava sa ovim kod kuće i njima je to izuzetno bolno. Zbog toga bih molila da svi mi spustimo loptu i da bar ovde, u visokom domu Narodne skupštine Republike Srbije, ne delimo predrasude, jer jedna od najvećih predrasuda je da se ovo dešava samo nižim socijalnim slojevima. Nažalost, nasilje u porodice se dešava svima, i visokoobrazovanim ženama i u dobro stojećim porodicama, samo se bolje prikriva i slabije se priča o tome. Sledeća predrasuda je da nasilnici možda koriste psihoaktivne supstance, da su pod dejstvom alkohola itd, to je takođe predrasuda. Nažalost, nasilje se dešava i bez alkohola i bez psihoaktivnih supstanci, to je planska akcija. Suština svega je da na ovaj način, zapravo, nasilnik želi da pokaže svoju moć, da kontroliše ženu i porodicu. Zaista bih apelovala na sve kolege da bar mi ne širimo pogrešne predrasude ovde, sada, tokom ove rasprave. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mi, srpski radikali, imamo drugačiji odnos prema parlamentarnoj demokratiji. Nama ne smeta da poslanici drugih poslaničkih grupa kažu sve što misle da treba da kažu, jer mi se i zalažemo za apsolutnu slobodu govora u ovom parlamentu. Ne smeta nam ni da neko kaže da spinujemo amandmane, ne smeta nam ni da neko kaže da su nam amandmani smešni. Zato se nismo javljali i ne javljamo u ovakvim situacijama po Poslovniku, ali ja sam se javila za repliku, vi ste me potpuno ignorisali. Replika je način komunikacije u Narodnoj skupštini, replika između narodnih poslanika, replike između narodnih poslanika i predstavnika Vlade. Takve stvari treba da dozvoljavate da bismo jednostavno odgovorili argumentovano na neargumentovanu kritiku. Bilo je očigledno na čije se sve amandmane odnosila ona prethodna, predprethodna, zapravo, diskusija. Trebalo je svakom ko je želeo da suprotstavi argumente neargumentovanoj polemici, to i da dozvolite. Ako neko kaže da se najiskrenije bavi ovom problematikom, odnosno problemima nasilja u porodici, onda morate da dozvolite i nama drugima da kažemo da smo i mi potpuno iskreni kada stavljamo primedbe i kada želimo da na neki način popravimo zakon. Ako neko kaže da bez ikakvog argumenta, da jednostavno, otprilike, ne bi trebalo podnositi amandmane, nije izričito tako rečeno, ali je bilo očigledno da je to bila intencija, kao da mi nemamo pravo na podnošenje amandmana. Poslanici SRS amandmane pišu i obrazlažu izuzetno stručno. O ovim amandmanima, evo, već drugi dan, govore isključivo diplomirani pravnici, argumentima koji mogu nekom da se dopadnu ili ne, argumentima koje neko može da usvoji ili ne. Čulo se ovde i da opozicija na ovom zakonu skuplja političke poene. Pa, svi smo mi političari, svi se bavimo politikom. Valjda sve što kažemo upućujemo građanima Srbije. Jel to ne rade i oni koji su trenutno većina u Narodnoj skupštini? Ali, nije se čuo nijedan argument za bilo koji od amandmana zbog čega ga ne treba prihvatiti. Zato što je spinovan, zato što je smešan, izvinite, to nisu argumenti. Meni je žao, sigurna sam da svaki pravnik u ovoj sali odlično razume naše amandmane. Razume i svaki pravnik iz vladajuće koalicije. Razume i gospođa Kuburović. Ne prihvata zato što imaju drugačije političke stavove, što je nama takođe prihvatljivo. Ali, znate, ako neko kaže – dok mi ovde gubimo vreme i raspravljamo o amandmanima, tamo neko trpi nasilje u porodici, dozvolite, meni zvuči kao čitanje vesti na lokalnoj televiziji. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Sada imate vi repliku? Nije koleginica Radeta dobila repliku, dobila je reč. (Boško Obradović, s mesta: Povreda Poslovnika, da li može to?) Povreda Poslovnika? Hajde, povredite Poslovnik. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala predsedavajući. Bio sam strpljiv i dočekao svoja dva minuta da ukažem na povredu Poslovnika član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Pretpostavljam da to, gospodine predsedavajući, važi i za vas, kao predsedavajućeg Narodne skupštine. Vidite šta su osnovni uzroci svih naših incidenata, kako ih vi nazivate, koji se neprestano dešavaju u Narodnoj skupštini? To su dvostruki aršini, jedan aršin prema narodnim poslanicima vlasti, drugi aršin prema narodnim poslanicima opozicije. Zamislite kako se oseća narodni poslanik opozicije kome u sred govora isključite mikrofon? Na osnovu kog prava, da li ste ga upozorili da nešto ne govori kako treba, da je nešto prekršio, da mu ukažete na određenu radnju koju ne radi kako treba? Ali, da ga bukvalno isključite pre isteka vremena koje mu sleduje da govori, recimo o povredi Poslovnika, to zaista ruši dostojanstvo Narodne skupštine. Morate poštovati na isti način poslanika opozicije kao i poslanika vlasti. Mogu da razumem i da vam tolerišem da vi malo naginjete više poslanicima vlasti, jer pripadate vlasti, ali da u potpunosti negirate mogućnost opozicije da ovako razumno, razložno i normalno diskutuje, kao što to ja sada činim, to ne mogu da razumem. Ne mogu da razumem da i čak u redovima opozicije imate dvostruke aršine, jer mnogo lakše date repliku ili reč poslanicima SRS, što ne znam da li ima veze sa nekim vašim dogovorom sa njima, ili bilo kom drugom poslaniku opozicije. Hajde, recite nam koja je to veza vašeg ljubavnog ili ne znam kog drugog odnosa prema SRS, da i mi vidimo da li možemo da se uklopimo u taj vaš poslovnik o radu Narodne skupštine, pa da i mi dobijemo neku repliku ili povredu Poslovnika lakše. Ne sporim ja da je SRS opozicija, ali mi se čini da je malo, što bi rekli, jednakija ili vama draža opozicija nego neka druga opozicija u Narodnoj skupštini.
Gospodine Obradoviću, malo ste me nasmejali dok ste reklamirali član 107. Poslovnika, ali moraću da vam odgovorim. Kada isključim narodnom poslaniku mikrofon, to je iz samo jednog razloga, a vi sada sami cenite da li to trebam da radim ili trebam da uradim ovaj drugi razlog, koji bi išao tada u primenu, a to je po članu 103. – ukoliko se izađe iz okvira reklamiranja Poslovnika, dužan sam da izreknem opomenu narodnom poslaniku i da dva minuta oduzmem od vremena poslaničke grupe. Da li želite da pustim narodnog poslanika, koji očigledno hoće da isprovocira druge poslanike i da uđem u debatu po Poslovniku, a ne o zakonu, jer o zakonu treba da debatujemo? Znači, na vama je izbor da ako smatrate da je bolje da izreknem opomenu i oduzmem vreme od poslaničke grupe ili da samo jednostavno isključim mikrofon, da ne bi ispalo da neka diktatura postoji u Srbiji, izaberite sami, meni je apsolutno svejedno, ako želite tako. Ali, budite sigurni ako krenemo u tako rigoroznu primenu Poslovnika, biće sasvim, sasvim jako neprijatno za vas. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem, predsedavajući. Reklamiram povredu člana 103. Poslovnika stav 3. jer niste dali reč po Poslovniku malopre poslanicima koji su tražili reč i član 108, vezano za staranje o redu na sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, gospodine Arsiću, vi ste iz jedne mirne, konstruktivne rasprave koja je tekla tokom današnjeg dana ovde dozvolili da jedna dotična poslanica iz SNS isprovocira opoziciju, time što kaže da su ti predlozi amandmana koje predlažu poslanici opozicije spinovani ili smešni. Dakle, to je nedopustivo i da na taj način…
Molim vas, gospodine Aleksiću, da li želite da nastavite tako? Želite, izvolite. Zatražite samo reč.
Poslanica je na taj način ne samo uvredila poslanike opozicije, već i poslanike vlasti i predlagača zakona zato što je značajan broj amandmana opozicije predlagač…
Gospodine Aleksiću, u skladu sa članom 109. izričem vam opomenu. (Milorad Aleksić, s mesta: Na osnovu čega?) I dva minuta vam oduzimam od vremena vaše poslaničke grupe, a to zato što ste hteli da nastavite sa opstrukcijom rada parlamenta, jer smo na tu priču i oko diskusije koleginice Marije Obradović završili. (Milorad Aleksić, s mesta: Da ste mi dali povredu Poslovnika kada sam tražio…) Još tada je bilo završeno. Pa, na jednu diskusiju hoćete deset povreda. (Milorad Aleksić, s mesta: Član 108. Molim vas da mi date reč.) Član 108? Hoćete li da nastavite dalje? Izvolite, zatražite reč.
Dakle, molim vas, zaista, da se ubuduće starate i da se ne koristite dvostrukim aršinima kada govore poslanici opozicije ili poslanici vlasti, da ne bi dolazili u situaciju u koju smo došli u petak. Ista poslanica je i u petak izazvala haos koji je nastao i nered u Skupštini u petak. I danas se dešava ista stvar. Iz jednog mirnog tona, normalnog rada, dozvolili ste, i niste je prekinuli da napravi situaciju koju je trenutno napravila ovde u Skupštini. Molim vas da se buduće starate o radi i da ne kršite članove Poslovnika, ni 103. ni 108. Zahvaljujem.
Već sam obrazložio. Da li želite da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Da) Po Poslovniku i vi, gospodine Milojičiću? Da li još neko želi po Poslovniku? Prvo Vladimir Orlić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Bilo je ovde mnogo ponašanja koje je zaista zahtevalo da se podsetimo sadržaja Poslovnika, ja razumem sve teškoće.
Navedite član samo.
Ja sam hteo ovom prilikom da pozovem na član 112, da čisto obratimo pažnju na njega. Ovog shvatite kao svojevrstan predlog, jer očigledno je atmosfera došla do tačke da neko očigledno želi samo da uzurpira sednicu, da zloupotrebljava pravo na povredu Poslovnika, na reklamiranje na isto i da iznova i iznova priča nešto što samo njega zanima, što nikakve veze ni sa dnevnim redom nema, ni sa onim što se na sednici dešava, niti ima razloga za bilo kakvu reakciju ove vrste. Neki ljudi se očigledno javljaju samo zato što ne mogu da odole da se pridruže raspravi kada se dešava. Eto, jednostavno tako. I kada neko razgovara sa nekim drugim osećaju strašnu potrebu da podignu Poslovnik, da bi oni, eto, kazali nešto. Primetio sam, gospodine predsedavajući, da ste se u jednom trenutku nasmejali, s pravom. Ovo ovakvo ponašanje je mene podsetilo na jednu scenu iz popularnog programa, mislim da se krajem 80-ih davao na Televiziji Sarajevo, reč je o emisiji „Top lista nadrealista“ i bila je tu jedna čuvena replika koja glasi: „Bojim se da te nisam ništa pitao“. Ne znam zašto mi je to palo na pamet kada sam primetio da se neki javljaju kako se javljaju. Možda ne bi bilo loše da odmorimo par sekundi, pa da radimo, ja ne tražim da glasamo, nego prosto da radimo. Ima nas kojima se radi, nismo svi ovde Obradović, ima ovde i narodnih poslanika. Hvala.
Gospodine Orliću, okolnost predviđena članom 112. Poslovnika nastupila je još u petak i očigledno da drugim poslanicima to nije pomogla, pa ćemo onda da koristimo okolnosti predviđene članom 109. Poslovnika. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Hvala, predsedavajući. Reklamiram član 108. – o redu na sednici stara se predsedavajući, tj. vi. Ja vas molim da vratite sednicu u normalan tok jer ste ispustili konce i ako se ponašate jednako prema svim poslanicima, pa gospodin Martinović je trebalo da za izrečeno o DS-u da završi u zatvoru. Onda imamo situaciju od petka gde poslaniku Balši Božoviću dajete opomenu u pauzi. Dajte, molim vas, da budete jednaki prema svima, ako je to moguće. Ako nije moguće, mi zaista ne znamo kako na jedan kulturan, umeren, fin i civilizovan način da vas ubedimo u to. Mi nećemo biti glineni golubovi o kojima će poslanici SNS govoriti razne neistine, razne budalaštine i pritom ćutati. Zaista, molim vas, uvedite red na sednici i nemojte dozvoliti da većina maltretira pogotovo poslanike DS-a, jer mi sigurno nećemo ćuteći odgovoriti na to, a ne znamo koji drugi način da bude kulturan, fin, civilizovan da uzmemo u svoju zaštitu i svoju odbranu. Imate opoziciju, bili ste opozicija i znajte da sigurno opozicija koja se zove DS neće ćutati, pogotovo na ovakve optužbe kakve dolaze od strane SNS, od gospodina Martinovića i gospođe Obradović. Hvala.
Kolega Milojičiću, ja upravo pokušavam da sednicu Skupštine održim u skladu sa Poslovnikom i da ono što je predviđeno Poslovnikom funkcioniše u ovoj sali, a to je da vodimo diskusiju o zakonu i o amandmanima, a ovde neko želi, zahvaljujući institutu povrede Poslovnika, da pravi nered, haos, nisam rekao da to vi želite, da se sednica prekine i da se izvrši opstrukcija rada parlamenta. Pokušali smo sa tolerancijom. Što god smo bili tolerantniji, situacija je postajala sve gora i da neki poslanici jednostavno smatraju da treba da vode diskusiju o Poslovniku, a ne o zakonu. Poslovnik je usvojen, čini mi se, 2010. godine i ta diskusija je završena. Evo, jedan kolega, ničim izazvan, ponovo reklamira Poslovnik. Evo, daću mu reč sada.
Hvala. Član 107. Znači, vi ne možete znati šta ko misli i zbog čega se poziva na povredu Poslovnika. Takođe, recimo, mi možemo vama da kažemo da razlog zbog koga vodite sednicu na ovakav način je zato što želite da napravite haos. To nije način diskusije u Narodnoj skupštini. Vi pojma nemate o tome šta mi želimo ili ne želimo. Pozivamo se na povredu Poslovnika onda kada smatramo da je prekršen Poslovnik, to obrazložimo i na vama je da date odgovor, ne da nas komentarišete, nego da date odgovor na ono što tražimo i nakon toga vodite raspravu u skladu sa Poslovnikom. Ovi komentari o tome ko kakvu nameru ima zaista ne pristoje predsedniku, predsedavajućem Narodnoj skupštini. Mi nikakvu nameru nemamo za haosom, želimo red u ovoj Skupštini, želimo da se poštuje Poslovnik. Molim vas da više ne govorite na takav način o poslanicima. Hvala vam.
Gospodine Raduloviću, ja zaista vas sada nisam razumeo. Ako vi to zaista tako želite, odajem vam priznanje. Evo, za početak vam verujem, a videćemo kako će da izađe na kraju. Reč ima narodni poslanik Marija Obradović.
Hvala. Tačno, odavno nisam govorila, neko je dobacio sad sa strane. Neću da se osvrćem na ovo. Mislim da je jasno gledaocima ko sprovodi torturu nad kim. Želim da postavim jedno možda retoričko pitanje, dakle, ne zahteva odgovor. Da li nada mnom neko ovde sprovodi nasilje? Ova me tema jako zanima. Od 10 do 13 časova, nešto pre 13 časova, nisam se javljala jer sam pretpostavila da će svi da skoče, kao što su upravo skočili u prethodnih 45 minuta. Ja se osećam tako, da je ne smem da iznesem ni jedan svoj stav o amandmanima povodom ovog zakona, jer šta god ja kažem, u ta dva minuta, to izazove salve reakcija i uvreda na moj račun, iz svih opozicionih stranaka. Možda bi najbolje bilo da neko objasni zbog čega ne želi da priča o zakonu, nego želi da vređa, isključivo poslanike SNS? Pogledajte koliko puta, kroz različite vidove, kroz povrede Poslovnika, kroz neke druge reakcije, isključivo miniraju rad u Parlamentu. Za mene je svako miniranje rada u Parlamentu, u koliko se ne bavimo zakonom koji je na dnevnom redu. Nešto što može da bude malo odstupanje, jer je potrebno rešiti neku nepravilnost u radu, mi možemo time da se bavimo, ali do ove mere da mi ne možemo nikako, ja ne čuh ni jednog poslanika opozicije koji traži, koji nas poziva da se vratimo na zakon. A ja znam da to misle neki koji su ovde, ali jednostavno sede i ćute, kao što sam ja ćutala prva tri sata. Neka kažu, neka naprave konferenciju za štampu i kažu, poslanici vladajuće većine imaju obavezu da ćute i trpe ono što mi govorimo. Kada govorimo da zakon ne valja, da je rađen na brzinu, ali oni ne prebrigavaju jednu činjenicu da je bio ozbiljan rad na ovom zakonu, da su ozbiljni ljudi bili u radnoj grupi koji su ovo pripremali. Kada kažem ozbiljni ljudi, mislim na institucije i stručnjake organizacija koji se godinama, decenijama bave ovom problematikom. Zbog toga sam rekla da je nešto smešno i da je spin. Smešno je ako znate da je praksa i da su eksperti rekli da je to pogrešno, a vi i dalje insistirate na tome. I, spin je nešto, kada vam se ne dopada odgovor, a vi uporno diskusiju umeravate u drugom smeru, jer vam se ne dopada ono što treba da kažete, što je istina, što je činjenica. Zbog toga sam govorila o smešnim i o spinovima. Nema u opšte problema da mi po ceo dan ovde pričamo o kršenju Poslovnika, ali još jednom pozivam da se vratimo na zakone. Slobodno vi mene vređajte, slobodno vi vršite nasilje nadamnom da ja ne smem ništa da izgovorim, jer ja čim izgovorim odmah krenu. Imam li ja prava nešto da kažem a da se iza toga ne reaguje.
Koleginice Obradović, ja vas molim da se vratite na temu.
Nemam pravo očigledno, a mi moramo da ćutimo kada vi reagujete na taj način. Vi sprovodite nasilje. Evo, ustanite pa recite da to nije tačno.
Povreda Poslovnika narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala predsedavajući, da bih mogla da navedem tačno član koji je povređen, ja bih morala da znam po kom osnovu je uopšte koleginica Obradović govorila. Ako je replika bila u pitanju, replika, to je bilo pre dva amandmana, ako je o amandmanu reč, ako se ona javila po amandmanu i ispričala sve ovo, onda imamo čistu kao suza povredu člana 106. pričanje van teme, reči jedne o amandmanu nismo čuli. Znači,… (Marija Obradović, s mesta: Pa,, znači ne smem ništa da kažem? Ja ne smem nikad ništa da kažem.) Pa, pričate po amandmanu. Tri minuta ste pričali, da ste hteli repliku trebalo je da se javite neposredno nakon što ste bili spomenuti. Ako ste hteli po Poslovniku, niste mogli tri minuta, nego dva. Ako ste hteli po amandmanu, trebalo je da pričate po amandmanu. Znači, ponovo, razlog zbog koga poslanička grupa DJB iznova insistira na poštovanju Poslovnika, nije da bi smo otišli od diskusije o suštinskim temama, nego vi ne možete da pričate kvalitetno o suštinskim temama u koliko nemate jasna pravila unutar kojih to možete da radite, a da to do sada nismo imali. Ako se budemo držali Poslovnika, diskusija će biti mnogo kvalitetnija. Hvala.
Koleginice Pavlović, da li i vi po Poslovniku ili po amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala gospodine predsedavajući, neka bude po amandmanu. Ako ovo znači da smo izašli iz kruga upornog reklamiranja Poslovnika, pozdravljam sa svoje strane. Dakle, ako se još uvek neko u ovoj sali seća o čemu je bilo reči, amandmanom je predloženo da se izbrišu neka tri stava, međutim, istim amandmanom je ostavljen 4. stava u predloženom članu zakona. To je jedna odlična prilika da uočimo razliku u odnosu prema radu onih koji uporno pričaju da bi pričali i onih koje zanima šta je sadržaj zakona i onih kojima je stalo da taj zakon bude dobar i onima kojima nije teško da čitaju, a nekima je teško da čitaju ne zakon, nego jedan Poslovnik ovde pola godine. No, ko što kaže mudrost, lenjost je gora od bolesti i treba to imati na umu. Nije to dobro iz više razloga. Ne može neko da predloži brisanje tri stava, a da ostavi 4. stav u kome se pojmovi koje hoće da obriše i dalje zadržavaju. Tako se ne prave zakoni. Tako se ne pravi sistem. To nema veze ni sa državom ni sa bilo čim uređenim, ali ne čudi, dame i gospodo, zato što dolazi od onih koji ne p od politike nemaju. I, koje su podržavali svi oni koji su se s njima zdušno javljali da reklamiraju Poslovnik da bi se malo za direktan prenos slikali. Ako pitate koji, mislim da je to više nego jasno. Svi oni koji sada sa krupnim očima čekaju priliku na repliku, ali taj film nećete gledati. Hvala vam.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenada Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo predložili odnosi se na član 23. odnosno lica određena za vezu i tu je predviđeno da se imenuju određena lica u policijskoj upravi, osnovnom javnom tužilaštvu, osnovnom i višem sudu i centru za socijalni rad. Međutim, s obzirom da je tu predviđena i specijalizovana obuka za ta lica i da primena zakona počinje tek 1. juna naredne godine, odnosno za nešto više od sedam meseci od danas, naš amandman se odnosi na to da se odrede lica koja će odrediti rukovodioci ovim nadležnim institucijama i koji će te poslove obavljati i pre nego što se završi specijalizovana obuka. Dakle, u članu 23. posle stava 2. predložili smo amandman koji kaže – Izuzetno od stava 2. ovog člana do završetka specijalizovane obuke lica, lica određenog za vezu imenuje se iz reda nadležnih policijskih službenika, zamenika javnih tužioca i sudija. Dakle, predlog ovog amandmana je vezi sa amandmanima 7, 8. i 9. On bi praktično omogućio primenu zakona na neki način i pre toga što on stupi na snagu, s obzirom na činjenicu da na osnovu statističkih podataka mi imamo u Srbiji jednu žrtvu porodičnog nasilja na nedeljnom nivou i bilo bi jako važno da već počnemo sa primenom nekih od predloženih mera koje predviđa zakon koji ste predložili. Hvala vam.
Zahvaljuje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodi poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Dakle, ovo je još jedan primer onoga što SNS nije uradila za pet godina svoje vlasti. Kada ovo kažem, nadam se da nije zabranjeno u Narodnoj skupštini pomenuti SNS i kritički se odnositi prema onome što su radili prethodnih pet godina. Ako je to eventualno zabranjeno, molimo vas da nas o tome obavestite da je to nova odredba Poslovnika o radu Narodne skupštine. Zašto ovo govorim? Mislim da je i moja draga prezimenjakinja, gospođa Obradović, sama priznala nešto čemu sam ja u prethodnom javljanju jasno rekao, da nije imalo potrebe pisati ove zakonske napomene o koordinaciji ili formiranju grupa za koordinaciju i saradnju, da je SNS još pre pet godina uvidela potrebu za koordinacijom i podzakonskim aktima dala postojećim policijskim službenicima, centrima za socijalni rad, sudovima, tužiocima, nalog da kordiniraju između sebe aktivnost. Dakle, iz ovoga svega, mi jasno postavljamo sledeću dilemu. Ili ste pet godina bili van teme i niste shvatili šta treba uraditi po pitanju sprečavanja nasilja u porodici, pa ste se posle pet godina probudili i shvatili da to treba zakonom da rešite, što jasno govori o vašoj neodgovornosti i nesposobnosti da vršite vlast. Ili ste zapravo sve ovo mogli da rešite i sada podzakonskim aktima koji bi dali naloge da se formiraju grupe za koordinaciju. Ko zabranjuje ministarstvima da budu u koordinaciji? Ko brani sudovima, centrima za socijalni rad, tužiocima i policiji da budu u koordinaciji, da naprave grupu za koordinaciju, da sarađuju međusobno? Ko im je branio po postojećim zakonima to pet godina? Ko je onda odgovoran za to što određeno nasilje u porodici nije sprečeno u ovih pet godina? Pa, SNS.
Zahvaljujem, kolega Obradoviću. Lepo što ste me podsetili, pre pet godina sam bio poslanik opozicije i čekao konačno da budžet uđe u proceduru. Reč ima ministar.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi da smo se vratili na temu o amandmanima. Imam mogućnost da kažem i u odnosu na prethodni amandman, s obzirom da je istaknuto da je ovo kolaps državne uprave i da smo nesposobni da rešimo problem. Ovaj zakon upravo je i predložen zato što smo svesni da postoje određeni problemi u koordinaciji nadležnih organa da postupaju kada je u pitanju nasilje u porodici. Upravo je ova Vlada prva koja je izašla sa sistemskim rešenjem. Ono što je bitno, mi smo vrlo svesni da ovaj zakon neće u potpunosti da iskoreni nasilje u porodici, ali nadamo se da će dati barem pozitivne efekte i da će dovesti do smanjenja nasilja. Ono što je bitno, a što se potencira već nekoliko puta, je da smo nedovoljno koordinisali i da smo hteli, mogli smo to da rešimo podzakonskim aktima. Moram da kažem da ni sudovi, ni tužilaštva nisu deo sistema državne uprave, pa ne možemo podzakonskim aktom da naložimo nešto ni javnom tužiocu, a tek sudu. Upravo je ovo osnov da damo obavezu i sudovima i javnim tužilaštvima da postupaju na način kako je ovde predviđeno, a samo organi državne uprave mogu da regulišu svoj rad u skladu sa podzakonskim aktima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala, gospodine predsedavajući, pominjanje stranke. Opet mi slušamo raznorazne rasprave u kojima se pominje SNS, u kojima se nešto kritikuje, umesto da se obrazlaže ono što se predložilo. Naravno, jasno, jedan od razloga je tu to što nema šta da se kaže. Kad neko predloži da obriše član 24, a posle ne može da pronađe ništa sporno u sadržaju člana 24, jasno je šta je predstavljalo uopšte podnošenje amandmana, priliku da se dva minuta ovde malo opet priča o SNS. Stručni osvrt na ovaj amandman dala je ministarka i tu zaista nemam šta da dodam. Želim samo da još jednom skrenem pažnju svih koji sve ovo gledaju preko direktnog prenosa, kakva je razlika između onih koji se ovim poslom bave diletantski i onih kojima je do nečega stalo i koje sadržaj zanima? Razlika se npr. ogleda u tome što mi nikada nećemo kao oni kojima je opsesija da pominju SNS da predložimo da se nešto izbaci, a da onda ovde obrazlažemo kako je to dobro. Ali, problem je šta? Što SNS to nije uradila juče. Znači, dobro je, ali hoće da ga izbaci. Ako ćemo iskreno, ne zna ni taj čovek sam šta hoće. To što je dobro predlaže SNS. To što je dobro, potpuno je u duhu svega drugog dobrog što je uradila u ovoj sali, ali ne samo u ovoj sali, SNS. To što je dobro SNS će izglasati za neki dan, a oni koji imaju problem sa tim da očigledno neće uspeti da budu zajednički kandidati opozicije na nekim izborima koji ih sada najviše zanimaju, žalim slučaj, ali mislim da bi trebalo da tu frustraciju rešavaju na nekom drugom mestu. Ipak je ovo Narodna skupština. Hvala.
Zahvaljujem. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Mislim da nemate osnova, kolega. Vi ste frustrirani? Šta sve kolege poslanici neće da urade da bi došli do dva minuta. Reč ima narodni poslanik Vlado Babić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Predlažem da se ovaj amandman ne prihvati zato što se članom 24. Predloga zakona uređuju sva pitanja koja su veoma bitna za prevenciju nasilja, kao i za pružanje zaštite i podrške žrtvi. Tako da, ako postoji zlostavljanje nad ženom, koje se često dešava, svaki grad bi trebalo da ima sigurnu kuću gde bi žena i deca trenutno se smestili, jer mnogi nemaju ni materijalne mogućnosti, a ni stambenog prostora gde bi se mogli izolovati da bi se na taj način rehabilitovali za eventualno samostalna život, kažem eventualno, jer većina njih iz ko zna kojih razloga se vraća u sredinu gde su i doživele nasilje. Žene u sigurnoj kući treba da ostane sve dok se ne završe sve pravne mogućnosti za kažnjavanje onoga ko je izvršio akt nasilja, odnosno akt agresije. Imajući u vidu sprovođenje postupaka mirovne kulture, u Somboru, gradu iz kog ja dolazim, 2012. godine otvorena je sigurna kuća koja se nalazi u sistemu socijalne zaštite, a kao lokalna usluga, jer grad Sombor je njen osnivač, on finansira zaposlene, a podršku je uradio i daju joj specijalizovani voditelji. Do sada je zbrinuto 60 žena, a samo prošle godine 26. Ostalim sigurnim kućama upravljaju nevladine organizacije. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković.
Hvala. Amandmanom na ovaj član predložila sam da se grupama za koordinaciju i saradnju, koje postoje na lokalnom nivou i na terenu se direktno suočavaju sa merama koje trebaju da spreče nasilje, da se te grupe obavežu da redovno, kvartalno dostavljaju izveštaje o svom radu vrhovnom koordinacionom telu, Savetu za suzbijanje nasilja u porodici. Vlada je odbacila ovaj moj amandman, sa obrazloženjem da im nije jasno zašto se nameće obaveza za čijom se potrebom ne vidi jasan razlog. Evo da objasnim. Istanbulska konvencija, čiji smo potpisnici od 2013. godine i zbog koje i donosimo ovaj zakon, da bi se usaglasili sa njom, između ostalog zahteva da imamo vrhovno koordinaciono telo. U ovom Predlogu zakona to je Savet za suzbijanje nasilja u porodici. U ovom Predlogu zakona tri stava jednog člana su posvećena nadležnostima ovog Saveta i ja imam još amandmana koji se odnose na Savet, nije jasno šta će on da radi i zašto on postoji? Hoće li on postojati samo da bi postojao i da bi neko primao honorare, ili da bi koordinisao rad na terenu lokalnih grupa za koordinaciju? U tom smislu, molim da se još jednom razmisli jel izveštaji koji dolaze sa terena Koordinacionom telu treba da poboljšaju sveukupni rad u okviru cele Republike. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Ja sam u svom amandmanu predložila da se u članu 24. doda da na zahtev žrtve…
Poslanice, vaš amandman još nije pročitan. Reč je o amandmanu koleginice Stanković. Sačekajte samo malo. Da li se još neko javlja po amandmanu na član 24. koleginice Branke Stamenković? (Ne) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? Izvolite.
Izvinjavam se zbog nesporazuma. Dakle, dopuna člana 24. koja bi glasila da sastancima grupe za koordinaciju može prisustvovati osoba koja dobro poznaje žrtvu, naravno, na predlog žrtve, je tzv. lice od poverenja. Meni je Vlada odbila ovaj amandman i obrazložila to time da se to može postići i bez usvajanja ovog amandmana. Tačno je da u članu 24. stoji da među brojnim predstavnicima odnosno potencijalnim učesnicima u toj grupi za koordinaciju se navode druga pravna udruženja i pojedinci, međutim, ovde nije navedeno da je to na zahtev žrtve. Verovali ili ne, ovo nisam ja izmislila, ovo je dobra praksa koju prepoznaje Pravilnik o dodatnoj podršci učenicima i deci, po kom radi interresorna komisija kada procenjuje dodatnu podršku za učenike sa teškoćama u razvoju i da ste imali vremena i da je bolja intersektorska saradnja, mogli ste da konsultujete Grupu za socijalnu inkluziju pri Ministarstvu prosvete, koja bi vam rekla koliko je zapravo ova praksa veoma značajna, posebno kada su u pitanju grupe koje nisu dovoljno ni socijalno, ni psihološki osnažene. Za njih je veoma važno da pozovu neku osobu koja je dovoljno stručna, a opet u koju oni imaju poverenja, da zastupa njihove interese. U suprotnom, dolazimo u situaciju da neki drugi pretpostavljeno može da zna šta je za žrtvu bolje od nje same, tako da mislim da bi trebalo da razmislite još jednom o ovome i da usvojite ovaj amandman.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne) U skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15.00 sati. [[Posle pauze]] Nastavljamo dalje sa radom. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr. Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala predsedavajući. Mi smo, naravno, kao i u prethodna dva slučaja intervenisali smatrajući da su ovakve stvari odavno mogle biti uređene i urađene i bez ovog zakonskog rešenja, a ako je to zakonsko rešenje došlo tek sada, to je samo dokaz koliko treba SNS, a to je pet godina, da bi uradila bilo šta. Evo, šta kaže taj član 25, za koji se mi inače zalažemo da se briše u svom prvom stavu. „Grupu za koordinaciju i saradnju čine predstavnici osnovnih javnih tužilaštava, policijskih uprava i centara za socijalni rad, sa područja sa kojeg se grupa organizuje. Dakle, postavlja se pitanje zašto pre pet godina nije bilo moguće napraviti grupu za koordinaciju koju čine predstavnici osnovnih javnih tužilaštava, policijskih uprava i centara za socijalni rad, ili zašto se određeni podzakonski aktima ovakva stvar nije mogla definisati i urediti ta međuresorna saradnja? Ja sam čuo odgovor od ministarke. Pažljivo pratim njena izlaganja i poznato je da podržavam nju kao jedno novo lice na srpskoj političkoj sceni i u Vladi Republike Srbije, jer kada je uporedite recimo, sa Vulinom, ili Rasimo LJajićem, ona je zaista jedno osvežavajuće i novo lice. Međutim, ono što nisam razumeo, ili bih čak mogao da je podržim ako sam je dobro razumeo, a to je, da evo, ova Vlada sada rešava taj problem jer nije moglo da se podzakonskim aktima reši, što znači da ona smatra da je ovo Vlada koja je stara samo 100 dana. Ali, ova Vlada je stara pet godina. Ova vlada je u petom mandatu. Znači, vi ste sada gospođo ministre, direktno optužili bivšeg ministra pravde Nikolu Selakovića da nije radio svoj posao, da nije predložio ovaj zakon u prethodnih pet godina. Da je mogao sve ovo da uradi, sve ovo što ste vi sada smislili, a nije uradio. E, to je poenta onoga što Dveri kažu. Kada ste već znali, kada ste tako pametni, što niste uradili pre pet godina? To bi značilo za sprečavanje nasilja u porodici u Srbiji.
Pravo na repliku, Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Pa da, kao i malopre, šteta što pauze ne utiču onako kako bi trebalo da utiču na narodne poslanike. Opet mi slušamo o SNS od strane onoga ko bi trebalo da obrazloži svoj amandman, i opet taj koji obrazlaže svoj amandman predlaže da se nešto obriše, a onda u obrazloženju kaže, mada to je dobro, samo nas zanima zašto nije ranije. Sve u svemu, kada se podvuče crta, opet kao i pre ove pauze, opet kao i, sada već teško izbrojati koliko puta u ovoj sali, jedan nastup u stilu – živ mi Todor, da se čuje govor. Zašto neko ima potrebu da priča toliko o SNS, ja mislim da je više nego jasno, zato što se nada da će tako biti nešto više važniji, nešto interesantniji, da će privući pažnju javnosti. Ali to su sve pogrešni načini. Ako neko želi da zavredi pažnju sa razlogom, sa osnovom, treba da predloži nešto dobro, nešto korisno, nešto što će konstruktivno doprineti zakonu. Ako ima potrebu samo da kritikuje da bi se za njega čulo, pa da od toga posle pravi neke video klipove i da ih reklamira po društvenim mrežama, možda ste to čak i videli, plaćaju sada reklame dan i noć, da bi se sam sebi divio. To je neka potreba koju treba da rešava interno, sam sa sobom, možda kod kuće kada vežba nastupe pred ogledalom, ali to nije nešto što treba da radi na osnovu minutaže dobijene u Narodnoj skupštini. To nije nešto što treba da radi na osnov bilo kakvog poverenja dobijenog za rad u Narodnoj skupštini. To je dame i gospodo, jedan jeftini populizam u pokušaju. Kažem, u pokušaju, zato što mu ne uspeva da deluje popularno, uspeva mu da deluje beskonačno jeftino. I, mnogo sreće na onim izborima koje tako željno očekuje, iako se nudi ostalima, praktično ko na tacni, govorio je da se stavlja na raspolaganje, bojim se da od svega toga, mrka kapa. Hvala lepo.
Gospodine Obradoviću, nije vas ni jednom spomenuo.
Prepoznao sam se.
A, prepoznali ste se? Da li po tome da se nudite, ili da vežbate, ili klipovi..?
Sve.
Sve. Dobro.
Hvala, pre svega vama, što ste korektni, jer zaista mislim da ima smisla dati repliku i kada se ne pomene ime poslaničke grupe ili pojedinac, iz prostog razloga što je jasno iz prethodnog izlaganja da se to odnosi na prethodno izlaganje. Dakle, ja samo želim vrlo kratko da sada napomenem jednu stvar. Ne mogu da razumem u ponašanju pojedinih poslanika SNS taj osećaj nervoze kada se i najmanja kritika uputi Vladi Republike Srbije i Aleksandru Vučiću. Dakle, Aleksandar Vučić nije nikakvo božanstvo, veoma je podložan kritici. Vlada Republike Srbije je vlada u demokratskoj državi u kojoj opozicija kao glavni zadatak ima kritiku vlade. Mi bismo izgubili smisao našeg postojanja u Narodnoj skupštini ako ne bi radili svoj opozicioni posao, zbog koga smo ovde izabrani. Ne vidim šta je ovde sporno da kada mi predlažemo amandmane, kritikujemo ili raspravljamo u načelu ili pojedinostima se kritički osvrćemo prema vladajućoj stranci. Ne mogu da razumem, ako vi mislite da budete na vlasti, a da vas niko ne kritikuje, to tek onda nije logično. Mi ionako imamo manje vremena od vas, 20 puta manje vremena od vas, i to malo vremena što imamo vas nekako boli, jer vi biste nekako voleli da to malo vremena nema opozicija i da opozicija nema uopšte. Dakle, ja samo apelujem, da shvatite da je ovo ozbiljniji saziv Narodne skupštine, da je opozicija mnogo bolje organizovana i žešća nego što je pre bila, da ne možete lako da izađete na kraj sa opozicijom, ali da ne možete ni da je ukinete, a mi ćemo nastaviti da kritikujemo SNS u svim našim govorima, zato što ste vi na vlasti, a to je naš posao.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala gospodine predsedavajući. Naravno, opet pominjanje stranke i to je vrlo jasan razumljiv osnov. On proističe iz Poslovnika, kada ja ne pomenem niti stranku niti ime, iz prostog razloga što ih smatram potpuno politički relevantnim, pa dobiju priliku da govore, nemam ništa protiv. Mi smo davno rekli – što više bude prilike za neke ljude da govore ovde, biće jasnije koliko šta imaju, odnosno koliko šta nemaju da ponude. Tako da, što se nas tiče, nama apsolutno odgovara svaka sekunda koju dobiju, samo je šteta ne zbog nas ili njih, nego zbog ove zemlje i zbog ovih građana da troše to vreme na besmislene rasprava koje im neće koristiti. Naprotiv, kao što rekoh njima škode. No, svako nek koristi svoje vreme kako ume. To što kaže da ga ima malo, to je prosto posledica nekog rezultata na nekim izborima. Na to može da se ljudi svako sam na sebe, ako će da se ljuti. Tragedija je što to vreme, koliko god ga imali, ne umeju da iskoriste. Kada to kažem, mislim na dobar, konstruktivan kvalitetan način, nego ga koriste za bezuspešne pokušaje reklame. Pominjali smo i one video klipove, sećate se toga, mislim da je jedan od bolje finansiranih u tom reklamiranju klip u kome neko sam sebe naziva virusom. Bio sam u sali kada se to dogodilo i to sam pozdravio. Rekao sam da nemam ništa protiv, slobodno neka kvalifikuju određeni ovde sebe sami na taj način. Samo da ne bude nikakvih nedoumica, iako neki sebe doživljavaju kao neki strašan i opasan virus, možda kao neku ebolu ili nešto slično. Činjenica da je plafon domašaj nekih ljudi, stomačni virus neprijatnost koja ne traži medikamente, već samo traži da se vodi računa o higijeni, mislim da je i to određeni zaključak. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Sonja Vlahović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, javljam se po amandmanu koji su podnele kolege da se ovaj član zakona briše i, dok sam čitala obrazloženje koje se već dva, tri puta ponavlja, pitala sam se da li kolege znaju zbog čega mi donosimo ovaj novi zakon, prvi put u Srbiji ovakav jedan zakon. Drage kolege zato što državni organi i ustanove koje se bore protiv pojave nasilja u porodici nisu bili dovoljno organizovani, a pravni okvir po kome su radili nije bio jedinstven. Zato ovaj zakon donosi specijalizovanu policiju i tužilaštvo i osnažen centar za socijalni rad, posebno koordinaciju svih državnih organa i ustanova, a sve u cilju sprečavanja nasilja u porodici. Ja za ovaj amandman neću glasati u danu za glasanje. Takođe bih volela da vidim kolege podnosioce amandmana da budu ovde prisutni pošto građani Srbije ne znaju razlog. Uvek se govori da se podnose amandmani da se poboljšaju zakoni, ali ja nikada nisam videla u Danu za glasanje borbu za glasanje za svoj amandman, a to bih volela da vidim. Nikada nisu prisutni u sali. Znači, razlog nije poboljšanje zakona…
Molim vas, vratite se na svoj amandman.
… nego, prosto ona dva minuta krupnog kadra. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukoijčić.
Zahvaljujem. Članom 25. Predloga zakona jasno i decidno je definisan sastav Grupe za koordinaciju i saradnju. Predlagač amandmana traži da se član 25. u celosti briše. Naravno, amandman ne treba da bude prihvaćen, pre svega iz razloga zato što Grupa za koordinaciju i saradnju ima, pre svega, preventivni karakter i preventivno delovanje u odnosu na žrtvu porodičnog nasilja. Ono što se zamagljuje, ono što odvlači od suštine, populističke priče koje se ovde čuju u stvari su samo populističke priče, a suština je da ova Vlada, kao odgovorna Vlada prvi put donosi zakon o sprečavanju nasilja u porodici i prvi put se omogućava da žrtvi porodičnog nasilja, odnosno nadležnim policijskim službenicima, da izreknu hitne mere zadržavanja od 48 sati koju sud može da produži na 30 dana. To do sada, u našem pravnom zakonodavstvu, ta ovlašćenja niti je policija imala, niti je na ovako zakonom uređen način bila definisana Grupa za koordinaciju i saradnju, sastav grupe i naravno podzakonski akt koji će se doneti u cilju što boljeg i efikasnijeg rada Grupe za koordinaciju i saradnju. Sve su ovo razlozi zbog čega je brisanje člana 25. neprihvatljivo i za sve one koji se zalažu, a SNS se zalaže zato da se uspostavi novi standard, a to je nulta tolerancija za nasilje. Ovaj amandman je neprihvatljiv. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojčić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovane kolege, ovo je za nas izuzetno važan amandman, jer želimo da ukažemo na još jednu nepreciznost u funkcionisanju Vlade Republike Srbije, kojoj smo intenzivno u procesu formiranja ove treće Vlade Aleksandra Vučića sugerisali da je neophodno da se formira ministarstvo za brigu o porodici. Naravno da to ministarstvo nije formirano i naravno da je ponovo zaboravljena jedna od najvažnijih i najprioritetnijih tema u Srbiji danas, a to je porodična tematika, to je borba protiv bele kuge, to je zaštita porodičnih vrednosti. Ali, upravo u ovom zakonu vi to po prvi put pominjete, tako da to mogu zaista da pohvalim kao veliki iskorak, da je SNS posle pet godina vlasti shvatila značaj porodične zaštite u našem društvu. Međutim, mi smo morali da vas ispravimo, jer kako kaže ovaj član 26. u koordinaciju treba da uđe i ministar koji se bavi, odnosno koji je nadležan poslovima porodične zaštite. Vidite, mi tog ministra nemamo. Naime, mi nemamo ministarstvo za porodicu i nemamo ministra za porodičnu zaštitu. Vi ćete mi, naravno, gospođo ministre, reći kako ja ne znam dovoljno o tome i kako u našoj, da kažem, sistematizaciji ministarstava postoji Ministarstvo za rad, socijalna pitanja, borbu protiv siromaštva i društvene isključenosti i kako bi ono trebalo da se bavi porodičnom zaštitom. Zašto onda ta porodična zaštita ne uđe u naziv toga ministarstva? Toliko je vama bitna porodična zaštita da ste zaboravili da je stavite u naziv ministarstva koje se bavi porodičnom zaštitom. Dakle, ja hoću da vam samo kažem da ne budete neprecizni, a da ne budete ni licemeri. Vi ministra za porodičnu zaštitu nemate, jer da je vama ta tema bila bitna vi biste imali posebno ministarstvo ili biste u nazivu postojećeg ministarstva istakli reč – porodična zaštita. Vi, dakle, i ovim dokazujete da vama porodica nije na prvom mestu i da vi ne razumete značaj porodične politike u 21. veku i to je ono što se mi neprestano sporimo sa vama. Porodica zaista mora da postane glavna tema u Srbiji danas. Hvala.
Samo da podsetim poslanike da amandman glasi da se brišu reči – ministar nadležan za poslove porodične zaštite. To je predlagač tražio. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala gospodine predsedavajući. Da, opet stranka. Ovo već postaje nešto konstruktivnije nego što je bilo, pa ću da prilagodim reakciju u tom smislu. Dakle, lepo je što se neke stvari pohvaljuju, jer zaslužuju da budu pohvaljene. S te strane u redu. Konstantan problem sa matematikom u brojanju nekih godina, brojanju mandata, ajde to ćemo i da oprostimo. Umeli smo mi ovde da pokažemo širinu i toleranciju i za mnogo veće propuste. Koliko neko dobro računa neka ostane samo na njemu. Nema sve što je ovde sada kazano baš nikakve veze sa odnosom prema pitanjima porodične zaštite, apsolutno nikakve. To je opet jedna prilika da se malo široko priča, ali šteta je što ne bude bar malo potkrepljena nekim znanjem, nečim što stoji iza toga, nečim što može da ga potkrepi. Kada je obrazlagao ovaj amandman pismeno predlagač je naveo da mu nije jasno o kom je tu ministarstvu uopšte reč. Naveo je da je to neko ministarstvo koje izgleda uopšte ne postoji pa zato planira da ga izbaci iz teksta zakona. Danas nam govori da možda ima neku ideju, ali zamera na imenu. Da se mi razumemo, pitanje porodične zaštite jeste regulisano kroz Zakon o ministarstvima, ali baš kao i Poslovnik treba poslanike da ne mrzi da se bave svojim poslom, pa treba da ne mrzi nekoga da uzme malo i da pročita neke zakone, npr. baš Zakon o ministarstvima. Samo mala pomoć sa moje strane. Mislim da se u članu 16. upravo nalazi termin – porodično pravna zaštita. Koje ministarstvo je tretirano u tom članu ostaviću onima koji imaju hroničnu potrebu da budu glasni da istraže sami. Hvala lepo. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Na osnovu čega replika? (Boško Obradović, s mesta: Pogrešno tumačenje.) Pogrešno tumačenje? Nema. Polako. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Amandman koji se odnosi na član 26. naravno ne treba prihvatiti upravo iz razloga što je Zakonom o ministarstvima jasno i decidno precizirano da poslovi porodično pravne zaštite su u resoru Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Međutim, hoću da skrenem pažnju na nešto drugo. Predlagači ovog amandmana traže ispravku člana 26. Mislim da je to licemerno, s obzirom da oni traže brisanje člana 25. i 24. Član 26. u skladu sa metodologijom izrade pravnih propisa direktno proizilazi iz prethodna dva člana zakona. Prema tome, postavlja se pitanje dobre namere predlagača ovog amandmana da unapredi ovaj zakon. Svakako da ona ne stoji. Što se tiče SNS, SNS itekako je zainteresovana za porodicu, itekako je zainteresovana za očuvanje porodice, itekako je zainteresovana za funkcionalne porodice, itekako je zainteresovana za psihičko i fizičko zdravlje porodice. Upravo predlogom ovog zakona Vlada pokazuje da je svemu ovome što sam navela, a tiče se porodice privržena. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojčić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Ako sam dobro razumeo, Vladu Srbije treba apsolutno pohvaliti što je posle pet godina vladavine shvatila da treba da se donese ovaj zakon. Ako to treba pohvaliti, onda definišite da to i pohvalimo, da zaista posle pet godina intenzivne vlasti SNS je shvatila značaj porodice, shvatila značaj sprečavanja nasilja u porodici i konačno donela taj zakon. To bi već bila tačna i precizna formulacija koju bi mi iz opozicije mogli da prihvatimo i da je podržimo, ali nemojte pričati da je ovo donela nova Vlada kada je ovo stara Vlada koja traje već punih peto godina. Ono što je problem u ovom sada amandmanu jeste ono što smo već u više navrata osporavali, a to je uloga koja se daje Pravosudnoj akademiji. Mi dakle smatramo da je ovaj čitav koncept specijalističkih obuka, koji je predlagač zakona predvideo, opet, na neki način, ovde izmišljen, jer mi već imamo i funkcionišu ustanove i stručnjaci koji se veoma ozbiljno bave problematikom nasilja u porodici. Dakle, mi te institucije već imamo. Opet se postavlja pitanje da li te institucije do sada nisu radile svoj posao, pa je potreban zakon da bi oni počeli da se bave specijalnim obukama? Ne vidim ko ih je do sada sprečavao da se bave specijalnim obukama i da sprečavaju nasilje u porodici. Dakle, da li je potreban zakon da bi bilo šta u Srbiji od postojećih zakona i ministarstava počelo da radi? Od sada uvek, kada SNS nešto ne radi ili su njeni kadrovi za nešto nesposobni, treba uvesti poseban zakon kojim se oni mole da počnu da rade svoj posao i da primenjuju svoje zakone. Pri tom, postoje li pravni fakulteti u ovoj državi? Zar nisu pravni fakulteti, naši najistaknutiji profesori na pravnim fakultetima u Srbiji mnogo stručniji od Pravosudne akademije da pruže podršku i da se prilagode ovim novonastalim okolnostima i različitim pojavnim oblicima nasilja u porodici? Znači, mi smatramo da su sporne kompetencije Pravosudne akademije za sprovođenje navedenih obuka i zbog toga smo uložili ovaj amandman.
Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o specijalizovanoj obuci, volela bih da kolega Obradović ima u vidu i Zakon o sudijama i Zakon o javnim tužilaštvima, koji precizno navodi i propisuje ko može da sprovodi obuku kada su u pitanju i sudije i javni tužioci i upravo je Pravosudna akademija ta koja je isključivo nadležna da to radi. To ne znači da u radu Pravosudne akademije i sprovođenju obuka ne mogu da učestvuju i profesori pravnog fakulteta, koji najčešće i učestvuju u sprovođenju obuka, ali upravo je to institucija koja je isključivo nadležna za sprovođenje obuke. Da li je potrebna obuka ili ne, smatram da u savremenom društvu je neophodno da se svi stalno usavršavamo, pa makar to bile i sudije i javni tužioci, naročito imajući u vidu da se u poslednje vreme često donose propisi i regulišu oblasti sa kojima oni nisu imali do sada iskustvo u svom radu i prosto je neophodno i oni da imaju odgovarajuću obuku. Tako da, njihovi zakoni, koji regulišu njihov status i položaj i te kako predviđaju da je neophodno da imaju i stalnu, odnosno kontinuiranu obuku, ali i specijalizovane obuke, kada su u pitanju posebni zakoni koji se donose. Jedan od takvih zakona je upravo i Predlog zakona o sprečavanju nasilja u porodici, koji svakako podrazumeva da sudije moraju biti obučene kada je u pitanju primena ovih odredbi. Ovo nije prvi put da se uvodi specijalizovana obuka. Imate i Porodični zakon, koji takođe predviđa obavezu da sudije koje postupaju u porodičnim odnosima moraju da imaju specijalizovanu obuku, sudije koje postupaju u krivičnim postupcima sa maloletnicima, takođe je neophodna posebna obuka, ne samo za sudije i tužioce, tako da je ovo samo jedan kontinuitet onoga što već u praksi postoji više od 10 godina. Sada je to Pravosudna akademija, ranije je to bio Pravosudni centar. Da ne ostanem dužna, mogla bih da prihvatim kritiku da mi tek sada donosimo Zakon da problem sa porodičnim nasiljem imamo u poslednjih pet godina, pa da smo mi krivci zašto nismo ranije reagovali. Ovo je problem sa kojim se ovo društvo mnogo duže suočava, a moram da skrenem pažnju da nasilje, iako i te kako postoji dugi niz godina ovde, ono što je uočljivo i vidljivo, a statistika ne može baš toliko da nas prevari, je da je upravo u poslednje dve godine pojačano prijavljivanje nasilja, što upravo pokazuje da su se i žrtve osmelile, pa je broj prijavljenih nasilja u porodici do tri, četiri hiljade veći nego što je to bio 2010. ili 2011. godine. Još nešto, pošto ste pomenuli mog prethodnika, kolegu Nikolu Selakovića, koliko zasluga pripada što je ovaj zakon predložen sada Ministarstvu u sadašnjem sastavu, moram da kažem da je gospodin Nikola Selaković upravo formirao radnu grupu i da je ona veliki deo posla završila za vreme njegovog mandata, tako da je ovo rezultat i zajedničkog rada i sadašnjeg ministarstva i ministarstva koje je radilo do 11. avgusta.
Po kom osnovu gospodine Obradoviću? Ali, šta je loše rečeno o vašem …? (Boško Obradović, s mesta: Po amandmanu, kao ovlašćeni.) Po amandmanu želite reč? Izvolite.
Hvala. Hvala poštovane kolege što me podržavate u mom nastupu. Dakle, meni je izuzetna čast i zadovoljstvo da čujem, gospođo ministre, da vi podržavate jednu od najvažnijih tekovina vlasti Demokratske vlasti i njene pravosudne reforme, a to je Pravosudna akademija. Meni je drago da sam na još jednom primeru dokazao da vi niste ništa drugo, nego obični nastavljači politike DS i da u svemu sledite tekovine dosovskih reformi od 5. oktobra 2000. do danas. Dakle, dobra je Pravosudna akademija, pa što ne kažete onda – dobra je i vladavina DS. Jel dobra vladavina DS? Pa, ja kažem da nije dobra vladavina DS, ali vi zadržavate kadrove DS i zadržavate institucije koje je napravila DS, a mi kažemo da su loše. Znači, mi smo prava istinska opozicija, a vi ste kontinuitet vladavine DS. Vi ste kontinuitet DOS-a. Vi ste vrhunac DOS-a. U kolikoj ste konfuziji najbolje govori ovo kada ste rekli da sad niste ni vi sigurni, da li će ih obučavati profesori sa pravnog fakulteta ili će ih obučavati Pravosudna akademija. Da li je ministar za porodičnu zaštit, ministar Vulin i Ministarstvo za rad ili je to ministarka bez portfelja gospođa Slavica Đukić Dejanović? Vi ljudi ne znate ni šta hoćete. Vi ne znate ni koji vam je ministar za šta zadužen. Vi ne znate ni ko vam se bavi specijalnim obukama. Vi jedino što znate, da nastavite politiku DS. E, to Srbiji nije potrebno. Srbija i kada je glasala za SNS, glasala je da bi se promenila politika DS. Niko nije tada glasao za SNS da bi se nastavila politika DS. Vi ste prevarili birače. Dobro, posle toga ste oteli medije, preuzeli ste svu vlast, pa ste na silu nastavili da vladate. To znamo, taj deo dalje. Ali, hoću da vam kažem jednu važnu i preciznu stvar. Pohvalite nešto što je bilo dobro u vreme DS, kada to već lepo koristite i podržavate. Ako ništa nije bilo dobro, pa nemojte onda da vam Pravosudna akademija vrši specijalizovane obuke, jer je Pravosudna akademija loša stvar iz vremena reforme pravosuđa DS. Mislim da sam bio vrlo precizan. Jel ste vi novi žuti ili ste vi u nečemu različiti od starih žutih? Recite - mi smo nova DS, mi bolje vodimo Srbiju na put u EU, mi bolje radimo za interese Brisela, Vašingtona, Berlina, MMF, Svetske banke, nego DS ikada što je umela. I onda će Boris Tadić da ispadne za vas ozbiljan patriota. A Boris Tadić pri tom više i nije DS, to je sada već problem u, da kažem, raspadu DS. Ali, ono što je ovde vaš problem jeste konfuzija institucija koje vi ovde uvodite ili nasleđujete od DS. Hoće li na kraju predavati specijalizovane obuke profesori pravnog fakulteta ili Pravosudne akademije? Hoće li ministar zadužen za porodičnu zaštitu biti ministar Vulin ili Slavica Đukić Dejanović? Da li ste bilo šta od toga razrešili, da li imate bilo kakav jasan plan ili vam treba još pet godina vladavine SNS, da biste razrešili ove dileme? Eto, to je poenta priče. Dakle, vama je pet godina trebalo da shvatite šta treba uraditi po pitanju sprečavanja nasilja u porodici, to govori o vašoj nesposobnosti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Da, ponovo replika. Zanimljiva scena. Nisam hteo da intervenišem, dozvolili smo mi da iskoristi, onaj ko je imao tu žarku želju da nešto ovde sada kaže, da iskoristi to vreme koje ima. Kao što smo rekli, nije loše da priča, da ga ljudi čuju, da se ljudi malo i zabave. Ne mora atmosfera iz Skupštine da bude samo sumorna, poput one kakvu smo, na žalost, imali u petak. Može malo i gledalac da da sebi oduška, na primer, kada sluša nešto poput onoga malo pre. Pominjala se SNS i uz nju još kojekakve druge stranke, stranke bivšeg režima, bar u dve varijante i nek DOS i neki bivši predsednik. Nije baš načisto sam sa sobom, onaj ko ih je pominjao, šta je hteo da kaže. Nešto ih je kao kritikovao, pokušavajući da ih poveže sa SNS, mada ih je hvalio. Onda je pričao – pa, pohvalite dobre i lepe stvari. Zašto? Mislim da je više nego jasno. Mi ovde imamo jednu tešku krizu identiteta. Neko ko želi da bude kritičar svih režima, od 2000. godine do 2012, a danas da kritikuje SNS, ima problem kako da objasni sam sebi, da kritikuje te DOS-ove i te neke druge stranke i te bivše predsednike, koji su ga samog napravili, čiji je politički relikt. I onaj problem, ona konfuzija sa tih pet godina, koje stalno pominje, sad mi je jasno. Od prilike negde u to vreme stigao je i neki prvi novac da se napravi neka stranka od nečega što je nekada bio pokret časnih ljudi, a što je jedan čovek potpuno personalizovao da bi imao kroz šta i sa kim da se divi sam sebi. E, taj čovek kog je napravila ta stranka koju je pominjao malopre i taj čovek kog je napravio taj bivši predsednik Republike kojeg je pominjao malopre, tada je, negde otprilike pre pet godina od današnjeg dana, dobio prvi veliki novac, prvi štampani materijal da ga kači po Beogradu i tada, sećamo se toga svi dobro, nije smeo ni rečju da ih pomene. Danas sa njima deli neke bine, ali danas neće dobiti njihovu podršku ni za šta, zbog čega žalim. Hvala.
Hvala vam, poslaniče. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsednice. Naravno, po amandmanu. Hajde da budemo potpuno otvoreni i iskreni kada je u pitanju predlagač i motiv predlagača za ovakav amandman. On je prevashodno političke prirode i nema apsolutno nikakve dimenzije dodira sa samim zakonom. Zašto? Zbog toga što bi bilo krajnje besmisleno, bio bi pravnički nonsens kada bi se član 27. izbacio iz zakona. Izbacujemo krucijalni, stožerni deo zakona, a to je obuka, odnosno specijalizacija. Uz to, predlagač amandmana, osim toga što traži da se član briše, ne daje alternativu. Ko će to drugi da sprovede edukaciju ili specijalizaciju ili bilo kakvu vrstu osposobljavanja osim postojećih institucija? Drugo, ono što smo uočili još u uvodnom izlaganju od strane ovlašćenih predstavnika, koliko se sećam, kada smo u načelu raspravljali o ovom zakonu, jedina primedba je bila finansiranje Pravosudne akademije, ko je finansira i iz kojih pobuda je navodno Pravosudna akademija ustrojena. Zamolio bih i predlagača amandmana i sve poslanike ovde da strogo vode računa prevashodno o polaznicima Pravosudne akademije i da ih ne vređaju. Zašto? Zbog toga što se degradacija ili pokušaj degradacije polaznika Pravosudne akademije na ovaj način čini veoma drsko i, da kažem, na način koji je apsolutno neprimeren zbog toga što je upis na Pravosudnu akademiju veoma, veoma težak, u smislu polaganja prijemnog ispita, da je proces stručnog osposobljavanja na Pravosudnoj akademiji jedan složen proces koji zahteva jedan visok nivo ili visok kvantum znanja i da oni svršeni polaznici Pravosudne akademije imaju respektabilan nivo znanja. Očigledno je da predlagač Pravosudne akademije ne poznaje sam sistem rada Pravosudne akademije, ko su predavači, ko prenosi to znanje. Stara kineska mudrost kaže – nije znanje znanje znati, već je znanje znanje dati. Ako je tako, onda smo na dobrom putu da upravo kroz onu specijalizaciju koja je moguća, a moguća je preko Pravosudne akademije, dobijemo specijalizovane, odnosno stručno osposobljene subjekte ili lica koja će primenom, i to praktičnom primenom ovog zakona, omogućiti da on postane što efikasniji, u smislu zaštite žrtve nasilja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno neprihvatljiv amandman. Dakle, amandman na član 27. glasi – briše se. Dakle, tipski amandman, tipsko obrazloženje, tipska priča. Drago mi je što je predlagač amandmana potvrdio sve ono što je malopre i gospodin Orlić izneo. To je jedna te ista priča – pet godina ovo, pet godina ono, SNS je pet godina radila ovo, pet godina nije radila nešto. Valjda misle da će time neistina postati istina. E, pa neće. Neistina nikada neće postati istina. Pre pet godina, dakle 22. novembra 2011. godine, SNS nije bila na vlasti. Pre pet godina, 22. novembra 2011. godine, premijer je bio Mirko Cvetković ili je bar glumio da je premijer. Pre pet godina, 22. novembra 2011. godine, predsednik je bio Boris Tadić. Kakve to veze ima SNS? Apsolutno nikakve. Srpska napredna stranka nije bila na vlasti pet godina. Dakle, ja vas molim, gospođo predsedavajuća, da još jednom skrenete pažnju predlagaču amandmana da se prvo informiše pre nego što ovde spočitava nešto. Dakle, još nešto samo. U raspravi se čula jedna opaska, valjda je želeo time da da sebi na značaju kako je sada, odnosno u ovom mandatu, ozbiljnija situacija, odnosno da je opozicija ozbiljnija nego što je to bila u prethodnom mandatu. Pa samo delovanje predlagača ovog amandmana demantuje takvu jednu tvrdnju.
Dobro, to nema veze sa amandmanom.
Zahvaljujem. Predlažem da se odbije ovaj amandman.
Hvala. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milovan Bojić, Miljan Damjanović i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandmanom na član 27. hteli smo da usaglasimo nešto što postoji već u postojećim zakonima. Član koji reguliše obuku, specijalističku obuku, izdavanje sertifikata i sada Pravosudna akademija vrši obuku na osnovu svog programa. Mi smatramo da ova Kriminalističko-policijska akademija to treba da radi na osnovu svog programa. Iako su one vrlo specifične visokoškolske institucije, moram da vas podsetim da Policijska akademija postoji i pre DOS-a i ima razloga što se one zovu akademije, a ne zovu univerziteti ili fakulteti. Ali, bez obzira što su pod direktnim patronatom države, one imaju odgovarajući stepen svoje autonomije, a autonomija se ogleda i pre svega u tome što imaju svoje programe. Kompatibilnost programa verovatno treba da postoji, ali svakako da policijska obuka ima neku svoju specifičnost i neke veštine koje treba da se nauče, sigurno nisu one veštine koje treba da budu prisutne u Pravosudnoj akademiji. Zbog toga smo podneli ovaj amandman, da bi jednostavno ispravili ono što smatramo da ste propustili. Mi ne sporimo sličnost ta dva programa, ali smatramo da svaka od tih akademija samostalno treba da propisuje taj program, a vi kao Vlada, kao predlagač, koji imate ipak patronat nad celokupnim tim procesom, možete da obezbedite i to usaglašavanje. Međutim, iskoristio bih, ako mi dozvoljavate, i ovo vreme ovlašćenog predstavnika povodom ove tačke dnevnog reda, pošto je ovo poslednji amandman SRS na ovaj predlog zakona, da se osvrnem i na ovaj amandman i na neke prethodne amandmane. Smatram da mi ovim zakonom možda imamo dobru nameru, ali da nećemo rešiti probleme. Brojni su problemi. U osnovi se nalazi loš koncept, pogrešno polazište. Polazište je ono što je u Istanbulu potpisano, to nas obavezuje. Kako je to napisano, tako treba da ga tresnemo ovde u pravni sistem Republike Srbije i to je to. Ovo je jedan od propisa kojim se dokazuje da Srbija čvrsto korača prema Evropskoj uniji. Ali, propis koji neće da omogući baš one rezultate koje svi želimo. Moram da vam skrenem pažnju da je 2003. godine donet jedan zakon o sprečavanju nasilja na sportskim manifestacijama. I tada smo mi iz SRS upozoravali da je loš koncept, da neće ništa dobro da se desi i, nažalost, eto, posle 13 godina konstatujemo svi da se taj problem nije rešio. Sličnu sudbinu će imati i ovaj zakon. Moram da konstatujem da je poprilično jednostran prikaz ili pristup ovoj materiji bio tokom ove naše rasprave i uopšte zato što smo unapred definisali ko je žrtva i ko je mogući učinilac akta nasilja. Ja želim da potenciram da mogući učinilac akta nasilja može biti svako ko je obuhvaćen ovim propisom kao član porodičnog domaćinstva, u širem smislu reči, i da svako od njih može biti žrtva, bez obzira na godine života, imovno stanje, pol itd. Moram da vam skrenem pažnju na još jednu činjenicu. Veliki broj postupaka za nasilje u porodici vodi se protiv pripadnika policije. Morate da znate da ćete teško naći u policijskim stanicama ljude koji će biti voljni da prođu ovu obuku da bi primenjivali ovaj zakon. Zašto? Zato što ljudi koji su imali prilike da u rukama drže predmete nasilja u porodici, pa bez obzira da li po Zakonu o porodičnim odnosima ili Krivičnom zakoniku, a evo ja imam jedan od takvih predmeta, to su predmeti koji su najodvratniji za čitanje. Zašto? Zato što izlazi najintimniji prljavi veš bračnih drugova. Vrlo je teško da nešto što u osnovi ima emociju, vremenom se ta emocija izgubi, onda dođu neki interesi i pojave se neki drugi elementi i mi to realno ne možemo da rešimo. Morate da znate da veliki broj tužilaca su razvedeni, veliki broj sudija su razvedeni, pa, bi možda bilo malo i bezobrazno, da smo kojim slučajem pisali amandman da će se osposobljavati i raditi na ovim predmetima samo tužioci i sudije koji imaju stabilan brak, jer ćemo sad doći u situaciju da vispren advokat može da dezavuiše kompletan zakon, apsolutno kompletan zakon. Moram da vam skrenem pažnju da niste rešili osnovnu stvar, a to je što posle svakog ovakvog predmeta neminovno ide razvod braka i ide otvaranje pitanja vaspitanja, obrazovanja, nege, imovine itd. Ovaj zakon će da podstakne takva pitanja, bez namere da prejudiciram, bez namere da me neko loše shvati, svako nasilje je kažnjivo, društveno je osuđeno, odavno. Nasilje u porodici postoji od kada postoji porodica, sankcije za nasilje u porodici su moderna tekovina. To se sprovodi preko 200 godina i naš postojeći pravni sistem postoji odgovarajući instrument, ali na ovaj način, sa ovako nedorečenim propisom, mi nećemo učiniti dobro, jer akt ekonomskog nasilja može da bude kada suprug kaže supruzi, izvini molim te nisam primio platu, ne mogu da ti dam toliko i toliko para za neke stvari. Dođe u policiju, prijavi čoveka i šta će da se desi sa tim čovekom. Ili, što mi se javila jedna gospođa, zbog jedne obične porodične, bračne svađe, ona je onako nervozna otišla u policiju da ga prijavi, policajci nisu hteli da postupe, jer su videli da to nema baš neke, bog zna šta veze. Oni su posle deset dana došli, čoveka priveli i oduzeli mu pištolj, jer je imao dozvolu za držanje pištolja u svojoj kući i posle se žena izvinjavala suprugu da ona to nije mislila itd. Da vam objasnim, neću sada zbog imena i prezimena, kroz koji pakao prolazi jedan čovek, koji živi na Zvezdari, zato što je olako ušao u neki bračni odnos, rukovođen pre svega nekim emocijama. Budite oprezni ljudi, budite oprezni ovaj Predlog zakona ima više mana, nego dobrih rešenja. Ovaj Predlog zakona ima samo plebiscitarno zalaganje za prava i ništa više drugo. Nema ni jedne garancije da će da se to sprovede na način kako mi svi to želimo. U praksi će biti opasno. Zapamti te, postoje organizovane grupe ljudi u našem društvu, koje žive od toga što žele da rade na procesima evro-integracija i žele da žive na tome što nameću priču o nasilju u porodici. Budite sigurni u to. Namerno nisam otvorio pitanje imovine i nečije dedovine. Sada postavljam pitanje bilo kome od prisutnih ovde, ako bi se primenio ovaj zakon, kako bi se rešilo pitanje kirije, plaćanja struje i drugih stvari? Da ne pričam o vlasništvu. To ne treba da deluje, kao podsticaj nasilnicima, nasilnike treba suzbijati na svakom koraku, ali ovakav Predlog zakona nudi mnogo nedorečenih rešenja za mogućnosti zloupotreba. Zapamtite, nađite koliko je sudija razvedeno, nađite koliko je tužilaca razvedeno, nađite koliko je policajaca razvedeno, nađite koliko se postupaka za nasilje u porodici vodi protiv sudija, protiv tužilaca, a pogotovo protiv policajaca. U nekim mestima kažu, pola policajaca je u nekom postupku nasilja u porodici. Došle supruge, pa ih prijavile. Da li je to akt nasilja ili ko to živi zna? Da li će ovi ljudi koji su ovlašćeni da procenjuju biti u stanju to da procene? Sumnjam, sumnjam. Mislim da je najbolji način za ovo, da se ovo vrati na jednu dobru doradu, ovaj Predlog zakona. A, što se tiče dokaza da smo ispunili uslove na tom putu ka EU, zaboravite to. Zaboravite to, od toga nema ništa.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe SDPS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Jasmina Karanac.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovana ministarka, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, želim najpre da izrazim zadovoljstvo što je prihvaćen amandman poslaničke grupe SDPS na član 28. Predloga zakona o sprečavanju nasilja u porodici, jer se na ovaj način žrtvama nasilja omogućava da u prvom kontaktu sa državnim organima ili ustanovama nadležnim za primenu ovog zakona dobiju sva potrebna obaveštenja na način i na jezik koji žrtva razume. Naglašavam na način i na jezik razumljiv žrtvama i smatramo da je ovo važno što će ovo postati sastavni deo zakona zato što žrtva nasilja neretko dolaze s drugog govornog područja. Nažalost, to su i deca i lica ometena u razvoju, te je od njih od velikog značaja da razumeju na koji način mogu da dobiju potrebnu podršku i zaštitu. Smatram da nije loše što se o ovom zakonu raspravlja nekoliko dana i dobro je što je ova tema poslednjih dana prisutna u medijima, da bi građani Srbije dobili što više informacija o novinama koje donosi ovaj zakon, da bi se nasilje u porodici svelo na najmanju moguću meru. Još takođe moram da naglasim da smo zadovoljni mi iz poslaničke grupe SDPS što su četiri naša amandmana na predlog ovog zakona prihvaćena, što govori da postoji obostrana volja i namera da se popravi jedan od najvažnijih zakona u oblasti pravosuđa. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 28. amandman je podnela Gorica Gajić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? (Da.)
Podneo sam ovaj amandman na član 28. gde se utvrđuje obaveza da se žrtvi nasilja koja dolazi da prijavljuje nasilje pruži osnovna informacija o tome šta može da uradi. Onda sam specifikovao da državni organi koji treba da pruže te osnovne informacije su policijska uprava i tužilaštvo, sudovi opšte nadležnosti, prekršajni sudovi, centri za socijalnu zaštitu. Vlada je odbacila ovaj amandman sa obrazloženjem da već postoji u članu 28. stav koji kaže da prvinski žrtva stupi u kontakt treba da je informiše o njenim pravima. Moje pitanje i briga je sledeća. S obzirom da će postojati neka obuka za ljude koji se budu bavili ovim, da li će svi ljudi koji budu se nalazili kao zaposleni u ovim državnim organima znati da upute žrtvu na informacije koje su joj neophodne? Dakle, recimo ako žrtva uđe u policijsku stanicu, naleti na prvog policajca koga vidi, da li će on zaista biti kadar da je uputi šta treba da radi. Možda, recimo, neće znati da kaže kome treba da se obrati. Možda će je prebacivati na nekog drugog službenika na neki drugi organ, neku drugu instituciju. Zato sam predložio da se posebnom odlukom najvišom u toj instituciji odrede tačno ličnosti koje će biti zadužene za tu dužnost, da bi se tačno znalo ko treba u svakoj od ovih institucija da upućuje žrtve na ostvarivanje svojih prava. Molio bih samo razjašnjenje, da li će to biti moguće iako se to nespecifikuje posebnom odlukom najvećeg organa. Hvala vam.
Hvala. Na član 28. amandman su zajedno podneli poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela poslanica LJupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela poslanica LJupka Mihajlovska. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima LJupka Mihajlovska.
Član 24. posle stava 5. dodaje stav 6. tako da glasi – na zahtev žrtve sastancima Grupe za koordinaciju može da prisustvuje lice, pardon, ja se izvinjavam. Reč je o tome da se briše deo – ako žrtva nije psihički ili fizički sposobna da učestvuje u izradi individualnog plana zaštite zato što postoji diskreciono pravo praktično da neko odlučuje o tome da li je žrtva sposobna ili ne. Moja ideja je bila da se ostavi – ako to žrtva želi, a svakako da niko nju neće prisiliti, ali prosto, da izbegnemo tu mogućnost koja se često dešava i sa osobama koje su eventualno lišene poslovne sposobnosti ili tako nešto da im se dodeljuje neko ko u njihovo ime zapravo odlučuje o nivou podrške koja je potrebna. Dakle, da se izbriše ovaj deo – ukoliko je osoba psihički ili fizički sposobna da učestvuje u radu.
Reč ima narodna poslanica LJubica Mrdaković Todorović. Izvolite.
Hvala predsednice. Potpuno sam saglasna sa stavom Vlade da predloženi amandman treba odbiti, zato što je stav 2. člana 30. Predloga zakona nekako kompletan. Šta hoću time da kažem? Hoću da kažem da smo svi mi različiti ljudi, različiti mentalni sklopovi i različito reagujemo u određenim životnim situacijama. Učešće žrtve u izradi individualnog plana zaštite i podrške može biti i kontraproduktivno po žrtvu nasilja zbog emocionalnog stanja, jer proživljeno nasilje izaziva šok, stres i traumu i održava se na njeno psihosomatsko zdravlje koje može i da se pogorša u situacijama ponavljanja slika nasilja. Hoću da kažem, već je rečeno u članu ovog Predloga zakona da su u radu Grupe za koordinaciju uključeni kompetentni i stručni ljudi koji će proceniti uticaj ponavljanja slika nasilja na emocionalno stanje žrtve i na taj način odlučiti o učešću žrtve u izradi plana individualne zaštite.
Hvala Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Ovde se radi o amandmanu koji predlaže privremenu novčanu pomoć za žrtve nasilja, pogotovo u onim slučajevima u kojima su one razdvojene od nasilnika. Razlog je u tome što u velikom broju slučajeva, ovo su istraživanja iz nekih zapadnih zemalja koje sam imao prilike da vidim, u velikom broju slučajeva žrtve ne žele da prijave nasilnika zbog toga što su uplašeni za buduće materijalno stanje, i to je jedan od osnovnih razloga zbog čega retko dolazi do prijavljivanja. Bilo bi takođe dobro, recimo, pošto je Ministarstvo dugo i temeljno radilo na ovom zakonu, kako kaže ministarka, da je, recimo, izvršila jedno istraživanje. Postoje sociolozi, statističari, kriminolozi u ovoj zemlji koji su mogli da izvrše istraživanje, da vide u kojoj meri je to moguće kod nas, recimo, da se vidi u kojoj meri žrtve teško pristaju da prijave nasilnika zbog toga što su uplašeni za svoju materijalnu budućnost. Ja sam predložio da onda postoji jedna gradacija, tako da sve žrtve nasilja koje su razdvojene od nasilnika za neko duže vreme dobijaju socijalnu pomoć u zavisnosti od toga da li imaju ili nemaju dece. Ovaj amandman je odbijen, zamislite, zbog toga što nije specifikovan izvor iz koga bi se ta novčana pomoć dala žrtvama nasilja. Pretpostavljam da je amandman načelno bio okej, ali sam ja zaboravio da stavim da je to budžet Republike Srbije, odakle se inače isplaćuje materijalna pomoć svim ovakvim sličnim slučajevima, pa je zbog toga amandman odbijen.
Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Amandman na član 30, u kome se posle stava 5. dodaje novi st. 6. i 7. treba odbiti iz sledećeg razloga. Najpre, želim da kažem da je član 30. jedan od suštinskih gotovo najvažnijih kada se tiče zaštite žrtava porodičnog nasilja, a on se odnosi na individualni plan zaštite i podrške žrtvi. Zašto amandman treba odbiti? Treba ga odbiti pre svega iz razloga zato što predlagač amandmana traži da se u čl. 6. i 7. reguliše bezuslovna novčana pomoć. Moram da kažem jednu drugu stvar. Individualni plan podrške i zaštite žrtvi nije recept koji se daje svim žrtvama. Individualni plan podrške i zaštite žrtvi je strogo personalizovan i strogo konkretizovan. On zavisi od mnogih životnih okolnosti u kojima se žrtva nalazi. To je jedan razlog zbog čega je ovaj amandman neprihvatljiv. Drugi razlog zbog čega je amandman neprihvatljiv je što sva istraživanja, mada u najmanju ruku ja mislim da je tek sada moguće raditi istraživanje, kada bude ovaj zakon stupio na snagu i kada bude postojala centralizovana baza podataka i na osnovu relevantnih podataka, tek tada će moći da se radi istraživanje. Ali, ono što hoću da kaže, da profil žrtve koji je do sada rađen na osnovu dosadašnjih istraživanja kazuje da žrtva nema direktnu vezu sa socijalno-materijalnim statusom, da žrtva može biti svako, bez obzira na pol, bez obzira na prihode, bez obzira na obrazovanje, bez obzira na socijalni status. To su razlozi zbog čega je ovaj amandman neprihvatljiv.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Ako sam dobro razumeo poslanicu iz SNS, razlog zašto nije prihvaćen amandman kojim treba da garantujemo socijalnu pomoć ženama koje su žrtve nasilja, a koje ne mogu da izdržavaju svoju porodicu i decu je zato što istraživanje nije urađeno, a istraživanje će možda jednom biti urađeno. I pošto ne znamo ništa o tome, a moguće je da postoje žrtve koje su i dobrostojeće, pa usled svega toga ne treba odobriti socijalnu pomoć ženama koje su žrtve nasilja i koje ne mogu dalje da prežive ni one same, a ni deca koju odgajaju, jer to je suština onoga kako se nama čini što je poslanica rekla. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo da preciziram, s obzirom da je već rečeno da ne mora svaka žrtva da bude i ekonomski ugrožena, tako da ne može biti zakonom predviđeno da neko ima bezuslovnu novčanu pomoć ukoliko mu ona ne treba. Koordinacione grupe mogu u svoj rad da uključe i Nacionalnu službu za zapošljavanje, pa ukoliko postoji potreba za zapošljavanjem žrtve, to je jedan od načina da mu se omogući i ekonomska zaštita. S druge strane, kriterijum da li neko ima dete ili ne da bude uslov za određivanje iznosa novčane pomoći mislim da je neprihvatljiv, naročito što žrtva može biti i starije lice, pa se onda postavlja pitanje kako neko ko ima punoletnu decu ili mnogo stariju uopšte može da dođe u takvu situaciju da mu se na osnovu broja dece utvrđuje iznos pomoći koju će da prima, naročito ukoliko imamo u vidu da u tom slučaju može da postoje i zakonska obaveza dece izdržavanja prema roditeljima. Tako da, ovako predložen amandman nikako nismo mogli ni da prihvatimo, upravo iz ovih razloga koje sam vam navela, a naročito apostrofiram i to da broj dece koliko jedno lice ima svakako ne može biti odlučujući faktor koji iznos novčane naknade će žrtva da primi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Znači, ponovila je ministarka sličnu argumentaciju, zato što postoje osobe koje su žrtve nasilja, a koje su starije, nemaju decu, zato što postoje dobrostojeći ništa u zakonu niste predvideli po ovom pitanju. Poslanik Pavlović je jasno kazao da imamo ozbiljan problem oko toga da žrtve nasilja ne prijavljuju nasilje zato što se boje za svoju egzistenciju, zato što ne mogu da izdržavaju decu i svoju porodicu. Pošto je zakon zaista na brzinu i donet i po hitnom postupku se donosi, ono što smo uspeli da stavimo u zakon je jedna jednostavna mera. Vi ste mogli tu meru da popravite. Naravno, ništa o tome niste kazali, nego pronalazite razloge da opravdate to što u zakonu niste predvideli da stoji pomoć onima koji su žrtve nasilja, a koji ne mogu da izdržavaju svoju porodicu. Mislimo da je ovo jako slab argument i govori o tome da niste razmišljali o svim stvarima o kojima je moralo biti razmišljano kada je zakon predložen. Hvala.
Na član 31. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Živković i zajedno poslanici poslaničke grupe DS. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala lepo. Cilj amandmana je da se naprave tačne evidencije koje će se voditi u nadležnoj policijskoj upravi, u tužilaštvu, u centru za socijalni rad sa preciznim navođenjem šta sve treba da stoji u tim evidencijama, a sve da bi se napravio jedan katalog nasilnika, kao jedna preventivna mera da kad neko pomisli, sama mu se digne ruka, odnosno, naravno, ima nameru da nekom nanese bol, bilo da je to fizički ili verbalno, da pomisli da će biti deo jedne evidencije i da će za ceo život da mu stoji u toj evidenciji, da će svi znati i da nema šanse da se to popravi bilo kad, to se zove preventiva. Vrlo je ozbiljno pitanje nasilništva i mislim da moramo to da shvatimo najozbiljnije moguće. Zamislite jednu prosečnu porodicu. Imate ženu koja se zove, evo, recimo, Srbijanka, imate nekog ludaka koji je svaki dan maltretira, preti, kaže – razbiću te k'o Savamalu, oboriću te k'o helikopter, uništiću te k'o penzije, rasturiću ti sve živo. Zamislite, četiri godine, ne pet godina, četiri godine da vam neko svaki dan tako nešto priča? A, to se dešava. Kaže - pa ja radim 25 sati dnevno a ti meni tako, pa kaže - ja propado' ovde, pa ja sam najpošteniji, ovi moji što me prate, pa, oni su najbolji mogući. Zamislite to da imate svaki dan četiri godine? Ja mislim da je… Pa kažu – ima da klekneš k'o novinarka, pa ima da dobacuješ kao Krasić. Zamislite da imate takvo stanje u svojoj kući…
Hvala puno, potrošili ste vaše vreme. (Zoran Živković, s mesta: A mojih pet minuta.) Kao što znate, amandman obrazlažete dve minute. (Zoran Živković, s mesta: Što?) Pa, ne znam, tako ste vi odlučili kad ste pravili Poslovnik. I ja se pitam što, pogotovo kad neko lepo diskutuje o temi, onda je milina slušati. Žao mi je što prošlo dva minuta. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Amandman se odnosi na evidenciju koju će da radi policijska uprava. Dakle, Predlog zakona, kako je Vlada predložila, podrazumeva da se prikupljaju podaci, da se pravi evidencija, kako o svakom pojedinačnom slučaju, tako i o primeni zakona. Naš amandman podrazumeva vrlo detaljno koje sve podatke treba da sadrži ta evidencija. Obrazloženje za ne prihvatanje amandmana je pozivanje na Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Vi po Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti svakako morate imati rukovaoce podacima, bez obzira da li uzimate jedne podatke definisane u Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti ili sve podatke koje možete imati u Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti. Vi morate imati ovlašćeno lice za rukovanje podacima o ličnosti. Tako da, to obrazloženje ne stoji. Mogu da razumem da predlagač kaže – ove podatke hoću da skupim, njih smatram optimalnim, korisnim, mogućim za dobro rukovanje, ali i u ovom slučaju se takođe radi o podacima o ličnosti za koje morate imati ovlašćeno lice koje će tim podacima rukovati. Podaci o nama, bez obzira da li se radi o ovako osetljivom sektoru u kome neko uzima naše lične podatke ili se radi o bilo kom su jako osetljiva tema, bez obzira da li se radi o vašem JMB kao jednom od podataka, preko vašeg potpisa ili bilo kog podatka koji nešto govori o vama. Naš predlog je da skupimo na jedno mesto sve moguće podatke. Zbog toga je rašireno i prošireno u odnosu na detaljan opis šta sadrži evidencija policijske uprave, šta sadrži evidencije Osnovnog javnog tužilaštva, šta sadrži evidencija Centra za socijalni rad. Bez obzira da li ćemo se na kraju dogovoriti o prihvatanju ovog amandmana ili ne, skoro sve od podataka, koje smo vam ponudili da prihvatimo u amandmanu, negde na ova tri mesta će morati biti prikupljeni. To je iskustvo koje imaju zemlje koje su slične zakone, kao što je ovaj, već koristile. Zašto je ovaj član važan? Zato što će podaci da se skupljaju u različitom kontekstu, u različitom vremenu, u različitim situacijama od strane različitih službi. Jedna vrsta je podatak koje će prikupiti javno tužilaštvo, drugu vrstu podatka će prikupiti centar za socijalni rad, treća je ona koju radi policijska uprava. Na sva ta tri mesta morate imate imate ljudi koji su ovlašćeni da rukuju naših podacima, ako smo direktni učesnici čina nasilja u porodici. Manipulacija tim podacima, trgovina podacima, nezakonito rukovanje podacima o ličnosti već imate kao primer i kao praksu. Do tog zakona niko nije obraćao pažnju da ne može da se govori o mom zdravstvenom kartonu, da ne može da se govori o ugovorima koje ja sklapam, ako nisu javni, da ne može da se govori o adresi koju imam ako je ona podatak koji je povezan za ličnošću. Dakle, menja se način na koji zakonodavstvo gleda na podatke i s obzirom na osetljivost te teme jako je važno da prikupimo sve moguće podatke. Nemam ništa protiv ni da glasam za zakon u celini. Ja sam obećala u raspravi u načelu da ću ministarki kazati, kada odmerim, da li ću glasati, znajući da neke stvari neće biti primenjene zato što je to etička stvar ili neću glasati zato što ne želim da osećam odgovornost da za nešto kažete – ja sam za, i da onda nemate mehanizam, ni moć da pratite kako se ne primenjuje i kako ljudi ne osećaju ono što je dobro u ideji zakona i ono što su članovi i odredbe koji direktno treba da menjaju kvalitet života i nasilnika i žrtve nasilja u porodici. Dakle, moj glas za ovaj zakon imate, a moja sugestija je da vrlo pažljivo, ako nećemo da menjamo u ovom članu zakona, to uradimo čim pre u podzakonskim aktima, da se povede računa o podacima, koji su podaci o ličnosti, pogotovo što se radi o maloletnim licima i o sijaset drugih podataka koje onda treba da prate tu porodicu, bez obzira da li je ostala na okupu ili je bila podignuta krivična prijava ili neko iz te porodice, ko je izvršio krivično delo nasilja u porodici, bude kroz krivični postupak optužen i pravosnažno osuđen. To su podaci koji ostaju, oni govore o nama, govore o toj porodici i onima koji apsolutno nikakvu krivicu nemaju za nasilje koje se u porodici dešavalo. S time završavam, deo amandmana koji nisam uvrstila zajedno sa kolegama iz poslaničkog kluba DS u ovaj tekst je odgovornost za lica u posebnim centrima gde se prikupljaju podaci, smatrajući da Zakon o zaštiti podataka o ličnosti to treba sam za sebe i onaj ko vrši nadzor primene zakona da zna, ali savesti svoje radi i etičke dileme koju imam, s obzirom da znam kako se rukuje podacima o nama i kakvih zloupotreba sve ima, od fotografija do dokumenata iz zdravstva, iz vojske, iz policije koji se dele novinarima zato što je zabavno biti nasilan sa tuđim podacima, da se prosto u protokolima koje budete imali, kada se bude razrađivao ovaj član, povede računa da u sistemu kontrole budu i lica koja nisu direktna u policijskoj upravi, a jesu u centru za socijalni rad, odnosno u tužilaštvu.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Razlog zbog kog nije prihvaćen amandman je, pre svega, zato što smatramo da ono što je već predloženo u samom Predlogu zakona je obuhvaćeno ovim evidencijama koje vi predviđate. S tim što ste, ono što je u Predlogu zakona u jednoj tački, vi razdvojili u dve. Moram da istaknem da smo mi u prvom Nacrtu zakona, koji smo poslali na mišljenje relevantnim organima, imali širu i sveobuhvatniju evidenciju, međutim, od Poverenika za informacije od javnog značaja smo dobili negativno mišljenje. Skrenuli su nam pažnju da moramo da vodimo računa o podacima koji se obrađuju i da evidencije ne treba da sadrže podatke koje se odnose na žrtve, njihovo zdravstveno stanje, primanje socijalne pomoći, tako da je ta evidencija, u skladu sa tim primedbama, i sužena. Samo da se nadovežem, pošto sada niste istakli to, u pogledu trajanja evidencije. Imali ste primedbu u toku načelne rasprave da ta evidencija ne bi trebala da bude ograničena na pet godina, neko je već imao primedbe da treba da bude trajnog karaktera. To je bila jedna od primedbi Poverenika zašto je nemoguće da ima trajni karakter, ali smo usvojili jedan od amandmana, pa je ta evidencija umesto na pet produžena na 10 godina. Hvala.
Reč ima Gorica Gajić.
Molim sve, gospođicu ministar, Gajić, nije Gajević. Hvala. Na kraju Predloga zakona o zaštiti od nasilja u porodici je i evidencija podataka o slučajevima prijavljenih nasilja u porodici. Ne bih se ponavljala, pošto su koleginica Čomić i kolega Živković uglavnom imali sličan amandman kao i mi iz DSS, gde smo precizirali šta sve treba da sadrže evidencije svih nadležnih organa, odnosno institucija koje su dužne i koje smo ovim zakonom odredili kao stubove koji će nositi najveći deo posla u sprečavanju nasilja u porodici. Prosto, mislim da jedan podatak, a to su podaci o ranije preduzetim merama iz nadležnosti i policije i tužilaštva i suda i centra za socijalni rad, treba da budu u evidenciji svih ovih institucija. Pretpostavljam da ste mislili kada ste suzili ovo, čula sam i vaše obrazloženje koje je vezano za zaštitu podataka o ličnosti, da će taj centralni registar sadržati sve te podatke, pojedinačno iz svih ovih evidencija i da će lice koje ima zaštićenu šifru ulaskom u centralni registar imati sve ove podatke koje smo mi sada dopunili amandmanom. Ovaj amandman je zgodan da se još jednom osvrnemo na sve ove institucije koje sam malopre pomenula, koje će biti glavni nosilac posla u sprečavanju nasilja u porodici, da li ste vi iz ministarstva gospođice ministar analizirali koliko su naše nadležne institucije kadrovski spremne, odnosno da li imaju dovoljan broj zaposlenih, jer uglavnom na terenu čujem da imaju vrlo mali broj zaposlenih i tužilaštva i sudovi i policija i centri za socijalni rad. Preopterećeni su poslovima iz svojih nadležnosti i biće veliki problem da na neki način odvoje, izdvoje službenike koji će završiti specijalizovanu obuku i koji će se kasnije pomno i iscrpno baviti ovim problemom. To će biti deo zaposlenih koje ćemo izuzeti iz do sada redovnih aktivnosti ovih institucija. Tako da će to biti jedan jako veliki problem. Hvala.
Hvala. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe LSV i Zeleni Srbije. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem predsednice. Ovim našim amandmanom smo pokušali da utičemo na član 31. zakona koji uređuje resornu, odnosno centralnu evidenciju. Smatrali smo da sadržaj evidencija treba da bude dopunjen, kako smo i naveli. Stav 1. glasi – nadležna policijska uprava vodi evidenciju o prijavljenim slučajevima nasilja u porodici i o izricanju i izvršenju hitnih mera i izvršenju mera zaštite od nasilja u porodici. Mi smatramo da sadržaj treba dopuniti i sledećim rečima – i o svim preduzetim merama iz nadležnosti policije. Ono što smo u vašem obrazloženju za odbijanje amandmana dobili kazuje da smatrate da bi ovo bio previše širok sadržaj evidencija, da, jeste namera narodnih poslanika LSV da prošire sadržaj tih evidencija upravo stoga što ovi podaci koje tražimo da budu sadržaj evidencija, misleći konkretno na policijske podatke jesu izuzetno značajni prilikom utvrđivanja neposredne opasnosti od ponavljanja nasilja, s obzirom da su nasilnici povratnici nešto što bih rekla da je garantovana pojava ili gotovo redovna. U tom smislu, zbog onih ljudi i službenika koji će procenjivati rizik, naročito od ponavljanja nasilja, smatramo da treba dopuniti i ovim sadržajem evidencije. Apelujem na vas da ipak uzmete u obzir ono što smo predložili. Drugi deo amandmana se odnosi na nešto o čemu smo ovde već i neposredno pre mog izlaganja govorili, to je produženje roka trajanja evidencije. Govorim o centralnoj evidenciji, predviđeno je predlogom zakona u trajanju od pet godina, mi smo predložili produženje od 20 godina. Malopre smo čuli od vas, a u obrazloženju i videli da je prihvaćen amandman kolege Petra Petrovića da se centralne evidencije čuvaju u trajanju od 10 godina. U raspravi u načelu takođe ste se pozivali i obrazlagali zašto se rukovodili petogodišnjim rokom, pozivajući se i na neke druge zakone i na preporuku, odnosno zaključke Poverenika za informacije od javnog značaja. Tada ste nam rekli da je taj petogodišnji rok čuvanja evidencije nešto što ste vi na osnovu preporuka Poverenika procenili da je primereno da bude u predlogu zakona. Drago nam je da je kakvo-takvo produženje prihvaćeno, pa makar i kolega iz neke druge poslaničke grupe, apelovali bismo na vas da to ne bude trajno tako i da u svakoj prilici kada bude moguće produženje ovog roka da ipak uzmete u obzir, zato što 20 godina za nasilnike je takođe mali rok za čuvanje evidencija, pošto od svog punoletstva, neki do kraja života uspevaju da ostanu u nameri da budu izvršioci nasilja. Ovu meru prvom prilikom u okviru nekog propisa uzmite u obzir i da u ovom trenutku 10 godina bude nešto što je prihvatljivo, jer je korekcija ipak na mestu. Prilikom nekog sledećeg uzimanja u obzir, 20 godina ili nešto trajno imajte to u vidu. Hvala.
Reč ima ministar.
Samo jedno preciziranje. Poverenik nam nije ograničio na koji rok treba da predvidimo za čuvanje evidencije. Rekao je da termin trajno je nedopustiv i da moramo sami da propišemo rok. Znači, nije nas obavezao u pogledu pet godina. Ja sam u načelnoj raspravi rekla da smo se rukovodili rokovima koji se tiču brisanja krivične osude, koji su predviđeni Krivičnim zakonikom, pa rokovi koji su tamo predviđeni pokušali da ih upodobimo, ali s obzirom na raspravu koju smo imali u Skupštini, smatrali smo da je prihvatljivije rešenje da umesto pet bude 10 godina. S obzirom da amandman možemo da prihvatamo u celosti, a ne u pojedinostima, to je jedan od razloga zašto ne možemo vaš amandman da prihvatimo.
Hvala. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela narodna poslanica Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Ovaj član kao što je do sada postalo jasno bavi se evidencijama koje zasebno vode policijske uprave, osnovni sudovi, javna tužilaštva, centri za socijalni rad i onda se svi ti podaci slivaju u Republičko javno tužilaštvo koje je zaduženo ovim članom zakona da vodi centralnu evidenciju. Ja sam amandmanom predložila da zakon propiše da Republičko javno tužilaštvo ima obavezu da jednom godišnje izradi izveštaj po osnovu podataka iz ove centralne evidencije, da zbirne podatke o tome koliko je bilo naređenja o hitnoj meri, koliko je bilo slučajeva nasilja u porodici itd. u okviru tog izveštaja mora na godišnjem nivou da šalje Savetu za sprečavanje nasilja. Savet je koordinaciono telo koje treba da se stara o primeni ovog zakona. Kako će to telo da se stara o primeni ovog zakona ako nema podatke o tome kako ta primena teče u praksi, da li nasilje raste ili se nasilje smanjuje? Ovaj predlog amandmana Vlada je odbila sa obrazloženjem zato što suviše kruto propisuje obaveze Republičkog javnog tužioca. Molim vas, kako treba da je propiše? Labavo ili najbolje da je ne propiše uopšte. Tako da mi onda praktično i nemamo nikakve podatke, niti da taj Savet za sprečavanje nasilja u porodici ima bilo kakve nadležnosti, nego da postoji da bi postojalo i da bi se ispunilo nešto što Istambulska konvencija zahteva, ali čisto na papiru bez ikakvog uticaja u praksi. Hvala.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Samo da preciziram. S obzirom da Republičko javno tužilaštvo vodi centralnu evidenciju, ne možemo tužilaštvu da propišemo obavezu da dostavlja podatke privremenom telu Vlade. Ono što je bitno da će Savet svakako moći da traži, ali obaveza tužilaštva prema Vladi ovim zakonom ne može biti ustanovljena.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Samo reći da ne možete da ustanovite zakonom zaista nije dovoljno. Zašto ne bi mogli da ustanovimo zakonom? Zakon treba da propiše obaveze svim državnim organima koji su zaduženi za sprovođenje ovog zakona. Ne postoji nijedan razlog zašto tužilaštvo ne bi imalo obavezu da tu evidenciju koju vodi pripremi u formi izveštaja i da to dostavlja Savetu. Hvala.
Hvala. Na član 31. amandman je podneo poslanik Petar Petrović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Ivan Kostić.
Poštovana ministarka, predsedavajući, narodni poslanici, smatramo kao predlagači amandmana 34. da Savet samo stvara jednu novu vrstu birokratije u državnom aparatu…
Sačekajte, to je sledeći amandman. Daću vam reč. Na član 34. amandman su zajedno podneli poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, Dragan Vesić, Marija Janjušević, Ivan Kostić i Zoran Radojčić. Izvolite sada.
Još jednom, poštovana ministarka, predsedavajući, narodni poslanici, smatramo da postojanje ovoga saveta je bespotrebno, zato što se stvara još jedna institucija u okviru državnog aparata, a već postoje nadležne institucije koje treba da se bave ovim problemom. Kao otac troje dece apsolutno sam zainteresovan da se ovaj zakon u praksi primeni. Međutim, bojim se da će ovaj zakon postati samo mrtvo slovo na papiru zato što celokupni sistem vrednosti koji se promoviše u proteklih 15 godina stvara jednu atmosferu koja podstiče nasilje u porodici. Mi ćemo, nažalost, uskoro moći da se uverimo da li je ovaj zakon dao rezultate, da li se smanjio broj nasilnika i da li su ti nasilnici sprovedeni kroz zakonodavne organe, da je prema njima izvršena određena kazna. Međutim, mi do sada imamo primer da se to u praksi nije pokazalo. Ono što bi trebalo ova Vlada da uradi, to je da se promovišu one vrednosti i one stvari koje će ljudima dati argumente zašto porodica treba da se očuva. Vi danas imate na medijima, čak i među članovima vaših poslaničkih grupa, ljude koji su učestvovali u rijaliti šouvima, gde su se promovisale te vrednosti. Zato apelujem i na Vladu i na predlagača ovog zakona da se što više novca, sredstava i energije uloži u promovisanje, kako bismo uspeli da sačuvamo porodicu. Ja bih voleo da ovaj zakon nađe primenu. Još jednom ponavljam – ne postoji nijedan normalan porodični čovek koji bi bio protiv ovog zakona, ali, bojim se da će ovaj zakon imati samo deklarativnu svrhu, a da pravo rešenje problema neće proizvesti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
I na ovom članu zakona dobijamo novu potvrdu o kašnjenju SNS u realizaciji ključnih zakona u ovoj državi. Naime, član 34. kaže – Vlada obrazuje Savet za suzbijanje nasilja u porodici, kao da prethodnih pet godina nije bilo mogućnosti da Vlada obrazuje ovaj Savet. Ako je tom trustu mozgova Srpske napredne stranke bilo potrebno pet godina da se obrazuje jedan ovakav Savet, onda koliko godina će vam trebati da uopšte izvršite bilo kakav pomak u sprečavanju nasilja u porodici? Da se razumemo samo oko jedne stvari. Ovo je peta godina vašeg mandata na vlasti. Vi možete da izbegavate tu činjenicu i znam da vas boli, jer ta reč - pet već deluje krupno i običan građanin u Srbiji se pita – pa, zar su toliko na vlasti a ništa nisu uradili? Zato vas toliko boli kad neko kaže da ste pet godina na vlasti. Znači, nemoguće je da za pet godina na vlasti, odnosno u petoj godini mandata, u kojoj se trenutno nalazite, niste ranije mogli da formirate savet koji bi se na nivou Vlade bavio sprečavanjem nasilja u porodici. Prosto, to je neobjašnjivo. Ako je to toliko veliki problem, zašto ovo nije formirano pre pet godina kada ste došli na vlast? Ili ovo nije toliko veliki problem? Ili vi niste pet godina primetili da je ovo ovoliko veliki problem? Dakle, ne možete pobeći od sopstvene odgovornosti. Morate priznati – da, nismo na vreme ovo shvatili. Da - nismo pridali značaj koji je bio potreban. Da – propustili smo pet godina da formiramo ovaj savet pri Vladi. Da – doneli smo zakon sa pet godina zakašnjenja. Da – Aleksandar Vučić je na vlasti pet godina, a evo tek sada donosimo ovaj zakon. I svi bi mi rekli – u redu, priznali ste jednom svoju odgovornost i propuste koje ste napravili, evo, svaka čast, to je napredak da Srpska napredna stranka prizna da je negde pogrešila i napravila propust i da je za nešto odgovorna što je štetno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Naravno da ovaj amandman treba odbiti, jer amandman koji je ovako suptilan i u kojem piše – član 34. Zakona briše se, zaista je trebalo osmisliti. Trebalo ga je osmisliti u cilju da se obesmisli celokupan ovaj zakon, jer je potpuno jasno da Savet za suzbijanje nasilja u porodici jeste jedan od bitnijih faktora i elemenata sprovodljivosti i sprovođenja ovog zakona i ovaj amandman zaista nema nikakav smisao, osim da se dobiju još dva beskorisna minuta u ovoj debati. Hvala.
Šta kažete? Mi se konsultujemo. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Boško Obradović ima pogled na svet kafanskog pevača sa Ibarske magistrale. (Poslanici DJB negoduju.) On je naučio nekoliko floskula, jedna od njih je – Srpska napredna stranka je na vlasti pet godina i zašto u prvoj godini vlasti Srpske napredne stranke, evo, viču ovi što opet izgleda imaju performans, Saše Radulovića, kažu – zašto vi u toj prvoj godini vaše vlasti niste rešili sve probleme sa kojima se Srbija suočava 50, 100, 150, 200 pa i više godina? Između ostalog, zašto vi već 2012. godine niste rešili problem porodičnog nasilja? Porodično nasilje u Srbiji traje vekovima. To je pojava koja, na kraju krajeva, nije ograničena ni vremenskim, a niti državnim granicama. To je jedan univerzalan društveni problem u svim zemljama sveta. I sad na jednoj tako važnoj temi, hajde malo da ispolitizujemo celu stvar, pa da kažemo – a zašto vi iz Srpske napredne stranke niste već 2012. godine suzbili porodično nasilje? Kad bi to i bilo moguće, onda porodičnog nasilja ne bi bilo, ne u Srbiji, ne bi ga bilo nigde u svetu. Da je to tako benigna pojava i tako jednostavna, onda mi o ovome danas ne bismo ni raspravljali, ne bi bilo potrebe da donosimo Predlog zakona o sprečavanju nasilja u porodici da se porodično nasilje može sprečiti za godinu dana ili za šest meseci. Ovde je bilo stalno govora o tome kako mi iz Srpske napredne stranke ne znamo ništa, kako smo glupi, evo i Marko Parezanović je jutros citirao nekoga iz Dveri koji je rekao da za Srpsku naprednu stranku glasaju ljudi koji imaju tri zuba u vilici. Gospodine Obradoviću, vi ste, koliko čujem, profesor…
Poslaniče, ne može replika, niste tražili repliku. Molim vas, po amandmanu govorite, jednako kako je i Obradović govorio po amandmanu.
Predmet amandmana nije bila ni Srpska napredna stranka, pa je Boško Obradović…
Znam, samo nemojte lično obraćanje.
Dobro, neću lično obraćanje. Čudi me, gospođo Gojković, da neko ko je profesor srpskog jezika i književnosti, bar sam tako pročitao da jeste, ne ume da akcentuje reči. Ne kaže se – idemo, ne kaže se – bojimo, ne kaže se – bežite, kaže se malo drugačije. Dakle, hajde neka gospodin najpre nauči srpski jezik i književnost, neka vidi koji je službeni jezik u upotrebi u Republici Srbiji, pa kada nauči zvaničan jezik, onda neka nam drži lekcije i o porodičnom nasilju i o svemu ostalom. Ali, mora malo da se udalji sa te Ibarske magistrale, jezik je tamo po tim kafanama malo iskvaren, mora da se koristi zvanični jezik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. (Boško Obradović, s mesta: Replika.)
Po Poslovniku, Saša Radulović, pa onda vi.
Hvala, predsedavajuća. Član 107. Mislim da je zaista neprimereno poslanike nazivati kafanskim pevačima na Ibarskoj magistrali. Do sada smo imali diskusiju koja se držala teme. Naravno, možemo da se ne slažemo, ali način na koji Skupština upada u haos je kada, uglavnom, poslanik Martinović krene da vređa druge poslanike, pa bih vas zamolio da se to onemogući i da se držimo teme. U redu je imati razliku u mišljenju, u redu je napadati i braniti stavove Vlade, ali nazvati druge poslanike kafanskim pevačima sa Ibarske magistrale, nije u redu. Ja se nadam da se slažemo oko toga. Hvala.
Slažem se. Samo nisam prekinula, pošto mi se zamera da prekidam poslanike kada iznose svoju argumentaciju. Poslanike opozicije. Ne. Ne, govorim o njemu. Pa, nemojte dobacivati. Stvarno. Muka mi je od ovoga. I poslanik Boško Obradović je argumentacijom imao tako taj trus mozgova, itd, što pretpostavljam da je vrlo lepo rečeno. Da, da je to lepo, i onda kada poslanik vladajuće većine počne sličnim rečnikom, onda smo svi jako senzitivni, pa mi recite šta da radim. (Poslanici dobacuju s mesta.) Hoću, kako da ne, to kada birači budu tražili. Tako je. Onda će manjina imati predsednika. To je jedna retorička dilema, ne pitam baš ništa. Znači, predsednik parlamenta je ovde da radi samo kome šta padne na pamet. Razmisliću, eto, i o tome. Neću da kažnjavam. I, to. Onda me čekaju ispred sale i mole me da povučem kazne, pa sada vi vidite kako je biti predsednik parlamenta. Doneseš odluku, ne valja, ne doneseš odluku, ne valja. Nisu iskreni da kažu ovde u sali - sada smo je molili. A, nikom nije možda palo na pamet da se izvini javno za sve ono što sam ja u petak doživela, pa da možda i ja učinim ovu drugu stanu. To nikom nije palo na pamet u ovoj sali, pogotovo onima što me sačekuju u hodnicima da me mole da povučem kaznu, tajno. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, replika.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Smatram da vi upravo dobro u ovom času vodite, kada dozvoljavate pravo na repliku. Pritom, ne vidim šta je sporno, u krajnjem, sa kafanskim pevačima na Ibarskoj magistrali. Ima veliki broj ljudi koji tako zarađuju za život ili rade drugi posao time što pevaju po kafanama, jer ne mogu da obezbede egzistenciju na svom poslu, i, u tom smislu, imamo čak i ministre koji se bave pevanjem po kafanama, pa nikada im gospodin Martinović ništa nije zamerio, iako sa njima sedi u Vladi. Dakle, dobro istina da, to su ministri koji znaju samo jednu pesmu, ali dobro. U svakom slučaju, ovde je jedna druga stvar bitnija, bitnije je što, kada uhvatimo SNS u problemu, da nije pet godina se bavila jednom tematikom, a da pritom to rađe uradimo na krajnje kulturan način, kažemo da trust mozgova SNS, što u prevodu kaže - rezervoar najboljih mislilaca i umova koje ima SNS, ne vidim šta je tu uvredljivo. Problem je što je tom trustu mozgova trebalo pet godina da smisli savet za sprečavanje nasilja u porodici. Sada odjednom, kada vas mi suočimo sa tom informacijom da vaš trust mozgova i nije baš tako veliki i jak trust, odnosno dao je svoj maksimum, za pet godina je to smislio, to je realna snaga SNS, ništa nije sporno, samo jednostavno to konstatujem. Znači, vama treba pet godina da biste se zagrejali, da biste shvatili da niste opozicija, da ste vlast, da biste nešto uradili, da izađete iz tog političkog futura u kome neprestano živite, da, evo, samo što nije bolje u Srbiji, pa kad vi dođete na vlast, pa kad vi budete na vlasti pet godina, pa kada vi budete na vlasti 10 godina, biće to još bolje, biće to savršeno. Dakle, mi samo ukazujemo na to da ste vi imali neka predizborna obećanja i da predizborna obećanja niste ispunili i da u ovom smislu čime se sada hvalite, ne bi trebalo da se hvalite, jer vi pet godina niste ovaj posao uradili. Hvala.
Hvala. Prošlo je vreme. Dva minuta pauza. Znači, nećemo ponavljati situaciju iz petka. Polako ulazimo u haos. Dva minuta pauza, odmorite se, pa ćemo nastaviti. Odmorite se samo.
Nastavljamo sa radom, dame i gospodo. Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, izvolite.
Hvala. Ovim članom 34. propisuje se savet za suzbijanje nasilja u porodici kao telo za praćenje primene zakona. Taj član kaže da Vlada obrazuje savet, da članove saveta čine predstavnici državnih organa i da savet može po potrebi da uključi i predstavnike nevladinog sektora ili nekih drugih organa. Ali, niti propisuje koliko članova taj savet treba da ima, niti propisuje šta taj savet treba da radi, koje su mu obaveze, u kojima rokovima treba te obaveze da ima, šta je njegov cilj. Ako je suditi po Istambulskoj konvenciji, cilj mu je da koordiniše rad ovih grupa za koordinaciju za suzbijanje nasilja koje su okružno postavljene. S obzirom da je sve to nedovoljno precizno definisano, moj amandman je predložio i broj članova koje savet treba da ima, od čega jedna trećina treba da dolazi iz nevladinog sektora, da se razumemo. Sve što je u poslednje dve i po decenije napravljeno na sprečavanju nasilja kod nas, napravio je civilni sektor. Oni imaju ogromno iskustvo sa terena. Ja ne mogu da razumem da ijedan njihov amandman ikad odbijen, zato što oni znaju gde će doći do problema u primeni. Znači, ne znam kako ovaj jedan savet može da radi bez pripadnika koji na terenu znaju gde su problemi. Takođe, ovim amandmanom predložila sam da ovaj savet ne formira Vlada, već Narodna skupština, znači, da se nadležnost nad ovim savetom iščupa od Vlade i prebaci na Narodnu skupštinu kojoj će onda taj savet i da polaže račune. Jasno je propisano i šta su obaveze saveta, čak u pet tačaka. Vlada je odbacila ovaj predlog uz obrazloženje – bolje je da Vlada obrazuje ovaj savet, pošto on treba operativno i dinamički da vrši vlast. Ja stvarno ne razumem. To je koordinaciono telo koje treba da koordinira, a ne da operativno vrši vlast. Operativno na terenu rade grupe za koordinaciju za suzbijanje nasilja formirane od policije, okružnog javnog tužioca, Centra za socijalni rad. Oni šalju izveštaje savetu, savet potom prati primenu zakona, gleda gde imamo bolje rezultate, gde imamo lošije, šta u zakonu treba izmeniti da bi imali još bolje rezultate u praksi itd. Znači, nije mi jasno zašto je odbijena ideja da se posao tog koordinacionog tela definiše mnogo jasnije i mnogo konkretnije nego u dva i po pasusa. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, po amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Biće kratko. Dakle, pozivam da se ne usvoji iz razloga što je ovo apsolutno nezadovoljavajućeg kvaliteta, kao predlog, i zbog tehničkih grešaka kojih ima poprilično puno, ali i zbog logičkih problema kojih, nažalost, takođe ima više. Prosto je teško početi. Da li ovaj predlog podrazumeva da ovaj savet ima predsednika ili predstavnika, iz ovog predloga apsolutno nije jasno. Dalje, da imaju neku ulogu državni organi i udruženja čija je delatnost povezana sa nasiljem. Nije povezana delatnost s nasiljem, nego sa sprečavanjem nasilja. Nije to ni najveći problem. Državni organi i ta udruženja, ukupno devet članova, po predlogu sa zajedničke zbirne liste, devet imena, a onda se kaže da ta udruženja daju predloge lista sa po dva imena i na kraju imamo ukupno devet ispred državnih organa. Možda ne bi bilo loše s više pažnje praviti predloge amandmana, a u principu i raditi sve što se radi u Narodnoj skupštini. Ovo je, na moju veliku žalost, potpuno neupotrebljivo. Hvala.
Hvala. Reč ima Nela Kuburović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo još jedno preciziranje. Nije detaljno regulisan rad saveta, s obzirom da je Zakonom o Vladi propisano da Vlada može da formira povremena tela i na osnovu odluke Vlade može da se utvrdi onda i sastav. Upravo to će Vlada i da uradi, u skladu sa ovim predlogom, a logičnije je da i predlagač koji predlaže zakon prati efekte primene zakona, pa ukoliko uvidi da ima pojedinih nedostataka, da samim tim i reaguje, za razliku od skupštinskog tela, koje mislim da ipak nema nadležnost kakvu ima Vlada, kao predlagač zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović, po amandmanu.
Hvala, predsedavajući. Ja se zahvaljujem poslaniku Orliću koji ne prestaje da vređa opoziciju i da deli neke lekcije iz logike. Zaista bi s tim trebali prestati. Odakle potreba da se dele takve lekcije,? Zaista ne razumem. To je uglavnom znak slabosti. Valja se držati teme i komentarisati konkretno ono što je u samom amandmanu, a ne deliti lekcije bilo kome i nazivati bilo kakvim imenom.
Molim vas, Raduloviću.
Logika u amandmanu postoji. Jasne stvari su predložene. Mi razumemo da se neko ne slaže sa tim, da iznese drugačije mišljenje, ali da popuje i drže predavanje o logici, e, to nećemo prihvatiti. Hvala.
Ja vas molim, gospodine Raduloviću, vi ste se po amandmanu javili, ali nemojte sada zloupotrebljavati tu situaciju. Sada izazivate nepotrebnu repliku. Stvarno ne vidim ništa šta je bilo. Nećemo voditi raspravu. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, po amandmanu.
Koristim vreme poslaničke grupe DS. Nije rasprava o tome kako staviti savet ni beznačajna ni nevažna i zbog istorijata kako smo gradili savete, od Saveta za borbu protiv korupcije, preko Saveta za regionalni razvoj, Saveta za manjine, čitava lista saveta postoji koje je Vlada formirala, a da, sem u izuzecima, nije bilo pravih rezultata. Zato mislim da bi trebalo pažljivo čitati predlog koleginice Branke Stamenković, zato što je to unekoliko različito od onoga što je ideja Vlade Republike Srbije. Mislim da nam je zajednički cilj da kako god savet bio formiran, ko god predlagao članove saveta, šta god mu bile nadležnosti, da li će imati svoju poziciju u budžetu ili ne, da je zajednički interes i Narodne skupštine i Vlade da taj savet zaista prati primenu zakona i koordinira među onima koji direktno primenjuju zakon. Ako budemo podrazumevali da, pošto će to Vlada da oformi, da će zaista i da radi, susrećemo se sa problemom u funkcionisanju, od toga ko će, na koji način, da li kroz kadrovske komisije ili kako, Vlade, biti imenovan u savet, preko onoga kome se oni u stvari obraćaju sa primedbama, manjkavostima, onome što nije bilo progresora ili je bilo u primeni zakona. Dakle, mislim da su ravnopravne ideje, ali da bi trebalo vrlo pažljivo slušati ideju koja je ponuđena amandmanom, bez obzira da li će na kraju prihvatiti amandman ili ne, zato što se lako može desiti, kao što je bilo sa nekim savetima, da se jedne godine potpuno odbije amandmanska ideja, a da se za manje od godinu dana donose izmene i dopune predloga zakona koji upravo taj amandman ima uvršten u članovima koji se menjaju i dopunjuju. Svima bi pomoglo da prestanemo da vodimo raspravu o tome ko piše amandman, nego da vodimo raspravu o tome šta piše u amandmanu. Mislim da imamo retku priliku da članica Vlade tačno s nama razgovara o tome šta piše u amandmanu. Ne dešava se to nama često, tako da moramo da pohvalimo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, replika na Radulovićevo izlaganje.
Hvala, gospodine predsedavajući. Pošto sam vama obećao da će biti kratko, daću svoj maksimum da tako i bude. Na temu pominjanja mene lično i neke uvrede, šta li, što sam pominjao logičke probleme. Ja to zaista mislim. Ako nekog vređa, moram samo da napomenem, onda bi trebalo da vodi više računa o tome šta piše i šta nam ovde predlaže. Sada ću da obrazložim. U predlogu amandmana kaže predlagač – savet ima devet članova i oni se utvrđuju na osnovu liste kandidata koju daju državni organi i udruženja, pa onda nabraja listu od devet organa i udruženja. Znači, jedna zajednička lista, a onda kažu – udruženja daju predlog liste sa dva predloga. Šta je sad to? Već totalna konfuzija i veliki problemi, da bi nakon sveta toga rekao – i onda se bira devet na predlog državnih organa. Devet u totalu, devet predložimo, a i dva predložimo u isto vreme. Dve različite strane predlažu, na kraju samo jedna daje predlog za svih devet. Ako ovo nije logički problem za nekoga, pa mislim da je to tek onda veliki problem. Hvala lepo.
Hvala. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Nema replike. (Saša Radulović, s mesta: Moram da objasnim. Dozvolite, imam pravo, predsedavajući, član 104.) Saslušajte vi mene. Sedite, molim vas. Nemate pravo na repliku. Hvala lepo. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Veoma je važan rad Saveta za suzbijanje nasilja u porodici i mi smo po mom mišljenju, ovim predlogom amandman, u članu 34. stav 1, dali precizniju formulaciju rada Saveta od predlagača zakona. Zašto je rad Saveta veoma važan? Zato što mnogi saveti do sada nisu ispunili ulogu onu koja se od njih očekivala, zato što Savet prati zakon i koordinira primenu zakona. I, mi smo predložili da se član 34. stav 1. menja i glasi – Vlada obrazuje Savet za suzbijanje nasilja u porodici, u daljem tekstu Savet, koji prati primenu ovog zakona, poboljšava koordinaciju između nadležnih organa, ustanova i drugih pravnih i fizičkih lica i udruženja iz člana 6. ovog zakona, i doprinosi delotvornijem sprečavanju nasilja u porodici i efikasniju zaštitu od nasilja u porodici. Dakle, još jednom ću ponoviti. Smatram, da je ovaj naš predlog preciznije definiše ulogu Saveta za suzbijanje nasilja u porodici kao novog tela koje obrazuje Vlada. Formulacija u integralnom tekstu Predloga zakona poboljšava koordinisanje i delotvornost sprečavanja nasilja u porodici i zaštitu od nasilja u porodici, po mom mišljenju nije potpuno jasna. Dok se amandmanom predloženi način precizno definiše između kojih organa i ustanova, kao i delova civilnog društva Savet ima ulogu da doprinese boljoj koordinaciji, odnosno usklađenom delovanju, a sve u cilju sprečavanja nasilja u porodici. Vaše obrazloženje je bilo da je predloženi član zakona dovoljno precizan i širok, sa čime se ja ne slažem.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Za nas nije sporno uspostavljanje ovog Saveta i u prvom redu ga vidimo kao savetodavno telo onako kako ga i naziv sam karakteriše, a manje kao koordinaciono telo. Pošto ste vi definisali ovde da mu je jedan od zadataka da poboljšava koordinisanje, što ne znači da koordinira. Tako da, mislim da i u tom smislu, leksičkom, treba da prepoznajemo razliku i za nas to nije sporno. Potpuno je jasno da se radi o Vladinom telu i da će Vlada kao u poslednjem stavu utvrditi sastav, način rada i odlučivanje Saveta, odnosno bliže ga uraditi onako kako se uostalom postupa i kada su drugi saveti u pitanju. Međutim, ono što je za nas sporno, ja bih molila da imate to u vidu, da još jednom razmislite o ovom predlogu kojim se predviđa da Savet po potrebi može uključiti u rad i predstavnike naučnih i drugih stručnih institucija, udruženja čija je delatnost povezana sa zaštitom od nasilja u porodici. Mi smatramo da u Savet moraju biti uključeni predstavnici reprezentativnih organizacija civilnog društva, odnosno nevladinih udruženja. Između ostalog, mislim da je i rasprava ukazala dovoljno na to da nije bilo poslanika, kolega, niti iz pozicije niti iz opozicije, koji nisu pomenuli u jednom trenutku bar Autonomni ženski centar. Potpuno je jasno da ne možete zakonom napisati da je to Autonomni ženski centar, ali postoji načini na koji možete prepoznati koja su to reprezentativna udruženja, odnosno reprezentativno udruženje bar jedno. Ti načini postoje, primenjuju se i kada je reč o nekim drugim oblastima. Naprosto, delegira se od strane na vaš poziv tema, odnosno poziv organizacijama civilnog društva, koje kao svoju glavnu misiju imaju sprečavanje nasilja u porodici, da predlože svoje predstavnike, odnosno predstavnika ispred tog reprezentativnog udruženja koji može da sublimira, odnosno zbirno da predstavlja i treba da predstavlja druga udruženja. Zašto mislimo takođe da je bitno da mora biti zastupljen predstavnik organizacije civilnog društva? Iz prostog razloga što vi u stavu 2. kažete da - Savet čine predstavnici državnih organa i ustanova nadležnih za primenu ovog zakona. Dakle, neko ko po službenoj dužnosti svakako primenjuje ovaj zakon, ali smatramo da je taj eksterni faktor neko ko nije niti član Vlade, niti je zaposlen u državnim organima koji će primenjivati ovaj zakon, ipak nužan da u stalnoj komunikaciji i saradnji sa onima koji se staraju u najdirektnijoj primeni zakona bude u prilici da raspravlja sa njima i da eventualno donosi, odnosno učestvuje u donošenju predloga Vladi, koja kao i predlagač zakona i neko ko je ključni izvršni organ za primenu ovog zakona, može kasnije interventno da predlaže eventualne izmene i dopune zakona, zašto da ne i ovog koji će za nekoliko dana, cenim, biti usvojen i uz podršku LSV. Zahvaljujem.
Hvala vam i izvinjavam se, gospođo Tepić, što sam pogrešno ime izgovorio, izvinite molim vas. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Petar Petrović, i zajedno narodni poslanici Meho Omerović i dr Milorad Mijatović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Samo ću kratko. Zahvaljujem se. Podneli smo na ovaj zakon četiri amandmana, sva četiri amandmana su usvojena. To je znak da ako ima dobre volje i želje da se zakon popravi to je moguće. Zahvaljujem gospođi ministarki i Vladi Republike Srbije na razumevanju da zakon bude bolji i kvalitetniji. Naravno, ono što očekujemo, to je njegova primena, a njegova primena je moguća samo onda ako pođemo sami od sebe, da budemo bolji, da budemo kvalitetniji i ono, počeću da citiram i jednu latinsku sentencu – „se ipsum vincere pulcherrima res est“ - samog sebe pobediti, najlepša je stvar. To je moja poruka na kraju. Hvala.
Hvala. Na član 35. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković, i zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enih Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić, i zajedno narodni poslanici Goran Ćirić, Radoslav Milojičić, Maja Videnović, Balša Božović, Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Vesna Marjanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Hvala. Drago nam je da ste prihvatili amandman da se u članu 35. stav 1. menja se i glasi da kazna zatvora do 60 dana kazniće se ono lice koje prekrši hitnu meru koja mu je izrečena. Zahvaljujem se na prihvaćenom amandmanu i nadam se da će ministarka odgovoriti da li je tačno da iskustvo pokazuje da se upravo postupci sa elementima porodičnog nasilja upravo slučajevi koji najviše zastarevaju u sudskim postupcima. Mi se nadamo da to nije tako, ali smo dobili takve podatke. To je zaista strašno ako je tako. Nije problem samo usvojiti amandmane i doneti ovaj zakon. Hvala na ovom amandmanu koji ste usvojili. Ovaj zakon jeste dobar, naravno. Da, da li je mogao pre da se donese. Da, mogao je. Da li sada treba da uđemo u polemiku da li ga je DS mogla doneti 2008. godine. Da, mogla je. Da li je SNS tada radikalna 1999. godine. Da, mogla je. Ali, je bitno da ovaj zakon bude donet i da spasimo bar jednu žensku ili mušku osobu pošto su nečesto i muškarci žrtve nasilja. Najbitnije je da se ovaj zakon poštuje, da ne bude samo mrtvo slovo na papiru kao što su i drugi zakoni koji su doneti, mrtvo slovo na papiru. Hvala vam.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Tačno je da imamo problema kada je u pitanju zastara pojedinih krivičnih dela, ali ja sam već nekoliko puta iznosila statistiku kada je u pitanju nasilje u porodici. U ovom slučaju nemamo problem sa zastarevanjem, ali imamo problem sa blagom kaznenom politikom sudova. Tačno je da su činioci osuđuju, ali se izriču uslovne osude, kazne zatvora u vrlo malom broju slučajeva, čak i tamo gde je izrečena kazna zatvora, zatvor bude izrečen u trajanju do šest meseci, iako Zakonik o krivičnom postupku predviđa strožije kazne. Tako da samo budemo precizni, ovde nema reči o zastarevanju krivičnog gonjenja, već o blagoj kaznenoj politici sudova.
Hvala. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Dobro je što je usvojen ovaj amandman. Ali, ja mislim da smo uveli jedan loš običaj da se poslanici zahvaljuju Vladi što Vlada prihvata naše amandmane. Naprotiv, ja u očima ministarke vidim zahvalnost nama koji smo dali ovako dobar amandman koji je popravio zakon i Vlada je konstatovala to samim tim što je usvojila. Mere koje su predviđene u ovom članu, po amandmanu koji je usvojen, pomoći će nam da zaštitimo onu jadnu Srbijanku od onog nasilnika koji je već četiri godine maltretira.
Hvala. Na član 35. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić. Izvolite.
Samo zbog toga da navežbamo ime, još jednom hvala i na datoj reči, predsedavajući. Ja ću ipak nastaviti onom praksom kojom sam u toku današnjeg dana govorila o amandmanima, da se zahvalim najpre na pažljivom slušanju od strane ministarke i da primetim da je jedna od novih ministara u Vladi, koja je aktivno učestvovala u diskusiji, za razliku od nekih svojih prethodnika koji su prvi put na ministarskoj funkciji i evo, želim to javno da kažem i sa punom pažnjom, rekla bih, ne samo zbog toga što su neki amandmani LSV usvojeni, već zato što sam naprosto primetila da postoji pozitivan odnos prema promišljanju i onih amandmana, odnosno sadržine amandmana koji su odbijeni, ali sa nekim bar gestikulativnim naznakama da su opravdani i da će, nadam se u nekom potonjem vremenu, kada takođe dođe do intervencije u zakonima, naći svoje mesto u izvornom predlogu zakona nadležnog ministarstva. Ovaj naš amandman na član 35. je prihvaćen, kao i koliko sam mogla da primetim svih kolega koji su imali intervenciju na član 35, bez obzira kako taj amandman glasio, da li da glasi ovako do tačke, ili da se posle zareza briše, ali je suština ista, a to je da smo uspeli da sačuvamo i krivično delo, kršenja zaštita mera od nasilja u porodici po Porodičnom zakonu, jer smo svi nekako ipak u načelnoj raspravi reagovali na to da ovo krivično delo, bez obzira na usporenu sudsku praksu i na nedavanje željenih rezultata ovim krivičnim odredbama, ipak ne treba eliminisati kao krivično delo i ostaviti ga u opticaju, jer ne može da šteti. Na kraju krajeva, može samo da koristi, ali svakako ne može da šteti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poslanička grupa SDS i Narodnog pokreta Srbije je podnela amandman na član 35. i taj amandman je usvojen, što je za nas zadovoljstvo i znači da neko zapravo čita i posvećuje se ovim amandmanima koje mi podnosimo, bez obzira što dolaze od strane opozicije. Takođe, kao i moja koleginica Marinika, pozdravljam posvećenost ministarke da popravimo barem malo zajednički zakon, odnosno Predlog zakona koji je pred nama. Što se tiče samog člana, dakle, mi smo predložili brisanje u stavu 1. jednog dela iza reči „produžena“, dakle - kaznom zatvora do 60 dana, kazniće se za prekršaj lice koje prekrši hitnu meru koja mu je izrečena ili produžena. Dakle, predlogom ovog zakona, s obzirom da se radi o prekršaju, postupanje lica protivno meri zaštite nasilja u porodici koja mu je izrečena sankcioniše se kao prekršaj, za razliku od dosadašnjeg zakonskog rešenja, rešenja prema kome je takvo delo svrstano, odnosno inkriminisano kao krivično delo. Smatramo da je to postojeće rešenje bolje nego da to tretiramo kao prekršaj, pre svega, zbog bolje zaštite žrtava nasilja u porodici, ali isto tako i da bi takva odredba imala i bolji odvraćajući efekat onih koji su nasilje činili ili će činiti. Dakle, u okviru predloga amandmana na zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika predlažemo zadržavanje postojećeg krivičnog dela u ovoj sferi, a smatramo da takva dela treba da budu tretirana kao krivična dela, a ne kao prekršaji. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Zahvaljujem. Evo nas na kraju Predloga zakona, kod člana 35. i kaznenih odredbi. Odmah i ja da se pridružim da podržavam što je promenjen stav 1. ovog člana zakona, gde je mera zaštite od nasilja u porodici izbrisana iz ovog člana, tako da je samo za hitnu meru ostavljena ova prekršajna prijava, a mere zaštite od nasilja u porodici su ostale kažnjive po Krivičnom zakoniku, član 194. tačka 5. U stavu 2. ovog člana predviđena je i kazna od 50 do 150 hiljada dinara za odgovorno lice u nadležnim institucijama i ustanovama koje ne prijave nasilje. Ali, pošto smo mi ovih dana uglavnom razgovarali i pričali o tome da je za prevenciju nasilja u porodici kriva uglavnom nekoordinisana aktivnost nadležnih institucija i uglavnom se sva krivica svodila na policiju, tužilaštvo, centar za socijalni rad, ja sam i DSS ovde predložila amandman da i za njih predvidimo neku kaznenu odredbu. Ako već hoćemo da ih označimo da su krivi, ajmo da ne ostavimo samo da se pozivamo na njihovu profesionalnost, nego da na neki način odredimo da i oni mogu da budu kažnjeni novčano ako se ne pridržavaju mera u ovom zakonu, ako recimo ne završe specijalnu obuku, ako ne imenuju sastav, odnosno svoje članove u sastav za Grupu za koordinaciju i saradnju, ako ne izreknu hitnu meru, a ima indicija i imaju obaveštenje da treba da izreknu hitnu meru, da jasno stavimo do znanja da i nadležni zaposleni i odgovorni u ovim institucijama treba da budu podložni kaznenim merama.
Hvala. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Samo da ukažem da je ovaj član dopunjen tako što je uvedena disciplinska odgovornost kada su u pitanju zamenici javnih tužilaca i sudije, s obzirom da njih ne možemo da novčano kažnjavamo u prekršajnom postupku da li su postupili ili ne. Usvojen je amandman tako da je predviđeno da ukoliko javni tužioci i sudije ne postupaju u skladu sa ovim odredbama zakona, da je to teži disciplinski prestup i onda će u skladu sa odredbama koje reguliše Zakon o sudijama i Zakon o javnom tužilaštvu da se vodi disciplinski postupak protiv istih.
Hvala. Gospođo Gorice, nema osnova za repliku. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Pavlović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović.
Drago mi je, predsedavajući, da vidite osnovu za moje javljanje, što ste mi dali reč, veoma velikodušno od vas. Ja sam hteo da samo ukratko kažem, u ovom članu 35. bilo je predviđeno da se kažnjavaju novčano lica koja ne prijave porodično nasilje. Ja sam dodao još, da kažem, dva posebna oblika, ukoliko ne reaguje na prijavu ili ukoliko neko opstruira kompletan proces prijavljivanja, on takođe podleže ovim novčanim kaznama, tako da imamo sve situacije pokrivene da bismo sprečili bilo kakvu opstrukciju u prijavljivanju porodičnog nasilja. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Neđo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarko, sa razumevanjem sam prihvatio deo obrazloženja koji se odnosi na amandman koji je podnela poslanička grupa SPS, s tim što moram da ukažem na poseban motiv za podnošenje ovakvog amandmana, a to je da niko ne bude aboliran u celom postupku, u celom procesu od svih učesnika koji neposredno primenjuju odredbe ovog zakona. Imajući u vidu da javni tužioci i sudije ne mogu biti podvedeni pod kažnjavanje u smislu odredaba ovog zakona, imajući u vidu disciplinsku odgovornost koja je regulisana drugim propisima, odnosno zakonima, ostaje razmišljanje šta je sa policijskim službenicima u policijskim upravama koji ne primenjuju ovaj zakon. Dolazimo u sledeću fazu razmišljanja. Jedna, da se neposredno primenjuju odredbe Zakona o policiji. Zašto? Zbog toga što u odredbama Zakona o policiji postoji disciplinska odgovornost vezana za policijske službenike. Nije sporno. Međutim, ovim amandmanom, barem po nekom mom uverenju, se ne zadire u odredbe Zakona o policiji, već se traži posebna odgovornost kao pojačana odgovornost za sve propuste u radu koji proisteknu iz delovanja policijskih službenika. Šta to znači? Znači da, ukoliko policijski službenik učini krivično delo, nije sporno da će biti krivično gonjen za krivično delo nesavestan rad u službi, za krivično delo zloupotrebe službenog položaja ili za neko drugo krivično delo koje inkriminiše, odnosno koje se može podvesti pod inkriminaciju koja se vezuje za tog policijskog službenika. Imajući u vidu da se ovde Krivični zakonik ne primenjuje, a da tražimo povećani stepen zaštite za žrtve od nasilja gde niko ne sme da napravi propust, jer onda dovodimo žrtvu nasilja u još teži položaj nego što jeste, onda je moj motiv i motiv mojih kolega u poslaničkoj grupi SPS bio da kroz povećani stepen odgovornosti policijskih službenika uvedemo kaznenu meru, odnosno odredbu koja se vezuje i za njihovo novčano kažnjavanje. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Amandmane, u istovetnom tekstu, kojima se posle člana 35. dodaje novi član i član 35a podneli su narodni poslanik Zoran Živković, grupa narodnih poslanika DS i grupa narodnih poslanika LDP. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Čuli smo malopre od ministarke da postoji disciplinska odgovornost za odgovorna lica koja ne vrše na valjan način svoj posao, ali u obrazloženju za odbijanje predloga amandmana, koji podrazumeva član 35a, a koji kaže – smatraće se da je učinio težu povredu radne obaveze ko ne postupi u skladu sa odredbama ovog zakona itd. Obrazloženje je jako interesantno i mene jako interesuje ko je pisao, baš to obrazloženje. Liči mi da je to pisao onaj naslednik što maltretira onu jadnu Srbijanku. Kaže – amandman se ne prihvata najpre zato što državni organi nemaju pravilnike o radu. Tačka. Kakav argument? Onda drugo, potom, zarez, što je na primer nemoguće voditi postupak prema sudiji ili javnom tužiocu zbog povrede pravilnika o radu koji ne postoji. Pa, to je genije. Znači, prvo nemoguće zato što ne postoji, a opet nemoguće zato što opet to ne postoji. Pa, idemo dalje. Da ne pričam o štamparskim greškama, ali poenta je, i zato nam dobro ide da nas boli glava i da nam je muka od toga, kaže – pozivanje na povredu zakona stvara pravnu nesigurnost i izlaže praksu u riziku od nepravilne primene zakona, a pre toga piše da je za težu povredu radne obaveze bitno odličje, jeste načelo legaliteta, što znači da ona mora biti izričito predviđena određenim propisom, pa to predlažemo. Šta je poenta? Poenta je da ovo nije pisao normalan čovek, ja se izvinjavam. Ako se dokaže suprotno, ja sam spreman da se izvinim.
Nemojte, nemojte, Živkoviću, dajte…
Sa druge strane, objasnite mi zašto ne prihvatate mogućnost da neko ko ne radi svoj posao bude kažnjen?
Vreme, gospodine Živkoviću. Amandman kojim se posle člana 35. dodaje član 35a, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gorica Gajić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević, po amandmanu na član 35. kojim se dodaje član 35a.
Poštovani predsedavajući, uz uglavnom jasna objašnjenja prethodnom govorniku, on je uspeo da mnogo više rečenica upotrebi vređanjem onih koji su pisali ovo obrazloženje, nego što rečenica ima…
Prešli smo na amandman član 35a.
Molim vas, sekundu, ja moram, jer je ovde bilo…
Ne možete. Prešli smo na član 35. (Krsto Janjušević, s mesta: O tome i govorim.) Na naslov iznad člana 36. i član 36a amandman je podneo narodni poslanik Zvonimir Stević. Da li neko želi reč? (Ne.) (Krsto Janjušević, s mesta: Ovde je bilo veoma uvredljivih izlaganja.) Molim vas, prijavite se da se čujemo.
Govorim, predsedavajući, niste primetili da sam se javio po amandmanu gospodina Živkovića, nego ste dali odmah reč gospođi Gajić. Niste primetili. Ja sam vas molio da se obratim po tom amandmanu.
Niste bili ovde na spisku.
Prijavio sam se. Reagovao sam se kod vaših kolega. Molim vas, veoma je važno.
Nemate razloga… Stvarno nepotrebno sada vodimo raspravu o nečemu što nije toliko bitno.
Nepotrebno je bilo da dozvolite vređanje onih koji su pisali obrazloženje. Molim vas, pustite me da objasnim.
Ja sam već pročitao… Sedite, molim vas.
Povreda Poslovnika član 107.
Dok završim sa članom 36.
Povreda Poslovnika, predsedavajući.
Izvolite. Prijavite se.
Povreda Poslovnika član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, kao što sam i malopre rekao, prethodni govornik je izneo niz veoma ozbiljnih optužbi, gospodine predsedavajući… [[Isključen mikrofon.]]
Kada ste reklamirali povredu Poslovnika, morate mene da ubedite u čemu sam ja povredi Poslovnik… (Krsto Janjušević, s mesta: Dozvolili ste uvrede.) To je jedna rečenica, i to je to, a sada vi hoćete da vodite repliku sa njim. Ne može. Ja smatram da nisam povredio Poslovnik ni u čemu. On jeste, čak sam ga i opomenuo za jednu reč koju je rekao da nije u redu. Nemojte sada oko toga da vodimo raspravu. Hvala vam lepo. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, reklamiram član 108. – o redu na sednici se stara predsedavajući, a to ste u ovom slučaju vi. Nadam se da ćete izreći opomenu prethodnom govorniku koji se prvo javio po amandmanu, pa je onda želeo repliku, pa je na kraju reklamirao Poslovnik. To je zloupotreba vas i vašeg mesta, tako da se nadam da ćete mu dati opomenu.
Molim sve poslanike da, kada reklamirate povredu Poslovnika, da vi morate mene uveriti, kao predsedavajućeg, u čemu sam ja pogrešio, a ne u čemu je poslanik pogrešio. (Radoslav Milojičić, s mesta: Niste mu dali opomenu.) To vi meni govorite, a ne poslaniku. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Nema replike na povredu Poslovnika. (Zoran Živković, s mesta: Pomenuo me je imenom i prezimenom.) Prema tome, molim vas, ubuduće, smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Jedino mogu da vas pitam da li želite da se izjasnimo u danu za glasanje? (Da.) (Zoran Živković, s mesta: Trebao bih da imam…) Ne, ne, nisam čuo. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažena gospođo Kuburović, na kraju smo rasprave o predloženom zakonu o sprečavanju nasilja u porodici i ovo je jedan potpuno tehnički amandman u kojem predlažemo da se posle reči „doneće se u roku od tri meseca od“ dodaje reč „dana“. Ovo je znači čisto tehnički amandman i jedna zanatska pravnička kategorija koju vi i vaši saradnici odlično poznajete. Dobila sam odgovor u obrazloženju da se bez reči „dana“ vrlo jasno formuliše ova odredba. Moje pitanje za vas je onda – zašto se onda u drugim odredbama precizira zakon i navodi reč „dana“? zahvaljujem.
Hvala. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? Ne. Na član 38. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Mi smo kao poslanička grupa Socijaldemokratske stranke narodnog pokreta Srbije predložili da se iza člana 37. uvede novi član 37a koji se odnosi na pružanje besplatne pravne pomoći do donošenja posebnog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Dakle, predlog amandmana je da do donošenja posebnog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći besplatnu pravnu pomoć žrtvi nasilja u porodici i žrtvi krivičnog dela iz ovog zakona pruža advokat. Državni organi i ustanove nadležne za primenu ovog zakona iz člana 6. ovog zakona, na zahtev žrtve nasilja u porodici, odnosno žrtve krivičnog dela iz ovog zakona određuju advokata koji pruža besplatnu pravnu pomoć po redosledu sa spiska Advokatske komore nadležne prema mestu prebivališta, odnosno boravišta žrtve. Sredstva za pružanje besplatne pravne pomoći iz stava 1. ovog člana obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Ovaj amandman je odbijen sa obrazloženjem da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što prejudicira sadržinu zakona. Pored toga, besplatnu pravnu pomoć danas ne pružaju samo advokati, već udruženja i drugi oblici organizovanja civilnog društva. Mi smo upravo zato i precizirali da to rade advokati sa spiska i redosleda Advokatske komore nadležne prema mestu prebivališta, kako bi žrtve nasilja u porodici mogle da se njima obrate. Dakle, predlaže se normiranje prelaznog rešenja u pogledu pružanja besplatne pravne pomoći. Kako poseban zakon o besplatnoj pravnoj pomoći nije donet, i time se ovo pravo žrtve potpuno obesmišljava, a time onemogućava efikasna zaštita države. Iz tog razloga vas molim da još jednom razmotrite predlog ovog našeg amandmana i da ga uvrstite u zakon. Hvala.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo jedno preciziranje, amandman nije prihvaćen iz razloga zato što se ograničava i ustavna odredba gde besplatnu pravnu pomoć pružaju advokati i lokalne samouprave. Vi upravo ovim amandmanom ograničavate lokalnu samoupravu da pruža besplatnu pravnu pomoć, a s druge strane propisujete pravila u pogledu besplatne pravne pomoći koja treba da bude predmet posebnog zakona, a moguće da će biti u potpunoj suprotnosti sa onim što će se primenjivati u skladu sa zakonom koji uskoro treba da se nađe u skupštinskoj proceduri. Zahvaljujem.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu od pet minuta, do nastavka rada.
Nastavljamo sa radom. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika podneli narodni poslanici Velimir Stanojević, Dubravka Filipovski, Petar Petrović, Zoran Živković, Dušan Pavlović, Vjerica Radeta, Petar Jojić, Zoran Krasić, Sreto Perić, Milorad Mirčić, dr Ana Stevanović, Tatjana Macura, Aleksandra Čabraja, LJupka Mihajlovska, Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga, Nada Lazić, dr Milorad Mijatović, Meho Omerović, Stefana Miladinović, Snežana Paunović, Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić, Bajro Gegić, Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić, Zoran Radojičić, Milan Lapčević, Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović, Zdravko Stanković, Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović, Tomislav Žigmanov, Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić i Vesna Marjanović. Primili ste Izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li se neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo predložili jednu izmenu u članu 18. stav 3. jer smatramo da sud, odnosno tužilaštvo prilikom odbacivanja krivičnih prijava i prilikom odlučivanja o tome da li će goniti za izvesno krivično delo, da tužilac mora da bude što više ograničen. Dakle, ovom izmenom koju vi predlažete vi ste tužiocu dali mogućnost ogromnu, preširoka ovlašćenja da može da odbaci bilo koju krivičnu prijavu bez potrebe da utvrdi ono što je izuzetak, a to je da li postoji olakšavajuća okolnost ili ne. Kada je po sadašnjem rešenju pisalo da treba da se utvrdi da je stepen krivice nizak, to je značilo da tužilac mora da utvrdi da postoje neke olakšavajuće okolnosti prilikom izvršenja tog krivičnog dela. Sada on to više ne mora da utvrđuje. Vi kažete – treba da proceni praktično da stepen krivice nije visok. To je utvrđivanje jedne negativne činjenice, što je inače pravni nonsens da se utvrđuju negativne činjenice. To svako ko se bavi pravom zna. Suština je da za ozbiljna krivična dela, kao što je zloupotreba odgovornog lica, o kome smo polemisali i još ćemo polemisati danas, i za mnoga druga tužilac može da odbaci krivičnu prijavu i to uopšte ne dolazi do suda bez potrebe da utvrdi taj izuzetak. To je bio raniji izuzetak od pravila, a vi sada omogućavate da tužioci ne gone ukoliko ne žele da gone i to je njihovo diskreciono ovlašćenje. To u principu do sudije i ne dolazi i vi se u obrazloženju pozivate na sudsku praksu. Nije tu bitna toliko sudska praksa jer je tužilac taj koji koristi ovaj član da ne goni, ako neće da goni. Meni to izgleda kao da će tužioci moći po nalogu da odluče da nekoga gone, a nekoga ne gone bez vrlo jasnih i striktnih pravila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem. Primer krivičnog dela koje ste naveli ne može ni da se primeni s obzirom da smo mi izmenili pa umesto pet godina, koliko je bilo predviđeno, sada za primenu ovog instituta izmenjeno je i stavljeno – do tri godine za krivično delo. Tako da bolje da ste dali neki drugi primer nego ovaj. Upravo izmena ovog člana Zakonika je nastupila zbog toga što je bilo problema i u sudskoj praksi i gotovo da se nije ni primenjivalo. (Nenad Konstantinović, s mesta: Replika.)
Na osnovu čega replika gospodine Konstantinoviću? Izvolite po amandmanu.
Prvo što se tiče zloupotrebe položaja odgovornog lica kaže se da će odgovorno lice itd, kazniti zatvorom od tri meseca do tri godine. Tako da se može primeniti na to krivično delo, nešto ste pogrešili očigledno. To je za sva krivična dela do tri godine. Ne možete da date obrazloženje – zato što je u praksi bilo problema. Kakvih je to bilo problema u praksi? Niste dali u obrazloženja kakvih je to problema bilo u praksi. Ne možete odbacivati amandman zato što vi imate utisak da je u praksi bilo problema da se utvrde olakšavajuće okolnosti za nizak stepen krivice. Nikakvih problema nije bilo u praksi i nema ih ni danas. Da li će biti problema u praksi da utvrde da stepen nije visok? Možda će opet biti problema u praksi. Šta vam daje za pravo da verujete da za ovo neće biti problema u praksi, a za ovo će biti? Vi niste imali argument zašto odbacujete ovaj amandman i onda ste napisali – u praksi je bilo problema. Nikakvih problema nije bilo. Suština je u tome da tužilac ne treba da ima mogućnost da odbaci šta god mu padne na pamet. Može da odbaci krivičnu prijavu samo za krivično delo za koje utvrdi da je stepen opasnosti nizak, odnosno da postoje naročito olakšavajuće okolnosti, a ne da on odbacuje za šta njemu padne na pamet ili mu je neko javio na telefon – tog nemoj da goniš, a onog drugog može da goni. To je ono što mi hoćemo da sprečimo.
Pravo na repliku, ministar Nela Kuburović.
U predlogu izmene se govori o stepenu krivice, a ne o stepenu opasnosti, tako da mislim da trebamo da budemo precizni kada govorimo u ovom članu. Još nešto, ovde nije reč o olakšavajućoj okolnosti. Kada imamo olakšavajuću okolnost krivična odgovornost već postoji. Ovde se utvrđuje da li uopšte postoji krivično delo ili ne. Tako da delo malog značaja ne spada u one odredbe koje se odnose na olakšavajuću okolnost.
Opet po amandmanu narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Koleginice, mi se očigledno ne razumemo ili vi ovo ne razumete. Da bi se utvrdilo da stepen krivice je nizak potrebni su neki razlozi. Razlozi da je stepen krivice nizak je da je to krivično delo izvršeno npr. iz nehata i da postoje neke olakšavajuće okolnosti i to piše u teoriji. Poslaću vam radove profesora pravnog fakulteta koji su to proučavali, tu temu. Šta znači – stepen krivici nije visok? Kako se to utvrđuje da stepen krivice nije visok? Kako se utvrđuje ta negativna činjenica? Ranije rešenje je podrazumevalo da morate da utvrdite da je nizak stepen krivice i onda možete to da proglasite za delo od malog značaja i da ne gonite. I to je izuzetak. Po pravilu se goni i tužilac mora da goni za određeno krivično delo.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Ja bih samo da podvučem ovu argumentaciju još jednom. Znači, jako je neprecizno definisano i postoji opasnost od zloupotrebe. Negativna činjenica koja je uvedena u zakon nije dobro rešenje. Kazali ste da se slabo ovaj institut koristio. To mogu da razumem, mada nema dovoljno podataka o tome, ali na ovakav način se taj problem ne rešava. Uvedena je mnogo veća konfuzija i velika sloboda interpretacije gde može da se odustane od gonjenja u slučajevima za koje zaista to ne bi smelo da se desi. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju zašto se odbacuje amandman piše – amandman se ne prihvata iz razloga što je neophodno preciziranje člana 46. stav 1. na način kako se to predlaže u članu 3. Predloga zakona. Vi odbacujete amandman zato što smatrate da to nešto mora da bude tako kako ste vi zacrtali. Ja vama kažem da ste vi pogrešno to predvideli i da opet niste dali nikakvo obrazloženje zašto odbacujete nego tako odbacujete napamet i nemate nikakav argument za to. U članu 46. osnovnog zakona imate, na koji se odnosi vaša izmena i na koji se odnosi moj amandman, praktično ponavljanje i u tom ponavljanju koje je potpuno bespotrebno vi kažete da treba da postoji okolnost da bi se neko pustio na uslovni otpust koji ukazuju da osuđeni dok traje uslovni otpust neće izvršiti novo krivično delo. U prethodnoj rečenici stava 1. je već to napisano, a to je – naročito do isteka vremena za koji izrečena kazna ne učini novo krivično delo. Dakle, to je već sadržano u prethodnoj rečenici. To ponavljate dva puta. Suštinski, vi ukidate to da se neko može na uslovni otpust pustiti ako je u odnosu na njega postignuta svrha kažnjavanja. To je sadašnje rešenje. Dakle, neko može da dobije uslovni otpust, znači, ne mora da bude do kraja izdržavanja kazne samo ukoliko je u odnosu na njega ispunjena svrha kažnjavanja. Valjda je smisao u tome zašto se nekom određuje zatvorska kazna i da se ispuni svrha kažnjavanja. Mislim da ovo nema razloga da menjate i da ste mogli da usvojite amandman, nego, prosto, zato što je amandman podnet od strane opozicije, vi ne želite da ga usvojite.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić i zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Novom intervencijom predlagača ovog zakona vi praktično abolirate povratnike koji krše utvrđene mere bezbednosti na sportskim priredbama, koji su inače i dalje prepoznati kao nosioci huliganizma i nasilništva. Ja nisam u ovom trenutku upoznata sa nekim detaljnijim informacijama, a molila sam da, ukoliko je moguće, u toku rasprave dobijemo i konkretne podatke na osnovu čega se ovakav predlog našao pred nama. Tačnije, predlogom predlagača, dakle, Ministarstva, odnosno Vlade, se predviđa da se briše dosadašnje krivično delo koje glasi – Ako posle izdržane kazne zatvora učinilac prekrši zabranu prisustvovanja određenim sportskim priredbama, odnosno ako ne izvrši dužnosti iz stava 2. ovog člana, sud koji je izrekao meru iz stava 1. ovog člana može ga kazniti zatvorom od 30 dana do tri meseca. Vaš je predlog da se ovo briše. U obrazloženju ste naveli da Krivični zakonik navodi da je članom 30. Predloga zakona Krivični zakonik dopunjen novim krivičnim delom – kršenje zabrane utvrđene merom bezbednosti prema kome se lice koje prekrši zabranu utvrđenu izrečenom merom bezbednosti kažnjava novčanom kaznom ili zatvorom do šest meseci. Kao primer sam navela jednu plastičnu simulaciju potencijalnog događaja, odnosno pitanje – kako očekujete da, na primer, sudija objektivno sudi huliganima kada se u sudnici pojavi 20 ili 30 njih i da li će sudija zaista izreći najblažu kaznu, u ovom slučaju novčanu, onako kako vi predviđate, a praktično abolirati od dosadašnje utvrđene isključivo zatvorske kazne povratnike u huliganizmu? Mi smatramo da je, bez obzira na uvođenje novog krivičnog dela, adekvatnije da ostane i krivično delo za povratnike, odnosno huligane koji prekrše prethodno izrečene mere i da ipak sudijama u opticaju ostane izricanje za njih isključivo zatvorske kazne u različitom rasponu, nego da se oni aboliraju i da im se uspostavi zapravo mnogo lakša, odnosno novčana kazna. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Krivični zakonik predviđa, ako se ja ne varam, 11 mera bezbednosti – obavezno psihijatrijsko lečenje i čuvanje u zdravstvenoj ustanovi, obavezno lečenje narkomana, obavezno lečenje alkoholičara, zabrana vršenja poziva, delatnosti i druženje, zabrana upravljanja motornim vozilom, oduzimanje predmeta, proterivanje stranaca iz zemlje, javno objavljivanje presude, zabrana približavanja i komunikacije sa oštećenim, zabrana prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Važeći zakonik je samo za kršenje jedne mere bezbednosti, a to je prisustvovanje određenim sportskim priredbama, predvideo mogućnost kažnjavanja, i to je predvideo tako da je sudiji dao mogućnost da može da kazni, a nije bila obaveza, ukoliko dođe do kršenja te obaveze, da se izrekne kazna zatvora ili ne. Sada, uvođenjem novog krivičnog dela, predviđamo kažnjavanje ne samo za kršenje i zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama, nego za kršenje svih mera bezbednosti koje su propisane Krivičnim zakonikom i ja sam sigurna da će sudije da cene težinu mere bezbednosti koja je prekršena ili ne, ali treba takođe imati u vidu da je novim predviđenim krivičnim delom predviđena mogućnost i težeg kažnjavanja nego što je bilo do sada predviđeno, s obzirom da izricanje zatvora do tri meseca, sada je omogućeno izricanje kazne zatvora do šest meseci.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, obrazloženje zašto se odbacuje moj amandman je da se u Krivičnom zakoniku upotrebljava izraz – subjekt privrednog poslovanja, a ne izraz – privredni subjekti, pa je zbog toga odbačen amandman. Mislim da predlagač zakona, Ministarstvo, uopšte nije ulazilo u suštinu ovog amandmana, a suština je da u privredi mogu određena krivična dela iz privrede da izvrše privredni subjekti. I suština je da ne mogu svi drugi koji nisu privredni subjekti da izvrše ovakva krivična dela. Jedni od tih subjekata, a koji nisu privredni subjekti su, između ostalog, i advokati. Postoje određena krivična dela koja se odnose i na advokate i sada se postavlja pitanje – ako ste advokate svrstali u privredne subjekte i pod udar ovih krivičnih dela u privredi, kako ćete primeniti zakon? Jer, možete goniti nekog i za zloupotrebu poverenja, a možete goniti nekog i za zloupotrebu poverenja u privredi. Ne znam da li ste o tome razmišljali? Vidim da kolega Ćosić vrti glavom. Član 216 – zloupotreba poverenja, kaže: „Ko zastupajući u ime nekog lica ili… zloupotrebi data mu ovlašćenja u nameri da time sebi ili drugom pribavi imovinsku korist“, pa kaže: „Ako delo iz stava 1-3. ovog člana učini staraoc ili advokat“. Dakle, zloupotreba poverenja odnosi se na sve građane, pa se tako odnosi, na primer, i na advokata. A vi sada uvodite zloupotrebu poverenja u privredi, pa sad možete advokata goniti i po tom krivičnom delu, iako oni nisu privredni subjekti i ne obavljaju privrednu delatnost, već obavljaju svoju advokatsku delatnost. Zbog toga sam ja ovakav amandman i podneo i to se ne odnosi samo na advokate, odnosi se i na druge ljude u ovoj zemlji. Mislim da niste sagledali kada ste odbacivali suštinu amandmana, nego se bavite terminologijom da li su privredni subjekti ili subjekti koji vrše privrednu delatnost.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman, sa ispravkom, podneli su zajedno narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministre, mi smo želeli ovim amandmanima da zapravo preciziramo dve stvari koje su ovde definisane. Prva je poslovna tajna, a druga je polno uznemiravanje. Ponudili smo precizne formulacije, koje glase: „Poslovnom tajnom smatraju se podaci i dokumenti koji su zakonom, drugim propisom ili odlukom nadležnog organa, donesenom na osnovu zakona, proglašeni poslovnom tajnom, čije bi odavanje prouzrokovalo ili bi moglo da prouzrokuje štetne posledice za subjekt privrednog poslovanja“. I isto to, odnosno preciziranje, takođe, šta je polno uznemiravanje: „Polno uznemiravanje jeste svako verbalno, neverbalno ili fizičko ponašanje koje ima za cilj ili predstavlja povredu dostojanstva lica u sferi polnog života, a koje izaziva strah ili stvara neprijateljsko, ponižavajuće ili uvredljivo okruženje“. Dakle, mi smo želeli da obe ove stvari preciziramo i smatramo da bi se time dobilo na kvalitetu ovih odredbi.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Termin „poslovna tajna“ i „polno uznemiravanje“ samo jednom se pominju u zakonu u okviru krivičnog dela koji to reguliše, tako da nije bilo potrebe da se nađe u članu 112, gde se pominju pojmovi koji se provlače kroz čitav zakonik i upravo je normativna tehnika takva da ne bi dolazilo do ponavljanja i obrazloženja na šta se odnosi. Zbog toga je i vaš amandman odbijen.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Petar Jojić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Prihvatanje kojekakvih međunarodnih obaveza od strane Vlade Republike Srbije, pa onda i Narodne skupštine kroz ratifikaciju dovodi do apsurdnih situacija poput ovog novog krivičnog dela – sakaćenje ženskog polnog organa. Prosto je neverovatno, bez obzira što vi kažete da ste to prihvatili kao obavezu iz Istanbulske konvencije, ali neverovatno da je nekom palo na pamet da ovo krivično delo unosi kao krivično delo u naš Krivični zakonik. Na ovaj način vi kao da želite da podstičete nekoga da bi mogao i ovako nešto da uradi, a kada biste pitali građane Srbije pitanje je koliki broj ljudi, a ogromna većina je sigurno u pitanju, i ne zna da se ovako nešto radi kao kulturni i religijski običaj u nekim zemljama u Africi. Dakle, ovo krivično delo prosto nije primereno ni našoj kulturi, ni našim običajima, niti se zna da se nekada u praksi nešto slično desilo, a kada eventualno i bi, onda bi svakako moglo biti procesuirano po postojećem Krivičnom zakoniku. Kada ste već uneli ovo krivično delo i ovo vam je manir, utvrđujete kaznu zatvora ako osakati spoljne delove ženskog polnog organa kazniće se zatvorom od jedne do osam godina. Kakav je to raspon za jedno krivično delo od jedne do osam godina, a ako postoje naročito olakšavajuće okolnosti, onda je kazna od tri meseca do tri godine? Dakle, ovo ste očigledno onako uradili samo zato što ste prihvatili tu obavezu, a nije dobro da prihvatate sve što vam se ponudi. Morate da vodite računa o tome u kojoj državi živimo, za koju državu i za koje ljude donosimo zakone i ovaj član. Zato smo predložili njegovo brisanje, apsolutno je nepotreban. Još jednom vas pozivamo, gospođo Kuburović, organizujte ekipu, napravite dobar tekst Krivičnog zakonika, kodifikujte krivično zakonodavstvo, donesite ovde da kao ozbiljni ljudi, političari, pravnici, raspravimo, utvrdimo i donesemo jedanput zakon koji će važiti bar za određen broj godina bez čestih izmena i dopuna. Hvala.
Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem. Tačno je da ste rekli da smo prihvatili obavezu iz Istanbulske konvencije i to su odredbe na koje nisu stavljene rezerve, tako da smo bili u obavezi uvrstimo i to krivično delo u naše zakonodavstvo. Tačno je takođe da je pojava sakaćenja ženskog polnog organa nešto što je karakteristično za afričke zemlje i pojedine zemlje Bliskog istoka, ali je takođe i tačno da je veliki broj evropskih zemalja propisao isto ovo krivično delo, upravo iz razloga velikog broja imigranata koji su tu praksu preneli i na evropski kontinent. Mi nismo prvi koji uvodimo ovo krivično delo. Pojedine evropske zemlje su čak i 80-ih godina propisale ovo kao krivično delo. S druge strane, ne možemo ni da previdimo to da upravo se danas na teritoriji Republike Srbije nalazi veliki broj migranata koji upravo dolaze sa područja ovih država gde se obavlja ovaj religijski kult. (Vjerica Radeta, s mesta: Replika.)
Koleginice, nemate osnov za repliku, zaista. (Vjerica Radeta, s mesta: Imam, ali ako ne može…) Ministarka je samo potvrdila ono što ste vi rekli, a stavovi se razlikuju. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović.
Zahvaljujem. Dakle, radi se o ovom članu koji se tiče sakaćenja polnog organa. Ja sam predložio da se isključi reč „ženski“. Predlog je da se reguliše samo sakaćenje ženskog polnog organa. Ja sam predložio da se briše reč „ženski“, zbog toga što predmet genitalne mutilacije mogu da budu podjednako ženski i muški polni organ. Nema nikakvog razloga, tako se bar meni činilo kada sam ovo čitao, da se pravi diskriminacija između dve vrste polnih organa. U odgovoru Ministarstva dato je zanimljivo obrazloženje zbog čega se ovaj moj amandman odbija. Pa kaže ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što propisivanje krivičnog dela sakaćenja ženskog polnog organa predstavlja ispunjenje međunarodne obaveze tog krivičnog dela predviđenog Predlogom zakona u skladu sa članom 38. Istanbulske konvencije. Onda sam pogledao Istanbulsku konvenciju, odnosno taj član 38. Zaista, tamo se pominje ženska genitalna mutilacija, odnosno sakaćenje ženskog polnog organa. Onda se ja pitam ovako – da li ono što sam ja predložio, što se odnosi i na muški i na ženski polni organ je zaista u suprotnosti sa onim što stoji u članu 38. konvencije? Ako ja dobro razumem ono što sam predložio, moj predlog je opštiji od onoga što stoji u članu 38. konvencije i trebalo bi, po logici stvari, da pokriva i ono što stoji u članu 38. konvencije. Dakle, kada kažete da je genitalna mutilacija zabranjena u totalu za bilo koju vrstu polnog organa, pokriva, naravno, i ženski polni organ. Mislim da ono što sam ja predložio, tj. moj amandman, nije u suprotnosti, već da on obuhvata i jedno i drugo. Molio bih da ponovo porazmislite o ovom amandmanu. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem, predsedavajući. I mi pozdravljamo raspoloženje Ministarstva da prepozna ovo krivično delo kao novo, s tim što mi predlažemo i novi naslov i nove odredbe, verujem, preciznije nego što su u trenutnom rešenju Ministarstva. Najpre predlažemo da se ovo krivično delo zove „genitalno sakaćenje žene“. Mislimo da je to primereniji naziv i jednostavno univerzalni naziv za sve mutilacije ovog tipa. Drugo jedno obrazloženje, mada ne na ovaj amandman koji smo čuli, jeste da, pomenuli ste migrante koji se kreću kroz našu zemlju, s obzirom da je ovaj fenomen tipičan za uglavnom i pretežno afrički kontinent, međutim, ne možemo izuzeti činjenicu da i razne druge životne okolnosti mogu dovesti ljude sa drugih kontinenata koji praktikuju ovakve ritualne obrede, po nama, koji duboko zadiru i narušavaju prava, naročito malih devojčica u uzrastu od četiri do osam godina, kada se uglavnom ovakve neverovatne intervencije nad ženskim telom sprovode, tako da smatramo da je to samo parcijalno obrazloženje da usled ovih migrantskih pojava u poslednje vreme jeste ovo osnov za prepoznavanje ovog krivičnog dela. Ono što smo mi pokušali jeste da ne samo čin sakaćenja bude inkriminisan, već i pokušaj, odnosno pomaganje u ovom delu, jednako kako Krivični zakon predviđa da je krivično delo i saradnja, odnosno pomoć, u nedozvoljeno prekinutoj trudnoći. Smatramo da je to jednaka krivica, tako da tražimo da se uvede novi stav, odnosno naš član kompletan koji u prvom stavu kaže: „Ko ženu genitalno osakati ili pokuša, odnosno pomogne da se žena genitalno osakati, kazniće se zatvorom od jedne do osam godina.“ Sledeći stav koji predviđamo glasi: „Ako je delo iz stava 1. ovog člana učinjeno prema maloletnom ženskom licu ili je nastupilo teško narušavanje zdravlja ili je učinjeno prema više lica, učinilac će se kazniti zatvorom od tri do dvanaest godina.“ Treći stav: „Ako je usled dela iz stava 1. ovog člana nastupila smrt ženskog lica, učinilac će se kazniti zatvorom od dve do dvanaest godina.“ U obrazloženju koje, moram reći, nije nas zadovoljilo, odnosno ne smatramo da je opravdavajuće, jeste da predlagač zakona smatra da postoje naročito olakšavajuće okolnosti pod kojima se ovo krivično delo može izvršiti. Niste nas uverili da je tako, jer osakatiti, naročito devojčice, u periodu od četvrte do osme godine, kada se genitalno sakate, zapravo, još uvek devojčice, čak ni žene, ne može biti osim jasne namere da se to krivično delo izvrši. Po nama ne postoji ni jedna olakšavajuća okolnost koja bi abolirala izvršioca ili saizvršioca u ovom krivičnom delu, te apelujemo na vas da još jednom uzmete u obzir. Verujemo u ozbiljne argumente u okviru ovog našeg amandmanskog predloga i utičete da i sam predlog zakona prepozna kao sastavni deo. Zahvaljujem.
Reč ima ministar, Nela Kuburović.
Zahvaljujem. Amandman nije prihvaćen iz razloga zato što se, kada je reč o pokušaju izvršenja krivičnog dela primenjuje opšte odredbe Krivičnog zakonika i član 30. S obzirom da su ispunjeni uslovi da može da se primeni on, imajući u vidu raspon kazne koje su propisane, a sa druge strane, imajući u vidu način izvršavanja ovog krivičnog dela i praksa koja je ustanovljena, upravo se odnosi na devojčice od 14 do 10 godina. I, još jedna stvar zbog koje nismo mogli da prihvatimo amandman je i vrsta kazne koju ste prepisali – ukoliko je učinjena prema maloletnom licu, s obzirom da je apsolutno isti skoro raspon, kao i kada nastupi smrt, tako da smatramo da ne može da bude ista kazna.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić i Vesna Marjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, iz čitave ove diskusije, ja sam jedino razumeo da je po Istanbulskoj konvenciji dozvoljeno sakaćenje muškog polnog organa. Mislim, tako sam razumeo diskusiju kolega Pavlovića. Međutim, ono što je ovde mnogo važnije od ove naše male šale, jeste da, ako sam ja dobro razumeo ministarku, a ona je ovde najpozvanija da protumači određena zakonska rešenja, ovo je prvi slučaj da se srpsko zakonodavstvo prilagođava migrantskom zakonodavstvu. Dakle, Srbija počinje unapred da se prilagođava promenama u strukturi našeg stanovništva koje će nam doneti migranti, odnosno koje su migranti doneli u Evropu. Mi sada moramo da sledujemo Istanbulskoj konvenciji, mi moramo da se prilagođavamo religijskim šta – kultovima, obredima, idejama koje migranti donose kao religijske specifičnosti u našu sredinu. Da li je ovo početak jedne ozbiljne zakonodavne inicijative Vlade Republike Srbije, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, u pravcu ispunjavanja različitih potreba migranata koji treba ovde da se nasele, kada EU totalno zatvori svoje granice, a od Srbije napravi najveći azilantski centar u Evropi. Dakle, to je ideja srpskog zakonodavstva, da se mi prilagođavamo migrantskim krizama, nametnutim seobama stanovništva koje nam se nameće iz SAD, promeni strukture stanovništva Evrope, nametanju religioznih kultova iz Afrike, Azije ili ne znam odakle i da sada mi naše zakonodavstvo treba da prilagođavamo migrantskom pitanju. Mislim da zaista ovde SNS, za razliku od borbe protiv nasilja u porodici, je vizionarska politička stranka i ona ovde ne kasni pet godina, ona ide pet godina unapred. Ona želi da reši zakone i pre nego što migranti nasele Srbiju u potpunosti.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić, pravo na repliku.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dve stvari. Prvo, pozivam da se ne prihvati zato što pričamo o ozbiljnim stvarima i zaista teškom delu, a predlagač amandmana je predložio svojim amandmanom da se smanje kazne, ali to nije rekao. Pričao je o svemu drugom osim o sopstvenom predlogu. Znači, prvo neprikladno, drugo degutantno, treće sam predlog, ne znam šta da kažem. Dovoljno da zaključim da se ne prihvati iz razloga što piše to što piše. Druga stvar, sve što se čuje kao obrazloženje, a i to ću morati da prokomentarišem jer raspravljamo o obrazloženjima i pisanim i usmenim. Apsolutno nikakve veze ni sa čim nema. Vrlo je neumesno, recimo, na ovom pitanju, baš kao što je bilo neumesno i na onom prethodnom zakonu praviti priče, Ko će da zaštiti nekoga Srbiju ili Evropu od migrantske krize, strašni faktor, poput čoveka koji je govorio malopre. A iza praznih reči obično stoji šta? Verovatno neka dodatna praznina. Čini mi se da svaki put kad ga čujem, našalićemo se malo, već smo se danas i našalili, je li tako, setim se jednog drugog popularnog programa u kom je bila jedna čuvena rečenica, što bi rekli naši stari – bolje znati mnogo i često, nego ne znati ništa, povremeno nikad koje kude. Kad god čujem predlagača amandmana meni ona padne napamet, stvarno ne znam zašto.
Pravo na repliku narodno poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Gospodin Orlić, ceo dan pokušava da bude duhovit ali nikako da se nasmejemo.
A i vi isto.
Ja sam vrlo ozbiljno govorio o jednoj od najozbiljnijih tema savremene Evrope o kojoj čitava Evropa danas govori izuzev Vlade Republike Srbije, izuzev Narodne skupštine Republike Srbije, a to je tema migrantske krize i posledica migrantske krize na Evropu. Predsednik Skupštine je dakle odbio već dva meseca da stavimo posebnu sednicu na aktuelnu temu koja se tiče migrantske krize i što je posebno važno, imali smo ovih dana zajedničku sednicu sa Vladom Republike Mađarske koja ima potpuno drugačiji stav po ovom pitanju i od koje bismo mnogo toga mogli da naučiti o tome kako se štite sopstveni građani od posledica migrantske krize. Jer, smo imali danas, odnosno juče jedan takav slučaj u centru Beograda, na Zelenom Vencu gde se desio obračun između grupe migranata sa najstrašnijim posledicama, gde je jedan migran podlegao tim povredama i ubije. Šta je sledeće? Šta je sledeći korak u našoj toleranciji, o našem liberalnom i ne znam kakvom pristupu migrantskoj krizi. Pa, kad je tako glup taj Viktor Orban, što ste ga zvali i pravili zajedničku sednicu. Kada taj Viktor Orban nema pojma kako zaštiti građane Mađarske, što veličate prijateljstvo sa Viktorom Orbanom. Pa, poslušajte nešto tog Viktora Orbana. Ja ne vidim jednu jedinu sličnost između politike SNS i politike Fidesa u Mađarskoj, a vi ste kao veliki prijatelji. Imate potpuno suprotne politike i u ekonomskoj sferi i u finansijskoj sferi u monetarnoj sferi i sferi migrantske krize u porodičnoj politici i svemu drugom. A ovamo glumite kao vi ste nešto prijatelji, vi nešto sarađujete. Pa, evo kad ste prijatelji, zaštitite građane Srbije od migranata koji se biju na smrt na Zelenom Vencu, da ne znamo ko je sledeći u njihovim aktivnostima u centru Beograda.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hvala gospodine predsedavajući. Možda je i bolje što se onaj koji je govorio malo pre i nije nasmejao, jer ono što je on radio obrazlažući amandman koji je sam po sebi skandalozan, možda je i najmanje za smeh. Dobro je ako je u stanju da zadrži ozbiljnost. Što se tiče pitanja migrantske krize i odnosa Srbije prema njoj, Srbi po pitanju tog odnosa stižu isključivo reči hvale iz celog sveta i sa istoka i sa zapada. Srbija na svoju ulogu u toj krizi može da bude samo ponosna. Mnogo je evropskija od mnogih evropskih zemalja što same te zemlje kažu u svom odnosu prema ljudima, u svom humanom pristupu, u načinu na koji tretira te ljude. Tačno je, različite zemlje primenile su različite mehanizme. Pravo svakoga je da izabere kako smatra da je dobro, ali Srbija tu apsolutno nema čega da se stidi. To bi trebalo da podrži i predlagač amandmana, ako ni zbog čega drugog onda zato što se sam trudi kad god se sretne s nekim iz Evrope da nekako napomene da je on poprilično proevropski, ali na neki svoj način i kako on to ume da doživi. Nije toliki evroskeptik kad razgovara sa njima, koliki je kad se ovde pojavi na nekom trgu. Neće nama niko birati prijatelje, dame i gospodo, Mađarska i Srbija danas imaju vanredno dobre odnose. Odnose kako je pitanje da li smo imali ikada. Upravo zbog toga što imamo odgovorne ljude na vlasti i u jednoj i u drugoj zemlji. LJude koji znaju koliko je teško kad se taj posao upravljanja jednom državom i jednim narodom, koliko je to teško kada se on radi savesno i odgovorno, pa se zato dobro i razumeju i cene i trud i rezultati jedni drugih. Ko to može da ne razume? Možda samo onaj ko prijatelje nema, pa mu to pitanje uopšte i ne znači puno, ko mora da ih traži po sumnjivim mitinzima, pod raznoraznim zastavama ili da im se možda servilno nudi za kandidata, a od toga nema ništa. Hvala.
Reč ima ministar Nela Kuburović.
Ja ću se ipak držati amandmana i ono što ste predložili u amandmanu. Samo da se vratim na ono što ste rekli da se mi ovim krivičnim delom prilagođavamo migrantskoj krizi, nije mi teško, ponoviću koliko god puta treba, da ispunjavamo obavezu iz Istambulske konvencije. Samo bih volela da ste barem na fotografiji imali priliku da vidite kako izgleda to sakaćenje i da postoje različiti oblici sakaćenja, da je najteži oblik tzv. infibulacija koja podrazumeva potpuno odstranjenje ženskih polnih organa, pretpostavljam da ne biste imali takve komentare. Da se vratim na ono što ste predložili, da ste toliko protiv ovog krivičnog dela, pretpostavljam da bi predložili brisanje ovog člana, a ne izmene raspona kazne, ali moram da se osvrnem i na ono što ste stavili u amandmanu i predvideli da bude kazna zatvora od šest meseci do pet godina. Predlagač se, pre svega, rukovodio kaznom zatvora koja je propisana za tešku telesnu povredu, gde upravo je ovaj raspon kazne od jedne godine do osam godina. Tako da, smatrajući upravo i da sakaćenje ženskog polnog organa predstavlja jedan od vidova teške telesne povrede, zbog toga je i član 1. propisao ovakav raspon zatvorske kazne.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe Demokratske stranke. Kontekst kojim je ministarka objasnila uvođenje krivičnog dela, a na osnovu Istambulske konvencije, je ispravan. I povezivanje sa onim što kolokvijalno zovemo migrantska kriza, trebalo bi da u ovoj sali proizvede samo dodatna pitanja – šta ćemo i kako ćemo još od propisa menjati da bi išli u korak sa životom? Vlada Republike Srbije u svojoj petoj godini ima vrlo kratak spisak dobrih stvari, ali upravljanje izbegličkom krizom je jedna od takvih dobrih stvari. Ko god to hoće da porekne, taj ne razume da smo jedna od retkih država koja je izbegličku i migrantsku krizu tretirala onako kako je trebala cela EU sa stanovišta ljudskih prava. Nadam se da niko u Vladi neće odustati od takvog pristupa, jer je on jedini moguć. Svako huškanje, svaka rečenica da neko odnegde dolazi da nam nešto otme, svaki zid, pokazuje da nismo ništa naučili ni o Berlinskom zidu, da nismo ništa naučili od nesreće i tragedija koje smo mi imali na prostorima bivše Jugoslavije, da nismo ništa naučili o ljudovanju, bez obzira koliko propisa o ljudskim pravima čitali. Nije ovo jedini zločin koji se po Istambulskoj konvenciji tretira kao obavezan da bude uveden u naše krivično zakonodavstvo. Nije daleko dan kada ćemo, nadam se da nećemo, ali je moguće da imamo ubistva iz časti na teritoriji naše zemlje. Šta ćete da radite u takvom slučaju? Kultološki on ubije sestru, ženu, majku i prijavi da mu je žao, ali da je ona osramotila porodicu. Postoje kulture, postoje zakonodavstva gde se za takvo krivično delo ne goni. Da li ćemo ili nećemo biti u prilici da gledamo da neko to smatra prirodnim, ne znam, nadam se da nećemo. Ali, imati u vidu da se život menja onako kako se menjaju i kulturološki običaji i kako se prilagođavamo o tome što se u životu menja, mislim da je ovo sasvim ispravna odluka Vlade kao predlagača da ovo krivično delo uvrsti kao krivično delo po Krivičnom zakoniku Republike Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem. Ovde imamo jednu klasičnu situaciju apsurda i to apsurda između obrazloženja i samog amandmana, jer se obrazloženjem negira jedan deo krivičnog zakonodavstva, a s druge strane se opet amandmanom predlaže sankcionisanje na način kako se predlaže, i to ublažavanjem krivične sankcije kojom bi trebalo da bude zaprećena krivična sankcija. Dakle, jedan klasičan apsurd. Poznavaoci međunarodnog krivičnog prava itekako dobro znaju da postoji mogućnost tzv. opredeljenja za primenu odgovarajućeg zakona, domaćeg ili stranog, a onaj ko ne zna za to, on će se pozivati na migrantsko pravo koje nikad nije postojalo niti postoji. Migrantsko pravo je floskula nečega ili nekoga ko je izrekao nešto što je pravnički nonsens, a nonsens u prevodu znači besmislica. Prema tome, ovde nije potrebno trošiti velike reči i energiju za obrazloženje nečega što je sasvim jasno. Država Srbija se obavezala da štiti migrante, da štiti ono što podrazumeva njihovo pravo, neprikosnoveno pravo koje je priznato međunarodnim aktima, pa i Univerzalno deklaracijom o pravima čoveka i njegovim slobodama. I u ovom slučaju država Srbija postupa ispravno i postupa na način koji podrazumeva zaštitu pre svega onoga što podrazumeva najeminentniju vrednost čoveka, a jedna od tih vrednosti jeste vrednost da se štiti polna sloboda. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Osetila sam po amandmanu prosto potrebu da se javim kao žena u prvom redu i nadovezujući se na branjenje uspostavljanja ovog krivičnog dela od strane ministarke rekla bih predlagaču, ili preporučila, ovog amandmana da nije potrebno da pogleda fotografije, dovoljno je samo da pročita opise svih onih stvari koje podrazumevaju genitalno sakaćenje žena i da više nikada ne izgovori ono što je ovde izgovorio. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala. Da bih pojasnio šta sam ovde izgovorio, hvala na tome. Dakle, niko ovde ne spori da treba krivično da se goni bilo kakvo sakaćenje bilo koga, bilo čijeg tela i delova tela. Nemojte vi sada da ovde prebacujete nama ono što mi nismo rekli. Mi samo kažemo da takva praksa, takvi religiozni kultevi, takva tradicija u srpskom narodu i državi ne postoji, da ne postoji primer zbog koga uvodite ovo krivično delo. Zbog koga vi uvodite ovo krivično delo? Zbog migranata. Otkud migranti u našoj državi? Pa, vi ste ih pustili da uđu. Kako su oni ušli? Pa, raznim načinima. Kako to oni ne ulaze u ove evropske zemlje? Pa, oni podigli zid. A, zašto oni vas hvale što vi ovde primate, a oni ne primaju? Pa, zato što vide da je mnogo bolje da mi primamo i da mi imamo probleme nego da ih oni imaju. Ne samo da će da vas hvale, nego će i da vas finansiraju, da mi ovde primamo migrante, pravimo azilantske centre, prilagođavamo naše zakonodavstvo migrantima, bolje nego da se to kod njih tamo dešava. Najbolje da se dešava ovde. O tome mi vama pričamo. Niko ovde ne brani nikakvo sakaćenje. Niko ovde ne brani bilo koje krivično delo, naprotiv. Ali, mi ovde ulazimo u opasnu zonu prilagođavanja našeg zakonodavstva migrantskim procesima. Pa, mi smo protiv toga. Mi želimo da zaustavimo prodor migranata u našu državu, po uzoru na vašeg prijatelja Viktora Orbana.
Poslaniče, budite ljubazni, o amandmanu.
Ovo je bila replika.
Ne znam da je bila replika.
Ovo je bila replika, jer sam, da kažem, prozvan da je amandman besmislica, plus i pogrešno protumačen. Samo da završim. Možda je reč SPS nonsens.
Poslaniče, hoćete li vi o amandmanu ili ne?
Evo, završio sam repliku.
Znači, nećemo da se svađamo stalno. Prozivate sve partije zato što imaju drugačije stavove od vašeg. Vi ste vaše rekli, oni su rekli njihovo, to je valjda dozvoljeno. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe DS. Niko ne želi reč. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Taj amandman je prihvaćen od strane Vlade.
Mislim da je dobro da je predlagač prihvatio amandman da zaprećena kazna za sakaćenje ženskog polnog organa sa smrtnom posledicom bude do 12 godina. Prosto, mislim da je fer u ovoj raspravi reći da kod nas postoji u našem Krivičnom zakoniku teška telesna povreda, da je mnogo od ovih oblika podvedeno pod tešku telesnu povredu i da su tu zaprećene kazne do 12 godina i da nije bilo nikakve logike da mi sada za sakaćenje ženskog polnog organa privilegujemo nekog u odnosu što već imamo u zakonu. Moja poruka je da je svakako uredu što smo nešto iz Istanbulske konvencije uneli u naše zakonodavstvo, ali mislim da bi bilo važno da dobro proučite zakon koji menjate, pre nego što predlažete. To kod nas u jednom delu ima i već su zaprećene veće kazne, tako da je dobro što ste prihvatili ovakav amandman.
Hvala. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Dveri. Na član 9… Vi se zakopčavate, izvinjavam se.
Poštovana predsedavajuća, ovo je već bilo duhovito, za razliku od kolege Orlića koji ceo dan pokušava, a nije ni jednom uspeo. Dakle, ja razumem da vi imate obaveze prema raznim inostranim konvencijama, propisima, naredbama, ucenama, pritiscima i nizu drugih mera kojima ste izloženi na ovom vašem pogubnom putu Srbije u EU. Već vam je kolega, prethodni govornik, sa kojim zaista bi bilo teško da uspem da se složim, rekao ključnu stvar. Imate krivično delo „teška telesna povreda“, što se prilagođavate izvesnim istanbulskim konvencijama? Evo, sada u ovom članu, za koji mi tražimo, naravno, da se briše, vi se prilagođavate takođe tom novogovoru EU koji, naravno, mora u sferu diskriminacije da odmah uvrsti seksualnu orijentaciju, rodni identitet, kao nove osnove diskriminacije iako ih naš Ustav ne poznaje. U članu 21. stav 3. Ustava Srbije nema ni seksualne orijentacije, ni rodnog identiteta, kao osnova diskriminacije, a zbog čega je ova vaša dopuna u Krivičnom zakoniku u koliziji sa ustavnom zabranom diskriminacije, pa sa ovim amandmanskim rešenjem predmeta kolizije uklanja, jer bi se suprotnom zakonskom normom proširilo ustavno sankcionisanje zabrane diskriminacije, što ne bi bilo u skladu sa hijerarhijom opštih pravnih akata. Ovo tim pre što se pomenuto krivično delo nalazi u glavi Krivičnog zakonika kojim se propisuju krivična dela koja se odnose na zaštitu sloboda i prava čoveka i građanina koja su utvrđena Ustavom. Dakle, ovde vi imate ideju da propisujete nove odredbe diskriminacije, da ih proširujete na seksualne orijentaciju i na rodni identitet i ako to nisu ljudska prava. To nije klasičan korpus ljudskih prava. Vi pod pritiskom iz EU morate da proširujete, izmišljate novi korpus ljudskih prava da bi ste, je li, napredovali na daljem putu Srbije u EU. Mi, iz Dveri, ne želimo da napredujemo u takvu EU koja će nam donositi vrednosti poput ideologije homoseksualizma ili ne znam kakvih drugih izmišljotina, koje su apsolutno u neskladu sa tradicionalnim vrednostima koje su u Srbiji prisutne vekovima.
Hvala. Na član 9. amandman su zajedno podneli poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Uvažena gospođo Kuburović, očekujem da saslušate moju argumentaciju i da u ime stotina hiljada osoba sa invaliditetom prihvatite ovaj amandman. Neshvatljivo je odbijanje da se invaliditet izričito predvidi kao zabranjeni osnov povrede ravnopravnosti. Ustav Republike Srbije članom 21. pominje invaliditet kao zabranjen osnov diskriminacije. Uključivanjem invaliditeta u ovu listu treba osigurati da ne bude predmet tumačenja da li povreda ravnopravnosti predstavlja izvršenje krivičnog dela ili ne. Uopštena formulacija o drugim ranjivim grupama i ličnim svojstvima, po mom mišljenju, nije dovoljna i ostavlja nekoliko stotina hiljada osoba sa invaliditetom nezaštićenim, jer institucije imaju tendenciju uskog tumačenja i da, ukoliko lično svojstvo nije taksativno nabrojano, pretpostavka je da institucije neće ulaziti u tumačenje toga da li ono spada u druga lična svojstva. Sa druge strane, seksualna orijentacija i rodni identitet nisu kao invaliditet striktno predviđeni Ustavom Republike Srbije i nelogično je da se ne navede invaliditet koji u Ustavu eksplicitno postoji. Sa druge strane, imamo preporuku Konvencije UN iz 2016. godine da se pojača pravni okvir za zaštitu ovih osoba od diskriminacije i pooštre sankcije za diskriminaciju po osnovu invaliditeta, a upravo ovaj krivični zakon je odlična prilika za to. Prema svim dostupnim podacima, osobe sa invaliditetom predstavljaju grupu koja je među svim grupama najčešće diskriminisana i zato je neophodno invaliditet dodati na ovu listu, ako na njoj već postoji, kao lično svojstvo, društveni položaj, socijalno poreklo, imovinsko stanje, jer invaliditet sigurno, ako ne teže, onda barem podjednako je važno za zaštitu ravnopravnosti i to su moji argumenti u ime osoba sa invaliditetom, a znam da su razna udruženja dodatno molila vas i Ministarstvo pravde da se ovaj amandman usvoji.
Hvala. Reč ima ministar.
U ime predlagača prihvatamo amandman.
Hvala. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe DS. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu, lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni Predloga zakona. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sreto Perić, Petar Jojić i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 10. je u vezi člana 138a kojim se dodaje novo, odnosno uvodi novo krivično delo – proganjanje. Predložili smo da se u stavu 1, kaže – ko drugog neovlašćeno uporno proganja na način koji može osetno da ugrozi njegov lični život, kazniće se novčanom kaznom ili zatvorom do tri godine, reči „ko drugog neovlašćeno“ briše. Ovo novo uvedeno krivično delo, takođe, svoj osnov nalazi u Istanbulskoj konvenciji. Što se nas tiče, odavno već postoji razlog za inkriminaciju ovog krivično delo. Niste morali da se pozivate na Istanbulsku konvenciju, ali svejedno, nama to ne smeta. U nemačkom krivičnom zakonodavstvu ovo krivično delo je uvedeno 2007. godine i oni već razmišljaju o načinu na koji će da usaglase te odredbe, jer u praksi predstavlja ozbiljne probleme. Hteli smo da kažemo da ne može neko neovlašćeno da proganja. Čim neko nekog proganja, to je krivično delo, znači da treba inkriminisati kao krivično delo. Mi to prihvatamo. Za nas je to prihvatljivo, ali ako vi izričito navedete „neovlašćeno“ znači da postoji ovlašćeno proganjanje. Ovde moramo da budemo malo precizniji. U krivičnom zakonodavstvu ne kaže se „proganja“, nego se kaže „da goni po službenoj dužnosti“, ako ima potrebe. Ovde moramo biti potpuno precizni. Gospođo ministarka, kao što ste postupili kod prethodnog amandmana, mislio sam da čak to i ne znate, jer ste novi, mlad ministar, izvinjavam se, nemam nameru da vas uvredim, ali sam hteo da kažem da imate pravo i u toku vođenja rasprave po amandmanu da prihvatite, a jedan od amandmana koji takođe treba prihvatiti jeste i ovaj, pa vi izvolite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se, predsednice. Mogu sa razumevanjem da prihvatim obrazloženje koje je dato, ali iako postoji nesporna podrška da se ovo krivično delo normira, u Zakoniku postoje problemi koji će se možda u praksi pojaviti, a naročito će možda proizvesti neujednačenu sudsku prasku. Poznato je da naše pravosuđe boluje od neujednačene sudske prakse, i to je jedna bolest koja traje unazad već 10, 15, a možda i znatno više godina i nikako od te bolesti da se izleči. Zbog čega? Postoje određene formulacije u predloženom tekstu krivičnog dela „proganjanja“ koje će izazvati probleme u praktičnoj primeni, počev od formulacije određenog vremenskog perioda. Postavlja se pitanje – koji je to određeni vremenski period? Praćenje. Da li je to praćenje u toku 24 časa? Da li je to praćenje u toku 15 dana, godinu dana, šest meseci, pet dana? Dakle, u svakom slučaju bi možda bila preciznija formulacija da to bude duži vremenski period, pa da sudovi i tužioci na osnovu toga iznalaze mogućnosti kako da protivpravnost uoče, odnosno identifikuju u ponašanju, odnosno delovanju počinioca krivičnog dela. Ja sam u raspravi u načelu ukazao da mi se čini da postoji, neidentitet, ali približno identičnoj formulaciji kod krivičnog dela ugrožavanja sigurnosti. Kod krivičnog dela ugrožavanja sigurnosti imamo sličnu formulaciju koja je sadržana u tački 4) u stavu 2. – ko preti napadom na život i telo, ovde je dodato – i slobodu, odnosno – ili slobodu drugog lica, njenog bliskog lica. Ovde imamo otprilike negde podudaranje inkriminacija, odnosno kvalifikacija kada je u pitanju krivično delo. Ono što mi se čini da takođe može da izazove neujednačenu sudsku praksu jeste formulacija – preduzimaju druge slične radnje. Druge, slične radnje, podrazumevaju širok pojam. Prilično širok pojam i onda ćemo dovesti do voluntarizma u postupanju tužilaca. Sudovi su vezani za optuženja, ne sme da prekorači identitet optužbe ili granice optužnog akta, da li je to optužnica ili optužni predlog u zavisnosti od zaprećene kazne, pojaviće se situacija u kojima ćemo druge slične radnje široko posmatrati kada su u pitanju inkriminacije, odnosno protivpravna delovanja. U svakom slučaju, ovo krivično delo treba da postoji i protivpravnost u ovom krivičnom delu mora da bude negde pronađena i prepoznata, samo treba suziti što više mogućnosti da se sudovi ne opterećuju mogućnostima različitih tumačenja. Odnosno, da se u ovom slučaju, po nekom mom dubokom ubeđenju Vrhovni kasacioni sud odredi kada su u pitanju odgovarajuće formulacije kako bi se ujednačila sudska taksa. Zahvaljujem.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Želite reč? Izvolite.
Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, na član 10. odnosi se na proganjanje i uvođenje jednog novog krivičnog dela, gde ja mislim da je potpuno nepromišljeno predlagač zakona rekao da je krivično delo – ko drugog neovlašćeno uporno proganja na način koji ne znam šta, i onda kaže po članu 5. – preduzima i druge slične radnje. Ne mogu se pisati zakoni – tako preduzima i druge slične radnje. Dobro je da ste prihvatili amandman opozicije, kolege iz DS su takođe, ja mislim da su i većina poslaničkih grupa podneli amandman na ovaj član. Prihvatili ste da to bude definisano preciznije i to je dobro. Kada sam video ovaj član i kada sam video da tu piše preduzimaju se druge slične radnje meni je palo napamet da vi u stvari hoćete da sprečite, odnosno da proglasite za krivično delo ono što su inače radili aktivisti SNS u izborima kada su kucali i zvonili na vrata građana sa njihovim ličnim podacima i pitali ih za koga će da glasaju? To je proganjanje, i vrlo je bilo uporno proganjanje, da vi dolazite na vrata i pitate ljude – da li ćete vi da glasate za ovoga ili onoga, a imate sve podatke o njima. Sada je to precizirano na bolji način, jer ste prihvatili drugi amandman na ovaj član, ali vas molim da ubuduće ne budu ovako široke formulacije koje ne znače ništa.
Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica LJupka Mihajlovska. Reč ima narodna poslanica LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala. Pa, pre svega da pohvalim predlagača što je najzad, posle dugo godina kazna za krivično delo silovanja i kazna za obljubu nad nemoćnim licima izjednačena i to je dobra stvar. Međutim, još bolja stvar bi bila kada bi se praktično ova dva krivična dela stopila u jedno. Ideja mog amandmana je bila da se zapravo definicija silovanja promeni, a opet i u skladu sa preporukama Istambulske konvencije i u skladu sa pomeranjima u međunarodnom pravu. Naime, akcenat je na tome da se praktično obljuba ili sa njom izjednačen čin smatra sve što je učinjeno nad licem koje nije dalo svoj pristanak, bilo da je bilo upotrebe sile, pretnji ili ne. To, takođe, nije meni palo na pamet, to je predlog i Autonomnog ženskog centra i raznih organizacija koje se bave osobama sa invaliditetom, pogotovo što se dešavalo u praksi da se podrazumevano pretpostavlja da ako je lice bilo nemoćno, a to su najčešće osobe, odnosno žene sa invaliditetom, nije ni bilo fizičke sile, što naravno, nužno ne mora da znači. Ako ste već visinu kazne izjednačili, ne vidim zašto ovo nije podvedeno kao jedno krivično delo. Ovde u obrazloženju, pored ovog prvog dela pisanog obrazloženja ima deo gde kaže – zaprećena kazna iz stava 1. člana 178. Krivičnog zakonika, koja se predlaže amandmanom, je previsoka. Ja sam stavila identičnu kaznu koju ste vi dali u promeni, a to je od pet do 12 godina zatvora. Hvala vam, i volela bih da čujem, kratko, makar usmeno obrazloženje.
Hvala. Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica LJupka Mihajlovska. Želite reč?
Hvala. Ovde je ideja da se briše član 179. Krivičnog zakonika ukoliko bi se prihvatio amandman na član 11. Predloga o izmeni i dopuni Krivičnog zakonika. Hvala.
Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić. Želite reč? (Ne) Hvala. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodne poslanice Maja Videnović i Aleksandra Jerkov. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović.
Poštovana predsednice, gospođo ministarka, samo ću vas podsetiti ukratko. Ono što smo navele u obrazloženju zakona smatram izuzetno važnim i pozdravljam vašu inicijalnu tendenciju da u skladu sa vašom intencijom i društvenom potrebom ste propisali strožije kazne za dela protiv polnih sloboda. Te, u tom smislu koleginica Jerkov i ja smo podnele amandman gde smo tražile da se u članu 180. stav 1. reči – „tri meseca do tri godine“, zamenjuju se rečima – „ od jedne do osam godina“. Ja ću vam pročitati. U zakonu radi se o članu 181. gde kaže – ko zloupotrebom svog položaja navedenu obljubu ili sa njom izjednačen čin lice koje se prema njemu nalazi u odnosu kakve podređenosti ili zavisnosti, kako će se zatvorom od tri meseca do tri godine. Mi za ovo krivično delo predlažemo povećanje i zakonskog minimuma i zakonskog maksimuma. Neobično je što samo za ovo krivično delo nije obuhvaćeno pooštravanjem sankcija. Nema potrebe pretpostavljam, vama da govorim o izuzetno teškom dokazivanju ovog krivičnog dela, izuzetno teškom dokazivanju radnji izvršenja, o suptilnim oblicima koji prate radnju izvršenja ovog krivičnog dela, o strahu i patnji koju prolazi oštećeno lice, primarno žena, žrtva, o stigmatizaciji okoline i o tom strahu koji se širi. Molim vas da još jednom razmislite. Ovo je jedino krivično delo koje ne prati podizanje zakonskog minimuma i maksimuma, te u tom smislu naš amandman ide na više na dvostruko pooštravanje sankcija. Hvala.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milorad Mirčić, Petar Jojić i Zoran Krasić. Reč ima Petar Jojić.
Dame i gospodo, kada je u pitanju član 15. predloženog zakona, SRS je uložila amandman i ja ostajem kod tog amandmana. Međutim, mi živimo u periodu moći i nemoći kazne. Gospođo ministre, vi ste mlad čovek i imate ambicije, ali ono što je moja poruka, da odolite pritiscima. Ne dozvolite da vam iz EU dolaze činovnici da bi vi morali da prihvatite sve ono što oni traže. Kada su u pitanju izmene i dopune Krivičnog zakonika, skrećem pažnju da je rečeno da Srbija mora da prihvati okvirnu odluku Saveta Evrope. Srbija ne mora da prihvati okvirnu odluku Saveta Evrope, jer je ne prihvataju ni druge članice EU. One je individualno prihvataju, ali ni u kom slučaju ne prihvataju za preispitivanje genocida. Za preispitivanje može biti samo Holokausta. To je slučaj kod Francuske, Nemačke i Austrije kao i Belgije. Dakle, Srbija i da je član Evropske unije ne bi morala da prihvata preispitivanje genocida. S obzirom da imamo Ustav…
Poslaniče, u pitanju je polno uznemiravanje.
Ja sam želeo da skrenem pažnju na zakon koji je obuhvatio upravo ovo što ste vi rekli, ali je istovremeno obuhvatio i odredbe koje se odnose na preispitivanje genocida.
Ali nije vezano za amandman. Potpuno vas razumem, ali nije vezano za amandman.
Ja samo kažem da Srbija nije u obavezi i zato ministar treba da ne prihvata sve ono što se servira iz Evropske unije, pogotovo kad dođu nižerazredni činovnici u Ministarstvo pravde. Ja kad sam bio savezni ministar pravde, kod mene nije moglo ovako da uđe ni na jedna vrata! Niko iz Evropske unije!
Verujemo vam, ali da se vratimo na zakon. Na član 15. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanik Zoran Živković i zajedno Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić i Vesna Marjanović. Hvala. Na član 15. amandman je podnela poslanica Tatjana Macura. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Dušan Petrović, Tomislav Žigmanov, Veroljub Stevanović. Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem predsednice. S obzirom da naš amandman koji je u vezi sa ovim amandmanom, a odnosi se na zakon o kom smo prethodno raspravljali, nije prihvaćen, pretpostavljam da će to biti slučaj sa ovim amandmanom. Naime, mi predlažemo da se razdvoje dva krivična dela – polno i seksualno uznemiravanje. Mi smatramo da je polno uznemiravanje širi pojam od seksualnog uznemiravanja i da neko može da vas verbalnim, neverbalnim ili fizičkim ponašanjem koje ima za cilj ili predstavlja povredu dostojanstva lica u sferi polnog života uznemirava, a da to ne bude seksualno. Drugim rečima, neko može da vas ponižava, uznemirava zbog toga što ste žena, a da to ne bude seksualno uznemiravanje. Vi dajete nejasan odgovor u mišljenju Vlade zbog čega amandman nije prihvaćen. Vi kažete da smatrate da je ova definicija koju vi dajete preciznija. Mi baš naprotiv mislimo da je preciznije ako ustanovimo dva različita jasno odvojena krivična dela. Za njih predviđamo i različita trajanja kazne. Tako da, nejasno je zbog čega bi mislili da je preciznije nešto što je po svojoj suštini opštije. Pretpostavljam da amandman neće biti prihvaćen, s obzirom na to da niste prihvatili ni naše amandmane koji se zasnivaju na ovom amandmanu koji se odnose na zakon o kom smo već raspravljali. Volela bih da čujem, prosto, više informacija od toga da jednostavno smatrate da je ovo što predlažete preciznije. Kao što sam rekla, ovo što predlažete nije preciznije, nego je prosto opširnije.
Hvala. Na član 15. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi da diskutuje? Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe Dveri. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poslanička grupa Dveri smatra da sva krivična dela koja se tiču maloletnih lica treba da se još strože kažnjavaju i zato je naš amandman bio da se kazna od tri meseca do tri godine poveća na od šest meseci do pet godina. U vremenu koje je pred nama sigurno da će sve više i više biti stvari koje nam dolaze iz Evrope, gde su se oni izuzetno dobro usavršili u tim svim radnjama po pitanju nasilja nad decom. Tako da smatramo da bi povećanje kazne po ovom zakonu i po ovom amandmanu bilo neophodno.
Na član 15. amandman je podnela poslanica Aleksandra Čabraja. Želite reč? Izvolite.
Zahvaljujem. Ovde govorimo o krivičnom delu – polno uznemiravanje koje se, koliko ja znam, sada po prvi put normira posebno u našem krivičnom zakonodavstvu. Ranije je bilo pominjano u okviru nekih drugih krivičnih dela, ali je sada prvi put posebno pravno normirano. Mi smo ovim amandmanom predložili jednu izmenu. Predlagač je predvideo da se za krivično delo iz stava 1. krivično gonjenje preduzima po predlogu. Naime, nije tačno definisano o čijem je predlogu reč. Analognim tumačenjem Krivičnog zakonika možemo zaključiti da je reč o predlogu žrtve ili oštećenog. Naime, smatramo da je ovakvim predlogom predlagač relativizovao i umanjio težinu ovog krivičnog dela, predvidevši supsidijarno gonjenje po predlogu. Takođe, smatramo da je predlagač ovde zanemario nešto o čemu je već više puta ovde govoreno, a to je da se žrtva ili oštećeni često iz straha od odmazde, iz straha da neće biti dovoljno zaštićen od strane države ustručava da podnese krivičnu prijavu i smatramo da zbog toga nije dobro da se težina, odnosno da se odgovornost za krivično gonjenje ovde prebacuje na žrtvu. U obrazloženju je rečeno, između ostalog, da se ovo krivično delo odnosi na osetljivu zonu privatnosti, odnosno dostojanstvo u sferi polnog života. Pa, za silovanje se preduzima gonjenje po službenoj dužnosti, pa nećemo valjda reći da je silovanje u ovom smislu manje stresno ili manja trauma za žrtvu od polnog uznemiravanja? Hvala.
Na član 15. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe LSV. Na član 16. amandman je podneo poslanik Zoran Živković. Nije ovde. Na član 16. amandman su zajedno podneli poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović i Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov.
Zahvaljujem predsednice. Ovde se desilo nešto veoma čudno sa obrazloženjem koje ste dali o mišljenju zbog čega ne prihvatate ovaj amandman. Naime, ovaj član govori o predmetima pornografske sadržine nastalim iskorišćivanjem maloletnog lica. Vi predlažete da bude kažnjeno ono lice koje svesno pristupa tim sadržajima. Mi predlažemo da se ova reč – svesno izbriše zato što smatramo da se svako krivično delo, osim zaista u retkim slučajevima izvršava svesno i da ta reč u ovom kontekstu je potpuno suvišna, a to treba da se odnosi na sve, a ne samo na one koji svesno pristupaju tim sadržajima. Međutim, u obrazloženju koje dajete se pozivate na obrazloženje koje ste dali odbijajući naš amandman na član 7. koji se odnosi na nešto potpuno drugo. Mi smo tu nudili da se definiše pojam – dečije pornografije, što inače i dalje mislimo da treba uraditi, ali ovaj amandman se ne odnosi na to. Ovaj amandman se odnosi na to da mi predlažemo da se reč – svesno izbriše i da ovaj član sada glasi – ko pomoću sredstava informacionih tehnologija pristupi slikama, audio-vizuelnim i drugim predmetima pornografske sadržine nastalim na iskorišćavanju maloletnih lica kazniće se novčanom kaznom ili zatvorom do šest meseci. Mi predlažemo da se to ne odnosi samo na one koji svesno pristupe tim sadržajima, jer ja ne znam kako se može desiti da neko nesvesno pristupa takvim sadržajima i zbog toga predlažemo nešto što vi ne dajete zapravo u obrazloženju zbog čega ne prihvatate.
Na član 16. amandman su zajedno podneli poslanici Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić, Vesna Marjanović. Na član 17. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Dveri. Želite reč? Ivan Kostić.
Takođe, kao i po prethodnom predlogu amandmana smatramo da kazne trebaju da budu povećane. Mi smo po pitanju obljube nad decom već imali jedan zakon koji je donet u Skupštini 2013. godine, Marijin zakon, tako nažalost da se ova praksa u Srbiji ne u tolikoj meri, ali opet se ponavlja. Tako da bi u svakom slučaju trebalo što drastičnije kazniti ljude koji vrše polne radnje nad decom. Tako da se zalažemo da ove kazne budu još strožije.
Na član 19. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Zoran Živković i zajedno Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić, Vesna Marjanović. Želite reč? Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Amandman se odnosi na dodati član 177a, gde želimo da menjamo stav 2. tako da glasi – Ko radi izvršenja dela iz stava 1. ovog člana drugo lice odvede u inostranstvo ili ga u istom cilju navede da ode u inostranstvo ili delo učini prema maloletnom licu, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Čini se kao da je propust da se propiše kvalifikovani oblik ovog krivičnog dela kada je u pitanju maloletno lice i zbog toga smo tražili da sankcija bude viša nego što je zakonom predložena. To je jedini razlog zašto pojašnjavamo menjanjem stava 2. ponuđeno rešenje.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici poslaničke grupe DS i to: Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Dušan Petrović, Veroljub Stevanović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Dušan Petrović, Veroljub Stevanović i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Živković, zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić, zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imanović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić, zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković, zajedno narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov i zajedno narodni poslanici Maja Videnović, Radoslav Milojičić, Gordana Čomić i Vesna Marjanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dakle, jasno vam je da su maltene sve poslaničke grupe podnele sličan amandman iz prostog razloga što ste vi Predlogom zakona pokušali da isključite iz Krivičnog zakona da se kazne zatvora od tri meseca do tri godine oni koji krše meru zaštite od nasilja u porodici, u isto vreme kada ste predložili poseban zakon o nasilju u porodici. Dakle, to je u suprotnosti jedno sa drugim. Dobro je da ste prihvatili amandman, čini mi se, kolege Omerovića i drugih kolega i ispravili ste tu grešku, ali mi nije jasno odakle vam ideja da kada govorimo ovde danima o nasilju u porodici, vi isključujete kršenje mere zaštite od nasilja u porodici, isključujete ga kao krivično delo.
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Volela bih da ste bili prisutni tokom rasprave svih ovih dana, pa biste čuli obrazloženje zašto je uopšte pokušano da se izbriše ovaj stav, a razlog je, ponoviću ga, nije teško, što se u sudskoj praksi uopšte nije primenjivalo niti su sudovi izricali kaznu zatvora za kršenje mere zaštite koja je predviđena Porodičnim zakonom.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov, zatim Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Ovo je jedan od amandmana za koji su predstavnice Autonomnog ženskog centra rekle da ako bude usvojen da će potpuno biti besmisleno sve o čemu smo razgovarali kada smo pričali o zakonu o sprečavanju nasilja u porodici. Kada smo govorili u raspravi u načelu, ovo je bila naša bojazan kada smo rekli da ne sme da nam se desi da usvojimo zakon kojim ćemo zapravo još dodatno otežati položaj ženama koje trpe nasilje i koji će nasilnicima u porodici poslati poruku da će država ubuduće biti blaža prema njima. Ako sudovi nisu primenjivali ovaj član zakona, onda je to problem sudova, a ne problem zakona. Nemojte da uskraćujemo nekome pravo koje je imao zbog toga što neko to pravo nije znao da primenjuje. Mi smo, naravno, kao i sve druge poslaničke grupe, dali predlog da ova kazna zatvora za one koji krše zabranu prilaska ostane u zakonu. Nadamo se da će ovo biti prihvaćeno i pozivamo vas i narodne poslanike da se oko ovoga složimo, iako je sličan amandman usvojen. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika bio je da se član 22. briše, predlog izmena i dopuna, odnosno da se briše prvobitni predlog Vlade, da se briše stav 5. člana 194. Krivičnog zakonika – ko prekrši mere zaštite od nasilja u porodici koje mu je sud odredio na osnovu zakona kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine i novčanom kaznom. Razumeli smo da je prihvaćen amandman koji ostavlja stav 5. člana 194. sa rečima, a ne sa briše se. Nemam ja ništa protiv, naprotiv, meni je drago da je prihvaćen, ali mislim da amandman zaslužuje naš dijalog o obrazloženju koje Vlada ima, koje ja razumem. Vlada prati 10 ili 11 godina jednu meru koju je uvela u dobroj veri, sa dobrim namerama u Porodični zakon, niko je nikada nije primenio i kaže - ovo neće niko da radi, neće niko da primenjuje, hajde da je brišemo. To je problem zato što može da se desi za tri godine da vi dođete ovde i kažete – izricanje hitne mere nikom nije izrečeno, nikom nije urađena procena rizika tako da se izriče hitna mera, da ukinemo hitnu meru. Ovi zakoni koje vi unosite, kao i prvobitni amandmani na Krivični zakonik, kojima se uvelo porodično nasilje kao krivično delo, definisalo, nailazili su na ogromne otpore. Vrlo se živo sećam rečenica da ja hoću da uništim tradicionalnu srpsku porodicu zato što tvrdim da se u našim porodica mlati, mlati ko koga stigne, čime god stigne, zbog čega god stigne.
Vreme.
Ako imam vremena poslaničke grupe?
Nemate više vremena. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Ministarka, vi ste meni odgovorili da vi stojite kod toga da je trebao da se izbriše član 194. stav 5. Ja vas onda pitam zašto ste onda prihvatili amandman koji je isti, kolege Mehe Omerovića, Petra Petrovića i Milorada Mijatovića?
Reč ima ministar Nela Kuburović. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo da budem precizna, mi jesmo predložili brisanje, ali je bila predviđena prekršajna odgovornost i mogućnost izricanja kazne zatvora do 60 dana, što znači da je bilo predviđeno da u hitnom postupku i pre pravosnažnosti odluke ta presuda može da se izvrši, odnosno da se nasilniku koji krši meru izrekne kazna zatvora u trajanju od 60 dana. S obzirom da je veliki broj poslanika u Skupštini bio protiv toga, čak i iz vladajuće, da ne bude samo da ste vi, smatram da je bilo razumno da prihvatimo amandman. Ono što mislim da sam pokazala i tokom cele rasprave, nije bitno od koga amandman potiče, bitno je obrazloženje koje dobijemo i nemam nikakav problem ukoliko je predviđeno bolje rešenje nego što je imao predlagač da ga i prihvatimo.
Na član 22. amandman, sa ispravkom, zajedno su podnele narodne poslanice Stefana Miladinović i Snežana Paunović. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović.
Hvala uvažena predsednice. Poštovana ministarko, i u raspravi u načelu sam pomenula amandman moje koleginice Snežane Paunović i moj, a tiče se takođe člana 22, odnosno člana 194. važećeg Krivičnog zakonika, s tim da se naš amandman odnosi na prvi stav ovog člana. Naime, važeći član, zarad javnosti ću pročitati, a i kolega, glasi – Ko primenom nasilja, pretnjom da će napasti na život i telo, drskim ili bezobzirnim ponašanjem ugrožava spokojstvo, telesni integritet ili duševno stanje člana svoje porodice, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine. Naš predlog amandmana jeste izmena ovog prvog stava, koji bi trebao da glasi – Ko primenom fizičkog ili psihičkog nasilja, pretnjom da će napasti na život ili telo, drskim i bezobzirnim ponašanjem, zastrašivanjem, potcenjivanjem, stvaranjem bilo kog oblika nesigurnosti ugrožava spokojstvo, telesni ili psihički integritet člana svoje porodice, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine. Zaista mislim da je važno da razmotrite još jednom usvajanje ovog amandmana, budući da smo mi predložile da se posebno razdvoji i iskaže i fizičko i psihičko nasilje, tj. obaveza koju smo preuzeli ratifikacijom Istanbulske konvencije, a svakako je važno, osim razdvajanja ovog fizičkog i psihičkog nasilja koji, kao dva pojavna oblika mogu biti ali i ne moraju biti istovremena. Posebno kada je u pitanju psihičko nasilje, važno je da ga sankcionišemo, jer ono prethodi fizičkom nasilju. Mi smo predložile i terminološko usklađivanje, odnosno zamenu termina – duševno stanje u termin – psihički integritet. Svakako da ovo terminološko usklađivanje jeste u skladu sa članom 25. Ustava Republike Srbije, koji garantuje nepovredivost fizičkog i psihičkog integriteta, ali, postoji i suštinska razlika između duševnog stanja koje predstavlja deo sveobuhvatnog psihičkog integriteta i odnosi se na bazične emocije, ono samo po sebi može biti različito, dok psihički integritet označava celovitost i nepovredivost ličnosti. Samo narušavanje psihičkog integriteta jeste posledica konfliktnih situacija, stoga je psihički integritet ono što se psihičkim nasiljem i ugrožava. Zaista mislimo da bi bilo dobro da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Na član 22. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanik Petar Petrović i zajedno Milorad Mijatović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović.
Poštovana predsednice, moje kolege Gordana Čomić, Aleksandra Jerkov i Nenad Konstantinović su objasnili suštinu našeg amandmana koji smo podneli Meho Omerović, Petar Petrović i moja malenkost u istovetnom tekstu. Smatram da je dobro što je prihvaćeno i samim tim ovo što je ostalo u Krivičnom zakonu je dobro za dalje postupke koji će se dešavati. Na ovaj set zakona, Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja, Socijaldemokratska partija je podnela pet amandmana i svi amandmani su usvojeni. Što bi se reklo profesorski – sedni, odlično, pet.
Na član 27. amandman su zajedno podneli poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Ovde se govori o odgovornom licu koje iskorišćavanjem svog položaja ili ovlašćenja, prekoračenjem granica svog ovlašćenja ili nevršenjem svoje dužnosti pribavi sebi ili drugom fizičkom ili pravnom licu protivpravnu imovinsku korist, ili drugom nanese imovinsku štetu, itd. Mi hoćemo da se to – drugom, dopuni rečima – drugom privrednom subjektu, zato što je malo nedoumica šta znači to – drugom? Neodređeno je napisano, zbog toga što se ovde govori i o fizičkom i o pravnom licu. Subjekat rečenice je vrlo lepo definisan, međutim, ne zna se na koga se to drugo može odnositi. Vi ovde kažete u obrazloženju da se zna na šta se misli kada se kaže – drugom, da nema potrebe za pojašnjenjem. Mi mislimo da ima. Sada tu zaista već dolazimo do suštine obrazloženja koje vi dajete kada nam odbijate amandmane, vi svaki put kažete da zapravo praktično odbijate amandmane zato što ste vi ovako drugačije napisali. Mi ni za jedno odbijanje amandmana nismo čuli valjano obrazloženje zbog čega vi te amandmane odbijate, osim to da mislite da je tako bolje što ste vi napisali. Mi tako da podnosimo, gospođo ministarko, amandmane, nama bi odbijali amandmane i gospodin Martinović bi nam, zapravo sada ne više gospodin Martinović nego predsednik odbora koji je nadležan za to bi nam odbijao sa pravom amandmane zato što mi ne možemo da stalno obrazloženje amandmana da dajemo zato što mislimo da je tako bolje kako smo mi napisali, a vi na svaki amandman koji mi dajemo obrazloženje zašto ne prihvatate kažete – zato što smatrate da je vaša formulacija bolja. Bilo bi dobro da nekad čujemo i neke stvarne argumente, a ne ove koje ste naveli.
Hvala. Na član 27. amandman su zajedno podneli poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovana predsednice parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je ključni amandman koji je predlagač zakona, Ministarstvo, odbilo, a to je amandman da se ukine krivično delo zloupotreba položaja odgovornog lica. Da bi građani znali, zloupotreba položaja odgovornog lica odnosi se na direktora u privatnoj firmi. Vi ste napravili jedno krivično delo koje kaže – odgovorno lice koje iskorišćavanjem svog položaja nekom drugom nanese imovinsku štetu, ukoliko time nisu ostvarena obeležja nekog drugog krivičnog dela, izvršio je krivično delo. Dakle, svaki privrednik u ovoj zemlji, svaki direktor, svaki vlasnik privatne firme, ukoliko nije učinio nijedno drugo krivično delo iz privrede, biće odgovoran što je učinio krivično delo jer je nekom drugom naneo štetu. Ponovo negativno definišite nešto što se ne može negativno definisati. Ovde se ne zna od čega se to direktor neke firme brani i ovo krivično delo, ovako formulisano, isključivo služi da Srpska napredna stranka preti svakom privredniku u ovoj zemlji da može da završi na optuženičkoj klupi, da može da ode u pritvor i da može da bude diskreditovan u društvenom životu ove zemlje. Dakle, ovo je krivično delo koje se ne zna na šta se odnosi. Vi u obrazloženju zašto odbijate amandman kažete – neophodno je da ono postoji. Nije neophodno da postoji, nema ni u jednoj zemlji EU ovakvog krivičnog dela i Izveštaj Evropske komisije, koji ste verovatno pročitali, ukazuje na to da treba ukinuti ovo krivično delo. Puna su vam usta Evrope, imate Izveštaj Evropske komisije koji kaže – ukinute ovo krivično delo, a vi to nećete. To su ostaci iz komunizma, to je bilo u krivičnom delu zloupotreba službenog položaja, a takođe smo kazali da bi i to trebalo ukinuti. Međutim, vi prosto ne želite da uvedete u ovu zemlju pravnu državu i vladavinu prava. Nema vladavine prava ako svako može da odgovara za nešto što se učini izvršnoj vlasti ili javnom tužiocu da je učinio neko krivično delo, a ne znamo koje. Šta je on to uradio? Jel on to primio mito? Jel on to dao mito? Šta je to? Znači, nema toga. Nemojte više da ucenjujete građane ove zemlje time što sebi zakonski omogućavate da ljude držite ucenjene svakodnevno. Koliko ste podneli, koliko je optužnica bilo u „Rezaču“? Nema ni jedne. Toliki ljudi su pohapšeni, toliki su završili u pritvoru, baš za ovakva krivična dela i onda nema optužnice. Zato što to i ne može da se dokaže. Dakle, imali ste priliku da hrabro iskoračite, da napravite neku promenu. Vi tu promenu nemate ni volje političke, ni hrabrosti da uradite.
Reč ima ministar.
Zaista bih volela da mi je neko drugi skrenuo pažnju zašto nije izvršena dekriminalizacija ovog krivičnog dela. Ali, ja ću vas podsetiti šta ste 2009. godine vi uradili i upravo sada otklanjamo i trpimo posledice svega onoga što je uneto u Krivični zakonik 2009. godine. Da bih bila precizna i jasna, do 2009. godine postojao je član 359. Zakona, zloupotreba službenog položaja, koji je glasio: „Službena lica koja iskorišćavanjem svog službenog položaja i ovlašćenja, prekoračenjem granica svog službenog ovlašćenja ili nevršenjem svoje službene dužnosti pribavi sebi ili drugom kakvu korist, drugom nanese kakvu štetu ili teže povredi prava drugog, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina.“ Gle čuda, onaj ko mi sad prigovara 2009. godine menja član 359, koji glasi: „službeno ili odgovorno lice“. Znači, pojam odgovornog lica ste vi uveli 2009. godine u odredbe Krivičnog zakonika, gde je nastala inflacija krivičnih postupaka upravo zbog zloupotrebe službenog položaja. Tačno je da je Evropska komisija i tada ocenila ovo kao jedno od najnegativnijih odredbi koja se nalazi u Krivičnom zakoniku, ali mi smo pokušali, pre svega izmenama i dopunama 2012. godine, da izvučemo odgovorno lice u posebno krivično delo, upravo imajući u vidu broj krivičnih postupaka koji su se vodili. Moramo voditi računa o tome da bi obustavom krivičnog postupka ova država plaćala i te kako velike naknade štete, koje ionako plaća zbog neosnovanog lišavanja slobode, zbog vođenja krivičnih postupaka, tako da smo suzili kriminalnu zonu, izvukli posebno krivično delo i predviđena je bila i manja kazna zatvora nego što ste vi to učinili članom 359. Sada smo pokušali da preciziramo i ukažemo da ovo krivično delo je supsidijarnog karaktera uvođenjem novih krivičnih dela u okviru privredne delatnosti davajući mogućnost sudskoj praksi da upravo ono što predstavlja cilj ovog zakona, a to je upravo da se štiti privredna delatnost, odgovorna lica kažnjavaju, odnosno da primenjuju odredbe novih krivičnih dela, a da zloupotreba položaja odgovornog lica ima samo supsidijarni karakter.
Vreme ministre. Vladimir Orlić je tražio repliku na vaše izlaganje, pa onda vi ministru.
Hvala, gospođo predsednice. Na suštinu koja je upravo izneta od strane gospođe ministra, ja nemam apsolutno šta da dodam. Dakle, što se tiče nauke ovde je priča više nego jasna. Što se tiče ove prakse koje smo se dotakli i mogućih posledica, baš zbog toga što je pominjana SNS, i sad onako upadljivo, žustro, ali ne samo sada više puta danas od strane predlagača, ja ću da dam sebi luft da se osvrnem baš na ovo što smo rekli po pitanju te prakse i mogućih posledica. To je, dame i gospodo upravo suština ovog predloga. To i ništa drugo, da se nešto izbaci da bi onda neki procesi stali, da bi se nekome plaćala neka odšteta. Ako neko ne zna precizno o čemu je reč, upravo po pitanju zloupotrebe položaja odgovornog lica, gonjeni su najveći, najdrskiji, najbezobzirniji tajkuni u ovoj zemlji. Ovo je naručeni amandman i to je jedino što je bilo hrabro ovde. Ali, naš odgovor je, nema od toga ništa. Hvala lepo.
Replika ministru.
Ministarka, uveli ste nova krivična dela u privredi. Pokrili ste sve moguće situacije u privredi. Sve moguće situacije koje se odnose na tajkune, koje kolega pominje. Šta je to što vas sprečava da ispunite zahtev Evropske komisije u procesu pridruživanja i u procesu zatvaranja, ili pregovaranja, vezano za poglavlje 23? Kako mislite da se zatvori to poglavlje i da mi uđemo u EU ako vi ovo ne uradite što vam Evropska komisija direktno u izveštaju piše da treba da se uradi? To je jedno. Druga stvar, znači, imate sva moguća krivična dela u privredi, sada je momenat kada možete da ukinete ovo krivično delo. Nije moglo da bude ukinuto ranije dok nisu bila predviđena sva krivična dela u privredi koja su sada predviđena. Dakle, šta vas sada sprečava da ga ukinete? Koga vi to po ovom delu, a nije uradio ništa što može drugo da se dokaže, morate da gonite. Pa, nije isto. Nije isto kao što je ni kada je bila zloupotreba službenog položaja. Vi kažete – onaj ko nije učinio ni jedno drugo predviđeno krivično delo može biti gonjen za ovo krivično delo. A, ja vas pitam za šta? I, zašto ne ukinete zloupotrebu službenog položaja? Na šta liče ta krivična dela? Ne znam da li shvatate da tu ljudi ne znaju od čega treba da se brane. Dakle, ovde u privredi imate direktora firme koji je naneo finansijsku štetu nekoj drugoj firmi. LJudi, to je poslovanje, da li je ovaj zaključio dobro ugovor, nije zaključio dobro ugovor, ako ovaj trpi štetu, vi ovog možete da gonite za krivično delo. Zašto? Zato što je bio pametniji pa je bolje zaključio ugovor o tome njihovom međusobnom odnosu. Dakle, ovo krivično delo služi isključivo za ucenjivanje svih privrednika u ovoj zemlji od strane SNS.
Hvala. Vladimir Orlić, replika, pa ćete vi po amandmanu.
Slobodno knjižite i po amandmanu, jer apsolutno novo ništa čuli nismo. Dakle, moja preporuka i ministru i ostalima, nema potrebe da idemo dalje u raspravu. Ovo shvatite kao prosto potrebu predlagača da odradi ono što je bilo naručeno, a zaključak ostaje isti. Da se zadrži amandman, da se ne prihvati. Hvala.
Po amandmanu je bilo, znači. Nije bila replika. Đorđe Komlenski, po amandmanu.
Ja ću vrlo kratko. Ovo je samo pokazatelj da ministarstvo ne radi ni po čijoj direktivi i nalogu. Ovaj amandman je apsolutno jasno da ne treba prihvatiti, ovo bi dovelo do obustave postupaka, ne izmišljenih krivičnih dela, nego upravo onih krivičnih dela za koje postoje dokazi. Prema tome, ne može se dozvoliti da zbog prekvalifikacije, ili brisanja ovog krivičnog dela neko bude na indirektan način aboliran od krivičnih dela koje je činio u prethodnom periodu.
Hvala. Na član 27. amandman sa ispravkom podnela je poslanica dr Ana Stevanović. Ana Stevanović. Izvolite.
Hvala vam. Moj amandman se odnosi na dve intervencije. Prvo, predlažem da se krivično delo zloupotrebe položaja odgovornog lica ukine, odnosno dekriminalizuje. U situaciji kada društvene svojine više nema, potpuno je neprihvatljivo da u našem pozitivnom pravu i dalje egzistira i dalje ovo delo. Na ovaj način, inkrimisana radna dela je u potpunoj suprotnosti sa načelima slobodnog i otvorenog tržišta. Odgovorno lice zbog pogrešne procene kažnjava tržište ili vlasnik kapitala tužbom za naknadu štete, ali to lice nije i ne može biti krivično odgovorno. Mi smo gotovo jedina država u svetu koja krivično pravno sankcioniše pogrešne odluke. Zakonodavac u obrazloženju navodi da je razlog za donošenje zakona usaglašavanje sa određenim standardima koji su postavljeni od strane EU, čiji Republika Srbija želi da postane član. Zanima me kako opravdati hitan postupak zbog usaglašavanja sa propisima EU, a odbija se jedna od osnovnih instrumenata evropskog prava. Inače, cenim mišljenje Ministarstva ali zamolila bih gospođu ministarku da nam pruži tri konkretna primera ovog krivičnog dela kako bismo i mi shvatili da je apsolutno neophodno da se ono zadrži, a u cilju zaštite privrednog poslovanja. U kojoj konkretnoj situaciji će se primenjivati ovo delo pa ćemo uvideti neophodnost postojanja ovog krivičnog dela, jer to nije dato u obrazloženju mog odbijenog amandmana. Moja druga zamerka je ta što predlagač nije uneo element namene kod krivičnog dela restriktivnog sporazuma. Ne može svaki restriktivni sporazum da bude oblik krivičnog dela, već samo onaj kome su učesnici pristupili sa namerom za protiv zakonitim delovanjem. Zato predlažem da se krivično delo zloupotrebe položaja odgovornog lica briše, a kod restriktivnog sporazuma unese namera, kao što je to učinjeno kod ostalih dela protiv privredne. Hvala vam.
Hvala koleginice Stevanović. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Gospodine predsedavajući ima jedna rečenica svega. Isti naručilac, ista priča, pa isti i zaključak, da se ne prihvati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, po amandmanu.
Zahvaljujem. Predlažem da se amandman odbije i zaista ne prihvatljivo obrazloženje, povezivati bilo na koji način pojam društvene svojine sa postojanjem zloupotrebe službenog položaja u ovom trenutku, jer to jednostavno uopšte nikada nije bio kvalifikatorni momenat kada se radi o ovom krivičnom delu. Još jedna stvar, obmanjivati građane Srbije da postoji kodifikovano pravo EU i pozivati se, jednostavno nije istina. Evropska unija se sastoji od 27 različitih zakonodavstava. Prema tome, različite načine su slična ili ovakva krivična dela u pojedinim zakonodavstvima definisana. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega Komlenski. Reč ima Ana Stevanović. Izvolite.
Zahvaljujem se kolegama, ali bih ponovo zamolila ministarku samo da nam da tri situacije u kojima možemo da vidimo opravdanje za i dalje postojanje ovog krivičnog dela. Tako da bih samo zamolila gospođu ministarku da nam pruži konkretan odgovor, znači, opis tri situacije u kojoj ovo delo ima svoje opravdanje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Samo ću se nadovezati, imajući u vidu da su otprilike ovih nekoliko amandmana koji predstavljaju korpus amandmana, a odnose se na krivično delo zloupotrebe odgovornog lica, bez utemeljenja samo iz jednog jedinog razloga. Voleo bih kada bi predlagači ovih amandmana dali objašnjenje ko će da nadoknadi štetu i iz kojih sredstava će se nadoknaditi šteta svima onima koji su do sada bili obuhvaćeni ovim krivičnim delom, a sada bi bili van domašaja krivične odgovornosti. Znači, samo jedno pitanje, ništa više, za sve predlagače, ko je taj i iz kojih sredstava će se naplatiti šteta od svih onih koji to pravo u svakom slučaju će imati, u slučaju ne daj bože, da dođe stvarno do dekriminalizacije ovog krivičnog dela i koja će to suma da bude. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Da odgovorim kolegi Neđi Jovanoviću, pošto je bilo pitanje upućeno meni. Sada ima deset novih krivičnih dela iz oblasti privrede. Prema tome, ti postupci koji su u toku, ako se mogu podvesti pod ta krivična dela, odnosno ako ima za šta ljudi da se gone, oni će se goniti i dalje.
Kolega Konstantinoviću, izvinite. Mi smo na sasvim drugom amandmanu, ali završite.
Postavio je kolega pitanje na ovu temu, tako da, moći će da se gone za ta druga krivična dela i nema nikakve štete, a ne može da bude obrazloženje da mi nešto nećemo da ukinemo zato što će možda neka šteta nekom da se nadoknadi. Ako treba da se nadoknadi, onda će država tu štetu i da nadoknadi, što je gonila ljude za besmislene stvari.
Zahvaljujem. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. (Neđo Jovanović, s mesta: Ja sam se pre javio.) Ne, nisam vas imao. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Ja, nažalost, nisam dobio adekvatan odgovor. Moj uvaženi kolega Nenad Konstantinović i te kako dobro zna šta znači retroaktivno…
Kolega Jovanoviću, pa nemojte molim vas, sad smo na potpuno drugom amandmanu.
Nismo.
Jesmo. Ako mogu da vas zamolim, biće prilike narednog puta, ali da ne razgovaramo o amandmanu koji smo…
Nećemo razgovarati o tome, razgovaraćemo na sledeći način. I dalje stoji opasnost…
Hoćete li, izvinjavam se, po amandmanu 27. koji su podneli narodni…
To je isto predsedavajući, u 27. se traži ono što su tražili i prethodnici. Vi niste pravnik, pa očigledno niste razumeli šta je suština, ali ću vam reći otprilike šta je ono što smatram da je…
Ja ne bih samo da imamo replike na amandman koji je prošao, dakle, pre dva amandmana smo to imali. Izvolite, završite.
Ni ovim amandmanom se ne otklanja ona opasnost na koju sam ja ukazao. Dekriminalizacijom krivičnog dela zloupotrebe odgovornog lica bi stvorili opasnost od postojanja mogućnosti naknade štete, nematerijalne štete. Ne bi mogli ti činioci ili ti okrivljeni da budu po nekom drugom krivičnom delu na koje se ukazuje ovde od predlagača, bez obzira koje krivično delo iz grupe krivičnih dela koja se sada normiraju, po predloženom zakonu, da se obuhvate bilo kojim optužnim aktom, bilo optužnim predlogom, bilo optužnicom, jer je ovo zakon koji se zna kada stupa na snagu i zna se od kada će se moći primenjivati na potencijalne učinioce krivičnih dela. Dakle, ne stoji da mogu biti obuhvaćeni novim krivičnim delima. Hvala.
Hvala na diskusiji. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Ovde je reč o tome da smo predložili da se naziv ovog krivičnog dela, koji je u zakonu dat kao pranje novca, izmeni u -legalizovanje novca stečenog kriminalom ili kriminalnom aktivnošću. Naime, ovaj naziv nije nov, bio je dat i u članu 231. prethodnog Krivičnog zakonika. Međutim, smatramo da pre svega nije prosto primereno da se jedan žargonski izraz koristi ovako u pravnom normiranju, a drugo, i radi upodobljavanja sa samim opisom bića krivičnog dela. Inače, u ovom članu koji je poprilično dugačak i opširan, nigde se ne pominje izraz pranje novca. Tako da, smatramo da bi primerenije bilo da i sam naziv krivičnog dela u zakonu bude drugačije formulisan. Hvala.
Hvala. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Velimir Stanojević i Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. U ovom članu se govori o uređajima i računarskim programima projektovanim ili prvenstveno u svrhe izvršenja nekog krivičnog dela, računarske šifre ili slične podatke putem kojih se može pristupiti računarskom sistemu kao celini ili nekom njegovom delu sa namerom da bude upotrebljen u izvršenju nekog krivičnog dela definisanih članovima 298. do 303. Mi predlažemo, a vi ste to usvojili, da se ukoliko se ti predmeti nađu kod nekoga, da će biti oduzeti. Mislimo da je dobro što ste prihvatili ovaj amandman. Neću se kao drugi narodni poslanici zahvaljivati Vladi na tome što je prihvatila amandman. Nama je posao da predlažemo amandmane, a vama je posao da prihvatate dobre amandmane koje predlažemo. Žao mi je što niste uzeli u razmatranje nekih drugih amandmana koje smo predložili, a zahvaljujući kojima bi Predlog zakona, zakon kada ga usvojimo, bio još bolji.
Zahvaljujem. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Goran Ćirić, Balša Božović, mr Aleksandra Jerkov, Goran Ješić, Dejan Nikolić, Veroljub Stevanović, Dušan Petrović i Tomislav Žigmanov. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Ovim članom se dodaje novi član 340a. Zapravo, dodati član menja se i glasi, kako mi predlažemo – ko prekrši zabranu utvrđenu izrečeneom merom bezbednosti, naš dodatak je – ili ne izvrši obaveze predviđene izrečenom merom, a zatim se nastavlja onako kako ste vi predložili, kazniće se novčanom kaznom ili zatvorom do šest meseci. Vi ste predvideli da se kazne zatvorom samo oni koji prekrše zabranu utvrđenu izrečenom merom bezbednosti, a mi predlažemo da se u tu grupu lica koja će biti kažnjavana u skladu sa ovim članom uvrste i oni koji ne izvrše obaveze predviđene izrečenom merom. Ne znamo zbog čega je to nešto što je vama neprihvatljivo. Iz obrazloženja koje ste dali i dalje to ne možemo da vidimo. Ali, mislimo da bi Predlog zakona bio kvalitetniji i obuhvatio bi veći broj situacija ukoliko biste ovaj amandman prihvatili.
Na član 40. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Milorad Mirčić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić, narodni poslanik Aleksandra Čabraja i narodni poslanik Milan Lapčević. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Radi se o krivičnom delu iz člana 387. Krivičnog zakonika Republike Srbije, koji se kolokvijalno zove – rasna i druga diskriminacija. Ako se pogleda prečišćeni tekst tog člana, posle ove intervencije koja se nudi izmenama ovog zakona, u stavu 1. štite se osnovna ljudska prava, u stavu 2. ravnopravnost ljudi, u stavu 3. zabranjuje rasna mržnja i rasna diskriminacija, nešto slično i u članu 4. Nov stav 6. koji bi bio, takođe nešto slično mržnji i diskriminaciji. A, ovo što se ubacuje u stavu 5, to se odnosi na odobravanje ili negiranje postojanja genocida, i da ne citiram dalje. Sad se postavlja pitanje – kakve veze ovo što vi ubacujete kroz izmene i dopune ovog člana ima sa bilo kojim stavom iz postojećeg člana? Tu pravite svojevrsnu papazjaniju, koja je poprilično i karakteristična. Ali, ono što je najvažnije za kompletan ovaj zakon, znate, kada se donosi Krivični zakonik ili kada se menja Krivični zakonik, po pravilu je sužen prostor za amandmansko delovanje. Zašto? Ako bi se intervenisalo, pogotovo u onom delu posebnog dela Krivičnog zakonika gde se definišu na neki način krivična dela, onda je gotovo neumesno mešati se u posao autora, jer autor je morao da reši pitanje poštovanja načela legaliteta, da vodi računa o protivpravnosti, o elementima bića krivičnog dela, o društvenoj opasnosti, o stepenu društvene opasnosti, o svim drugim elementima. I ako bi se amandmanom uticalo na to, onda kada predlagač prihvati amandman očigledno da je on pogrešio u nekom od vrlo važnih elemenata bića krivičnog dela. Nažalost, imali smo prilike da slušamo i te stvari. Ovde ne postoji nijedan osnov da se ugrađuje novi stav 5. ovog člana, ni pravno-tehnički, ni pravno-logički. Ne postoji međunarodna obaveza da se to uradi i ne zna se uopšte šta želi da se postigne ovim novim stavom 5. Da postoji veliki problem, dokaz je i to što je sam predlagač tako koncipirao ovaj stav da u drugom delu ovog stava unosi kvalifikacione i druge elemente koji treba da pomognu da se utvrdi da li uopšte postoji mogućnost da postoji ovakvo krivično delo. Očigledno je da ste ovo skarabudžili da bi dokazali da ste na putu ka EU, da ispunjavate sve moguće uslove koji su propisani, ali znajte ovo je neprimenjivo, ne treba da stoji ovo u ovom zakonu. Mnogo je bolje da ste doneli u ovim izmenama jedan novi član kojim kažnjavate svakoga ko promoviše da je negde bilo genocida, a genocida nije bilo. Pogledajte sa onima sa kojima razgovarate u Briselu. Još se niste ni digli sa stolice, oni izlaze i kažu – ova runda je dobro završena, ali EU treba da osudi genocid koji je Srbija uradila na teritoriji Kosova i Metohije. Pa, pogledajte ovaj nevladin sektor ovde koji se finansira iz inostranstva, koji olako daje kvalifikacije, te da su Srbi sa ove strane Drine, sa one strane Drine, genocidni narod, da su genocidom postigli nešto, napravili neke svoje teritorije, neke svoje države. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman. Zakon samo može da dobije na kvalitetu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Teško je poverovati da postoji spremnost u Narodnoj skupštini Republike Srbije da se prihvati predlog Vlade Aleksandra Vučića, gde se preti kaznom zatvora do pet godina svakome ko negira postojanje genocida. Ne bih trošila vreme da čitam šta sve piše u ovom delu člana 387, koji mi inače predlažemo da se briše, odnosno predlažemo da se ni po koju cenu ne prihvati. Zato što je očigledna namera da se zapravo kažnjava svako onaj ko negira, recimo, postojanje genocida u Srebrenici gde genocida nije bilo. Nemojte da vrtite glavom, gospođo ministar, zato što je to više nego jasno. Kada smo mi u načelnoj raspravi stavljali primedbe i osnovna primedba nam je bila upravo ovo i govorili smo i o odlukama Haškog tribunala i o nevino osuđenim Srbima u Haškom tribunalu, vi ste tada rekli da ne razumete zbog čega se mi čudimo kad je ovaj tekst upravo i vama izdiktiran u Komisiji EU. E, tome se čudimo, i to je ono što je zastrašujuće da ste vi zarad puta u EU spremni na najgnusnije stvari u odnosu na svoj narod. Doneli ste mnogo loših zakona. Predložili ste mnogo loših zakona, ali nema gore odredbe od ove kojom želite da kaznite svakog u Srbiji ko kaže da u Srebrenici nije bilo genocida, ali džabe vam zakon. Postoje ljudi koji u to veruju i postoje ljudi koji su spremni i po cenu kazne zatvora i po cenu haške kazne, da kažu ono što jeste istina da u Srebrenici nije bilo genocida. Nema te kazne, ni novčane, ni zatvorske kojom ćete zaustaviti rodoljube i patriote u Srbiji da to tvrde. Dovodite zaista u ozbiljnu opasnost, proizvodite veštačke probleme samo da biste udovoljili, sami kažete, ovo je kažete – usklađivanje sa Okvirnom odlukom Saveta EU, sa okvirnom odlukom. Šta me briga i da je obavezujuće i da je okvirna i da je kakva god odluka, ne može ovo biti odredba u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Gospođo ministar, gospodo narodni poslanici, nemojte da glasate za ovako nešto, nemojte da učestvujete u kampanji protiv srpskog naroda koji se vodi od strane naših neprijatelja, od strane nevladinih organizacija, od strane neprijatelja spolja koji pokušavaju da nametnu tezu da su Srbi genocidan narod. Nismo. Mi smo slobodarski narod i uvek ćemo tvrditi da u Srebrenici nije bilo genocida, a vi, izvolite, čim objavite u „Službenom glasniku“, dođite hapsite nas, mi smo i na to spremni. Hvala.
Reč ima ministar Nela Kuburović.
Zahvaljujem. Ja ću još jednom da pokušam da pojasnim odredbu ovoga člana, iako neki pokušavaju da iskrenu moje reči, a naročito da citiraju nešto što nisam rekla, a pogotovo da je izdiktirano od strane Evropske komisije. Još jednom ću ukazati na Okvirnu odluku Saveta EU od 28. novembra 2008. godine, a između ostalog i Akcioni plan za Poglavlje 23 predviđa obavezu da se naše krivično zakonodavstvo uskladi sa ovom odlukom. U ovoj odluci je navedeno, upravo se odnosi na krivična dela koja su povezana sa rasizmom i ksenofobijom, a i radi javnosti, prosto da budemo jasni, da li se odnosi na odluke Haškog tribunala ili ne. Samom odlukom je predviđeno da svaka država članica preduzima neophodne mere kako bi obezbedila da je umišljeno izvršenje sledećih dela kažnjivo, i to: javno odobrenje, negiranje ili grubo omalovažavanje zločina genocida, zločina protiv čovečnosti i ratnih zločina definisanih u čl. 6, 7. i 8. Statuta Međunarodnog krivičnog suda koji su usmereni protiv grupe lica ili člana takve grupe određenih na osnovu rase, boje kože, veroispovesti, porekla ili nacionalne ili etničke pripadnosti kada je takvo delo izvršeno na način koji može da podstakne nasilje ili mržnju protiv takve grupe ili nekog njenog člana. Takođe, u istoj odluci se navodi da svaka država članica može da prizna da postoji krivično delo, ukoliko je ono potvrđeno pravosnažnom odlukom Nacionalnog suda ili Međunarodnog krivičnog suda. Ovde je reč isključivo o Međunarodnom krivičnom sudu, kao stalnom telu, koji je osnovan Rimskim statutom 2002. godine i upravo krivično delo genocid, zločin protiv čovečnosti i ratni zločini definisani su u okviru tog Statuta, a ne pominje se nigde privremeni sud, niti Haški tribunal koji je počeo sa radom mnogo ranije, još 1993. godine, tako da se upravo ova odredba ne odnosi na odluke privremenih sudova.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Zahvaljujem. Da je ovaj član 40. veoma sporan, naročito stav 5, mislim da pokazuje i činjenica da je o njemu bilo veoma mnogo diskusije u uvodnom izlaganju, kao i danas. Ja ću se nadovezati na ovo o čemu su već govorile kolege i ministarka, ali bih želela da kažem nešto drugo. Nije samo ovde pitanje kod ovoga člana i ovog stava 5. o kome govorimo da li je bio genocid u Srebrenici ili nije, da li pričamo o Haškom tribunalu ili ne pričamo. Ovde je problem u tome što ovaj član, odnosno stav 5. krši odredbe Ustava, odnosno član 43. Ustava Srbije i član 46. kojim se jamči sloboda mišljenja i izražavanja. Takođe, član 20. Ustava Republike Srbije koji kaže da se jednom dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava ne može smanjivati. Naime, zabranjuje se izražavanje slobodnog mišljenje o nekoj presudi. Bez obzira na ovo obrazloženje, vi ne možete bilo koju presudu, bilo kog suda staviti iznad Ustava Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Ministre, replika.
Ja bih volela samo da popis krivičnog dela čitamo do kraja i da postoji objektivna okolnost koja je ovde neophodna, a to je da nije samo ko javno odobrava negira postojanje genocida, već treba da postoji još dodatna okolnost da time dovodi do nasilja ili izazivanja mržnje. Svakako i odluka koju sam vam pomenula, upravo ukazuje da ne može postojati krivično delo, ukoliko se time krši sloboda izražavanja, ali je bitna i objektivna okolnost koju treba da ispuni negiranje, odnosno odobravanje postojanja genocida, a to je upravo da postoji nasilje ili izazivanje mržnje.
Hvala. Da, da, sada ćemo još jedan krug, samo da vidimo prvo ovi koji se prvi put javljaju. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo. Što se tiče pravne suštine do ove poslednje zapete, precizno, još jednom hvala ministarki na tome, ovome nema šta da se doda. Zbog javnosti koja prati, pošto su se čule različite ocene, koje su išle u istom smeru, pa sa jedne strane da to je principijelno pitanje, tiče se slobode mišljenja, čuli smo šta treba da podrazumeva. Dakle, moguću štetnu posledicu, posledicu koja se tiče rezultata, u smislu nasilja, izazivanja mržnje prema ljudima itd. Dakle, to nije pravo na mišljenje, to je pitanje ove posledice. Druga stvar, rečeno je, nije ovo samo pitanje Srebrenice, kao što je od nekih predstavljeno, kao suštinski samo isključivo pitanje Srebrenice. Da se razumemo i budemo precizni do kraja, nije ovo uopšte, ni najmanje pitanje Srebrenice. Ovo sa tim nikakve veze nema. Ja bih razumeo da se neko iskreno zabrinuo, zato što ne zna. Ali, nemoguće je da je neko živeo u Srbiji od prošle nedelje, kada je počela ova sednica, do danas i da nije već čuo sva moguća mišljenja i sva moguća obrazloženja na ovu temu. Dakle, ne može niko da ne zna da ovo nema nikakve veze sa tim. Može samo da se pravi da ne zna da bi od toga pravio malo političke priče, malo zvučnih tonova za sebe i politiku koju predstavlja. To nije ozbiljno, ali to nije nešto što treba da se govori, bilo kome ko predstavlja poslaničku većinu u ovoj Skupštini. Mi, a ne neko drugi smo štitili i štitićemo obraz ovog naroda i daćemo sve od sebe, pa bićemo uspešni koliko smo i bili da izbegnemo svaku štetnu posledicu u tom smislu. Mi, a ne neko drugi smo sa našim prijateljima iz sveta uspevali da sprečimo i stavljanje stigme, poput one o genocidnom narodu nad Srbima. Mi smo to uspevali, mi o tome vodili računa baš, kao što u svakom mogućem smislu o ovom narodu i ovoj zemlji mi vodimo računa i u tom smislu nema potrebe bilo ko, bilo šta da brine. Naši ljudi to razumeju, između ostalog zato nas i jeste i ove godine u ovoj sali više od pola. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Pa, očigledno da me na početku niste razumeli, ja sam dao uvodnu osnovu i objasnio gde je greška, ali, džabe to pričam. Morate da shvatite jednu stvar i kada pričate o istambulskoj konvenciji i kada pričate o nekim dokumentima koji dolaze iz EU. Morate da znate da evropsko pravo ne postoji. Pravo EU postoji, poprilično je selektivno. Morate da shvatite kvalitet onih ljudi koji pišu ta dokumenta i propisuju te norme, je ispod nivoa ljudi koji taj posao rade u Srbiji. Oni su puki izvršioci nekih interesa. I na kraju, da vam samo skrenem pažnju, Međunarodni krivični sud koji je osnovan Rimskim statutom, nije priznat od strane SAD, nikada nisu dostavili dokumente o tome da je taj statut ratifikovan u Americi. Bil Klinton to nije hteo da dostavi. A valjda čitate novine, afričke države izlaze iz tog suda, Amerika nije član, Ruska federacija izlazi iz tog suda, svi izlaze. Opasnost Stalnog međunarodnog suda je u tome što pored i te kako kvalitetnog statuta i pravila postupka i dokaza imaju lošu praksu Haškog tribunala i Suda za Ruandu. Od toga svi beže. Nemojte da se pozivate na propise EU i uslove EU kao na dogmu. To je naš problem kod ova četiri zakona, što smatrate da sve što dolazi iz Brisela može da se jede. Nije to dobro. Pogledajte malo u EU, ko se slepo drži njihovih propisa i standarda? Francuzi 5%, Nemci 2%. Šta traže od vas 120%, nemojte to da radite. Pokazali su se i imamo iskustva da su skloni opasnim greškama i ne smemo da dozvolimo da više bude žrtve.
Aleksandra Čabraja.
Zahvaljujem. Osvrnula bih se ono što je rekla ministarka i što je govorio kolega Orlić. Dakle, ovde nije problem rasna i druga diskriminacija, ovde nije problem o raspirivanju mržnje, jer mi imamo već članove Krivičnog zakonika i članove Ustava koji brane ovo, odnosno koji se odnose na ova krivična dela. Ovde je reč o tome da ovaj član zakona krši Ustav Srbije. U obrazloženju je navedeno samo to da on predstavlja usklađivanje sa okvirnom odlukom Saveta EU itd. Ne možemo ne kritički prihvatati bilo koju odluku, odnosno moramo je prilagoditi tako da ona kao što sam već govorila u nekim drugim situacijama, da ona bude povoljna po nas, da nama donese nešto dobro, a ne da se samo prepisuje bez ikakvog kritičkog stava. Hvala.
Izvolite, Vladimir Orlić.
Hvala. Još jedan i poslednji krug. Dakle, što se tiče prava na slobodu mišljenja, nije ugroženo. Svako ima pravo na stav. Samo nek bude iznad, tako da ne dovodi do nasilja i ne izaziva mržnju i sve je apsolutno u redu, kakav god bio taj stav, koliko god kritički, samo nek nema ove posledice i sve je u redu. Što se tiče primedbi da smo previše evropski i nekritički, pa znate kako, napravite neku srednju vrednost između tog stava i onog koji smo čuli od poslušnika krupnog kapitala malopre, da nismo dovoljno evropski. Zaključite da smo negde taman otprilike izbalansirani koliko je dovoljno da apsolutna većina ljudi u ovoj zemlji smatra da je to ispravno i mi smo zadovoljni. Hvala.
Hvala. Izvolite, Aleksandra Čabraja.
Hvala. Uopšte ne mislim da većina ljudi u ovoj zemlji smatra da je ovo ispravno. Zaista, još jednom ću vam odgovoriti, nije reč o raspirivanju mržnje, Ustav već to reguliše, i Ustav i Krivični zakonik. Reč je o tome da je u Srbiji zajamčena sloboda misli i izražavanja misli, slobodnog izražavanja, a da se ona krši ovom članom. Hvala.
Reč ima Srbislav Filipović.
Hvala. Dame i gospodo, narodni poslanici, kada govorimo o slobodi mišljenja i o tome šta većina građana u Srbiji misli, moram da kažem da me čudi da neki imaju pamćenje koje je toliko kratko. Na izborima su građani rekli šta misle. Na slobodnim demokratskim izborima su građani rekli da …
Poslaniče, molim vas o amandmanu. To je jasno.
Apsolutno je ono šta građani misle i šta većina misli u ovoj zemlji, to je jasno. Mislim da na to ne treba da gubimo vreme dalje.
Hvala. Na član 40. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Dveri. Želite reč? Boško Obradović.
Ja sam duboko uveren gospođo predsedavajuća da su građani Srbije na izborima rekli – da mi hoćemo da budemo genocidni narod. Zato glasamo za SNS … [[Isključen mikrofon.]]
Poslaniče, to ne mogu da dozvolim. To su uvrede i po srpski narod i po poslanike za koje su glasali. (Boško Obradović, s mesta: Hajmo ispočetka.) Da počnemo ispočetka? Hajde.
Što bi rekli pesma „Počnimo ljubav ispočetka“ Dakle, gospođo predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici, brisanje ovog člana Krivičnog zakonika je krajnje neophodno iz najmanje dva veoma važna razloga. Prvi je što je ovo po ko zna koji put naše klečanje pred EU, naše dodvoravanje EU, naše slugeranstvo EU, naše bedno prilagođavanje nametnutim propisima iz EU, čega se uostalom Vlada Republike Srbije nikada nije stidela. Ona je pod Aleksandrom Vučićem najevrofanatičnija Vlada Republike Srbije od 5. oktobra 2000. godine do dana. Tu žuti ne mogu, što bi rekao naš narod, ni da pri smrde. Ovako kaže Vlada Republike Srbije o odbijanju ovog amandmana– amandman se ne prihvata, jer predložena dopuna Krivičnog dela, tra-la-la, tra-la-la, prestavlja usklađivanje sa okvirnom odlukom Saveta EU, što je predviđeno kao obaveza Republike Srbije u procesu pridruživanja EU, u skladu sa Akcionim planom za pregovaračko Poglavlje 23. tačka. Znači, ovo je vaša obaveza. Vi ste se na ovo obavezali. Vas ne interesuje nacionalni i državni interes Srbije. Vas interesuje da vi ispunjavate naloge iz Brisela, a šta je ovde suština, možete vi da unosite finese, nije, jeste, dal je Srebrenica, dal je ovo, dal je ono, vi uvodite pojam negiranja genocida u krivično zakonodavstvo Srbije, a onda ćete taj prostor da proširite i da kažnjavate svakoga ko negira bilo šta tog tipa, pa tako i Srebrenicu. Dakle, vi uvodite nešto što je nepotrebno srpskom krivičnom zakonodavstvu što je potpuno antiustavno, što ugrožava slobodu misli izražavanja i što na svaki drugi način jednostavno uvodi jedno krivično delo koje će biti predmet manipulacije i mi smo protiv toga kao što smo protiv ulaska Srbije u EU, i zato tražimo da se ovaj član izbriše.
Reč ima ministarka.
Zahvaljujem. Ja bih samo da budemo precizni. Ovim se ne uvodi krivično delo - genocida. Genocid kao krivično delo postoji od ranije u našem Krivičnom zakoniku. Rekli ste da uvodimo krivično delo genocida. Tako da genocid nije sad uveden, već postoji kao krivično delo od ranije u okviru krivičnih dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom.
Reč ima Vladimir Orlić.
Hvala još jednom. Moj komentar malopre na sličnu temu, istu temu, onima za koje sam mislio da su iole stvarno zainteresovani za nju , zvučao je, kako je zvučao. Sad slušamo iste stvari samo mnogo lošije upakovane. Mislim da jedino što je bilo ispravno to je onaj deo koji je predlagač amandmana pročitao sa ovog papira i koji se tiče Akcionog plana. To je bilo dobro. sve ostalo, što će reći, sve ono što je i kazao sam, da Bog sačuva. Mislim da ipak ne treba da odgovorimo očiglednoj želji da se mi sad ovde bavimo nekom krupnom raspravom iz jednog jedinog razloga. Predlagača amandmana ovo što je rekao, a i ova tema i bilo šta u vezi sa njom, iskreno nas ne zanima uopšte. NJega to apsolutno ne zanima, ako ćemo iskreno. Ne može čovek koji je delio poslaničku listu sa onima koji su se izjašnjavali o genocidu o Srebrenici tzv. na način kako su se izjašnjavali, da danas tvrdi da je to nešto za njega jako osetljivo, nešto što ne može da prihvati. On je taj sistem vrednosti rogobatnih, nakaradnih vrednosti prihvatio i ništa mu nije smetalo. I stalo mu je i do tog pitanja, kao i do bilo čega vezanog za ovaj narod isto, što će reći koliko do lanjskog snega. Isto je tako lepo zdušno prihvatio i Franju Tuđmana i njegove aktivnosti prema Republici Srpskoj Krajini i danas je…
Poslaniče, idemo na amandman.
…tako je…i pošto mu ništa od toga stvarno nije važno, a što bi nama bilo važno da mi slušamo i da uopšte raspravljamo, a kamoli podržimo njegove predloge. Hvala lepo.
Prijavite se, ne mogu da vam dam reč. Nemate karticu. Pa, ne može onda povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. (Ivan Kostić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Ne mogu da vam dam reč. Nemate karticu. Pa, ne može onda povreda Poslovnika. (Ivan Kostić, s mesta: Kartica, tu je, tu je, molim vas reč.) Tražili ste reč. Niste bili prijavljeni, ni to ne može. Reč ima Boško Obradović. Izvolite.
Ovo je replika? Da li je tako gospođo predsedavajuća? Hvala. Dakle, teško je izmeriti razmere evrofanatizma SNS i razmere spremnosti da se žrtvuje srpski nacionalni državni interes zarad pogubnog puta Srbije u EU. Ono što je ovde važno i ovo je veliki dan za Narodnu skupštinu Republike Srbije što su se čuli glasovi evro-skeptične opozicije i što posle toliko vremena u Narodnoj skupštini Republike Srbije vi ne možete da pevate vašim jednoglasnim horom evrofanatizma. Građani Srbije itekako imaju priliku da čuju o nekoj drugačijoj misli od vas, oni koji smatraju da EU nije naš prioritet, da mi nemamo više nikakav interes da idemo u EU po svaku cenu i da nećemo, ponavljam nećemo da ispunjavamo nalog iz Brisela koje vi ispunjavate od kada su vas doveli na vlast čestitajući Tomislavu Nikoliću tri sata pre zatvaranja birališta pobedu u drugom krugu predsedničkih izbora. Vi, gospodo naprednjaci, imate obavezu prema Briselu. Ne samo da uvodite krivična dela – negiranje genocida. Imate vi brojne druge obaveze jer su vas oni doveli na vlast, pa sada mora da se plati to što su vas oni doveli na vlast. Dakle, to je ono što je vaš problem, što vi imate sada veoma veliku, da kažem, teškoću što se u Skupštini Srbije čuje neko ko kaže i misli drugačije od vas, ko kaže – čekajte pa taj evrofanatizam je prevaziđen u EU, pa EU više nije evrofanatična. Vi ste ostali poslednji evrofanatici u Evropi. Kao što smo nekada bili poslednji Jugosloveni i poslednji komunisti, mi Srbi danas ne shvatamo političke promene. Vi ste naprednjaci poslednji evrofanatici u Evropi.
Hvala. (Aleksandar Martinović i Vladimir Orlić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Dogovorite se ko će prvi. Samo, dogovaram se sa ministarkom. Nas dve hoćemo da radimo po amandmanima. Daćemo još malo replike, a onda prekidamo. Nećemo da budemo kulise ovde za raspravu nikome. Znači, daću još replike sada ako hoćete da završimo zakon. Ako nećete, iskreno neću da budem više kulisa. Ni ministar ni ja da sedimo ovde satima i slušamo nešto što nema veze sa temom. Izvolite. Povreda Poslovnika.
Član 107. gospođo Gojković. Sramota je da se u Narodnoj skupštini kaže da je SNS i poslanike SNS na vlast doveo bilo ko sem građana Srbije. Što se tiče prethodnog govornika, on toliko voli srpski narod i Srbiju da se pre neki dan slikao ovde sa jednim poslanikom Hrvatskog sabora, koji je između ostalog rekao i sledeće – tjekom „Oluje“ sa područja Krajine je nestalo 200 tisuća Srba…
Poslaniče, povreda Poslovnika.
… sa etničkim čišćenjem u režiji srpskog vodstva. Jedina sam osoba …
Poslaniče, povreda Poslovnika.
… da, da, jedina sam osoba iz Hrvatske koju Srbi zovu da o tome slobodno govori na njihovoj televiziji. Za one koji ne vjeruju da …
Poslaniče, povreda Poslovnika.
… pozvao Srbe na evakuaciju tj. napuštanje svojih domova.
Poslaniče, ne čujete se. Prvo, pokrili ste mikrofon papirima. Molim vas onda barem o mikrofon da mogu da pratim. Ne mogu ništa da pratim.
Samo da završim. Evo mikrofon. Dakle, gospodin koji je prethodno govorio i koji nam je držao lekcije o patriotizmu hvali se da je prijatelj sa čovekom koji kaže ovakve reči – za one koji ne vjeruju… (Poslanici DJB dobacuju.)
Ne mogu u povredama Poslovnika da vičemo – o temi.
Pričamo o povredi dostojanstva Narodne skupštine. Za one koji ne vjeruju da su srpske vođe pozvale Srbe na evakuaciju, tj. napuštanje svojih domova, što je dovelo do nestanka Srba sa područja Krajine, odnosno do etničkog čišćenja hrvatska vojska nije protjerala te ljude. Oni su samo pobjegli…
Poslaniče, ko je to rekao? Ne razumem ko je to rekao. Ozbiljno vam govorim. Ne razumem. Vi kažete član 107. povreda Poslovnika, povreda dostojanstva, ali ne znam ko je to rekao.ALEKSANDAR MARTINOVIĆ: Molim? Povreda dostojanstva. Ovo je rekao Ivan Pernar prijatelj Boška Obradovića. Dobro, ali ne možemo sada o tome.
Moramo o tome gospođo Gojković zato što ne mogu da dozvolim da padne ljaga na SNS da je nas doveo na vlast ne znam ni ja ko …
Apsolutno, samo molim vas tražite repliku. Nemojte zbog mene da tražite povredu Poslovnika. Sigurno ne odobravam govor Bošku Obradoviću.
Da li mogu po replici?
Morate da se javite. Ovo nije bila povreda Poslovnika. Vladimir Orlić se javio na repliku pa ste me potpuno zbunili, ali ne može povreda Poslovnika. Ja stvarno ne kršim Poslovnik ni u čemu. Sačekajte samo. Prvo ću da napravim pauzu. Ja sam se zarekla da ja petak još jedan ne mogu da preživim. Učiniću sve da me nema i pravim pauzu pet minuta jer ja stvarno ne mogu da dozvolim da se ovo pretvori ponovo u reprizu. Reprize su inače užasno dosadna stvar. [[Posle pauze]] Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Ne. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANJU ORGANIZOVANOG KRIMINALA, TERORIZMA I KORUPCIJE Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vjerica Radeta, Petar Jojić i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 4. Predloga zakona govori o državnim organima nadležnim za postupanje u predmetima krivičnih dela organizovanog kriminala i terorizma. Predlagač je ovde naveo za postupanje u predmetima krivičnih dela iz prethodnog člana koji su sve nadležni organi. Tu su tužilaštvo, organizovani kriminal, MUP, posebno odeljenje Višeg suda, Apelacionog suda i posebna pritvorska jedinica. Tu ste završili sve vezano za ove državne organe, a mi predlažemo da se u ovom članu doda stav 2, koji bi rekao da sudije i tužioci iz ovog stava postupaju u predmetima iz člana 3. ovog zakona, da moraju da poseduju sertifikat o završenoj obuci za suzbijanje organizovanog kriminala, terorizma i korupcije. Nama nije baš najjasnije kako je moguće da niste prihvatili ovaj amandman, kada smo govorili prethodno, odnosno o prvom zakonu, o nasilju u porodici. Tada ste pravili ne znam koliko tih grupa, organizacija sa posebnim obukama itd. Mi mislimo da tako nešto treba da se uradi i za ovih pet grupa koje će biti zadužene kao državni organi za krivična dela organizovanog kriminala i terorizma. Mislimo da, ako hoćete stvarno da ovaj posao bude urađen, a treba zaista stati i organizovanom kriminalu na put i treba stati naravno, hvala Bogu, kod nas nema terorizma u toj meri i nadamo se da ga neće ni biti, ali organizovanog kriminala ima i te kako i organizovanim kriminalom zaista treba da se bave ozbiljno obučeni ljudi, timovi ljudi. Kada je reč o organizovanom kriminalu, moram da pitam, redovno to radim, državnog tužioca Zagorku Dolovac zašto se u fiokama drže neke…
Potrošili ste vreme poslaničke grupe, hvala. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Nogo, Boško Obradović, dr Dragan Vesović, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić i Zoran Radojičić. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Zaista je velika istorijska stvar za Srbiju da SNS posle pet godina vlasti kreće da se bori protiv kriminala i korupcije, to je ovako jedan veliki događaj. Zaista svi mi koji smo danas ovde izražavamo svoju veliku radost što se jedno od najvažnijih predizbornih obećanja SNS možda nađe na dnevnom redu posle pet godina njihove vladavine. U petoj godini mandata, dakle, oni su rešili da donesu zakon o organizaciji nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, terorizma i korupcije i to je zaista veliki napredak, što znači da možda u narednih pet godina, negde tamo do desete godine vladavine donesu i zakon o ispitivanju porekla imovine svih političara i tajkuna od 1990. godine do danas, koji su takođe obećali, ako i nikako, da dođe na dnevni red. Naravno, mi podržavamo borbu protiv kriminala i korupcije i zato smo ovim amandmanom želeli dodatno da preciziramo uslove koje svako lice mora ispunjavati za izbor na funkciju tužioca, odnosno zamenika tužioca, te bi na taj način, mi se nadamo, mogle smanjiti mogućnosti zloupotrebe i partijskog izbora tužioca, kao i nepotizma, i svele na najmanju moguću meru. Dakle, negde postoji problem u borbi protiv kriminala i korupcije u Srbiji. Da li je to problem kod tužilaca, da li je to problem kod sudova, da li je to problem kod policije? Gde je problem? Kako je moguće da za pet godina vlasti SNS nemamo jednu pravosnažnu presudu gde bi na višegodišnjoj robi u zatvoru konačno završio neko ko je opljačkao Srbiju u prethodnih 26 godina? To je zaista neverovatno, pet godina nema jedne pravosnažne presude. Oni koji su nas opljačkali u prethodnih 26 godina još uvek su na slobodi, nisu završili u zatvoru i zato smatram da ne postoji borba protiv kriminala i korupcije od strane SNS, već da je to jedna velika medijska propaganda.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Pravo na repliku gospođo predsednice, pominjanje stranke i, kako beše ona interesantna teza, nakon pet godina borbe protiv organizovanog kriminala, terorizma i korupcije. Naravno, ovo sebi kao konstataciju može da dozvoli samo neko ko o predmetnoj oblasti ništa ne zna jer onaj ko bar nešto zna ne bi sebi dozvolio neprijatnost da se sramoti pred očima javnosti, između ostalog, i zato što je vrlo jednostavno. Dovoljno je doći možda jednom na nadležni skupštinski odbor kada se raspravlja upravo o rezultatima postignutim u ovim oblastima, pa da onaj koga baš zanima da nešto nauči sazna da rezultati u ovoj oblasti su iz kvartala u kvartal sve vreme koliko se SNS stara o ovoj zemlji i ovom narodu bolji. Tako postupa neko ko ozbiljno shvata posao narodnog poslanika. Onaj ko hoće samo da priča da bi se kasnije divio sam sebi u montiranom video klipu, on to radi kao čovek koji mi uporno daje po dva minuta besplatnog vremena, što je vrlo lepo i ljubazno s njegove strane i ja se svaki put vrlo rado odazovem prilici da mu u dva minuta objasnim koliko nešto ne znam. Pitanje ispitivanja porekla imovine dolazi na dnevni red. Bez ikakve brige, doći će jako brzo. Ali, nije loše setiti se one univerzalne mudrosti – vodi računa o tome šta želiš, možda ti se ispuni. Nešto mi se čini da će u onom trenutku kada mere u toj oblasti stupe na snagu, onaj koji ih tako glasno tobož priziva naglo ostati bez odgovarajućih finansijskih sredstava od strane onih koji ga finansiraju. Šta ćemo onda? Hoće li kritikovati svoju pamet, takvu kakva je, ili SNS? Hvala.
Izvolite.
Dakle, ja sam vrlo dobronamerno ukazao na izbegavanje koje već petu godinu za redom vrši SNS da se donese jedan od najvažnijih zakona koji uostalom stoji i u programskim aktima Srpskog pokreta Dveri od našeg ulaska u politiku pre više od pet godina, a to je Zakon o ispitivanju porekla imovine svih političara i tajkuna od 1990. godine do danas, sa pripadajućim oduzimanjem imovine stečene kriminalom, zloupotrebom službenog položaja i svi drugim vidovima korupcije na najvišem državnom nivou. Ne mogu da razumem da vi i dalje ovde imate hrabrosti da kažete – evo, samo što nije ušao u skupštinsku proceduru Zakon o ispitivanju porekla imovine, posle pet godina od vaše najave da ćete ga doneti. Dakle, to samo govori o onom političkom futurizmu koji je zapravo suština politike SNS – biće, samo što nije, evo, radimo na tome, još dve do dve i po najviše godine, samo što, evo, nije stiglo do boljeg života, do donošenja tog i tog zakona, do ovoga i onoga. Dakle, veoma smo precizno ukazali, bez tog zakona ne može doći do suštinskih pomaka ni u ovakvim zakonskim stvarima koje ovde donosite, a koje mi podržavamo iz ugla da je zaista potrebno stati konačno na trag tom ključnom pitanju zašto nema borbe protiv kriminala i korupcije, zašto nema pravosnažnih presuda, zašto nema robijaša koji su na višegodišnjim robijama zato što su opljačkali Srbiju u prethodnih 26 godina. Ne da ih nema, nego nema jedan jedini. Molim ministarku pravde da me demantuje, da mi kaže primer jednog robijaša u ovom trenutku u Srbiji koji leži na višegodišnjoj robiji u zatvoru na osnovu pravosnažne presude zato što je zbog mita i korupcije ili na bilo koji drugi način opljačkao i oštetio Srbiju u prethodnih 26 godina.
Hvala. Hajde vi da odgovorite, pa da završimo raspravu večeras. Mislim da su zreli uslovi da odmorimo.
Nema nikakvih problema, gospođo predsednice, kad već toliko žure da čuju određeno mišljenje, nije sporno da ga čuju, čuće ga svaki put, pitanje neke hrabrosti. Stvarno se izvinjavam što neko doživljava kao problem to što se nekoga ne plašimo. Iskreno, nemamo čega. Dakle, praznih reči i priče – nema toga, nema ovoga, nema onoga - pa nema možda taman onoliko koliko i nema tih novih rezultata, kada je reč o borbi protiv kriminala, kada bi onaj ko uporno insistira ovde na nekim potpuno promašenim temama i praznim pričama znao da nam kaže kako se kreće, npr, stopa kriminaliteta u ovoj zemlji, iz kvartala u kvartal, godinama unazad, pa da imamo o čemu da pričamo. Tvrdim, ne zna. Tvrdim – ne zna, jer slušam kako govori. Još jednom, taj luksuz može sebi da dozvoli samo neko ko je apsolutno neopterećen neznanjem. Može da se trudi da bude glasan, opet nemam ništa protiv, čak i u duhu opet jedne univerzalne mudrosti da što je ćup prazniji, to više zveči. Ali, ako bi nešto znao, npr. o toj stopi kriminaliteta ili o korupciji, znao bi da je upravo zahvaljujući SNS, ovoj većini i ovoj Vladi Srbije ona manja, vremenom uvek sve manja i manja, to je trend, to je kontinuitet, kao rezultat. Borba protiv korupcije je nešto što je konstatovano od strane opet relevantne javnosti, i domaće i strane, i istoka i zapada, kao nešto što stoji bolje nego što je stajalo ikada. To što je bolje nego što je bilo u vreme onih sa kojima bi ovaj glasni čovek neku koaliciju da pravi, ali ga niko neće, iako se uljudno nudi, to je možda samo njegov problem. Hvala lepo.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Čedomir Jovanović, Enis Imamović, Nataša Mićić, dr Žarko Korać, Nenad Milić i Bajro Gegić. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovde bismo završili večerašnji rad. Sutra nastavljamo u 11,00 časova. Konsultovala sam se sa ministrom, ima određene obaveze i u 11,00 časova ćemo nastaviti o amandmanima, kada budemo malo odmorniji.