Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Dušan Budišin, Jovan Todorović, Zaharije Trnavčević, Juhas Atila, Aleksandra Joksimović, Gorica Mojović, Stanko Kovačević, Aleksandar Stefanović, Predrag Stojanović, Dragan Rafailović, Milutin Prodanović i Nebojša Leković; (pre podne) Zoran Ćirković, Petar Mišić i Olgica Kirćanski. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Shodno članovima 162, 165. i 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese odluke kojima će se razrešiti nastala sporna situacija u vezi sa izborom članova Saveta Radiodifuzne agencije, koje su osporavale političke stranke i medijska udruženja, kao i da, imajući u vidu rokove predviđene Zakonom o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, izabere članove Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Tomislavu Markoviću, izabranom sa izborne liste Socijalistička partija Srbije - Slobodan Milošević. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Tomislavu Markoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 107 narodnih poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Jedanaestog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Jedanaesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini, utvrđen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlozi za razrešenje članova Saveta Republičke radiodifuzne agencije, koje je podnela grupa od 49 narodnih poslanika; 2. Predlog za izbor članova Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koje je podnela predsednica Narodne skupštine Republike Srbije Nataša Mićić. Prelazimo na rad po dnevnom redu, prva tačka dnevnog reda. A, vi ste ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, izvolite. Narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, povreda Poslovnika.
Poslanička grupa SRS smatra da nisu ispunjeni uslovi za održavanje ove sednice. Ukazao bih na neke detalje. Naime, mi smo u petak praktično dobili saziv za ovu sednicu i predsednik Narodne skupštine nije iskoristio svoje ovlašćenje, odnosno dužnost koju ima u smislu člana 133. stav 2. Poslovnika. Pročitaću taj član: "Ako predlog zakona nije pripremljen u skladu sa ovim poslovnikom, predsednik Narodne skupštine zatražiće od predlagača da predlog zakona uskladi sa odredbama ovog poslovnika, pri čemu će precizno navesti u čemu se sastoje te neusklađenosti". To je analogna primedba na osnovu člana 156. našeg Poslovnika, odnosi se i na ostale akte, a ne samo na predlog zakona. Naime, mi smo dobili kao tačku dnevnog reda tri predloga, odnosno tri odluke o razrešenju članova radiodifuznog Saveta sa samo jednim potpisom. Naime, svaka odluka je morala da ima potpise predlagača. Drugo, kod potpisa predlagača ne vidi se datum. Kao treće, u sazivu, odnosno u predlogu za zakazivanje vanredne sednice vidi se da su fotokopirani isti potpisi. Dalje bih ukazao da su predlagači odredili dnevni red, ali ako se pogledaju pečati iz pisarnice, onda se vidi da je predlog za drugu tačku dnevnog reda došao, praktično, posle saziva ove vanredne sednice. To su proceduralne stvari koje onemogućavaju da mi danas radimo, jer ti nedostaci stoje, ne mogu da se otklone. Pogledajte zavodne štambilje, pa ćete videti da je od 9. jula 2003. godine predlog za održavanje vanredne sednice, primljen 10. jula, broj 1954, a vidite kako je zaveden predlog za drugu tačku dnevnog reda, pod 9. julom i brojem 1958. To je ta očigledna neusklađenost, da u vreme podnošenja zahteva za održavanje vanredne sednice praktično druga tačka dnevnog reda nije ni postojala kao predlog. Zatim bih ukazao na član 135. stav 5. Mi pre početka rasprave treba da imamo i izveštaje, odnosno mišljenja nadležnih odbora. Mi to nemamo, već se na silu održava ova sednica, čuli smo za saziv u petak posle podne, u subotu je došao materijal za sledeću sednicu, poslanici nisu dobili. Znači, poslanici treba da gledaju televiziju, da prate sredstva javnog informisanja, da bi znali kada će da dobiju dnevni red, šta će biti i kada će biti sednica Narodne skupštine. Osim toga, izražavam i nezadovoljstvo u ime većine poslanika prisutnih u Narodnoj skupštini što se zloupotrebljava ovaj period vanrednog zasedanja. Sve i svašta se stavlja na dnevni red, ljudi ne mogu ni da organizuju svoje elementarne životne obaveze vezane za ovaj period. Naprosto, poništen je duh ovog poslovnika, jer sa narodnim poslanicima se postupa kao sa tasterom - neko svirne, oni moraju da se okupe ovde da izglasaju ...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena. Poslanici nisu bili prisutni u sali kada sam dala obrazloženje zašto sam u roku, kraćem od sedam dana, koliko propisuje Poslovnik, sazvala ovu sednicu. Da ste bili u sali ne biste imali takvu primedbu. Drugo, što se tiče predloga i potpisivanja odluke, ovde se radi, kod prve tačke dnevnog reda, o jednom predlogu koji sadrži tri odluke. Dakle, 50 narodnih poslanika je potpisalo taj predlog koji sadrži u sebi tri odluke. Nije bilo potrebe da svaku odluku posebno potpisuju niti smo to do sada tako radili. Ukoliko niste zadovoljni u vezi sa mojim odgovorom na reklamiranje povrede Poslovnika, molim Administrativni odbor da da odgovor narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, po Poslovniku.
Smatram da Predlog odluke koji smo dobili nije uređen ili nije napravljen u skladu sa zakonom, s obzirom da u obrazloženju ne postoje razlozi za razrešenje člana Saveta, a da se u članu 29. zakona izričito kaže - odluka o razrešenju može biti doneta samo na osnovu obrazloženog predloga. Mi ovde obrazložen predlog nemamo. Obrazloženje je, otprilike, želja Nenada Cekića, što nije relevantno, nije zakonski osnov i poslanici žele da se omogući Narodnoj skupštini da legalno i u zakonom određenoj proceduri odgovori na pitanje da li ima, jer mi ne vidimo koji je razlog za razrešenje, tako da je pitanje da li nekoga možemo da razrešimo iz ovih razloga. Mi možemo da stavimo odluku o izboru Cekića van snage, ali ne možemo da ga razrešimo jer se ne vide razlozi i on ne može da ode na svoj zahtev; on može da podnese ostavku, ali ne može i ne postoji zahtev za razrešenje, lični zahtev, da se sada raspravlja o njemu. On može da podnese ostavku ili može na neki drugi način da bude razrešen, jer je to jedan od osnova za razrešenje, a ne može da se ovo navodi u razrešenju. Ovaj predlog nije usklađen sa zakonom, samim tim i sa Poslovnikom, o odlukama koje moraju da budu usklađene sa zakonom i pogledajte u članu 29. Zakona o radiodifuziji, pogledajte obrazloženje koje ste vi dali, pogledajte da li jedan takav predlog može da dođe na ovu skupštinu. Smatram da je o ovome morala da vodi računa Skupština po službenoj dužnosti, da svaki predlog bude usklađen sa zakonom, jer kada mi, kao stranka, uputimo neki predlog sekretarijatu ili predsedniku Narodne skupštine, kada nešto nije u skladu sa zakonom, mi dobijemo otpravak - uskladite ovo sa zakonom. Ovaj predlog jednostavno nije usklađen sa zakonom, nema obrazloženog razloga za razrešenje, nema obrazloženja, nema osnova po kome se traži razrešenje, što mora svakako da bude deo predloga odluke. Na ovaj način ne vidim kako možemo relevantno da raspravljamo o ovom predlogu. Postoje drugi razlozi koji su pominjani u javnosti, ali zašto se oni izbegavaju, to je sukob interesa Cekića i Cvetkovića, neprijavljivanje tačnih podataka od strane Redenovića. To može da bude obrazloženje, ovo što stoji svakako ne može. Ovaj predlog odluke mora da bude doveden u red kako bismo mogli relevantno da raspravljamo o njemu.
Prvo, moram da kažem da su neistiniti navodi da ne postoje obrazloženja. Postoje tri obrazloženja. (Dejan Mihajlov, sa mesta: Rekao sam da postoje obrazloženja, ali nisu u skladu sa zakonom.) U obrazloženju stoji da je došlo do predloga odluke da bi se omogućilo Narodnoj skupštini da se u legalnoj, zakonom određenoj proceduri, još jednom izjasni o članovima koje su osporavale političke stranke i medijska udruženja. Verujem da je to dovoljan razlog. Ukoliko zaista hoćemo da budemo demokratska institucija, onda da poštujemo i mišljenje javnosti, a svakako verujem da će vam opširnije obrazloženje dati predstavnik predlagača, narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije. Ukoliko niste zadovoljni odgovorom, Administrativni odbor će vam dati odgovor, tražite odgovor od Administrativnog odbora. Molim predsednika Administrativnog odbora da i po ovom pitanju donese mišljenje na prigovor narodnog poslanika Dejana Mihajlova. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZA RAZREŠENjE ČLANOVA SAVETA REPUBLIČKE RADIODIFUZNE AGENCIJE Za ovu tačku dnevnog reda primili ste predloge odluka, koje je predložila grupa od 49 narodnih poslanika, i to: 1. Predlog odluke o razrešenju Nenada Cekića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije, 2. Predlog odluke o razrešenju prof. dr Vladimira Cvetkovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije i 3. Predlog odluke o razrešenju Gorana Radenovića članstva u Savetu Republičke radiodifuzne agencije. Takođe ste pirmili izveštaj Odbora za kulturu i informisanje o sprovođenju Zakona o radiodifuziji, sa prilozima. Podsećam vas da je prema članu 156. stav 3. ukupno vreme za poslaničke grupe pet časova i molim predstavnike poslaničkih grupa, ukoliko to već nisu učinili, da podnesu liste sa prijavljenima za reč o ovoj tački dnevnog reda, a saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka i pitam da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, želi da da uvodnu reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, predložili smo ove tri tačke i definisali predlog na ovakav način zbog toga što je to praktično bio jedini zakonom moguć način da se ponovo Skupština izjasni o poverenju ili nepoverenju tri člana Saveta Radiodifuzne agenicije. Napominjem da je u članu 29. Zakona o radiodifuziji jasno definisano da Skupština može na predlog Saveta ili na predlog najmanje 20 narodnih poslanika razrešiti člana Saveta u sledećim slučajevima, i pod tačkom 3) kaže - ako se utvrdi da je u toku trajanja mandata člana Saveta nastupila neka od okolnosti iz člana 25. ovog zakona. To je nešto što danas treba u toku rasprave da utvrdimo. Ovoj sednici prethodio je i zahtev gospodina Cekića, kao predsednika Saveta Radiodifuzne agencije, a prethodila je i rasprava pred Odborom za informisanje i kulturu i pred Zakonodavnim odborom, koji je dao svoje mišljenje o pravnim segmentima ovog problema. U javnosti smo imali priliku poslednjih nekoliko nedelja i čak meseci da prisustvujemo osporavanju izbora tri člana Saveta Radiodifuzne agencije. Ono što mi sugerišemo i način na koji ćemo nastojati da oblikujemo ovu raspravu jeste da se ona mora odvijati u dva pravca. Prvi pravac jeste raspravljanje o statusu gospodina Cekića i gospodina Cvetkovića, kao članove Saveta radiodifuzne agencije, a drugi pravac jeste raspravljanje o statusu gospodina Radenovića, iz vrlo jednostavnog razloga: u javnosti se mnogo govorilo o biografijama i mnogo se diskutovalo o izboru gospodina Cekića i gospodina Cvetkovića. Prošlo je gotovo tri meseca otkako su oni izabrani za članove Saveta, a u zakonu je predviđeno da mora da postoji formalni uslov javnosti u kome mora biti rok u kome moraju biti izložene biografije članova. Taj rok, predviđen zakonom, iznosi 30 dana. Taj formalni uslov Skupština nije ispoštovala i u proceduralnom smislu se izjasnila bez tog roka od 30 dana. To ne može biti osnov za odgovornost gospodina Cekića i gospodina Cvetkovića. Oni ne mogu biti razrešeni na osnovu toga. Vrlo jasno član 29. definiše koji su uslovi za razrešenje članova Saveta. Dakle, nesposobnost za obavljanje funkcije ili nastupanje okolnosti iz člana 25. - izvršenje krivičnog dela ili ukoliko postanu funkcioneri skupštinske ili izvršne vlasti, ukoliko su akcionari, vlasnici ili zaposleni u nekim radiodifuznim preduzećima ili ukoliko su bliski rođaci takvih lica. To su razlozi na osnovu kojih može nastupiti sankcionisanje članova Saveta razrešenjem. Sasvim je izvesno da gospodin Cvetković i gospodin Cekić ni na koji način nisu mogli uticati na Skupštinu da definiše rok, odnosno da ostavi taj rok od 30 dana za uvid javnosti u njihove biografije. Međutim, već gotovo 90 dana, gotovo tri puta duže, u javnosti postoji rasprava o njihovim biografijama. Njihove biografije su izložene javnosti i procedura koja se odvijala pred Zakonodavnim odborom i Odborom za kulturu i informisanje i današnja rasprava pred Skupštinom, predstavlja apsolutno po zakonu dovoljan uslov da se ta kandidatura smatra u potpunosti validnom. Taj rok, u kome je potrebno da se ispoštuje javnost, više nego dva puta, gotovo tri puta je duži nego rok koji je predviđen zakonom. U tom smislu se i Zakonodavni odbor opredelio, a i Odbor za kulturu i informisanje, da je potrebno da se ponovi zakonom predviđena procedura u Skuštini, da bi se kandidatura ova dva člana Saveta Radiodifuzne agencije smatrala u potpunosti u skladu sa Zakonom o radiodifuziji. Oko trećeg člana, gospodina Radenovića, bilo je dileme u javnosti da li postoje formalne prepreke za njegov izbor u Savet Radiodifuzne agencije i Skupština danas treba, na osnovu validnih podataka, zvaničnih podataka, da se opredeli da li gospodin Radenović ispunjava formalne uslove za članstvo u Savetu Radiodifuzne agencije ili ne. Nespojivost sa članstvom, prema članu 25, može biti: ukoliko se radi o funkcioneru političke stranke, funkcioneru u nekom od oblika vlasti i ukoliko se radi o izvršiocu krivičnog dela koje ga čini nepodobnim za članstvo u Savetu. Razrešenje je moguće ukoliko je prilikom kandidovanja za ovu funkciju član Saveta, odnosno kandidat za člana Saveta podneo o sebi neistinite podatke, odnosno skrivao neke podatke u svojoj biografiji. Na nama je, kao Skupštini, da se opredelimo da li je to bio slučaj ili ne i da se na kraju glasanjem opredelimo o tome da li i gospodin Radenović uživa podršku ove skupštine ili ne. Dakle, napominjem da ova rasprava mora ići u dva pravca, jer do sada nije bilo sa formalnog stanovišta nikakvog osporavanja kandidature gospodina Cvetkovića i Cekića, samo proceduralnog dela za koji je Skupština odgovorna i koji će današnjom raspravom i sutrašnjim glasanjem biti prevaziđena, dok za gospodina Radenovića treba da utvrdimo da li postoje i kakvi su to navodi u javnosti koji bi, eventualno, osporavali podatke koje je on podneo u svojoj kandidaturi. Te podatke, odnosno ta dokumenta danas moramo imati u vidu. Za nas kao Skupštinu, kao zvanični organ, kao najviši organ vlasti u ovoj državi, kao predstavnike naroda koji je nosilac suvereniteta, jedino zvanični dokument, jedino dokumenti institucija ove države mogu biti validni. Zašto je neobično važno da se konačno konstituiše Savet Radiodifuzne agencije i da se konačno prestane sa mnogo rasprava i sa politizacijom ove teme? Sudbina državne televizije, odnosno sudbina RTS-a koji postaje javni servis i koji je, po Zakonu o radiodifuziji, postao javni servis, sudbina nekoliko hiljada zaposlenih u RTS-u i u Televiziji Novi Sad, koja je deo RTS-a, jeste u našim rukama, odnosno u rukama Saveta i zato mi tom savetu moramo dati neprikosnoveni autoritet u regulisanju ove oblasti. Zakon o radiodifuziji, takođe, predviđa i zaštitu dece od sadržaja koji mogu biti štetni za njihov moralni, fizički ili intelektualni razvoj. Na nama je, kao poslanicima i kao Skupštini, odgovornost da taj zakon konačno počne da se u potpunosti primenjuje u praksi. Mi u ovom trenutku imamo potpunu pravnu konfuziju. Zakon je stupio na snagu, zakon važi. Nije u prelaznim i završnim odredbama predviđena mogućnost da se prebrodi eventualni vremenski raskorak između trenutka kada je zakon počeo da važi i trenutka kada u potpunosti počinje da se primenjuje, pogotovu u onom delu koji se odnosi na obaveze radiodifuznih servisa, odnosno radio stanica i televizijskih stanica i onog dela koji se odnosi na rad Saveta Radiodifuzne agencije. Ovaj zakon predviđa i zabranu govora mržnje, ovaj zakon predviđa i zabranu trovanja mentalnog stanja ove nacije. Ovaj zakon predviđa zaštitu autorskih prava, ovaj zakon predviđa potpuno regulisanje, inače potpuno konfuznog, nasleđenog konfuznog stanja u medijima koji već dugi niz godina postoji u Srbiji. Na nama je, kao Skupštini, da ovom savetu obezbedimo potpuni autoritet. Ovo je jedini formalni način na osnovu koga se može raspravljati o Savetu, odnosno pojedinim članovima Saveta Radiodifuzne agencije i pozivam vas da ovoj raspravi pristupimo krajnje odgovorno i ozbiljno.
Zahvaljujem predstavniku predlagača, gospodinu Bojanu Pajtiću. Da li želi da uzme učešće u raspravi i predsednik Odbora za kulturu i informisanje, narodni poslanik Ivan Andrić? Izvolite.
Poštovana gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću dati nekoliko tehničkih podataka u vezi sa materijalom koji ste dobili. Kao što znate, Savet za radiodifuziju je izabran, mislim, krajem aprila ove godine, tako što su izabrani članovi tog saveta. Zatim je, kako to već prema zakonu sledi, osam izabranih članova Saveta za radiodifuziju predložilo devetog, koji, uz sve ostale uslove propisane zakonom, mora da ispunjava i uslov da živi i radi na području Kosova i Metohije. Kada je taj predlog došao od Saveta do Skupštine Srbije, Skupština se izjasnila i taj deveti član je izabran, čime je Savet za radiodifuziju konstituisan. U međuvremenu su dva člana Saveta podnela ostavke, iznoseći primedbe na račun procedure izbora dva člana i iznoseći jedan deo primedbi koje, moram da kažem, sa mog stanovišta, a verujte da jako dobro poznajem zakon,nisu bile do kraja razumljive. Ono što smo mi očekivali još prošle godine, kada je Zakon o radiodifuziji usvojen i kada je ovaj dom dao podršku ideji da se formira nezavisno telo, da će ono, zatim, upravljati radiodifuzijom u Srbiji time što će na početku formirati strategiju razvoja te radiodifuzije, zatim dodeliti frekvencije i nakon toga se brinuti o tome kako se Zakon o radiodifuziji poštuje. Mi smo znali da smo ušli u nešto što je za ovu državu, kao i za zemlje u okruženju, bio jedan veliki i radikalan potez. Taj potez je radikalan po tome što se država, usvajanjem Zakona o radiodifuziji, odrekla svojih prava nad, recimo, RTS-om i nad medijima uopšte. S druge strane, to je bio suviše veliki prelaz sa jednog stanja koje smo imali na stanje u koje želimo da dođemo. Mi smo očekivali mnoge otpore i iskustvo iz zemalja koje su ovo uradile pre nas je govorilo da se otpori ovakvoj jednog ideji mogu očekivati sa svih strana. Međutim, moram da kažem da se ono što se desilo u državi Srbiji nije dešavalo u tom obimu u ostalim zemljama. Dakle, s obzirom na moć, pre svega kod dodele frekvencije i sprovođenja zakona i moć koja se tiče medija, koju ovaj savet ima, naravno da je za njegov rad potrebno da ga čine stručnjaci, da takvo telo bude nezavisno, ali sa druge strane potrebno je da takvo telo ima jedan nesporni legitimitet da bi takve odluke bile prihvaćene. Interesi su naravno složeni i radi se o dosta novca. Svako ko je bilo kada radio u televiziji zna koliko je to moćno sredstvo i moćna alatka. Prosto, uvek kada postoje suprostavljeni interesi ovakav vid kampanje se može očekivati. Ono što je, međutim, za sve nas bilo iznenađujuće to je što su se zahtevi, koji su se javljali od dana izbora članova Saveta do danas, menjali. Dakle, imajući u vidu javnost ili deo javnosti, deo medija koji je reagovao na izbor članova Saveta, time što je naravno upozorio na kršenje procedure, na čemu im se i ovom prilikom zahvaljujem, pa dovodeći u pitanje istinitost podataka koje je gospodin Radenović naveo u svojoj biografiji, to smatram pozitivnim i ono što se nama desilo opravdava postojanje roka od 30 dana za izloženost biografija javnosti. Međutim, uslovljavanje naših odluka je bilo takvo da su se ti zahtevi menjali iz nedelje u nedelju. Moram da kažem da je meni žao što je recimo gospodin Vodinelić podneo ostavku iz razloga što nije bila zakazana sednica Skupštine Srbije na kojoj će se o tome raspravljati. Mi, kao najvažnija zakonodavna institucija u zemlji, ne možemo reagovati brzo i smatram da je to naša prednost. Dakle, imajući u vidu sve dileme koje su iznešene u javnosti, a sa druge strane imajući u vidu integritet ljudi kojima smo mi dali njihov položaj koji oni danas zauzimaju, molim vas da danas vodite argumentovanu raspravu. Da bi neko bio član Saveta nije potrebno da on bude omiljen. Dakle, nije potrebno da se slaže sa jednom ili drugom televizijom, sa jednom, drugom ili trećom lobi grupom. Potrebno je da odgovara uslovima iz zakona i da ima poverenje poslanika. Dakle, ono što smo mi uradili kao odbor i kao poslanička većina to je da smo probali da raspravu, koja se vodila u javnosti, dovedemo u instituciju. U tom smislu smo organizovali javnu raspravu na Odboru za kulturu i informisanje i na tu javnu raspravu pozvali smo sve one koji su se u prethodnih nekoliko meseci postavili tako kao da imaju nešto da kažu. Dobili su priliku da to što imaju kažu i ponude poslanicima pred Odborom. Od svega toga što je tog dana rečeno, a mislim da je sednica Odbora održana pre 10 dana, mi smo napravili jedan veliki izveštaj. Ceo izveštaj je ušao u materijal koji ste dobili danas. Sve to smo radili želeći da se ovde vodi argumentovana rasprava koja će biti bazirana na podacima koji su vam dostavljeni, a ne na bazi onoga što je objavljeno u medijima, bez obzira ko je i kako to rekao. Moram da kažem još jednom da smo svima pružili priliku da se obrate pred Odborom. Deo ljudi tu priliku nije iskoristio. Mi smo dostavili njihove pismene izveštaje, zaključke, zahteve. Međutim, jedan veći deo naše kvalifikovane javnosti je učestvovao na Odboru i molim vas da sve te podatke uzmete u obzir, da odluku koju ćete doneti, donesete pre svega na bazi argumenata ili onoga što su činjenice. Još jednom bih ponovio ono što je predlagač rekao pre mene. Iako se suštinski glasa o poverenju ovim članovima, iako se proceduralno glasa o poverenju, to je zato što je to bio jedini mogući način zakonom propisan. Ovde se suštinski ponavlja glasanje o tri člana Saveta za radiodifuziju. Mi smo uvažili javni interes da se o ovim članovima Skupština ponovo izjasni. Skupština, kao što znate, ne može dva puta glasati o istoj odluci, ali je Zakonodavni odbor predložio ovakav način pravnog izlaska iz postojeće situacije. Suštinski glasamo ponovo o tri člana Saveta za radiodifuziju, imajući u vidu da je od trenutka njihovog izbora ili kandidovanja prošlo do danas skoro 90 dana, dakle tri puta više od potrebnog roka. Njihove biografije su i te kako bile pod lupom javnosti, dakle sva tri člana. Mislim da je to sve što smo mi mogli da uradimo da vama omogućimo da donesete odluku na pravi način.
Prelazimo na raspravu predsednika poslaničkih grupa. Prvi se za reč javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, a zatim narodni poslanik Marković i na kraju narodni poslanik Krasić, za sada.
"Što se grbo rodi vreme ne ispravi", zabeleženo je u crnogorskom građanskom zakoniku i to je jedna maksima kojom je Valtazar Bogišić pokušao našim građanima da približi uopšte razliku između prava i neprava, između zakonitosti i nezakonitosti, između činjenice da nešto što je nezakonito vremenom ne može da postane zakonito. Nezakonit izbor Vladimira Cvetkovića i Cekića ne može da postane zakonit. Ukoliko smo grbo počeli ovaj postupak ne možemo ga kasnije ispraviti. Ovo nije obligaciono pravo koje poznaje konvalidaciju i neke druge oblike da ništavi ugovori i sve ostalo postane vremenom, ako se primenjuje, primenljivo i važeće. Jednostavno, sa Zakonom o radiodifuziji nema igrarije. Ono što vi pokušavate da napravite danas od ove sednice je upravo igrarija, da vi kroz postupak razrešenja osnažite njihove pozicije u Savetu za radiodifuziju, odnosno da ozakonite ono što je protivzakonito. To jednostavno ne može da se uradi. Jedino o čemu možemo ovde danas da raspravljamo, s obzirom da razrešenje nije regulisano na način kako ste vi ovde postavili i ne može po zakonu da bude regulisano, a to je odluka o stavljanju van snage izbora ova dva člana Saveta za radiodifuziju, s obzirom da su oni u jednoj protivzakonitoj proceduri izabrani na ova mesta. To je, uostalom, konstatovano u izveštaju Zakonodavnog odbora. Znači, mi ne tražimo ništa drugo nego samo da se ispoštuje zakon i da se ispoštuje odluka Zakonodavnog odbora kojom je rečeno da su oni protivzakonito izabrani. Ne možemo mi danas kroz postupak ili predlog za razrešenje da ozakonimo njihov boravak u tom savetu. Vaša je očigledna namera da kroz priču o tome da je prošlo tri meseca od kada su oni predloženi, da nema suštinskih primedbi i da ćete vi jednostavno time što ćete glasati protiv razrešenja da ozakonite njihov boravak tamo. Jednostavno, to nije moguće i to je najgori način na koji vi pokušavate da izađete iz ove, po meni, veoma kritične situacije i krizne situacije za stanje u oblasti radiodifuzije. Na ovaj način nećete otkočiti i nećete omogućiti da Savet za radiodifuziju počne da funkcioniše. Naprotiv, samo ćete i dalje zakomplikovati stvari i taj savet i dalje neće funkcionisati. U suštini, možda je to vaš interes, da do izbora ne biste došli u nelagodnu situaciju da kažete "BK televiziji" ili "Pinku" da će ostati bez nacionalne frekvencije. Upravo kočenje kroz ovaj savet je verovatno način da izbegnete jednu tako tešku odluku, s obzirom da se oni poslednjih dana takmiče ko će više da vam uđe pod kožu. Dobro, to je njihova stvar i stvar njihove uređivačke politike. Ako pogledamo i činjenica je, ne treba o tome govoriti, s obzirom da je to i Zakonodavni odbor konstatovao, da su oni izabrani u jednoj proceduri koja nije zakonita, da nije prošao predviđeni rok od 30 dana u skladu sa zakonom za njihov izbor i tu činjenicu smo jednostavno konstatovali. To treba ostaviti sa strane i to je nešto što je nesporno. O tome više ne treba raspravljati i to je dovoljan argument da oni ne sede tamo gde sede i da ne rade posao koji rade ili koji će po vama verovatno raditi. Kakav je autoritet Saveta koji je protivzakonito izabran? Taj savet jednostavno nema autoritet i potpuno je diskreditovan. To je nesporno i tu treba jednostavno pogledati i čuti šta govore ostali koji su zaduženi ispred međunarodne zajednice, recimo Mauricio Masari, koji prati zakonitost u izgradnji demokratskih i pravnih institucija. Šta je rečeno? Da ova tričlana Saveta jednostavno moraju da odu sa tih mesta i da se na njihova mesta izaberu druga tri člana Saveta. Da li može da radi Savet, u čijem početnom sastavu su tri člana sporna, ne samo iz formalnih, nego i iz suštinskih razloga, i o tome ćemo govoriti, dva člana su podnela ostavku i još jedan član iz Vojvodine je potpuno suprotno ovom zakonu član tog saveta, s obzirom da je član Glavnog odbora Lige socijaldemokrata Vojvodine i o tome će biti reči. Znači, o kakvom savetu mi ovde govorimo? Da li ovde govorimo o savetu koji je izabran u skladu sa zakonom i koji je radio u skladu sa zakonom, ili govorimo o savetu koji treba da donosi odluke kakve poželi Vlada ili kakve poželi neki finansijski i medijski lobi u Srbiji i u skladu sa njihovim interesima? Dakle, ovaj celokupan savet je potpuno, na ovaj način i sa svim postupcima koji se oko njega vodi, diskreditovan i da li treba ući u postupak izbora celog saveta. Ukoliko u jednom savetu pet članova traži da se o njihovom poverenju raspravlja, ili je pokrenut postupak za njihovo razrešenje, neki su podneli ostavke, a ovi ostali su sporni, onda apsolutno savet nema nikakav ni legalitet, a ni legitimitet da donosi odluke. Da li će ove odluke biti legalne? Bilo koja odluka koju donese savet. Naravno da neće. Ta odluka će da padne, svaka, pred Ustavnim sudom, jer ako je Zakonodavni odbor konstatovao da i posle i prilikom njihovog izbora postupak koji je obavljen nije u skladu sa zakonom, a onda vi pokušate na ovaj način da ozakonite to, pa svaka odluka tog saveta će da propadne pred Ustavnim sudom, zato što su za nju glasali oni članovi saveta koji su protivzakonito izabrani. Da li vi želite takav savet da ostane na snazi? Da, vi želite da takav savet ostane na snazi, kako biste njime lakše mogli da manipulišete, da donosite odluke koje su u interesu medijsko-finansijskih lobija u Srbiji i koji stoje iza vas. To je ono o čemu vi treba da vodite računa. Mi smo vas i prilikom izbora članova saveta upozorili na to da ne mogu da budu birani zato što nisu ispunjeni svi uslovi u skladu sa zakonom za Cekića i Cvetkovića. Vi ste, bez obzira na tu činjenicu, prešli preko toga i izglasali ih, pa ste onda kasnije, naknadnom pameću, konstatovali da oni nisu izabrani u skladu sa zakonom, pa ćete verovatno, kroz par meseci, opet da konstatujete ono što vam mi govorimo. Treba reći da biografije koje smo dobili nisu potpuno usklađene. Recimo, biografija gospodina Radenovića, propušteno je da se kaže da je on radio i bio politički angažovan, recimo, u kampanji SSJ-a, dok je tu stranku vodio Željko Ražnatović-Arkan. To smo čuli od gospodina Pelevića, koji je rekao da su to razlozi zašto je on glasao za Radenovića, a što nije sporno, ali je to trebalo da znamo ranije da je učestvovao u kampanji SSJ-a i da taj argument imamo kada odlučujemo, da li će Radenović biti član saveta za radiodifuziju. To smo naknadno dobili, kao i informacije vezane za Radenovića, vezano za njegovo stručno obrazovanje, pa smo kasnije saznali da je završio neki kurs menadžerski ili jednosemestralni, dvosemestralni kurs, a što je opet krajnje sporno. Drugo, o gospodinu Radenoviću više će govoriti poslanici sa Kosova, Dragan Lazić i Dragiša Đoković, a oni će izneti niz činjenica počevši od te da je gospodin Radenović, a to se vidi sa njegove vizit karte, bio zaposlen na Pinku, "Pink internešnel kompani" Goran Radenović, menadžer; tako da ima i drugih stvari koje upućuju na to da ima suviše argumenata da se za Gorana Radenovića uopšte može glasati ili ne glasati, kao i za ove druge članove saveta. Recimo, niste znali verovatno da je Vladimir Cvetković bio u programskom savetu Radio Indeksa i to sve vreme dok je Nenad Cekić bio glavni i odgovorni urednik, odnosno vršilac dužnosti direktora i direktor. Da li ste znali i da li ste pogledali u sudskom registru i da vidite ko se vodi kao direktor Radio Indeksa. Evo, mi smo na dan kada je kandidovan za člana saveta za radiodifuziju pogledali, a u sudskom registru stoji da je on vršilac dužnosti direktora i glavnog i odgovornog urednika Radio Indeksa. Mi ovde ne govorimo o pravima koje je on preneo, osnivačkim pravima koja je preneo, činjenica, besteretno na izvesnog gospodina Mihajlovića. Ne govorimo o pravima. Govorim o tome da li je on vršilac dužnosti direktora ili nije i da li je on to bio u vreme kandidovanja za člana saveta ili nije. Tih dokumenata nema u spisima koje smo dobili sa sednice odbora, jer to niko nije ni tražio, to niko nije gledao. Sada možete pogledati i možete tražiti od gospodina Kljajevića da vam dostavi i da vidimo, ako je izbrisan, kada je izbrisan i da nije više vršilac dužnosti direktora Radio Indeksa, ako je izbrisan upis. Imamo podatak da je on još 8. aprila to bio, pored činjenica da je besteretno preneo na drugo lice osnivački ulog, odnosno prava preduzeća koje je osnivač Radio Indeksa. Možete da vidite, ako na nekoga besteretno nešto prenesete, to je opet jedna činjenica u kojoj možemo da vidimo da taj ima čiste namere. Ako uzmemo Vladimira Cvetkovića, a mi nažalost, nismo imali prilike, s obzirom da je Vladimir Cvetković predložen taj dan kada je biran, ali pročitaću vam samo jedan izvod iz njegovog članka, pošto sarađuje sa časopisom Nova politička misao, "Nacionalni identitet i rekonstrukcija institucija u Srbiji i ideologija o obrazovanju medija". Šta kaže gospodin Cvetković? "Deo medija okupljenih oko famozne fantomske organizacije ANEM, odnosno privatne, društvene ili kakve već firme, poznatije kao B92, preciznije, oko nekolicine njenih čelnika koji istovremeno obavljaju bezbroj različitih funkcija u nedefinisanom trouglu između radija, televizije i mreže, nastoji da ostvari novu vrstu monopola, pri čemu bi istovremeno zadržali oreol i privilegiju nezavisnosti, čitaj donatorstva. Tako bi, sa jedne strane, nastavili da se bore za civilno društvo, dok bi sa druge strane, sasvim u skladu sa burazer politikom i mentalitetom, na osnovu prvoboračkih zasluga sticali nove državne, režimske povlastice u vidu beneficiranog emitovanja na celokupnom državnom prostoru, odloženog plaćanja poreza i slično. Količina njihovog uticaja spram stranih donatora, čiji su apsolutni miljenici, obrnuto je srazmerna spram realnih učinaka, tj. uticaja u domaćem javnom mnjenju. "...
Da li narodni poslanik želi da koristi narednih deset minuta?
Da. Ovo je gospodin Cvetković rekao, tačnije, napisao u članku Nove političke misli i da li je to dovoljno da njega kvalifikuje, odnosno diskvalifikuje da bude član Saveta za radiodifuziju, koji treba da radi nezavisno, odnosno bez ikakvih uticaja i bez ranije formiranih stavova. Ako se neko ovako izjašnjava o jednoj velikoj grupi medija u Srbiji, a to je čitava ANEM-ova mreža, tu je televizija B92 i mnoge druge, da li to njega kvalifikuje ili diskvalifikuje da bude član Saveta za radiodifuziju. To su pitanja na koja, nažalost, mi odgovore nismo dobili, ni na odboru, a mi sada pitanja postavljamo vama i to su sve činjenice sa kojima možete da se upoznate, to su stvari koje su potpuno nesporne i poznate javnosti. Trebalo je imati prilike da se iznesu. Nažalost, mi to nismo mogli da iznesemo prilikom raspravljanja o članovima Saveta za radiodifuziju, prilikom prvog raspravljanja o Cekiću i Cvetkoviću, zato što smo tada njihove biografije čuli par sati pre glasanja i nismo mogli da se upoznamo i da vidimo i da se konsultujemo sa ljudima, kako bi saznali da li ima ili nema elemenata da budu članovi Saveta za radiodifuziju. Sudeći po onome što smo do sada dobili, po ovim iznetim podacima, gotovo je nemoguće da oni budu članovi Saveta za radiodifuziju, s obzirom da ima puno stvari koje ih, kao takve, diskvalifikuju. Jednostavno, ne vidim da ima druge mogućnosti, već da mi danas ovde donesemo odluku o njihovom ili u danu za glasanje, da donesemo odluku o njihovom razrešenju i da uđemo u postupak izbora, ne samo ova tri člana Saveta, plus ona dva koja su podnela ostavke, a s obzirom da je treći član Saveta najavio da će verovatno podneti ostavku, profesor Radojković. Imaćemo Savet koji je potpuno obezglavljen, veliki broj prvobitnih članova tog saveta su podneli ostavke ili po zakonu uopšte ne mogu da budu u Savetu. Znači, treba krenuti u proceduru potpuno novog saveta. Ukoliko se vi ipak odlučite da glasate protiv razrešenja ili raznim političkim igrama neki od vas izađu iz sale kada se glasa o razrešenju, pa ne bude dovoljno da se razreše ova tri člana saveta, mi ćemo ostati tamo gde jesmo, samo će tenzije biti još veće i problemi koje imamo još veći. To je nešto što je, ako je za vas dobro, za državu loše. Time nećete uopšte doprineti funkcionisanju Saveta za radiodifuziju, odnosno nećete doprineti sprovođenju ovog zakona. Tenzije koje postoje, nesporazumi, a nakon ovoga što sam pročitao da je Cvetković napisao, jedno otvoreno neprijateljstvo prema pojedinim medijima, ostaće i biće još veći, ukoliko oni ostanu članovi Saveta za radiodifuziju. Da li vi želite takav Savet za radiodifuziju, koji neće moći da funkcioniše i koji će funkcionisati po diktatu medijsko-finansijskog lobija, koji će odlučivati ko će da dobije frekvencije i ko će šta u Srbiji da radi. Da li vi želite jedan takav savet? To ćemo videti iz glasanja. Mi ćemo glasati da se svi članovi Saveta za radiodifuziju razreše, da oni jednostavno ne mogu više to da budu i insistiraćemo kasnije, i preko Odbora za kulturu i informisanje da čitav Savet uđe u postupak izbora, jer ne može ovakav savet da funkcioniše i nema autoritet koji je potreban u jednom ovako odgovornom poslu. Ako uzmete primedbe i OEBS-a i drugih međunarodnih organizacija, novinare bez granica, sve ostale, videćete da su oni tražili jednako da ova tri člana Saveta budu razrešeni i da se krene u postupak izbora gotovo čitavog Saveta, jer to radiodifuzno telo koje kontroliše, ili kontrolno telo u svim državama uz drazličite modalitete je nezavisno i nije opterećeno balastom prošlosti. Ako se uzme u obzir i činjenica da je sastav Saveta za radiodifuziju, prilikom izglasavanja ovog zakona prošle godine, otprilike jula prošle godine, kada poslanici Demokratske stranke Srbije nisu učestvovali u radu Parlamenta, promenjen u odnosu na onaj sastav koji je bio i koji je optirao kada su postojali razgovori sa nevladinim organizacijama i sa predstavnicima medija, da je taj sastav promenjen u korist Vlade. Vi sada imate da vlast ima kontrolni paket nad Savetom za radiodifuziju. Postavlja se i pitanje da li treba ići u promene čitavog sastava Saveta za radiodifuziju, na taj način da se onemogući vlast da ima kontrolni paket, odnosno da ima većinu članova Saveta kada se uzmu predstavnici. Podsetiću da u onim tekstovima Predloga zakona koje su podržale nevladine organizacije nije bilo kao predlagača Pokrajinske skupštine, nije bilo nekih drugih predlagača, već je sve drugačije bilo regulisano. Ovakvim izlaženjem u susret, nekim težnjama da se odvoji i da se napravi veštačko odvajanje u Srbiji, vi ste napravili nešto što je suprotno međunarodnim standardima. Ni u jednoj državi, koja optira da bude međunarodno priznata kao država koja poštuje medije i koja ima nezavisne medije, ne postoji kontrolni paket vlasti u jednom kontrolnom telu, što bi trebalo da bude Savet za radiodifuziju, i zato će poslanici DSS-a svakako razmisliti o izmenama ovog zakona u pravcu da kontrolni paket izgubi vlast. Mislimo da ćemo na taj način doprineti nezavisnosti medija. To su primedbe, ne formalne, pošto su one nesporne, suštinske primedbe na mogućnost članstva ovih osoba u Savetu za radiodifuziju, bez namere da krnjimo njihov profesionalni ugled koji je nesporan, ali jednostavno, jedno je profesionalni ugled i čast koje imaju, a drugo je mogućnost da sa unapred izgrađenim političkim stavovima i odnosima prema pojedinim medijima i sa više nego ozbiljnim vezama sa pojedinim medijima koje nisu raskinute, budu članovi ovog saveta za radiodifuziju, i to je nešto što ih diskvalifikuje da budu članovi ovog regulatornog tela koji se zove Savet za radiodifuziju. Demokratska stranka Srbije će svakako podržati razrešenje svih članova Saveta za radiodifuziju i postupak izbora novog saveta, a naročito ćemo glasati za razrešenje ova tri člana Saveta za radiodifuziju i time doprineti da se postupak i funkcionisanje ovog saveta pomeri sa mrtve tačke, jer se mi više meseci bavimo ne suštinom, a kojom bi trebalo da se bavi Savet za radiodifuziju i poslovima koji su utvrđeni zakonom, već se bavimo time da li je taj savet legalan ili nije, da li je legitiman ili nije. Ukoliko ovi članovi Saveta ostanu, on neće biti ni legalan ni legitiman, i samim tim odluke koje on donosi će biti nelegalne i nelitimne, i neće biti moguće njih sprovoditi, pašće pred Ustavnim sudom, pa ćete tu odgovornost vi preuzeti na sebe. Ostaje da nakon svih upozorenja ostavite ova tri člana Saveta za radiodifuziju tamo gde jesu i da na taj način kažete da vam je miliji finansijsko-medijski lobi nego zakon i država, ali to je na vama i svako nosi sudbinu svog političkog delovanja.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Iskoristiću pravo na repliku, prosto želeći simbolično da ukažem na ono na šta smo i predlagač današnje sednice i ja pokušavali da ukažemo i da iskoristim vašu dobru volju za tako nešto. Radi se o kampanji koja nema nikakvu podršku u nekakvim činjenicama. Gospodin je pomenuo dve stvari koje nisu tačne. Prva stvar je da mi nikada nismo uzeli u obzir sukob interesa kod gospodina Cekića. Dakle, to je prosto takva laž da je besmisleno braniti se. Još pre nego što je gospodin Cekić izabran za člana Saveta, nama je ANEM dostavio jedan dopis u kome se pominje mogućnost postojanja konflikta interesa. Mi smo taj dopis uputili nadležnim državnim organima i od njih dobili odgovor da to nije tačno. Nakon toga je rečeno u izveštaju koji stoji pred nama da o toj tvrdnji ne postoji nijedan dokaz. Nadam se da vi imate pred sobom ovaj izveštaj koji je vama Odbor dostavio. Radi se o stranama 18, 19, 20, 21, 22. Sada ću pročitati. "Trgovinski sud u Beogradu, kao nadležni sud, na zahtev Nenada Cekića daje potvrdu da on može koristiti papire tog suda kao dokazni materijal". Rešenje: "Odobrava se Nenadu Cekiću iz Beograda korišćenje podataka iz izveštaja likvidacionog upravnika radi dokaza o nepostojanju konflikta interesa u smislu člana 25. Zakona o radiodifuziji". Strana 21. - "Nenad Cekić je navedenu dužnost obavljao do 17. 01. 1998. godine". Hvala. (Dejan Mihajlov, sa mesta: To je povreda Poslovnika.)
Povreda Poslovnika. Izvolite.
Predsedavajući, smatram da se narodni poslanik Andrić uvredljivo izrazio kada je rekao da lažem. Nikada nisam pomenuo da on laže, samo sam pomenuo da to što sam govorio nije laž, nego je istina i treba pogledati do kraja podatke. To je jedan upis koji je tražen na osnovu zahteva tada kada je pokušano da se počisti Radio-indeks, pa imate jednu drugu odluku kojom je ta odluka stavljena van snage, tako da se tačno vidi kako stoje stvari. Mislim da je trebalo da opomenete poslanika da pazi kako se izražava u ovom parlamentu.
To je ponovo bila zloupotreba Poslovnika, pošto ste koristili pravo na repliku. Inače, narodni poslanik vam se javno izvinio, i mislim da uopšte nije bilo kršenja Poslovnika. Sledeći put ću da izričem mere. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, predsednik poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, zatim narodni poslanik Krasić, pa narodna poslanica Nataša Milojević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, da li mi dozvoljavate repliku na izjavu gospodina Mihajlova za govornicom?
Da. Izvolite.
Gospodine Mihajlov, vama najviše iz DSS-a odgovara ovakvo stanje, jer ste vi non-stop u medijima, i u nekim medijima baš oni su protiv ovih članova koji su predloženi za Radiodifuzni savet. Možda vi hoćete da Ljiljana Nedeljković bude kandidat. Predložite Ljiljanu Nedeljković. To što je Stranka srpskog jedinstva glasala za gospodina Radenovića ne donosi štetu građanima u Srbiji, za razliku od vas, za šta ste vi sve glasali u ovoj sali i kakvu je sve štetu naneo vaš predsednik i vaša partija u Srbiji. Gospodine Mihajlov, vi ste rekli da je vama Hag zadnja rupa na svirali, pa ste sve Srbe poslali u Hag i glasali za zakon u Saveznoj skupštini. Kakve veze ima da li se Srbi isporučuju zakonom ili bez zakona u Hag, gospodine Mihajlov; pa je vaš predsednik pozvao Srbe da izađu na izbore, na Kosovu i Metohiju, a vaš potpredsednik Marko Jakšić poziva Srbe da ne izađu na izbore, pazite, pa koja je to demagogija, gospodine Mihajlov; pa ste pustili vašeg predsednika da amnestira 1.900 Šiptara iz srpskih zatvora, a pri tom nije ni jednog Srbina izvukao iz albanskih zatvora, gospodine; pa ste glasali za Poslovnik koji je štetan gospodine Mihajlov i za vas. Pa, gospodine, molim vas samo da čujete nešto dame i gospodo, da li vi znate kako se zovete. Vi iz DSS-a mislite da na uku i buku možete nešto uraditi, na demagogiju, pa saslušajte me da vam kažem. Vi ne znate kako se zovete. Pazite, novinari kažu u medijima ovako - juče je izjavila opozicija to i to, DOS to i to i DSS; pa u kojoj ste vi to grupi, šta ste vi, jeste li opozicija ili pozicija, pa ne znate kako se zovete. Zadužili ste zemlju, gospodine Mihajlov, ovde u ovoj sali, glasali ste za garanciju da srpski narod da, isto tako i u Saveznoj skupštini pre 15 dana ste glasali za to. Vaš predsednik je glasao za nakaradnu državu Srbiju i Crnu Goru, potpisao Beogradski sporazum i posle ste glasali protiv zakona, odnosno protiv Ustavne povelje. Pa, čekajte, da li vi znate šta hoćete, a šta nećete. ...
Narodni poslaniče, upozoravam vas na prekoračenje vremena, pošto je ovo bila replika....
Vi ste mi lično rekli, ovde u sali pre deset dana, hajde da izvadimo kartice, bilo je glasanje oko nekog zakona, mi iz SSJ izvadimo, a vaše kartice ostanu u poslaničkim jedinicama. Kažem - šta je ovo, kaže - sada su mi javili. Daj, neka ti javi na vreme jednom, pet dana, deset dana pre, da znate šta ćete da radite, kako to sve sada vam javljaju. I nemojte da prozivate SSJ; dalje, rekli smo - hajde da izađemo iz sale, da izađe opozicija iz sale, da nateramo DOS-ovce da uvedu TV prenos, niti se terate, niti se vodite. Vi bi da izađete, ali da stojite ovde pored vrata da vas slikaju kamere, pa ne može to tako.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena za repliku.
Zahvaljujem. Prelazim, ovo je bila replika, prelazim na dnevni red, zahvaljujem. Što se tiče ...
I imaćete tri minuta duže ako budete želeli da govorite, pošto ste bili ometani u vreme izlaganje.
Zahvaljujem. Što se tiče Radiodifuznog saveta i ove tačke dnevnog reda, mi iz SSJ-a bismo više voleli da danas raspravljamo o ceni žita, o Srbima sa Kosmeta, o radnicima koji su izgubili posao, međutim, vi imate većinu u ovoj sali i mi moramo da kažemo ono što je stav SSJ. Ako su osam članova predložili devetog člana, Radenovića i Skupština ga izglasala sa 176 glasova, zašto bi se to ponovo vraćalo u proceduru. Znači, 176 poslanika, kako iz DOS-a, tako i iz opozicije, glasali su za spornog člana Radenovića. Ako Radenović nije dao pravu biografiju, ako je nešto slagao, to treba da radi sud, SUP, a ne da se bavi ova skupština tim stvarima i mislim da mi ne možemo da odlučujemo da li on ima diplomu ili nema, to neko drugi treba da proverava. Ovaj odbor nije ni počeo još rad i meni su se ti ljudi dopali kada su rekli da neće prihvatiti nikakav pritisak, niti od strane Vlade, niti od strane neke političke partije, da će raditi onako kako to stoji u Zakonu o radiodifuziji. Ti ljudi još nisu ni počeli da rade, a neko kaže kako mu ne odgovaraju ti ljudi, valjda zato što nisu predložili nekog njihovog kandidata. Nama iz SSJ je svejedno. Mi nismo predlagači i bio da je to Pera, Mika ili Žika, mi želimo da što pre taj zakon počne da se sprovodi, jer sada vlada strah u medijima, to nekome odgovara. Ne smeju mediji da imaju objektivnu sliku onoga što se dešava u Srbiji, jer ne znaju da li će sutra dobiti određenu frekvenciju i postoji blokada medija kada su u pitanju SSJ, SPS i još neke opozicione partije, da ne možemo da se pojavimo i da kažemo ono što mislimo i zato mi želimo da što pre ovaj savet krene sa radom, u nadi da će oni da poštuju zakon i da svi mediji koji se bave informativnim programom, moraju da rade onako kako je to propisano u zakonu. Rad pojedinih beogradskih elektronskih medija je možda doprineo da mi danas raspravljamo na ovu temu. Pazite, ti mediji imaju određeni interes, neću reći koji su to mediji, neki se finansiraju iz inostranstva i znamo kakvu sliku prikazuju o Srbiji. Ono što meni najviše smeta je to, juče sam gledao, odnosno prekjuče, kako su Srbi najveći krivci za rat u Bosni i Hercegovini, kako su Srbi pobili sve muslimane i Srbi imaju najveću odgovornost. Sa druge strane, nikada nisam mogao da vidim na toj televiziji ono što se Srbima dešavalo, kako u BiH, Hrvatskoj i na Kosovu i Metohiji. Smatram da takođe tim medijima možda odgovara ovakva trenutna situacija u Srbiji. Mi iz SSJ-a ćemo glasati za ove predložene članove, jer još nisu počeli da rade. Ukoliko ne poštuju Zakon o radiodifuziji, onda treba da podignemo svoj glas i podići ćemo svoj glas da se oni smene, ne samo oni, već svi ostali. Mi smo smatrali da danas treba da raspravljamo o dva člana koji su podneli ostavku, dame i gospodo, i da nova dva člana se izaberu, a ne da raspravljamo o nekim članovima koji su legitimno izabrani, ovde u ovoj sali. Znači, to je danas trebalo da bude naša tema. Ukoliko procedura nije ispoštovana, neka radi to Ustavni sud Srbije, kao što je do sada radio. Više puta taj ustavni sud je napravio štetu SSJ, ali hajde, neka oni odlučuju o tome, a ne da se ova skupština bavi aferama, da oni koji ne znaju ni da li su opozicija ili pozicija, žele na taj način indirektno da se pokažu u javnosti kako oni to nešto se sekiraju za Srbiju i srpski narod, to nije tačno. Zato, SSJ će glasati ponovo za ove predložene kandidate. Zahvaljujem.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Dejan Mihalov. Povreda Poslovnika, kao predsednik poslaničke grupe DSS-a.
Smatram da je predsednica Skupštine vođenjem sednice povredila Poslovnik, jer se ne može davati u isto vreme u jednom delu spojenom pravo na repliku za koga uzgred nije bilo osnova jer nije u negativnom kontekstu pomenuta SSJ, niti Dragan Marković - Palma ili bilo ko drugi. Ako se oni stide toga što je Goran Radenović radio za njih, onda je to negativni kontekst, ali to nisam uspeo da vidim. Predsednica Skupštine je povredila Poslovnik dajući reč gospodinu Palmi po osnovu replike, iako na to nije imao pravo, pod jedan. Pod dva, smatram, to je druga povreda, da se ne može zajedno spajati pravo na repliku sa izlaganjem, jer to nigde ne stoji. Znači, gospodin Palma je morao da ode i da sedne u klupu i da se javi, a ne da u funkciji potparola DOS-a ovde iznosi gomilu neistina. Tražim u skladu sa Poslovnikom, s obzirom da je on govorio u jednom trajanju od 10 minuta, da mi dozvolite pravo na repliku.
Nemate pravo na repliku, zloupotrebljavate Poslovnik, pošto u navođenju onoga što vi mislite da stoji u Poslovniku, nigde ni u jednom članu ne stoji, osim kao diskreciono ovlašćenje predsedavajućeg Skupštine da dozvoli repliku. Nedavanje replike nije povreda Poslovnika, kao što to nije ni davanje replike. Dakle, zloupotrebili ste Poslovnik i pozivate se na činjenice koje ne stoje u Poslovniku. To je obrazloženje za vašu izrečenu povredu. Da li imate želju da izreknete drugu vrstu povrede? (Dejan Mihajlov, sa mesta: Da mi odgovorite na drugu povredu. Da li može ili ne može da se spaja diskusija?) Ono što je diskreciono ovlašćenje predsedavajućeg je davanje replike po proceni da li je replika osnovana i replika može da bude data u trenutku kada predsedavajući proceni da je potrebno. Prema tome, predsednica Narodne skupštine je postupila u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine i vi dobacujete iz klupe. Pitala sam vas da li imate želju za novu odredbu. Ova skupština služi svim poslanicima, a ne samo nekima koji smatraju da treba da se igraju sa procedurom, zbog toga što je to zabavno ili što misle da su u tome vešti. Predsednica Narodne skupštine nije povredila Poslovnik Narodne skupštine. Sada imate novu povredu. Izvolite. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije.
Vi kažete da ona nema ovlašćenja i sve ostalo, naravno da ima. Član 28. kaže - predsednik Narodne skupštine stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine onako kako u njemu stoji. Smatram da se Nataša Mićić nije starala, jer nigde ne stoji ovlašćenje da se mogu spojiti rasprave po replici i u načelu, a vi kažete da je to njeno diskreciono pravo. Naravno da je diskrecino pravo da ona svoje miljenike pušta preko reda i bez osnova, na tu primedbu mi niste odgovorili - da li je povređen Poslovnik time što je spojena rasprava po replici i rasprava na koju predsednik poslaničke grupe ima pravo od 10 minuta. Znači, to su različite stvari. Ukoliko je omogućeno da ta rasprava bude spojena, onda imam pravo na repliku, s obzirom da je to izlaganje trajalo 10 minuta i imam pravo na repliku, kao šef poslaničke grupe, da odgovorim na izlaganje gospodina Markovića.
Nemate pravo na repliku i nije povređen Poslovnik. Na osnovu člana 84. stav 2. upućujem vas da se povreda Poslovnika izriče u odnosu na pisani član, a ne na nešto što je parlamentarna praksa ili nije. Dakle, kada i ako vašim zalaganjem bude promenjen Poslovnik, u kome bude stajala odredba da ne može predsedavajući tako da se ponaša, onda možete da izričite povredu takvog člana. Sada ne možete. Nemate pravo na repliku i predsednica Narodne skupštine nije povredila Poslovnik ni u jednom od postupaka dok je predsedavala Skupštinom, za vreme izlaganja narodnog poslanika Dragana Markovića, predsednika poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva. (Dejan Mihajlov, sa mesta: Odgovorite mi kako se spaja rasprava po replici?) Izričem vam upozorenje da govorite sa mesta. Ne možete više, iskoristile ste sve. Ja sam vam odgovorila. Izričem prvu opomenu narodnom poslaniku Dejanu Mihajlovu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Dejan Mihajlov, sada izriče. Izvolite.
Smatram da ste povredili Poslovnik time što ste mi dali opomenu zato što sam insistirao da odgovorite na pitanje - da li postoji mogućnost u Poslovniku da se spoji rasprava po replici i rasprava u načelu? Vi ste na moje insistiranje, a imam pravo sa mesta da tražim da se utvrdi da li je povređen Poslovnik i da se o tome izjasnimo, kao što se do sada radilo, meni dali opomenu. Smatram da ste time vi povredili član 101. Poslovnika, gde se navode razlozi za koje se izriče opomena. Vi ste na moje insistiranje, da se odgovori na moje pitanje - da li se može spajati rasprava u načelu sa replikom, da traje duže od tri minuta, izrekli opomenu. Rasprava je trajala 10 minuta, znači da je tu došlo do spajanja iako tu ne postoji mogućnost. Tražio sam repliku po tom osnovu, vi ste mi izrekli opomenu zato što sam tražio da se vi izjasnite o povredi Poslovnika. Mislim da na taj način krajnje tendenciozno i neodgovorno vodite ovu skupštinu, sa namerom da privilegujete Dragana Markovića - Palmu kao vašeg portparola.
Izrekla sam vam opomenu na osnovu člana 101, na osnovu čl. 99-101, gde vam se opisuju pravila za ponašanje narodnih poslanika, uz dva prethodno izrečena upozorenja za dobacivanja iz klupe, što je nedopustivo, i to je bilo i biće način na koji se sprovodi Poslovnik Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Srpska radikalna stranka sledi onaj svoj početni stav, još kada je bio na dnevnom redu Predlog ovog zakona, mi nismo glasali za ovaj zakon. Pre mesec, dva, tri, aprila meseca, bili smo i protiv odluke o izboru članova Saveta za radiodifuziju i naveli smo brojne razloge zašto ne želimo da učestvujemo u ovoj igrariji. Umesto da nas predlagači i skupštinska većina demantuju, oni danas, nažalost, samo potvrđuju da je sve ono što smo rekli tačno i da je do tančina pogođen scenario - kako da se što duže razvlači ova tema i ne zalazi u neka, nazovistečena prava, medijske, ekonomske i političke interese. Na početku ove sednice mi smo ukazali, u ime Srpske radikalne stranke, da nisu ispunjeni uslovi po Poslovniku da se ovo uvrsti u dnevni red. Naravno, predsednik Narodne skupštine je rekao - nema povrede - ali je predstavnik predlagača, gospodin Pajtić, izašao ovde i rekao - tri tačke, tri razrešenja, tri tračke, posebne, smeštene su u jednu tačku dnevnog reda, tri odluke, i kad pogledate, nijedan formalno-pravni uslov nije ispunjen da te odluke budu na dnevnom redu. To većina rešava po principu kartica. Šta je rezultat ove ujdurme? Rezultat je što po Zakonu o radiodifuziji za razrešenje ova tri člana potrebno je da glasa većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Verovatno taj broj neće da se postigne ovde. Može da se postigne kod Radenovića, ali za prva dva teško da će se postići, jer predlagač je ovde napravio jednu podvalu. Da bi se to shvatilo, samo bih ukazao na jedan primer - šta bi se desilo da Vlada Republike Srbije bude predlagač nekog zakona, teče rasprava o tom predlogu zakona i oni kažu - povlačimo taj zakon, mi smo samo dali taj zakon da čujemo vaše mišljenje. Ni jedan uslov nije ispunjen da se ovo nađe na dnevnom redu. Molim vas, ako se pogleda pismo koje je uputio Savet, videćete da u tom pismu stoji da oni traže da se predsednik Narodne skupštine, na pravno valjani način, još jednom izjasni o statusu tri člana Saveta. Mi nemamo to ovlašćenje. Po zakonu Savet može da traži razrešenje nekog člana, ali ne može da traži da se mi izjasnimo, pa onda da se kaže - oni to traže zato što je DSS predložio stavljanje van snage. Znači, uopšte nemamo inicijalni akt za razrešenje. Pošto nema inicijalnog akta za razrešenje, onda su, praktično, propuštene sve ove odredbe iz člana 29. stav 2. koje kažu da je potreban obrazloženi predlog za razrešenje, da se utvrde sve relevantne okolnosti i da se omogući članovima, čije se razrešenje traži, da se oni izjasne. Ovde je napravljena kompletna papazjanija. Bez predloga za razrešenje izjašnjavao se Zakonodavni odbor, Odbor za informisanje, a ovi članovi međusobno se optuživali, pravdali i ko zna šta sve radili. Mi uopšte danas ne možemo da raspravljamo o ovome. Naravno, i onaj ko je predložio ovakav predlog odluke, u obrazloženju kaže - ne tražim da se on razreši, nego samo da pričamo o tome. Valjda će posle te priče i zbog toga što ne može da se izglasa odluka, oni biti legalni, legitimni. Šta bi oni trebalo da rade? Morali bi da opravdaju onih 680 miliona iz budžeta, odvojenih za RTS. Zašto bi mi više plaćali RTS, kad on ne želi da izveštava javnost šta mi radimo ovde. Šta je zadatak tog radiodifuznog saveta? Verovatno do unedogled da se drži ovo nedefinisano stanje i da se vidi, u tom obračunu medija, nekih ekonomskih i političkih interesa lobija koji stoje iza pojedinih medija, ko će da dobije odgovarajuću frekvenciju i da zakonski uspostavi svoj neki monopol. Zato se pravi zbrka, zato se pravi nemir unutar ovog radiodifuznog saveta. Faktički, iako je Zakon donet pre godinu dana i pre dva i po meseca izabrani ovi članovi, mi nemamo savet, Zakon se ne primenjuje i dalje imamo haos na tom medijskom tržištu. Ali, to je interes. Čiji? Većine, interes onoga koji je predložio odluku radi uspostavljanja samo neke diskusije i onda stvaranje nekog zaključka, da pošto nije izglasano razrešenje, oni su punopravni, punovažni i mogu da rade. Osim toga, dva člana su podnela ostavke. Ne znam da li je neko od nas dobio te ostavke. Ako su podnete ostavke, onda mi treba, ako se držimo slova zakona, da sprovedemo postupak izbora ta nova dva člana. Stičem ovde utisak kao da su te ostavke medijski puštene, možda stoji u Skupštini, ali se ne iznosi, jer se, navodno, čeka ovo, ako je moguće da se pomire rogovi u vreći, pa da se isparceliše - ovo će ova interesna grupa, ovo će druga interesna grupa. Zamislite o čemu mi pričamo. Ovde gledamo i neke biografije. Gotovo da se ova dva kandidata utrkuju u tome ko je više doprineo 5. oktobru, pa čak ovaj prvi Cekić kaže - bio sam pirat, radio-pirat, bez dozvole sam radio. On će i sutra bez dozvole da radi. Zašto bi njega obavezivao neki novi zakon? Vidite, njega ništa ne obavezuje, apsolutno ništa. On je profesor neke etike i on drži neku svoju etiku, priča nam neku svoju etiku. U Skupštini ima ljudi koji su radili sa njim još od onog prvog Indeksa, kada su parčali B92 itd. Vrte se sve jedni isti ljudi. Lobi je jak, u pitanju su velika sredstva, u pitanju je priprema za predstojeće izbore. Na delu je sputavanje javne reči. Ovo je produženo vanredno stanje. U susret novim izborima, mediji treba da se zaplaše da ne smeju da puštaje informacije o aktivnostima opozicionih stranaka. Sve što je u vanrednom zasedanju danas i sutra, ima samo tu funkciju kako da se zaustavi javna reč, kritika, kako da se sačuva vlast. SRS ne želi u tome da učestvuje. Mi smo vam rekli da će ovo da se desi. Isto ima da vam se desi sa komisijom za lustraciju, potpuno isto. Biće lustracija lustratora. Ovde je eksproprijacija eksproprijatora. Nezavisni mediji, njihove slobodne asocijacije vi tretirate kao neke institucije. Nisu to institucije, to su ekspoziture, to su, nazovinezavisni mediji, koji su u vreme najžešće ekonomske krize i blokade iz inostranstva dobijali sredstva i formirali informativna glasila kod nas. Nemoguće, nelogično - beda i sirotinja, a mediji rastu, stvaraju se. Tako je "Danas", tako je "Blic", tako je i ova nova "Košava", tako je "B92". Pogledajte "Pink". Ima li još neke stranke kojoj taj Pink neće da služi? Svima će da služi, samo da očuva svoju medijsku imperiju. U toj vašoj DOS-manlijskoj svađi mi ne želimo da učestvujemo. Ne želimo da se svrstavamo ni na jednu stranu. Nama je želja, kao političkoj stranci, da što pre raspištete izbore i da narodnom voljom i jedni, i drugi i treći, u paketu, odete što pre. Zapamtite, vaša ministarka, kako vi to volite da kažete, za saobraćaj i veze je pre nekoliko dana rekla: "Pa, nisu toliko važni ti mediji, niti taj etar, postoji digitalni zapis, pa je možda čak i besmisleno što toliko pričamo o radiodifuznom Savetu". Zapamtite tu poruku. Na sve moguće načine će se sprečiti opozicija, sprečiće se javna reč za sledeće izbore, kako bi se očuvala ova ili neka druga, ali opet DOS-manlijska vlast. Zato mi ne želimo da učestvujemo u ovome.
Reč ima narodna poslanica Nataša Milojević, predsednik poslaničke grupe Socijaldemokratska partija.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, na predlog narodnih poslanika i po preporuci Zakonodavnog odbora i odluci Odbora za kulturu i informisanje, danas raspravljamo o razrešenju tri člana radiodifuznog Saveta. Izbor članova radiodifuznog Saveta i tenzije koje su nastale tom prilikom i koje traju od konačnog imenovanja svih devet članova, zapravo se oslanjaju i na tenzije ili konfliktnost diskusije, javne rasprave i usvajanja Zakona o radiodifuziji. Da podsetim, duže od godinu dana se radilo na zakonu o radiodifuziji, bez obzira što smo po prvi put, ako se ne varam, u procesu donošenja zakona imali radnu grupu sačinjenu od eksperata i predstavnika novinarskog i medijskog esnafa. Devet verzija zakona je bilo u izradi, deveta i po verzija je usvojena još pre godinu dana, ako se ne varam, 11. ili 12. jula prošle godine. Godinu dana, bez obzira što je stupio na snagu, Zakon ne primenjujemo, odnosno Zakon ne radi ono što je u njemu predviđeno, zato što telo koje sprovodi Zakon - radiodifuzni Savet, zapravo ne postoji. Odbor za kulturu i informisanje, sa punom odgovornošću je svojevremeno, kada smo odlučivali, pred izbor članova Saveta za radiodifuziju, doneo odluku koja je bila i u skladu sa Zakonom i u skladu sa Poslovnikom, odnosno odluku da se dva predloga - gospodin Cvetković i gospodin Cekić, da se o njima odlučuje kroz 30 dana i da se sačeka da 30 dana ovi predlozi budu u javnosti. Mi, Skupština i narodni poslanici, prekršili smo proceduru. To mora jasno da se kaže i to je jasno rečeno prošlog petka na otvorenoj raspravi Odbora za kulturu i informisanje. Imate taj materijal i čitate stenogram i izjave, odnosno debatu svih učesnika u toj raspravi. Moramo da budemo svesni toga da jesmo prekršili proceduru i da ovo telo, ako hoće da sačuva svoj integritet ili da stekne pravi identitet najvišeg zakonodavnog organa, mora da ponovi proceduru. Više od toga i manje od toga je sve ova bučna polemika. Bojim se da od silne vike zapravo ne čujemo misli. Hajedmo da napustimo tu retoriku i da se vratimo onome što jeste naša obaveza, a to je da poštujemo Zakon koji smo sami doneli. Ako to ne uradimo, imaćemo i dalje agoniju oko nefunkconisanja radiodifuznog Saveta i imaćemo agoniju oko jedne veoma važne, sistemski važne oblasti, a to je frekvencije ili dodela nacionalnih frekvencija u skladu sa Zakonom o radiodifuziji. Ako sve to dalje ne uradimo, davaćemo i dalje osnova i materijala ne samo javnosti, nego i stručnim institucijama, pa i međunarodnim institucijama koje se ovom oblašću bave, da pokazuju otvorenu sumnju u poštovanje zakonitosti onoga koji te zakone donosi, a to je Skupština Srbije i narodni poslanici. Desilo se nekoliko loših stvari, zaista loših. Prvo, nismo poštovali proceduru i onda smo ljude, koje smo predložili i koje su predložili ovlašćeni predlagači, doveli u poziciju da budu napadani, da budu vinovnici afera, ni krivi ni dužni. Zaista je ružno to što smo nepoštovanjem procedure uradili gospodinu Cekiću i gospodinu Cvetkoviću. To što su kasnije, kao Savet, predložili gospodina Radenovića, čije je članstvo na određen način osporavano, a da li je i sporno, već više na kraju svih rasprava i podnošenja dokumentacije, moram da priznam, nisam sigurna da li je sporno ili su sporni svi oni koji su tog čoveka predložili. Biće da je ovo drugo. Biće da su sporni predlagači, jer nisu dovoljno odgovorno shvatili svoju ulogu i biće da su ipak sporni narodni poslanici, mi, koji smo pristali da ne poštujemo proceduru, o kojoj smo sami odlučivali. Šta je predlog? Predlog je da se razreše tri i tako stoji u pisanoj formi, tri člana Saveta za radiodifuziju. Šta ćemo da radimo sa onima koji će samim ovim činom postupati u skladu sa svojim ostavkama? Šta ćemo raditi sa možda novim ostavkama i pitanje je da li ćemo uopšte na kraju leta imati Radiodifuzni savet. Predlog poslaničke grupe SDP jeste da stanemo na loptu, da se potpuno uozbiljimo i da vidimo kako u skladu sa zakonom i Poslovnikom možemo postupak da ponovimo. Da vas podsetim, na sednici Odbora za kulturu i informisanje kolega Kovačević i ja smo glasali da se postupak, odnosno procedura ponovi. Kasnije u zapisniku videla sam da se za to zalagao samo kolega Kovačević, pa ću sada da potcrtam, veoma se zalažem u ime poslaničke grupe Socijaldemokratske partije da se procedura oko izbora Radiodifuznog saveta ponovi, kako bi ovo telo, u skladu sa zakonom, najviši organ za uređenje u oblasti radiodifuzije, imalo legitimitet, kredibilitet i da bismo konačno primenjivali zakon. Pojedinačni interesi, interesi pozicije i opozicije, političkih grupacija, jesu potpuno legitimni ukoliko su u skladu sa zakonom. Nisu legitimni ako odredbe tog zakona iznevere. Lično kao narodni poslanik ne mogu da dopustim da više ulazimo u sferu farse i da izneverimo odluke koje smo sami doneli.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, moram reći iskreno da sam očekivao danas od gospodina Pajtića i gospodina Andrića da i jedan i drugi na početku svog izlaganja kažu nešto što se tiče našeg narodnog poslanika Joce Arsića. Prvo da mu se zahvale što je prvi pomenuo da su prekršene odredbe Zakona o načinu izbora članova Saveta za radiodifuziju, trebalo je da mu zahvale i odmah posle toga da traže njegovu odgovornost, jer jedini je Joca Arsić odgovoran za ovo stanje u kome se nalazimo. Svi ostali se posipaju pepelom po glavi, kao - jeste, glasali smo, ali eto puj pike ne važi. Ako ste glasali, onda nemate moralnog kredibiliteta. Ako ste podržali, onda ne možete ponovo da podržite. Ako ste uradili nešto, onda bi bilo pošteno makar za ovom govornicom da kažete - ne možemo mi da budemo ti, nego da vidimo ko su ti drugi. Pominjem Jocu Arsića iz prostog razloga što jedno deset-petnaest dana nakon što je to bilo u Narodnoj skupštini, kada su se dosetili oni koji imaju konkretan interes u vezi izbora članova Saveta radiodifuzije, onda je krenula ova priča o Savetu za radiodifuziju, o članovima, da li ispunjavaju uslove, da li je poštovan zakon i slično. Onda je krenula priča o tome ko je pravno valjan, dobar, ko nije i zbog čega nije. Deo te priče, zanimljivo, ali pomenuo je i jedan od ljudi koji se pominje danas u ovom izveštaju, gospodin Cekić, za čiji izbor mi nismo bili, ali to u ovom slučaju nije važno i on je naveo sijaset stvari koje, da je sreće, gospodin Pajtić i gospodin Andrić trebalo bi danas o tome da nam nešto kažu. Ko je čitao izveštaj i govor gospodina Cekića, onda bi logično morao sebi da postavi pitanje - pobogu ljudi, da li je sve ovo moguće. Definitivno, reč je ovde o sukobu interesa i tek onda kada se videlo da izbor, ovaj kakav jeste, članova Saveta ne odgovara određeim grupacijama koje su očigledno želele preko tih frekvencija, čije se dodeljivanje očekuje u budućnosti, da znatno uveličaju svoju finansijsku moć, a onda i svaku drugu. Onda je krenula cela ova priča. Naime, tu je rečeno toliko toga o lobijima, o finansijama, o inostranstvu, o dodeli para, o lobiranju, o minornim stanicama, o onome što govore, da je bio red da se makar o tome danas nešto reklo. Ovo pominjem iz razloga što je taj odbor zaključio jednu stvar, a mi od predlagača danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije kao osnov za raspravu imamo nešto sasvim drugo. Odbor je, evo citiram gospodina Andrića, koji je predsednik Odbora, zaključio "da se raspravlja o primeni Zakona o radiodifuziji i izboru članova Saveta". Znači, primena i izbor. Kada se pogleda predlog predlagača, odnosno tačka dnevnog reda, kaže se - predlozi za razrešenje članova Saveta. Gde je ovde reč o primeni Zakona o radiodifuziji i gde je ovde reč o izboru članova Saveta? Mi ovde danas imamo jedan potpuno krnj, nepotpun predlog, pa nam je i rasprava takva. Imamo tri člana koji se pominju, osporavaju sa raznih strana, eto oni su solomonski predložili Skupštini da nađe način da se izjasni o njihovom statusu, ali imamo i dva koji su podneli ostavke. Jedan, bar se ovde optužuje o sukobu interesa, gospodin Vodinelić, da mu ćerka radi u RTS-u. Žena je za lustraciju, to ćemo posle, popodne. Red bi bio da se neko od članova Odbora o tome izjasni, makar da kaže da li je tačno ili nije tačno, da li je to pravi razlog za podnošenje ostavke i šta je suština uopšte današnje rasprave, da li mi danas raspravljamo onako, reda radi, da bi sutra rekli da nije prošla inicijativa za razrešenje članova, ova dva nas uopšte ne interesuju, jer da nas interesuju mi bi i danas imali neki predlog o njihovom izboru i nastavljamo po starom. Ko ima medije ima, ko nema, nema. Moram da podsetim da je gospodin Arsić, opet ga pominjem, na jednoj od sednica Narodne skupštine, a pre toga na Odboru, reklamirao da nisu ispoštovane odredbe Zakona o radiodifuziji, koje u članu 24. stav 12. propisuju obavezu Narodne skupštine da na prigodan način upozna javnost sa biografijama predloženih kandidata i slično. Tada je to potpuno ignorisano. Da smo tada uvažili taj predlog neka dvojica drugih ljudi bi bili predlog za članove Saveta, pa bi verovatno neka druga dvojica ljudi bili izabrani i onda ne bi postojao osnov za ovu današnju priču. Oko gospodina Radenovića je jedna druga dimenzija. Savet ne radi i neće ni raditi na ovakav način. Savet je izabran pre dva-tri meseca i da li je Savet uradio nešto do sada. Nije uradio ništa. Jedino što su držali nekoliko sednica, žestoko se međusobno iskritikovali, da ne upotrebim neki drugi izraz, međusobno jedan drugome svašta rekli. Deo toga vidimo u ovom izveštaju Odbora za kulturu i Savet nije zaživeo. Posledice su katastrofalne. Posledice po Srbiju, posledice po medije, posledice po građane, posledice po političke stranke. Sve više stičem utisak da jednostavno skupštinskoj većini nije u interesu da se Savet uredi i da počne da radi, jer kada bi se uredio i počeo da radi onda bi morao da radi ono što mu zakon propisuje. Oni to očigledno ne žele i sada se ponovo otvara neka priča, posle par meseci i neće se završiti, nećemo birati dva člana Saveta. U međuvremenu medijski i finansijski magnati rade što rade, nemaju frekvencije, ali vode svoju politiku. Videli smo i kako. Određene političke stranke se maksimalno i bezobzirno reklamiraju. Političke stranke koje su zastupljene u parlamentu nisu zastupljene u javnosti. Gde ćete veću sramotu, nego što mi imamo danas u Srbiji, kada je o medijskoj sferi reč i o sprovođenju zakona. Trebalo je da pričamo o sprovođenju zakona. Ovde se liju krokodilske suze o sudbini RTS-a, krokodilske suze, iz prostog razloga što svi znaju, dok se Savet ne uredi, dok ne počne da radi, neće se razrešavati i druga pitanja vezana za RTS, a krokodilske suze iz prostog razloga što je DOS, a sećate se sami, ukinuo onu pretplatu kao jedini način izvora prihoda, pa je u međuvremenu to uveo, pa se produžuje primena toga. U međuvremenu, televizija tone i u međuvremenu se biraju samo podobni ljudi. Samo da znate, i u televiziji se pričalo o kovertama koje se dodeljuju urednicima, određene svote novca. To se priča među novinarima. Znači, nije to priča vezana za Vladu, nego nažalost i za televiziju. Kažem nažalost, iz prostog razloga što se jedno priča, a drugo se u stvarnosti radi. Podobne treba nagraditi. To je jedna dimenzija situacije u RTS-u. Druga je da se ne zna šta televizija u stvari suštinski radi. Televizija se, nažalost, pretvorila u servis interesa Vlade i grupacije DOS, pošto za druge tamo nema mesta. Loše je što Savet nije konstituisan, niti će danas, posle ove rasprave biti. Loše je, takođe, što vidimo da direktno i OEBS je umešao svoje prste u ovu stvar, a mimo čuvenih principa i pravila ponašanja diplomatskih službenika. Imamo slučaj da predstavnik OEBS-a Masari javno kaže, treba da se izabere. Ko je gospodin Masari? Neka radi svoj posao. Ako već daje, a DOS ga sluša, onda da završimo ovu priču kako bi trebalo. Ovako, imamo jednu potpuno nenormalnu situaciju, da imamo Zakon o radiodifuziji koji bi trebalo da sprovodimo i da imamo savet koji je kao izabran i trebalo bi da radi, ali ne radi i da određene grupacije i medijski lobiji stalno pokreću pitanje podobnosti pojedinih članova, a u međuvremenu, očigledno svima odgovara ovakvo stanje. Kako stvari stoje, ovako će potrajati i do izbora, hoće, hoće i do izbora će potrajati i jednostavno će političke stranke DOS-a, i njihovi glasnogovornici koji im pomažu, biti medijski predstavljeni, a ostalima kako bude. Vidimo da se počinju osporavati i drugi članovi. Pre neko veče, na jednoj od televizija, čuli smo, u Vojvodini se osporava jedan član. Zamislite paradoksa, jedan od ljudi koji su dali izjave na televiziji, kažu, jeste, sve je to u redu, jeste izabran po zakonu, ali znate, nije taj koga smo mi hteli. To je suština stvari. Znači, nisu izabrani oni koji su trebali da budu izabrani i zakon i Skupština nisu poslužili kao pravni okvir za to. Pošto nije, mislim da ova današnja rasprava jeste samo jedna prazna priča, bez smisla, a biće i bez sadržaja. Pa ništa se novo neće desiti i konstatovaćemo aktuelno stanje, postojeće stanje i postojaće i dalje ova medijska kontrola koju sprovodi Vlada i DOS ...
Da li koristite i sledećih deset minuta?
Mi socijalisti u tome nećemo učestvovati. Hvala.
Da li želi reč još neko od predsednika, zamenika ili ovlašćenih predsednika poslaničkih grupa? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o odlukama za razrešenje članova saveta radiodifuzne agencije. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Dame i gospodo, mogli bismo zaista da učinimo napor da stvar svedemo na pravu meru i izađemo iz ovog problema na jedini mogući način. Nije ništa loše da priznamo da smo kod izbora dva člana, gospode Cekića i Cvetkovića, mi, Skupština, zaista učinili krupnu proceduralnu grešku. Ne sećam se ko je predsedavao, da li gospođa Mićić ili gospođa Čomić, svejedno, treba lepo da kažemo: pogrešili smo i mi tu našu odluku da poništimo. Nema razrešenja, nego poništavamo odluku o izboru ova tri člana radiodifuznog saveta. Dva, zato što nisu biografije potpune itd. i da ne ponavljam celu stvar, a jedanog zato što nismo imali ili smo imali pogrešne podatke, da li živi ovamo ili onamo, da li je završio ovu ili onu školu, da li radi za ovog ili onog, sve je to bilo nejasno. Najčistija je situacija da mi, jednostavno, poništimo našu skupštinsku odluku i da izvršimo ponovo izbor. Međutim, nisu samo njih trojica u pitanju. Mi imamo dve ostavke. Ono što me je iznenadilo kod profesora Vodinelića, ne samo što je pravnik, već profesor pravnog fakulteta, da je pristao da bude kandidat, iako je znao da po zakonu nema na to pravo. Kasnije smo saznali da gospođa Milivojević ima ili nema neku agenciju, da li sarađuje sa nekim medijima ili ne sarađuje, priča se o tome, a mi ne znamo. Danas čujem da je Cvetković objavio članak protiv nekih medija, pa kako on može da bude objektivan u tom savetu, ako a priori ima neki čudan odnos, a da ne kažem neprijateljski prema nekim medijima itd. Gospodo, još uvek verujem da se u Srbiji može naći devetoro ljudi, kvalifikovanih, čestitih, poštenih, objektivnih, zrelih ljudi punog moralnog integriteta, koji mogu da budu članovi saveta. Prema tome, nije dovoljno što danas radimo. Treba potpuno poništiti izbor celog saveta, zatim raspisati ponovo konkurs. Javiće se neki ljudi, verovatno i neki isti, recimo Vladika Porfirije i još neko, i biće verovatno izabrani, a možda čak i Cvetković i Cekić, mada danas čujem da je Cekić možda još uvek neki od direktora u Indeksu itd. Da li možemo da nađemo devetoro ljudi, čije će biografije ovde biti tako predstavljene da poslanik uopšte ne sumnja u podatke. Čiste biografije, radi to i to, završio je te i te škole, takve i takve kvalifikacije. Mi poslanici glasmo, a ne razmišljamo da li su ti podaci tačni. To mi treba ovde da uredimo, a ne da slušamo razne priče i da se svađamo. Poništavanje izbora za savet i ponovni izbor, to je jedino ispravno rešenje.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je na ovaj i ovakav način ogoljena namera inicijatora današnje rasprave. Dakle, namera predlagača je da se vodi rasprava radi rasprave, da se eventualno obezbedi većina u ovoj sali da bi se potvrdila odluka o izboru ove trojice ljudi u Savet radiodifuzne agencije, mada nam je svima jasno da prethodne odluke nisu pravno valjane. Suština je namera vladajuće većine u ovoj skupštini i vlasti u Srbiji da ništa ne menja u oblasti radiodifuzije. Suština je namera da se ne primenjuje Zakon o radiodifuziji, koji je vlast u Srbiji donela nevoljno, pod pritiskom evropskih institucija, Saveta Evrope i OEBS-a, kao jedan od ključnih uslova za ulazak zemlje u Savet Evrope. Prošlog jula, gospodo, biće za koji dan godina, 19. jula prošle godine ovaj zakon je donet, u ovoj sali ovde, bez prisustva poslanika DSS-a, ali je donet i mimo volje vladajuće većine u Srbiji i sa jasnom namerom da se njegova praktična primena ne dogodi u mandatu ove vlade. Rezultat te i takve namere je ovo što imamo oko radiodifuznog saveta, a to je pre svega činjenica da radiodifuzni savet nije počeo da funkcioniše do danas, dakle 14. jula 2003. godine, i neće početi da funkcioniše boga pitaj još koliko meseci, iako je po ovom zakonu trebalo da počne da funkcioniše 27. oktobra prošle godine. Dakle, 27. oktobra prošle godine radiodifuzni savet je morao da u svoje ruke preuzme radiodifuziju i elektronske medije u Srbiji. Neće se to desiti ni godinu dana nakon toga, a sasvim je izvesno, neće se desiti u mandatu ove vlade u Srbiji. Ova vlada u Srbiji, kada su u pitanju elektronski mediji, ima dva plana. Jedan je da se sadašnje stanje, gde se zakon ne primenjuje, zadrži što je moguće duže, da putem svojih komesara za medije iz vladinog biroa vrši pritisak i drži medije pod kontrolom. Rezervni plan je: ako pod pritiskom domaće javnosti, opozicije i međunarodnih faktora mora da počne da primenjuje ovaj zakon - da onda obezbedi svoju većinu u Savetu, pa da preko kontrole Saveta ponovo ostvari kontrolu nad elektronskim medijima. U tom cilju prošle godine, prilikom usvajanja zakona, prekrojeno je ono što je bila suština, vodilja osam verzija ovog zakona i što niko nije osporio u osam javnih rasprava. To je Savet od 15 ljudi, u kome većinu članova predlaže civilni sektor i u kome je nemoguće uspostaviti dominaciju struktura vlasti. Noćnim prekrajanjem takve ideje u ovaj savet od devet članova, u kojem je i teoretski i praktično moguće da vlast, ma koja bila, uspostavi svoju većinu, ovaj zakon je potpuno obesmišljen. Dakle, sada smo došli u situaciju da je moguće primeniti taj rezervni plan, da svoje ljude ubacimo u ovaj savet, pa će oni onda da nam omoguće, odnosno da nastave ono što sada imamo dok sezakon ne primenjuje. To je jasno i mislim da nema potrebe bilo kome u Srbiji to dokazivati. Takođe je potpuno jasno da nije moguće pravno uraditi ovu stvar, kako danas traži predlagač, dakle razrešiti ove ljude. Nisu se stekli uslovi za njihovo razrešenje, ali su se i te kako stekli uslovi za ono što je DSS pre par meseci ponudila ovoj skupštini, a to je stavljanje van snage odluka o izboru Cekića i Cvetkovića i poništenje odluke o izboru Radenovića. Tu su stvari apsolutno jasne i ne treba biti veliki pravni ekspert i stručnjak da bi se to shvatilo. Molim vas, sasvim je jasno, a to je potvrdio i Zakonodavni odbor ove skupštine, da Cekić i Cvetković nisu izabrani po zakonom utvrđenoj proceduri. Tačno je da oni tome nisu doprineli. Nije njihova krivica, ali to u pravnom smislu ne menja stvar. Oni nisu izabrani po proceduri i ne može se stvar pravno prevrnuti, pa da se kaže da je prošlo 60, 90 ili 190 dana a niko ih nije osporio. To ne može tako. Rok od 30 dana je jezakonom predviđen. Nije predviđen nikakav naknadni rok, nije zakonom predviđena nikakva naknadna varijanta po kojoj možemo da sporimo bilo koga. Daću jedan primer: u ovoj sali prošle nedelje birali smo sudije, nosioce pravosudnih funkcija. Zna se procedura da se pre izbora ospori izbor sudija. Pet, deset ili 15 sudija ovde smo osporili i nismo ih izabrali, ali nikome ne pada na pamet da danas za izabrane sudije kaže - čekajte, sad imamo nešto da im prigovorimo. Nemoguće, nemoguće je to, jer to nije Zakonom o radiodifuziji predviđeno, kao ni naknadni rok za primedbe. Morao se poštovati tajzakon, morao se ostaviti rok od 30 dana, da reaguju svi oni koji eventualno imaju primedbe, a čuli smo i danas u raspravi, ima i suštinskih primedbi i sukoba interesa i kod Cekića i kod Cvetkovića, i da je rok bio 30 dana, umesto 30 minuta, verovatno bi izbor Cekića i Cvetkovića biosprečen. Kada je u pitanju Radenović, stvar je potpuno jasna: čovek ne ispunjava uslove. Do dana današnjeg nije doneo dokaze da živi i radi na Kosovu. Druga stvar, davao je lažne podatke o sebi. On nema moralno pravo da bude član Saveta. Evo njegove prijave ovde, piše pravni fakultet. Nakon toga, kada je pritisnut dokazima, rekao je da nema pravni fakultet. Ko od nas u svojoj biografiji daje podatke da je studirao? Niko. Ako sam završio fakultet, dajem diplomu fakulteta, a ako nisam, dajem svedočanstvo o završenoj srednjoj školi. Prijavljuje se najveći stepen školske spreme koju imate, a ne ono šta ste studirali, upisivali. Dalje, on daje podatak da je od septembra 1991. do marta 1999. godine bio rukovodilac marketinga RTS-a u TV Prištini. Kada se to ospori, on donosi papir da je to bio, potpisan od strane Milanovića, ali papir nosi datum 31.12.1996. godine. On sam sebe demantuje papirima. Možda je to bio, ali mogao je biti godinu dana ane osam godina, kako je to prijavio u prvobitnoj verziji. Neko ko daje lažne podatke o sebi ne može biti član jednog takvog organa kao što je ovaj savet, koji mora da ima pre svega autoritet. Potpuno je jasna stvar kod njega i ne sme da se desi ono što se desilo na prošloj sednici Odbora za kulturu, da uđe čovek koga niko od nas ne poznaje, poslanicima baci na sto fascikle, pa onda kaže da je on Radenović i da su tu dokazi da on ispunjava uslove. To je ponižavanje Skupštine. Ako ono što tvrdimo za njega nije tačno, takve podatke ova skupština morala je pribaviti službenim putem, zna se kako. Postoje nadležni organi, postoje ministarstva, koja mogu da provere da li Vukosav Tomašević ili bilo koji drugi građanin ove zemlje živi i radi negde u ovoj državi. Zašto to MUP, zašto Ministarstvo kulture i medija nije uradilo? Zašto nisu drugi organi danas izašli službeno sa državnim pečatom, sa podatkom da Radenović ispunjava ili ne ispunjava uslove. Podsećam vas da imamo i Ministrstvo kulture i medija u ovoj zemlji. Danas je ovde trebalo da sedi ministar. Gde je ovde gospodin ministar medija? Za šta primaplatu? Završiću na kraju sa jednom njegovom izjavom. Citiraću ga na kraju, komentarisati, da bih vam dokazao čime se bavi ministarstvo. Nesporno je da ova trojica ljudi ne mogu da budu izabrani na ovakav način i jedino što je moguće je da se odluke o imenovanju ove dvojice, Cekića i Cvetkovića, ponište, a da se Radenović opozove. Za mene je strašna stvar, što je bilo šokantno onomad na sednici Odbora za kulturu i informisanje, sa koliko su arogancije njih trojica nastupili. Oni su se postavili kao nezamenjivi. Cekić je sa ove govornice ovde izgrdio poslanike, ponizio ovu skupštinu, jer se neko drznuo u ovoj skupštini, bogati, da ospori njegov izbor u Savet. On je pretio nama poslanicima ovde. Ti ljudi su se postavili kao nezamenjivi. Lepo je rekao kolega Simonović da postoji u državi Srbiji sigurno još neko osim njih trojice, odnosno devetoro, koji ovaj posao mogu da rade. Da su oni odgovorni ljudi i da žele dobro ovom savetu, kompletnoj radiodifuziji i ovoj državi, onda bi morali da ponude svoje ostavke, kao prilog izlazu iz ove situacije. Najlakši način da se izađe iz ove situacije je bio da su oni rekli - mi, da bi se situacija prevazišla, nudimo svoje ostavke. Da je u pitanju sudbina ove skupštine, ponudio bih svoju ostavku. Ova skupština bi mogla da radi i bez Vukosava Tomaševića, i bez Selimovića i bez bilo koga od nas pojedinačno ovde. Ima još ljudi koji mogu da budu poslanici u Srbiji, kao što ima ljudi koji mogu da budu članovi Radiodifuznog saveta. Šta je rešenje? Jedino rešenje je da se njihov izbor poništi, a da se onda pristupi ponovnom izboru. Savet je toliko diskreditovan u javnosti da on ne može ništa ozbiljno u budućnosti uraditi. O tome smo već govorili. Sada su sporna i dva člana Saveta koje su predložile Skupština i vlada Vojvodine. Dakle, imamo ovakvu situaciju: dva člana su dala ostavke, tri člana danas ćemo ovde razrešiti, to je pet, još dva sporna, to je sedam, i još jedan, prof. Radojković, misli se da li će dati ostavku. Osam članova Saveta od devet je sporno po raznom osnovu, sporno je njihovo članstvo u Savetu. Gospodo, očito, jedino rešenje je da krenemo nanovo, da izaberemo novi savet i da taj savet počne da radi. Naravno, to je jedno rešenje, ne verujem da će se ovde danas obezbediti većina za takvo rešenje, jer, ponavljam od početka, jasna mi je namera vladajuće većine ovde u Skupštini i vlasti u Srbiji da se ova rasprava otvori pro forme, da se ništa ne postigne, da ovaj savet ostane ovakav kakav jeste, obesmišljen, da on ne može preuzeti primenu zakona u svoje ruke i da ostane ovakvo stanje kakvo jeste u medijima. U prilog ove tvrdnje ide i činjenica, gospodo, da se u međuvremenu ništa nije preduzelo da se primeni Zakon o telekomunikacijama, da se formira telo u oblasti telekomunikacija koje će se takođe uključiti u posao oko raspodele frekvencija. Može Savet za radiodifuziju biti kompletan, može biti idealan, moglo se desiti da ne bude ničega od ovoga što se desilo u vezi njega, ali nema osnovne priče o radiodifuziji, dakle nema priče o podeli frekvencija sve dok se ne formira i nezavisno telo za telekomunikacije, koje taj posao mora da obavi tehnički. Očito, neće vlast u Srbiji da uvede red u oblasti elektronskih medija. Koliko je vlast zainteresovana za ovo i koliko, pre svega, nadležni ministar brine o ovome, govore i njegove tvrdnje iznete pre neki dan, kada je gospodin Lečić najavio da će se uskoro naći pred ovom skupštinom zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog interesa, pa je onda ocenio - da će se usvajanjem tog zakonaomogućiti da demokratski način ponašanja postane naša svakodnevica, u čemu mnogo pomažu Zakon o radiodifuziji i Zakon o javnom informisanju. Gospodo, ministar medija u Srbiji ne zna da se Zakon o radiodifuziji i Zakon o javnom informisanju ne primenjuju. Kakav je to ministar, kakva je to vlast i na kome je odgovornost za sve ovo?! Trebalo je da danas imamo odgovore, te odgovore je zahtevao i Odbor za kulturu i informisanje, jer zaključak Odbora nije bio da se radi na ovaj način, zaključak Odbora je bio (evo, nema predsednika ovde, nema ga nikada kada treba da se suoči sa nečim što je važno) - rasprava u Skupštini o primeni Zakona o radiodifuziji i izboru članova Saveta. Zašto taj zaključak Odbora nije ispoštovan? Zato, gospodo, što bi se videlo da osim ovih odredbi o Savetu, ima još odredbi ovog zakona koje se ne primenjuju, a nisu vezane za Savet, već direktno za druge vladine organe. Pitao sam u više navrata, pa pitam i ovog puta, zašto se ne primenjuje odredba zakona koja se tiče reklamiranja, a morala je da stupi na snagu 1. januara ove godine? Zašto niko ne preuzima odgovornost za to što se ova odredba ne primenjuje sedam i po meseci? Zašto, na primer, niko ne sankcioniše političko reklamiranje, reklamiranje političkih stranaka, koje je izričito ovim zakonom zabranjeno od 1. januara, a koje i dan danas ide na medijima u Srbiji. Zašto, gospodo, niko ne preuzima odgovornost za to što je 27. jula ove godine, dakle za dve nedelje, trebalo da počne primena člana ovog zakona koji govori o privatizaciji opštinskih lokalnih stanica, a nije počela. Ministarstvo je bilo nadležno i obavezno da do sada uradi uputstvo i počne da primenjuje taj član. Do dana današnjeg nema ništa od toga i nemoguće ga je očekivati od ovakvog ministarstva i ovog ministra.E, to su sve pitanja koja ostaju bez odgovora u ovoj sali i u ovoj raspravi, a morali smo danas imati jasne odgovore na njih, ako zaista želimo da izađemo iz ove situacije stvorene oko Saveta i ako zaista želimo da Zakon o radiodifuziji počne da se primenjuje, da Savet bude telo zaista nezavisno od uticaja bilo koje političke opcije, pa i uticaja aktulene vlasti, kao i svih interesnih grupa iz branše, dakle iz medija. Ako to želimo, moramo imati odgovore na sva ova pitanja, pa da onda zaista Zakon o radiodifuziji počne da se primenjuje onako kako bi morao i kako se primenjuje u razvijenim u zapadno-evropskim demokratskim zemljama. DSS će onog trenutka kada dođe na vlast, nakon narednih izbora, obezbediti primenu ovog zakona kako treba i uvesti red u oblast radiodifuzije. Samo ćemo jednu stvar u ovom zakonu promeniti: dopisaćemo ovde uslov da onaj ko pretenduje da bude vlasnik elektronskih medija u Srbiji, mora da zna svih sedam padeža srpskog jezika i da ih koristi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodna poslanika Leila Ruždić - Trifunović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, počeću samo jednim izletom, a to je - sreća je za Srbiju i srpski narod što neki koji se nadaju da će doći na vlast, nikada neće doći u Srbiji na vlast. Mi danas raspravljamo ovde o nečemu, a proceduralno nismo raščistili da li o ovome treba uopšte danas da raspravljamo ili ne. Naime, grupa narodnih poslanika u predlogu da se razreše neki članovi radiodifuznog saveta, koje smo pre par meseci ovde izabrali, između ostalog, u obrazloženju za razrešenje piše - u skladu sa molbom predsednika Saveta radiodifuzne agencije, Nenada Cekića, još jednom izjasni o članovima koje su osporavale političke stranke i medijska udruženja i tako dalje. Postavljam pitanje - od kada mi u Narodnoj skupštini Republike Srbije izlazimo u susret raznim molbama da raspravljamo o nečemu da se neko razreši ili ne. Naime, mi smo ovde izabrali Radiodifuzni savet prema Zakonu o radiodifuziji, takav kakav je, neki su glasali za, neki protiv, većina je bila za i izabrali smo ga. Svi zainteresovani u ovoj Srbiji, nezadovoljni ovakvim izborom ili ako su smatrali da su prekršene određene odredbe Zakona o radiodifuziji, mogli su da pokrenu postupak kod nadležnih sudskih instanci u ovoj Republici i da traže, odnosno da ospore izbor svakog pojedinačnog člana Saveta sa dokazima koje će priložiti ili da ospore kompletan izbor radiodifuznog saveta. Tu bi priča bila završena, jer ne vidim u Poslovniku ni jedan član po kome smo mi danas mogli da raspravljamo ponovo, o nečemu o čemu smo doneli meritornu odluku, takva je, kakva je, svidelo se to nekome ili se ne svidelo. Postoji zahtev predsednika ili ne, radiodifuznog Saveta, ali mi smatramo, ispred SSJ da nismo mogli o ovome danas da raspravljamo, već je morao prvo neki nadležan u ovoj Srbiji, a to su sudski organi, da li je to Ustavni sud ili neki drugi redovni sud, ovde neću sada da licitiram, ali oni su prvo morali da kažu svoju reč da li je Zakon o radiodifuziji, odnosno određeni njegovi članovi pravilno primenjen prilikom donošenja odluke o izboru članova Saveta ili nije, pa onda posle toga Skupština, ukoliko bi se ocenilo da nije pravilno primenjen zakon, donosi drugačiju odluku, ukoliko bi odluka o izboru pojedinih članova Saveta ili nekih članova Saveta bila, da kažem, osporena, odnosno poništena. Prema tome, kada to pitanje tako prethodno proceduralno rešimo, onda možemo da raspravljamo o nečemu drugom. Inače, da izlazimo u susret nekim molbama da raspravljamo i gubimo vreme, izvinjavam se na tom izrazu, oko ovih pitanja, a ovoj Srbiji stoji na dnevnom redu donošenje mnogo važnijih zakona koji treba da koliko-toliko urede situaciju u privrednom, pa i političkom sistemu Srbije. Dakle, dame i gospodo, ako je neko nezadovoljan, kao što sam rekao, mogao je to da traži na sudu da utvrdi. Drugo, ukoliko se neko od članova izabranog Saveta našao pogođen raznoraznim kritikama, da li medijskih udruženja, da li političkih stranaka, da li udruženja, da li OEBS-a i sličnih međunarodnih organizacija, i ne može više sa moralnog i svakog drugog aspekta da trpi te kritike na svoj račun, mogao je da podnese ostavku i da to više ne trpi. Prema tome i oni imaju pravo, svaki od članova Saveta, da podnesu ostavku i da se više ne smatraju članovima Radiodifuznog saveta. Mi, ako bi trebalo danas da ponovo glasamo o onome o čemu smo glasali, mislim da ćemo napraviti još veću grešku, da ćemo upravo mi kao Narodna skupština Republike Srbije prekršiti zakon na taj način, pa će možda neko drugi ko je zainteresovan tražiti poništenje tako donete odluke, kad bude bila na glasanju. Ne bih preispitivao biografije svih, pored ove trojice pomenutih i ostale četvorice, pošto su dvojica podnela ostavku, da li su one tačne ili nisu, da li su diplome validne ili nisu, koje su pojedini prikazali, postoje opet u Republici Srbiji nadležni organi koji to treba da ocene i procene. Ako neko smatra da se neko lažno predstavio ili da je prikazao diplomu, a da tu diplomu nije stekao na zakonit način, mogu kod Javnog tužilaštva da podnesu zahteve za preispitivanje takvih stvari, odnosno da podnesu krivične prijave za delo za koje oni smatraju da je član Saveta radiodifuzije učinio. Na taj način bismo jednostavno podelili, a to više meseci ne činimo, zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast u ovoj državi, da jednostavno primenimo Ustav i da svaki organ u ovoj državi radi onaj posao koji treba i za koji ljudi zaposleni u tim organima primaju platu. Iz svih ovih razloga koje sam naveo, Stranka srpskog jedinstva neće podržati predlog za razrešenje pomenutih članova; dakle, isključivo iz proceduralnih razloga, jer smatramo da danas o ovome nije ni trebalo razgovarati. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović, posle nje narodni poslanik Joca Arsić.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, mi već više nedelja čujemo i u medijima, a i među nama se vode rasprave o pet članova Radiodifuznog saveta. Sve to vreme čujemo razne predloge kako mogu ti problemi da se reše. Međutim, niko od nas izgleda ne vodi računa o tome da se tih pet slučajeva, da ih tako nazovem, ne mogu podvesti pod iste imenitelje. Odnosno, moramo postaviti problem na način da ga pravno gledamo i da ga pravno rešavamo. To je jedino iz čega mi možemo da se izvučemo, pogotovo kad imamo u vidu da smo mi zakonodavno telo koje je ovde donelo neke odluke. Kada se radi o gospodi Cekiću i Cvetkoviću, oni su sporni radi toga što Skupština nije poštovala rok od 30 dana stavljanja njihovih kandidatura javnosti na uvid. Kad je gospodin Radenović u pitanju, navode se propusti i namere u njegovoj kandidaturi i neimanje uslova, odnosno propusti u posedovanju raznih uslova, da on bude predložen za kandidaturu. Kada se o gospodinu Vodineliću i gospođi Milivojević radi, oni su podneli ostavke i mislim da o njihovim ostavkama ne možemo mi da sudimo, to je lični čin i njihova zamena je jasno predviđena u zakonu, ta dva mesta treba da se zakonom uređenim načinom regulišu. Počeću od gospode Cekića i Cvetkovića. Zakon o radiodifuziji u svom članu 24. predviđa tih 30 dana stavljanja na uvid javnosti određenih kandidatura. Međutim, Zakon o radiodifuziji samo to predviđa. On nam ne kaže ni koji je razlog stavljanja kandidatura na uvid, ni šta je cilj takvog stavljanja i ne nudi nam ništa, šta će da se desi, kao rešenje, ako se te kandidature ne stave na uvid. Mi imamo pred sobom zakon koji je po mojoj proceni manjkav, jer za aktivnost stavljanja na uvid ne pokazuje se šta je njen cilj. Mi možemo da zaključujemo da javnost raspravlja pa da može da stavlja primedbe, ali nas zakon na to nije obavezao, da zaključujemo, samo da stavljamo. Znači, ako mi to nismo uradili, mi smo napravili proceduralnu grešku i ta greška stoji. Međutim, postavlja se pitanje da li je to bitna povreda za izbor članova Radiodifuznog saveta. Po mojoj proceni, bitne povrede nema. Napravljena je proceduralna greška čije postojanje ne pravi nikakav odnos na neki budući život Radiodifuznog saveta. Na drugoj strani, mi smo kao poslanici glasali za dva člana Radiodifuznog saveta. Najviše telo u ovoj državi je izglasalo dva člana Radiodifuznog saveta, a ni na kakav način Zakon o radiodifuziji ne predviđa da je razlog za razrešenje, što mi danas ovde dovodimo u pitanje, nepoštivanje procedure koja nema naveden ni cilj ni razlog. Postavlja se pitanje - da li mi raspravom, a još više glasanjem o razrešenju, kršimo u stvari zakon? Drage koleginice i kolege, kada bismo stavili na glasanje ova dva člana, mi bismo tada prekršili zakon i jasno predviđene članove u Zakonu o radiodifuziji. Skupština je napravila proceduralnu grešku, čime je napravila nebitnu povredu u Zakonu, jer ona kao bitna nije navedena, a glasanjem i bilo kakvim radom oko razrešenja članova Radiodifuznog saveta, Skupština bi prekršila zakon. Da nije zakon hteo da se samo iz određenih razloga razrešavaju članovi Radiodifuznog saveta, on ne bi taksativno u članu 29. naveo te razloge. Zato mislim da mi o Cvetkoviću i Cekiću ne možemo uopšte da odlučujemo, oni su izabrani članovi Radiodifuznog saveta, a što se tiče Radenovića, tu je rečeno, još i u vreme kad je bio na glasanju, dosta stvari zbog čega mu je osporena kandidatura, pa da vas podsetim da poslanici Demokratskog centra i nisu za taj predlog glasali, upravo zbog tih sumnji. Ako se ispostavi da su te sumnje tačne, a po onome što sam naknadno gledala, nisu moja ranija razmišljanja dovedena u sumnju, o takvom razrešenju, jer je ono predviđeno u zakonu, ako postoje ti razlozi, što jesu razlozi za razrešenje, o tome mi možemo glasati.
Reč ima narodni poslanik Joca Arsić, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovane koleginice i kolege poslanici, nemam nameru da repliciram Žarku, pošto je Žarko predstavljen ovde kao Žarko Korać, a ne Žarko Obradović. Mogao bih Žarku Koraću, a Žarku nemam po Poslovniku pravo, pošto pripadamo istoj poslaničkoj grupi. Žarko je ovde pomenuo da sam bio jedan od ređih koji je, ne osporavao pravo, ne osporavao izbor kandidata, nego ukazivao na probleme procedure. Činjenica je da sam tada i na samom Odboru za kulturu upravo upozorovao, ne zbog samog personalnog pitanja, ne zbog toga ko će biti izabran. Nikada nisam govorio o tome da li je ovaj podoban ili nije, da li ima ovaj problem ili onaj problem. Govorio sam o tome da je zakon predvideo da svaki kandidat mora biti na pogodan način, kako je to u skladu sa Zakonom o radiodifuziji, javno oglašen. Nema tu dileme - javno oglašavanje kandidata ima za cilj da se na tog kandidata mogu staviti primedbe, a upravo u skladu sa zakonom. Zna se koje to primedbe mogu da budu, ako nisu iznete. Zakon je tačno definisao ko može, ko ne može da bude, ko se preporučuje da bude, a koni po kom osnovu ne može da bude član Radiodifuznog saveta. To je najviši organ, to je organ koji ima najveću vlast u ovoj zemlji. To je strašna vlast. On raspolaže frekvencijama, raspolaže prirodnim bogatstvom ove zemlje, ima fantastičan uticaj. Njegovo nefunkcionisanje, nefunkcionisanje ovog zakona i neprimenjivanje ovog zakona, to je poblem, pa se slažem sa kolegama koji su istakli da upravo o primeni ovog zakona treba da razgovaramo danas, a ne o personalnim pitanjima. Personalna pitanja su proizašla zbog različite primene ili neprimenjivanja ovog zakona. Jedna posledica toga jeste i ova proceduralna greška i ovi proceduralni problemi koji se sad javljaju kao osnov.Podsetiću da je zakon pre godinu dana donet u ovoj skupštini, da je do kraja godine trebalo da se izvrši sve ovo predviđeno ovim zakonom: izabere Radiodifuzni savet, izabere upravni odbor javnog servisa, odnosno RTS-a 1 i RTS Novi Sad, pošto smo razdvojili na dve organizacione jedinice bivši RT Srbije. Taj upravni odbor treba da izabere ovaj radiodifuzni savet. On ga do dana današnjeg nije izabrao. Od 1. januara je trebalo da se krene sa pretplatom, sa finansiranjem javnog servisa i kad se tiče Vojvodine i kad se tiče centralnog dela Srbije. Prema tome, ništa od tih poslova nije završeno. Mi ovde imamo problem, iako imamo skupštinsku odluku da se vrše direktni prenosi, mi ih danas nemamo, jer se ne zna s kim treba da razgovaramo. Da li je RTS javni servis, da li je samostalna ili je vladina organizacija ili ove skupštine, jer se finansira iz budžeta? On nema pretplatu, nema način, nema izvorno finansiranje, sem finansiranja od komercijalnih poslova, reklama itd. To je jedan takođe vrlo važan problem o kome mi ne želimo da razgovaramo, nego pričamo ovu drugu priču. Da podsetim na ono što je bila naša obaveza. Naša obaveza je bila, kad smo razgovarali o ovim kandidatima, da budu javno oglašeni, da prođe 30 dana i da se posle toga izjasni Skupština. Ovde sam tražio, pošto je prošlo nekih 10, 15 dana, da se to odloži. Nije nikakva hitnost u pitanju i nije tako strašno da mi ispoštujemo proceduru i da prođe 30 dana. Znate šta ste mi odgovorili? Ovde se svi sole pepelom po glavi - znate šta, mi smo pogrešili. Imam utisak da ćemo jednog momenta da postanemo Pompeja, da nećemo da se vidimo od pepela ovde. Ljudi moji, tad ste rekli da je to opšti interes, da je javni interes i da to moramo da uradimo, da je to od neprocenjivog značaja. Slažem se da je od neprocenjivog značaja, ali smo sad došli u situaciju da posle svega toga sednemo ovde i pričamo i, kao što sam rekao, posipamo se pepelom svi redom. Nismo mi krivi, nismo znali, nismo bili upozoreni. Nije tačno. Upozorena je dva puta ova skupština, dva puta sam je lično upozorio. Ne mislim da sam ovde najpametniji ili retko pametan. Prema tome, upozorovao sam na poštovanje zakona. Nije ovo prvi put da ova skupština ne poštuje svoje odluke. Ova skupština je donela Zakon o radiodifuziji i treba da donese odluku o tome da poštuje zakon. Taj zakon smo doneli pre godinu dana. Jasne su njegove odredbe, mada ima i nekih stvari na koje sam upozoravao, da su u nesaglasju rokovi - 30 dana, pa 60 dana, pa 90 dana. To sve odlaže kvalitetnu primenu ovog zakona. Tada smo imali amandmane da se ti rokovi usaglase, da budu saglasni jedni sa drugima, da nema ove pravne procedure i zavrzlame oko sprovođenja ovog zakona. Niste prihvatili tad odlukom svoje većine. Imate pravo na to. Nije ništa sporno, ali smo opet došli u situaciju da se sad sukobljavamo sa svim tim stvarima. Jedna od najbitnijih stvari - mi ovde pričamo o problemu Cekić, o problemu Radenović, problemu drugom ili trećem. Zaboravili smo da se po zakonu tačno zna procedura na koji način se vrši razrešenje. Ovakav način nije upodobljen sa zakonom. Mi ćemo ponovo da uđemo u problem da na nezakonit način donosimo novu odluku. Onu ranije smo doneli na nezakonit način i sada ćemo ponovo da uđemo u taj posao da na nezakonit način donesemo i ovu odluku, ako se odlučimo da se bavimo razrešenjem ovih ljudi za koje se ovde iznosi primedba i podnet predlog odluke; odluke imaju manjkavosti, nemaju dobro obrazloženje, čije je obrazloženje - može da bude, ali ne mora da znači. Podsetiću vas da je članom 29. predviđeno da Skupština može, na predlog Saveta ili na predlog najmanje 20 narodnih poslanika, razrešiti člana Saveta u sledećim slučajevima: "Ako je zbog bolesti, na osnovu nalaza nadležne zdravstvene ustanove, nesposoban za obavljanje dužnosti člana Saveta u periodu dužem od šest meseci". Mi nemamo nalaz nijedne zdravstvene ustanove kad se tiče ovih ljudi. "Ako se utvrdi da je pri podnošenju predloga naveo o sebi neistinite podatke ili je propustio da navede podatke o okolnostima iz člana 25. ovog zakona". U ovom slučaju nije, kad se tiče ove dvojice. Diskutabilno je šta je kad se tiče gospodina Radenovića. Da vas podsetim, gospodin Radenović je predložen od strane ove osmorice članova Radiodifuznog saveta i oni su vlasni da o toj stvari raspravljaju. "Ako bez osnovanog razloga propusti ili odbije da obavlja dužnost člana Saveta u periodu od najmanje tri meseca neprekidno ili u periodu od 12 meseci, u kome najmanje šest meseci ne obavlja svoju dužnost. Odluka o razrešenju može biti doneta samo na osnovu obrazloženog predloga, posle sprovedenog postupka u kome su utvrđene sve relevantne okolnosti i u kome je članu Saveta protiv koga je pokrenut postupak omogućeno da se izjasni o ovim okolnostima. Razlog za razrešenje člana Saveta ne može biti političko ili drugo uverenje, odnosno članstvo u političkoj organizaciji. Odluka o razrešenju člana Saveta smatra se usvojenom ako je za nju glasala većina od ukupnog broja narodnih poslanika". Znači, po istoj proceduri - 126 treba da se izjasni u ovom slučaju i u kontrastvari. To je ono što je jedino moguće uraditi. Mislim da mi ovde radimo posao koji nije uopšte u saglasju sa ovim članom zakona. Mi ćemo opet uraditi ono što smo uradili i prošli put - doneti nezakonitu odluku, bilo kako da se izjasnimo. Najzakonitija je odluka da se odustane od ove rasprave i da, ako treba neko da se razreši, da se nađu valjani razlozi za razrešenje, a ovaj predlog povuče iz procedure. Mislimo da je to najelegantnije rešenje da se izvučemo iz ove situacije. No, vi ste vlasni da odlučujete, pa možete da odlučite i ovako i onako. Inače smo i na malo prek način ušli u samu proceduru podnošenja ovog zahteva da se održi sednica i stavljanja ovog problema na dnevni red. Prvo, od onog da smo mi na Odbor za kulturu zaključili, ne jednoglasno, nego većinom glasova, da se raspravlja o primeni Zakona o radiodifuziji. Tvrdim da je godinu dana prošlo za pet ili šest dana, otkako smo doneli Zakon, a 27. jula je stupio na snagu. Godinu dana mi nismo primenili ni jedno slovo iz ovog zakona o radiodifuziji. Godinu ravno. Zašto, pitam vas, većinu. Zašto, pitam Vladu. Zašto, pitam nadležne i odgovorne ljude. Ovde je jedini čovek, koji može da se razreši po ovom članu koji sam citirao, gospodin Vodinelić. Gospodin Vodinelić je prikrio činjenicu da njegova bliska rođaka radi u Radio-televiziji i to je valjan razlog ne da on podnese ostavku, nego da se stavi u proceduru to njegovo prikrivanje, o tome odluči savet, donese dokument o tome, dostavi ovoj skupštini i ova skupština se izjasni a konto toga i sigurno je i razreši gospodina, jer je u suprotnosti sa zakonom. Prikrio je tu činjenicu. Ovde se postavlja pitanje da li je Radenović prikrio činjenicu samim tim što je rekao da je pravnik, pa nije pravnik na kraju. Ne znam stvarno da li jeste ili nije, da li ima validnu dokumentaciju ili nema, ali ovde se radi o doktoru prava, o profesoru i on ne zna zakon, ne zna da ga ovo sprečava. Koji je njegov stepen odgovornosti? Doduše, mi imamo profesore Pravnog fakulteta koji su u pravnoj i činjeničnoj zabludi često, ali evo vidimo da imamo i treći primer o toj pravnoj i činjeničnoj zabludi. Očigledno je da je gospodin Vodinelić bio u pravnoj i u činjeničnoj zabludi. Nije znao da pročita zakon, nije znao da kao član Saveta za radiodifuziju ima smetnje da obavlja tu svoju dužnost. Ne znam šta treba da radimo, da li da se ponovo upiše ili da polaže taj ispit koji je trebalo da položi ili nije bio na tom času. Ne mogu da se odlučim.Možda i nije obavešten, ko zna. Ovde smo se zabrinuli nad sudbinom RTS-a. Malopre sam govorio o tome. Ono što je najvažnije i o čemu ova skupština treba da raspravlja to je upravo pitanje RTS-a i sprovođenje zakona oko RTS-a. Da li hoćemo da se RTS dovede do te mere, da se do te mere degradira, da se do te mere uništi, da će onda biti svejedno ko će i kako preuzeti, a on jedini ima frekvenciju. Njemu Radiodifuzni savet ne treba. Samim zakonom njemu je dodeljena frekvencija i to na tri frekventna područja. To je ogromno bogatstvo. Mi smo ga ostavili van i godinu dana se ne zna ko upravlja RTS-om, mimo ovog zakona, mimo svih propisa, mimo svega. Ne znamo ni ko je direktor. Direktor je bio na jednoj sesiji i pričali smo oko toga kada smo razgovarali o direktnom TV prenosu. Tada smo imali zaključak Odbora za kulturu da se nastavi sa TV prenosima i imamo od izuzetnog značaja zakon i značajnu stvar, a radimo u tami, van javnosti, van očiju javnosti, iako smo imali zaključak Odbora za kulturu da se nastavi da se primenjuje odluka Skupštine. Niko to nije stavio na dnevni red ove skupštine, a sada stavljamo na dnevni red ovo što je, po meni, očigledno postalo nesporno zbog toga što nemamo ni jedan validan razlog, nijedno utemeljenje u ovom zakonu da se vratimo nazad u proceduru, da se izjasnimo o tome da smo se prošli put loše izjasnili. Neko je pomenuo ovde izbor sudija. Mi ako napravimo takav mehanizam u ovoj skupštini onda ćemo da dovedemo u pitanje svaku odluku koju donosimo, svaki zakon koji donosimo. Mi ćemo retroaktivno moći da raspravljamo o nekim sudijama koje smo izabrali juče, o tužiocu, o Vladi, o ministrima. Za sve to mora d apostoji zakonska procedura. Slažem se da možemo da razgovaramo o Vladi, o ministrima, ali po određenoj proceduri. Onda nema pravne stabilnosti, nema nikakve stabilnosti i ova skupština će da se pretvori u glasanje većine. Neko tu reče da treba da se stane na loptu. Slažem se samo ako je četvrtasta, jer je vrlo rizično stajati na okruglu loptu. Ova skupština može da donese odluku da je lopta četvrtasta, jer ima većinu da donese takvu odluku. Takvu četvrtastu odluku smo doneli prošli put, a sada hoćemo takvu četvrtastu odluku da donesemo danas. Mislim da sam dosta argumentacije dao, da ovo treba da se povuče iz procedure i da se izvrši dopuna. Na Odboru za kulturu sam predložio da se uputi ovlašćenim predlagačima, a još nismo dobili ostavke. Ovde jasno u zakonu piše da je onaj ko podnosi ostavku dužan da to dostavi Skupštini Srbije. Da li je Vodinelić dostavio, da li je gospođa Milivojević dostavila. Mi je nismo dobili i mi poslanici hoćemo da čujemo od vas da li su oni dostavili svoje ostavke. Ako su dostavili da li je to dato, jer je ostavka lični čin i o njoj nema potrebe da se raspravlja, s tim što sam napravio digresiju i mislim da o Vodinelićevoj ne treba da se raspravlja, nego treba da se razreši, jer je nezakonito izabran i to je činjenica, a da se stavi u proceduru da imamo dva člana Radiodifuznog saveta na dnevnom redu u ovoj skupštini. Ako čekamo i tu rok od tri meseca, koji je maksimalno dug, onda ćemo verovatno u nekoj drugoj skupštini birati ostale članove Radiodifuznog saveta.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodna poslanica Svetlana Stojanović.
Dame i gospodo, kada ste donosili Zakon o radiodifuziji poslanici Srpske radikalne stranke su vas upozoravali da donosite veoma loš zakon i da donosite zakon koji se neće primenjivati. Nadam se da vam je to danas svima jasno, čak i ako nećete to javno da priznate. Zato vas sada upozoravam da ovo što radite danas proceduralno ništa ne valja i da nije usklađeno ni sa jednim pozitivno-pravnim propisom. Izbor Radiodifuznog saveta je dokaz da vi iz DOS-a niste u stanju ni jedan posao da uradite bez problema i bez afera. Vama je, gospodo, od devet članova Radiodifuznog saveta šest sporno. Danas se ovde govori o gospodi Nenadu Cekiću, Vladimiru Cvetkoviću i Goranu Radenoviću, a pitam vas šta je sa gospođom Snježanom Milojević ili Milivojević, koja je podnela ostavku, a posle njene ostavke sve novine su pisale da ta gospođa ima neku agenciju, čija je delatnost u vezi sa poslom na koji je ona bila izabrana u ovom savetu za radiodifuziju. Ako je to tačno, znači da je ona izabrana suprotno zakonu. Pitam šta je sa gospodinom Vladimirom Vodinelićem. Takođe posle njegove ostavke svi mediji su objavili da njegova ćerka radi u RTS-u, što je takođe suprotno zakonu. Nebitno je znači što su ovi ljudi podneli ostavke, bitna je činjenica da ste ih vi izabrali u savet suprotno zakonu koji ste sami doneli. Treći član, ne znam kako se čovek zove, uglavnom čitala sam da je jedan dan podneo ostavku, drugi dan ga predlagač nagovori da se vrati, da ne podnese ostavku, da je povuče i tako u nekoliko navrata, tako da ne znam da li je taj gospodin podneo ostavku ili je još uvek član Radiodifuznog saveta. Posle svega toga, gospodin Bojan Pajtić danas ovde, a pre dva dana na televiziji kaže: "Današnjom raspravom na Skupštini sve polemike u javnosti biće završene. Primedbe na rok od 30 dana su otklonjene, jer se u javnosti polemiše o gospodi Cekiću i Cvetkoviću 60, pa i 90 dana". Ako je ovo način da se završe sve rasprave i da se ovo na ovaj način završi, onda zaista svaka čast, jer za ovih 60 ili 90 dana smo se zaista naslušali svega i svačega, međusobnih optužbi između članova Saveta koji su podneli ostavke i onih koji su danas na dnevnom redu, između njih međusobno. Saznali smo za sve crne mrlje iz njihovih biografija i nažalost, ima ih dovoljno da nema mesta da niko od njih bude član Radiodifuznog saveta. Gospodin Radenović kaže, njegova supruga je njega prijavila kao raseljeno lice sa Kosova, kako bi dobila neku humanitarnu pomoć i on je, kada je saznao, posle rasprave ovde u Skupštini da je prijavljen, a bože, nije ni znao, on se odmah odjavio i sada je građanin koji je od početka bio na Kosovu i koji se nikada nije tamo odjavljivao. Ono što mi je interesantno, jeste činjenica da je ovaj gospodin, Nenad Cekić, postao glavni lik ove drame, a vezano za Radiodifuzni savet. Kolege koje su učestvovale na skupštinskom odboru ovde su govorile o njegovom ponašanju, o njegovom arogantnom ponašanju, o njegovom kritičkom osvrtu prema Narodnoj skupštini, prema narodnim poslanicima. Deo toga sam videla na televiziji i verujte, bila sam zgranuta, kako je tom čovek dozvoljeno da se na onaj način ponaša u ovoj sali i u odnosu na parlement, odnosno rad parlamenta. Očigledno je da taj gospodin Cekić, po svaku cenu želi da ostane u Radiodifuznom savetu i dok se grčevito bori za tu funkciju, objašnjava u nekoj televizijskoj emisiji, kako, kada bi neko drugi koji je manje pošten nego on bio član tog radiodifuznog saveta, mogao bi da uzme neke stotine hiljada evra za dodele radiodifuznog saveta, a on eto, pošto je pošten, on to neće i zato bi trebalo baš on da bude izabran. Znam da ćete vi danas doneti odluku, upravo onako kako ste naumili, a pre svega suprotnu zakonu. Upozoravam vas, sa tom odlukom nemate radiodifuzni savet, jer on i dalje ostaje samo sa šest članova.
Određujem pauzu do 15,00 časova i popodnevni deo sednice počinjemo raspravom prema prijavama za reč, a reč će imati narodna poslanica Svetlana Stojanović, posle nje narodni poslanik Alen Selimović. Hvala vam. [[Posle pauze - 15.50]] Dame i gospodo, nastavljamo sa radom u popodnevnom delu. Radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad, molim vas da svoje poslaničke kartice ubacite u identifikacione jedinice za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum potreban za rad i nastavljamo prema redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o odlukama o razrešenju članova Saveta radiodifuzne agencije. Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović, a posle nje narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovani narodni poslanici, ova tačka dnevnog reda je stavljena na inicijativu 44 poslanika DSS-a, i još pet poslanika DOS-a koji nisu članovi DSS-a, što nije inače jasno iz saziva jer su predlog za sednicu potpisali neki drugi članovi DOS-a. Osećam potrebu da naglasim nekoliko stvari; naš predlog nije da ponovimo glasanje, već da stavimo van snage dve odluke koje smo kao Skupština doneli, a Skupština je vlasna da svoje odluke stavi van snage kada utvrdi da je pogrešila u proceduri, što mi očigledno jesmo i oko toga smo saglasni. Znači, predlog glasi da razrešimojednog člana Saveta, već izabranog, gospodina Radenovića, zato što ne ispunjava uslove predviđene zakonom. Osnovni uslov ne ispunjava - sva je prilika da ne živi na Kosovu; i da stavimo van snage odluke o izboru gospodina Cvetkovića i gospodina Cekića, zato što smo pogrešili u proceduri. Ne raspravljamo o ličnostima, niti o njihovoj podobnosti da ostanu članovi Saveta. Iako je to već više puta rečeno u diskusijama do sada, dakle, nije sporno, svi se oko toga slažemo, osećam potrebu da ponovim: godinu dana nakon što je Zakon o radiodifuziji usvojen, on se ne primenjuje. RTS nije transformisana u javni servis i izdržava se iz republičkog budžeta, veoma je zavisan od svog finansijera, od Vlade. Status lokalnih televizija i radio stanica i dalje je nedefinisan. Frekvencije nisu dodeljene. Vlada haos koji je vladao i ranije. Sva je prilika da haos nekome odgovara. Mi Savet radiodifuzne agencije zapravo nemamo, i to je već više puta rečeno tokom današnje rasprave. Poslanici različitih političkih opcija i stranaka se u tome slažu, ali da ponovim - dva člana su podnela ostavke i mi ne znamo kako ćemo ih zameniti. Za dva člana je procedura prekršena i nikakva naknadna pamet to ne može popraviti, ali se ta odluka može staviti van snage. Jedan ne živi na Kosovu a po zakonu bi morao da živi, i nije stručan a po zakonu bi morao biti. Dakle, moramo ga razrešiti. I meni je, kao i jednom od poslanika koji su govorili pre mene, potpuno nejasno kako je za bilo kojeg građanina ove zemlje, a kamoli za člana Saveta, toliko teško utvrditi mesto prebivališta, da niko drugi do Narodna skupština o tome treba da raspravlja. Sporni su svi članovi Saveta, a ne samo ova trojica o kojoj danas raspravljamo. Spore ih njihovi predlagači, koji od Skupštine zahtevaju da ponovimo celu proceduru. 1. Savet univerziteta, 27 univerzitetskih profesora, 30. juna je uputio zahtev ovoj skupštini da razreši dužnosti sve dosadašnje članove Saveta i izabere nove. Nema prečice, kažu profesori univerziteta. 2. Nevladine organizacije su nam 1. jula 2003. godine uputile pismo u kojem konstatuju da način na koji je konstituisan Savet radiodifuzne agencije ne ispunjava uslove legaliteta i kredibiliteta. Jedinstveni su u stavu da je nemoguće ispraviti nelegalni izbor članova Saveta na bilo koji drugi način, osim ponavljanjem zakonske procedure. 3. ANEM nam je uputio dopis u kojem kaže da to što je zakon prekršen više nikakva rasprava, utvrđivanje činjenica ili izvođenje dokaza ne može popraviti. Stvar se može popraviti jedino ako se akt o izboru članova Saveta stavi van snage i postupak izbora ponovi. 4. NUNS se takođe obratio Skupštini dopisom, u kojem konstatuje da je narušena procedura, a tvrdi da ima i sukoba interesa. 5. "Otpor" osporavadva izabrana člana iz Vojvodine. Ko je od izabranih članova Saveta uopšte nesporan? Gotovo svi su na ovaj ili onaj način osporeni. Nije tačno da je Savet samo žrtva naše greške u proceduri. Sam Savet je pokušao dazažmuri na proceduru i u zakonu "ne traži dlaku u jajetu", pa je Skupštini predložio za devetog člana kandidata koji ne živi na Kosovu i od stručnosti ima kurs za menadžere. Za svog predsednika Savet je odavno izabrao člana koji nije sačekao da vidi da li javnost ima štogod o njemu da kaže, čime je pokazao da ni on, sadašnji predsednik Saveta, ne traži zakonu "dlaku u jajetu". Slažem se sa poslanikom koji je govorio pre mene da je trenutni predsednik Saveta za radiodifuziju u svom obraćanju u Skupštini ispoljio neverovatnu aroganciju. Nezadovoljan reagovanjem narodnih poslanika na njegovo izlaganje ljutito je rekao: "Uostalom, glasajte kako hoćete." Zahvaljujem mu što mi je dozvolio da glasam kako hoću. Posle izlaganja ova tri člana Saveta za radiodifuziju pred Odborom ove skupštine i nakon svega što su rekli jedni o drugima, i za javnost i pred ovom skupštinom, posle svih ružnih reči koje su jedni drugima uputili, moj utisak je da oni neće moći da rade kao tim. Članovi Saveta i sami jedini druge osporavaju. Nikako ne bi valjalo da Skupština u ovakvoj situaciji, kao više puta do sada, posegne za metodom preglasavanja, pa da nategnutom, krajnje sumnjivom većinom, izglasa da sve ovo nije kako jeste, nego da je sve u redu i da sve treba da ostane kako je sada. Deo problema sa kojima smo se suočili potiče iz samog Zakona o radiodifuziji. Pošto je poslanicima DSS-a bilo uskraćeno pravo da učestvuju u procesu donošenja Zakona o radiodifuziji i pošto ćemo proceduru izbora članova Saveta za radiodifuziju očigledno morati da ponovimo i to u celosti, dozvolite mi da se sasvim kratko osvrnem na sam zakon. Da li nas je Zakon o radiodifuziji dovoljno naoružao da možemo da izaberemo samostalno, regulatorno telo, nezavisno, van uticaja bilo kojih političkih stranaka i državnih organa? Mislim da nije. Savet radiodifuzne agencije bi morao biti izabran dvotrećinskom većinom u Skupštini. Jedino tako bismo izbegli zamku da skupštinska većina, ona nategnuta, koja podržava Vladu, bira i članove Saveta po ukusu Vlade. Prirodnim resursima ove zemlje i moćnom silom kakvi su mediji ne sme se upravljati bez društvenog konsenzusa. Među ovlašćenim predlagačima članova Saveta ima previše predlagača koji zastupaju vladajuće strukture, a ne celo društvo. To su Republička vlada, Izvršno veće Vojvodine (pokrajinska vlada), Skupština Srbije - ako je za izbor dovoljno namaknuti glasove poslanika koji podržavaju Vladu, onda ni tog kandidata zapravo ne bira Skupština, već Vlada. Skupština Vojvodine - ako su dovoljni glasovi pokrajinskih poslanika koji podržavaju pokrajinsku vladu i taj kandidat će biti po ukusu pokrajinske vlade. Pri tom se Vojvodina ponovo javlja kao država u državi, a sa Kosova nismo uspeli da nađemo nekoga ko zaista tamo živi. Nevladinih organizacija ima u ovoj zemlji 18.000, različitih, naravno, po svojoj specifičnoj težini i kredibilitetu. Nisam ubeđena da je zakon među njima izdvojio one koji će zastupati najrazličitije poglede na važna društvena pitanja. Moram da se zapitam zašto nismo iskoristili mogućnost da kandidate za članove Saveta, pre nego što su izabrani a ne nakon toga, proverimo u javnom propitivanju (tzv. public hiring). Da smo to učinili, ne bi nam se dogodilo da kandidat za člana Saveta u jednom trenutku postane čovek koji je uništio Elektrotehnički fakultet, da se sukob interesa u javnosti pominje kod više izabranih kandidata, a da se mnogima osporava stručnost. Ako nam je zaista cilj da izaberemo politički nezavisno regularno telo, koje neće biti izvan kontrole legitimno izabranih predstavnika naroda, strategiju razvoja radiodifuzije takođe bi morala da usvaja ova skupština, i to dvotrećinskom većinom, a ne samo da se sa njom saglasi Vlada. Dakle, pozivam vas da glasate za predlog DSS-a, da stavimo van snage izbor dva člana Saveta, gospode Cekića i Cvetkovića, da razrešimo dužnosti gospodina Radenovića, a onda da celu proceduru ponovimo u skladu sa zakonom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Milorad Mirčić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, prva stvar o kojoj treba danas da progovorimo, jeste zašto uopšte Narodna skupština razgovara o ovome, nekoliko nedelja pošto je izabran Radiodifuzni savet, iako sa godinu dana zakašnjenja. Za nas je ključno pitanje, kao ljude koji se bave politikom i koji se u parlamentu zalažu za ono što jeste osnovni interes građana Srbije, da li jedna asocijacija kao što je ANEM ili bilo koja druga asocijacija, jeste partner parlamentu naše države i jeste partner Vladi Republike Srbije, jeste supervizor jednom ili drugom organu, jednoj ili drugoj instituciji i da li je moguće da na osnovu njihovog nezadovoljstva personalnim rešenjima u Savetu za radiodifuziju može da se ovde pred nas vrati u proceduru jedno pitanje koje je za nas konačno. Ukoliko ANEM nije zadovoljan kako i na koji način funkcionišu stvari u Srbiji, može da osnuje političku stranku, može da izađe na izbore, na tim izborima dobije određeni politički rezultat, uđe u parlament, učestvuje u vlasti i vrši vlast u Srbiji onako kako piše u tom političkom programu, ukoliko bi oni bili politička stranka. Te stvari su samo naizgled, rekao bih, beningne; ANEM kao asocijacija tzv. nezavisnih i slobodnih medija imao je u prošlosti priliku da sa tuđim parama osnaži materijalni položaj svojih preduzeća, poboljša materijalni položaj zaposlenih u ovim firmama, izvrši politički, medijski i svaki drugi uticaj da pomogne da se preparira javno mnjenje, da se objasni da ondašnja vlast nije dovoljno dobra za građane ove zemlje i da rezultati izbora posle svih tih dešavanja u ovoj zemlji budu onakvi kakvi jesu danas, a danas imamo realnu posledicu te zablude da vi vršite vlast. Dakle, bez obzira šta ko od ljudi koji vrše vlast u zemlji duguje ANEM-u, neozbiljno je da ANEM diktira uslove pod kojima radi parlament jedne države. Ukoliko bismo začeprkali po političkoj prošlosti i ljudi koji danas čine ANEM, našli bismo među njima sjajne komuniste, kao što su Nino Brajević i Gordana Suša, i mnoge druge, i ne bismo se iznenadili da su samo pre 20 godina govorili stvari koje su potpuno inkompatibilne sa onim što je danas njihov politički stav. Oni imaju pravo da budu politički konvertiti, ali nemaju pravo da u parlamentu Srbije diktiraju uslove pod kojima treba da radi ovaj parlament. Mi imamo obavezu samo prema onim građanima koji su nas birali, mi nismo finansirani spolja, mi nemamo strukturu finansiranja političkih partija, govorim o svojoj partiji, kao što je ima ANEM ili kao što su imale neke partije DOS-a, i nemamo obavezu da polažemo račune nikome izvan ko nije zadovoljan učinkom vlasti danas u Srbiji. To je jedno pitanje. Drugo pitanje je položaj RTS-a ili javnog servisa. Prva stvar koju je ova skupština uradila skoro se odnosila na ukidanje TV pretplate da bi se, zaboga, ispunilo jedno, rekao bih i jedino od izbornih obećanja integralnog DOS-a. Zar nije bilo dovoljno što je RTS u prošlim vremenima nazivana najpogrdnijim imenima koja u nacionalnom, u državnom, u profesionalnom, u svakom drugom smislu jesu uvreda za jednu instituciju, kakva je RTS bila i kakva treba da bude uvek. Zar nije dovoljno što su je tokom NATO bombardovanja skrcali do te mere da više praktično u tehničkom smislu nije bila spremna da radi ono što je bio njen osnovni zadatak. Podsećam, prva bomba koja je pogodila RTS u Abardarevoj, došla je u Master, u srce televizije. Tom prilikom, poginuli su ljudi koji su tamo radili. Zar nije dovoljno što su 5. oktobra vaši egzemplari, zapalivši televiziju, naneli još veću štetu nego što je načinjena tokom NATO agresije. Zar to sve nije dovoljan razlog da RTS kao javni servis dobije normalan status u ovoj zemlji, da ima regulisano finansiranje, da može da konstituiše organe upravljanja i da se bavi poslom zbog koga inače jeste formirana i zbog kogatreba da postoji. Više od godinu dana postoji Zakon o radiodifuziji, nije na zakonom propisan način do dana današnjeg bila konstituisana, nije konstituisan Savet za radiodifuziju, nije rešeno pitanje finansiranja, nije jasna koncepcija, niti put kojim treba da se razvija ovaj javni servis. Da li to možda nekome odgovara da RTS u tehničkom smilu odumre, da prestane da postoji, da kojekakvi problematični medijski bosovi u Srbiji preuzmu onaj profesionalni i svaki drugi prostor koji ima ambiciju da ostvari uticaj na građane Srbije i da zauzme mesto RTS-a. Šta god ko mislio o RTS-u, podsećam, pre 21 godinu ona je počela sa radom i sa drugim programom. Ova država je bila peta evropska zemlja koja je imala satelitsku radio stanicu. U tu oblast ulagalo se onoliko koliko je dohodak ovih građana i ove zemlje u datim okolnostima dozvoljavao, ali ono što je učinjeno treba da služi na ponos. Tokom NATO bombardovanja srušeno je 56 od 59 releja i predajnika RTS. Zar to nije dovoljan razlog da postignemo konsenzus u ovoj skupštini u vezi sa tim šta želimo kada je u pitanju naša državna televizija? Mi možemo da ostvarimo, na ovaj ili onaj poznat način, uticaj na uređivačku politiku jednog javnog servisa. To što to treba da čini nekakav radiodifuzni savet koji je danas osporavan neće lišiti nikog u ovoj zemlji mogućnosti da lobira, da zloupotrebljava, da čini prema javnom servisu ono što u datom trenutku misli da je njegov interes. Imali smo prilike da to vidimo u ovih nekoliko nedelja tokom javnih rasprava. Zar nije jedan od članova Radiodifuznog saveta javno rekao, gostujući na prvom programu Radio-televizije Srbije, da je on kao urednik Indeksa bio ključni čovek za vezu 5. oktobra i da se njemu duguje i da je po osnovu tog dugovanja on danas izabran za člana ovog saveta? Nema nezavisnosti kada se tako saopštavaju tzv. nezavisne pozicije pojedinih članova Saveta u ovom važnom regulatornom telu. Mi nećemo da učestvujemo u priči koja se ovde pred nama odvija, na način da se svrstamo na jednu ili drugu stranu. Mi želimo da se u skladu sa zakonom, koji je usvojen, konstituiše ova agencija, njeni organi upravljanja, da se konačno uvede red u radiodifuzni sistem, da se izvade iz budžaka one dve frekvencije koje su sakrivene kad smo usvajali zakon o radiodifuziji, govorim o Trećem programu Radio-televizije Beograd i o Drugom programu Televizije Novi Sad, i da pitamo kome će da budu dodeljene, da pitamo da li je moguće da nacionalna frekvenicja kao važna koncesija, kao resurs koji pruža ogromne nesagledive mogućnosti, može da bude u službi jednog lobija, jednog čoveka ili jedne političke stranke. Mislim da je Skupština podlegla pritisku koji je neprincipijelan i mislim da danas ovde mi imamo jednu repliku sa ANEM-om. ANEM je asocijacija, postoje i druge asocijacije, svako od njih ima svoje interese. Videli smo da su to i lične, i personalne, i porodične, i nepotističke i ko zna kakve još veze. Mi ovde imamo interes da počne da funkcioniše ovaj radiodifuzni sistem u Srbiji, koji je u interesu građana Srbije, da u ovu salu neko vrati kameru, da ljudi čuju šta mi ovde govorimo, pa da dozvole da mi sami, pred svojim ciljnim grupama i pred građanima Srbije, rizikujemo. Nemojte vi nas braniti od te vrste rizika. Ako loše činimo, loše za sebe činimo. (Milka Marinković, sa mesta: Nije u tome stvar, branimo narod od vas.) Narodu je dosta vaše odbrane, Milka, bolje bi bilo da o tome ne govorimo. Nije to danas tema. I ako to jeste tema, vratite kamere u salu, neka onda narod vidi ko, koga i na koji način brani. Predlažem da sa elementarnom pristojnošću saslušate govornike i predlažem da iz ove priče izađemo na jedini mogući način. Ova skupština je jednom odlučila. Da li je i zbog čega pogrešila u proceduri, to je stvar onih koji ovde pripremaju i vode sednice, koji se bave time da se u skupštini akti donose na zakonom i Ustavom propisan način. Ako to sve nije dobro, onda ovde neko ne radi dobro svoj posao, ali ova skupština je donela jednu odluku, kakva god da je, sa njom nema polemike. To treba da bude nauk. Ukoliko svako bude tražio da se odluke preispituju, da se preispituju zakoni, onda mi možemo tokom jedne godine raspravljati o tri-četiri stvari po nekoliko puta, a to niti gde piše, niti kome služi na čast. Hvala što ste me saslušali.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, posle njega narodni poslanik Vladimir Andrić.
U sklopu ove tačke treba da ozakonimo ono što je protivzakonito. Protivzakonit je izbor članova koji su sada predmet rasprave. Ko je najzaslužniji za to? Pojedinačno možda nije ni bitno da raspravljamo o tome, ali da se ne zaboravi, da ostane zapisano, to je kriv predsednik matičnog odbora. On je jedini krivac. Sedeći u prvom redu, na upozorenje srpskih radikala da bi bilo pametno i politički mudro sa predlozima kao što su Cvetković i Cekić da se sačeka, da se ispoštuje zakonska odredba koja kaže - minimalno 30 dana treba da je njihova biografija izložena javnosti - predsednik matičnog odbora je rekao da to njega, karikiram, ne interesuje, on na svoju odgovornost predlaže te ljude, čak je bilo nezadovoljstva i u DOS-u. Šta se sad radi? Sad se pravi lakrdija umesto da se ispravi greška na jedini moguć, normalan način, a to je da Odbor predloži svoj predlog koji je izneo pred Skupštinu, da pozove predlagača da ide sa novim ili sa ponovljenim predlozima, da mi, na bazi tih predloga raspravljamo; mi ovde raspravljamo - da li je moguće da 126 poslanika glasa za razrešenje tri nelegalno izabrana predstavnika Radiodifuznog saveta. To je apsurd. Evo zbog čega je apsurd. Odavno je poznato, a već su neki pripadnici većinskog DOS - Reforma počeli da iznose u javnost da je ovaj sistem namešten, da uvek pokazuje 127 - 128. Sama ta činjenica govori da je ovo jedna uzaludna rasprava. Sama činjenica da, zahvaljujući matematičkoj kibernetici, možete uvek da imate većinu protiv, a u ovom slučaju nedovoljan broj je sve ispod 126, faktički, ozakonjuje se ono što je protivzakonito. I vi da ste imali, gospodo, volju da ispravite svoju grešku, poslušali biste opozicione poslanike, poslušali biste čak i poslanike iz većinskog DOS-a Reforme, koji su imali premedbe za ovom govornicom, a pogotovo nas, srspske radikale, koji smo vas odmah upozorili šta radite i kakav je to uzaludan posao. Kada je ovo postalo aktuelno u većinskom DOS-u? Onog trenutka kada se razbuktao rat između dva, uslovno rečeno, medijska giganta, sa jedne strane Veran Matić, koji je na čelu B-92 i sa druge strane Željko Mitrović, koji je na čelu Pinka. To bi možda bilo za svakog čudno da ne znamo ko stoji iza ove dvojice. Rat između Verana Matića, koji je na B-92, bio je kada su u pitanju frekvencije, još dok je bio pokojni premijer Đinđić, pa je Veran Matić krenuo kampanju protiv njega. Kad je video da je to tvrd orah, da je zid o koji će razbiti glavu, onda je malo utišao. Sada je sačekao svoj trenutak da ponovo, zahvaljujući lobiranju, zahvaljujući nekim drugim uticajima, dobije nacionalne frenkvencije. Sa druge strane, prepreka mu je nešto što se zove Pink, a iza tog Pinka stoji jedan deo vladajuće stranke, Demokratske stranke, a to ne treba kriti. Određeni ljudi stoje iza "Pinka" i njima je interes da "Pink"dobije nacionalnu frekvenciju. Kakva je uloga nas poslanika? Uloga nas poslanika je upravo kao uloga teniske loptice - da nas servira Veran Matić na "Pink", a "Pink" da nas vrati Veranu Matiću. Gospodo, možete vi to sebi dozvoliti, a mi srpski radikali to sebi nećemo dozvoliti. Poštujte zakon koji ste sami doneli. Poštujući zakon koji ste sami doneli, videćete da je izlišna rasprava o ovom pitanju. Ovi kandidati, ovi članovi su protivzakonito izabrani. Drugo, gospodo, članovi Radiodifuznog saveta koji su dali ostavke, morali su na današnjem zasedanju, ako ste stvarno imali ozbiljne namere da se reši problem Radiodifuznog saveta, da imaju alternativu, morali su od predlagača da imaju druge kandidate ili da predlagač koji ih je predložio kaže - u redu, mi ne odustajemo, oni su i dalje naši kandidati, pa da o tome raspravljamo. Hajde da zamislimo da će se izglasati nepoverenje ovoj trojici članova. Šta ćemo sa ovo dvoje što su podneli ostavke, kako ćemo onda - ponovo zakazivati sednicu Skupštine i na toj sednici će jedna od tačaka biti da li 127 ili 126 poslanika prihvata njihovu ostavku ili ne prihvata. Ono što je sad mnogo bitnije, to je da predstavnici Odbora i većinske poslaničke grupe izađu za ovu govornicu i kažu - napravili smo grešku, protivzakonito, idemo sa novim predlozima. Neka budu ista imena, nije to problem, ali onda da se vodi jedna ozbiljna rasprava i da se taj problem reši. Sve ostalo je uzalud.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Andrić, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovano predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, teško je verovati da će današnja sednica Skupštine svojom raspravom uspeti da povrati kredibilitet Saveta za radiodifuziju. Građani Srbije više nemaju poverenja u njegov budući rad. Želja poslaničke grupe DOS da se nakon današnje rasprave sve polemike u javnosti završe neće se ostvariti upravo zbog namere političke većine u parlamentu da ponovnim glasanjem za sporne kandidate ignoriše sledeće činjenice: prvo, da Goran Radenović ne živi na području Kosova i Metohije, već da je prijavljen sa boravištem u Beogradu; da ne ispunjava ni opšte uslove koje Zakon o radiodifuziji propisuje za sve članove Saveta, kao i da je pri podnošenju predloga izneo o sebi neistinite podatke; da je prilikom izbora Nenada Cekića i Vladimira Cvetkovića povređen postupak za izbor, izbegnuta je javnost u postupku i mogućnost da poslanici rasprave da li je reč o licima koja uživaju ugled istaknutih stručnjaka u oblasti elektronskih medija, kao i da li u njihovom slučaju postoji mogućnost da dođe do konflikta interesa. Veze koje oni imaju sa Radio "Indeksom" mogu dovesti do sukoba interesa. Način na koji su na prošloj sednici Odbora za kulturu i informisanje ocenjivali pojedine medije dovodi u pitanje njihovu nezavisnost i nepristrasnost. Iz njihovih usta osetili smo netrpeljivost vlasti prema slobodnim medijima. Dalje, postavlja se pitanje legitimnosti Saveta ako ga napuste predstavnici nevladinog sektora i medija i u njemu, praktično, ostanu samo oni koji su bili kandidati vlasti, Skupštine i Vlade Srbije i Vojvodine. Ostavke Vladimira Vodinelića i Snježane Milivojević, odbijanjem da učestvuju u radu nelegalno izabranog tela, dodatno nameću samo jedan zaključak: da je jedini izlaz iz ovakve situacije da se ponovi kompletna procedura izbora svih devet članova Saveta za radiodifuziju, kako bi se obnovilo poverenje javnosti u zakonitost izbora Saveta. Ali, od toga neće biti ništa, pošto vladajuća većina smatra da je sve u redu i da ostavke članova Saveta ne remete rad tog tela i da ono može da funkcioniše i sa samo pet članova. Dakle, problem se svesno gura pod tepih i svodi na legitiman sukob interesnih grupa. Ne radi se o tome da je reč o sukobu nekakvih interesnih grupa u medijskoj sferi, nego se radi pre svega o sukobu vlasti i slobodnih medija, koji se prelama i kroz personalni sastav Saveta za radiodifuziju. Dakle, cilj je da iz Saveta nestanu članovi koji imaju moralni integritet i za koje možemo verovati da će biti nepristrasni. Sporost je jedina strategija vlasti u razvoju medijske oblasti, pre svega radi svog opstanka. Očigledna je težnja za kontrolom štampanih i elektronskih medija u što je moguće većoj meri. Umesto omogućavanja slobode informisanja, mediji su stigli na optuženičku klupu. Preko 200 sudskih postupaka protiv novinara i urednika. Zato ne treba da se čudimo kada intervenišu zapadni ambasadori. Sami smo za to krivi. Stvari se delimično pokreću samo kada međunarodni faktori vrše pritisak da donesemo, recimo, zakon o dostupnosti informacija, kao jedan neophodan korak ka Evropi. Na kraju, u kakvim prilikama deluju mediji i novinari, jasno pokazuju eksplozije automobila vlasnika dnevnih listova "Glas javnosti" i "Kurir". Šta se to promenilo u protekle dve i po godine?
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Željko Tomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao poslanik SRS pre nepuna dva meseca za ovom skupštinskom govornicom sam, uz jednu opomenu koju sam dobila u toku te sednice, u skladu sa "demokratskim" Poslovnikom i ponašanjem predsedavajuće, ukazala na činjenicu da su Cekić i Cvetković, a tada je bio i izbor Radenovića, protivno proceduri koju ste sami ozakonili i proklamovali, ovde izabrani. Sada se suočavamo sa time da nam kakva-takva poslanička većina predlaže da se u tri tačke, jedan po jedan, razreše sporni članovi Radiodifuznog saveta. Došli smo do jednog presedana, pošto je rad ove skupštine apsolutno obesmišljen od momenta kada je usvojen Poslovnik kakav jeste, na predlog Dejana Mihajlova i DSS-a, a vi iz tzv. izvornog DOS-a to velikodušno podržali, došli smo i do jedne situacije koja će se pokazati već u čuvenom danu za glasanje, da će poslanici tzv. ostatka DOS-a glasati protiv ovoga što su sami ovde predložili. To zbog toga što se u Radiodifuznom savetu stvorio jedan lobi. To nije lobi političko-ideološke prirode, kako želi s jedne strane da ga predstavi tzv. ružičasta televizija Željka Mitrovića, odnosno Demokratske stranke i televizija Vojislava Koštunice - B92, već je u pitanju jedan finansijski lobi i lomljenje koplja oko nečega što se meri u milionima, milionima evra ili dolara, kako god vi hoćete. Činjenica da Radiodifuzni savet odlučuje o izdavanju dozvole za emitovanje programa, oduzimanju dozvole i, što je najvažnije, dodelom frekvencija, i to nacionalne frekvencije, dovodi nas u situaciju da sa visoko moralnog aspekta, principa pravde i pravičnosti, za ovom govornicom danas mogu da govore samo poslanici SRS, zbog toga što smo vam u startu rekli, kroz preko 80 amandmana, da nikako ne treba da usvojite onakav Zakon o radiodifuziji, da nikako ne treba da vršite na onakav način izbor vaših tadašnjih favorita u članstvo Agencije za radiodifuziju i da ne treba na takav način da se ponašate, diktatorski, prema opozicionim političkim strankama kroz lobiranje u jednim i u drugim medijima. Onda čujemo u skupštinskim kuloarima da nacionalna televizija RTS traži izjavu od Dejana Mihajlova, od Pajtića, od ovoga i od onoga, a u stvari, jedina istinska i prava opozicija u Narodnoj skupštini Republike Srbije je SRS, a nas nema nigde, ni na jednom državnom mediju i nema mogućnosti da bilo koji predstavnik SRS kaže nešto i da se usprotivi ovakvim, po nama, veoma lošim, rekla bih, nakaznim zakonskim predlozima i izborima. Dolazite u situaciju da po ko zna koji put sami sebi uskačete u usta, zbog toga što je Skupština najviše zakonodavno telo, a ovaj drugi lobi iz Agencije za radiodifuziju, potpomognut tzv. međunarodnom kriznom grupom, Amerikancima, tzv. nevladinim organizacijama, deli vam packe i vama, premijeru Živkoviću, potpredsednicima Vlade i kaže - ne, ne smete tako da radite, moraćete da vršite izbor članova Radiodifuznog saveta onako kako vam mi to diktiramo. To nas ne iznenađuje, jer svi zakonski predlozi i oni koji nas očekuju u nastavku našeg rada ove nedelje, na drugoj sednici, dolaze od onih koji vam takve naloge izdaju i diktiraju šta treba da radite. Mogli bismo mi, iako principijelno ne želimo da govorimo o predlozima i o personalnim rešenjima ni u jednom slučaju, da se upustimo u raspravu, mislim na srpske radikale, jer znate da mi sve o svakome i o svemu znamo. Možemo o Cekiću, možemo o Radenoviću, možemo o svakome pojedinačno, ali nije nama to cilj. Nama je cilj da vam kažemo, iako smo potpuno medijski blokirani, da je Skupština zaista obesmišljena, da će to i te kako da vas košta i da činjenica da vi, Demokratska stranka Srbije sa jedne, a ostatak DOS-a sa druge strane, porukama koje šaljete preko svojih medija i polarizacijom, pokušajem polarizacije biračkog tela, ovi prvi Koštuničini u sve tesnijoj i sinhronizovanijoj akciji sa propalim Mlađanom Dinkićem, kroz stvaranje nekog novog opozicionog bloka, a vi kroz činjenicu da ucenjujete, kupujete poslanike, da radite sve ono što nikome normalnom ne bi palo na pamet, a drži do načela demokratije, pravde i pravičnosti. Sve će to skupo da vas košta, jer istina mora ovako ili onako da izađe na videlo. Nama ostaju trgovi, ostaju nam ulice, ostaje nam besan, gnevan, obespravljen narod, svi građani Srbije koji u Srpskoj radikalnoj stranci prepoznaju snagu koja će jedne, druge da zbriše jednom za svagda i da se u Srbiji zna red, poredak, pravda i pravičnost.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, a posle njega narodna poslanica Anita Beretić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, evo najzad i Skupština da raspravlja o famoznom Savetu Republičke radiodifuzne agencije, o Savetu čiji se i sami članovi raspravljaju po medijima, podnose ostavke, iznose argumente zašto su baš oni bogom dani za vršenje ove funkcije. Svaki nam se na različite načine predstavlja i uveliko kompromituje sam smisao postojanja Saveta za radiodifuziju, makar u ovom sastavu. Osim domaćih političkih aktera oglasio se i OEBS, koji je od ove skupštine zatražio da se izabere novi Savet za radiodifuziju, baš zbog kompromitovanosti postojećeg sastava Saveta. Mnogi ljudi iz srpske vlasti su se svojevremeno kleli u isti taj OEBS, a sada im preporuke iz Evrope tako malo znače. Podsetio bih da je današnja srpska vlast pružala, kako podršku, tako bogami i gostoprimstvo u ovom domu, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, recimo Narodnom pokretu "Otpor", čijih predstavnika danas na galeriji nema. Plašim se da ih nema iz razloga koji se tiču oglašavanja ove organizacije, koju niko nije spomenuo, danas bar, po pitanju sastava Saveta Republičke radiodifuzne agencije. Podetiću, Narodni pokret "Otpor" u Vojvodini je postavio znake pitanja iznad dva imena koja su se našla u sastavu ovog saveta, a koje su predložili Skupština Vojvodine i Izvršno veće Vojvodine. Niko ne spori greške u proceduri ili u zakonitosti izbora ova dva člana, ali mora se javno postaviti pitanje principijelnosti i legalnosti njihovog biranja u ovaj savet. Gospodin Vladimir Marko, osim što je klasičan vojnik partije, a dolazi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, neka se kaže za ovom govornicom da li je on član glavnog odbora Lige socijaldemokrata Vojvodine, ne zadovoljava uslove stručnosti, a kamoli vanstranačke nepristrasnosti, odnosno nezavisnosti u profesionalnom smislu. Imajući u vidu ingerencije Saveta Republičke radiodifuzne agencije moram da kažem da otvoreno sumnjam da je u ovom slučaju presudilo pitanje podobnosti ili lojalnosti određenim političkim sturkturama u Vojvodini, a ne preporuke stručne i nezavisne, nepristrasne prirode. Što se tiče predloga Izvršnog veća Vojvodine, gospođe Dragane Rogavac, mora se napomenuti da je ona zaposlena u Sekretarijatu za informisanje u Skupštini Vojvodine, čime faktički takođe dovodi u pitanje svoju nepristrasnost u delovanju Saveta. Naime, neko ko je direktno odgovoran pokrajinskom sekretaru za informisanje teško da može savesno obavljati funkciju člana ovog saveta. Gospodin Pajtić je u prepodnevnom delu rasprave rekao da nema oblika vlasti u ovom savetu. Upravo želim da kažem suprotno, da je gospođa Rogavac i te kako, čak i direktno, uključena u vlast, u Pokrajinski sekretarijat za informisanje u Vojvodini. Zbog toga dajem sebi za pravo da otvoreno sumnjam u nepristrasnost i nezavisnost gotovo svih članova Saveta, a o nekim drugim ljudima iz Saveta, koje ne spominjem, bilo je sasvim dovoljno reči, tako da želim da ponovim da se DSS zalaže za razrešenje svih članova i izbor novog Saveta Republičke radiodifuzne agencije, potpuno izbegavajući kriterijume lojalnosti i podobnosti, a uvažavajući istinsku stručnost i nezavisnost. Dame i gospodo narodni poslanici, prazna galerijo, u uverenju da ćemo doći sebi dok još imamo kome i da ćemo valjano odrediti sastav jednog ovako odgovornog tela, želim da apelujem na razmišljanje svojom glavom, a ne na razmišljanje kojekakvih ružičastih vizionara Srbije, koji medijsku sliku u Srbiji žele da skroje po sopstvenom nahođenju.
Reč ima narodna poslanica Anita Beretić, a posle nje narodni poslanik Dragan Lazić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, poštvane kolege i koleginice, kao i većina tema od životne važnosti, kao i većina zakona koje ovaj visoki dom donosi, tako je i tema sprovođenja Zakona o radiodifuziji ispolitizovana. U procesu reformi, kada je neminovno doneti ogroman broj zakona koji će prekomponovati, modernizovati i demokratizovati svaku oblast u državi, prihvatam da je normalno da se u svakoj od tih oblasti javlja određeni stepen otpora pri implementaciji samih zakona. To mi je normalno na jednom psihološkom nivou svesti, jer od promena prosto ljudi prirodno strepe, ali kada se kao političari opredelimo i odlučimo da stvarnost zaista menjamo, onda ne razumem tu logiku da donosimo zakone, ali da istovremeno činimo sve ili najčešće mnogo toga da onemogućimo upravo primenu tih zakona za koje se zalažemo i koje u ovom domu donosimo.Ne razumem ni logiku da treba držati tempo i imati dinamiku, a istovremeno činiti opet sve da se proces ako ne zaustavi, ono bar maksimalno uspori. Takav slučaj je sa primenom Zakona o radiodifuziju i sa formiranjem i sastavom već čuvenog saveta, o kome razgovaramo već mesecima. Događaji oko imenovanja članova Saveta radiodifuzne agencije posebno su ilustrativni na ovu temu o kojoj danas govorimo. Iako se svi deklarativno zalažemo da Savet što hitnije profunkcioniše, čini se mnogo toga na političkoj i medijskoj sceni da do toga zapravo i ne dođe. Samo želim podsetiti, nakon svih ovih rasprava i prisećanja, šta je sve bilo i šta bi bilo da je bilo ranije, ovako ili onako. Možda će ove činjenice delovati bledo, ali one su po meni prosto jednostavne, ali istovremeno vrlo važne. Javna rasprava o kandidatima za sastav Saveta je održana. Članovi su izabrani u ovoj skupštini i tu je, po meni, logika stvari zadovoljena. Nema sastava Saveta ili bilo kog drugog tela u ovom momentu, zbog stanja na medijskoj, a i političkoj sceni u Srbiji, koje bi bilo izabrano u ovoj skupštini bez iole prekršene procedure, a da sa tim budu svi saglasni i svi zadovoljni. Mislim da uz ovoliko već uzalud utrošene energije u pokušaju, ne znam, da se pobije ovaj ili onaj kandidat ili ovaj ili onaj član, da bismo za svaki novi i novi sastav saveta to isto nadalje činili. Pred nama je danas ceo dan, ne znam da li smo dovoljno obratili pažnju, iscrpan materijal sa sednica Odbora za informisanje, uz koji vam je priložena kompletna dokumentacija ove trojice članova, čije se imeveć nedeljama nemilosrdno provlači i zloupotrebljava vrlo često u medijima i javnosti uopšte. Tu je dokumentacija. Na samom kraju, shodno preporuci Zakonodavnog odbora - čiji izveštaj vam je takođe u ovom materijalu danas dostavljen, a čini mi se ponovo, ako ne pogrešim, ali su se članovi Odbora za informisanje, a i zainteresovani poslanici kojih je bilo veoma mnogo i učestvovali su u radu sednica tih odbora, već i upoznali sa ovim izveštajem - Odbor za kulturu i informisanje treba da utvrdi da li su se u roku dvostruko dužem od roka predviđenog članom 24. stav 12. zakona u pogledu izbora Nenada Cekića i Vladimira Cvetkovića pojavile okolnosti predviđene članom 25. zakona koji upućuju na nespojivost određenih lica sa članstvom u savetu. To je odbor i učinio na raspravi i na samom odboru, a evo i čitav dan danas ovde. Ništa od elemenata ili argumenata, niti ijedna činjenica nije izneta, koja bi bila u skladu sa preporukom Zakonodavnog odbora. Dakle, nije uz racionalnu argumentaciju osporen niti ijedan član, osim same procedure, za koju smo čuli danas u toku rasprave, vrlo, po meni, onako, razumno, ali istovremeno jasno pravničko obrazloženje da ona jeste narušena. Ako sam dobro razumela, dakle, nema štetne posledice od samog čina narušavanja procedure, a da smo mi sebe istovremeno uhvatili ponovo u klopku i da kršimo zakon, isti, o radiodifuziji, na koji se neprestano i neumoljivo pozivamo, dovedeći u pitanje uopšte status izabranih članova. Dakle, prosto apelujem na kolege poslanike da pokušamo da smirimo strasti, da tu energiju prištedimo i da stanemo iza odluke koju jesmo već doneli, da završimo sa politizacijom ove teme i da omogućimo savetu da radi, jer nadležnosti koje on preuzima su za medijsku scenu u Srbiji izuzetno važne. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a posle njega narodni poslanik Stevan Kesejić.
Poštovane dame i gospodo, uvaženo predsedništvo, prošlog puta sam na temu Zakona o radiodifuziju i o izboru Saveta radiodifuzne agencije dovoljno govorio, a možda danas nije ni trebalo da se javim za reč, ali ponovio bih ono što sam i prošlog puta rekao. Mi očigledno treba da dobijemo jedan oktroisani savet radiodifuzije, oktroisan; kao što se nameću mnoge institucije u ovoj državi, tako hoćete i da nam nametnete ovaj radiodifuzni savet, iako su mnogi elementi problematični u celoj ovoj priči. Neko je spomenuo da je ovde sukob interesa oko izbora članova. Naravno da jeste. Jeste sukob interesa u onom smislu, kao što se DSS zalaže da se sve istera na čistinu i da se krene jednim pravim i pravnim tokom, pošto neko hoće da i ovo malo nacionalnih frekvencija koje su ostale, a to su tri nacionalne frekvencije, oko čega se lome koplja, još na neki način rasproda ili da nekom svom lobiju koji će to kasnije da koristi. To jeste ono što je suštinski. Mislim da bi bilo možda i najbolje da se pribeglo drugom činu, a to je da su se te radiofrekvencije već unapred podelile. Možda bismo u Skupštini sada imali sasvim drugačiju situaciju, pa ne bi ni SSJ bila u poziciji da glasa za ovo za šta glasa, a verovatno ni SPS, a bogami ni Liberali Srbije, jer svima je pripadao gospodin Radenović. Dobro, da se vratim ovoj osnovnoj temi. Ono što sam govorio o gospodinu Radenoviću, ništa nije bilo pežorativno. Ovde je bilo suštinski rečeno o kom čoveku je reč. Čak danas nisam ni znao, a čuo sam za podatak, da je radio na rukovodećem mestu u marketingu RTS-a u Prištini, a što nažalost, nije tačno. Rukovodilac marketinga, dugogodišnji, na RTS-u je bio gospodin Milisav Milić, a koji je sada u penziji i koji se penzionisao neposredno pred sva ona događanja u Prištini i na Kosovu i Metohiji. Tog dana, kada sam izlazio za ovu govornicu i kada sam upravo napominjao sve te činjenice, prvo na šta sam ukazao jeste, kada je gospodin Trajković izašao ovde da pročita koji je kandidat u pitanju, pitao sam ga pred svima vama, da li je Momčilo Trajković izašao ispred predlagača i ko je u stvari predlagač. Da li je to DOS, kao institucija, da li je to radiodifuzni savet koji je inače kompetentan, ili je izašao ispred porodice Radenović, toliko je hvalio, pa verovatno da ni sam gospodin Radenović o sebi ne bi mogao da napiše i da čuje tako nešto. Nije znao da odgovori, pa je prešao na sasvim drugi teren i počeo da priča o nekom opozicionom radu gospodina Radenovića, a u šta ne sumnjam, to je njegov problem. Ali da ga vezuje za bilo koga dole, i da dobro poznaje njegove roditelje. Objasnite mi, molim vas, kakva je to preporuka, ako neko zna nečije roditelje i da li su oni dobri i kakva je to porodica. Ovde je u pitanju neka sasvim druga tema, ovde je u pitanju stručnost, kompetencija tih ljudi koji treba da obavljaju taj posao. Zaista nisam imao prilike da pričam o ostalim kandidatima, a Radenovića znam onoliko koliko ga znam iz prištevačkih dana, a mislim da u tom trenutku, ono što sam rekao, jeste raspoloženje većine ljudi koji su zaista kompetentni i koji znaju da li je taj čovek elementarno sposoban da obavlja tu funkciju. Na kraju krajeva, ovde u članu 22. zakona piše da, između ostalog, članovi saveta treba da budu medijski stručnjaci, stručnjaci za oglašavanje, pravnici, ekonomisti, telekomunikacioni inženjeri i drugi. Ne znam šta su podrazumevali pod tim - drugi. Moglo je da se kaže bilo šta, ali ne postoji to drugi. Imaju, valjda, svi svoju kategoriju za šta mogu da budu kompetentni u svom radu. Upravo sam iz tog razloga i izašao i rekao da čovek koji se zove Radenović, ne može da bude član, jer ne zadovoljava ni jednu jedinu elementarnu funkciju od ovih koje sam ovde rekao ili je možda pod ovim drugim, što vi kažete, potpuno se slažem. Dakle, u toj situaciji ne treba problem izdizati na taj pežorativni nivo. Nisam imao prilike da bilo šta pogrdno kažem, a govorio sam samo o tome, da li može taj čovek da bude na tom mestu ili ne može. I sada tvrdim, čovek ne može da bude tu iz najmanje nekoliko elementarnih razloga, a prvo što ne poznaje dovoljno taj posao koji treba da radi.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega narodni poslanik Dragiša Đoković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon, kao i svi ostali zakoni, liče na dosovsku neozbiljnost i tako bih ga i okarakterisao. Ova razrešenja koja nudi Vlada Republike Srbije, razrešenja Saveta republičke radiodifuzne agencije, izgledaju kao cucla, a što više cuclaš, veći zaušnici, a stomak prazan. Tako i vi, želite narodne poslanike da namamite, da o nečemu pričaju, o čemu neće moći donositi odluke, jer vi ste unapred već odlučili da ne razrešite ove nezakonito imenovane članove saveta radiodifuzije. To se može videti iz rasprave koja se vodila i izveštaju koji je bio na Odboru. Jednostavno, vidi se da se tu raspravljalo o nekim nebitnim stvarima. Jedni su udarali u klin, drugi u ploču i nisu nikakvu odluku doneli. S obzirom na kratkoću vremena, zadržao bih se na nekoliko stvari koje mogu da pokažu ozbiljnost rada, i tog odbora i predlagača. Predlagač kaže da je ovih osam članova izabralo ovog devetog člana Gorana Radenovića. Od tih osam članova, sam predsedavajući Saveta Nenad Cekić je izabran mimo zakona. Ovde smo o tome dosta čuli i to ne bih ponavljao. Međutim, samo bih spomenuo neke stvari koje su se događale na tom odboru, gde gospodin Nino Brajović i gospodin Boško Ničić, član Odbora, Nino Brajović je iz UNS-a, a Boško Ničić član Odbora, govore o istoj stvari na različite načine. Kažu da je 38 novinara Gračanice, Kosovske Mitrovice potpisalo da gospodin Goran Radenović nikada nije u poslednje četiri godine bio na Kosovu i Metohiji i da su novinari potpisali da potvrđuju to i da se zbog toga protive njegovom izboru. Gospodin Goran Radenović svojom izjavom je izvršio obmanu prema Narodnoj skupštini i Vladi Republike Srbije. Boško Ničić član Odbora, kaže da je gospodin Goran Radenović u poslednje vreme najaktivniji novinar na Kosovu i Metohiji i da mu je tamo mesto prebivališta. Sada između same te konstatacije poznatih novinara, odnosno jednog od čuvenih iz Udruženja nezavisnih novinara Nina Brajevića i Boška Ničića treba naći pravdu i naći pravu istinu. Gde je istina? Istina je između onoga što je ovde već viđeno, a to je da poslanici DOS-a glasaju sa duplim tuđim karticama, da poslanici DOS-a glasaju iz Grčke, da poslanici DOS-a kada je potrebno pobegnu iz sale, da ne bi bilo kvoruma, da bi se produžile sednice i na taj način zamajavao ovaj narod i ne bi se donosile reforme koje narod željno očekuje. Isto tako, i ovo sada što nudite narodnim poslanicima nije ništa drugo nego gubljenje vremena, kako biste građanima pokazali brigu da sloboda medija može da bude važnija od komada hleba, od kilograma mesa koje prodajete i da je važnije da se raspravlja o tim stvarima o kojima vi danas ovde podmećete već odluke koje ste unapred doneli i zbog toga poslanici Srpske radikalne stranke neće glasati, niti će prisustvovati ovoj skalameriji.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle njega narodni poslanik Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskreno sam očekivao danas dva i po sata vremena koje ima vladajuća većina da iskoristim, odnosno onih 49 koji su predložili i ovo potpisali, međutim, izgleda onaj prvi koji je ovo potpisao je najvažniji, pa onda nema diskusije da nam gospoda koja su ovo potpisala i koja ovo traže da nam obrazlaže zašto se ovo traži. Da svoju priču podupre, da ovo sve ne bi bila kolateralna šteta, kao što ste na primer kandidovali Miroljuba Labusa, a niste ga glasali, pa će se danas desiti da ovo predlažete a da ćete glasati protiv ovoga. Sve se može. Nemate ni TV prenosa, zauzeli ste medije, možete da manipulišete javnošću, možete sve. Sve možete kako hoćete, ali ne možete dokle hoćete. Svemu će jednom doći kraj, pa i ovome. Nadam se, ako ste to predložili, da ćete to i podržati. Inače će se vaša odbrana ovoga svesti na onaj stih gde kaže: "Janko brani mrtva Vladislava, što ga brani, kad ga ne odbrani"; i vi ćete ovo teško odbraniti. Prošlog puta kada ste glasali za Gorana Radenovića, za člana Radiodifuznog saveta rečeno vam je jasno i glasno da on ne živi na Kosmetu, da nije stručan i tako dalje, ne ispunjava nijedan kriterijum. Vi ste ga izglasali. Rečeno vam je da možete izglasati. Ne Moma Trajković, jer nije znao ni da li uopšte živi dole. Negde živi tamo, negde ovamo. Većina od 126, 127, kojih u sali trenutno nema, ima dosta kartica, može izglasati da je zemlja četvrtasta. Međutim, zemlja će ostati okrugla, neće biti četvrtasta. Gospodo moja draga, vaš prijatelj gospodin Radenović, vaš kandidat kaže da nije želeo da uzme UNMIK-ova dokumenta, kao i većina Srba sa Kosova, jer ne priznaje, smatra da je reč o okupacionoj upravi i ne želim sa njima da ima bilo kakav kontakt. Kaže dalje, na primer, kada njihovi poslanici, DSS-a, sa Kosova i Metohije, poput doktora Marka Jakšića, uzmu UNMIK dokumenta, onda će i on to da uradi. Za vašu informaciju, krajnje je nekorektno od Radenovića da spominje Marka Jakšića. Za vašu informaciju, Marko Jakšić jeste patriota, jeste Srbin i jeste pravi borac, ali je uzeo UNMIK-ova dokumenta; i za vašu informaciju, Marko Jakšić je bio nosilac liste DSS-a i odbornik je u Skupštini opštine Zubin Potok od novembra prošle godine. Prema tome, Radenoviću ste dali netačnu informaciju i on obmanjuje ovaj narod i ovaj dom. Jednostavno, ako hoćemo da proverimo gde je dotični gospodin bio, ako nema UNMIK-ova dokumenta, može se proveriti na srpskom biračkom spisku, gde je bio 2000. godine, gde je bio u septembru, gde je glasao u decembru 2000. godine itd. Kada je imenovani predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju, koji ovde nije prisutan, verovatno je prezauzet jer ima nekih problema i neke sukobe ničim izazvane itd, kada je prošli put elaborirao priču Gorana Radenovića, pa nam je rekao da je njegova porodica dala znatan doprinos demokratskim promenama, ne znam da li je taj doprinos Radenovića veći demokratskim promenama ili je veći doprinos tog imenovanog predsednika Odbora za Kosovo i Metohiju, koji je on dao demokratskim promenama. Možda jeste, ali iskreno narod u rodnoj Čaglavici na Kosovu i Metohiji nešto neće da ceni, nezahvalan je, ne uvažava te doprinose ni Mome Trajkovića, ni Gorana Radenovića. Potvrde koje vam je donosio od pojedinih osoba su smešne. Vi dobro znate da su to potvrde koje potiču, bar gospodin Siniša Mitrović zna od koga potiču, da li potiču od vlasnika kuće koja je iznajmljena Republičkom hidrometeorološkom zavodu u Gračanici, kao i potvrda o zaposlenju na Kosovu i Metohiji; one su fiktivne, mogu doneti takvih 10 potvrda. Zna se kako se to proverava. Imate obrazac M1, prijavu osiguranja, imate obrazac M11, odjava osiguranja, M4, godišnje predaje ostvarenih časova i iznosa zarade, zatim ima radna knjižica gde se vidi pečat kada je počet radni odnos, prekinut radni odnos itd. Inače, što se tiče obrazovanja, škole i ostaloga, držao sam mnogo kurseva za računare, pa ću vam to i dati. Ne možemo sve da radimo u ovoj državi preko kursa i preko kurseva, već se jednostavno moraju koristiti pismeni i obrazovani ljudi u ovoj državi. Jednostavno, čovek vas je, i vas i nas, slagao da ima pravni fakultet, uverili ste se da čovek nije pravnik, da je obmanuo, da je slagao, kao što je slagao da ne živi dole. Svi poslanici koji su sa Kosova i Metohije, poput gospodina Srećka Mitrovića i ostalih, vrlo dobro znaju da Radenović dole ne živi, a vi izvolite, ponovo ga izglasajte, i tako dalje. Ponavljam vam da ovo nije dobro rešenje, gospodu Cvetkovića i Cekića neću pominjati, osim samo jednu načelnu primedbu, da takvo arogantno ponašanje i takvo deljenje lekcija kakvo smo doživeli u ovoj sali od gospodina Cekića nije priličilo i mislim da Narodna skpština ne sme da pristane na takvo, uslovno rečeno, šamaranje. Još jednom kažem, možete izglasati vaš predlog, glasati protiv vaših predloga, ali i glasati da Goran Radenović živi na Kosovu i Metohiji; možete izglasati da živi gde hoćete, ali on dole niti živi, niti radi, niti ima školu, niti je pismen, niti ispunjava ni jedan jedini uslov, i u pravu je žena što ga je ostavila, za članstvo u Radiodifuznom savetu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, poslanička grupa DOS, zatim narodni poslanik Milan Radulović, poslanička grupa DSS.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, govorio sam već na Odboru za kulturu i informisanje, izvinjavam se unapred onim poslanicima koji su već čuli nekakve ocene sa moje strane o ovoj problamatici o kojoj smo govorili. Prvo što mi je palo u oči jeste jedno anemično saopštenje od 3. jula, u kome je Odbor asocijacije ANEM zauzeo sledeći stav, a on glasi ovako - Asocijacija nezavisnih elektronskih medija najoštrije se protivi da se na sednici Odbora za kulturu i informisanje, zakazanoj za petak 4. jula, utvrđuju činjenice ili izvode dokazi povodom bilo čije kandidature i izbora za člana Saveta republičke radiodifuzne organizacije. I tada sam iskazao svoju konsterniranost činjenicom da jedna od neposredno zainteresovanih nevladinih profesionalnih organizacija izražava svoje protivljenje da se utvrđuju činjenice. Bojim se da su neki od poslanika danas nastupali upavo sa ovakvim stavom, da su protiv toga da se utvrđuju činjenice. Ako smo protiv toga da se utvrđuju činjenice, kako ćemo onda doći do istine, a ko nema jače argumente, služi se činjenicama, posebno je taj poziv za utvrđivanje činjenica, protiv utvrđivanja činjnica se izjašnjavaju oni kojima je javnost, odnosno prezentiranje istine profesionalni zadatak, odnosno posao, pre svega novinarske organizacije i novinari. Ključno pitanje koje je ovde postavljeno jeste poštovanje procedure. Tu moram da se složim sa mnogima koji su rekli da je poštovanje procedure neophodan uslov demokratije, ali sam tok događaja pokazao je da se iza zahteva za poštovanje procedure kriju neki drugi i mnogo jači razlozi, ne bih ih šire elaborirao, jer uprkos tome što se mnogi prave nevešti, svi vrlo drobro znamo o čemu se radi. Bojim se da se ovde radilo o nasilnom proizvođenju afera, kao što su pravljene mnoge afere unazad, a da na takav način zbunjujemo i naše građane i naše birače i tražimo da se neutvrđivanjem činjenica oni opredeljuju navijački, da li navijaju za Zvezdu ili za Partizan, da li navijaju za DSS ili za DS. To se dešava u onoj situaciji kada nismo spremni da se suočimo sa istinom i sa činjenicom. Dakle, gospoda Cekić i Cvetković ni na koji način, u dvostruko dužem vremenu od onoga koje je predviđeno zakonskom procedurom, nisu bili osporeni do današnjeg dana, osim što je osporena procedura njihovog izbora. Osporen je gospodin Radenović, koga je po Zakonu o radiodifuziji izabralo osam članova radiodifuzne agencije. Nismo ga mi birali, nego su ga oni birali. Gospodin Radenović je dostavio svu dokumentaciju koja može da se nabavi. Ne znam, to je i on sam rekao, na koji način on može da dokaže da recimo negde ne radi ili da za nekoga nije radio. Može da donese validne dokaze da radi za nekoga, ali da nije radio i da ne radi, ne znam ko izdaje takvu potvrdu. Da ne radim za nekoga, na koji način to mogu da dokažem. Nešto bih rekao, to sam govorio i na Odboru za informisanje, o nevladinim organizacijama. U cilju razvijanja demokratije i stvaranja civilnog društva, nemerljiv doprinos svakako treba da daju i te nevladine organizacije i tzv. taj civilni sektor. Bojim se da su neke nevladine organizacije, posebno se radi o zahtevima da ostane 15 članova, gde bi one imale prevagu u radiodifuznom Savetu, malo precenili svoju ulogu i značaj, ponašajući se više kao siva ekonomija u politici, želeći da istovremeno budu i svest i savest, i ne priznaju ni jednu kritičku tačku iznad svog sopstvenog vidokruga. Molim vas, čemu onda mi poslanici, zašto smo birani i da li imamo neku odgovornost, kakav je naš legitimitet? I najnelegitimnije izabrani narodni poslanik ima veći legitimitet od bilo koje nevladine organizacije, koja se često svodi na jednu prostoriju, telefon i sekretaricu. U javnosti je sistematski stvaran utisak da se bar radi o borbi dve privatne televizije za nacionalnu frekvenciju, ali sve jasnije postaje da određeni krugovi u stvari žele kontrolu nad javnim servisom RTS. I bojim se da bi ovakvi proceduralni ili drugi razlozi osporavanja kandidata bili sve dok se ne izaberu oni koji su po volji određenih političkih struktura. E, sada je nevolja u tome što oni nemaju dovoljnu većinu u Skupštini Republike Srbije da proguraju one kandidate koji bi njima eventualno odgovarali kao članovi tog saveta. Raspodela frekvencija je, znači, samo jedan od poslova koji treba da radi Radiodifuzni savet, i dok politička i stručna javnost češlja ko su nacionalna glasila, radiotelevizija sve više propada. Dakle, složio bih se sa nekim ocenama da se ovde radi, pre svega, o interesu i novcu finansijsko-ideološkog lobija, stvaranja u tom smislu atmosfere u javnosti da su neke institucije protiv ovakvog sastava Radiodifuznog saveta. Danas su neki pokušali da spoje dve tačke koje su predviđene ovim dnevnim redom, da lustriraju Cekića, Cvetkovića i gospodina Radenovića iz Radiodifuznog saveta zbog proceduralne greške prilikom njihovog izbora, kako su naveli. Nesporno je da nepoštovanje roka po Zakonu o radiodifuziji nije osnov za razrešenje bilo kog člana Radiodifuznog saveta, tim pre što za ovu dvojicu kandidata, kao što sam već istakao, u dvostruko dužem roku od predviđenog nije iznesena ni jedna primedba. Gospodin Radenović je, kao što sam već rekao, izabran većinom od osam članova. Gospodin Radenović je ovde vrlo ružno etiketiran. Setio sam se jednog Vibovog aforizma koji kaže otprilike - mogu etikete da se lepe na dva načina, pljuneš etiketu pa zalepiš na čoveka ili pljuneš čoveka pa zalepiš etiketu. Bojim se da su mnogi radili na oba ova načina govoreći o gospodinu Radenoviću. Par pitanja ovde je postavljeno; kaže - Savet je toliko diskreditovan u javnosti, to je jedna od ocena; na koji način je diskreditovan u javnosti, oni ne snose odgovornost ako je proceduralna greška napravljena; nije ispoštovan rok; molim vas, pa nije niko osporio njih kao ličnosti, zbog čega bi Savet bio diskreditovan u javnosti. Kaže - da li je naš interes da ne radio Radiodifuzni savet? Optužuju nas da je naš interes da ne radi, oni koji uporno vrše opstrukciju da on ne počne sa svojim radom. Zatim, zašto bi članovi Saveta snosili posledice, ako Skupština nije ispoštovala proceduru? Zaista se pitam, zašto bi oni snosili posledice toga?Traži se, zatim, ponovni postupak izbora za celi Savet i to opet rade oni koji nas optužuju za odugovlačenje i zavođenje reda u ovoj oblasti. Imamo 1.400 raznoraznih emitera i samo jedan vodi kampanju protiv Radiodifuznog saveta. Hajde, recite mi, osim Radio-televizije B-92, ko još pravi kampanju protiv Radiodifuznog saveta? Kaže - Savet nema legitimitet ni legalitet da donosi odluke. Neće ga imati, ukoliko mi kao Skupština koja ih je birala osporimo izabrane članove, a upravo time se pruža prilika da stavimo tačku na ovu aferu i na navijačke stavove po ovom pitanju. Mi smo, dakle, ovde kao poslanici dali predlog da nakon dvostruko većeg roka koji je bio, još jednom raspravimo o kandidaturi gospode Cekića, Cvetkovića i Radenovića i da im omogućimo da Savet počne sa radom. Ovde se gospodinu Cvetkoviću čak u jednom momentu osporava pravo na kritički stav prema ANEM-u, B-92 i slično. Po nekima, idealan član Saveta bi bio onaj koji nema stav. Ali, ne čudi me to, ovakve ocene od nekoga ko je za govornicom iznosio veoma često svoje stavove, sa kojima se već posle par minuta nije slagao, već ih je osporavao, često se ne slažući ni sa sopstvenim mišljenjem. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, poslanička grupa DSS, sedam minuta, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ako dobro razumem ovo pismeno koje smo dobili u ime 50 poslanika Demokratske stranke, čiji je predstavnik gospodin Bojan Pajtić, mi danas ovde raspravljamo o predlogu da se raspusti Savet Republičke radiodifuzne agencije. Doduše, njihov predlog ne glasi bukvalno tako, ali oni predlažu, i uz ovaj dokument prilažu, odluku o razrešenju članova Saveta: gospodina Cvetkovića, gospodina Radenovića i gospodina predsednika Saveta, Cekića. Budući da Savet broji devet članova, da su dvojica dala ostavku, da Demokratska stranka traži da se ova trojica razreše, praktično Savet se onemogućava da funkcioniše. Savet za radiodifuziju se po ovom predlogu ukida. Čudno je, međutim, da sami predstavnici predlagača diskutuju protiv svog predloga. (Vi ste, gospodine, hroničar parlamentarnog života. Zabeležite da jedna poslanička grupa predlaže da se nešto izglasa, a zatim u toku rasprave diskutuje protiv predloga koji je podnela.) Upućeno Tomislavu G. Panajotoviću? Zašto se sve to radi? Radi se sa jednog jednostavnog razloga: što je stanje u medijskoj sferi haotično i alarmantno. Svi se slažu - i predstavnici ovog predloga i predstavnici opozicije - da u našoj medijskoj sferi vlada brutalna, nekontrolisana borba za monopole: ideološke, kulturne i finansijske monopole. Ko tu borbu vodi, ko će nadvladati, to se ne zna. Neću da ulazim ovde u pretpostavke ko stoji iza koje televizije, koja radio-stanica protežira koju političku stranku, ali hoću da kažem da građani Srbije dobro znaju da radio i televizija nisu više ono što se nekad zvalo - javna glasila. To su tojage u političkim borbama. Ljudi vrlo dobro znaju i osećaju da je kulturni i politički nivo svih televizijskih kuća - počev od one koja bi trebalo da bude javni servis, kao što je Televizija Srbije, pa do onih najmanjih lokalnih radio-stanica - nedopustivo nizak. Ljudi to osećaju i traže da se već jednom ovde uvede red i ustanove pravila. Red je trebalo da uvede Savet Republičke radiodifuzne agencije. On je trebalo da ustanovi neka pravila po kojima će se borbe na tržištu voditi i da onemogući bilo kome da uspostavi monopol: da onemogući Vladi da uspostavi monopol, da onemogući vladajuću većinu, ali i bilo koju neformalnu grupu, bilo koju nevladinu agenciju - niko da ne može imati monopol, kako bismo imali jedan pluralistički, demokratski, razuđen sistem informisanja. Savet koji je imenovala ova skupština tu funkciju ne može da obavi. Ne može sa više razloga. Prvo - mislim da je danas vreme da o tome progovorimo - zato što je u samom startu Savet diskvalifikovan načinom na koji je izabran. Mi moramo pre rasprave o Savetu da govorimo o tome ko je odgovoran za današnje stanje u medijima u Srbiji. Odgovorna je, prvo, Vlada Srbije, jer joj je trebalo godinu i po dana da predloži Zakon o radiodifuziji. Odgovorni smo mi, Narodna skupština, jer nam je trebalo osam meseci da imenujemo Savet, a bez Saveta se taj zakon ne može primeniti. Odgovorni su članovi Saveta zato što nisu bili potpuno iskreni kad su davali svoje biografije. Odgovorni su predlagači zato što su predložili ljude za koje nisu sigurni da mogu da ispune uloge koje su im namenjene članstvom u Savetu. Odgovorni su članovi Saveta još i zbog toga što su se međusobno pozavađali, podelili, i što jedni druge javno optužuju da su podlegli pritiscima raznih finansijskih i ideoloških lobija. Dakle, odgovornost je na svima. Meni se čini da je najveća odgovornost na nama, na nas 250, tačnije rečeno, ruku na srce, ipak na vladajućoj većini ovde, ali pošto smo svi poslanici i pošto Radiodifuzni savet bira Skupština, odgovorni smo svi. Mi imamo samo jedan način da se časno izvučemo iz ove situacije. Mi bismo, čini mi se, uradili jako dobro da utvrdimo da smo prekršili Zakon koji smo doneli, da potvrdimo da Zakon ne sme da bude kršen, da priznamo da smo nekvalitetno izvršili izbor članova Radiodifuznog saveta, da uputimo izvinjenje svim ovlašćenim predlagačima, da ih zamolimo da ponovo predlože svoje kandidate, da uputimo izvinjenje gospodinu Cvetkoviću i Cekiću što smo ih, kršeći Zakon, doveli u neugodnu poziciju da se osporavaju njihove biografije i, naravno, da tražimo da predlagači provere svoje kandidate pre nego što ih predlože, a mi dobro da otvorimo oči kad budemo glasali. Nikakva šteta ne bi bila od toga. Naprotiv, velika bi korist bila da Narodna skupština preko svoje predsednice uputi izvinjenje javnosti, da prizna grešku i da krene da posao ponovo obavlja, ali ovaj put zaista valjano. Jer građani očekuju da se uvede red, da se zna šta ko emituje i kako emituje, da se postave određeni kulturni i politički standardi koji moraju da važe za sve koji žele da se oglašavaju i da šalju bilo koju vrstu poruka građanima.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, poslanička grupa Srpske radikalne stranke. Preostalo vreme pet minuta. Zatim, narodni poslanik Pal Šandor. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta je cilj Predloga odluke Narodne skupštine i šta je cilj ove rasprave? Ako se posmatra ovo pitanje sa proceduralnog aspekta, jasno je svima da je u predlogu članova Radiodifuznog saveta unapred prekršena procedura jer nije uvažena odredba zakona da se 30 dana pre izbora članova Saveta objavi predlog članova Saveta sa njihovom biografijom. To je ono što se traži odredbama člana 24. stav 12. zakona, a u vezi izbora člana Saveta Gorana Radenovića pominje se da nije uvažena odredba člana 23. stav 4. zakona i da se traži da jedno lice Saveta bude sa teritorije Kosova i Metohije, odnosno da radi i živi na teritoriji Kosova i Metohije. Pogrešno je bilo zakonom tražiti ovaj uslov. Zašto? Bitno je da čovek, bez obzira koji je, kao član Saveta radi svoj posao u skladu sa zakonom, pošteno i časno. Naravno da ovaj uslov u skladu sa zakonom nije trebalo da bude postavljen, a sam izbor člana Saveta sa teritorije Kosova i Metohije mogao je da bude primenjen i uvažen, da se jedno lice iz južne srpske pokrajine nađe kao član Radiodifuznog saveta. Naravno da proceduru koju ste prekršili ne možete nikakvom raspravom da popravite. Jedino je moguće da donetu odluku poništite, da stavite van snage, da ponovo uspostavite postupak, odnosno proceduru izbora članova Radiodifuznog saveta, a sa suštinskog aspekta, pitanje o kome je danas rasprava za nas u Srpskoj radikalnoj stranici je manje važno ako se posmatra personalni sastav Saveta Republičke radiodifuzne agenicje. Da li će neko manje ili neko više biti poslušan političkim nalozima, manje je važno. Da li će neko da se svađa oko para iz donacija, da li će deo tih donacija otići u privatne džepove, da li će Nenad Cekić kritikovati Verana Matića za novac koji je otišao za Televiziju B92 ili ne, manje je važno, kao i to da li će novac iz donacija za razvoj jedne lokalne televizije u Nišu, Televizije 5, biti usmeren za povećanje proizvodnog kapaciteta pržionice i prerade kafe u Sokobanji, glavnog i odgovornog urednika ove televizije, isto je manje važno. Bitno je da članovi Saveta budu časni ljudi, da poštuju zakonske odredbe i da pošteno rade poverene im poslove. Naravno da ste oko svega ovoga digli medijsku prašinu. Mogli ste u toku dana da vidite veliki broj kamermana, reportera, novinara u zgradi Skupštine. Ne verujem da bi toliko interesovanje bilo prisutno da se radilo o raspravi o nekom državnom i nacionalnom pitanju. Pravni osnov razrešenja, niti razlog podnošenja zahteva za razrešenje, po zakonu ne postoji ni u jednom slučaju, kada su u pitanju i Cekić, i Cvetković i Radenović. Koji je pravi cilj svega ovoga? Pravi cilj i Zakona o radiodifuziji i Savetaradiodifuzne agencije i članova u tom savetu je da budu u funkciji sprovođenja volje nenarodne, nelegalne većine u Narodnoj skupštini i grupe ljudi koja vrši izvršnu vlast. Ovim, u stvari, hoćete da osnažite, da ojačate, ozakonite nezakonit izbor ova ti člana Saveta. Da li će Savet po formiranju da možda predloži Narodnoj skupštini Republike Srbije da direktno prenosi sednice Narodne skupštine Republike Srbije? Da je tačno da je ovo samo farsa, gde su vam alternative, odnosno kontrapredlozi, obzirom da treba ova tri člana Saveta da budu razrešena, za izbor novih članova Saveta. Ovo je urađeno po nalogu Mauricija Masarija, šefa OEBS-a u Beogradu. Glavni cilj svega ovoga je da pred naredne izbore raščistite medijski prostor, da se ne bi mogla čuti reč onih koji drugačije misle, političkih protivnika, a pre svih nas iz SRS. To nas, naravno, ne može sprečiti da građanima otkrijemo deo prave prirode vaše vlasti i manipulacija kojima se služite. Jedan deo prirode vaše vlasti je građanima i te kako poznat, a to je standard života, to su beda i siromaštvo u koje ste uvukli građane Srbije i gladan stomak Srbije.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Momčilo Trajković.
Poštovane kolege, naravno, nezadovoljan sam što nema gospodina Andrića. On se danas više muvao po hodniku nego što je slušao šta poslanici govore. Mislim da to nije pristojan odnos prema poslanicima, kada raspravljamo o temi koja spada u nadležnost njegovog odbora. Hoću njemu zvanično sa govornice da kažem ono što mislim, a ne na hodniku privatno, jer nismo u privatnoj komunikaciji. Hteo bih da kažem sledeće: mislim da je ceo posao obavljen ofrlje, bez poštovanja procedure i na mišiće. Zaista, nama u DOS-u nije potrebno to da radimo na takav način. Možemo to elegantno, fino i po zakonu da uradimo, onako kako Bog zapoveda i kako treba. Ako je procedura temelj demokratije, mi proceduru nismo poštovali. Kad ste vi u građanskoj parnici i zakasnite sa žalbom jedan dan, onda vam sudija kaže - izvinite, niste u roku podneli žalbu. Mi se ovde nismo držali tog voznog reda, termina koji nam je predvideo sam zakon. Uopšte ne shvatam zašto raspravljamo da li su ova tri člana sporna, kad su svi sporni i svi su izabrani na način kako zakon ne dozvoljava i u roku koji ne dozvoljava. To je objavljeno u "Službenom glasniku" od 11. aprila 2003. godine. Oni 11. aprila 2003. ne mogu biti izabrani, jer su morali biti izabrani do 27. oktobra. Druga stvar, Skupština je sama prekršila proceduru, jer svoja dva člana nije objavila u roku od 45 dana, onako kako predviđa član 23. I mi smo jedan od predlagača koji svoje kandidate mora da objavi u roku od 45 dana od kada je zakon stupio na snagu. Zakon je objavljen 18, osam dana stupanja na snagu - 27. jula. Od 27. jula teče 45 dana kada Skupština mora da iznese svoje kandidate. Onda, u sledećih 45 dana mora da zakaže izbor, od čega onih 30 dana mora da se stavi javnosti na uvid ko su predloženi. To član 24. stav 12. vrlo precizno kaže, da će Skupština na pogodan način objaviti sve važeće listekandidata. Da li je Skupština objavila liste i važeće kandidate? Nije. Ko je objavio? Objavio ih je onaj ko je predložio. Skupština je, verovatno u "Glasniku" ili ne znam šta se podrazumeva pod "pogodnim načinom", trebalo da kaže - kandidati za Radiodifuzni savet su ti, ti i ti. Prema tome, zakon predviđa našu obavezu da objavimo listu kandidata. Nismo to uradili. Član 13. kaže: "Skupština može organizovati javni razgovor radi sticanja uvida u njihove sposobnosti". Da je Skupština organizovala javnu raspravu o uvidu u njihove sposobnosti, onda mi ne bismo bili u situaciji u kojoj smo sada, da razgovaramo da li su pogodni ili nisu pogodni, da li su falsifikovali diplome ili nisu itd. Prema tome, Skupština je učinila čitav niz previda, prekršaja, prosto se nije držala termina. Mislim da je jedini izlaz iz svega toga, s obzirom da su prekršeni članovi 114. i 115. Onaj ko podnese amandman u Skupštini, kad prođe rok, amandman ne može da bude na dnevnom redu, a ne izbor članova radiodifuznog Saveta. Mislim da je rasprava koju smo danas vodili potpuno bespredmenta, a izlaz mi se čini u sledećem: da Skupština konstatuje da članovi Radiodifuznog saveta nisu izabrani, čak i oni koji su nesporni. Nisu izabrani, jer su izabrani u roku kojem ne mogu da budu izabrani. Onda bi sledeći korak trebalo da bude da Skupština, odbor ili neko predloži jedan član i da izmeni ovaj zakon, pa da kaže - ukoliko u zakonom predviđenom roku izbor nije učinjen, ponoviće se zakonska procedura. Tu možemo da menjamo članove 114. i 115, pa da taj rok skratimo, ali nekako izbor članova Radiodifuznog saveta moramo svesti u neki uređen proces. Ako se to ne dogodi, mi ćemo stalno imati sukob među sobom i politički, da će uvek neko sumnjati u te ljude i u njihov izbor i uvek će neko postaviti pitanje legitimiteta. Moram da kažem i ovo, u drugim tranzicionim zemljama je oko radiodifuznih saveta i podele frekvencija takođe bilo sukoba, kao što ih ima kod nas, ali je tamo poštovan ovaj rok od 30 dana, stavljani su ljudi na uvid. Oni su, da kažemo, javno "lustrirani", proveravani su i birani su, ono što je neko ovde predlagao, dvotrećinskom većinom. Zašto dvotrećinskom većinom? Zato što je potrebno da i oni koji su danas opozicija, a i oni koji su pozicija, postignu neki konsenzus da taj Radiodifuzni savet ne bude klimav i da se ne menja od političke konstelacije do političke konstelacije. Ubeđen sam da ima ljudi u Srbiji koji mogu da dobiju dvotrećinsku većinu ovde u Skupštini, ako povedemo raspravu na način kako to valja i mesec dana razgovaramo o onih devet kandidata koji zadovoljavaju i jednu i drugu stranu. Ne možete me ubediti da u Srbiji svi mi koji se nalazimo u ovoj skupštini ne možemo da se dogovorimo, ne mora čak ni dvotrećinskom većinom, a rekao sam da bi to po mom mišljenju bilo dobro, radi stabilnosti tog saveta, njegovog ugleda i njegove neutralnosti, ali da javno raspravljamo mesec dana o ljudima, da vidimo ko su ti ljudi. Da je Odbor za informisanje, kao što nije, saslušao i organizovao, kao što zakon predviđa, a on to nije uradio, ljude koji treba da budu članovi Radiodifuznog saveta, mi danas ne bismo bili u ovoj situaciji. Sada, kada ne možemo ni da uvažimo njihove odluke, niti možemo da ih smenimo, mislim da je jedino pametno da konstatujemo i da im se izvinimo, tu sam vrlo blizak onome što kaže kolega Radulović, da nema veze iz koje je on stranke, jer je njegov predlog razuman, da budemo pošteni pred sobom, jer ćemo morati da se bavimo politikom i za pet godina. Ne možemo sve uvek na mišiće. Znam da mi imamo većinu, ali većina nije uvek dovoljna da bi savest bila na miru. Treba da kažemo - pogrešili smo, članove Radiodifuznog saveta nismo odabrali i da krenemo ponovo u taj proces. Naravno, može se dogoditi, to je ono što je politika, da oni koje je predložila skupštinska većina ponovo budu na listi. To treba da se radi, naravno, ali na zakonom predviđen način. Ne sporim da mi tu većinu možemo da organizujemo, da tu većinumožemo da dobijemo i da će oni ponovo biti, ali onda to pre svega nije igranje demokratije i tu niko onda u toj proceduri ne može ništa da vam spori. Znači, vi morate da pobedite svoje političke protivnike, ali u proceduri koja je predvidiva na zakonom predviđen način. Došli smo naravno u još apsurdniju situaciju da se u trenutku izbora neki članovi bili poznati duže od 30 dana, bili poznati sedam meseci, a da su neki članovi bili poznati dva dana. Dobili smo ih jedan dan pre nego što smo glasali za njih. Jedno i drugo je protiv zakona. Znači, ne može dva dana i ne može sedam meseci. Zbog toga mislim da ovaj radiodifuzni savet nije niti legalan, niti legitiman i da ga treba birati ponovo na onaj način koji će izazivati najmanje strasti i treba pozvati predlagače, ako je moguće, da ostanu pri kandidatima koje predlažu, a mi ćemo onda naravno da se organizujemo, pa ćemo već prema svojim političkim opcijama glasati za one ljude za koje mislimo da treba da se glasa, ali situacija očigledno na zakonit način može da se prevaziđe tako da mi kažemo da smo prekršili sopstveni zakon. Skupština je u ovom slučaju prekršila sopstveni zakon. Vlast bi bila snažna i dobila dobre poene da kaže - dobro ljudi, pogrešili smo. Nismo gledali, imali smo preča posla, dogodile su se razne druge stvari. Krenimo ponovo u tu proceduru i nikome neće pasti kruna sa glave.
Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković. Više nema prijavljenih za reč, ali se javljaju šefovi.
Gospodo narodni poslanici, stvarno ne bih imao šta drugo da kažem nego što sam rekao prilikom prve rasprave. Smatram da je očigledno kriterijum, koji je ugrađen u zakonu, pogrešan, jer kako je moguće biti poslanik sa Kosova i Metohije, ne živeti na Kosovu i Metohiji, a predstavljati taj narod, a nemoguće je biti član Saveta, Radiodifuznog saveta, a ne ispunjavati na primer taj kriterijum. Da ponovim, osim što znam porodicu i lično gospodina Gorana Radenovića, neke druge argumente nemam i osim toga da on ima stan u Prištini i da sam ga viđao u centralnom Kosovu i Metohiji, ali da ponovim još jednom da nisam bio obavezan, kao što ni vi niste bili obavezni, da pratim da li neko dole i koliko živi. Ako mene neko pita koliko sada živim na Kosovu i Metohiji, moram da vam kažem vrlo malo. Živim trenutno dva do tri dana. Svo ostalo vreme provodim ovde u centralnoj Srbiji, odnosno u Beogradu. Prema tome, ko gde i koliko živi i kako, gde radi i šta je posao, da li je radno mesto vezano za Kosovo ili šire, to su diskutabilna pitanja. Mi treba da se naslonimo na argumente i dokumente koje je gospodin Radenović podneo i ukoliko su oni lažni postoje organi preko kojih će se to utvrditi. Mislim da je to pravi put rešavanja problema.
Više nema prijavljenih za reč prema listi, ali zato ima naravno prijavljenih za reč predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, koji to pravo nisu iskoristili iz člana 89. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran R. Anđelković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, a zatim narodni poslanik Vladimir Garčević, Socijalistička narodna stranka.
Dame i gospodo, samo nekoliko rečenica, jer smo o ovome potrošili toliko dana da prosto nijedan zakon ne zavređuje toliku pažnju koliko zavređuje, ispada, ovaj savet. U suštini ovde smo govorili, kada je bio na dnevnom redu Zakon o radiodifuziji, da je taj zakon postavljen na pogrešne temelje i da će on izazvati ogromne posledice u toku njegove primene. Evo godinu dana posle toga mi u stvari kusamo te posledice loše donetog Zakona o radiodifuziji. Međutim, ovde imam dilemu i razgovarao sam sa jednim brojem poslanika. Ne razumem kako se ovo pitanje našlo na dnevnom redu, sada ga razmatramo i zašto je toliko važno da eto 43 poslanika dobiju priliku da o toj inicijativi razgovaraju u Skupštini, a neke druge inicijative, mnogo važnije, koje dolaze od poslanika, nisu došle na dnevni red. Znam, mi smo podneli pre nekoliko meseci zahtev ili predlog, rezoluciju o Kosovu i Metohiji, i po čemu je sada taj zahtev manje važan nego rasprava o poverenju članovima Radiodifuznog saveta. Kako to da sada zahtev za raspravu o tome, o članovima Radiodifuznog saveta, dođe na dnevni red, a da zahtev da se razgovara o rezoluciji o Kosovu i Metohiji, koju smo podneli ovde i o tome su se čak izjašnjavali predstavnici Vlade, pa i predsednik Vlade, svi se izjašnjavali, svi su podržali i nema ga na dnevnom redu. U čemu je ta razlika i u čemu je privilegija ovog pitanja oko članova Saveta. Što se tiče članova Saveta mi ne krijemo, pošto nas prozivaju u javnosti da li smo glasali, glasali smo za Gorana Radenovića. Ne samo za Gorana. Glasao bih i za Milisava, za sve moje bivše omladince bih glasao. Milisav je bio u omladini i danas vidim u novinama da je bio i Tufegdžić, Mitrović, i on je bio, i kada Mitrović bude bio kandidat i za njega ćemo, on je bio moj omladinski aktivista, Pavlović isto kada bude, sve su to moji omladinski aktivisti. Tačno je, bio sam predsednik omladine i logično je i pošteno da glasam za njih, i tako i za Gorana. Goran je bio predsednik omladine Prištine i tako smo mi glasali za njega. Nema nikakve dileme. Lepo sam ih školovao i oni će to dobro da rade. Pal Šandor je isto bio akcijaš, nije problem u tome. To je suština i poenta ove priče. Mi smo naravno glasali za Gorana, ne možemo da glasamo protiv, ali da mi otvorimo jednu priču, a ona je vezana i za sledeću tačku dnevnog reda. U čemu je tolika važnost porodice Vodinelić? Moram da kažem da zbog te porodice Vodinelić mi ovde razgovaramo danima i satima. Otac je član Saveta radiodifuzije, znači on treba da lustrira neke za frekvenciju. Žena, supruga, vidim da se predlaže ovde za lustraciju, da lustrira politički. Ćerka da lustrira one na radio-televiziji. Da li ima još neko u porodici? Kako bi bilo da se predloži na dnevni red da se formira savet za savest Srba i da ova porodica bude među članovima saveta za savest Srba i da rešimo pitanje te porodice, da se više ne bavimo tom porodicom ovde na Skupštini. Da li ima još neki član te porodice koji nije predložen ovde u Skupštini za nešto i sa kim treba da se pozabavimo. Doduše, ovaj savet Srba treba proširiti Kandićkom, Sonjom Biserko i Biljanom Vučo i mislim da bi to bio dobar savet za savest Srba i mi bi onda rešili sva pitanja ovde u Skupštini, da konačno stanemo na noge, da konačno o nečemu drugome pričamo. Kako ste birali te članove saveta tako ćete i da kusate. Mi da ih diramo nećemo. Vaš je problem kako ste ih izabrali, čuvajte ih,konzervirajte ih. Ni kada mi dođemo na vlast nećemo ih dirati, neka budu 100 godina što se mene tiče, toliko ste ih lepo izabrali, a ovi što su podneli ostavku, oni nisu trebali da prihvate da budu i dobro je što su podneli ostavku. Srećan im put i nadam se da nijedno od tih imena neće se naći ni na Vladi, a kamoli na skupštinskim predlozima ovde i konačno da mi vidimo još o nečemu. Evo, vidite, neko je rekao da u naredne tri nedelje treba da počne privatizacija državnih medija, da se podnese predlog za lokalne medije, kako da se privatizuju. U isto vreme neke državne institucije, pa i lokalne samouprave, prave lokalne medije. Kako to sada? Sa jedne strane za tri nedelje treba da počne privatizacija tih medija, a sa druge strane u isto vreme se ulažu pare u te opštinske sredine za pravljenje tih medija. Da li neko koordinira i da li vi u stvari znate ko šta radi u ovoj skupštini i uopšte po vertikali kada je reč o zakonu. Znam da Bogdanović zna šta će da privatizuje u Beogradu, šta neće, ali govorim o ovim nižim lokalnim nivoima i prema tome, dajmo da vidimo koga ćete još lustrirati po svim ovim zakonima, napravite spisak, pa da onda razgovaramo o tome.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik Socijalističke narodne stranke, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, mene ono što čudi jeste da mi danas o ovome raspravljamo, da 700.000, 800.000 dinara trošimo danas za čitav dan, pa raspravljamo ono što smo jednom raspravili. Ako je Skupština pogrešila u proceduri, zadatak nije poslanika da prati proceduru. Zadatak poslanika jeste da razmatra kvalitet ljudi koji dolaze i da se prema tome izjašnjava na osnovu podataka koje dobije. Međutim, suština stvari jeste ovde nešto drugo. Vi ste, drugovi dragi, u sastavu DOS-a, kompletnog, dobijali pare iz inostranstva, finansirali ste se odatle i mediji su se finansirali odatle, prenosili su Radio London i Glas Amerike, i Kragujevac, i lokalni mediji i ovi i oni. Taj uloženi ogromni novac treba taj koji je ulagao godinama u prethodnom periodu da i dalje ovlada medijima Srbije. Pošto ste se malo poremetili unutar DOS-a, sada treba preraspodeliti političke snage i u celini imamo sukob političara oko toga čiji će biti članovi saveta. Šta to znači? To znači, nije nikog briga ovde da li će da bude bolje informisanje građana Srbije i da li će srpski narod imati prilike da vidi ovu skupštinu i još jednom da se prenosi, briga je ko će od para, nelegalno stečenih, dobiti bolje frekvencije. Mi smo, kao poslanička grupa, glasali za ovaj predlog. Ni na pamet nije mi, a ni poslaničkoj grupi, da za dva dana menjamo svoje stavove. Imajući u vidu, prisustvovao sam i onoj sednici koja je bila u velikoj sali, sednica odbora, potvrdilo se ono što smo znali, da su veliki novci unešeni u torbama ovde u zemlju Srbiju, a to smo znali mi i ranije. Ti novci su upotrebljavani na sve strane, a gazdi se mora vratiti dug. Taj dug treba da vrate ovaj Vodinelić i društvo, koji se javlja i koji treba sve da osudi, politički, a ovde treba medije da da. Taj Veran Matić je bio u Americi toliko vremena. Tu je Soroš sa njim, pa Soroš je kod našeg Kneževića koji treba da dokrajči obrazovanje, a kada to sagledate, stvara se nešto. Drugovi, ako ne možete vi da se dogovorite, onda ima jedno rešenje, preuzeću ja da budem član saveta, radiću pošteno i čestito i frekvencije ću dati po zakonu. Prema tome, to je rešenje kada nemate drugo. Ne možete, jer ne verujete jedni drugima. Što se tiče ovoga da li neko živi na Kosovu ili ne živi, to ostavite za medije, tu borbu političku, pogledajmo da narod nema od čega da živi i da je gladan, to je suština i time treba da se bavi ova skupština i da se otvori medijski prostor svima nama da građani Srbije čuju šta mi ovde radimo. Mi ćemo, ako dođe do glasanja, glasati za ono što smo glasali i pre 15 - 20 dana.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Pošto više ne mogu da se kriju ni ovi problemi, dobro je što je ova rasprava malo potrajala i što smo imali prilike da čujemo i poslanike DOS-reforme, i ostatka itd. Dobro je što gotovo svi su potvrdili da je došlo do neke greške u proceduri, kako to neki kažu. Zbog te procedure, mi danas raspravljamo. Sada, ako tu postoji saglasnost da je greška u proceduri, onda moramo da odgovorimo na pitanje, a ko je taj koji nas posle tri meseca ponovo vraća na temu izbor članova saveta radiodifuzne agencije. Naravno, ako se pogleda Zakon o radiodifuziji, može da se vidi da se u nekoliko članova pominje Skupština, ali samo na dva mesta predsednik Skupštine i to u članu 27. i u članu 31. Kada se kaže Skupština u zakonu na nekog se misli, u pogledu garancije da će postupak izbora i razrešenje da bude u skladu sa zakonom. Ako pozovemo u pomoć naš poslovnik, onda po članu 2. našeg poslovnika, predsednik narodne skupštine predstavlja Narodnu skupštinu. U članu 28. je navedeno šta sve radi predsednik Narodne skupštine, pa se kaže i ono drugo, sve na šta je ovlašćen po zakonu. Ako se pogleda član 65, vidi se da Odbor za informisanje i kulturu ima neke nadležnosti, pita se za nešto, ali nije to radno telo koje treba javno da oglasi sve kandidature. Pošto je Zakonodavni odbor došao do zaključka da postoji neka proceduralna smetnjaoko izbora i onoga što radi Narodna skupština, svi propusti procedure su bitne povrede postupka, nema tu relativnih, nema tu nebitnih. To što 30 dana nisu bili stavljeni na uvid javnosti svi podaci o kandidatima predstavlja bitnu povredu postupka i mi danas nezakonitim razrešenjem ne možemo da uspostavimo zakonito stanje nezakonitim izborom, koji se desio pre nekoliko meseci. Pre nekoliko dana je istekao i rok od tri meseca i sasvim je očigledno da radiodifuzni savet ne radi tri meseca, te su se sklopili drugi uslovi za njihovo kolektivno razrešenje, jer mi, praktično, taj radiodifuzni savet i nemamo. Što se tiče podnetih ostavki, onaj koji je predložio te kandidate koji su podneli ostavke dužan je odmah da uputi novi predlog, a rok mu ističe, pošto je rok tri meseca. Ovo razrešenje danas je beznačajno i neće da popravi stanje u radiodifuznom savetu i to je cilj celokupne ove inicijative oko razrešenja i vraćanja ove tačke dnevnog reda. Šta je cilj? Očigledno da je cilj da posle ove današnje rasprave i bez obzira kakva se odluka bude donela, radiodifuzni savet nekako skupi pet članova, pa da nešto pokuša da radi. Ali, opet, biće prigovora bilo šta da uradi. Znači, radiodifuznog saveta neće biti do daljnjeg, a oni koji su zainteresovani ima da sačuvaju svoj monopolski položaj. Dokle? Do nekih novih izbora, do promene neke vlasti i uspostavljanja novih principa i novih pravila. Priča se ovde da dva člana čije se razrešenje predlaže ne mogu da snose posledice neke greške koja potiče od Narodne skupštine. Mogu da snose posledice i moraju da snose posledice i to što snose posledicu, ne pogađa njih, nego pogađa nas i pogađa instituciju koja se zove savet radiodifuzne organizacije. To što su oni ova dva - tri meseca predstavljali da su članovi nekog saveta, a očigledno nezakonito izabrani, ne znači da su oni stekli neka lična prava, pa sada ta njihova stečena prava niko ne može da na njih utiče. Nemaju ni jedno stečeno pravo. Oni su izabrani na javnu funkciju i da se bave javnim poslom. To što su oni u tom savetu, to je javna stvar, to podleže reviziji i to podleže i drugim načinima saobražavanja njihovog izbora i rada sa zakonom. Oni ne žele da rade u tom savetu, jer ne mogu da se dogovore. Taj savet ne postoji i mene prosto čudi da jedan čovek sa crnom mantijom sedi u takvom društvu. Koji je to interes koji njega primorava da tamo glumi člana nekog organa koji suštinski ne postoji. Bez obzira da li je neko delegiran ili nije, njemu mesto nije u tom savetu, jer taj savet je sam sebe diskreditovao. Svi oni koji su komentarisali o tom savetu praktično ne žele da taj savet radi. Postoji neka instalisana smetnja u samom zakonu, u samoj ideji. Ideja je očigledno nametnuta, a država ne želi da preuzme odgovornost za stanje ni u medijima, ni u raspodeli frekvencija. Dakle, rezultat ove današnje rasprave verovatno bi mogao da bude još nešto što je nezakonito, ali postoji samo jedna stvar koja bi bila zakonita posle ove rasprave, a to je da odredimo ko je odgovoran u Narodnoj skupštini što je procedura prekršena prilikom izbora članov Saveta za radiodifuziju. Mi, ako topitanje ne budemo rešili, stalno ćemo se vraćati i povodom Komisije o lustraciji i povodom drugih komisija i povodom svih zakona koje je donela ova Narodna skupština. Za proteklih tri ili četiri meseca mi vodimo raspravu o istim zakonima. Organizovani kriminal, krivični zakon, ratni zločini, tužilaštva, sudovi, izbori, razrešenje i to je ono sa čime se zabavljaju narodni poslanici, da ne bi išli u svoja mesta, da ne bi držali mitinge i pozivali narod i ukazivali narodu kakva je struktura i kakva je suština ove vlasti. Neko je rekao da su mnoge države prošle kroz tranziciju i nisu imale ovakvih problema sa svojim objektivnim, nepristrasnim telom za raspodelu frekvencija. Verovatno da nisu imali problema ovakvih kao što mi imamo. Mi ih imamo zato što ova garnitura ljudi koja je na vlasti, ona je izašla ispod jednog šinjela. To je taj šinjel koji je gazio ovde, koji je čupao brkove, koji je proganjao, koji je vršio konfiskaciju, denacionalizaciju itd. To je ta struktura ljudi koja misli da se ništa nije promenilo. Otišao je jedan koji je držao monopol. Priča se da ne možemo da izaberemo devetoro. Ne možemo. Zašto? Zato što nema demokratskog standarda, zato što se tolerancija nakaradno shvata. Ovde se tolerancija shvata kao obaveza onoga ko je zatvoren da bude miran, a ne kao obaveza onoga koji je moćan, ko je jak i ko drži vlast da popusti radi opšteg dobra. Dok se tako tumači tolerancija, dok se ovako sputavaju mediji, dok se ovako gasi svaka javna reč, proganja opozicija i finansijski i ovako i na drugi način, neće biti napretka, neće biti ni radiodifuznog saveta, neće biti ni komisija za lustraciju, već ćete sami sebe da lustrirate i sami sebe da proganjate. Radite to, samo znajte da se primaklo.
Za reč se javio narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, po Poslovniku.
Poštovano predsendištvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 81. Poslovnika Narodne skupštine predlažem da danas sednica traje do 20 časova.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Bojana Pajtića, predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije da produžimo radno vreme do 20 časova. Za 78, protiv 31, nije glasalo 46 (50,3% je glasalo). Dakle, prihvaćen je predlog narodnog poslanika Bojana Pajtića o produžetku radnog vremena do 20,00 časova. Pitam da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuju za reč o ovoj tački dnevnog reda? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, pitam predstavnika predlagača da li želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka i odlučivaćemo u danu za glasanje o ovoj tački dnevnog reda. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – predlog za izbor Članova KOMISIJE ZA ISPITIVANjE ODGOVORNOSTI ZA KRŠENjE LjUDSKIH PRAVA Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu liste sa prijavljenima za reč o ovoj tački dnevnog reda. Primili ste predlog za izbor članov Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koje je podnela predsednica Narodne skupštine Republike Srbije, Nataša Mićić. Uz predlog ste dobili i kratke radne biografije svih predloženih kandidata. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, dozvolite mi da najpre ukratko obrazložim predlog. Članom 22. Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava predviđeno je osnivanje Komisijeza ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, kao samostalnog i nezavisnog organa, koji vodi postupak lustracije protiv lica određenih tim zakonom, utvrđuje kršenje ljudskih prava na način određen tim zakonom i izriče mere predviđene tim zakonom. Članom 23. Zakona predviđeno je da Komisija ima devet članova, od kojih su tri člana sudije Vrhovnog suda Srbije, tri člana - istaknuti pravni stručnjaci, jedan član - zamenik republičkog javnog tužioca i dva člana - narodni poslanici koji su diplomirani pravnici, a nisu birani sa istih izbornih lista. Članove Komisije predlaže predsednik Narodne skupštine i to tako da za svako mesto iz svake grupe mora predložiti bar dva kandidata, a bira ih Narodna skupština Republike Srbije, tajnim glasanjem. Podsećam vas da je ukupno vreme za raspravu pet časova. Još jednom molim poslaničke grupe da podnesu liste sa prijavljenima za reč o ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 156. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predloguza izbor članov Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Da li predstavnik predlagača želi da uzme reč? (Da.)
Reč ima predlagač narodna poslanica Nataša Mićić.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, prema Zakonu o odgovornosti za kršenje ljudskih prava dužna sam, a to mi je bila i čast, da predložim članove Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Poštujući tu zakonsku obavezu i predviđeni rok, sastavila sam predlog koji se danas nalazi pred vama. Prema tom predlogu postoje četiri grupe kandidata za izbor članova. Prva grupa, to su sudije Vrhovnog suda Srbije, i imajući poverenje i poštujući instituciju Vrhovnog suda, jer mislim da je to poverenje preduslov za razvoj institucija, zatražila sam njihovo mišljenje i od Vrhovnog suda Srbije sam dobila predloge koje sam vam dostavila. Prvi, gospođa Vida Petrović - Škero. Napominjem da je ona putem medija, što sam saznala juče, azatim putem telegrama, koji sam dobila jutros oko 10,30, odustala od kandidature. Molim vas, ja vas poštujem kada govorite. Gospođa Vida Petrović - Škero, nažalost, odustala je od kandidature; šteta, inače bih glasala za nju, jer se zalagala za lustraciju, ali to je izraz opšte slabosti ovog društva, da se često za nešto zalažemo, a kada treba da preuzmemo odgovornost, onda nađemo neki razlog da ostanemo po strani, da nam je lakše da savetujemo ili da kritikujemo. Sledeći kandidati su gospođa Sonja Manojlović, zatim gospođa Jelena Borovac, gospođa Vera Pešić, gospodin Vladimir Tamaš i gospodin Miroslav Letić. Od kandidata iz republičkog tužilaštva predloženi su gospodin Bogdan Stanković i gospođa Maja Stefanović. Treća grupa kandidata jesu kandidati koji su istaknuti pravni stručnjaci i u vezi sa ovim predlogom sam konsultovala profesore Pravnog fakulteta, profesora Fakulteta političkih nauka, kao i nevladine organizacije, kao što su Beogradski centar za ljudska prava, Komitet pravnika za ljudska prava, a dvojica od predloženih su članovi Palgo centra, koja je takođe nevladina organizacija. Dakle, kandidati od istaknutih pravnih stručnjaka su: 1) prof. drVesna Rakić - Vodinelić; 2) prof. dr Mijat Damjanović; 3) prof. dr Dobrosav Mitrović; 4) dr Tamaš Korhec; 5) Vlastimir Janković i 6) mr Mirjana Jovanović - Tomić. Četvrta grupa kandidata jesu narodni poslanici i prema članu 23. stav 3. potrebno je da to budu kandidati sa različitih izbornih lista. Predložila sam sledeće narodne poslanike, naravno sa poslaničkom grupom DOS - Reforma Srbije nije bilo problema, zadovoljstvo mi je da kažem da se prijavilo i više kandidata nego što treba i žao mi je što nisam mogla da stavim u predlog. Dakle, kandidati sa DOS-ove liste su narodni poslanik Sima Radulović, poslanička grupa DOS - Reforma Srbije, koji je inače jedan od predlagača zakona i drugi je narodni poslanik Srđan Sikimić, poslanička grupa DOS - Demokratska alternativa. Došli smo do problema, to je predlog za kandidate iz opozicionih poslaničkih grupa. Obavila sam, dakle, konsultacije sa svim šefovima poslaničkih grupa i nažalost, odbili su da daju predlog sve opozicione grupe, uključujući i poslaničku grupu Demokratske stranke Srbije. Mislim da je to, mogu da izrazim svoj stav, veoma loše za opoziciju. Prvo, iz razloga što je veoma loša strategija za političare DžDžI veka, da se na rečima zalažu za ljudska prava, često ovde za govornicom možemo čuti od opozicije silna zalaganja za ljudska prava, a kada treba učestvovati u ispitivanju i poštovanju istih, naravno, dela nema. Dakle, jedno su reči, drugo su dela i žao mi je da je tako. Drugi razlog zbog čega mi je žao što opozicija nije prihvatila moj predlog, odnosno kandidati Zoran D. Nikolić i Petar Petrović su odustali od kandudature, jeste jedno prikazivanje, odnosno demonstriranje nepoštovanja institucije kao što je Skupština, a vrlo često se ovde zalažemo za razvoj institucija i drugo, nepoštovanje zakona, a vrlo često se ovde, sa ove govornice opozicioni lideri, kao i neki drugi, zalažu za poštovanje zakona i vladavinu prava. U svakom slučaju, od 18 kandidata, 15 je dalo svoj pristanak. Nadam se, svi kandidati su dobri, da ćete vi među njima izabrati najbolje i to je veoma važno, zato što ova komisija ima veoma ozbiljan, odgovoran i značajan posao, to je rešavanje jednog veoma osetljivog problema, koji, pre svega uverena sam, predstavlja prioritet državnih interesa. Uverena sam da su naši građani, kao i ja, pre svega opredeljeni za pravdu, odnosno za suočavanje sa odgovornošću, sa prošlošću i sa istinom pre svih drugih interesa. Zahvaljujem.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Petar Petrović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SSJ.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se sada u dvostrukoj ulozi, kao zamenik predsednika poslaničke grupe SSJ, a istovremeno kao poslanik koji je bio predložen da bude u komisiji za utvrđivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava ili popularno rečeno, u komisiji za lustraciju. Razlog zašto je poslanička grupa SSJ i pismeno obavestila predsednicu Narodne skupštine Republike Srbije, gospođu Natašu Mićić, da ne želi da da svog predstavnika za ovu komisiju i da ne želi da radi u ovoj komisiji, izneti su i prilikom usvajanja Zakona o kršenju ljudskih prava, kada smo i u diskusiji rekli da nismo za ovaj zakon. To smo izrazili prilikom glasanja, kada se odlučivalo o prihvatanju, odnosno neprihvatanju ovog zakona, jer smatramo da ovaj zakon neće doneti boljitak građanima Srbije. Nismo protiv toga, još jednom želim da kažem, da svaki onaj građanin Srbije, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadao ili pripada, koji je učinio povrede ljudskih prava bilo koga odgovara, ali smatrali smo i danas smatramo da za to postoje drugi nadležni državni organi koji će utvrditi da li je neko kršio ljudska prava ili ne i zato snositi određene posledice. Nama iz poslaničke grupe SSJ je na vrh glave, da moram tako da upotrebim taj narodni izraz, tih komisija iz komunističkog i socijalističkog perioda, jer smatramo da uvek kada nemamo dobro rešenje za neki problem mi formiramo komisiju da bi razvodnili stvari. To je ostatak starih režima protiv kojih se mi borimo i zato smatram da komisije nisu rešenje, već da su rešenje državni organi. To je kada je u pitanju stav poslaničke grupe SSJ. Kada je u pitanju moj lični stav, veoma jasno i nedvosmisleno sam to rekao i napisao 11. ovog meseca gospođi predsednici Narodne skupštine, da pod imenom Petar Petrović ne želim da učestvujem u radu komisije za utvrđivanje kršenja ljudskih prava ili komisije za lustraciju. I drago mi je da je konačno ispoštovano moje mišljenje, jer smatram da je demokratski da se neko pita, pre nego što bude predložen za nešto, da li želi ili ne želi da radi u toj komisiji. Ovo nije strah od rada u toj komisiji ili bežanje od odgovornosti, već samo principijelni stav koji sam izložio kao stav poslaničke grupe SSJ. U nadi da će prilikom predlaganja nekih drugih odbora i organa, a ne komisija, biti poštovana i volja onoga ko se predlaže, zahvaljujem na pažnji.
Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. A, po Poslovniku ste hteli? Izvolite, povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Hteo sam u ime Srpske radikalne stranke da iznesem stav povodom ovog predloga, da ukažem na nešto što je i u našem poslovniku, to je član 133. stav 2, a i Zakon na koji se pozivate kao predlagač u članu 23. vrlo je precizan i jasan i kaže - članove komisije predlaže predsednik Narodne skupštine tako da za svako mesto iz svake grupe, određeno je u stavu 1. ovog člana, mora predložiti bar dva kandidata. To znači, mi ne možemo da radimo ukoliko tu nema 18 kandidata. Mi smo od strane predlagača obavešteni da je prvi kandidat sa podliste Vrhovnog suda odustao. Dobili smo i od vas informaciju da su i dva člana koja ste vi predložili iz reda narodnih poslanika odustali. Sada praktično ovde imamo dva člana iz grupe narodnih poslanika, ali oni su bili na istoj izbornoj listi, i gospodin Radulović i onaj drugi, oni su isto iz poslaničke grupe DOS, jedinstvenog DOS-a, to je ista izborna lista i ne bi bilo dobro da mi sada vodimo raspravu, pričamo o nekim stvarima, a već u startu imamo nešto što je kršenje prodedure. Drugo, znate, vrlo nam je neprijatno kada izađete za govornicu i saopštite nešto što apsolutno nije tačno. SRS je u 16,40 časova dobila vaš akt kojim tražite da predložimo kandidate za ovu komisiju. Niko nas nije konsultovao niti pitao, a ovaj materijal je skarabudžen u petak ili u subotu, da se na brzinu progura, da to krene sa ovom sednicom. Molim vas da malo poslušamo ovaj poslovnik, vidite, dobro je da se sada svi pozivamo na Poslovnik, dobro je što priznajemo kad se pogreši, da ne bismo ponovo dolazili u situaciju da priznamo greške. Odložite ovu tačku dnevnog reda jer očigledno nije ispunjen ni jedan od ovih propisanih uslova ni Poslovnikom ni Zakonom i ovakav predlog ne sme da bude u proceduri.
Prema Zakonu o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, potrebno je da članove komisije predloži predsednik Narodne skupštine, tako da za svako mesto iz svake grupe mora predložiti bar dva kandidata, a što se tiče narodnih poslanika, to su dva člana, narodni poslanici koji su diplomirani pravnici, a nisu birani sa istih izbornih lista. Takav predlog sam sastavila. Dakle, imate dva kandidata od kojih se bira samo jedan sa izborne liste DOS i imate predlog za dva kandidata sa različitih opozicionih lista od kojih se takođe bira jedan; naknadno, ovde u sali ima devet pravnika iz opozicionih stranaka, ni jedan nije pristao, ali naravno opstrukcija opozicije ne može predstavljati uslov da se vrši i destrukcija, odnosno, sigurna sam da od opozicije ne može zavisiti to da li će ta komisija da se formira ili ne. Žao mi je što opozicija nije imala toliko sluha da makar uzme učešće u toj komisiji da bi mogla da ima uvid u rad komisije i na neki način da bude kontrola toj komisiji. Međutim, pošto je strategija opozicije samo destrukcija, kažem, na osnovu zakona sastavila sam predlog, naknadno su odustali, s tim što sam rekla da je gospođa Vida Petrović-Škero rekla da nije njena saglasnost uzeta u obzir, ali kažem, poštujem instituciju, Vrhovni sud Srbije mi je poslao taj predlog i ona ostaje kao kandidat, a i dužna je po Zakonu o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, jer kao vrhovni sudija ne bi mogla da bira da li će da sudi krivicu ili parnicu i ima da ispunjava obaveze u svojstvu sudije, koje su joj naložene zakonom. Zahvaljujem. Mislim da ste zadovoljni mojim iscrpnim odgovorom. Molim Administrativni odbor, pošto narodni poslanik nije zadovoljan mojim odgovorom, da odgovori na primedbu za kršenje Poslovnika narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Pitam, da li žele da uzmu učešće u raspravi predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije.
S obzirom na tumačenja zakona kojih smo svedoci u ovoj skupštini sve češće, koja su suprotna svim poznatim pravilima tumačenja zakona, a ovde je jedno najnovije koje sam čuo, koje je prilično interesantno, da neko protiv svoje volje, zato što je član nekog organa, može da bude na listi i ako je protiv toga, za mene je nešto novo. Svakako će i univerzitet i Vrhovni sud Srbije znati da ceni ovaj doprinos sudskoj teoriji i sudskoj praksi upotrebe prava, odnosno korišćenja prava. Ovde govorimo o pravima, o korišćenjima i kršenjima prava, a osporavamo pravo članu Vrhovnog suda Srbije da kaže da li hoće ili neće nešto da radi. Primoravamo ga da bude na listi, može da bude izabran iako je protiv toga, a govorimo o zakonu koji treba da sankcioniše kršenje prava. To je onda više nego smešno i kontradiktorno, na taj način uopšte raspravljati o ovome. Kako možemo da raspravljamo o predlogu koji je nepotpun? Kako će komisija da funkcioniše ako je nepotpuna? To je gotovo nemoguće. Mi se ovde opet bavimo nekim stvarima koje su potpuno neprimerene i potpuno neshvatljive. Kako će gospođa Škero, pošto ste rekli da biste vi za nju glasali i ona će da bude na listi, evo da kažemo da će i drugi glasati, ona bude izabrana, a izričito je rekla pre nego što je tačka došla na dnevni red da nije dala saglasnost da bude kandidat. Ako bude izabrana da radi, da li će da radi, ako mi mimo njene volje nju stavljamo tu i kršimo njeno pravo da se ona izjašnjava o poslovima koje hoće da radi. Mi ovde kršimo njeno pravo na opredeljenje da li će nešto da radi, nju stavljamo da bude na listi za ovu komisiju koja treba da sankcioniše kršenje ljudskih prava, a mi kršimo njoj to pravo i njeno izjašnjavanje. Gde tu ima logike? Naravno da nema logike, kao ni u mnogim drugim stvarima koje se u ovoj skupštini dešavaju. Demokratska stranka Srbije svog kandidata nije dala za ovu komisiju, s obzirom da smo mi bili protiv Zakona o kršenju ljudskih prava ili popularno nazvanog zakon o lustraciji, smatrajući da se sa njim zakasnilo i da je uopšte pitanje lustracije u državama nekadašnjeg socijalističkog bloka prilično sporno i rezultati lustracije su poražavajući. Njih gotovo nema. Mi smo isticali izjave i Adama Mihnjika i Vaclava Havela po pitanju lustracije u njihovim državama, u Poljskoj i Češkoj. S obzirom da su oni među najistaknutijim disidentima u to vreme i oni su imali puno pravo da pokrenu i otvore pitanje lustracije u tim zemljama. Kada pitanje lustracije otvore žrtve komunističkih režima, to je nešto što je sasvim prihvatljivo i kada oni traže da se to sankcioniše Ali, posle su kazali da je ta lustracija postala naličje i da nije dala odgovarajuće rezultate. To je nešto što treba saslušati, ali kada pitanje lustracije otvaraju oni koji su bili deo tog komunističkog režima, onda se postavlja pitanje šta je svrha. Da li će sami sebe da lustriraju. Ovde je gospodin Anđelković pominjao neke njegove kolege iz Saveza socijalističke omladine. To je u redu. Da li će oni biti predmet lustracije? Videćemo. Zašto 1976. godina, a zašto ne neki period ranije? Zašto bi se amnestirali profesori koji su izbacivali profesore sa Pravnog fakulteta, koji su se suprotstavili Ustavu iz 1974. godine i koji su samo zbog toga bili počišćeni? Zašto bi neko te profesore amnestirao? Zašto bi neko amnestirao one koji su slali na robiju, od Golog otoka, preko zatvora, do svega onoga što se dešavalo do 1976. godine? Znamo da je toga bilo, možda i najviše pre 1976. godine. Da li će oni koji su čupali brkove, otimali imovinu i sve ostalo biti predmet lustracije. Naravno da neće, jer se to dešavalo pre 1976. godine. O čemu mi onda govorimo. Ovde sužavamo period od 1976. godine pa do ovog trenutka, i nadalje, ali do 1976. godine sve amnestiramo i oni koji su do 1976. godine kršili ljudska prava, a bilo ih je puno, ti će biti potpuno amnestirani, oni će biti čisti da se bave politikom. Šta smo mi onda uradili? Čime smo se bavili? Zar je nama svetija 1976. godina, kada je doneta Povelja UN? (Predsednik: Kolega, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, pošto je Zakon o lustraciji bio na dnevnom redu na redovnom zasedanju i čuli smo sve vaše argumente.) S obzirom na sastav komisije, mi smo isticali primedbe na članove komisije još onda, da sudije Vrhovnog suda ne mogu da budu u komisiji, s obzirom da se žalba protiv odluke komisije podnosi upravo tom sudu. Tu imamo sukob interesa. Kako će neki sudija da sudi o nečemu ako je njegov kolega ili je on sam učestvovao u tome? To je potpuno neprihvatljivo, da se na taj način rešavaju žalbe protiv odluke ove komisije. Isto tako, ovako sastavljenom komisijom se puno ne dobija. Jednostavno, sudije ne mogu da budu dva puta birane u ovoj skupštini za nešto. Jednom su birane za sudije Vrhovnog suda i sada ih ponovo biramo u neko drugo telo, još ih biramo bez njihove saglasnosti, a što neko kaže, da možda ni ne znaju, niti su dali saglasnost. Kako će da se popune prazna mesta. Ako su do sada tri kandidata, od 18, otkazala ili nisu dala saglasnost, treba postaviti pitanje da li je njih neko pitao tu da budu, odnosno da li ih je pitao i sačekao njihov odgovor da li prihvataju kandidaturu. Možda ih je neko pitao i oni su rekli - dobro, razmisliću i onda se smatralo da je to prihvatanje kandidature. Ako su oni bili pitani, pa prvobitno dali saglasnost, pa sada povukli saglasnost, onda je to sa njihove strane neozbiljno i igranje sa predsednikom Skupštine i ovom skupštinom, ako su to već uradili. Ako nisu to uradili i ako nisu pitani, a stavljeni na ovu listu, pa posle neko kaže da moraju da budu na toj listi zato što je to predložio Vrhovni sud Srbije ili neko drugi, a predsednik nama, onda je to krajnje sporno i ugrožavanje njihovih prava. Ne mora svaki sudija Vrhovnog suda Srbije da ima pozitivan stav o Zakonu o lustraciji. Pa, ni u samom ostatku DOS-a nisu svi imali jednak stav i nisu svi glasali za Zakon o lustraciji. Ne moramo mi ovde da kloniramo sudije Vrhovnog suda, da svako mora da prihvati Zakon o lustraciji, da svako mora da podrži sve odluke Skupštine i da sudije ne misle svojom glavom. Zašto ih onda biramo, ako već unapred znamo kakve će oni odluke donositi? Onda je dovoljno da se te odluke ovde donesu i da se udari pečat Vrhovnog suda i kaže da je to odluka Vrhovnog suda Srbije. Ovde ne postoji mehanizam kako će se popuniti prazna mesta, da li će se komisija konstituisati bez tih praznih mesta i jedno veoma važno pitanje - da li članstvo u stranci disktredituje nekoga da bude član ove komisije? Da, mislim da diskredituje. Ako je neko istaknuti član neke stranke i ako je neko član glavnog odbora ili drugih organa stranke, onda ga to diskvalifikuje da bude član ove komisije. Mislim da je predlagač morao bar o tome da vodi računa, ako već predlaže komisiju koja će se baviti kršenjem ljudskih prava, da vodi računa da to budu ljudi koji nisu članovi stranaka. Naravno, svako ima pravo na svoje političko mišljenje, na izjašnjavanje, ali da ne bude član stranke. Samim tim se stiče utisak da on možda neće biti objektivan i da možda neće voditi računa kako će se odnositi prema nekom drugom i prema članovima svoje stranke. Podsećam da i u strankama koje su glasale ima puno onih kojisu bili na Osmoj sednici, koji su bili uz Miloševića, bili uz Stambolića, bili uz neke druge struje, poražene i pobedničke na Osmoj sednici, koji su završili kumrovačke škole i sve ostalo. Kako će se onda članovi tih stranaka odnositi prema svojim stranačkim kolegama koje bi došle pod udar lustracije? Zato nije dobro da članovi stranaka budu u ovoj komisiji. Mislim da to nije najsrećnije rešenje i da je predlagač morao o tome da vodi računa. S obzirom da ovde vidimo da sudije Vrhovnog suda sede i u komisiji i u Vrhovnom sudu koji odlučuje po žalbi, s obzirom da imamo u vidu da komisija vrši neke istražne radnje, poput MUP-a, s obzirom da imamo u vidu da je suspendovano osnovno ustavno načelo zastarelosti koje postoji još iz Rimskog prava, ova komisija će imati veliki teret odgovornosti. Nastavljam i sledećih 10 minuta. (Predsednik: Da li želite da koristite i narednih 10 minuta?) Rekao sam da nastavljam još 10 minuta. Jednostavno, ova komisija, ovako nepotpuna, bez saglasnosti, mislim da je bilo elementarno da mi dobijemo saglasnost svih članova komisije, kao što se radi kod izbora za neke druge funkcije, gde mi dobijamo pismenu saglasnost da pristaje na taj posao koji obavlja. Ovako ne znamo da li će ovo telo zaživeti, da li će moći ili neće moći da se konstituiše. Ovaj zakon je u dobroj meri kontradiktoran, ne popunjava pravne praznine koje su se već na prvom koraku, prilikom biranja komisije pokazale, a to je da li komisija može da se konstituiše ako nisu izabrani svi članovi, da li je neodstatak predstavnika opozicije u toj komisiji nešto što ozbiljno može da ugrozi rad te komisije, da li je taj predstavnik pozicije, odnosno član stranke jedini u komisiji ili članove strankeimamo "stručnjaka", kroz "stručnjake" da nam ulaze članovi stranka? Da li su sve to neke činjenice koje onemogućavaju nezavisan i objektivan rad komisije i uopšte njeno konstituisanje? Da li komisija može da se konstituiše ako, recimo, iz Vrhovnog suda Srbije, za tri mesta konkuriše pet kandidata, ako znamo da treba najmanje dva kandidata za jedno mesto? Da li ćemo mi moći, sa saznanjem da gospođa Škero neće da se kandiduje, da li je to za nas merodavno da mi odlučujemo o tome? Da li je ta činjenica koju znamo, da ona neće da se kandiduje, merodavnija od činjenice da predsednik Skupštine kaže da ona mora da se kandiduje? Po čemu ona mora da se kandiduje, zato što je sudija Vrhovnog suda Srbije? Zašto ona mora da se kandiduje i zašto bi mi onda prilikom glasanja uzeli činjenicu u obzir i zašto bi izjava nekoga da neće da bude član komisije bila slabija ili bila ispod izjave predsednika Skupštine da taj neko mora da bude član te komisije? Da li ćemo se mi ovde truditi da zaštitimo pravo tog koji je odbio da bude član ili ćemo se truditi da ovde, po ko zna koji put, nakaradno tumačimo zakon i dovedemo nas u situaciju, kao i prilikom Saveta za radiodifuziju, kada smo upozoravali da se krši zakon, da treba 30 dana, da ćemo opet ovde raditi suprotno zakonu? Mislim da to nije dobro rešenje i da se na taj način potpuno kompromituje rad ove komisije i ako krenemo od početka ovako, koji će autoritet imati komisija koja ne može da se konstituiše jer nema svih članova? Hajde da zanemarimo onaj deo gde opozicija možda hoće da opstruira rad komisije ili neće da učestvuje u ovome zato što nije glasala za zakon, oko ove stvari koja nije klasnična politička stvar, neki zakon ili neka druga komisija, već jeste nešto što je jako važno. Hajde da zanemarimo to i da uzmemo kako će komisija da se konstituiše kad, prilikom izbora članova Vrhovnog suda Srbije, nije ispoštovan kriterijum postavljen zakonom koji je ovde usvojen. Kako ta komisija može merodavno da radi? Da li će neko osporavati rad te komisije po tom osnovu? To je jedna stvar. Druga stvar, podneti su i razni zahtevi za ispitivanje ustavnosti ovog zakona, tako da treba videti kako će sve to funkcionisati. Naravno, poslanici DSS-a se neće izjašnjavati o članovima ove komisije, s obzirom da nismo podržali zakon. Stoji primedba koju smo iznosili i u raspravi oko zakona, da bi članovi ovakve komisije, koja ima taj zadatak da ispituje kršenje ljudskih prava, poput članova Saveta za radiodifuziju, morali da se biraju apsolutnom većinom u ovoj skupštini. Oni se biraju većinom od ukupnog broja prisutnih narodnih poslanika, što je jedan faktori koji nije zanemarljiv. Tu će opet doći do trgovine, preglasavanja - vi pustite meni Tamaša Korheca, koga je predložila Liga, ja ću vama da izglasam koga je predložio GSS, vi pustite meni ovoga, ja ću vama ovoga da izglasam i tako ćemo opet dobiti klasičnu političku trgovinu oko jedne veoma delikatne stvari. Kada se na taj način rešavaju stvari, uvek se dođe do naličja od onoga što je trebalo da bude i to dobije svoju suprotnost, a ne suštinu koju bi trebalo, da se stvarno istraže sva kršenja ljudskih prava koja su bila, ali ne od 1976, nego od 1945. godine, pa i sva streljanja koja su nastala od onda. Ako treba od suđenja Draži Mihajloviću, pa do svega ostalog, da se izvidi i da se utvrdi kako je rađeno u Srbiji, tako da Demokratska stranka Srbije neće podržati glasanje, odnosno neće se izjašnjavati iz navedenih razloga i poslanici Demokratske stranke Srbije koji budu učestvovali u raspravi izneće još argumenata zašto se ne može odlučivati o ovome i zašto ne bi glasali čak i da su ispunjeni svi uslovi postavljeni zakonom, a kamoli sada kada su ozbiljno narušeni uslovi za odlučivanje, s obzirom da nisu ispunjeni svi uslovi postavljeni zakonom.
Htela bih samo da odgovorim da osim narodnih poslanika, koji naravno po funkciji moraju pripadati nekim strankama, ostali kandidati nisu članovi ni jedne stranke. Prema tome, vi ste izrekli jednu neistinu i sada vas demantujem. Nisu članovi ni vrhovne sudije, ni istaknuti pravni stručnjaci, ni zamenici Republičkog javnog tužioca. Dakle, osim narodnih poslanika, drugi kandidati nisu članovi stranaka [[Dejan Mihajlov, sa mesta: Imam pravo na repliku.]] Odgovaram vam kao predlagač. Da li sam vas nešto uvredila? Pogrešno sam protumačila? Vi ste u stvari rekli da je ispunjen uslov. Vesna Rakić-Vodinelić nije član Građanskog saveza. Lepo vam kažem i tvrdim i vi dovodite u pitanje moj kredibilitet. Rekla sam da nijedan od predloženih kandidata, osim narodnih poslanika, nisu članovi stranaka i tu smo završili. Što se tiče predloga Vrhovnog suda, ponavljam, članova, odnosno sudija Vrhovnog suda, baš bih volela da vidim kome biste se vi obratili da treba da izaberete sudije Vrhovnog suda, obzirom da ih ima preko 60. Naravno da sam se obratila Vrhovnom sudu kao instituciji, i vi se takođe zalažete za razvoj institucija, i dobila sam ovakav predlog, da bi jutros, kao što sam rekla, u 10,30 časova gospođa Vida Petrović-Škero rekla da nije saglasna. Meni je zaista žao, ali moram pre svega da poštujem instituciju, a oni su dužni kao sudije da poštuju zakon i mislim da je tu priča završena. Vi bolje znate članove moje stranke nego ja? Vi sve znate sve bolje. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospođo, stvarno vas molim, ako ste predlagač, ako imate nešto oko predloga da kažete, dođite za ovu govornicu, pa kažite. Ovo ćaskanje ne ide, a mi nemamo tu vlast da vas kaznimo, a treba da vas kaznimo, jer dobacujete.
Nemate vlast kada nećete da učestvujete. Ne učestvujete ni u čemu, pa mi je onda žao.
Koliko ću moja prava da koristim zavisi od mene, a ne od vas. Izašao sam da vas upozorim na određene povrede koje postoje, a tiču se pre svega kvoruma i to je član 82. Zamolio bih vas da u skladu sa članom 117. služba dođe, pokupi višak kartica, pa ako može i pretrese neke, da izvadi te kartice i da lepo utvrdimo kvorum, da ipak svedemo ovo na nešto što je civilizovano i po Poslovniku, a ne ovde da sa 49 poslanika glumimo Narodnu skupštinu koja punovažno radi i odlučuje. Molim vas, sprovedite ovo, pa ako ima kvoruma, nastavićemo da radimo.
Molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i možemo nastaviti rad. Pitam, da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Prosto sam iznenađen da predlagač nije dao i bolje predloge. Gledao sam skoro emisiju "Za i protiv" i video sam jedan dobar predlog iz Narodne skupštine, a zamalo Mira Marković da pobedi. Toliko dobar predlog, malo je falilo da nam se vrati JUL. To neka razmišljaju oni koji predlažu i koji traže najpodobnije da lustriraju. Šta je problem kod ovog predloga? Osnovni problem je što smo tek danas čuli da postoji saglasnost petnaestorice da budu kandidati ove komisije, a što malo iznenađuje, jer očigledno ukazuje na to da malo ko od potencijalnih kandidata ozbiljno razmišlja o svom učešću u jednoj ovakvoj komisiji, koja bi primenila zakon GSS-a. Mi praktično sada dolazimo u situaciju da raspravljamo o predlogu onoga koga komisija, koja treba da bude izabrana, treba da lustrira. Prvi zadatak, ako se izabere ova komisija, bez obzira na sastav, biće svog predlagača da lustrira, po zakonu i to po službenoj dužnosti. Sada dolazimo do problema, kako će oni da lustriraju svog predlagača. Da li neko može da zamisli da Sima Radulović lustrira predsednika Narodne skupštine, poslanike iz GSS-a, funkcionere GSS-a koji su na nekim državnim funkcijama obuhvaćeni ovim zakonom. Naravno da je to prosto nemoguće. Prosto je nemoguće, kao što je nemoguće da neko očekuje da će gospođa Vodinelić da lustrira po službenoj dužnosti nekoga ko sada drži neku funkciju. Možda ovaj sa izborne liste DOS-a, pored Sime Radulovića, ovaj gospodin, a mislim da je zamenik predsednika Zakonodavnog odbora, sa gospodinom Pajtićem, sa gospođom Vodinelić, Hiberom i još nekim ide u Ustavni sud i brane Zakon o ekstraprofitu. Onda mi kažite u čemu se ogleda ta razlika, gde su tu njima sukobljeni interesi i gde je ta neka nepristrasnost. Vodinelićeva i Hiber predstavljaju Narodnu skupštinu, sa Pajtićem i ovim Sikimićem. O kojoj objektivnosti mi pričamo? Da li oni mogu da primene ovaj zakon? Oni koji su doneli Zakon o jednokratnom porezu na ekstraprofit i otprilike, jedno sedam-osam meseci prosto se obraduju kada čuju da više niko ne pominje taj zakon. Slično je i sa drugim zakonima koji su ovde doneti. Radi se o neprimenljivim zakonima, pravno nebuloznim zakonima, koji ništa ne znače. Što se tiče ovog zakona, on je jednog dana usvojen, a sutradan je pokrenut postupak kod Republičkog ustavnog suda za ocenu ustavnosti i mislim da je iluzorno uopšte bilo šta raditi po tom zakonu, dok Vučetić ne donese odluku da li je ovaj zakon u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije ili nije. On, pored 20 velikih problema, ima i dva očigledna. Tu je ubačen i Ustavni sud, a kako je ubačen Ustavni sud kao institucija koja primenjuje ovaj zakon, razmatra i neke žalbe, ostalo je nejasno. Organska nebuloznost stoji u ovom zakonu. Kada su usvajani amandmani, kada se nešto menjalo ovde tokom rasprave, previdelo se i otišla je pravna glupost koja čini da ovaj zakon ne može da se primeni. Vidite, petnaestoro u Srbiji se našlo koji su dali saglasnost i svoj pristanak da primene i oni bi da lustriraju. Siguran sam, apsolutno sam siguran da žele maksimalni doprinos lustraciji da daju u sledećem: recimo, onaj koji je 15. avgusta 2002. godine izabran za sudiju Vrhovnog suda, i predlagač ove odluke je potpuno u pravu, on kaže, mora da bude član, DOS ga predložio, DOS traži od njega da uradi do kraja onaj posao zbog koga je predložen, da lustrira, eliminiše, denacifikuje ovaj prostor ovde. To je, recimo, situacija sa ovim kandidatom Sonjom Manojlović. Zatim, Jelena Borovec, vidite, ona je 16.4.2003. godine izabrana za sudiju Vrhovnog suda, a ona je grebala sigurno i noktima, i rukama i nogama da dođe do Vrhovnog suda i ušla u neku kombinaciju, a sada mora da plati, mora da uradi prljavi posao. Idemo dalje, Vera Pešić, 24.4.2003. godine je postala sudija, ekspert za lustraciju. Dalje, Vladimir Tamaš, 1.1.1992. godine, taj je nekako ovde zalutao sa tom karijerom. Miroslav Letić, 5.8.2002. godine izabran za sudiju Vrhovnog suda, znači mora da vrati dug. Što se tiče ljudi koji su predloženi iz reda nosilaca, odnosno zamenika Republičkog javnog tužioca, evo ga Bogdan Stanković, od februara 2003. godine je zamenik Republičkog javnog tužioca. Znači, mora da se dokaže; Maja Stefanović, od decembra 2002. godine. Sada idu biseri. To su iz grupe pravnih, velikih eksperata, stručnjaka. Vesna Rakić-Vodinelić, ona ima instalisanu mržnju prema svemu što miriše na nacionalno. Ona će da pruži maksimalni doprinos u tome. Ona mora da se uklopi u porodicu Vodinelić. Slično je i sa drugim kandidatima, da vam to više ne čitam. Našli ste ljude koji treba da urade prljav posao. Zašto prljav posao? Opet priprema za izbore, u produženom vanrednom stanju. Dokle? Neka predlagači zakona i predlagači jedne ovakve odluke o izboru razmišljaju. U iskrenost, čestitost, prave namere nikoga ne možete da ubedite. Možete vi da se ljuljkate karticama 127, da se veličate i tako dalje. Ali, odete na emisiju "za i protiv". Možete da oponašate, da radite što god hoćete. Mira Marković vam se vraća sa 46,7%. Ko nama garantuje da ovi ljudi, lustratori nisu prvi pacijenti za lustraciju. Nisam iz uvodnog izlaganja predlagača stekao utisak da je i predlagač siguran da ovi nisu kršili ljudska prava. Kaže, navatali smo to, pa evo njih 15 je prihvatilo. Prihvatilo je njih 15 da radi ovaj posao. Nisam siguran, niko me nije ubedio da su oni objektivni, nepristrasni, da nisu politički opterećeni, jer oni u toku svog postupka koji budu radili moraju da vode računa i o dostojanstvu ličnosti. Ne verujem da većina ovih može da ispuni taj uslov i da preko puta sebe gleda nekog predstavnika vlasti, budućeg kandidata, a doduše ne bi me iznenadilo da se sada pobrkaju lončići, pa da u ovom postupku stradaju Mihajlović i Čović. Ne bi me ni to iznenadilo, jer od Mićunovićeve stranke od 1990. godine toliko se namnožilo demokratskih, ko amebe, sve je to iz Mićunovićevog jata. Ali, zbog sujete, zbog ličnih interesa i nekih drugih stvari se to podelilo, rasparcelisalo i nije isključeno da počne međusobna lustracija i međusobni obračun. I marta ove godine objašnjavao sam zašto su opasni strah i mržnja u politici. Rekao sam šta će biti sa borbom protiv organizovanog kriminala i atentatom. Sve vam se to desilo. Ovo će da vam se desi sa Komisijom za lustraciju. Ona treba od 11.septembra da počne da radi. Neće početi da radi. Krenuće druge nevladine organizacije, asocijacije, borci za ljudska prava i kozna sve ko će da napada članove ove komisije, jer ima ljudi koji mnogo dobro znaju ko su ovi ljudi, kako su postali kandidati, ko ih je predložio, zašto i šta je to u prvoj fazi? Ovo je loš posao. Ovim poslom ne dovodite do političke stabilnosti, a verujte ekonomske neprilike su poprilično nerešive i gladan stomak je vrlo opasan.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, predsendik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, koliko je ova tačka dnevnog reda važna i koliko je zaista bilo važno da danas produžimo sednicu, pokazuje i glasanje gospodina Šormaza, poslanika Demokratske stranke Srbije, koji je podržao naš predlog da se radi do 20,00 sati. Mislim da je neobično važno da bar one kolege koje su pripadale izvornom DOS-u podrže ovu inicijativu, da konstitušemo ovu komisiju i da ta komisija počne da funkcioniše. Hvala lepo.
Da li se još neko od predsednika javlja za reč? Pravo na repliku? Ne, nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Zoran D. Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, moram da kažem da sam primio predlog predsednice Narodne skupštine o mom kandidovanju za člana Komisije i kao izraz određenog uvažavanja ne mislim da je tu nešto nedobronamerno. Predsednik je imao obavezu da predloži Narodnoj skupštini kandidate, ali kao što je nesporno pravo predsednika da predlaže kandidate, mislim da bi još manje trebalo da bude sporno pravo kandidata da se izjasni o tome da li prihvataju ili ne prihvataju ovaj predlog. Obzirom da je i stav stranke kojoj pripadam i moj lični stav istovetan, tj. mi smo protiv Zakona o lustraciji, onda je sasvim logično da ne prihvatamo ni izvršenje zakona protiv kojega smo bili u parlamentu. Izneo bih par razloga zašto sam protiv učestvovanja u sprovođenju zakona. Prvo, s formalne strane, on je kompletno retroaktivan i kao takav i formalno protivan važećem UstavuRepublike Srbije. Formalno je ovde uvek bilo manje važno. Suštinski mislim da je to ipak jedan neuspeo pokušaj ispravljanja tzv. istorijskih nepravdi. Podsetću vas da je ova skupština u više navrata pokušavala da ispravlja istorijske nepravde, pa smo čak 1992. godine pokušali da uzeto zemljište konfiskacijom vratimo naslednicima; to je bio dobročiniteljski akt Skupštine, odnosno države. Umesto dobrih efekata, vraćanjazemljišta, dobili smo da je to zemljište u parlogu, da su se naslednici posvađali i da se sada svađaju oko toga ko će plaćati porez. Kada smo najboljim namerama pokušali da čačkamo istoriju i da ispravljamo nepravde, nismo učinili ovim generacijama ništa dobro. Tim pre nećemo ni pretnjom kažnjavanjem, ni otkrivanjem nekih misterija iz prošlosti, niti sankcijama učiniti ništa dobro ni ovim ni budućim generacijama. Drugo, međunarodna iskustva sa lustracijom su više nego jasna. Sve zemlje istočnog bloka, a mislim da se razlikujemo, SFRJ, SRJ, kako god hoćete da je zovemo, u svojoj genezi nikada po stepenu ljudskih prava, odnosno gaženju ljudskih prava nije mogla da se poredi sa zemljama iza gvozdene zavese. Pa čak i te zemlje, gde ste imali jedan Štazi, gde ste imali 7,8 miliona ljudi koji su imali dosijea na osnovu praćenja od strane tajnih policija, gde je utrošeno preko 200 milijardi maraka da se otkrije istina o svim tim stvarima. Na kraju, i po priznanju samih tih ljudi i država, oni smatraju to neuspelim pokušajem da se neka istorijska nepravda učini pravdom. Zašto smo protiv? Zato što se dobar deo nadležnosti ove komisije odnosi na aktuelne radnike organa bezbednosti, MUP-a i državne bezbednosti, ili današnje BIE, pa i Vojske Jugoslavije. Svi se slažemo da stanje bezbednosti u ovoj državi već duže nije kako valja. Ne može se ni u perspektivi očekivati da će se to nešto dramatično popraviti u narednim godinama. Kako ćemo ljude slati sada u Preševo ili Bujanovac ili na neke druge radne zadatke, ukoliko im za vratom namestimo komisiju koja treba da ih čeka u Beogradu i pita da li su pre 20-30 godina, saslušavajući nekog Peru Perića, po službenoj dužnosti, postupajući po tadašnjim propisima, eventualno prekršili neko njegovo pravo. Mislim da se na taj način upravo i ove službe od kojih puno očekujemo, da odbrane integritet i suverenitet ove zemlje, na neki način krnje, unose se u te organe i panika, i strah i nesigurnost. Mislim da je sa tog aspekta ovaj zakon više štetan nego koristan. Kako će se sprovoditi ovaj zakon? Pa, naizgled, odnosno kao i svi otprilike koji su pompezno najavljivani, imali smo juče priliku da čujemo izjavu ministra pravde, gospodina Batića, koji kaže da niko neće biti pošteđen lustracije. Svako ko je pročitao ovaj zakon video je da Ministarstvo pravde sa izvršenjem ovog zakona nema baš nikakve veze i ovo je još jedan dokaz da će izvršna vlast i u ovoj sferi, nažalost kao i u nekim drugim, pokušati da nametanjem svoje volje, tumači zakon na način za koji misli da je najcelishodniji. Zbog toga smo kao poslanička grupa podneli predlog zakona da se ovaj zakon o lustraciji hitno stavi van snage, videćemo da li će on ugledati svetlost dana. Obzirom da ne mogu da sprovodim zakon protiv koga jesam i duboko verujem da on nije ni pravedan ni pravičan, ako postoji neka dilema da li treba da budemo upamćeni kao deo srpskog parlamentarizma koji će da lustrira druge ili koji će biti lustriran, mirne savesti biram ovo drugo rešenje. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a po prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o izboru članova Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Prvi prijavljeni govornik, narodni poslanik Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Vladimir Garčević.
Dame i gospodo, kada se glasalo o Zakonu o lustraciji, da ga tako skraćeno zovemo, onda su poslanici nekih poslaničkih grupa napustili salu i to je bio dokaz da su oni protiv zakona. Nisam hteo tako, ostao sam u sali i jedini sam glasao protiv tog zakona. To je zabeleženo u štampi, jedino nije spomenuto ko je taj koji je glasao protiv, što uostalom nije toliko ni važno. Prema tome, pošto sam bio protiv zakona, razume se, ne mogu da budem ni za ovu komisiju, ali ne vidim zašto mi uopšte raspravljamo još o ovome kada te komisije više nema. Mi nemamo dovoljno predloženih članova da možemo da pristupimo glasanju, jer tri člana je otkazalo svoje učešće u takvoj komisiji, ne žele da budu kandidati. Mene je vest koju sam sinoćčuo na televiziji, da gospođa Škero ne želi da bude u ovoj komisiji, jako obradovala. To mi je povratilo nadu, da makar u Vrhovnom sudu Srbije postoje ljudi potpunog moralnog integriteta koji ne žele da budu članovi jedne ideološke komisije koja će ispitivati moralno-političku podobnost građana Srbije. Međutim, možda će ovi drugi pristati, ali kako može sudija Vrhovnog suda da pristane da bude član jedne ovakve komisije? To je prosto neverovatno. Ako dođemo do trećeg dela članova, treća neka grupa, ugledni pravnici, pa zar zaista u ovoj zemlji nema više pravnika osim bračnog para - Vodinelić, gde god se okrenete Vodinelić je kandidat, ili gospodin Vodinelić ili gospođa Vodinelić, i to je zaista neverovatno.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, umesto da se rspravlja kako da građani Srbije ne vrše samoubistva zbog gladi, nemogućnosti izdržavanja porodice, mi hoćemo da se vraćamo nazad, da dokažemo ono što ne možemo dokazati, da prozivamo i da sklanjamo političke protivnike. Političke protivnike, jedini način kako ih možemo skloniti sa scene, jeste na izborima, što znači, ako nismo zadovoljni sa njima, onda da organizujemo izbore, pa politički protivnici imaće svoju cenu u biračkom telu. To je jedini kriterijum da se može gledati napred. Ovaj kriterijum, ko je na vlasti da onog drugog proganja, politički nije dobar i neće doneti dobro, ni onome ko će da se proganja, ni onima koji će to da vrše, a duboko sam ubeđen, neće imati nikakve koristi ni oni koji su začetnici ovoga. Šta to znači? Kada dođemo na vlast, iskreno da vam kažem, onda ću da vidim šta je radio ovde sa Gašom i Građanskim savezom, gospodin, mađarskog porekla, veličanstveni bogataš, sin naslednik, da vidimo gde je, pa da vidimo šta je sa svima ostalima. Hoćemo li prozvati sve ove u toj lustraciji koji su primili pare iz inostranstva i izdali nacionalni interes, hoćemo li i njih, ako se zna da je u biću srpskog naroda čuvanje svoga naroda. Znači, nećemo, jer se nalaze na vlasti oni koji to ne žele. Kako da se to radi? Mislim da se to ne može raditi nikako i mislim da je trebalo stvarati u ovoj skupštini poverenje, prevazilazeći sve događaje, stvarajući međusobno što je bilo u nekom delu krenulo. Da vam kažem, onog trenutka kada sam došao u Skupštinu, pa je bilo povike određenih kolega, jedan seminar, pa rad u odboru, meni je stvorio da sam se sa tim ljudima upoznao, približio, bez obzira na različite stavove. Trebalo je raditi na stvaranju minimuma zajedništva u radu Skupštine, bez obzira na različite programske sadržaje i na različitu programsku orijentaciju. Sa ovim što mi radimo sada, mi hoćemo da odstreljujemo, videli ste, drugovi dragi, da srpski narod neće to. Vama onaj pokazatelj, pored štimanja na TV Beograd - 1, rečeno vam je, poruka je jasna, srpski narod to neće, srpski narod hoće mir, hoće da radi, hoće da mu se stvore uslovi, da ima hleba, a ne da se bavimo sa onim. Ništa građanima u Sremskoj Mitrovici ne znači jedan čovek da li će se lustrirati, šta to znači? Ništa, ali mu znači da li njegova deca imaju hleba, da li ima negde posla, a šta mi radimo? Mi se bavimo nečim što će nam predložiti stranka koja, da vam kažem pošteno, neka se sabere koliko ima članova, neka se sabere, meni je žao što su ove stranke podržale ostali deo tog zakona. Mislim da je malo tolerancije, malo razumevanja, situacija se menja ovako ili onako, da mi moramo graditi neke druge odnose, a mislim da bi ovo trebalo povući, da ove komisije treba eliminisati, a slušajući o nekom tamo da se nalazi svuda gde treba, da se odstreli srpski narod, pa izvinite molim vas, koji su to monstrumi koji predlažu da se i ovde nalaze u ovoj komisiji, koji su to? To normalni ljudi nisu, jer ne bi predložili sestru, muža, ženu, ovoga, a šta to znači, biramo one koji mogu da vrše zločine, pa trebali su još onu Biserko, pa Kandić, pa sve to strpati, oni to mogu da rade. Normalan čovek to ne može da radi. U svom radu čovek može i da pogreši. Srpski narod se mora uzdizati, neke stvari i da prašta i da stvara na taj način dobrobit građanima Srbije. Na ovaj način nećete izaći na pravi put. (Predsedavajuća: Izričem upozorenje narodnim poslanicima Zoranu Mićoviću i Aleksandru Radosavljeviću i molim vas da ne dobacujete iz klupe.) Znači, budućnost i ove skupštine, budućnost zemlje Srbije, jeste u zakopavanju ratnih sekira, a ne otvaranju novih. Oni koji otvaraju neka se pitaju kuda idu. Mislim da ne idu putem napretka Srbije. Protiv ovakvog sastava je naša stranka i ostaćemo dosledni tome.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, zatim narodni poslanik Milan Radulović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas će poslanici okupljeni u poslaničkoj grupi DOS izabrati članove jednog parasudskog organa, rekao bih prekog suda, moderne inkvizitore, koji će građanima Srbije suditi za navodno kršenje ljudskih prava, za dela za koja se ne može suditi pred redovnim sudovima i ne može se izreći kazna. Danas ćete izabrati članove komisije koji će imati osnovni zadatak da iz političke utakmice uklone nezgodne političke protivnike, kako biste sami izašli na izbore, sami izbore dobijali, sami izbore gubili, sami bili vlast i sami sebi bili opozicija. Onda će verovatno vrlo brzo neko drugi osvojiti poverenje birača, neki drugi će postati vlast, neki drugi ljudi će predlagati članove komisije, a vi koji danas birate članove ove komisije, bićete predmet rada te komisije, i tako uvek. Kada se bude menjala vlast, menjaće se članovi komisije, drugi evropski narodi će ići napred, a mi ćemo ovde jedan drugog lustrirati do poslednjeg. Sve će to trajati dok ne bude pameti u Srbiji i dok se ne kaže - dosta je bilo, hajdemo sada da radimo za Srbiju. Jer gospodo, u Evropi će politički protivnici jedni drugim biti neistomišljenici u istoj ideji da narodi država žive bolje, a kod nas će politički protivnici, nastavite li ovako, biti krvni neprijatelji. Narodni poslanici SRS su još prilikom pretresa Zakona o kršenju ljudskih prava, odgovornosti za one koji su kršili ljudska prava navodno, argumentovano ukazivali da se ne može suditi o ljudima čitajući policijske izveštaje, čitajući ono što su opštinski žbirovi ili regionalni žbirovi, a bilo je i takvih, dostavljali organima državne bezbednosti, ovi švrljkali i na osnovu toga stvarali karakteristike i moralno-političku podobnost mnogih ljudi. Znam da mnogi ljudi zbog takvih priča, iako su radili naporno svoj posao, iako su pošteno radili svoj posao, nisu mogli da ostvare odgovarajuće profesionalne rezultate ili napredovanja, jer je neko znao da ode u službu državne bezbednosti, u SUP, da kaže svom komšiji policajcu - ovaj je govorio protiv Tita, ovaj protiv partije, i takvi ljudi su bili zavedeni u policijske dosijee. Vi ste predložili 18 kandidata. Neke od njih ćete izabrati. Kakva je sličnost među njima? Svi od reda biće DOS-ovci. Sa stanovišta SRS nama je potpuno svejedno da li će umesto Sime biti izabran Srđan, umesto Dragana Marko ili neko drugi, uglavnom, svi će oni biti ideološki pripadnici Demokratske opozicije Srbije i svako od njih će imati nameru da omogući vladajućoj strukturi da što duže ostane na vlasti, a to će moći samo tako što će one političke protivnike, za koje smatra da su opasnost njihovom režimu i da na izborima mogu dobiti poverenje građana, odstraniti iz učešća u javnom i političkom životu. Srpski radikali nemaju čega da se stide u svom političkom delovanju, a da se ne plašimo i da nas ne možete uplašiti, nadam se da ste za 12 godina parlamentarnog života u Srbiji već to shvatili. Mi možemo da trpimo odmazdu. Mi možemo da trpimo nepravde, ali ideju srpskog radikalizma ne možete ni ovim zakonom uništiti. Kakvi poslovi očekuju ove ljude? Meni je jako žao tih ljudi jer će oni verovatno, kada neko drugi osvoji vlast i ukoliko ostane ovaj nakaradni zakon, i sami biti lustrirani, a tek juče su postali sudije Vrhovnog suda, tek juče su izabrani za sudije okružnih sudova i već danas moraju da plate težak danak, da vrate dug na taj način što će morati da rade nešto u šta verovatno ni sami nisu uvereni. Sada će nosioci Titovih štafeta, oni koji su išli peške na grob druga Tita, biti u ulozi onih koji će lustrirati one koji su se protiv tih istih godinama borili. Nadam se da ste napravili pravi izbor. Lično znam da među predloženim kandidatima ima i takvih koji će za pristojnu nagradu pojesti akta ili napraviti nova akta kako bi nekog optužili. Što se tiče ovih predloga, moram da kažem još jednu stvar, možda bismo mi i poverovali da se radi o časnim i poštenim ljudima, koji mogu odgovorno raditi ovaj nezahvalni posao, ali gledajte, već pre pet, šest, sedam meseci ste predlagali javne tužioce, predlagali ste sudije, a sada su među tim istim novoizabranim javnim tužiocima i sudijama neki već pohapšeni zbog kriminala. Tada ste govorili da se radi o retko poštenim i retko časnim ljudima, koji se upravo zbog takvih karakteristika i biraju na odgovorne funkcije. Uostalom, to je i u prethodnoj tački dnevnog reda, kad smo raspravljali o članovima Saveta za radiodifuziju. Dakle, SRS neće glasati o predlogu kandidata za sastav komisije. Na kraju mi samo dozvolite da izrazim divljenje prema nekim damama koje su maločas zdušno trčale da daju kvorum za rad Narodne skupštine, iako nisu vlasnice nekih televizija, iako ne moraju da čekaju saglasnost i dozvolu za rad te televizije. Naravno, radi se o opozicionoj Stranci srpskog jedinstva, koja je i ovom prilikom pokazala svoje opoziciono delovanje, omogućivši da se ovakav zakon donese, odnosno da se izaberu članovi komisije, pre svega zahvaljujući svojim brzim nogama i odlučnošću da zaštite svog šefa poslaničke grupe.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovani narodni poslanici, bilo bi dobro, zaista, da se o ovoj temi koja je na dnevnom redu malo ozbiljnije porazgovaramo. Predsednica Narodne skupštine je na osnovu člana 23. stav 2. Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava predložila kandidate za Komisiju koja bi taj zakon trebalo da sprovodi. Pri tom - podsećam na prethodnu tačku dnevnog reda, kada je bila reč o Zakonu o radiodifuziji - ovde je poštovan rok koji je predviđen u završnim odredbama. Završne odredbe u članu 34. tačka 2. predviđaju da će organi za sprovođenje postupka lustracije biti obrazovani u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu zakona. Jedini organ koji treba da sprovede ovaj zakon, koji je ovlašćen i predviđen da sprovodi ovaj zakon, jeste upravo Komisija o kojoj danas razgovaramo. Podsetiću, uzgred, da ipak ima osnova za primedbe koje su davali neki narodni poslanici, među drugima i Dejan Mihajlov, da je sama procedura, budući da su neki kandidati odustali, u izvesnom smislu manjkava ili da može da bude sporna. Čak da procedura i ne bude sporna, Komisija koja treba da sprovede ovaj zakon naći će se u vrlo neugodnom položaju. Naime, ova komisija će, ako bude sprovodila dosledno ovaj zakon, predstavljati neku vrstu moralnog mača ili, tačnije rečeno, moralno-političke inkvizicije u Srbiji. Međutim, neće ovde biti nikakve inkvizicije. Mislim da se poslanici koji iskazuju stav da je Zakon uperen protiv nekih političkih grupacija, neosnovano boje. Ovaj zakon je, jednostavno, nesprovodiv. Njega nije moguće primeniti. Komisija koja se bira da ga primeni - a sve su to kandidati za koje predsednica Skupštine garantuje da poseduju i moralni i stručni integritet,što bi se moglo zaključiti i iz biografija - vrlo brzo će se suočiti sa činjenicom da treba da sprovede nešto što nije moguće u našim uslovima sprovesti. Zakon o odgovornosti za povrede ljudskih prava je zasnovan na Međunarodnom paktu o građanskim i političkim pravima. Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima sada se ovim zakonom primenjuje unazad, ali se, što je vrlo dobro, primenjuje i unapred. Ovim zakonom su na idealan način definisana ljudska prava i na potpuno idealistički način je propisano šta predstavlja povredu ljudskih prava. U tom smislu, bio bih voljan da pozdravim ovaj zakon ako on određuje političkoj oligarhiji i bilo kojoj drugoj vrsti državnih funkcionera šta ne smeju činiti. Krajnje je vreme da u ovoj državi političarima neko zakonom kaže šta nikako ne smeju činiti. Međutim, nevolja je kad se to što se ne sme činiti, što zaista nije ljudski da se čini, što nije civilizovano, a ne samo što nije demokratski da se čini, nevolja je kad se to primenjuje na jedno vreme u kojem se kršenje ljudskih prava podrazumevalo. Kako će komisija sprovesti stavove iz člana 5, recimo, da treba da lustrira lice koje je u vršenju dužnosti, odnosno zadatka "imalo za cilj da se neko lice liši prava koje mu po zakonu pripada ili da mu se oteža ostvarivanje takvog prava"? Mi znamo da smo živeli u državi u kojoj je važio institut tzv. moralno-političke podobnosti. Institut moralno-političke podobnosti je sam po sebi otežavao ostvarivanje jednakih prava. Isto tako,će biće vrlo teško sprovesti stav iz člana 7. da se lustrira lice koje "u neravnopravan položaj dovodi jedno lice u odnosu na drugo ili druga, protivno načelu pravne jednakosti, bez obzira na pol, uzrast, rasu, boju kože, nacionalnu pripadnost, politički stav i druga svojstva". Na osnovu političkih stavova od 1945. godine do dana današnjeg, uključujući i dan današnji, građani su bili diskriminisani, nisu imali svi jednaka prava. Međutim, da se vratim predlogu samih kandidata. Gospođa predsednica garantuje ili pretpostavlja - možda ne može da garantuje, jer Zakon predviđa da se može desiti da i u Komisiju uđe neko ko sam podleže lustraciji - dakle, vrlo osnovano pretpostavlja da niko od predloženihkandidata za Komisiju nikada nije kršio nijedno ljudsko pravo, da nikada nijedan od ovih sudija nije zamolio nekog svog kolegu da preko reda uzme predmet njegovog prijatelja, a da preskoči onoga čiji je predmet na redu, aki taj neko, recimo, "nema nikoga u sudu". Voleo bih da nam predsednica u završnoj reči, kad bude obrazlagala i davala svoj konačan stav o sastavu ove Komisije, dade još jedan podatak: da li su ovi ljudi bili nekad članovi neke političke organizacije? Verujem da osim dva, tri ili četiri poslanika, koliko je predloženo - a neki su već odustali - sada niko od kandidata nije član nijedne stranke u Srbiji. Nema razloga da ne verujem. Ali, mi imamo u članu 12. stav da "pripadnost određenoj političkoj stranci, organizaciji ili grupi, izuzev pripadnosti zločinačkom udruženju" itd... samo po sebi nije osnov za sprovođenje postupka lustracije. Moram da se izvinim mnogim ljudima ovde, zaista moram da se izvinim, ali mislim da u organizacije kojima se pripada a da sama pripadnost ne podleže lustraciji, ne mogu da uđu KPJ, Savez komunista Srbije i druge komunističke organizacije. Evo zašto ne može. Savez komunista je zabranjivao, preko svojih organa, višestranački sistem. Ako zabranite ljudima da se organizuju u političku organizaciju, vi ste njihova ljudska prava vređali. Važio je u doba tog režima zakon po kome su trojica ljudi, ako se nađu i razgovaraju kritički o režimu, mogli da budu proglašeni organizacijom koja ruši ustavni poredak. Postojao je u tom vremenu u Krivičnom zakonu famozničlan133.overbalnom deliktu, protiv koga su se kasnih 80-tih godina Udruženje književnika i slobodna inteligencija okupljena oko te institucije mukotrpno borili. Šta je drugo sankcionisanje verbalnog delikta nego ograničavanje slobode mišljenja i izražavanja, a sloboda mišljenja i izražavanja je deo ljudskih prava. Sve te nepodobštine, moram tako da ih nazovem, bile su legitimne. One su bile ugrađene u Ustav, u zakone i u društveni sistem; one su predstavljale temelj ideologije komunističkih organizacija. Prema tome, ako je neko pripadao komunističkoj organizaciji, on nije morao da sprovodi u delo takve povrede ljudskih prava, ali on je podržavao jednu organizaciju koja na evidentan način na političkoj osnovi diskriminiše građane jedne države. Dakle, da li će i kako će se članovi ove komisije suočiti sa ovim problemom? Da li i kako oni sami podležu ovom široko shvaćenom tumačenju da pod pripadnošću organizacijama koje oslobađaju od lustracije, ne može da uđe komunistička partija i njene frakcije, zato što je ona po svom biću usmerena na to da diskriminiše građane i da ih po političkoj osnovi deli na "moralno-politički podobne" i na one koji nisu podobni. Teško će ovakav idealistički zakon biti sproveden. Zaista, ljudska prava su ovde, ponavljam, definisana na idealan način. Kamo puste sreće da mi možemo da primenimo ovaj zakon. Ali ga ne možemo primeniti zato što je - postoji opravdana sunnja u to - i u samoj Komisiji koju predlaže gospođa predsednica bilo članova Saveza komunista; jer kad im gledate biografije i napredovanja u karijeri, ipak izgleda da su oni imali podršku vladajuće partije. Nemam nameru da insinuiram i da pitam da li je među predlagačima zakona bilo članova te organizacije koja je vređala ljudska prava 50 godina. Ova komisija može, dakle, da bude izabrana, ali ne može sprovesti ovaj zakon. Ovo je jedan od onih idealističkih zakona, divnih zakona koje nam Vlada predlaže, a koji se ne mogu primeniti. Imam utisak da Vlada predlaže dve vrste zakona: jedne koji se mogu primeniti, a svrha im je da zadrže status kvo, i druge koji su usaglašeni sa najvišim evropskim standardima, a koji se ne mogu primeniti. Ovaj zakon je šlag na tortu; ali, gospodo, mi nemamo torte. Ne možemo da stavljamo šlag za tortu na našu seljačku proju. Naša ljudska prava su 50 godina na nivou najsiromašnije, one najgrublje mlevene proje. Neće biti nikakvih opasnosti, niko neće moći po ovom zakonu da bude lustriran, osim tamo gde je reč o drastičnim kršenjima ljudskih prava. Ako se primenjuje samo deo članova iz jednog zakona, a ne zakon u celini, onda je zakon manjkav; a svi članovi iz ovog Zakona, živi bili pa videli, primeniti se nikako ne mogu, pa makar ova Komisija bila predložena od samog Arhangela Mihajla i makar sami anđeli sedeli u njoj. Oni će pokazati milosti i razumevanja za situaciju u kojoj su ljudi delovali i u kojoj su pripadali jednoj organizaciji koja je bila jedina, a koja je u svom biću bila orijentisana tako da građane podeli na napredne, moralno-politički podobne, one koji vole druga Tita, samoupravljanje, nesvrstanost, i one koji imaju neke male rezerve prema tome, ili su otvoreni protivnici tog sistema. Imam pravo da o ovome govorim malo temperamentnije, jer sam 1977. godine bio među malim brojem ljudi koji su potpisali Povelju 77. Povelja 77 je Havelova povelja koja je iz Češke došla u Srbiju, odnosno u tadašnju Jugoslaviju, i tada je vrlo malo ljudi potpisalo ovu povelju o ljudskim pravima. U tom trenutku svima koji su to uradili posle je bilo otežano ostvarivanje nekih prava, bilo profesionalnih, bilo političkih, bilo materijalnih. Ne pominjem to zato što tražim neku satisfakciju, bože sačuvaj, nego vam to pominjem da kažem da tada, 1977. godine, a to je bilo godinu-dve posle usvajanja Međunarodnog pakta, u ovoj državi jeres je bila pomenuti ljudska prava. I tako se živelo do 1990. godine. Tada, 1990. godine, režim je ukinuo bar jedno očigledno kršenje ljudskih prava: dozvolio je da se ljudi mogu politički organizovati. Favorizovanje ljudi na osnovu političke pripadnosti mi imamo i danas ugrađeno u naše zakone. Mi imamo sistem, takav smo sistem nasledili, u kojem vladajuće stranke moraju da kandiduju svoje ljude u upravne odbore. Da li time što imenujemo u upravni odbor nekoga ko je član moje stranke, a pri tome je manje sposoban od nekoga ko nije član nijedne stranke ili je član opozicione stranke a mnogo je kompetentniji da razume određeni sistem i da njime upravlja, mi tako ograničavamo nečija prava. Da, ograničavamo! Ali mi nismo još izmenili te zakone i doneli nove, po kojima će se sistemi prepustiti ljudima koji ih nose; neka oni sami iz sebe iznedre i stvore tehnokratsku i upravljačku strukturu koja će tim sistemima da upravlja. Ukratko, vrlo protivrečan zakon, neprimenljiv. Žao mi je članova Komisije koji će se naći u poziciji da delimično sprovode zakon, da ga zloupotrebe radi političkih obračuna (i to je takođe teorijski moguće) ili će biti u poziciji da kažu - ljudi, zakon je idealan, ali ne može da se primeni.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Pal Šandor.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da je prisutan i šef poslaničke grupe DOS, koji je predložio da se radi do 20,00 sati. Očigledno je prvi ispoštovao ono što je predložio, kao po običaju DOS-a. Zakon o odgovornosti za kršenje ljudskih prava je pre svega politički zakon. Isključivo je napravljen zbog političke svrhe, sa isključivo političkim motivima. Zakon je neustavan i nedemokratski. Nijedan zakon ne može da propiše da postoji neko pravo ako to pravo nije regulisano samim Ustavom. U članu 9. važećeg Ustava piše: "Sudska vlast je nezavisna, pripada samim sudovima". Ako ne postoje ustavna ovlašćenja za formiranje komisije, odakle vam pravo da formirate komisiju za preke sudove, kada taj sud nema pravno dejstvo. Da li predložena komisija obezbeđuje sudsku zaštitu, slobode i prava koja su zagarantovana Ustavom. U članu 45. Ustava jamči se sloboda savesti, misli i javnog izražavanja mišljenja. Da li će članovi Komisije, ispitujući ko se vršeći neke radnje ogrešio o ljudska prava, i ovaj član 45. Ustava ignorisati. Kako građani Srbije mogu da imaju poveranja u pravosuđe ako ono nije depolitizovano, ako znamo da ministar pravde, gospodin Batić, koji je učestvovao na izborima u sklopu DOS-a i dobio određen broj poslanika, šest ili sedam i javno se hvali da sada ima dva poslanika više, a onda verovatno nijedan građanin Srbije ne može da ima poverenje u sudstvo. Ako članovi Ustavnog suda krše ustavno pravo i to mnogo puta, samo je Srpska radikalna stranka 18 puta imala inicijativu da se ispita ustavnost određenih akata i nijednom nije dobila ni pozitivno, ni negativno mišljenje, očigledno komisija treba da izvrši lustraciju članova Ustavnog suda, pa i predsednika Ustavnog suda, gospodina Vučetića, koji je član političke partije. Komisiju predlaže predsednik Republike, koga nemamo. Gospođa Nataša Mićić upućuje usvojene predloge zakona na proglašenje predsedniku Republike. Rekao sam vam o zakonima, a vi slušajte gospodine. Obično spavate, a danas ste malo ažurniji.
Molim onda da govorite o temi dnevnog reda.
Gospođo, upravo treba da povežem vaš rad sa radom komisije, jer vi pored toga što imate energiju, ne ulazim u to da li je to pozitivna ili negativna energija, i pored toga što imate duge noge, jedino ste izabrani da vršite funkciju predsednika Srbije iz prostog razloga da bi što pre mogli iz ovog parlamenta da pređete u drugu zgradu i da potpišete akte koje donosi ova skupština. Upravo to isto rade članovi komisije i zbog toga sam morao i vas da spomenem, jer isti članovi vas lustriraju, a kasnije rešavaju vaše žalbe kao drugostepeni organ. Da li članovi komisije poseduju moralne norme ako prihvate da budu članovi prekog suda koji će lustrirati pojedine političare iz političkog života, da bi na taj način sklonili političku konkurenciju onima koji su te članove komisije i predložili. Ko će biti član komisije, ovde je očigledno pitanje političke nagodbe. Mnogi direktori svoje ponašanje, delovanje i svoju odgovornost pokušali su da smanje krijući se iza odluke upravnog odbora ili skupštinskih odbora. Kršili su ljudska prava, a ko će da odgovara? Da li svi članovi upravnog i skupštinskog odbora ili će to biti samo kolektivna odgovornost? Da li su pojedini kršili ljudska prava usled svoje neaktivnosti ili pasivnosti? Imate gospodina Dinkića, guvernera Narodne banke, koji je svojevremeno sa dugim cevima upao u Narodnu banku. U svim medijima možete da pročitate kako su predstavnici Vlade korumpirani i kako ima materijalnih dokaza i argumenata da je to istina, za razliku od Demokratske stranke Srbije. Sada vas pitam, ako je to tačno, znači da morate da date argumente i da javni tužilac po službenoj dužnosti reaguje na sve optužbe koje su izrečene. Ako nije tačno, onda mora da odgovara za sve to što je uradio ili vrši politički uticaj na Narodnu skupštinu i na Vladu da ga izabere. Ako ga ne izaberu, građani Srbije znaće da je u pitanju nešto drugo, da ima velike argumente i da Vlada mora njegov pritisak da podnese i da radi onako kako on želi. Očigledno je da je ranije bila OZNA, za koju kažu da sve dozna, a onda Državna bezbednost koja se pokazala kakva je, šta radi i sve aktivnosti koje je imala, naročito u zadnjem vremenskom periodu. Ne vidim razlog zbog čega bi sada mi imali poverenje uBIA-u, ali verovatno zbog mislioca, zbog pametnog čoveka gospodina "Sokrata", koji je davao pravilne informacije i koji će da sugeriše ko treba da podlegne pod ovaj zakon, a ko ne. Na kraju, samo o par kadrovskih pitanja. Vrhovni sud Srbije, gospođa Vida Petrović-Škero, a vi znate da je smenjena iz Ustavnog suda i prebačena u Vrhovni sud, a sada žena ne pristaje da bude u ovom telu, a vi je predlažete. Da li je to neka kompenzacija za ono što ste uradili. Drugo su kandidati iz redova zamenika Republičkog javnog tužioca. U članu 103. Ustava definisano je da je javno tužilaštvo samostalni državni organ koji goni učinioce krivičnih dela i ulaže pravna sredstva radi zaštite ustavnosti i zakonitosti. U članu 105. je definisano da javni tužilac ne može obavljati posao nespojiv sa njegovom funkcijom. Očigledno da o tome niste vodili računa. Ove pravne stručnjake koje imate, samo ću na kraju nešto da pročitam o gospodinu Vlastimiru Jankoviću, a gde je definisano, kaže, pored pogodnosti koje je imao kao istaknuti pravni stručnjak, sarađivao sa mnogim nevladinim organizacijama i posebno sa Beogradskim centrom za ljudska prava. Valjda mu je to najbitnija stavka iz njegove biografije i životnog iskustva. Na kraju, pošto postoji u grupi V - kandidati za članove komisije iz redova narodnih poslanika, pa zaista vas pitam od ova četiri kandidata koliko njih nisu bili članovi Saveza komunista i da li prvo treba o njima da raspravljamo ili o nekim drugim osobama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovane kolege, poštovana predsednice, žalim, zaista, što ste dovedeni od strane nekih kandidata u zabludu, time što ste ih predložili, a oni povukli svoju kandidaturu. Zaista mislim da je to nekorektno sa njihove strane, jer smo ovde u situaciji da razmatramo listu kandidata koja nije potpuna. Nije potpuna u smislu da nema dovoljnog broja narodnih poslanika sa različitih lista i nije potpuna zbog gospođe Škero, koja se još povukla, ako dobro znam, telegramom. Prema tome, mi nju ne možemo naterati da bude član ove lustracione komisije, ali ona naravno ne mora da bude ako toga neće da se prihvati, iako je sudija Vrhovnog suda, a to proizilazi jednog iz drugog. Prosto, mislim da to nije korektno sa njihove strane i da sam na vašem mestu povukao bih ovu listu, sve dotle dok nema dovoljnog broja kandidata koji prihvataju da budu kandidati, pa da vidimo koga ćemo izabrati. Inače, to je prva stvar koju sam želeo da primetim. Druga, vrlo principijelna, hteo sam da kažem za gospodina Korheca, odnosno više da pitam, sećate se, to je gospodin Tamaš Korhec, stariji, koji je svojevremeno bio predložen za sudiju Okružnog suda u Subotici i ja sam, naravno, rekao da mi je potpuno nelogično i da je nezapamćeno u praksi sudova da i strani državljani budu sudije. Sada je ovde meni potpuno neprihvatljivo i nerazumno da i strani državljani budu članovi lustracione komisije. Molim vas, na šta će to da liči. Gospodin Korhec mislim da je strani državljani. Ako nije, voleo bih da on to kaže pod moralnom, materijalnom i krivičnom odgovornošću i da ne ispadne da ga neosnovana napadam; da kaže, nisam strani državljanin i onda je to nešto što je za mene prihvatljivo. To da nas oni koji su stranci lustriraju, mislim da je moralno neprihvatljivo. Ostalo nas je malo, ali nadam se da za njega nećete glasati iz istih onih razloga iz kojih svojevremeno niste glasali kada je predložen za sudiju u sudu. To je, prosto, nekorektno. Kažite mi neku drugu zemlju gde je i strani državljanin član ove lustracione komisije. Toga zaista nema. Mislim, naravno, među Mađarima ima vrlo dobrih kandidata, ima vrlo uglednih profesora na Pravnom fakultetu u Novom Sadu i to je mogao da bude, recimo, gospodin Salma Jožef, evo prvi mi pade napamet, najbolji stručnjak, verovatno, kod nas za obligaciono pravo. Mogli smo njega da predložimo ili nekog drugog. Naravno, on nije moj favorit i nije moj partijski drug, ali da ne spada u ugledne sudije i ugledne pravnike, to zaista ne možete da kažete. Osim toga, gospodin Korhec je čovek u godinama, ima 66 godina, a da je sudija negde u sudu ne bi mogao tu dužnost da obavlja, a verovatno ima neko mlađi i bolji. Mislim da to prosto, kao predlog, bez obzira ko ga je predložio, u to ne ulazim, nije korektno, a u skladu je sa mojom savešću da ovoj skupštini skrećem pažnju na one greške i na one predloge za koje mislim da nisu korektno predloženi. Hvala.
Pre nego što dam reč sledećem kandidatu, gospodine Šandor, dozvolićete mi da dam odgovor, vrlo kratko u dve rečenice i da ne moram da izađem za govornicu. Naime, gospodin Tamaš Korhec ima dvojno državljanstvo, a što znači da ima i naše i mađarsko. Ne vidim zašto bi ga diskvalifikovali, ako ima jedno državljanstvo više. S druge strane, gospodine Šandor, zaista mi je nerazumljivo, vi koji se zalažete da bude što više Mađara, a slušala sam vas sada, neki dan, ovde za govornicom, a sada imate potpuno druge argumente, iako sam ispoštovala u mom predlogu, postoji kandidat koji je Rusin, jedan je Mađar, zatim, ima dosta žena u samom predlogu za izbor članova i mislim da sam ispoštovala, dakle, pravo na repliku. Ne vidim da bi neko mogao biti diskvalifikovan zato što ima i državljanstvo druge, a naravno ima i državljanstvo naše zemlje. Izvolite.
Naravno, ništa nemam protiv, ali kažite mi drugu zemlju gde u toj lustracionoj komisiji može da sedi građanin koji ima i drugo državljanstvo. To nema nigde. Da li u mađarskoj lustracionoj komisiji ima neko ko ima ukrajinsko državljanstvo ili češko? Možemo mi da se igramo gluvih telefona, ali to prosto nije korektno. Nisam bio za to da Mađari ne budu dovoljno zastupljeni, rekao sam da ima drugih koji imaju samo jedno državljanstvo, koji se nisu odredili da mogu da imaju i neku drugu odstupnicu. Rekao sam čak jedno ime, zasigurno najugledniji profesor prava među Mađarima. Možete da nađete i neke druge ljude. To što sam protiv gospodina Korheca konkretno, naravno, ne znači da sam protiv toga da Mađari budu na tim listama. Jednostavno, mislim da nije korektno da čovek koji ima dvojno državljanstvo i očigledno ima i neka druga raspoloženja, ovde meritorno kaže da li je neko, ne daj bože, sa pozicija srpskog nacionalizma ili ne znam čega, protiv organizovanja, protiv državnog uređenja učestvovao u nečemu i treba ga osuditi. To za lustracionu komisiju neće biti dobro. Ona neće imati nikakvu verodostojnost među onim ljudima koji o tome treba da vode računa. Može dvojni državljanin da bude, ne znam, u pošti, na blagajni, može da bude u nekom preduzeću, ali u pravosudnom sistemu, gledao sam na sajtovima, raznim sajtovima, na internetu, to prosto nigde nema kao primer. Prema tome, nisam protiv gospodina Korheca konkretno, da se razumemo, zaista nemam protiv njega ništa, ali sam protiv principa. Mislim da ima među onim Mađarima koji nemaju dvojno državljanstvo dovoljno dobrih ljudi koji tu mogu da budu. Inače, možda bih mogao da postavim, da znam eventualno, da ima neko ko ima i bosansko i srpsko državljanstvo, i to isto ne bih mogao da prihvatim, a po sudovima našim u Vojvodini ima onih koji imaju dvojno državljanstvo i koji su izbeglice iz Bosne, a sude recimo, Mađarima. To mi se isto čini da nije korektno. Prema tome, prosto postoje neke stvari gde ima granica i gde se nešto ne može. Na to sam hteo da skrenem pažnju, a ovo što se predlaže, to nema nigde u svetu. Nisam protiv gospodina Korheca, poimenično, ovde je on slučaj, a nisam protiv toga da budu Mađari kandidati. Jesam i mislim da bi moglo i dvoje da ih bude, i troje i petoro, ali ovaj slučaj je ovakav kako sam izneo.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu parlamenta je izbor članova Komisije za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava. Kod donošenja ovog zakona moje kolege su govorile o tome i dokazivali da je ovaj zakon neustavan. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona je član 73. stav 1. tačka 2, ali to ne može biti osnov za donošenje zakona čiji sadržaj nije u skladu sa Ustavom, Ustavnom poveljom, Poveljom o ljudskim i manjinskim pravima i građanskim slobodama. I pored toga što je ukazivano na sve što nije dobro u ovom zakonu, ipak je on usvojen. Danas treba da izaberemo Komisiju za lustraciju. Kada se malo bolje pogleda sastav Komisije, može se slobodno reći da mi uvodimo u praksi još jedan sud, i to politički sud. Zadatak ove komisije ili političkog suda biće da sve kandidate u izborima koji se kandiduju, a nisu iz vlasti, lustrira. Prvo zbog čega nećemo biti za predložene članove Komisije je sledeće: članom 126. Ustava Srbije stavom 4. je definisano da sudija Ustavnog suda ne može vršiti druge funkcije ili profesionalnu delatnost, a isto tako ni sudije ne mogu obavljati druge plaćene poslove. Drugo, primedba je što članovi Komisije iz sastava poslanika mogu biti samo pravnici, što to pravo nemaju drugi poslanici i šta ako u Skupštini nema pravnika. Komisija u predloženom sastavu će i presuđivati ko nema pravo da se kandiduje za određene funkcije. Te presude će objavljivati u sredstvima javnog informisanja. Taj na koga se odnosi lustracija moći će samo da povuče kandidaturu i nije mu omogućeno pravo na žalbu tj. odbranu. Uredbu Vlade Srbije o stavljanju na uvid određenih dosijea vođenih o građanima Srbije u Službi državne bezbednosti shvatili smo kao strah nekih članova Vlade jer se oni boje svoje sopstvene prošlosti. Zbog toga je Zakon o lustraciju samo farsa, jer se neće primenjivati na članove Vlade i ljude iz vlasti. Ali, vi ste većina u ovom parlamentu i možete izglasati što god hoćete. Možete lustraciju primeniti na sve stranke koje su u opoziciji i to ćete moći sve dok ste na vlasti. Sledeći ko bude imao većinu u ovom parlamentu, samo će vaš zakon primeniti na vas. Za nas je bitno da sezakon primenjuje jednako za sve. Verovatno će ova komisija lustrirati i one koji su sarađivali sa mafijom, sa klanovima, one koji su umešani u šverc duvana, one koji su radili sa šećerom i sve druge malverzacije. Kao što vidite, mi ćemo birati Komisiju i izabrati članove, a onda ćemo videti ko će od njih prihvatiti da radi u Komisiji. Ako neće, onda ćemo ponovo kao kod prethodnog zakona. Nadam se da će i ova komisija biti polovična, pa da ćemo opet dopunjavati kao kod prethodnog zakona, jer vidi se iz prethodnog da ovo nije usaglašeni predlog i da ljudi nisu dali pristanak da će raditi na ovim funkcijama. I na kraju, ovo mi sve više liči na mesnu zajednicu. Neozbiljno je. Ima tu i težine da predsednica Skupštine ujedno i v.d. šefa države predloži kandidate, a oni u startu odustanu. Gde je tu autoritet funkcije i odgovornosti?
Reč ima narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u antičkoj Atini, mudri Atinjani koji su prosto bili daleko pametniji nego što smo mi danas ovde koji vodimo ovu zemlju, imali su jedan institut koji se zvao ostrakizam. Časno progonstvo je podrazumevalo da građanin kome se ustanovi da je njegovo delovanje opasno po državu ne gubi imovinu, ali 10 godina je bio prognan iz Atine, a njegova porodica gubi pravo da se politički angažuje. U Atini, među mudrim Atinjanima, to se smatralo najstrašnijom kaznom koju slobodan čovek može da dobije. To je bila strašna kazna da Atinjani jednostavno nikada nisu birali ljude koji će odlučiti, ko će biti prognan. To se radilo tajno, izvlačilo se ime čoveka ispisano na glinenoj pločici. Dakle, niko od Atinjana nikada nije hteo da prihvati na sebe toliko veliku odgovornost, strašnu odgovornost da osudi drugog čoveka na progonstvo od političkog aktivizma. Da mu zabrani da se politički angažuje. Nažalost, u Srbiji krajem DžDž i početkom DžDžI veka postoje ljudi kojima to toliko nije strašno, oni imaju dovoljno hrabrosti, zaista mislim da su ovi ljudi koji su predloženi izuzetno hrabri, da na sebe preuzmu jednu takvu odgovornost. Lično tako nešto se nikada ne bih usudio. Treba imati hrabrosti, zabraniti čoveku da zbog toga što je nešto bio u mladosti ili što je radio da se politički ili javno angažuje. Jasno je da za krivicu, za kršenje ljudskih prava, za povredu ljudskih prava postoji krivična odgovornost i to je ono što je trebalo da primenjujemo. Nikakva lustracija. Naročito ne u Srbiji, naročito u Srbiji koja je poslednja dva veka zemlja ogromnih diskontinuiteta. Zemlja u kojoj nemamo kontinuirani razvoj, koja još uvek nije odredila ni svoje prioritete, ni svoje strateške razvoje, zemlja u kojoj se svaka generacija sinova obračunava sa generacijom svojih očeva. U tome je strašna moralna odgovornost ovih ljudi koji će preuzeti ovako nešto. Srbi i srpsko društvo delili su se po monarhističkoj liniji, na ljude koji su bili za Jugoslaviju i za Srbiju, za partizane i za četnike. Srpsko društvo se večito delilo između polarizovanih političkih krajnosti. Nikada nije smoglo snage da kao normalna razvijena zapadna društva u sebi pronađe snage da nastavi jednom linijom, da nastavi jednom tačkom razvoja, bez obzira šta je neko bio u mladosti po političkom opredeljenju. Ako bismohteli da izvodimo logički apsurd, svaki član Saveza komunista bi morao da bude osuđen. Bio bi mu zabranjen javni angažman. Oni su pristali, tih milion i 200 hiljada ljudi u ovoj zemlji, da budu članovi političke organizacije koja u svom programu definiše da se bori za stvaranje uslova u kojima će vladati diktatura proletarijata. Takvih ljudi je bilo, takvih ima i dan-danas angažovanih na političkoj sceni Srbije. Ne treba govoriti valjda šta je to diktatura. Diktaturaje držanje vlasti nasilnim sredstvima. Ko god je to prihvatio, po svom zdravom razumu, neprisiljen, ne može po ovoj logici koja se nameće i ovim zakonom, pa i ovi ljudi koji bi trebalo da budu izabrani u lustracionu komisiju, da se bavi nikakvim javnim angažmanom. Srbija je nažalost suviše podeljena zemlja. Srbiji ne treba više deoba. Iskreno se nadam da će ovi ljudi koje ćete izabrati imati na umu ono što je vodeći disident istočne Evrope, Vaclav Havel, govorio 1998. godine: "Da sam znao kakvu će nesreću doneti Zakon o lustraciji češkom društvu, nikada ne bih dozvolio da bude donet." Hvala vam.
Ovim smo završili današnji rad i nastavljamo sutra. Hvala. Određujem sutrašnji dan kao dan za glasanje. Kada završimo raspravu, pristupićemo glasanju. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da prema službenojevidenciji današnjoj sednici prisustvuje 118 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Juhas Atila, Milutin Prodanović, Aleksandar Stefanović i Kermeci Karolj, a pre podne Bojana Aleksić, Dragan Rafailović i Predrag Stojanović. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZBOR ČLANOVA KOMISIJE ZA ISPITIVANjE ODGOVORNOSTI ZA KRŠENjE LjUDSKIH PRAVA (nastavak) Nastavljamo prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a sledeći prijavljeni za reč je Slobodan Janjić.