Dame i gospodo poslanici, amandmanom koji je podnela Gordana Pop-Lazić, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, tražila je da se član 9. Predloga zakona briše, odnosno da ostanu u članu 15. tačke 6) i 9). Kada se pogleda koje su to tačke u osnovnom zakonu, predlagač traži da se briše deo teksta koji glasi: "Članarine i prilozi dati političkim organizacijama ne priznaju se kao rashod u poreskom bilansu". U članu 7. dali ste mogućnost da pokloni i prilozi dati političkim organizacijama ne mogu da se prikažu kao trošak, a sada to u ovom članu 15. osnovnog zakona tražite da se briše. Da kažemo teoretski, da ostane da se prilozi i pokloni dati političkim strankama ne priznaju kao rashod u poreskom bilansu, ali se postavlja pitanje članarine. Kako i na koji način će neko, koji je aktivista neke političke stranke, osnivač nekog pravnog lica, da plati svoju članarinu i da to ima mogućnost da prikaže u poreskom bilansu, a pojedini statuti političkih stranaka su tako široki da ta članarina može da bude za neke članove pet dinara ako nema para, a za neke članove milion ili više. Smatramo da deklarativno predlagač ovog zakona hoće da se zalaže za to da pravna lica ne finansiraju političke stranke, ali ovim Predlogom zakona, kada se uđe malo u suštinu, vidi se da ima mogućnost da neko na određeni način finansira određenu političku stranku i da to svoje finansiranje prikaže kao trošak u završnom računu. Drugi stav, koji tražite da se briše u osnovnom zakonu, glasi: "Ako se propaganda obavlja putem davanja poklona za koje nije dokumentovan primalac ili čiji je primalac povezano lice u smislu člana 59. ovog zakona, ti rashodi ne priznaju se u poreskom bilansu". Ovaj deo teksta "ili čiji je primalac povezano lice u smislu člana 59. ovog zakona" možda ima nekog osnova, ali sada postavljam pitanje - šta ako se propaganda obavlja direktno na licu mesta, u neposrednom kontaktu proizvođač - potrošač određene robe široke potrošnje. A svi smo svedoci da u skoro svim megamarketima svakodnevno ima dve, tri ili više prezentacija određenih proizvoda, gde proizvođač svojim budućim potrošačima poklanja svoje proizvode da bi kasnije, ako se uvere u kvalitet tog proizvoda, počeli taj proizvod da koriste. Sama ova činjenica je u suprotnosti i sa onim zakonom koji je maločas bio u raspravi, a to je porez na dodatu vrednost, jer ti su proizvodi već oslobođeni poreza na dodatu vrednost. Doduše, ministar je uzeo za pravo da određuje koliko to može da bude, što je problem uopšte svih zakona koje donosite, koji se tiču određenih odredbi u samim zakonima, znači da izvršna vlast može da radi u nekom postupku i van kontrole zakonodavne vlasti. Ali, kako sada neko može da pokloni neki proizvod i da bude oslobođen poreza na dodatu vrednost za poklon tog proizvoda, ali taj isti poklon mora u završnom računu da prikaže kao prihod i na njega da plati porez. Problem je što vi sami, kada pišete ove zakone, ne vodite računa o tome šta ćete u sledećem zakonu da napišete i dolazite u ovakve situacije.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća je zaista jedan, prema mišljenju Srpske radikalne stranke, veoma loš član i daje jednu lošu sliku celog zakon, čak i onog dela koji bi i za poslanike Srpske radikalne stranke bio prihvatljiv. Zato smo mi predložili, kolege narodni poslanici naše poslaničke grupe, njih troje, različite amandmane, sa namerom da vas ubedimo, pošto predstavnik predlagača nije tu, a mnogo nam i ne nedostaje, pogotovu posle one jučerašnje njegove završnice, pošto mu je predsednik dozvolio da govori posle radnog vremena, da iznese svoj stav, kako se divi poslanici skupštinske većine koji mogu da slušaju poslanike Srpske radikalne stranke; on očigledno to nemože i ne treba. Znači, mi smo podneli tri različita amandmana, sa namerom da vas ubedimo da prihvatite bilo koji od ova tri amandmana. Oni mogu da se posmatraju alternativno i bilo bi dobro da neki od njih prihvatite. Amandman koji je podneo kolega Igor Mirović odnosi se na stav 1. i 2. člana 15. osnovnog zakona, jer se na to odnosi i član 9. izmene zakona, a u članu 15. osnovnog zakona stoji da se izdaci za zdravstvene, obrazovne, naučne, humanitarne, verske, zaštitu čovekove sredine i sportske namene priznaju kao rashod u iznosu najviše do 3,5% od ukupnog prihoda. Mi u SRS smatramo da ovaj procenat treba da bude pet, jer se radi o delatnostima koje su od izuzetnog značaja za državu, odnosno da je neophodno da država stimuliše donacije upravo za zdravstvo, obrazovne, naučne, verske, kulturne oblasti i ostalo. Ovde smo čuli u nekoliko navrata ministra kako kaže da ove oblasti ne zarađuju, a finansiraju se iz budžeta. Mi srpski radikalni smatramo da zarađuju. Da zarađuju mnogo više nego što zaista dobijaju kao platu i na svaki način država treba da povede računa da se obezbedi što više sredstava za ove oblasti, jer ako nećemo voditi računa o zdravstvu, obrazovanju, naučnoj, verskoj i kulturnoj oblasti, onda zaista ne vidim ni koji je smisao države, ni o čemu ćemo da vodimo računa. Nećemo valjda samo voditi računa o bankarskim lobijima. Naravno, ne mislim ništa loše o bankama, nego samo o finansijsko-bankarskim lobijima koji haraju Srbijom. U 3. stavu člana 15. osnovnog zakona na koji se odnosi amandman kolege Mirovića kaže se – izdaci za ulaganja u oblast kulture priznaju se najviše do 1,5% od ukupnog prihoda. Ovde mislimo da je potrebno da se procenat poveća i da bude 3%. Naravno, u okviru trošenja ovih sredstava, mi iz SRS imamo drugačiji stav od vladajuće većine, ali u svakom slučaju je neophodno da se za ove oblasti obezbedi što je moguće više sredstava, da država pokaže da joj je stalo do razvoja ovih oblasti, a ne samo da ako neko iz bilo koje od ovih oblasti štrajkuje, na žalost mnogi već štrajkuju, mnogi najavljuju štrajk, nije dovoljno da ministar samo izađe i da kaže – štrajkujte koliko god hoćete, više para nema. Bez obzira na tešku situaciju u zemlji, na činjenicu da privreda u Srbiji ne radi, da se rasprodaje sve što može da se rasproda, da se ništa nije promenilo u odnosu na funkcionisanje vlade DOS-a, znači, bez obzira na sve te činjenice koje jesu evidentne u Srbiji, ne smemo da zapostavimo ono što nam je zaista veoma važno, ako ni zbog čega drugog, onda zbog mladih generacija, o kojima posebno vode računa ljudi zaposleni u oblastima za čije finansiranje, mi smatramo, treba da se izdvoji više sredstava.
Izvolite, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, još kada smo raspravljali o Zakonu o budžetu za 2004. godinu pitao sam gospodina ministra – kuda ide novac u iznosu od 8,5 milijardi pod stavkom specijalizovane usluge. Dobio sam odgovor od ministra da taj novac iz budžeta Republike Srbije ide za zdravstvene, obrazovne, naučne, humanitarne, verske, zaštitu čovekove sredine i sportske namene itd. Ovim amandmanom, imajući u vidu šta je gospodin ministar rekao tada, kolega Mirović je u ime SRS tražio, ako već država mora da izdvaja toliko novca, da je bolje da se taj procenat od 3,5%, koliko se priznaje kao rashod, dozvoli pravnim subjektima i da im prizna rashod od 5%. Mislim da bismo na taj način bar malo rasteretili budžet jedne izuzetno sumnjive stavke u potrošnji, pogotovo ako se ne zna tačno za šta se taj novac konkretno i troši. Samo se kaže – to je za to. Ko ga koristi za specijalizovane usluge, odnosno ko je krajnji korisnik koji dobija taj novac, još uvek to ne znamo. A, da bismo izbacili tu stavku iz budžeta, dozvolimo pravnim licima da ona uplaćuju veći procenat. Verovatno će onda oni sami i da kontrolišu te ustanove koje troše taj novac i na taj način mogućnosti zloupotreba tih ustanova biće mnogo manja. Sada sam siguran da taj novac ide na nekakve uzaludne analize, na neke proračune – šta bi bilo kad bi bilo, za neke projekte koji će možda da počnu da se ostvaruju za 50 ili 100 godina, šta će da se desi kad nestane nafta u svetu. E, to su ti projekti gde se troši tih 8,5 milijardi dinara, pa smatramo da država ne treba da brine o tome, ali da ne bi ostali bez izvora sredstava i finansiranja, da dozvolimo pravnim subjektima da ih finansiraju 5%, ako to oni žele. Sledeći stav, za koji je traženo da se briše, jeste stav – izdaci za ulaganja u oblasti kulture priznaju se kao rashod u iznosu najviše do 1,5% od ukupnog prihoda. Svi smo svesni u kakvoj su situaciji maltene sve ustanove kulture u zemlji. A, ima još jedna specifičnost, da se ta stavka – specijalizovane usluge, ne provlači samo u budžetu Republike Srbije već i kroz budžete lokalnih samouprava tj. skupština opština, i da jedan deo tog novca baš ide za oblast kulture, pa je ovim amandmanom traženo da taj iznos bude umesto 1,5 do 3%. Računamo da će kontrola onih koji uplaćuju taj novac, da bi ga ponovo uplatili, biti kvalitetnija i da će taj novac stvarno da se koristi u te svrhe, a ne pod nekim sumnjivim okolnostima da se uplaćuje određenim korisnicima za nekakve usluge od kojih niko nemau skorijoj budućnosti nikakve koristi.
Hvala. Za reč se javio narodni poslanik Jovan Todorović, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, propustio sam da se javim po amandmanu poslaničke grupe SPS-a na član 9, pa s obzirom da je sličan tekst i ovog amandmana koji je podnela SRS, reći ću samo da se odnosi na član 15. O tome sam govorio u načelnoj raspravi. Mislim da je najslabija tačka ovih izmena Zakona o porezu na dobit upravo taj član 15. Bilo bi možda najcelishodnije brisati čitav tekst člana 15. jer ograničenja koja su u njemu predviđena prosto nisu logična. Nisu ekonomski opravdana, čak i sa stanovišta punjenja budžeta. Govorio sam o tome da je stvarno nelogično u zbiru tretirati troškove koji se odnose na zaštitu životne sredine, pomoć sportskim organizacijama, zdravstvene, obrazovne, naučne, humanitarne, verske svrhe, i sve to zajedno da bude 3,5% od ukupnog prihoda, i tek tada nije oporeziva osnovica po osnovu poreza na dobit. Kada pređe tih 3,5% onda to tretirate kao dobit u poreskom bilansu preduzeća, što je potpuno neopravdano. Predlagač mora da se dobro udubi u suštinu ovog predloga i da briše član 15, ili u najmanju ruku da prihvati amandman SPS-a, koja predlaže brisanje stavova 1, 6, 7. i 9. i da time ostane ono što bi možda moglo da bude prihvatljivo, a to znači da se izdaci za humanitarne namene priznaju samo ako su izvršeni preko humanitarnih organizacija registrovanih za te namene. To mogu da prihvatim. Da, kada preduzeće vrši odgovarajuće humanitarne pomoći, onda to vrši preko odgovarajućih organizacija, i to se registruje u bilansu uspeha tog preduzeća i nije sporno. Ali, ako sve to zajedno ograničimo izdacima za zaštitu životne sredine na 3,5%, onda dobijamo konglomerat ograničenja koji prosto nije stimulativan, niti da se pomažu takve humanitarne organizacije, sportske organizacije itd, a niti da se obave oni poslovi koji su čak Zakonom o zaštiti na radu nametnuti svakom privrednom subjektu, sasvim opravdano, da bi se zaštitila životna sredina u većoj meri nego što je to sada slučaj. Samo da iskoristim nekoliko rečenica koje se tiču prethodnog amandmana na član 7. i na član 6. Naročito kada je u pitanju član 6. zakona, u kojem se kaže da se troškovi po osnovu obračunatih a neisplaćenih otpremnina i drugih naknada ne priznaju ukoliko nisu isplaćeni. Upozoravam da ovde postoji nekoliko stvari koje treba razumeti. Nekada se desi da su otpremnine radnicima i odgovarajuće naknade obračunate krajem godine, recimo čak i 31. decembra. A isplatu izvršite u februaru ili martu, zato što likvidnost, odnosno finansijska situacija privrednog subjekta ne dozvoljava da u tom danu izvršite isplatu. Ovde se kaže da se ti rashodi ne priznaju i faktički tako obračunata obaveza prema radnicima po osnovu otpremnina postaje odjednom dobit koja se oporezuje sa 10%. Mislim da je tu problem sprovesti, ukoliko se ne odredi rok u kojem treba isplatiti tako obračunate otpremnine i naknade zaposlenima, pa ako se i u tom roku ne izvrši isplata, onda je sasvim prirodno da ne bude obuhvaćeno u poreskom bilansu, odnosno u bilansu prihoda i rashoda kao rashod u poslovanju tog preduzeća. To je bila namera kada je predložen ovaj amandman, da se taj rok ograniči na devet meseci i time se čitava jedna poslovna godina na neki način uključuje u priču, i nije moguće doći do toga da se obračuna a da se ne isplati i da pri tome bude obuhvaćeno kao rashod, odnosno trošak u poslovanju. Ako se isplata izvrši, normalno je da će biti obuhvaćena, a ako se ne izvrši, onda i neće biti obuhvaćena. Neki rok koji je primeren našoj ekonomskoj situaciji i finansijskom stanju u preduzećima treba imati da bi se jednostavno od tog roka moglo poći kada se vrše odgovarajuće kontrole obračuna poreza na dobit.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanikNataša Jovanović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam ni očekivala da će nadležni ministar i Odbor da prihvate ovaj amandman iz prostog razloga što bi onda ministru Dinkiću i sadašnjem ministru za informisanje i kulturu bile vezane ruke da rade ono što im je ovim zakonom omogućeno, a što je ustanovljeno za vreme prethodne DOS-ovske garniture, koju ste vi samo nasledili i vladate apsolutno isto, u kontinuitetu, istim metodama i zakonskim propisima. Za nas je zaista bilo neprihvatljivo da se kod donošenja svih zakona iz svih oblasti uvode ovakvi stavovi i ovakva ovlašćenja ministrima da, a toga ima u oblasti pravosuđa, zdravstva, finansija naročito, mogu po ovim DOS-ovskim zakonima – koje vi sada kao ovaj, ništa suštinski, ali delimično neke stvari menjate – da vrše propisivanje određenih dodatnih podzakonskih akata i da bliže, kako to predlagač ovde kaže, uređuju način na koji će se nešto uraditi. Član 9, o čemu je govorila gospođa Vjerica Radeta, poslanik srpskih radikala, i gospodin Arsić, trebalo je da bude zaista podsticaj u pravom smislu reči za oblast zdravstva, za naučne i humanitarne, verske delatnosti, za kulturu, za humanitarne aktivnosti, koje su slabo bile izražene za vreme prethodne vlasti, a humanost na delu se nije pokazala od strane garniture koja je učinila sve da narod mnogo teže živi. A nismo ni očekivali da će ovaj zakon da bude, kao što to neko od poslanika novog DOS-a juče ovde reče, podsticaj za zapošljavanje i za investicije. Amandman kojim tražim da se stav 10. člana 15. postojećeg zakona briše, odnosno ovoga što kozmetički Dinkić predlaže, govori o tome da bliže propise o tome šta se u smislu ovog zakona smatra ulaganjem u oblasti kulture donosi ministar nadležan za poslove kulture, po pribavljenom mišljenju ministra finansija i ekonomije. To ne da nije prihvatljivo, već je zaista jedan poligon za zloupotrebu svake vrste. Toga je bilo na delu i biće. Podsetiću vas samo na ministrovanje Branislava Lečića. On je bio ministar za kulturu i informisanje u DOS-ovskoj prethodnoj vlasti. Taj ministar osim svoje bahatosti, koju je najviše ispoljavao za vreme čuvene akcije "Sablja", kažnjavao novinare i medije, zatvarao pojedine medije, tu bahatost je ispoljavao kroz ovakav zakon i njemu slične, uređujući i propisujući, odlučujući, a naravno sve to o trošku građana Srbije, šta je to, koji je to deo i koja oblast kulture u koju treba da se ulaže. Njegova predstava "Kontejner", u kojoj je on jedan kontejner, baš tako slični glavni akteri, bila je promovisana u gotovo svim pozorištima u Srbiji. Ministar Branislav Lečić je za tu uslugu, da on kao ministar dođe i predstavi se malobrojnoj publici u nekom gradu, odobravao primera radi nekom pozorištu u Srbiji 100.000 dinara, da ne licitiram sada tačnom sumom, a zauzvrat tražio da on dođe i gostuje sa svojom predstavom "Kontejner", koja je, najblaže rečeno, izrazito antisrpske orijentacije i nema veze ni sa našom tradicijom, ni sa srpskom kulturom, ni sa onim što mi predstavljamo kao narod i, naravno, lepo zaradio u tom mestu u kojem dobije takvu vrstu protivusluge. Sa druge strane, mnogi ljudi iz oblasti kulture koji su želeli da neguju ono što mi kao država i narod imamo, naše nacionalno blago, da pospešuju razvoj i vaspitanje budućih generacija na zaista istinskim i pravim srpskim tradicijama, on to nije radio i nije želeo da odobrava novac za takve projekte. Sve to zbog toga što je ovakav zakon, ma ko da je ministar, a u budućoj vladi, u to budite sigurni, ministar za kulturu će biti neko od srpskih radikala, ne može da ima ovakva ovlašćenja, da on određuje koliko i kome će se novca davati i šta je to što smatra prioritetom u oblasti kulture. To ne samo da nije dobro ni za jedan narod, ni za jednu državu... (Predsednik: Vreme.) Završiću, gospodine Markoviću, valjda vas najviše oblast kulture interesuje, pa budite ljubazni, dozvolite mi da završim.
Da, ali ovde me interesuje Poslovnik. Pet minuta i 30 sekundi, završite molim vas.
Dakle, završiću o tome, a taman sam htela još neku reč o knjigama da prozborim i o činjenici da je prethodno Ministarstvo trebalo da bude najviše zainteresovano da pospeši i čak i da uloži u promociju nacionalnog srpskog bukvara u pravom smislu reči. I kapitalnog dela predsednika naše stranke prof. dr Vojislava Šešelja "Ideologija srpskog nacionalizma", koju svima vama, vidim da imate mnogo slobodnog vremena, toplo preporučujem da čitate u ovim letnjim danima, jer se ne bavite ozbiljno ovim zakonskim predlozima. Što se tiče kulture i ovakvih ovlašćenja ministara, apelujem na poslanike, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadaju, da prihvate ovaj amandman, da se stav 10. briše i da nijedan ministar nema takva ovlašćenja, da tako slobodno raspolaže sredstvima koja su veoma važna za oblast kulture.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pa narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekivali smo da će ovaj stav da se briše, što je tražili amandmanom moja koleginica Nataša Jovanović u ime SRS, ali hajde da pročitamo koja su to ovlašćenja koja ovaj stav daje pojedinim ministrima. Znači, bliže propise o tome šta se u smislu ovog zakona smatra ulaganjem u oblasti kulture donosi ministar nadležan za poslove kulture, ali tek po pribavljenom mišljenju ministra finansija i ekonomije. Mogu da kažem da je gospodin Dinkić, ako želi da zadrži ovu odredbu zakona, univerzalni ekspert, čovek se razume u sve. Kada se pogleda porez na dodatu vrednost, on je taj koji će da odluči šta su to proteze, šta su to pomagala, šta se to ugrađuje hirurškim putem u organizam, i to će da bude na listi od 8% poreza na dodatu vrednost, a sve ono drugo iz oblasti medicine biće oporezovano po 18% poreza na dodatu vrednost. Sada je ministar taj koji određuje šta je u oblasti kulture donacija određenog pravnog lica, tako da je pravo čudo kako taj čovek sve to postiže da sazna, da uradi. Ili je u pitanju najobičnije šarlatanstvo, jer da je pogledao malo zakon, video bi da taj stav za koji smo tražili da se briše, kaže da je nadležan ministar finansija i ekonomije. Mogli ste bar ovu zadnju reč da usaglasite sa Zakonom o ministarstvima, jer u samom predlogu zakona piše da je Dinkić ministar finansija, a o ekonomiji on nema pojma. On izgleda da hoće samo narodu da odere kožu sa leđa. Još izađe juče za ovu govornicu i kaže, šta hoćete, na lek ima da se plaća porez 8%, za one koji su na pozitivnoj listi, a za one koji nisu plaćaće se 18%. I, kao vrhunac, u sledećoj tački dnevnog reda kaže, maltene likuje pred poslanicima, šta hoćete, ako ovaj zakon usvojimo, doktori neće morati da uvode fiskalne kase. Znači, pacijenti će morati da plaćaju porez na lekove, a doktori koji se bave privatnom praksom odlučivaće po svojoj slobodnoj volji, pošto naplate uslugu, da li će to da prijave kao prihod ili neće. To je ono što ministar odlučuje i uređuje.
Za reč se javio narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste već čuli, poslanička grupa SRS podnela je tri amandmana na član 9, odnosno na član 15. osnovnog teksta. Dosta je toga što bismo mi promenili, počevši od ovog ograničenja za izdatke za zdravstvene, obrazovne, naučne, humanitarne i verske svrhe, zaštitu čovekove sredine, sportske namene, koje se po Predlogu zakona priznaju kao rashod samo u iznosu do 3,5% ukupnog prihoda. Dosta o tome je rekla gospođica Nataša Jovanović, a sada bih malo pažnje posvetio i stavu 6. koji kaže da se izdaci za reklamu, propagandu i reprezentaciju priznaju kao rashod u iznosu do 3% od ukupnog prihoda. Ovakvom ograničenju, svakako, nema mesta, ovakvog ograničenja u civilizovanoj Evropi, na koju se vi tako rado pozivate, u ovakvom obliku, nema. Nejasne su razlike, odnosno razlozi za ovakvo ograničenje. Poznato je da mnogo toga u modernim ekonomijama zavisi upravo od reklamnih kampanja, jer pomoću reklama možete da učinite sve. Nije tu toliko važan ni kvalitet proizvoda, ukoliko imate dovoljno novca da uložite u kampanju, jer možete da prodate sve. Najbolji dokaz je prethodna predsednička kampanja, kada ste pomoću ogromnih sredstava uloženih u reklamu uspeli da Srbiji prodate Borisa Tadića. Da niste imali tih 40 i više miliona dinara, svakako da to ne bi uspeli. Poznato je takođe da se svaki dinar uložen u reklamu višestruko vraća. Ekonomski razlozi za ovakvo ograničenje takođe ne postoje, jer ukoliko bi dozvolili preduzećima da veći procenat svoje dobiti prebace na reklamne kampanje, vi bi kroz te reklamne kampanje, posle poreza na dodatu vrednost, na svaki taj dinar uložen u kampanju naplatili 18%. Takođe, promet, odnosno prodaja proizvoda bila bi povećana i na svaki novi prodati proizvod naplatili bi još 18%, što bi za sam budžet imalo mnogo veće efekte. Moram još da podsetim, žao mi je što je gospodin Marković otišao, ali na kraju zasedanja sinoć povređen je Poslovnik i to član 81, koji kaže da se sednice Narodne skupštine održavaju utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10,00 do 18,00 časova. Gospodin Marković je dao reč ministru, gospodinu Mlađanu Dinkiću, iako je bilo prošlo 18,00 časova. Naime, u tom trenutku bilo je 18,00 časova i tri minuta, ali je predsedavajući dao reč gospodinu Dinkiću, dao mu je prednost u odnosu na poslanike Narodne skupštine Republike Srbije, što je nedopustivo i dozvolio mu je da vređa narodne poslanike, da govori kako narodni poslanici SRS nemaju pojma o čemu pričaju i kako on ne može da ih sluša. Mi vidimo da danas gospodina Dinkića nema. Jasno je da je to potpuno nepoštovanje i Narodne skupštine i narodnih poslanika u Republičkoj skupštini. Zaista nije korektno da gospodin Dinkić ne dolazi ovde da čuje naše komentare, da ponudi kontraargumente, već dođe da nam održi predavanje, da izvređa narodne poslanike, da se okrene i da ode.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 10. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Jovan Todorović i narodni poslanik Branislav Rankić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić, ali ako se Rankić javio kao podnosilac amandmana, zahvaljujem se na razumevanju gospodinu Arsiću. Dakle, reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 10. ovog predloga zakona i odnosi se na član 16. osnovnog zakona. Naime, precizira se u članu 16. na koji način se može priznati otpis pojedinačnih potraživanja. Navedeno je tačno kada se na teret rashoda priznaje otpis u vrednosti pojedinačnih potraživanja. Prvo, kada se nesumnjivo dokaže da su ta potraživanja prethodno bila uključena u prihode obveznika. Drugo, da je to potraživanje u knjigama poreskog obveznika otpisano kao nenaplativo; a treće, da poreski obveznik pruži dokaze o neuspeloj naplati tih potraživanja sudskim putem. Ovo pod tačkom tri amandmanom zahtevam da se briše iz više razloga. Prvo, najveći broj onih koji imaju potrebu za potraživanjima biće u dilemi koja je to visina potraživanja zbog kojih bi oni uopšte ušli u sudski proces, da bi imali sudske dokaze o tome da nisu uspeli da naplate potraživanja. To će pružiti mogućnost onim sitnim malim prevarantima da od pojedinih privrednika uzimaju određenu količinu novca, odnosno robe, odnosno da to ne plaćaju, jer će procenjivati sami da neće imati nikakvog razloga da ih poverilac tuži, zbog toga što će sudski troškovi biti mnogo veći od onih potraživanja koja postoje i oni se neće usuđivati na takav korak. Ukoliko su to veći iznosi i ako se usudi neko da pokrene sudski postupak, rizikuje da to traje neprimereno dugo, obzirom na stanje u kome se nalazi sudstvo, rizikuje takođe neizvesnost kakva će presuda biti. Na kraju, ako uspe to da naplati, doći će sa velikim zakašnjenjem. Ipak, ukoliko se odluči da otpiše to, da ne vodi sudski postupak uopšte da bi naplatio svoja potraživanja, onda će mu se to priznati kao dobit preduzeća i na to će dodatno biti oporezovan 10% po Zakonu o porezu na dobit preduzeća, tako da dovodimo privrednike u vrlo neugodnu situaciju. A brisanjem ove tačke 3) u članu 16. osnovnog zakona neće se ništa bitno izmeniti, jer su već prve dve tačke dovoljne da garantuju da niko nema želju da svoja potraživanja naplati ukoliko može, a na prva dva načina može dokazati da je nešto nenaplativo, da nije u stanju da naplati, da mu se odbiju na teret rashoda. Međutim, ukoliko poslanici koji podržavaju većinu budu imali uopšte hrabrosti da glasaju za ovaj amandman, predložio bih da glasaju, jer će biti dosta pozitivnih efekata po ovaj zakon ako ga usvoje. Ukoliko ipak ne budete imali hrabrosti, obzirom da kada smo zakonu ranije, iza koga je stajao ministar finansija, sa nekoliko amandmana izmenili suštinu, on nam je nakon desetak dana vraćen nazad u Skupštinu, pa ste morali naprečac da izmenite mišljenje. Ako sad mislite da nećete morati za neki dan ponovo o ovom zakonu, iako u koaliciji imate takve odnose, predložio bih vam da glasate za ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Branislavu Rankiću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, amandman koji je u ime SRS podneo narodni poslanik Branislav Rankić predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik Vlade, gospodin Dinkić je odbio, pa ga samim tim nije prihvatio ni Odbor za finansije. To dokazuje onu priču da ova vlada brine samo o tome kako će da napuni budžet, bez obzira kakvu štetu će od toga da imaju i građani Republike Srbije i svi pravni subjekti u Republici Srbiji. Ovim amandmanom je traženo da se u novom članu 16. stav 1. tačka 3) briše, u kojoj piše da ukoliko poreski obveznik želi nešto da otpiše kao nenaplativo potraživanje, mora da pruži dokaze o neuspeloj naplati tih potraživanja sudskim putem. Samo bih da upozorim poslanike, pre nego što glasaju o ovom amandmanu, da pre nego što bilo ko reši da ostvari bilo koje svoje pravo putem trgovinskog suda, jer ovde je reč o pravnim licima, najčešći sud jeste trgovinski, moraće prvo dobro da se maši za džep da plati sudske takse, koje ste za pet i više puta povećali od 5. oktobra naovamo. Obećanje mnogih političkih stranaka koje sada sačinjavaju Vladu Republike Srbije jeste bilo da sudske i republičke takse treba smanjiti. Od tog obećanja nema ništa. Takse su ostale. Da biste pokrenuli bilo kakav spor, prvo treba da uplatite taksu, treba da platite naknadu za rad i advokatu, da podnesete određen broj podnesaka, da tražite sudska veštačenja, koja su i te kako skupa, da biste na kraju dobili presudu, na koju će vrlo verovatno druga strana da uloži žalbu, pa ćete morati da pišete odgovor na žalbu, što se takođe taksira, dok neki viši sud konačno ne donese odluku da je taj koji je tražio zaštitu od suda imao puno pravo. Pa onda ide postupak izvršenja, izvršnom odeljenju mora da se podnese zahtev za sprovođenje pravosnažne sudske presude, pa onda da izađe na lice mesta sudski izvršitelj, pa kasnije, ako lice kome treba to da se naplati pruža otpor, treba da se plati asistencija policije, koju opet plaća onaj koji traži da se zaštiti od strane suda itd. Čovek koji se jednom upusti u sve to, postavlja pitanje uopšte svrhe - da li će nekog da tuži ili ne, ili jednostavno da oprosti taj novac. Sada ga još država na određen način i primorava da se odrekne prema nepoštenim partnerima, tako što će jedino uz sudski dokaz o neuspeloj naplati moći da prikaže neko potraživanje, odnosno da ga otpiše kao nenaplativog i da ga prikaže u završnom računu kao trošak i da bude oslobođeno poreza na dobit korporacije. To je taj problem. Izgleda mi da ova vlada, kao i prethodna, jedini cilj ima da puni budžet, da bi mogli da kupuju najnovije automobile audi A8, da bi mogli da idu po belom svetu, da bi mogla sredstva da se obezbede da neko letuje na Azurnoj obali, na Kanarskim ostrvima, da možda da ide da podigne novac sa Devičanskih ostrva. Eto, to je razlog zašto se budžet puni, a ne u interesu građana Republike Srbije, kako vi to uporno tvrdite. Kada biste bili malo više pažljivi prema novcu koji trošite, mnogo bi više ostalo građanima Republike Srbije.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Za reč se javila narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 10. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća odnosi se na član 16. osnovnog zakona. Predlagač je menjao ovaj član 16. osnovnog zakona i ova izmena bi mogla da ostane, pod uslovom da se prihvati amandman koji je na ovaj član uložio predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Branislav Rankić. Predlog je da se u stavu 1. ovog člana briše tačka 3), koja kaže da se na teret rashoda priznaje otpis vrednosti pojedinačnih potraživanja, osim potraživanja iz člana 7a tačka 2) ovog zakona. Ta tačka 3) kaže - "da poreski obveznik pruži dokaze o neuspeloj naplati tih potraživanja sudskim putem." Mi u SRS smatramo da je ovo potpuno besmislena odredba, da je nepotrebno da poreske obveznike upućujemo na sud pod uslovima koji ih čekaju na sudu, pre svega sudske takse su previsoke i govorili smo o tome kada ste povećavali sudske takse, govorili smo šta to znači za sve ljude koji su zainteresovani da neko pravo traže kod suda. Tada nam je objašnjeno da se sudske takse povećavaju da bi se povećale plate zaposlenima u sudskoj upravi. U međuvremenu se to nije desilo, pa smo onda imali već štrajk upozorenja sudske uprave, a najavljuje se generalni štrajk, upravo iz razloga što su im plate male, a zaista jesu. U sudskoj upravi se radi za platu od 7-11.000 dinara, a takođe ti ljudi znaju, zaposleni u sudskoj upravi, da su sudske takse povećane da bi se njima povećale plate i onda oni imaju problema sa onima koji plaćaju takse zato što ne mogu da plate takse, pa onda moraju da se šalju opomene, pa onda taj posao košta više nego što bi bila ta taksa da nije povećana, što je bio predlog poslaničke grupe SRS. Ovo je jedan od dokaza da sve ono što vam mi predložimo je zaista smisleno i da zaista treba da se prihvati, jer sami kasnije imate problema, to se dešavalo i sa ovima pre vas, to se dešava i vama, kad god ne prihvatite neki naš amandman, to vam se obije o glavu. Drugi razlog zašto mislimo da treba usvojiti ovaj amandman jeste dužina sudskog postupka. Zaista gubi smisao ova odredba ako bi se koristio sudski postupak onoliko koliko taj postupak inače traje. Ovde su najavljivane neke drastične promene u pravosuđu, depolitizacija, dekriminalizacija. Šta je posledica toga? Veliko personalno veće Vrhovnog suda Srbije juče je obradovalo javnost Srbije da je Goran Kljajević ponovo predsednik Trgovinskog suda u Beogradu. To je zaista nešto što je neprihvatljivo. Sigurno da bi i ovaj parlament, nadležni odbor i nadležno ministarstvo hitno morali da se pozabave Velikim personalnim većem, jer ako se vraća Goran Kljajević, sa svim onim što mu se stavlja na teret, da ponovo bude predsednik Trgovinskog suda i da se smeje javnosti Srbije juče iz Medija centra, onda je to zaista katastrofa. Imali smo ovde priliku da čujemo i ministra pravde, koji je član Visokog saveta pravosuđa, da se slaže sa svim onim što su poslanici SRS govorili o tom Goranu Kljajeviću, a vidim da se juče nije oglasio na ovu zaista tragičnu odluku Velikog personalnog veća Vrhovnog suda Srbije. Sada imam jedan problem – ako predstavnik Vlade nije prihvatio, očigledno da njega više ne interesuju amandmani, s obzirom da dolaze od poslanika SRS, on je svoje mišljenje o tome juče rekao po završetku radnog vremena ove skupštine, ali bi bilo zaista dobro, ono što je i poslovnička obaveza, da imamo ovde mišljenje Vlade o našim amandmanima. Kada bih znala iz kojeg razloga Vlada odbija ovaj naš amandman, verovatno bih mogla da polemišem na tu temu, jer ne mogu da verujem da je Vlada odbila amandman, a kakvo god obrazloženje da je dala, to mora biti neko nesuvislo obrazloženje, s obzirom da je ovo jedan vrlo smislen i vrlo konstruktivan amandman. Drage kolege, očekujem da ćete bar vi o tome da razmislite i u danu za glasanje da glasate za ovaj amandman.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Za reč se javio narodni poslanik Goran Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na predloženi član 10. odnosi se na postojeći član 16. zakona, koji je podneo naš poslanik, gospodin Rankić, u ime poslaničke grupe SRS. U stavu 1. tačka 3) se kaže da poreski obveznik pruži dokaze o neuspeloj naplati tih potraživanja sudskim putem. Naime, radi se o tome da mala preduzeća izbegavaju da idu sudskim putem kada su u pitanju potraživanja, jer sudski procesi traju, takse se uplaćuju. Dešava se da ta potraživanja ne mogu da se naplate, onda mala preduzeća izbegavaju da to čine sudskim putem kada su u pitanju mali iznosi. Predlagač zakona kao da nije radio u privredi ili trgovini. Prema tome, u tom smislu bi trebalo da skupštinska većina prihvati ovaj amandman i da na taj način makar privreda, koja je u veoma teškoj situaciji, i male firme, koje pogađa ova situacija najviše, ipak budu pošteđeni i imaju neku malu mogućnost da svoje rashode na taj način ostvare.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 141, u ime poslaničke grupe SRS, amandman na član 10. podneo je narodni poslanik Branislav Rankić i tražio je da se interveniše u članu 16. osnovnog teksta, tako što će se u stavu 1. tačka 3) brisati. O čemu se radi? Član 16. određuje koji će se rashodi priznati pri otpisu vrednosti pojedinačnih potraživanja i to pod uslovom: 1) "da se nesumnjivo dokaže da su ta potraživanja prethodno bila uključena u prihode obveznika", što je logično; 2) "da je to potraživanje u knjigama poreskog obveznika otpisano kao nenaplativo", što je takođe logično; i tačka 3), sa kojom se predstavnici i poslanici SRS ne slažu, kaže "da poreski obveznik pruži dokaze o neuspeloj naplati tih potraživanja sudskim putem". Svi oni koji su nekada radili i u pravosuđu i sa trgovinskim sudom znaju da je, da bi se neko potraživanje na sudski način oglasilo nenaplativim, potrebno, kao prvo, dosta sredstava. Neophodno je angažovati advokata, napisati tužbu, čekati nekoliko meseci da se zakaže prvo ročište, pod uslovom da sud uspe da pozove uredno dužnika. U tom pripremnom postupku, do prvog izjašnjavanja poreskog dužnika u vezi nekog potraživanja, može da prođe i godinu, dve dana. Ukoliko dužnik prizna odmah taj svoj dug, opet je potrebno neko vreme da se donese presuda, da se uradi, da se ekspeduje, da dođe do dužnika i do poverioca, da oni opet uredno prime tu presudu i onda dolazi najteži deo, dolazi do izvršenja. Znači, poverilac koji ima pravosnažnu izvršnu sudsku presudu da mu neko nešto duguje, tek onda kreće trnovitim putem izvršenja, pokušava da nađe žiro račun dužnika, eventualno i njegove poslovne prostorije, da mu zapleni neku stolicu ili sto i da na taj način pokuša da ostvari svoje potraživanje. Međutim, to uglavnom ne donosi rezultate. Put do sudskog ostvarenja nekog novčanog potraživanja izuzetno je dug, takse su velike. To je nešto što ne bih preporučio nikome. Kada se uz to zna da ova potraživanja treba da se ostvare ili da se oglase nenaplativim preko Trgovinskog suda u Beogradu, a čuli smo šta ministar pravde u Vladi Republike Srbije – Stojković misli o predsedniku Trgovinskog suda Goranu Kljajeviću, koji je bio suspendovan na osnovu odluke Velikog personalnog veća Vrhovnog suda. Takođe smo čuli i šta o gospodinu Goranu Kljajeviću misli još jedan drugi ministar u Vladi Republike Srbije, predlagač ovog zakona, gospodin Mlađan Dinkić, koji je sinoć izjavio da je vraćanje Gorana Kljajevića na funkciju predsednika Trgovinskog suda u Beogradu sumrak srpskog pravosuđa. Onda se postavlja pitanje zašto gospodin Dinkić šalje građane Srbije i poreske obveznike u tu zonu sumraka. Zašto i dalje insistirate da poreski obveznici ostvaruju svoja prava preko Gorana Kljajevića i zašto insistirate da potraživanja, za koja je potrebno četiri, pet ili šest godina da se oglase sudski nenaplativim, prethodno obračunate u porez na dobit preduzeća. Ovo je zaista neshvatljivo. Mislim da bi moralna obaveza ministra bila, pogotovo posle njegovih jučerašnjih izjava, kao i posle izjava ministra Stojkovića, da prihvati ovaj amandman SRS i, svakako, učini lakšim život i građanima, i poreskim obveznicima.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nemanji Šaroviću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, sada smo čuli jedno izlaganje poslanika Srpske radikalne stranke, znam da to nije ocena rada svih sudija, naročito ne ocena rada Trgovinskog suda. Međutim, iz ove izjave poslanika SRS proizašlo je da se tu radi o oceni koju je naš ministar dao za rad sudova. Znači, sudovi su "zona sumraka". Dakle, nisu "zona sumraka". Rečeno je za konkretnog sudiju, koji je konkretno vraćen u konkretan sud, a to nije trebalo da se desi. Dakle, i G17 plus i ministar Dinkić je, dakako, mislio na konkretnog sudiju, na konkretan slučaj, a nikako na sve sudove. Sudovi rade svoj posao i dobro je da se građani obraćaju sudovima, baš zato da bi zaštitili svoja prava. Zahvaljujem.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 16. koji je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Za repliku se javio poslanik Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije tačno, naravno, da sam izrekao bilo kakvu neistinu o tome šta je ministar Dinkić rekao o predsedniku Trgovinskog suda Goranu Kljajeviću. Svi elektronski mediji su to preneli, a i sve dnevne novine su objavile. Evo pročitaću vam šta piše "Nacional"; ministar finansija Dinkić, povodom ukidanja suspenzije Goranu Kljajeviću: "Skandal i sumrak pravosuđa - republički ministar finansija Mlađan Dinkić ocenio je da odluka Velikog personalnog veća Vrhovnog suda Srbije o ukidanju suspenzije predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu Goranu Kljajeviću predstavlja skandal i sumrak pravosuđa. Ako neko ne zaslužuje da bude sudija ni jednog suda u Srbiji, onda je to Kljajević, rekao je Dinkić u Skupštini Srbije. Dinkić je izjavio da je problem domaćeg pravosuđa korumpiranost na svim nivoima i to što korumpirani jedni druge štite. Kod nas sve može da se očekuje jer postoji sudstvo nezavisno od izvršne vlasti, ali zavisno od finansijskih moćnika, istakao je Dinkić i najavio da će njegova stranaka pokrenuti inicijativu za donošenje ustavnog zakona koji će predvideti reizbor svih sudija". Mislim da je, i pored toga što je izuzetno jasno šta je Mlađan Dinkić rekao o Goranu Kljajeviću, ovo najbrutalnije mešanje izvršne vlasti u sudsku. Ko je Mlađan Dinkić da komentariše da li je neko sposoban, podoban ili dovoljno dobar da bude sudija ili predsednik bilo kog suda? Znam da se G17 plus zalaže za revolucionarnu pravdu. Znam da se vi zalažete za zavisnost sudske od izvršne vlasti, ali, gospodo, demokratska Evropa u koju vi želite da nas uvedete izričito zahteva da sudska vlast bude nezavisna. Sudska vlast jedino može da trpi minimalan uticaj zakonodavne vlasti, i to prilikom izbora i razrešenja sudija i javnih tužilaca. Srpska radikalna stranka se založila da i funkcija zamenika javnih tužilaca bude stalna, da svi oni koji na kvalitetan način i u skladu sa zakonom obavljaju svoj posao ne moraju da strepe ni od aktuelne, ni od neke od budućih vlada. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč povodom člana 16? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Poštovani narodni poslanici, prethodna replika na neki način je povezana sa ovim amandmanom i sa članom 17. U predlogu izmene zakona članom 17. je predviđeno da se naslov iznad člana 26a, kao i članovi 26a-26k brišu. Nadnaslov je glasio: "Oporeziva dobit, usklađivanje rashoda, usklađivanje prihoda i kapitalni gubici i dobici banaka i drugih finansijskih organizacija". U obrazloženju za ovaj član navedeno je samo da se predložene izmene daju zbog toga što i u okviru banaka za utvrđivanje dobiti treba primeniti međunarodne računovodstvene standarde, kao i kod svih ostalih preduzeća, odnosno pravnih subjekata. Drugo nikakvo obrazloženje nije dato. Ali, ovi članovi koji se brišu imali su verovatno svog osnova. Zašto su inače u osnovnom tekstu zakonabanke bile posebno sa 12 članova regulisane kod utvrđivanja prihoda, dobiti, gubitka i za druge finansijske organizacije. Stavljanje u isti položaj preduzeća koja su u proizvodnji, s obzirom na teške uslove proizvodnje, organizovanja proizvodnje, realizacije proizvodnje, naplate i sticanje dobiti na kraju godine, i sa jednom stopom od 10% preduzeća iz proizvodnje izjednačiti sa bankama i finansijskim organizacijama - u ime SRS i ovog amandmana smatram da nikakvog smisla nema. Po Zakonu o bankama, osnivanje banaka, njihov rad i kontrolu treba da vrši Narodna banka Srbije. Nažalost, od uništenja četiri velike banke januara 2002. godine do današnjeg dana u Srbiji je niklo sijaset banaka. Ne zna se po kom osnovu su nikle, kako šire svoju poslovnu mrežu i šta im je prava delatnost. Gledajući stanje građana, teška ekonomska, a pogotovu socijalna situacija, preko milion nezaposlenih, najmanje 500.000 radnika koji maltene ne primaju platu ili primaju minimalnu platu, penzionera, kolika je štednja u ovim bankama? Ali, kada se pogleda kako one bujaju, koji je to luksuz, koji je to poslovni prostor, koje automobile voze - nemamo mi ništa protiv zaposlenih u novoosnovanim bankama i poslovnim jedinicama, ali finansijski lobi i finansijska mafija izgleda da je i ovde došla do uticaja, da se ove odredbe izbrišu, da se ne primene posebne odredbe, da bi se na neki način i kroz dobit tih banaka kontrolisao njihov rad i utvrdilo zakonito poslovanje. U Kraljevu sada ima 34 poslovne jedinice banaka. Naravno, sve su to privatne banke. Njihova delatnost ne zna se šta je. Kada se pogleda sa ulice vidi se da nema štediša, verovatno nema ni komitenata vezano za kredite, garancije i ostalo - pitanje šta te poslovne jedinice uopšte rade? Pored tih 34 novootvorenihposlovnih jedinica, jedino su još novootvorene kockarnice. Uži centar Kraljeva sada je preplavljen luksuznim poslovnim jedinicama banaka i kockarnicama. Stečaj koji je pokrenut još 2002. godine i stečajni upravnik ove četiri banke je Agencija za sanaciju i stečaj banaka. Do današnjeg dana nije dao nikakav rezultat prema osam i više hiljada radnika koji su izjureni iz tih banaka. Njihova prava su zakinuta. Pored tog isterivanja iz banaka i prestanka radnog odnosa, niti je isplaćen ostatak ličnih dohodaka, niti otpremnine radnicima koji su otišli u penziju, a na žalost razgrabljena je pokretna imovina iz tih banaka. Razgrabljena su odmarališta radnika iz tih banka, koje su radnici pravili širom Srbije, pa čak i na crnogorskom primorju, za koja su izdvajali od svojih ličnih dohodaka i regresa. Za rad Agencije, odnosno stečajnog upravnika ove četiri banke odgovorna je i Narodna banka, pogotovu grupa G17, koja je faktički osnovala ovu agenciju. Gledajući sve ovo što se događa, finansijska mafija faktički želi da brisanjem ovih 12 članova stavi van kontrole poslovanje ovih banaka, koje faktički nisu banke u interesu građana i privrede Srbije. Hvala.
Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom članu 17. vidi se želja predlagača, odnosno namera, za koga on radi. Naime, sva pravna lica moraju da se odreknu troškova u vezi poslovanja sa rizikom, osim banaka. Doduše, to je ministar stidljivo uradio kada je brisao član 26e. Predloga zakona, gde se kaže: "Na teret rashoda u poreskom bilansu priznaje se uvećanje posebne rezerve za obezbeđenje od potencijalnih gubitaka, utvrđene u skladu sa propisima NBJ, kao razlika iznosa ove rezerve na kraju i početku poreske godine, odnosno u periodu izrade poreskog bilansa". To je posebna rezerva. Međutim, postoji jedna rezerva koju banke, da bi uopšte mogle da rade, moraju da deponuju u NBS. Deponuju je i tu rezervu mogu da prikažu kao trošak u svom završnom računu. U skladu sa tim kako su vodili poslovnu godinu ili kako nameravaju da je vode, dužni su da ispoštuju samo minimum, a može i više da se uplati kao rezerva u NBS nego što je to propisima predviđeno. Evo kako se to najčešće radi. Ako neka banka želi da za jeftin novac kupi preduzeće,istovremeno da izbegne plaćanje poreza, davaće preduzeću, koje ide u privatizaciju ali je u teškoj finansijskoj situaciji, određene kredite. Da li su oni kratkoročni ili dugoročni, sve zavisi od poslovne politike banke i procene kada će preduzeće ući u privatizaciju ili u stečaj. Može i pod jednim i pod drugim uslovom. Na kraju banka kupuje to preduzeće, deo novca koji je dala kao kredit služi za nabavku kupovine preduzeća, a onda ga u svojim računovodstvenim knjigama evidentira kao nenaplativo ili neposredno pred privatizacijom, i taj iznos rezerve koju je imao u NBS povlači, odnosno stavlja u efektivu, znači da može da raspolaže sa njim po svojoj volji i knjiži kao trošak. E, to je ta razlika, gde su druga pravna lica stavljena u nepovoljan položaj sa bankarima. Jedino što ćete ovim zakonom da uspete da uradite, sa ovim smanjenjem od 10%, jeste da privučete strane banke u Srbiju. Strane banke, jer ste zbog njih napravili vakuum uništavanjem domaćeg bankarstva. Strane banke, koje u svojim zemljama plasiraju kredite po 4, 5 ili 6%, a u Srbiji plasiraju od 12%, sa fiksnom stopom, do 17%, sa preračunatom stopom, navodno zbog nekih rizika, zbog inflacije, gubitka itd. Činjenica je još i da se jednom mesečno vrši revalorizacija osnovnog duga. Vezuju ga za evro, a ne daju kredit u stranoj valuti već u dinarima. Vrednost jednog kredita godišnje košta oko 30 do 35%, a strane investitore po pitanju pravljenja novih pogona ili proširenja pravnih lica koja su u privatizaciji možete slobodno da zaboravite. Jer kako očekujete da neko investira u našu privredu i zapošljava građane Srbije, taj neko iz Evropske unije, kada ste im prevarom izvezli 190.000 tona šećera, prodali 600 kilograma droge, opljačkali nemačke banke prilikom privatizacije Sartida. Kako mislite da privučete strane investitore? Jedino ko će imati od ovoga koristi jesu strane banke, privatne banke, koje misle da mešetare u privatizaciji i stečajima, što je bio slučaj između "Delta banke" i "Pekabete", koja je preko kredita privatizovala "Pekabetu", na osnovu mnogih akcija i deonica koje su štampane, bez ikakvog tendera, suprotno Zakonu o privatizaciji. Jednostavno je samo sutra osvanulo u novinama da Mišković kaže – ja sam od sada vlasnik "Pekabete". E, ovakvim zakonom u stvari pospešujete takve mutne radnje u privredi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, ovim amandmanom zahtevam brisanje člana 19. Ovaj član se odnosi na član 29. osnovnog zakona. Tim članom se utvrđuje određivanje nabavne cene nepokretnosti pri utvrđivanju kapitalnog dobitka. Da bih to obrazložio vratiću se na član 28, gde je utvrđeno šta je kapitalni dobitak i kako se on određuje. U drugom stavu ovog člana stoji da je kapitalni dobitak razlika između prodajne cene nekretnine i njene nabavne cene. Ta razlika se oporezuje. Član 29. postojećeg zakona definiše na koji način se utvrđuje nabavna cena imovine, koja se koristi za utvrđivanje kapitalnog dobitka. U stavu 1. člana 29. stoji: "Za svrhu određivanja kapitalnog dobitka, nabavna cena, u smislu ovog zakona, jeste cena po kojoj je obveznik stekao imovinu, umanjena po osnovu amortizacije, odnosno uvećana po osnovu revalorizacije do dana prodaje, u skladu sa propisima kojima se uređuje računovodstvo." Znači, prvi stav postojećeg zakona omogućio je umanjenje nabavne cene po osnovu amortizacije, ali i uvećanje po osnovu revalorizacije za svaku godinu na koju se odnosi, odnosno za koju poreski obveznik poseduje imovinu. Revalorizacija se vrši radi usklađivanja sa inflacijom ili rastom cena na malo, odnosno sa rastom troškova života. U ovom 1. stavu predlagač je napravio intervenciju, pa je svojim predlogom brisao mogućnost uvećanja nabavne vrednosti za revalorizaciju koja je bila predviđena postojećim zakonom. Intervencija je napravljena i u poslednjem stavu člana 29. gde je postojeći zakon omogućio uvećanje nabavne cene iz još nekih razloga. Taj stav glasi: "Kod prodaje stvarnih prava na nepokretnostima nabavna cena iz stava 1. ovog člana usklađuje se uvećanjem po osnovu: 1) troškova investicionog održavanja nepokretnosti; 2) troškova unapređenja nepokretnosti u vidu dodatnih ulaganja radi povećanja kapaciteta, odnosno poboljšanja kvaliteta ili promene namene, s tim što se u nabavnu cenu ti troškovi priznaju u visini stvarnih ulaganja revalorizovanih do dana prodaje u skladu sa troškovima kojima se uređuje računovodstvo." To postojeće rešenje je logično. Sve ono što poreski obveznik uloži u adaptaciju, kao ulaganje radi povećanja vrednosti, radi obavljanja funkcije nepokretnosti koju poseduje, mora mu se uračunati u povećanje nabavne vrednosti. Predlagač sada želi da sve to briše. Znači, predlagač briše mogućnost revalorizacije u stavu 1. kojom se povećava nabavna vrednost imovine i mogućnost povećanja nabavne cene investicionim održavanjem ili ulaganjem radi poboljšanja kvaliteta same nepokretnosti koju obveznik poseduje. Mi smatramo da je ovo što je predlagač ponudio ovde neprihvatljivo, da će se mnogi poreski obveznici ovim oštetiti, jer će sada razlika između prodajne i nabavne cene biti mnogo veća nego što je to po postojećem zakonu, čime će osnovica za obračun poreza biti znatno veća i naravno, obveznici će imati obavezu da plate znatno veće vrednosti po osnovu ovog poreza, što opet upućuje na to da je predlagač želeo samo da popuni budžet, da ostvari prihod u budžetu Republike Srbije, ne vodeći računa o poreskim obveznicima. Mislim da bi trebalo razmisliti dobro o ovom amandmanu, da je ovo postojeće rešenje u postojećem zakonu sasvim korektno, sasvim prihvatljivo i da ga treba zadržati. Znači, trebalo bi usvojiti ovaj amandman. Voleo bih da je tu predlagač da nam to malo objasni. Možda nisam u pravu, ali zdrava logika i zdrav razum upućuju na ovo kako sam i objasnio.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanikJovan Todorović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, član 38. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća odnosi se na član 64. osnovnog zakona. Taj član 64. se prema Vladinom predlogu menja i glasi: "Obveznik poreza koji u toku godine otpočne sa obavljanjem delatnosti dužan je da podnese poresku prijavu u roku od 15 dana od dana upisa u registar nadležnog organa." To je u redu i to tako treba da ostane. Međutim, ovde imamo stav 2. koji kaže: "U poreskoj prijavi iz stava 1. ovog člana, obveznik daje procenu prihoda, rashoda i dobiti za tu godinu". Poslanička grupa SRS smatra da ovaj stav 2. mora da se briše i u tom smislu je naš kolega Petar Jojić podneo amandman na ovaj član, jer je nerealno, rekla bih čak i nemoguće, očekivati da poreski obveznik da procenu prihoda, rashoda i dobiti na početku obavljanja delatnosti. To bi bilo nemoguće i u nekoj stabilnoj privredi i u nekoj stabilnoj državi, a u Srbiji, u stanju u kakvom je sada, to je jednostavno nemoguće i potpuno je besmisleno i suludo obveznika obavezivati na ovaj način da uradi nešto što je u suprotnosti sa zdravom pameću. Može da napiše neko svoje viđenje, neke svoje želje, ali to potpuno nema svrhe, jer je nemoguće da to bude nešto što je realno. Opet moram da se vratim na moju primedbu, koju sam imala kada sam govorila o prethodnom amandmanu, da ovde nedostaje mišljenje Vlade. Nedostaje zato što očekujem da bi nas Vlada nekim argumentom ubedila da mi nismo u pravu. U ovom slučaju to čak, i verovatno, ne bi bilo tako i očigledno je da Vlada misli isto ovo što smo mi svojim amandmanom predložili. Jer, imate na strani 8. obrazloženje. Vlada kaže da član 38. propisuje novi rok u kome poreski obveznik, kome istekne pravo na poresko oslobađanje, podnosi poresku prijavu i poreski bilans – 15 dana od dana isteka poreskog oslobođenja, s obzirom da rokovi u postojećem zakonu koji se vezuju za podnošenje poslovnog računa, posebno u toku godine, nisu primenjivani zbog izmene računovodstvenih propisa. Ko je čitao Predlog zakona i obrazloženje, ko je video amandman gospodina Jojića, onda je očigledno video da je Vlada u svom obrazloženju obrazložila samo stav 1. člana 38, odnosno člana 64. na koji se odnosi član 38. To je upravo ono što mi u poslaničkoj grupi SRS kažemo, da taj stav 1. treba da ostane i mora da ostane. Stav 2. mora da se briše, a da je Vlada imala neko suvislo obrazloženje zašto je neko napisao ovaj stav 2, onda bismo to svakako mogli da pročitamo u obrazloženju Vladinog predloga. Vlada uopšte nije spomenula u svom obrazloženju ovaj stav 2. člana 38, pa se stiče utisak kao da je greškom došlo do toga da ovaj stav 2. bude uopšte u Predlogu ovog zakona. Zato vam predlažemo da upravo na način kako sam obrazložila razmišljate, odnosno da pogledate, da se uverite da je tačno sve ovo što sam navela vezano za ovaj član i da prihvatite amandman na član 38. da se briše stav 2, da prvi stav ostane zato što mora da ostane. I dajte zaista da uozbiljimo ovaj rad, dajte da zaista zakoni koji izlaze iz ovog parlamenta budu smisleni, ozbiljni, primenjivi. Nemojte da sledite put prethodne Vlade, koja nam je uporno predlagala zakone koji su neprimenjivi. Mi smo govorili da su neprimenjivi, pa tek kada počnu da se primenjuju svi shvate da su neprimenjivi. Ovaj stav 2. čije brisanje tražimo je neprimenjiv. Zato vas molim da glasate u danu za glasanje da se ovaj amandman prihvati.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, pročitaću tekst koji je predlagač tražio da se briše, a onda novi tekst. U prvom se kaže: "Novoosnovano pravno lice dužno je da podnese poresku prijavu najdocnije u roku od 15 dana od dana upisa u registar, u kojoj će dati procenu prihoda i rashoda do kraja prve poslovne godine". Taj deo teksta se briše i stavljen je novi koji glasi: "Obveznik poreza koji u toku godine otpočne sa obavljanjem delatnosti dužan je da podnese poresku prijavu u roku od 15 dana od dana upisa u registar nadležnog organa. U poreskoj prijavi iz stava 1. ovog člana obveznik daje procenu prihoda, rashoda i dobiti za tu godinu". Ovo bi naš narod rekao – nije šija nego vrat, ali dobro. To su te reforme i razlika, suštinska razlika između prethodne i ove vlade. Međutim, da kažem da ovaj prvi stav i ima smisla, ali drugi stav Predloga zakona apsolutno nema smisla. Traži se od novoosnovanog pravnog lica koje počinje sa svojom delatnošću da podnese procenu prihoda i rashoda u roku od 15 dana od upisa u registar, da bi poreska uprava mogla, na osnovu prihoda i rashoda koji će da budu procenjeni, da čoveku odredi akontaciju za plaćanje poreza na dobit preduzeća. Poreski obveznik, koji je u suštini još uvek u troškovima, otpočinje svoju delatnost, počinje da nabavlja opremu, materijal, sirovine, robu, još uvek sva njegova ulaganja nisu počela da se oplođuju, da se vraćaju, ali vi već tražite da on vama da procenu svojih prihoda i rashoda, da biste mogli što pre da ga oporezujete i to je jedini razlog zbog kojeg je ovaj stav 2. napisan. Očigledno da niko od ovih ko je pisao ove zakone nikada nije išao logikom nekog privrednika, kako jedan ovakav pokušaj može da se učini besmislenim, pa da li možete da pokrenete protiv nekoga bilo kakvu odgovornost, dakle bilo kakvu odgovornost, ako je napisao da će imati promet od 10 dinara, da će ostvarena razlika u ceni biti jedan dinar, da će troškovi biti 90 para i dobit jedan dinar. I zato ćete mu pisati rešenja da plaća 12 mesečnih akontacija na iskazanu dobit od 10 para. Baš bih voleo da vidim ko će da napiše to rešenje. Dakle, da se onaj ko piše ove zakone imalo služi glavom i mozgom, mogao je da predvidi da prva poreska prijava ide na osnovu prihoda i rashoda koje je neko pravno lice imalo, da li u prvih šest meseci u toku godine kada je otpočeo da obavlja delatnost, da li možda u drugih šest meseci. Da li će to da bude kvartalno na tri meseca, da se neko služi glavom on bi tako napisao, a ne kao neki koji izađu za ovu govornicu, tzv. eksperti, i onda počinju da pričaju sve i svašta u vezi zakona, a kada krene primena tih zakona, tek onda vidite posledice tih zakona, a tek onda vidite da su poslanici SRS bili u pravu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Poštovane kolege narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 40. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, gde tražim da se član 66. briše, jer je jasno da se time samo komplikuje administracija. Mi bismo po zakonu morali da uvedemo da se ostale uplate, takođe, prilože uz izveštaje, a ne samo po ovom članu gde se traži uplata o dodatku, odnosno o onoj razlici koja nije na početku plaćena, tako da je jasno i iz samog Predloga ovog zakona vidi se namera predlagača. Dobro je što se u ovom zakonu govori da će se smanjiti porez na dobit preduzeća, ali se vidi tu i namera predlagača, jer ko u Srbiji posluje sa dobitkom, koja to preduzeća, koja su u ove tri godine bukvalno uništena. Stavljeni su katanci i lanci na ta preduzeća, i koja preduzeća posluju sa dobitkom – samo tajkuni u Srbiji. I tu se vidi prava namera predlagača ovog zakona i ministra finansija, jer se zna da je, odmah po formiranju Vlade, stranka kojoj pripada ministar pod svoju ingerenciju uzela sve finansijske tokove u Srbiji. I kada su posle zadnjih izbora u Srbiji videli da pada njihova popularnost, u stvari da na sledećim izborima nemaju šanse da pređu cenzus, onda oni gledaju situaciju da se dodvore tajkunima u Srbiji, da donesu zakone koji odgovaraju tim ljudima i samim tim ovaj predlog zakona je u tom pravcu gde će samo moći da još veća dobit tih ljudi i bogataša u Srbiji se na neki način poveća. A onima koji ne iskazuju dobit i gde su preduzeća uništena, ovaj zakon neće pomoći. Ovim amandmanom tražim da se briše ovaj član, da se ne komplikuje administracija povodom predaje završnog računa i samim tim molim još jednom poslanike da glasaju za moj amandman.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a zatim narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je očigledno želja ministra da se pokaže kao strog, da vodi računa o tome kako funkcioniše njegova poreska uprava, ili možda želi da određene poslove koje treba da rade zaposleni u poreskim upravama prenese da to rade poreski obveznici. Znači, podnosilac amandmana Igor Bečić, a amandman je podnet u ime SRS, vezao ga je prvo za stav 2. člana 66. koji kaže: "Ako je obveznik poreza u vidu akontacije platio manje poreza nego što je bio dužan da plati po obavezi obračunatoj u poreskoj prijavi, dužan je da razliku uplati najkasnije do podnošenja poreske prijave. U stavu 3, za koji smo tražili da se briše, stoji: "Uz poresku prijavu, poreski obveznik je dužan da podnese dokaz o uplati razlike poreza iz stava 2. ovog člana." Ima veze i sa onim prethodnim amandmanom i bila je diskusija, tiče se manje uplaćenog poreza na osnovu akontacije koju je republička poreska uprava odredila nekom pravnom licu, a treba da plaća za neku dobit koju će da iskaže na kraju obračunske godine. 1Ono što ovde iznenađuje jeste da predlagač zakona traži da se ta razlika koja je uplaćena dokumentuje, da se pruži dokaz o tome da je neko izvršio tu svoju poresku obavezu. Ako bismo ovakvom praksom krenuli, onda bismo morali sve moguće poreske uplate da priložimo, a ima ih više, jer sada ćemo imati i porez na dodatu vrednost po osnovu dve stope, znači 8% i 18%. Do sad smo imali porez na finansijske transakcije. Ostaće na snazi do kraja ove godine. Imamo porez, koji je predmet ovog zakona, na dobit preduzeća i ministar traži da mu se pruži dokaz o uplati samo za razliku koju je neko na osnovu neke svoje pogrešne procene ili boljeg poslovanja u toj godini nego u prošloj trebalo da uplati. Onda bi bilo logično da se sve uplate podnose poreskoj upravi. Ne samo to, onda predvidite zakonom da se i primerak računa kojim neko nabavlja robu šalje poreskoj upravi, i kalkulacije proizvođačke, uslužne, maloprodajne, šalju poreskoj upravi, da ljudi nešto rade tamo. Jer, očigledno da ako je neko ovako nešto napisao ne zna da su se i ranije koristile u poreskoj upravi, tadašnjoj Republičkoj upravi javnih prihoda, šifre po kojima je poreski obveznik bio označen i sve uplate su išle su preko modela koji se zove poziv na broj, i tačno se znalo koju vrstu poreza plaća na osnovu partije na koju je taj iznos uplaćen, za koji mesec i za koju se godinu uplaćuje. Sada ste išli malo dalje, pa ste uveli poreski identifikacioni broj. Da biste mogli bilo gde da kontrolišete uplate, bez obzira na to koja je podorganizacija poreske uprave u pitanju, bilo gde da se nalazi, preko PIB-a možete da kontrolišete poreskog obveznika, sve njegove uplate poreza po bilo kom osnovu, pa onda i razliku koju treba da doplati na osnovu poreza koji je uplatio kao akontaciju do stvarnog poreza koji je ostvario u toku jedne poslovne godine. Tako da je predlagač ovaj amandman svakako trebalo da prihvati, jer ako ništa drugo, ako ste rešili da poreskim obveznicima oderete kožu s leđa, raznim poreskim zakonima, bar im smanjite troškove administriranja.
Zahvaljujem. Povodom istog amandmana javio se narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 40. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća amandman je u ime poslaničke grupe SRS podneo narodni poslanik Igor Bečić i ovim amandmanom tražio je da se u članu 66. interveniše na osnovnom tekstu, tako što će se brisati stav 3. Član 63. kaže da je poreski obveznik dužan da u poreskoj prijavi obračuna porez na dobit za poreski period za koji se prijava podnosi, ako je obveznik poreza u vidu akontacije platio manje poreza nego što je bio dužan da plati, po obračunatoj poreskoj prijavi dužan je da razliku uplati najkasnije do podnošenja poreske prijave. Onda sledi stav 3. koji je sporan, po mišljenju SRS, i koji bi svakako trebalo brisati, koji kaže da je uz poresku prijavu poreski obveznik dužan da podnese dokaz o uplati razlike poreza iz stava 2. ovog člana. Ovakva obaveza, kod akontacionog uplaćivanja poreza, dokazivanja da je poreski obveznik uplatio ovu razliku, ne postoji. Onda je nejasno zašto se poreskom obvezniku koji uredno prijavljuje porez na dobit preduzeća, koji uredno plaća sve prethodne akontacije i od koga se ne traži da podnese poseban dokaz baš za te uplate, zašto mu se ne veruje prilikom uplate ove razlike, koja u suštini čini samo manji deo. Jer vi, ako platite akontaciju, retko kada ćete ostvariti znatno veću dobit od planirane i samim tim ćete jako retko imati da uplatite znatno veći iznos na kraju, po konačnom obračunu, u odnosu na akontaciju koja vam je obračunata. Na ovaj način, jedino što će se uraditi je to da će doći do daljeg komplikovanja poreskog postupka, da će ta poreska administracija biti sve veća, da će preduzetnicima mnogo više vremena trebati za obračun poreza za praćenje svega ovoga i za dostavljanje poreskoj upravi. Takođe treba reći da je ovaj treći stav potpuno nepotreban i zbog toga što poreska uprava na osnovu poreskog identifikacionog broja, čuvenog PIB-a, može i mora sama da kontroliše sve uplate bilo kog poreskog obveznika. Znači, na osnovu PIB-a poreska uprava može da iskontroliše bilo koju uplatu, po bilo kom osnovu. Onda je potpuno nelogično opterećivati poreskog obveznika, koji je iovako opterećen mnogim drugim obavezama, još i ovom obavezom. Ono što takođe treba znati, to je da je ovaj član, pored toga što je i sa prethodnim članom 64. povezan, povezan i sa članom 47. kojim su propisane kazne, i to kazne od 100 – 600.000 dinara. Mislimo da to treba izbeći, ali o tome ću više reći kada bude amandman na član 47. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, stav SRS je da ako neko učini bilo kakav poreski prekršaj, to treba biti regulisano jednim zakonom i da se samo po osnovu tog zakona to lice koje je učinilo poreski prekršaj kažnjava. Ovaj amandman je u skladu sa tim stavom SRS i tražili smo da se kaznene odredbe predviđene u članu 112. ovog zakona brišu. Ovde će, prema Predlogu zakona, obveznik da plati kaznu od 100-600.000 dinara ako ne obračuna i uplati porez, ako poreskom organu ne dostavi bilans, ako u propisanom roku ne podnese poreski bilans ili ako u propisanom roku ne izvrši uplatu razlike poreza itd. Ako sad pogledamo član 177. Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, videćemo da će se lice poreskog obveznika koje ne podnese poresku prijavu propisanu poreskim zakonom kazniti za prekršaj novčanom kaznom u visini od dvostrukog do dvadesetostrukog iznosa poreza utvrđenog u poreskoj kontroli. Pa onda - novčanom kaznom iz stava 1. kazniće se poreski obveznik koji ne podnese poresku prijavu; pa - poreski obveznik koji ne podnese poresku prijavu po isteku roka propisanog poreskim zakonom; pa onda - novčanom kaznom kazniće se poreski obveznik koji po isteku roka ne podnese poresku prijavu u slučajevima kada je zakonom propisano da se ne sme vršiti samooporezivanje itd. Znači, već ste u Zakonu o poreskom postupku predvideli kaznene odredbe, maltene za sve poreske prekršaje. Ako nešto hoćete, uradite izmene i dopune zakona, a ne da u tom zakonu ponovo uvodite tako da će neko lice u jednom prekršajnom postupku, za jedno isto prekršajno delo, da plati dve kazne, jednu na osnovu Zakona o porezu na dobit preduzeća i drugu kaznu na osnovu Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Juče smo čitali odredbe ovog zakona, kako se troškovi sprovođenja ovog postupka sprovode, a sprovode se tako što se poreska obaveza uvećava za posebnu jednokratnu taksu za prinudnu naplatu poreza u visini od 5% od iznosa dospelih a neplaćenih poreza koji se obračunaju i pripisuju glavnom dugu na dan početka postupka prinudne naplate. Ako poreski obveznik plati poresku obavezu u postupku prinudne naplate, ne oslobađa se plaćanja jednokratne takse itd. Imate sada i troškove postupka i troškove prinudne naplate, i kazne po jednom osnovu za jedno isto delo, i kazne po drugom osnovu za jedno isto delo. Znači, najbolje bi bilo, a smatram da čak i ne treba nekih velikih izmena u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, sve to rešiti jednim zakonom i ljude za jedan isti prekršaj kažnjavati jednom, a ne više puta. Ili, birati koji je zakon rigorozniji i odrediti mu veće kazne, a može i sudija za prekršaje, koji je u ovom slučaju i radnik poreske uprave, a on je taj koji određuje kazne, može prema nekom da odredi za jedan isti prekršaj zakon po kome će da ga kažnjava i da to bude tamo gde su kazne veće, a ako mu je prijatelj, da odredi neki drugi zakon koji reguliše istu ovu materiju, gde su kazne manje. U svakom slučaju, ovo treba brisati i regulisati Zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 47. koji je podneo kolega Igor Mirović, u stvari, odnosi se na član 112. osnovnog zakona, s obzirom da mi već drugi dan raspravljamo o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća. Verovatno je jedan od problema zašto moramo amandmanski da intervenišemo na ovaj zakon upravo i to što se radi o izmenama i dopunama zakona, pa Vlada, kao predlagač, nije dovoljno dobro sagledala ovu kompletnu materiju. Pretpostavljamo da bi to bilo bolje urađeno da se Vlada opredelila za jedan potpuno nov tekst zakona. Član 112. osnovnog zakona odnosi se na kaznenu politiku. Na to se odnosi i član 47. izmena i dopuna zakona, čije je brisanje kolega Mirović svojim amandmanom tražio. Dva su osnovna razloga zbog čega smatramo mi iz SRS da je potrebno, odnosno neophodno da se ovaj član briše. Prvi što je kaznena politika već regulisana Zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Zaista, ne postoji nijedan razlog, niti smo čuli ni od predstavnika predlagača, niti od kolega, da se isto lice, isti obveznik za isti prekršaj kažnjava dva puta. To je neprimereno. Mislim da bi čak i Ustavni sud Srbije imao o čemu da raspravlja, kada bi se postavilo pitanje ustavnosti ove i ovakvih odredbi koje su postale manir nove Koštuničine vlade. Drugi razlog zbog čega treba brisati ovaj član jeste neprimerno povećanje kazni. Prvo što je bitno, zakon čije izmene i dopune se predlažu ovim zakonom, donet je 2001. godine. Doneo ga je Dosov režim. Menjan je 2002. i 2003. godine. Kazne koje su bile predviđene u osnovnom zakonu: najniža kazna za jedan prekršaj je 2.000 dinara, a najveća 200 hiljada dinara. Ovim izmenama zakona predlažete najnižu kaznu 100 hiljada dinara, a najvišu 600 hiljada dinara. Postavlja se jedno zaista logično pitanje – da li vi ovim predlogom potvrđujete ono što srpski radikali već četiri godine pričaju za ovom govornicom, a to je da je došlo i da svakodnevno dolazi do drastičnih poskupljenja robe široke potrošnje, do drastičnih poskupljenja usluga i da vi kaznenom politikom pratite ta poskupljenja, sa kojima se svakodnevno susreću građani Srbije. Šta je još ovde interesantno? Minimalnu kaznu od 2.000 dinara povećali ste na 100 hiljada dinara, a to znači da ste je povećali 50 puta. Maksimalnu kaznu od 200 hiljada dinara povećali ste na 600 hiljada dinara, a to znači tri puta. Bilo bi zaista dobro da nam se ovde objasni koja je motivacija u pitanju. Ako je povećavana kazna, onda je valjda bilo logično da se bar približno poveća i ta najniža i ta najviša kazna, ili je u pitanju nešto drugo. Koga Vlada Srbije, u stvari, štiti? Da li štiti male preduzetnike? Male privrednike sa manje sredstava - očigledno ne. Ili štiti one koji imaju mnogo para, pošto je logično da onaj ko ima više para, po logici poslovanja, on će načiniti veći prekršaj, pa će on da plati veću kaznu. Znači, Vlada štiti te koji imaju mnogo para, pa njima kaznenu politiku povećava samo tri puta, a onima koji imaju mnogo manje, njima kaznenu politiku povećava 50 puta. To nije dobar put, to nije dobar način i to je ono što će se vrlo brzo obiti o glavu aktuelnoj vladi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman,Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS sam podneo amandman na član 47. zakona o izmenama Zakona o porezu na dobit, a u vezi sa članom 112. osnovnog zakona, koji je donet 2001. godine. I ako bi se uzelo za tačno to što je predlagač rekao, da se sa ovim zakonom želi podstaći privredni razvoj i da se želi pomoći malim i srednjim preduzećima i preduzetnicima u delu kojim on reguliše tu problematiku i oblast, čini mi se da se u kaznenim odredbama to potpuno drugačije odslikava, odnosno pokazuje sasvim druga namera. Kao što je bio slučaj i u zakonu o porezu na dodatu vrednost, tamo je u jednom članu predviđeno da, ako se slučajno ne upiše poreski identifikacioni broj, da će privredni subjekat biti sankcionisan kaznom od 100 hiljada do milion dinara. PIB je za mnoge preduzetnike u početku značio da će biti olakšica u komuniciranju sa poreskim organima. Međutim, to nije tačno, jer iz dana u dan za poreske obveznike, odnosno za vlasnike malih i srednjih preduzeća, kao i za vlasnike samostalnih trgovinskih i drugih zanatskih radnji stalno se povećavaju obaveze koje oni treba da ispunjavaju u smislu korespondencije, u smislu podnošenja nekih izveštaja. Kao što je i slučaj sa podnošenjem prijave za porez na finansijske transakcije, iako svaki preduzetnik ili mala trgovinska ili zanatska radnja ima sklopljen ugovor sa poslovnom bankom, da će to banka automatski raditi i izvršavati, ali su to ponekad za neke male radnje mali finansijski iznosi, jer je njihov obim poslovanja mali, pa je i porez na finansijske transakcije takođe mali. Ukoliko se desi da do 10. u mesecu za prethodni mesec ne preda tu prijavu poreskoj upravi, biće sankcionisan veoma visokim kaznama, kao što se, između ostalog, ovde to predviđa. Privrednim subjektima bi trebalo pomoći na taj način. Srpski radikali se zalažu da se uvede red, da se uvede disciplina u poslovanju, ali sigurno ne možemo prihvatiti ovako visoke kaznene mere, koje nisu vezane za propuštanje izvršenja svojih finansijskih, odnosno suštinskih obaveza, nego za neku papirologiju, za neke dokumente koje treba predati. A kad već imamo PIB, onda bi poreska uprava, odnosno deo Ministarstva finansija, mogao na taj način da interveniše, odnosno da dođe do određenih saznanja, pogotovo ako postoje računski centri gde to može da se proveri. Naime, u Zakonu o porezu na dobit preduzeća, na koji sam podneo amandman, za određene propuste je bila predviđena novčana kazna od 2.000 do 200.000 dinara. Velika je razlika između najniže i najviše novčane kazne. Znači, ovde je razlika sto puta. Sada se predlaže da se zameni i da najniža novčana kazna bude 100.000 dinara, a najviša 600.000 dinara. Podneo sam amandman u kome predlažem da se ovaj deo zameni i da najniža kazna bude 5.000 dinara, a najviša 300.000 dinara, kao što je to i moja uvažena koleginica, Vjerica Radeta, predložila, odnosno konstatovala da je ovde sigurno pokušaj da se zaštite oni koji su u miljeu, recimo, ministra finansija, odnosno u miljeu Vlade, a to su veliki preduzetnici. Oni i ako naprave neki prekršaj, njima je povećana kazna samo tri puta, a kod malih, kojih u Srbiji ima mnogo više i koji pokušavaju u teškom privrednom ambijentu da posluju, i od toga da žive i izdržavaju svoje porodice, kazna se povećava 50 puta. Mislim da je to nepravično, nije racionalno i molim poslanike, bez obzira kojoj poslaničkoj grupi pripadaju, da prilikom glasanja prihvate ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Pre nego što se obratim poslanicima, hteo bih da pitam gospodina ministra da li je prihvatio amandman koji je podneo narodni poslanik Igor Mirović. Ako to niste prihvatili, da pričam o sledećem. (Ministar finansija je negirao da je prihvaćen.) Kada je u pitanju amandman narodnog poslanika Srete Perića, koji je podneo u ime poslaničke grupe SRS, opet je u pitanju član 112, gde su kaznene odredbe Zakona o porezu na dobit preduzeća. Predlagač je tražio da se iznos od 2.000 dinara zameni iznosom od 100.000 dinara,maksimalni iznos po do sada važećem zakonu je bio 200.000 dinara, a predlagač ovog zakona traži da taj iznos bude 600.000 dinara. Imajući u vidu inflaciju koja je nastupila od trenutka donošenja ovog zakona, koji je sada na snazi, do dana današnjeg, poslanik SRS Sreto Perić je tražio određeno povećanje, ali samo za inflatornu stopu, koja je bila prisutna od trenutka izglasavanja ovog zakona do dana današnjeg, a to znači da je tražio da se učinjeni prekršaj iz ovog zakona kazni od 5.000 do 300.000 dinara, a ne kako je to predlagač ovim zakonom hteo od 100.000 do 600.000 dinara. Recimo da je taj iznos poreza koji nije obračunat i uplaćen u skladu sa ovim zakonom reda veličine hiljadu ili dve hiljade dinara, neko će morati da plati kaznu 100.000 dinara, a neko ko je možda pogrešno obračunao porez u iznosu od milion dinara, platiće kaznu 600.000 dinara. Ministar i ova vlada svesni su da najviše kazni mogu da naplate od sitnih privrednika, malih i srednjih preduzeća, koja uglavnom plaćaju i male poreze na dobit preduzeća, pa će njima da se određuju kazne od 100.000 do 600.000, a oni koji stvarno vrše krivična dela utaje poreza, koji zloupotrebljavaju svoju vezu sa Vladom Republike Srbije, iza kojih stoje razni finansijski i mafijaški lobiji, jednostavno neće ni biti predmet kaznenih odredbi ovog zakona. Prema tome, ministar verovatno planira da od onih sitnih, malih preduzeća, malih privrednih subjekata, najčešće siromašnih, ali oni su ti koji grade socijalnu sigurnost građana Republike Srbije, napuni budžet Republike Srbije, da bi mogao za sebe da kupi novi "audi A8".
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, u ime poslaničke grupe SRS, amandman je na član 47. podneo narodni poslanik Sreto Perić i tražio je da se u članu 47. stav 1. reči "od 2.000 do 200.000 dinara" zamene rečima "od 5.000 do 300.000 dinara". Rešenje koje postoji u starom Zakonu i koje se ovim Predlogom o izmenama i dopunama Zakona menja, predviđa da se novčane kazne koje su nekada bile od 2.000 do 200.000 dinara zamene novčanom kaznom od 100.000 do 600.000 dinara. Postavlja se pitanje koji su razlozi ovolikog povećanja? Da li je to inflacija? Ubeđujete nas iz dana u dan u prethodnih četiri godine kako je inflacija sve manja i manja, kako je jednocifrena, 7%, 5%, kako neće preći 10% do kraja godine i sl. Ukoliko je to tako, zašto ste predvideli pedesetostruko povećanje kazne? Ono što je još tu krajnje sumnjivo je to što ne postoji određena srazmera koja bi se primenjivala od zakona do zakona, bez obzira o kojoj oblasti se radi. Jer, ukoliko kaznena politika zavisi od ministra do ministra, ukoliko se negde iznosi kazni povećavaju pet puta, negde deset puta, negde 50 puta, postavlja se pitanje zašto je to tako? Da li je ovom prilikom razmišljano o standardu naših građana, preduzećima i poreskim obveznicima? Po izlaganju ministra Dinkića, najveća promena ovde je to što se porez na dobit preduzeća smanjuje ovim zakonom sa 14 na 10%. Ali, kakva će biti korist od smanjenja poreza na dobit preduzeća za ova 4%, a čuli smo da to u budžetu predstavlja neznatnu stavku od svega 0,3%, ukoliko su propisane drakonske kazne koje će uticati na sve? Korist od umanjenja poreza na dobit preduzeća imaće samo retka preduzeća, jer je danas u Srbiji minimalan broj preduzeća koja na kraju kalendarske godine iskažu bilo kakav dobitak. Sa druge strane, ove drakonske kazne, a podsećam još jednom, predviđene su od 100.000 do 600.000 dinara, odnose se na sve poreske obveznike bez razlike. Da li je cilj ministra Dinkića i Vlade Republike Srbije da se obezbedi povoljnije okruženje za poslovanje u Srbiji i da se obezbedi poštovanje zakona ili je cilj da se ovakvom kaznenom politikom "odere koža sa leđa" malobrojnih poreskih obveznika koji i dalje uspevaju da prežive u ovoj situaciji? Treba imati u vidu da je ovaj član 112. povezan sa novim članom 7a, čiji ste dodatak predložili ovim izmenama i dopunama Zakona, što se predviđa u tački 5) i 7) prvog stava, čije je brisanje predložila SRS kroz amandmane, da se kamate zbog neblagovremeno plaćenih poreza, doprinosa i drugih javnih dažbina, kao i novčane kazne i penali, ne priznaju na teret rashoda. Na ovaj način poreski obveznici biće dvostruko i dodatno kažnjeni. Sa jedne strane, biće kažnjeni plaćanjem zelenaških kamata zbog neblagovremeno plaćenog poreza. Sa druge strane, oni koji blagovremeno plate porez, ali poreskoj upravi ne podnesu blagovremeno dokaz da su taj porez platili, iako poreska uprava to može da proveri preko poreskog identifikacionogbroja, biće kažnjeni drakonskim kaznama od 100.000 do 600.000 dinara. A, onda će im na te kazne biti obračunat porez na dobit preduzeća, kao da se radi o dohotku. Ovo ne bi trebalo da se dozvoli. Pokažite malo razumevanja. Amandmani su izuzetno smisleni. Pokažite malo dobre volje i prihvatite amandmane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se gospodin ministar odmorio, doručkovao, došao je i udostojio nas svojim prisustvom, verovatno ima nameru da čuje šta narodni poslanici imaju da kažu o zakonu koji predlaže. Juče,posle radnog vremena, gospodin ministar je uvredio najveću poslaničku grupu – SRS, svojim izlaganjem. Gospodine ministre, vi ste pre svega u ovoj skupštini gost. Ponašaćete se tako, a ako nećete, onda donesite zakon ili ga prosledite da narodni poslanici o tome raspravljaju, vi nemojte dolaziti. Kada je DOS preuzimala poluge vlasti, 2000. godine, obećali su sve, i povećanje standarda, plata, broja zaposlenih, niže cene, da ćemo za godinu dana svi moći da kupimo automobile, da ćemo za tri godine moći da kupujemo stanove. Doduše, deo tih obećanja počinje da se ispunjava. Evo, ministar je kupio nov auto, valjda će i građani Srbije uskoro moći to sebi da priušte. Ono što nam nisu obećali – da će nam povećati, a evo ovim predlogom zakona nam povećavaju kazne, svuda i na svakom mestu. Novčanom kaznom od 2.000 do 200.000, pisalo je u zakonu koji je takođe DOS doneo dolaskom na vlast, a sada se takazna od 2.000 do 200.000 povećava na 100.000 do 600.000. Gospoda, uvaženi narodni poslanici SRS, obrazlažući amandmane Igora Mirovića i Srete Perića rekli su građanima Srbije zašto ova cifra od 100.000, a ova od 600.000. Najviše će moći da naplate upravo od malih i srednjih preduzeća, od ljudi koji će zaboraviti da u poreskoj prijavi ili prilikom plaćanja poreza napišu PIB, i onda će platiti 100.000. Dame i gospodo narodni poslanici, o ovom amandmanu se dosta pričalo. Predlažem vam da usvojite amandman narodnog poslanika Igora Mirovića ili Srete Perića, i da ovaj harač, koji gospodin Dinkić predviđa u ovom zakonu, skinete sa grbače privrede, koja inače vrlo teško živi, teško radi, i koju smo dosadašnjim zakonima, koje smo usvojili i onima koje ćemo od sada usvojiti, jer imate još tri-četiri zakona, i tako opteretili, pa da im malo olakšamo, da mogu da žive i da prežive ovo tmurno vreme dok konačno ne skinemo DOS sa vlasti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman. Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada pročitam ovaj član, da ovo nije Skupština pomislio bih da živim u vreme neke komunističke diktature. U članu 51. se kaže "Vlada Republike Srbije urediće način utvrđivanja i plaćanja mesečnih akontacija poreza na dobit za 2004. godinu posle stupanja na snagu ovog zakona". Vlada Republike Srbije će odrediti poreskim obveznicima kada će u 2004. godini da plaćaju akontaciju poreza na dobit preduzeća. To samo znači da ministar izgleda očekuje talase nekakvih štrajkova, socijalnih i građanskih nemira, pa će možda kada se negde pojavi problem samo da izda nalog poreskim upravama – štampajte rešenja, prosleđujte to poreskim obveznicima, da u što kraćem roku to uplate. Ako slučajno ne uplate kaznićemo ih od 100.000 do 600.000 dinara, a onda imamo zakon o poreskom postupku i administraciji, tamo ćemo ih kazniti od dva do 10 puta više nego što nisu platili, ali ćemo tako da namirimo sve građane koji su ili koji će ostati bez posla. Jedino na ovaj način mogu ovo da tumačim. Moglo je to da se reši jednostavnim članom –obračunata i uplaćena akontacija do dana stupanja na snagu važi, a nove akontacije će dobiti poreski obveznici, i tu je priča završena. Ovako, ministar može po stupanju na snagu ovog zakona da donese poresko rešenje i da da nalog da svi uplate taj porez u jednom danu, iako je predviđeno da se akontacija plaća čitavu jednu godinu.
Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 51. zakona o izmenama i dopunama u ime SRS amandman je podneo gospodin Veroljub Arsić. Ovim amandmanom traženo je brisanje člana 51. jer je član takav da ni na jedan drugi način nije mogao biti popravljen. Ovo je najbolje što je moglo biti urađeno, i za poreske obveznike i za sve nas. Članom 51. dato je ovlašćenje Vladi da uredi način utvrđivanja i plaćanja mesečnih akontacija poreza na dobit za 2004. godinu, posle stupanja na snagu ovog zakona. Ovim se zaokružuju odredbe prethodnih članova i člana 7a. On kaže da se neće ubrojiti u rashode već u dobit preduzeća i ono što od poreskih obveznika bude oteto zelenaškim kamatama, koje im Vlada naplaćuje, ukoliko zakasne da plate porez. A znamo da niko ne kasni sa plaćanjem poreza iz hira već zato što za to u tom trenutku nema dovoljno sredstava. Sa druge strane, usvajanjem ovog člana omogućiće se i puna primena člana 112. kojim su propisane drakonske kazne, da poreski obveznici budu kažnjavani od 100.000 do 600.000 dinara. Zašto?Ono što upada u oči je što je ta osnovna najmanja kazna, koja je bila primerena, koja je iznosila 2.000 dinara po važećem zakonu sada povećana 50 puta – na čak 100.000 dinara. Primetio je gospodin Mlađan Dinkić da poreski organi koji određuju ove kazne, svesni situacije u privredi Srbije i svesni onih koji dolaze kod njih i koji plaćaju te kazne, nemaju srca da odrede maksimalne kazne. Obično su te kazne zbog ovih zakašnjenja ili kašnjenja u plaćanju bile 2.000 dinara. Najveći broj tih kazni iznosio je upravo 2.000 dinara. Ovim se zato ide da se ta minimalna kazna sada povećana 100.000 dinara, da se poveća čak 50 puta i samim tim prihodi koji će se sliti u budžet Vlade Republike Srbijeod poreskih obveznika, bez obzira na smanjenje poreza na dobit preduzeća od samo 4%, šta je 4% u odnosu na 50 puta, biće višestruko povećani.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, već treći put danas iznosim stav i naglašavam da je bilo potrebno, čak obavezno, da Vlada Srbije Narodnoj skupštini o svim ovim amandmanima dostavi pismeno obrazloženje, odnosno pismeni stav da li prihvata ili ne prihvata podnete amandmane i, naravno, ako ne prihvata, sa obrazloženjem zbog čega neki amandman Vlada nije mogla da prihvati. Pogotovo je to neophodno s obzirom na činjenicu da je Vlada pred Narodnu skupštinu poslala neadekvatnog predstavnika podnosioca ovog zakona, koji je juče posle radnog vremena izvređao narodne poslanike i čudom se čudio kako to ova vladajuća većina, doduše tada je bilo njih svega 30-tak, kako mogu da slušaju obrazloženja poslanika SRS. Na tako skandaloznu izjavu nije reagovao predsednik Skupštine, valjda ne sme da dira svog stranačkog potpredsednika. Na član 51. kolega Veroljub Arsić je podneo amandman i predložio da se taj član briše. U obrazloženju stoji principijelan i načelan stav SRS da ova materija mora biti regulisana zakonom i ne samo ova. Naš načelan stav je da nije dobro vladanje uredbama, da nije dobro vladanje preporukama, zaključcima, uputstvima Vlade itd. Imamo loše iskustvo, takav način vladanja uvek je izvor niza zloupotreba. U ovoj vladi Vojislava Koštunice to je posebno i očigledno došlo do izražaja. Svakodnevno smo svedoci zloupotreba članova Vlade po raznim pitanjima i o tome ne mora da govori opozicija. O tome govore članovi Vlade međusobno. Optužuju se svakodnevno i zato nije dobro, dame i gospodo, da im mi narodni poslanici, odnosno vi koji ste vladajuća većina i koji podržavate Vladu, stvarate zakonske uslove za zloupotrebu. Vladajuća većina valjda bi trebalo da štiti Vladu Srbije, ali ne samo na taj način što se za ovom govornicom replicira nekakvim uglavnom neprimerenim i nebuloznim replikama poslanicima SRS, s obzirom da smo mi jedina opozicija u ovoj skupštini i državi Srbiji, nego bi bilo dobro da poslanici vladajuće većine vode računa o svojoj Vladi tako što će da im sugerišu da donose zakone koji su zaista u pravom smislu reči zakoni. Jer odredba člana 51. ovog zakona je pravnički neozbiljna i zakonska norma, to svaki pravnik, čak i student prava zna, mora da bude decidna i jasna, i ne sme da otvara mogućnost zloupotrebe, i nekakvog širokog i mnogo slobodnog tumačenja. To pogotovo nije dobro kada je u pitanju ova i ovakva vlada, jer je ova vlada u mnogo čemu kontinuitet one prethodne DOS-ovske Vlade, a pogotovo u činjenici da članovi Vlade sebi dozvoljavaju direktno mešanje u sudsku granu vlasti, tako što u medijima komentarišu sudske presude, optužnice, tužbe itd. Nikako da nauče šta je to posao Vlade. Posao Vlade Republike Srbije jeste briga o državi i briga o građanima Republike Srbije. Kada bi to ova vlada znala, ona nam sigurno ne bi predložila ovaj član 51. ovog zakona, koji kaže da će Vlada Republike Srbije urediti način utvrđivanja i plaćanja mesečnih akontacija poreza na dobit za 2004. godinu posle stupanja na snagu ovog zakona. Ovo je izgleda poruka poreskim obveznicima da se što pre na adekvatan način povežu sa određenim članovima Vlade, oni koji to do sada nisu radili, i da onda imaju šansu da budu tretirani na drugačiji način u odnosu na one koji ne budu imali takvu blisku vezu sa nekim od članova Vlade. Dame i gospodo, predlažem vam da ovaj amandman usvojite kao krajnje dobronameran i kao amandman koji će zaista zaštiti članove Vlade i Vladu Republike Srbije od nekih daljih zloupotreba, bar u ovoj oblasti.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Veroljub Arsić, koji je podneo amandman na član 51. zakona, a inače se dosta bavi ovom celokupnom problematikom, u toku rasprave i danas i prethodnih dana želeo je da upozori vladajuću većinu i pre svega Mlađana Dinkića da se kroz ovakve zakonske odredbe otvara prostor za sumnju od strane poreskih obveznika šta će biti ubuduće ako se Vlada na takav način bude ponašala. Nije bio tu ministar Dinkić kada sam govorila o članu 9. i našem amandmanu na član 9. zakona, gde smo isto stavili jasnu i nedvosmislenu primedbu na to što se predlagač usudio da daje tolika ovlašćenja ministrima, da oni bliže uređuju način korišćenja sredstava i procene onoga šta je dobro, odnosno šta je u interesu kulture za državu, a šta nije. Mlađan Dinkić je dao ovaj predlog zakona, i to opet moram da ponovim, prepisujući, odnosno koristeći sve ono što je radio Božidar Đelić, sa prethodnom DOS-ovskom garniturom, uz neke izmene, a tiče se i ovog člana 74. Međutim, Đelić nije išao taj korak dalje da kroz promene stope poreza na dobit preduzeća utvrđuje da će Vlada Republike Srbijedo kraja godine da određuje način utvrđivanja i plaćanja mesečnih akontacija poreza na dobit, već je članom 74. predviđeno da obveznik poreza tokom godine porez na dobit preduzeća plaća na osnovu podataka iskazanih u poreskoj prijavi u vidu mesečnih akontacija, čiju visinu uređuje u skladu sa članom 63. ovog zakona i to se u ovom Dinkićevom predlogu nije menjalo. Upućivanje poreskih obveznika na ovakvo slobodno tumačenje Vlade otvara prostor za sumnju kod svih onih koji hoće normalno i pošteno da rade u zemlji u kojoj nemaju mogućnost, ni prostor da na taj način rade, zato što im Vlada i sam Dinkić nisu to omogućili, nisu pokazali da su spremni to da urade u proteklih nekoliko meseci. Obećanja su prazna, ministre, i građanima ste obećavali mnogo toga kao guverner 2000. godine i ništa od toga nije bilo. Vama je verovatno bolje. Jedan vaš poslanik juče se usudio i zapitao, onako u arogantnom i ironičnom tonu, obraćajući se koleginici Radeti, rekao je - kakvi kumovi, gde su, ko je kum, ko je kuma. Odlično vi znate ko su kumovi, ko se okoristio o državu i o narod, ko je pljačkao, ko se bavio malverzacijama, nedozvoljenim poslovima. Ako vi smatrate kao ministar finansija da ovako specijalnim članom zakona, da se tako izrazim, i načinom na koji će to Vlada Republike Srbije da utvrđuje, treba da se ophodi Vlada prema poreskim obveznicima, onda to nije dobro. Način vašeg ophođenja inače nije dobar i nije primeren ni funkciji koju obavljate, jer ste se veoma loše juče ophodili prema jednom narodnom poslaniku, koleginici Radeti, verovatno na takav način preteći prstom razgovarate i sa pojedinim poreskim obveznicima i ko zna dokle će to dalje da vas odvede, jer kad se čovek jednom osili, dok mu se neko oštro ne suprotstavi, a mi ne želimo da to bude na drugi način, nego samo građani da vas još gore kazne na izborima, kao što su to uradili pre mesec dana, onda vi nećete da se dozovete razumu i nećete da shvatite da nije baš tako kao što ste vi ovde napisali i da je stvarnost sasvim drugačija. Takav način uređivanja ove oblasti i takva ovlašćenja i za ministra i za Vladu ne samo da nisu dobra, već pokazuju odsustvo svake realnosti, jednu bahatost kojoj ste vi, Mlađane Dinkiću, i te kako skloni, i mislim da poreski obveznici to razumeju i da će zbog toga želeti uskoro, kao i veliki deo naših građana, da vi odete sa te funkcije i da nam vi više ne dajete ovakve potpuno neprihvatljive zakonske predloge. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača magistar Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi završnu reč? (Da.)
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, želim na kraju rasprave o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća da u ime Vlade Republike Srbije izrazim zadovoljstvo što nije bilo ozbiljnijih primedbi na tekst zakona. Zaista, radi se o najliberalnijem zakonu o porezu na dobit i nismo ni očekivali, moram priznati, ozbiljne primedbe, što se u ovoj raspravi pokazalo. Što se tiče nerazumevanja pojedinih članova od strane nekih poslanika, iskoristio bih u ovoj završnoj reči priliku da objasnim šta se htelo pojedinim članovima. Primera radi, pojedini poslanici su imali primedbe na član 51. kojim Vlada Republike Srbije treba da uredi način plaćanja mesečnih akontacija ostatka poreza na dobit za 2004. godinu. Naime, kao što znate, sada je stopa poreza na dobit 14%. Sa stupanjem novog zakona na snagu, ona se spušta na 10%. Drugim rečima, 28,6% će biti niža akontacija poreskim obveznicima i, naravno, želja je Vlade Republike Srbije da poreski obveznici mogu odmah da dobiju mogućnost da plaćaju niži porez. Zašto bi plaćali u preostalih pet ili šest meseci višu akontaciju kada ovaj zakon daje mogućnost da plaćaju skoro 30% nižu stopu poreza. Dakle, ovaj član daje mogućnost i obavezu Vladi Republike Srbije da uredbom kaže da se akontacija i zaostatak iz ove godine neće plaćati po višim stopama, u većem iznosu, nego će se sniziti za 28,6%, jer se stopa menja sa 14% na 10%, to je upravo pad za 28,6%. Želimo, naravno, poreskim obveznicima da omogućimo da plate niži porez odmah i ne razumem zašto se neko zalaže da obveznici do kraja godine plaćaju viši porez, kada im zakon omogućava nižu stopu. Druga primedba koja se ovde čula jeste zašto se neisplaćene otpremnine i novčane naknade ne priznaju kao rashod u poreskom bilansu. Mislim da je potpuno logično da se otpremnine i novčane naknade priznaju onog časa kada budu isplaćene. Ako se samo obračunaju knjigovodstveno, a ne isplate, onda nema smisla da budu priznate i to je primedba na član 6. Što se tiče primedbi nekih poslanika na član 9. Predloga zakona, zašto se donacije za zdravstvene, obrazovne, naučne, humanitarne, verske i sportske i druge usluge obračunavaju u visini 3,5% ukupnog prihoda i računaju kao rashod u poreskom bilansu, a ne u većem procentu, želim da kažem da se ovde radi o 3,5% u odnosu na ukupan prihod preduzeća. Ukupan prihod je najveća moguća kategorija i 3,5% je veliki iznos, i ni u jednom drugom zakonodavstvu ti iznosi nisu viši, posebno imajući u vidu da zakon predviđa da se za kulturu dodatno 1,5% ukupnih prihoda priznaje kao rashod, tako da faktički do 5% ukupnog prihoda se priznaje kao rashod, s tim što kultura ima prednost, jer izdaci za kulturu mogu da se priznaju kao rashod prilikom obračuna poreza na dobit u iznosu do još 1,5% ukupnog prihoda. Mi smatramo da je to zaista dovoljan iznos i povoljniji je u odnosu na prethodni zakon. Što se tiče, čini mi se, nerazumevanja, zašto se sada briše za banke odredba vezana za uvođenje međunarodnog računovodstvenog standarda, samo želim da kažem da, za razliku ostalih pravnih lica, međunarodni računovodstveni standardi za banke važe već od 1. januara 2003. godine. Ovo je samo usklađivanje ostalih pravnih lica sa međunarodnim računovodstvenim standardima, izjednačavanje njihovo sa bankama, jer banke su već uvele međunarodne računovodstvene standarde, a sada treba da uvedu i druga pravna lica. Želim da zahvalim poslanicima na konstruktivnim diskusijama, što pružaju podršku zakonu, jer zaista stopu od 10% poreza na dobit nema nijedna zemlja u Evropskoj uniji. Poreski krediti koje ovaj zakon predviđa za ulaganje i za opremu određene delatnosti, jednostavan način obračuna amortizacije, čini zaista ovaj zakon veoma liberalnim i unapred se zahvaljujem većini poslanika koji će podržati ovaj zakon.
Molim vas, nemate, nemojte, da vam kažem, ovo je završna reč i idemo na zaključivanje, a ako bi išli na replike, ne vidim uopšte da vas je u nekom uvredljivom smislu pomenuo. Reklamirate Poslovnik? Izvolite.
Reklamiram odredbu Poslovnika koja se tiče prava na repliku narodnih poslanika, jer u tim odredbama piše – ukoliko neko pogrešno protumači izlaganje, a ministar je ovde pričao o mom amandmanu na član 51, da taj član ne razumem, i onda je on pogrešno tumačio moj amandman. O tome je reč, dame i gospodo narodni poslanici, jer problem koji nastaje u članu 51. Predloga zakona tiče se razlike poreza između 14%, i na to su već poreski obveznici dobili rešenja i uplatili za prvih šest meseci sa današnjim danom, i ostatka poreza koji treba da se namiri. Ministar, odnosno Vlada sebi daje za pravo da ona odredi dinamiku, što može da kaže, u redu, to ste uplatili do sada, ali zato što su vam smanjili porez, već sledećeg meseca možete, odnosno moraćete da uplatite sve akontacije do kraja 2004. godine po odredbama novog zakona. To je taj problem, ili će jednostavno Vlada, odnosno ministar da daje nalog kada mu zatreba novac da ubrza tu dinamiku, odnosno da menja poreska rešenja koja su već poreski obveznici dobili u skladu sa zakonom. Nije tačno da je Vlada neke izmene pravila u vezi člana koji se tiče donacija za nauku i kulturu, već je bilo o tome priče da se te odredbe ne menjaju, ostaju iste, nikakvog prethodnog rešenja nema koje se menja, već jednostavno amandmanom su poslanici SRS tražili da se veći procenat prizna pravnim licima koja izvrše donaciju po tim oblastima, pogotovo ako se ima u vidu da Vlada Republike Srbije izdvaja donacije u vrednosti od oko 8,5 milijardi dinara, pod stavkom specijalizovane usluge. Naime, reč je o novcu za koji je teško utvrditi kako se troši i da li je potrebno da se troši, pa je bolje da oni koji vrše donaciju kontrolišu kako se njihov novac troši. Istovremeno bih hteo da reklamiram povredu Poslovnika koja se odnosi na kvorum za rad Narodne skupštine i da shodno toj reklamaciji utvrdite kvorum za dalji rad Narodne skupštine.
Tražili ste reč po Poslovniku, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mihailoviću, moram da upozorim na činjenicu da je potpredsednik Skupštine, Vojislav Mihailović, izrekao nešto što je jako opasno i strašno za ljude koji žele da predsedavaju Narodnom skupštinom i nije ni malo smešno. Vi koji ste izabrani, na bilo koji način, poštujemo volju građana, na listama stranaka, grupacija koje su vas predložile, morate da znate da vaše ponašanje i ponašanje svakog od nas pojedinačno, u skladu sa ovim poslovnikom i Ustavom Republike Srbije, određuje i politički život, i demokratski razvoj, i procese u našoj zemlji, i način na koji će da funkcioniše najviše zakonodavno telo. Gospodin Vojislav Mihailović, koji je sticajem okolnosti jedan od potpredsednika zbog takve participacije njegove stranke, nije prvi put poslanik u Skupštini. Vi ste, gospodine Mihailoviću, to bili mislim dva puta pre ovog saziva i vrlo dobro znate na koji način mogu sa ove govornice da se obraćaju ministri, narodni poslanici i drugi koji na to imaju pravo. Nikada, čak i prethodnoj DOS-ovskoj garnituri, čak to ni Nataši Mićić nije palo na pamet da kaže - ne možete da govorite zbog toga što je ministar imao završnu reč. Objasnite mi i objasnite narodnim poslanicima kako je moguće da vi kao poslanik iz ranijih saziva, sada potpredsednik Skupštine, ne znate član 89. Poslovnika. Vi ne znate ko, kada i zbog čega može da izađe i da govori sa skupštinske govornice. Gde piše, u kom stavu, da posle izlaganja bilo kog ministra ne može da izađe narodni poslanik na repliku, kao što je to sada direktno, prepoznajući deo svog govora u izlaganju Mlađana Dinkića, želeo da uradi kolega Veroljub Arsić. Dokle će to nas, dame i gospodo poslanici, da odvede. Šta ćete da radite, ako ministar ima kravatu druge boje, poslanici ne mogu tog dana da izađu za govornicu. Ako je došao drugim kolima, pokvario mu se audi A8, ne mogu poslanici za govornicu. Ako je došao, ima neke probleme sa kumovima i prijateljima, ne mogu poslanici za govornicu. Hajde tako da se ponašamo onda, a da se ne ponašamo u skladu sa demokratskim odlučivanjem i ovakvim nakaradnim Poslovnikom, kao što je ovaj, i članom 89. Bilo bi dobro da više nikada i ne pomislite da takva zabrana može da se izrekne narodnim poslanicima, da zadržavate poslanika koji ima direktno pravo, prozvan je da izađe ministru na repliku. Izgleda da ste i vi, gospodine Mihailoviću, pobrkali neke lončiće. Vi morate da znate, vi ste poslanik, potpredsednik Skupštine, da je ministar Mlađan Dinkić, ministar zahvaljujući većinskoj volji, kakvoj-takvoj, poslanika u ovoj skupštini i da mora da poštuje i poslanike i ovu govornicu i da se na korektan način obraća svima. Kada je rekao konstruktivne rasprave i konstruktivne primedbe ... (Predsedavajući: Molio bih vas da pazite na vreme, jer ste prekoračili vreme.) ... naravno, srpski radikali su se prepoznali u tome, davali smo konstruktivne amandmane, konstruktivno smo govorili, ali nemojte više nikada da kažete poslaniku da ne može da izađe zato što je ministar rekao i to je kraj. Nema kraja. Kraj je kad poslanici odluče i kada skupštinska većina donese odluku.
Verovatno da je poslanik Nataša Jovanović znala za član 138, ne bi ovako izlagala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Izvolite.
Morate da primenite član Poslovnika, gospodine Mihailoviću, koji jasno govori da ako niste u stanju, očigledno niste, svojim autoritetom da održite red u sali, morate da napravite pauzu. Pošto su nervozni poslanici iz grupacije G17 plus i počeli su da ustaju iz svojih poslaničkih klupa, da napuštaju salu, da vam kažem da niste ili ste sami nesmotreno obratili pažnju i pogledali u ovo što se zove Poslovnik, taj ko vas je savetovao nije vas pravilno savetovao. Jeste da to piše, da posle završenog pretresa Predloga zakona u pojedinostima, pravo na završnu reč ima predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača. Ne znači da neko ne može da izađe posle njega od poslanika i da mu replicira. Mlađan Dinkić je mogao u svom završnom izlaganju da kaže poslanicima - vi ste ovakvi, vi ste onakvi, vi ste kriminalci i niko da mu ne izađe na repliku. Dakle, ne samo da niste u pravu, gospodine Mihailoviću, već vas upućujem na to, a ima vremena, vratiće se Predrag Marković popodne, sednite polako, jedan po jedan list, naučite ovaj poslovnik dok ga mi ne promenimo i ne privedemo demokratskoj pravoj volji, pa sledeći put dođite, predsedavajte i ponašajte se u skladu sa ovim poslovnikom.
Pre nego što pređemo na sledeću tačku dnevnog reda, želim da vas obavestim da je ovlašćeni predstavnik DSS za tačku 7. narodni poslanik Miroslav Petković, a ispred SPS je narodni poslanik Toma Bušetić. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE (načela) Po kom članu Poslovnika se javljate? (Veroljub Arsić: Povreda Poslovnika koja se odnosi na kvorum.) Niste ovlašćeni predstavnik, mora vaš ovlašćeni predstavnik. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Goran Knežević, Sredoje Mihajlov, Leila Ruždić-Trifunović, Meho Omerović, Ljiljana Nestorović, zajedno Zoran Anđelković i Toma Bušetić, zajedno Radojle Bukvić i Radovan Teodorović, Rajko Baralić, Milan Janković, Miloje Savić i Milisav Petronijević. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Meha Omerovića da povlači amandman broj 3. na član 8. Amandmane koji su u skladu sa Poslovnikom, koji budu podneti do otvaranja pretresa, biće vam uručeni u toku sednice. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku ukratko da vam izložim Predlog zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Radi se o potpuno novom zakonu koji treba da pojednostavi sistem plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Kao što znate, danas je taj sistem uređen u tri različita zakona. Cilj ovog zakona jeste da se u jednom zakonu objedini celokupna materija. Ovaj zakon donosi značajno fiskalno rasterećenje onih poreskih obveznika koji su u teškoj ekonomskoj situaciji. Posebno rasterećenje je predviđeno za preduzeća koja imaju niske zarade i preduzetnike. Ovim zakonima preduzetnici će imati fiskalno rasterećenje od oko 7%. Naravno, zakon na jedinstven način obuhvata sistem plaćanja doprinosa i u jednom fiskalnom zakonu uređuje se celokupan sistem doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Predlogom zakona predviđeno je da jedinstvene stope doprinosa iznose za sledeće oblike osiguranja: za PIO 22%, za zdravstveno osiguranje 12,3%. Moram da kažem da ovaj zakon ukida sadašnji sistem sa 13 različitih stopa za zdravstveno osiguranje. Uvodi se jedinstvena stopa od 12,3%. Takođe, za osiguranje za slučaj nezaposlenosti predviđena je stopa od 1,5%. Ovaj zakon ukida tzv. višestruke osnovice za obračun doprinosa, koje zavise od stepena stručne spreme, a što je uveo zakon koji je bio donet negde devedesetih godina, koji je nepravedno doprinosio da pojedine grane, kao što su tekstilna industrija, industrija kože i obuće, industrija nameštaja, moraju da odvajaju za doprinose daleko više nego što je iznos stvarnih neto plata koje isplaćuju. Taj zakon, kažem, jeste poznat kao "Šešeljev zakon". Ovim se to menja. Nadam se da će ovo što sam sada rekao privući određenu pažnju nekih poslanika. Uglavnom, umesto dosadašnjeg zaista u svetu nepoznatog sistema, gde je postojalo osam minimalnih osnovica za obračun doprinosa, gde su firme plaćale daleko više na ime doprinosa nego što su imale novca da isplate za plate, mi uvodimo jedinstvenu minimalnu osnovicu doprinosa u nivou od 40 posto od prosečne bruto plate koja je isplaćena u prethodnom kvartalu u privredi Republike Srbije. Naravno, stope koje ovaj zakon predlaže jesu, ponavljam, za penziono osiguranje 22, za zdravstveno osiguranje 12,3 posto i za osiguranje za slučaj nezaposlenosti 1,5 posto. To je ukupno stopa od 35,8 posto, pri čemu polovinu doprinosa plaćaju zaposleni iz isplaćene zarade, a polovinu plaćaju poslodavci. Što se tiče samih stopa, mogu da kažem da ovaj zakon omogućava da se Srbija uvrsti u grupu zemalja sa ispod prosečnim opterećenjem i u okviru jedne veće grupe zemalja, svega osam zemalja ima ukupnu stopu doprinosa koja je niža od Srbije. Primera radi, ukupna stopa socijalnih doprinosa u Rumuniji iznosi čak 60 %, u Holandiji je 48%, u Mađarskoj 48%, u Slovačkoj 43%, u Češkoj 42%, u Bugarskoj 41%, u Francuskoj 41%, u Italiji 40%, u Nemačkoj 39%, u Sloveniji oko 38%, u Turskoj 37%. Dakle, Srbija ima 35,8%. Mnoge evropske zemlje, i one koje su ranije bile u Evropskoj uniji i ove koje su ušle 1. maja, imaju daleko veću stopu ukupnih doprinosa u odnosu na ovaj predlog zakona. Mi smo ovim zakonom posebno hteli da stimulišemo zapošljavanje onih kategorija nezaposlenih koje su starije, koji imaju preko 45 i 50 godina, a izgubili su posao u procesu tranzicije. Naime, poslodavac se ovim zakonom oslobađa obaveze plaćanja doprinosa na zaradu za zaposleno lice koje je starije od 50 godina u iznosu od 100% doprinosa. Drugim rečima, ako neko zaposli osobu stariju od 50 godina, koja je sada na birou ili prima naknadu za nezaposlene, poslodavac ne plaća tokom prve dve godine ni jedan dinar doprinosa. Ako zaposli lice starije od 45 godina, ne plaća 80% doprinosa. Naša ideja je bila da stimulišemo zapošljavanje ljudi koji se nalaze u srednjim godinama, izgubili su posao u prethodnom periodu i sada želimo da poslodavce stimulišemo da ih zaposle, kako ne bi u naredne dve godine plaćali doprinos. Dakle, oslobođenje od plaćanja doprinosa traje dve godine od dana zaposlenja. Uslov je da je to lice kod Nacionalne službe za zapošljavanje bilo korisnik novčane naknade ili je prijavljeno kao nezaposleno neprekidno godinu dana. Poslodavac gubi pravo na oslobođenje ako zaposlenom prestane radni odnos, osim kada do prestanka radnog odnosa dođe nezavisno od volje zaposlenog ili poslodavca. Želeo bih da kažem i kakav je odnos između novoutvrđenih stopa doprinosa u ovom zakonu i u drugim zemljama. Što se tiče stope doprinosa za penziono osiguranje, u Srbiji je 22%. Primera radi, u Mađarskoj je ona 30%, u Holandiji 29%, Španiji 28, Finskoj 27, Rumunija ima čak 40%. Što se tiče doprinosa za zdravstveno osiguranje, predvideli smo zakonom da on iznosi 12,3%, dok je u Rumuniji oko 14%, Mađarskoj 14, u Slovačkoj 13. Konačno, kod stope doprinosa za nezaposlenost, samo Slovenija ima nižu stopu doprinosa za nezaposlenost. Sve ostale zemlje u Evropi imaju višu stopu doprinosa, što znači da će verovatno u narednim godinama postojati prostor da se dodatno poveća ova stopa, ali imajući u vidu da je iznosila 1% u prethodnom zakonu, mi nismo želeli da sada dodatno opteretimo privredu i utvrdili smo stopu od 1,5%. Da zaključim koji su efekti rasterećenja poreskih obveznika. Prvo, ukidanje sistema od 8 minimalnih osnovica doprinosa, koji je uvela poslanička grupa koja je sada očito zbog sramote napustila salu, dovešće do velikog rasterećenja u isplati plata, posebno u radno-intenzivnim granama: u tekstilnoj industriji za oko 30%, u industriji kože i obuće takođe za 30%, u industriji nameštaja oko 20%. Naravno, sve to zavisi od stepena kvalifikacije onih koji budu zaposleni. Dakle, preduzetnici će plaćati 7% niže doprinose u odnosu na prethodni period. Rasterećenje je sledeće, u zavisnosti od stepena stručne spreme: za one koji su najkvalifikovaniji, a koji su do sada plaćali doprinos na fiktivne osnovice, a ne na bazi stvarno obračunatih zarada, tzv. osmi stepen stručnosti, kod njih će stopa doprinosa biti 62% niža neko danas; za sedmi dva stepen stručnosti 53%, za sedmi jedan 51%, za šesti stepen stručnosti 35%, za peti stepen stručnosti 34%, za četvrti stepen (srednja škola) 24%, za treći stepen 15%. Naravno, cilj ovog zakona jeste da na jedinstven način uredi materiju plaćanja doprinosa, da rastereti preduzetnike, da rastereti radno-intenzivne grane i da omogući tim preduzećima da investiraju. Što se tiče zapošljavanja starijih sugrađana, onih od preko 45 godina, one doprinose koje neće plaćati njihovi poslodavci, plaćaće za njih država u periodu od dve godine, što znači da će oni imati odgovarajuće socijalno i zdravstveno osiguranje, i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Konačno, ovaj zakon menja dosadašnju praksu po kojoj je obračun doprinosa bio obavezan čak i ako preduzeće nema dovoljno plate da isplati. U ovom zakonu se predlaže da, ako preduzeće nema dovoljno plate da isplati, da se više ne obračunavaju doprinosi. Dakle, oni nisu u obavezi da plate doprinose, s obzirom da nemaju novca da plate i osnovne zarade. Znate da se u prethodnom periodu to gomilalo kao jedan dug, da nikada ta preduzeća nisu, niti će biti u stanju da to plate. Mislimo da je to bilo neracionalno i zato smo predložiliovaj zakon. Vlada Republike Srbije i Ministarstvofinansija očekuje da će većina poslanika podržati ovaj zakon. Hvala vam na pažnji.
Dame i gospodo poslanici, određujem pauzu do 15,05 časova. [[Posle pauze – 15,50]] Dame i gospodo, pre nego što nastavimo rad, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da utvrdimo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li predsednici odnosno predstavnici žele reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imao sam nameru da o ovom zakonu govorim kao o nečem najnormalnijem što se pojavilo u Skupštini otkako je ova vlada preuzela funkciju, ali ne da ministar, koga mogu da svrstam u najbezobraznija stvorenja u Srbiji. Ne da ministar svojim odnosom prema poslanicima, svojim odnosom prema poslanicima SRS i svojim odnosom prema predsedniku SRS Vojislavu Šešelju, ne da da se čovek prema njemu ponaša kao prema normalnom čoveku. (Negodovanje.) Uostalom, to ministar nije ni zaslužio. Jer je juče rekao da su sve sudije korumpirane u Srbiji, jer ne poštuje sudove u Srbiji. Ni jednu sudsku odluku ne poštuje, a najgore od svega toga je što druge optužuje da lažu, a laže čim zine. (Negodovanje.) Niste juče, kada je pet puta rekao da lažemo, niste se bunili, a sada se bunite kada kažem da jedan čovek, koji ne zaslužuje da predstavlja Vladu, laže, sad se bunite. Hajde da vidimo kako laže ministar Dinkić. Na stranu to što zakon nije loš, ali ga nije ni pisao Mlađan Dinkić, niti išta zna o tom zakonu i to se vidi iz njegove diskusije. Čitao nam je ponovo obrazloženje iz Predloga zakona, koje je pisao neko ko je bio dovoljno stručan za to. Ali, Mlađan Dinkić kaže - da ovaj zakon ukida tzv. višestruke osnovice za obračun doprinosa, koje zavise od stepena stručne spreme, a što je uveo zakon koji je bio donet negde 90-tih godina, nije ni završio rečenicu kako treba, ne mogu ni da ga citiram, i kaže – taj zakon jeste poznat kao Šešeljev zakon. Ovim se to, kaže, menja. Nadam se da će ovo što sam sada rekao privući određenu pažnju nekih poslanika. E, privuklo je moju pažnju. Jesu donošeni zakoni 90-tih godina, i 91, 92, 93, 94. i 95. i 96. i 97. bez učešća SRS. Donošeni 98. i 99. i delom 2000. uz naše učešće, ali već ste nas optužili da smo vrlo malo zakona doneli u to vreme. Ali, kako ministru nije palo na pamet kada su doneti zakoni čije odredbe sada menjamo ili ukidamo ovim zakonom. Kako mu ne pade na pamet da pogleda i vidi da li je to 2001. ili 2002. – 2003. i 2004. Da su zakoni koji su uvodili više stopa, i te stope zavisile od stručne spreme, čak uveli osnovice po školskoj spremi, ne pitajući kolika je isplaćena plata, doneti 2002. godine. Pa, kakav je to moral jednog ministra, koji je bio tada u Vladi i bio guverner Narodne banke. Kakav je to moral da optuži opozicionu stranku za zakon koji je donet, a za koji on kaže da je loš. I jeste bio loš, ali pogledajte naše amandmane na taj zakon. Da su tada usvojeni naši amandmani zakon bi, otprilike, ovako izgledao kao ovaj predlog koji sada stavljate pred nas. Pa, ko je više rasprave o tome otvorio nego mi, kada smo rekli – kako možete da tražite doprinose a nije isplaćena plata. Pa je onda rečeno – država mora da se namiri, a vi ako nemate za plate, zatvorite firmu. Pa, kada su svi pozatvarali firme, sad može i da se ne namiruju doprinosi dok se ne isplati plata. I, kakav je to moral, dame i gospodo narodni poslanici, a gde ste i vi koji ste glasali za ovaj zakon iz 2002. i 2003. godine? Sada ćete da glasate za ovaj zakon. Sada ćete da izađete ovde i kažete – izvanredan zakon, ukida više stopa na poreze i doprinose, a slušali smo tirade o tome kako moraju da se razdvoje na 12 ili 13 stopa, jer je bila jedinstvena dok vi niste došli na vlast. Ali, eto, dovoljno je samo da se očepi SRS. Ko će to nego Mlađan Dinkić. Zato što, da je bilo sreće, kad je tražena njegova smena sa mesta guvernera NBJ, tad je ostao zahvaljujući vama koji ste ga posle smenili. Brutalno, krađom glasova ste ga smenili, umesto onda kada je bila rasprava u Saveznoj skupštini i kada je argumentovano pokazano šta će da uradi od srpskog bankarstva. Tada još nije bilo upropašćeno srpsko bankarstvo, nego tek posle toga, kada je ostao na mestu guvernera pa vršljao kako on hoće. Zašto uopšte gospoda ministri, kada izađu za govornicu, ne govore o zakonu. Neka ostave nama poslanicima, ako treba između sebe i između svojih stranaka ili poslaničkih grupa, da razvijamo i političke diskusije. Neću sa ministrom da pričam o svojoj političkoj stranci. Neću, to nije njegov posao. To je posao njegovih poslanika ovde. On neka se uzdrži ako može, ali ne može da se uzdrži. Bilo bi mu dobro. I, šta kaže – "koji su efekti rasterećenja poreskih obveznika." Pa, mi smo to pročitali u obrazloženju zakona. Da li je imao nešto novo da nam kaže? "Prvo, ukidanje sistema od osam minimalnih osnovica doprinosa, koji je uvela poslanička grupa koja je sada, očito zbog sramote, napustila salu". Izašli su radikali ne od sramote, i drugo – nismo mi uveli tih osam grupa, nego vi kad ste došli na vlast. DOS je uveo osam grupa. Ili, ako ste zatekli osam grupa, što ih niste ukinuli? Ali, nađite kad je to Šešelj predložio (obraća se poslanicima koji dobacuju), nađite kada je Šešelj za to glasao, vi pametnjakovići iz stranke koja se raspada. Nađite kada je to bilo. Ne, ne branite vi Mlađana Dinkića, branite onog što je pola sata posle Maršićaninove katastrofe otrčao da čestita Borisu Tadiću što je upao u drugi krug. Branite, branite. Vi branite Mlađana Dinkića, vi i treba da ga branite. Vi ste ga i postavili na mesto guvernera NBJ. Zbog vas nema više ni jedne srpske banke. Vi treba da branite Mlađana Dinkića, jer vi ste u stvari krivi za sve ovo što se u Srbiji dešava. Kad bi G17 plus mogao da ruinira bankarstvo i srpsku privredu, kad, da nije bilo vas. [[Žagor.]] (Predsednik: Upozoravam narodne poslanike da ne dobacuju. Nastavite.) Zamolio bih narodnog poslanika koji dolazi sa Kosova i Metohije da se pokrije ušima. (Glasovi – auuuuu.) Imali ste priliku poslaniče ovde, jedinstvenu priliku, kada je prvi sukob u DOS-u oko Kosova i Metohije nastao, da rasturite tu bandu, ali je vaš govor bio mlak i mekan. Šta vam je obećano za to ne znam. Posle toga ste svi dobili funkcije na Kosovu i Metohiji. Sada ja iz Kragujevca, iz srca, branim Kosovo i Metohiju.
Upozoravam narodne poslanike, uračunavajući i govornika, da se odnose sa uvažavanjem, bez dobacivanja. Niko nema pravo da ometa govornika dok govori. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Ponoviću za gluve još jednom: Sada ja iz Kragujevca, iz srca, branim Kosovo i Metohiju. Tamo nemam ekonomskih interesa. Moje poreklo nije otuda. Tamo imam građane koji glasaju za SRS i njih više ne smem da ostavim, ne smem takvima da ih ostavim kao što ste vi, jer vi ćete i od Beograda da napravite Kosovo i Metohiju. Što se tiče zakona, ovaj zakon zaslužuje podršku poslaničke grupe SRS zato što je dobar, a gledaćemo da skršimo ministra čim pre budemo mogli, jer sa ovim nema veze. Ovaj zakon ruši DOS-ovu koncepciju, ovo je koncepcija DOS-a, ovaj zakon je ruši i vraća delimično na koncepciju koja je postojala pre DOS-a. Ovaj zakon ima nekih manjkavosti i nedorečenosti. Mogu da se otklone amandmanima. Ne moraju, toliko su sitna naša neslaganja sa ovim predlogom zakona. Ako prihvatite neke od amandmana, prihvatite, evo mi nećemo da se mešamo čak ni u raspravu o amandmanima. Želeo bih da vam dokažem da nema smetnji kod radikala ako je nešto dobro, ali ako je nešto loše radikale ne može da prođe. To će biti vaš problem od sada pa ubuduće.
Da li hoćete da koristite i drugih 10 minuta?
Neću, trebaće mi.
Replika, izvolite. Poslanik na koga je pokazano rukom u vašem govoru i rečeno je - vi poslaniče. Gospodin Kurjački iz Novog Sada sigurno nije sa Kosova. Novi Sad je u Vojvodini.
Reći ću dve kratke stvari radi pojašnjenja. Osam grupa za plaćanje osnovica za obavezno socijalno osiguranje smo zatekli. Prema tome, to je iz vremena pre 2000. godine. To nije izum onog DOS-a kada smo bili, taj DOS koji vi prozivate. Prema tome, to je zatečeno stanje. S druge strane, što se tiče odbrane ekonomskih interesa Kosova, molim vas da ga više ne branite. Ja za odbranu Kosova i Metohije nisam dobio 160 kvadrata na Novom Beogradu. To je neko drugi dobio.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Ovde je izvršena povreda dostojanstva Narodne skupštine. Stan sam dobio, a pre toga sam interese Kosova i Metohije branio celog života, ali nisam od Čovića tražio da mi da pare, šest miliona dinara u to vreme, kao što ste to vi tražili, gospodine poslaniče.
Ako sam dobro shvatio, gospodine Nikoliću, vaše izlaganje, ovo nije tačno što piše u prijavi. Dakle, neće govoriti "protiv" nego "za" zakon poslanici SRS. Reč je o tehničkoj stvari. Dakle, za ili protiv, zbog rasporeda poslanika koji će govoriti. Za ili protiv? Protiv. Da li želi reč još neki predsednik ili predstavnik poslaničke grupe? Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje vrše se bitne izmene zakonskih akata koji su do sada regulisali ovu materiju. Ovim zakonom se vrši pojednostavljenje sistema doprinosa, omogućava povećanje prihoda od doprinosa, tako što se izjednačavaju različiti oblici rada u pogledu obaveza plaćanja doprinosa i uvodi se širenje osnovice doprinosa. Značajno je fiskalno rasterećenje koje se predviđa ovim zakonom, pre svega za poslodavce sa najnižom fiskalnom stopom. Zakon će, svakako, uticati na smanjenje sive ekonomije, ali i na bolju i kvalitetniju kontrolu i naplatu doprinosa. Ovaj zakon je fiskalnog karaktera i uređuje vrste doprinosa, obveznike, utvrđuje nove osnovice i nove stope doprinosa, ali ipak donošenjem ovog zakona celokupna materija se reguliše na jedinstven način, odnosno jednim zakonskim aktom, a ne kao što je to do sada bio slučaj u više zakonskih akata, tako da je ispoštovana praksa koja postoji u okruženju, u većini zemalja koje imaju razvijenu tržišnu ekonomiju. Takođe, ovaj zakon definiše da su doprinosi javni prihod, koji kontroliše i kojim raspolažu organizacije za obavezno socijalno osiguranje. Zakon precizno navodi obveznike doprinosa u sva tri osnovna osiguranja, a to su istovremeno i poslodavci, lica koja obavljaju privremene i povremene poslove, kao i izabrana, imenovana i postavljena lica. Lica koja ostvaruju ugovorenu naknadu po osnovu ugovora o delu i drugih ugovora takođe su obveznici plaćanja doprinosa za obavezno PIO, kao i poslodavci sa dodatnim doprinosima u onim situacijama kada zaposleni imaju staž osiguranja sa uvećanim trajanjem. Zakon predviđa da lica koja ostvaruju prihode po više različitih osnova imaju obavezu plaćanja doprinosa na prihode ostvarene po svim tim osnovama, bilo da se radi o radnom odnosu, prihodu od samostalne delatnosti ili ugovorenoj naknadi. Na taj način se licima koja imaju veća primanja i veće prihode obezbeđuje veći penzijski osnov i veća prava iz zdravstvenog osiguranja. Značajan izuzetak predstavlja to što se isključuje obaveza plaćanja doprinosa na prihode od poljoprivrede za sve one obveznike koji plaćaju doprinose po osnovu radnog odnosa ili po osnovu samostalne delatnosti. Značajan reformski zadatak u oblasti doprinosa se postiže širenjem osnovice za plaćanje doprinosa na sve vrste dohotka koji se ostvaruju po osnovu rada. Osnovicu doprinosa za zaposlene i njihove poslodavce čini zarada, plata i naknada. Za razliku od važećeg zakona, koji za radnike koji su upućeni na rad u inostranstvo predstavlja nešto drugačiji vid naplate doprinosa, ovaj zakon predviđa da osnovicu doprinosa čini zarada koju ostvaruju u inostranstvu. Privremeni i povremeni poslovi su u potpunosti fiskalno izjednačeni sa radnim odnosom po istoj stopi i osnovici za sva tri vida obaveznog socijalnog osiguranja. Naravno, za penzije i naknade po osnovu invalidnosti osnovicu doprinosa čini iznos isplaćene penzije, odnosno naknade, a obavezu je dužan da sprovodi Republički fond PIO. Za nezaposlena lica koja ostvaruju svoja prava kod Nacionalne službe za zapošljavanje, odnosno korisnike novčane naknade, osnovica u ovim slučajevima će biti upravo novčana naknada koju primaju i teret doprinosa ići će na njihove korisnike. Kod preduzetnika osnovicu doprinosa čini poreska osnovica na koju se plaća porez na dohodak građana. Ovim zakonom uveden je nešto povoljniji položaj sveštenika i verskih službenika, za koje je propisana osnovica u visini prosečne zarade u Republici ostvarene u poslednjem kvartalu prethodne godine. Kada su u pitanju poljoprivrednici osnovica doprinosa je prihod od poljoprivredne delatnosti na koji se plaća porez. Poznato je da postoji mogućnost da se lica samostalno, dobrovoljno, na svoj zahtev uključe u sistem obaveznog socijalnog osiguranja. Ovim zakonom se ne dira u pravo tih lica, već se definiše obaveza organizacija za obavezno socijalno osiguranje da svojim aktima definišu visinu osnovice, a da saglasnost na ovu visinu daje Vlade Republike Srbije. Ovakav sistem doprinosa zahteva postojanje minimalne osnovice doprinosa, ali da ne bi bilo korišćenja većih prava nego što to osiguranicima pripada, uvodi se institut najviše osnovice na koju se vrši obračunavanje i plaćanje doprinosa. Znači, bitna novina ovog zakona jeste minimalna osnovica doprinosa, jedinstvena najniža mesečna osnovica doprinosa u iznosu od 40% od prosečne mesečne zarade u Republici koja se odnosi na sve obveznike. Podsećam vas da važeći zakon predviđa osam osnovica prema stepenu stručnosti, koje se kreću u rasponu od 37% za nekvalifikovane radnike, pa do 155% za doktore nauka. Naravno, odnosi se sve na prosečnu mesečnu zaradu u Republici. Ova osnovica koja se uvodi ovim zakonom utvrđivaće se kvartalno, u skladu sa kretanjem zarada u Republici. Najznačajniji efekat uvođenja jedinstvene najniže mesečne osnovice se ogleda u fiskalnom rasterećenju zarade zaposlenih, a to se naročito odnosi na poslodavce koji isplaćuju najniže zarade u Republici. U mnogo povoljniji položaj se dovode i preduzetnici koji u ovom trenutku isplaćuju doprinose u visini od 100% od prosečne republičke zarade, tako da se ovim zakonom ispravlja ta nepravilnost i jednostavno nelogičnost, jer su mnogi od njih do sada imali niži prihod koji je bio oporezovan od prosečne zarade. Kada je u pitanju rad sa nepunim radni vremenom, predložena je primena srazmerne najniže mesečne osnovice doprinosa, ukoliko zaposleni ostvaruju pravo kod dva ili više poslodavaca. Na ovaj način, cilj ovog zakona je da se izbegnu brojne zloupotrebe koje su postojale, ukoliko se zaposleni fiktivno prijavljuje, kao i kada se zapošljava sa nepunim radnim vremenom. U oblasti zdravstvenog osiguranja umesto sada postojećih 13 stopa, predlaže se samo jedna stopa za ukupna prava i samo jedna stopa za ograničena prava po osnovu povrede na radu, čime se značajno pojednostavljuje čitav postupak. Zakon uvodi jedinstvene stope doprinosa za zdravstveno osiguranje od 12,3%, za PIO od 22% i za osiguranje za slučaj nezaposlenosti ovaj procenat se uvećava sa 1,1% na 1,5%. Predložene stope doprinosa su u funkciji smanjivanja postojećeg finansijskog deficita organizacija za obavezno socijalno osiguranje. Zahvaljujući uspešnoj politici Vlade Republike Srbije, pre svega fiskalnoj politici i zakonima koje smo mi doneli ovde u prethodnom periodu, i pored povećanja stopa doprinosa, obezbediće se smanjenje postojećeg fiskalnog opterećenja obveznika usled ukidanja obaveze plaćanja poreza na fond zarada. Zakon će direktno uticati i na povećanje zaposlenosti kategorija lica koja se teže zapošljavaju a koja primaju novčanu naknadu preko Nacionalne službe za zapošljavanje i lica koja se vode na evidenciji zaposlenih u neprekidnom trajanju od jedne godine, a koja su starija od 50, odnosno 45 godina. Povoljnost se ogleda u tome što zakon predviđa mogućnost da poslodavci koji zaposle ovakva lica ne plaćaju porez na teret poslodavca, odnosno ne plaćaju doprinose na teret poslodavca za lica starija od 50 godina, a onda se umanjuje za 80% ukoliko zaposle lica starija od 45 godina. Ovo je veoma značajno zbog velikog broja ljudi koji su u procesu tranzicije ostali bez posla kao tehnološki višak, imaju jedan kraći period do penzije, a objektivno teško mogu da se zaposle zbog godina starosti. Novina je i to da se ovim zakonom više ne propisuje obaveza poslodavca da izmiri doprinose, a nakon toga zarade, već ova obaveza dospeva danom isplate zarade, znači, poslodavac je dužan da isplati i sve doprinose. Na kraju, ovaj zakon obezbeđuje usklađivanje sistema doprinosa sa najrazvijenijim zemljama Evropske unije, a sigurno da je činjenica da će fond za PIO zaposlenih, samostalnih delatnosti, poljoprivrednika, kao i fond zdravstvenog osiguranja i Nacionalna služba za zapošljavanje imati povećane prihode, da će sredstva koja će koristi njihovi korisnici biti upotrebljena na pravi način, što predstavlja najbolji razlog i poziv za sve vas da zajedno sa poslanicima DSS-a glasate za ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala, gospodine Petkoviću. Ovlašćeni predstavnik SPS-a, narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog zakona je u povećanju stopa doprinosa u oblasti socijalnog osiguranja. To povećanje, kada je reč o penzijskom osiguranju jeste sa 20,6% na 22%, zdravstvenog osiguranja sa 11,9% na 12,3% i za slučaj osiguranja nezaposlenih lica sa 1,1% na 1,5%. Bez obzira što je ministar Dinkić pre nekoliko sati rekao da će doći do bitnog rasterećenja, bar u nekim oblastima, to je donekle tačno, međutim, cilj ovog zakona jeste popunjavanje svih ovih fondova, jer je situacije u svim ovim fondovima veoma teška. Ako napravimo neku blic analizu kakva je situacija u svim fondovima i u fondu PIO, u fondu zdravstvenog osiguranja, kada je reč o sredstvima Nacionalne službe, bez obzira što je prethodna vlada, Vlada Zorana Đinđića, Živkovića, Đelića, Vlahovića, učinila sve da se smanje obaveze fonda prema osiguranicima, danas su penzioneri dovedeni do prosjačkog štapa. Čuveni ministar Božidar Đelić je svojevremeno pre dve godine, dolazeći u poslaničku grupu SPS-a, rekao da će primeniti novi model zakona, po kome će penzioneri biti i te kako osakaćeni, jer oni uglavnom ne glasaju za DOS. To su bile njegove reči, a imamo i više svedoka. I šta je značio taj švajcarski sistem? Švajcarski sistem je značio usklađivanje penzija sa rastom plata i troškova života na nivou od 50%. To usklađivanje je bilo tromesečno. Na taj način danas su penzije u Srbiji u proseku 60% od prosečne plate. Znamo da se sve cene baziraju na prosečnim platama. Još jedno veliko upozorenje, nije tu kraj. Najverovatnije, pošto će ova vlada nastaviti tim putem i tim stopama, mi ćemo u neko najskorije vreme imati da prosečna penzija bude i 30 i 40% od prosečne plate, tako je uglavnom u mnogim zapadno-evropskim zemljama, a znamo da su naše plate male i da će sa tim penzijama svi penzioneri na neki način biti ugroženi. Inače, spadam u pobornike poslanika koji smatraju da sve što je bilo do 2000. godine bilo je mnogo bolje nego posle 5. oktobra. Upravo na primeru ovog zakona i stanja u ovim oblastima vrlo lako ću dokazati da je to tako. Primera radi, prosečna penzija u naše vreme, za vreme vlasti SPS-a, bila je preko 90% prosečne plate. To je bio veliki uspeh, ali naravno, mi nismo mnogo zavisili od multinacionalnih kompanija, nismo zavisili od MMF-a i Svetske banke, koji upravo teraju nosioce vlasti da donose zakone kakvi se danas donose. Ono što je veoma važno i za penzijski fond, to je činjenica da su danas izvorna sredstva u budžetu, odnosno u fondu PIO negde oko 50% do 60%, a sva ostala sredstva su vezana za budžet. Znamo ipak da su opet, u to vreme, 90-tih godina, na primer 1995, 1996. i 1997. godine, izvorna sredstva, sredstva prikupljena od doprinosa bila na nivou 85, 86, 87%. A zašto su važna ta izvorna sredstva? Izvorna sredstva su važna jer se samo na taj način obezbeđuje stabilnost fonda. Ako su nam sredstva u PIO vezana za budžet, danas je u Srbijipola – pola. Ogromna je nestabilnost svih tih fondova. Imamo primere u mnogim zemljama oko nas, pa i u Republici Srpskoj, u Makedoniji, u drugim državama, šta znači kada se ova sredstva vezuju za budžet. Naš je budžet, koji je na snazi od 2001. godine, sve ove tri-četiri godine, deficitaran i uglavnom se popunjava od donacija, privatizacije i kredita. Šta će biti jednog dana, a to vreme vrlo brzo dolazi, kada neće biti donacija, donaciji će možda biti još ove godine, već sledeće teško, krediti su veoma skupi i veoma nepovoljni, a kada je reč o privatizaciji, sve je prodato što je vredelo. Ostala su još javna preduzeća koja mnogo koštaju, koja mnogo vrede. To ne bi trebalo prodavati, ali je moguće da dođe do tih prodaja, kada se sve to iscrpi, kada se sve to proda, penzija neće ni biti. Imamo te primere u mnogim zemljama. Penzije su samo u visini onih sredstava koja se prikupe putem doprinosa. U nekim zemljama ta sredstva su bila u visini 15-20%, pa bez obzira što neko nominalno ima pravo na penziju od 20.000, on primi 5.000. To je činjenica. Sve to želim da vam kažem najviše iz razloga što hoću još jednom veoma argumentovano i činjenički da potkrepim tu situaciju, da je 90-tih godina bilo bolje. Tačno je da se teško živelo. Tačno je da su bile sankcije, tačno je da nam je sve nametnuto, i ratovi i sankcije, ali masa stanovništva, bez obzira na male plate, bolje je živela nego što živi danas. Ko danas u Srbiji dobro živi? Žive nosioci vlasti, oni ljudi koji su bliski vlastima, i to se sve svodi na desetak procenata stanovništva. To je gola istina. Kada govorimo o povećanju stope doprinosa u ovoj oblasti, ne verujem da će ovo povećanje doprineti boljoj situaciji u oblasti penzijskog osiguranja. Danas seljačke penzije, ili poljoprivrednih proizvođača, kasne dve godine. U naše vreme, u vreme SPS-a, one su kasnile 17 meseci i to je bilo bolje. Ove druge penzije kasne dva meseca. Šta se tu bitno popravilo? Ništa. Koliko su rigidni zakoni bili za vreme DOS-a, najbolje govori Zakon o penzijskom osiguranju. Znate da u vreme vlasti SPS-a, kada je bilo reči o obračunu penzija, one su se obračunavale na taj način što se uzimalo deset najpovoljnijih godina. Danas je to prebrisano. Nema čoveka, lekara, inženjera, radnika, kome ne odgovara obračun sa deset najpovoljnijih godina. Naravno da je ondašnja vlast, a vidim da se sada nastavlja, neće biti naročitih promena. Šta se na taj način dobija: da i budući penzioneri neće imati povoljno obračunavanje, imaće manje penzije i fondovi će biti manje opterećeni. Kada govorimo o Fondu za zdravstveno osiguranje, i ovde imamo povećanje, možda je stopa doprinosa vezano za zdravstveno osiguranje najmanje povećana, sa 11,9 na 12,3. Međutim, šta se ovde dešava? Ne mislimo da će ovim povećanjem doći do bitnog poboljšanja situacije u oblasti zdravstvenog osiguranja, zdravstvene zaštite. Ovaj fond se veoma teško puni, veliki su problemi i kada je reč o zaposlenim licima, i kada je reč o poljoprivrednim proizvođačima. Realizacije su veoma male i kada je reč o transferima iz penzijskog fonda i Fonda za nezaposlena lica. Šta mi možemo da očekujemo kada govorimo o svim fondovima, pa i o Fondu za zdravstveno osiguranje? Ko će da plaća doprinos? Od kada je DOS došao na vlast, 500.000 ljudi je ostalo bez posla. Ministar Vlahović je prodao najbolje fabrike, nove gazde najurile radnike. Primera radi, u paraćinskoj Cementari, gde je bilo 3.000 radnika koji su plaćali redovno poreze i doprinose, imali plate koje su približno kao i danas, novi gazda je to sveo na 700 radnika. Umesto da u Fondu za zdravstveno osiguranje imamo uplatu 3.000 radnika iz Cementare, sada imamo 700 radnika. Gde je tu prednost? DOS je govorio, mora da se proda. Šta je dobro, za koga je dobro? Dobro je za Švajcarca koji je kupio Cementaru ili za Albanca, ne znamo ko je kupio Cementaru. Profit, višak vrednosti, on se sada odnosi. Možda će Vlahović da replicira, pa da kaže - Paraćinci su se obogatili. Možda je i to tačno, i neka bude tačno, ali je bolje da su se i Paraćinci obogatili nego neki Švajcarci, Albanci itd. To je suština te politike i razlike između naše politike i politike koju je vodio DOS. Kada govorim o poljoprivrednim proizvođačima, imamo najmanje uplate ... (Predsednik: Izvinite, hoćete li da koristite i drugih 10 minuta?) Kasnije ću.
Replika, Aleksandar Vlahović.
Javljam se po Poslovniku, dame i gospodo narodni poslanici, pravo na repliku. Gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, zaista je teško objasniti i ući u svojevrsnu političku alhemiju u kojoj treba javnost Srbije ubediti da je bolje imati tri marke penziju, kolike su bile tokom 90-tih godina, ili da je bolje da penzije kasne po nekoliko meseci, i da je bolje da umesto novca penzioneri dobijaju kupone za plaćanje struje, nego imati redovnu penziju sa visinom koja je bitno drugačija, bitno veća čak i u poređenju sa zemljama koje 2007. ulaze u Evropsku uniju, mislim na Bugarsku i Rumuniju, nego imati ekonomsku politiku koja je značila vraćanje zaostalog duga koji je nasleđen od vlade koja je na ovim prostorima vladala do 2000. godine. Onda, ako želite da budete uspešni u toj političkoj alhemiji, morate imati argumente koji nisu argumenti. Argument koji je prethodnik rekao da je 500.000 ljudi ostalo bez posla jednostavno nije tačan. Čak i statistički kad pogledate videćete da je broj nezaposlenih 2000. godine, odnosno 2001. godine u januaru iznosio 750.000, a da je danas ukupan broj nezaposlenih ljudi 936.000. Međutim, ono što statistika ne obuhvata, a što je zatečeno stanje 2001. godine, to je približno milion ljudi koji su formalno imali radna mesta, a da na tim radnim mestima nisu imali redovne plate, niti je redovno uplaćivano penziono i zdravstveno osiguranje. Samim tim nisu imali ni evidentiran penzioni staž i to je takođe ogroman problem koji je prevaljen na Vladu koja je svoj posao započela januara 2001. godine. Da ne govorim o podatku da je januara 2001. godine 350.000 zaposlenih radnika, onih koji su imali radno mesto, ali ne i posao, bilo na privremenom, prinudnom odmoru, kategorija koja je izmišljena na ovim prostorima tokom 90-tih godina. Kao što znate, ta kategorija, prinudni odmor, shodno Zakonu o radu, danas ne postoji. Prema tome, kada kažem da je danas manji broj nezaposlenih ljudi nego što je zatečeno januara 2001. godine, ta argumentovana analiza se zasniva na sledećim činjenicama. Danas imate 936.000 ljudi koji traže posao. Januara 2001. godine ste imali 750.000 nezaposlenih ... (Predsednik: Vreme.) ... završavam, 750.000 statistički evidentiranih nezaposlenih i približno milion ljudi koji su imali radno mesto, ali ne i posao. Nesrećno je izabran primer Popovca, jer Cementara Popovac je upravo primer preduzeća koje nije uplaćivalo godinama doprinose za penziono i zdravstveno osiguranje i to je primer preduzeća koje je očerupano u sistemu društvene svojine 90-tih godina, gde je bilo preko 1.500 izvršnih utuženja u Trgovinskom sudu u Kragujevcu. Da nije bilo privatizacije, izvinjavam se zbog prekoračenja vremena, to preduzeće danas ne bi radilo. Hvala.
Narodni poslanik Ksenija Milivojević, po Poslovniku, pa zatim narodni poslanik Toma Bušetić, po Poslovniku.
Htela bih da uputim jedan predlog Narodnoj skupštini, kako bismo efikasnije završili raspravu o setu poreskih zakona, a to je da produžimo danas radno vreme do završetka rasprave o 8. tački dnevnog reda.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 95, nije glasalo 33, od 128 prisutnih narodnih poslanika. Povreda Poslovnika, gospodin Nikolić.
U sali ne postoji kvorum za donošenje ove odluke. Možete vi da pričate šta god hoćete, u sali ne postoji kvorum za donošenje odluke. Zato je predsednik Skupštine odmah pristupio glasanju, da bi ostali registrovani poslanici koji ne žele u ovome da učestvuju [[Dobacivanje iz sale.]] Ne razgovaram sa vama, mladi kolega. Kad budete izašli za govornicu, razgovaraću sa vama. (Predsednik: Gospodine Nikoliću, samo izvolite, ne obraćajte pažnju.) Gospodine predsedniče, narodni poslanici SRS nisu želeli da učestvuju u glasanju o ovom predlogu. Molim vas da resetujete sistem, da utvrdimo da li imate kvorum, jer to bi jedino bilo pošteno. Onog časa kada budete imali kvorum, donesite odluku kakvu god želite, većinom narodnih poslanika. Bez 126 poslanika, na prevaru, računajući i radikale koji u tome ne žele da učestvuju, nemojte da nastavljate ovu sednicu. Uostalom, ulaze poslanici, možda ćete imati kvorum.
Gospodine Nikoliću, član 127. – svi poslanici koji su na stalnom radu su dužni da učestvuju u radu Narodne skupštine i da daju kvorum. Predsednik Skupštine je dužan da da objašnjenje kada se reklamira povreda Poslovnika. Ne razumem poslovnički ovo što jeste deo političkog života, ali poslovnički ne postoji ta mogućnost da se poslanici pozivaju na to da nisu želeli. Oni su dužni da rade i glasaju za ili protiv. Pošto pretpostavljam da niste zadovoljni objašnjenjem, molim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ovoj povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić. Predsednik poslaničke grupe Socijalistička radikalna stranka traži da proverimo... Izvinite, molim vas. Molim sve za izvinjenje, jer istovremeno imam za govornicom ovlašćenog predstavnika SPS i imam po Poslovniku zahtev za proveru kvoruma od predsednika poslaničke grupe SRS. Izvinite, napravio sam lapsus. Gospodine Bušetiću, za trenutak napustite govornicu, jer je neophodno da proverimo kvorum, na zahtev predsednika poslaničke grupe SRS. Molim sve poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 106 poslanika, što je dovoljno za rad Narodne skupštine. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Niste imali kvorum za glasanje.) Kvorum za rad Narodne skupštine je 84 poslanika. U trenutku kada se traži kvorum, proverava se kvorum za rad. Kvorum za glasanje je, kao što znate, po Poslovniku i Ustavu, 126 poslanika i zbog toga je, da bi prethodna odluka bila izglasana, bilo neophodno da glasa više od 126 poslanika i bilo je prisutno 128 poslanika. Nemamo razloga da se oko takvih stvari ubeđujemo. Gospodine Bušetiću, izvolite, a Narodna skupština će se izjasniti o povredi Poslovnika.
Poštovani narodni poslanici, reklamiram član 97. Pogrešno sam protumačen. Bivši ministar Aleksandar Vlahović i ja se znamo dugo, mogu da kažem i da smo prijatelji, dugogodišnji poznanici. Bez obzira što veoma često razgovaramo o mnogim temama, kada je reč o ovoj temi i o mnogim drugim političkim, apsolutno se ne slažemo, veoma često me on pogrešno i tumači. Ta priča da su nekada radnici u vreme vlasti SPS imali samo radna mesta je izlizana i pogrešna priča, jer je bolje imati radno mesto, sto maraka plate, nego nemati ništa. Danas, četiri godine posle, masa radnika bukvalno nema ništa, nema nikakve nade za njih. To je suština. Kada se govori o plati od tri marke u vreme 1993. godine, to se desilo samo te godine zbog sankcija koje su bile nametnute nama da bi se, još u ono vreme, na vlast u Srbiji dovela poslušna vlast koja će izvršavati sve naloge zapadnih mentora. Kad je reč o samoj paraćinskoj Cementari, možemo da pitamo radnike Cementare, i one koji su otišli i one koji su ostali, kada je bilo bolje. Svakako da je bilo bolje do 2000. godine, jer i onih 700 radnika što je ostalo, nemaju neku nadu. S druge strane, bez obzira šta mislio o predsedniku sindikata Smiljaniću, on je pre nekoliko dana ili večeri izrekao jednu istinu, da od hiljadu preduzeća koja su privatizovana, bar za polovinu treba poništiti privatizaciju. No, sve stranke koje su obećavale reviziju, niko ništa ne radi po tom pitanju.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik dr Živorad Smiljanić.
Poštovani poslanici, SPS će podržati ovaj zakon. Međutim, želim da kažem da će se neki problemi kod naplate doprinosa ponovo pojaviti, kao što su i ranije bili. Naime, zašto su bile različite stope po stepenima stručne spreme, to je u naše vreme bio jedan vid takvog načina, a i kasnije je DOS to prihvatio. Suština problema je bila što su novokomponovani bogataši sve radnike prijavili po minimalnim zaradama. Plaćali su najmanju stopu doprinosa i na taj način oštećivali državu. Naravno, verovatno su to oni što su nas u socijalizmu učili da će država da odumre, pa ju jetrebalo što pre likvidirati i na taj način oštećivati. Ovde imamo nekoliko dobrih predloga u ovom zakonu. Međutim, šta je problem kod penziono-invalidskog osiguranja? Doprinos za penziono i invalidsko osiguranje sigurno će biti u takvoj situaciji da neće moći da isplaćuje penzije, jer mi smo država u kojoj je odnos između onih koji rade i koji su penzioneri, nažalost, 1:1. Rešavajući probleme, više socijalne prilike, mi smo država u kojoj imamo neprirodno mnogo invalidskih penzionera, što nije bilo u suštini problem invalidnosti već rešavanja socijalnih slučajeva. Kada je u pitanju tekstilna industrija, mislim da ovo rasterećenje od 20 do 30 jeste dobro. Međutim, problem tekstilne industrije neće se rešiti na taj način što se rasterećuje. Dokle god budu naše granice otvorene za neograničen uvoz, pre svega robe iz Kine i Turske, mi jednostavno nećemo pomoći tekstilnim fabrikama, niti ćemo moći da im pomognemo. Takođe, ideja da se, kada zapošljava ljude od 50 i 45godina, omogući poslodavcu da ne plaća dve godine doprinos jeste dobra, ali, molim vas, u nekoj normalnoj zemlji ljudi sa 50 godina praktično završavaju radni vek i radni staž. Ono što je najveći protivnik ovog zakona i što će i dalje da regrutuje nove nezaposlene ljude, to je Zakon o privatizaciji, koji nismo imali hrabrosti nimalo da promenimo. Naime, zahvaljujući Zakonu o privatizaciji koji je na snazi, jedinu korist od njega imaju oni tajkuni koji u bescenje kupuju imovinu i oni koji u ime države to prodaju. Vojislav Koštunica je rekao za ovom govornicom u svojoj pristupnoj besedi - privatizacija mora biti pravedna, mora biti u korist malih akcionara i u korist države. Od ovogvida privatizacije nemaju koristi ni mali akcionari, a ni država, ima jedna grupa ljudi. Danas čujemo sa govornice da je privatizacija zastala. Normalno da je zastala jer predsednik Agencije za privatizaciju ne može da se uklopi u dosadašnje šeme. Tu se ne može raditi pošteno. Tu se mora uklopiti sa tajkunima, jer samo na taj način će biti ubrzana. Onog momenta kada bude želeo to da radi pošteno, smeniće ga. Verujem da će veoma brzo biti smenjen, jer ova privatizacija je u funkciji tajkuna i onih koji u ime Vlade to rade. Na kraju, ne mogu da shvatim ovu vladu da je mesto ministra za privatizaciju nepopunjeno. Verujte, najprofitabilnije ministarsko mesto jeste ministar za privatizaciju. Da to nije u DSS-u nego u nekoj drugoj stranci, ni dva minuta ne bi bilo slobodno, "poklali" bi se oko tog mesta, jer je jako profitabilno, a vreme će pokazati da govorim istinu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a neka se pripremi narodni poslanik Sanja Čeković.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo jednog zakona, ko zna kojeg po redu, koji se donosi po hitnom postupku i u tome zaista nema neke bitnije razlike između onog prethodnog režima Đinđić-Živković i ovog režima koji je uspostavila ova široka koalicija. Uvek su razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku slični. Kaže se: "Predlaže se da se, saglasno članu 157. Poslovnika o Narodnoj Skupštini Republike Srbije, Zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje donese po hitnom postupku kako bi se što pre obezbedila njegova primena i s tim u vezi pozitivni efekti za obveznike", pa se kaže da bi bilo više para u fondovima, više para za korisnike itd, i ako se on ne donese, nastupiće neke katastrofalne posledice. Ako je to tako važno, pitam vas - zašto o tom zakonu nismo raspravljali u redovnom zasedanju Narodne skupštine, zašto smo čekali vanredno zasedanje. Zašto smo čekali da ovoliko vreme prođe da bismo taj zakon doneli i, na kraju, zašto je koleginica Bošnjak, iz poslaničke grupe G17 plus, amandmanom predložila da se primena ovog zakona odloži do 1. septembra 2004. godine, pa ga sada donosimo po hitnom postupku. Ona može reći da je ostalo malo vremena da se donesu neka podzakonska akta ili neki drugi zakoni koji bi pratili ovaj zakon, zašto predlagač zakona to unapred nije predvideo u ovom zakonu, pa da je rok tog važenja od 1. septembra. To vam govorim sa tehničke strane, koliko malo pažnje obraćate na te detalje kada nam ove zakone predlažete. Dalje, baš zbog toga što se zakon donosi po hitnom postupku i što se verovatno ministru žuri, a nezvanično smo obavešteni da mu aranžman na moru počinje od sutra, kada se po nekim prognozama poboljšavaju i vremenski uslovi, on dolazi ovde nervozan, ljut i viče narodnim poslanicima. Ne može ministar tako da se ponaša. Mi smo ovde da kontrolišemo ministra, da mu tražimo "crno ispod nokta", da mu tražimo "dlaku u jajetu", da kontrolišemo sve ono što on radi, mi koji smo predstavnici opozicije. Ne očekuje valjda od svoje poslaničke grupe, kojima je partijski šef, da se usprotive ovom zakonu i da traže neke promene. Oni su na svojoj poslaničkoj grupi, u okviru vladajuće većine koju predstavljaju, dogovorili baš ovakav oblik zakona. Mi smo ti koji moramo da mu ukažemo, da budemo oštri kritičari. Mi smo ti kojima je uvek mnogo kada Vlada traži od naroda, a Vlada je uvek ta kojoj je malo kada uzima od naroda, a mnogo kada daje narodu. Mi smo ti da na neki način štitimo interese onih koje Vlada pokušava da obaveže da plaćaju nešto više nego što je bilo do sada. Uostalom, onaj ko raspolaže silom, nije dobar domaćin. Jer, ukoliko ne naplati po principu dobrovoljnosti, ima inspekcije, policiju koja će to naplatiti. Dakle, onaj ko raspolaže silom nikada nije dobar domaćin. Što se samog zakona tiče, pročitaću vam jedan deo iz obrazloženja, gde se kaže nešto što je kao prepisano iz programa Srpske radikalne stranke. "Širenjem osnovice za plaćanje doprinosa u potpunosti se uvažava princip plaćanja javnih prihoda prema ekonomskoj snazi obveznika, kao i princip solidarnosti i uzajamnosti u socijalnom osiguranju. Plaćanjem doprinosa na dohodak ostvaren po svim oblicima rada pojedincu se opredeljuje veći nivo sopstvene materijalne i socijalne sigurnosti u slučajevima nastupanja rizika obuhvaćenih socijalnim osiguranjem, uz odgovarajuće neophodno prisustvo solidarnosti". Taj princip solidarnosti i sveobuhvatnosti plaćanja doprinosa, kako bi oni bili niži, jeste princip koji je predlagala i SRS prilikom donošenja ranijih zakona iz ove oblasti, čiji amandmani, nažalost, nisu bili prihvaćeni i mi neopravdano kasnimo sa donošenjem ovakvog zakona. Pitam - u čemu je to Dinkić reformista, a srpski radikali, koji su nekoliko godina ranije predlagali ovakav zakon, konzervativni, nisu reformisti i okrenuti su nekoj prošlosti. Mi zaista ne možemo da nađemo puno zamerki na ovaj zakon. Međutim, što se tiče nekih rokova, naročito u delu koji se tiče oslobađanja poslodavca od plaćanja doprinosa, mislimo da je taj rok od dve godine kratak, da je onaj rok od tri godine za koji je obavezan da ne otpusti novozaposlenog radnika starijeg od 50 godina takođe kratak, jer pogledajte kada neko ima 55 godina i ostane bez posla, ko će ga posle zaposliti? Ono na šta posebno skrećemo pažnju je da ne postoji princip dobrovoljnosti osiguranja za poljoprivrednike. To su ljudi koji najmanje koriste te usluge i mislimo da je tu trebalo ići sa tim. Mi smo dobili, kao i sve ostale poslaničke grupe, dopis Zadružnog saveza Srbije i mi zaista stojimo iza njihovih amandmana. To je pre svega da lica koja obavljaju privremene i povremene poslove ne budu obveznici uplate doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje i osiguranje od nezaposlenosti, jer to su kratki poslovi, koji se ponekad rade nekoliko sati, nekoliko dana i teško jemeđu njima naći onoga ko će to koristiti. Druga primedba je da su opravdane visoke novčane kazne zaposlodavce koji ne obračunavaju i ne uplate doprinose, ali odredba da se plaća kazna iste visine za one koji pogrešno obračunaju ili uplaćuju doprinose nekako nam je nelogična, jer se može raditi o nekoj slučajnoj grešci, a ne o nameri. Mi smo zaista zahvalni i nemamo mnogo razloga da se ljutimo na ponašanje ministra Dinkića. Dokle god se ministar Dinkić bude tako ponašao, mi ćemo u njegovom Vlasotincu imati 80% i 90% glasova, ili 100%, u Beogradu ćemo imati sve više glasova, u Srbiji, jer kažu – bolje da glasamo za radikale, pošteniji su i ispravniji, nego da glasamo za Dinkića, jer njegovo ponašanje ukazuje na malog diktatora.
Reč ima narodni poslanik Sanja Čeković.
Dame i gospodo poslanici, paket poreskih zakona, koji je u nekoliko navrata bio upućen Skupštini na razmatranje, sa ova tri ili četiri preostala zakona, doneće novu sliku poreskih obaveza koje će poreski obveznici plaćati u narednom periodu. Mnogo bi bolje bilo i efektnije da smo u jednom mahu uspeli da usvojimo sve ove zakone, jer bi njihova primena bila efektnija i poreski obveznici bi odmah osetili olakšanje u davanjima prema državi. No, neki od njih će stupiti na snagu 1. januara, a zbog vaše informisanosti ponovila bih da je ova skupština ukinula porez na finansijske transakcije, primenjuje se do 1. januara naredne godine i samim tim poreski obveznici će biti rasterećeni velikih davanja u narednoj godini. Podsetila bih vas da je porez na fond zarada ukinut od 1. jula i da već sada 3,5% manje obračunavamo i uplaćujemo na zarade. Novim porezom, koji ćemo usvojiti, tj. PDV-om, opšta stopa poreza na promet je smanjena sa 20 na 18%. Pošto je to dominantan porez i to smanjenje će se osetiti, i sam način plaćanja poreza na promet u narednoj godini, negde sredinom godine, značajno će doprineti da poreski obveznici osete upravo to smanjenje. Dakle, ne samo u cifri nego i u davanjima sa svojih tekućih računa. U ovom poreskom paketu, koji razmatramo već par dana, dosta smo govorili o PDV-u. Do jutros smo govorili o porezu na dobit preduzeća, koji u svom osnovnom načelu ima smanjenje poreske stope sa 14 na 10%, i niko nas ne može ubediti da to smanjenje nije malo i da u tom smislu neće biti stimulativno za otvaranje novih radnji, preduzeća i za rad poreskih obveznika preko računa, dakle da se konačno i u našoj zemlji sve radi preko računa, i da poreski obveznici budu rasterećeni sive ekonomije, i da mogu na način na koji rade sve zemlje u svetu da usmere svoje poslovanje. Sada je pred nama zakon o doprinosima za penzijsko i invalidsko osiguranje. Niko od 250 poslanika ne može da bude toliko zlurad i da kaže da to nije dobar zakon. Taj Predlog zakon je ispravio sve anomalije prošlog zakona i on se u potpunosti prilagođava ekonomskom trenutku i mogućnostima naših poreskih obveznika. Kada to kažem značajno je istaći da više nema osam osnovica, a one su bile jako opterećujuće za naše poreske obveznike, jer su na te osnovice u bruto iznosu bili nadograđivani doprinosi i porezi koji su se plaćali na plate, i često su oni bili mnogo veći od same ekonomske snage poreskog obveznika, bilo da je to pravno lice ili preduzetnik. Formiranjem jedne osnovice daćemo mogućnost svima da isplate zarade. Ono što je suština prilikom isplata zarada je to da će ovaj zakon voditi računa da se na isplate i neto zarade ne obračunaju samo doprinosi, nego i da ljudi koji rade u tim firmama prime makar zaradu koja će biti minimalna. Dakle, to će biti ta bruto zarada. U ovom zakonu posebno treba ceniti činjenicu da veliki broj starijih ljudi može ostati bez posla, kao u opštini iz koje dolazim, a dolazim iz Negotina, gde je veliki gigant, IHP "Prahovo", koji je u jednom momentu zapošljavao preko 4.000 ljudi, sada otpustio, iz raznih razloga, preko 2.000 ljudi i oni se ne nalaze nigde, jer su u godinama, od 45 do 50 starosti. Morate priznati da te godine baš nikome nisu privlačne za počinjanje nekog novog posla. Potpunim oslobađanjem uplate doprinosa za ljude u tom periodu od 45 do 50 godina ovim zakonom, država preuzima na sebe da im uplaćuje poreze i doprinose, a oni kao takvi da budu ponuda, da ih neko zaposli, makar još par godina, dok ti ljudi ne steknu pravo na svoju zasluženu penziju. Zakon je na sreću svih nas izuzetno pozitivan. Pokazaće sve svoje vrline u momentu primene, i poslanička grupa SPO – Nova Srbija će sa zadovoljstvom podržati ovaj zakon.
Za reč se javio narodni poslanik Miroljub Marić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da pre nego što pređem na Predlog zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje prenesem jednu ozbiljnu zamerku mojih glasača, prijatelja i članova G17 plus iz Aleksandrovca. Upravo su moji Župljani ljuti što narodni poslanici ovoliko sporo i traljavo rade. Za pohvalu je što radimo usred leta, ali neoprostivo je da ovako sporo radimo, s obzirom da imamo jednu veliku vanrednu sednicu i 11 tačaka dnevnog reda. Neka se prepoznaju oni koji usporavaju rad, neću da ih pominjem, a G17 plus se zalaže da radimo što brže, efikasnije i u tom kontekstu ću i da komentarišem Predlog zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Ovaj zakon obezbeđuje sredstva za finansiranje obaveznog socijalnog osiguranja, gde podrazumevamo obavezno penzijsko, invalidsko, zdravstveno i osiguranje nezaposlenih lica. Ova sredstva koja se ovim doprinosima ubiraju predstavljaju javni prihod, koji je pod kontrolom organizacija za obavezno socijalno osiguranje i taj javni prihod je poželjno da bude što solidniji, da bi korisnici sredstava bili adekvatno zadovoljeni. Zakon precizno reguliše ko su obveznici, zatim osnovice doprinosa, najniže i najviše osnovice, stope doprinosa, slučajeve kada miruje obaveza plaćanja doprinosa, obračunavanje, utvrđivanje i plaćanje doprinosa, kontrolu obračuna i plaćanja, koja je vrlo značajna, i na kraju postoje kaznene mere za one koji ne budu poštovali odredbe ovog zakona. Postoji više kvalitetnih razloga za donošenje ovog zakona. Prvo što je ovo vrlo značajna materija i jednostavno ovaj novi zakon pojednostavljuje sistem doprinosa. Vrlo je važno da ovaj zakon uređuje sva bitna pitanja jednim jedinim zakonom, jer smo do sada imali slučaj da je više zakona uređivalo ovu materiju, kao npr. Zakon za socijalno osiguranje, Zakon o PIO i Zakon o nezaposlenim licima. Ovog puta imamo zakon koji kompletno i jedinstveno reguliše ovu materiju. Vrlo je značajno što ovaj zakon omogućava širenje osnovice na sve oblike rada, tako da automatski širenjem osnovice dobijamo mogućnost da dobijemo masu onih koji plaćaju doprinose i automatski efikasnije i više punimo te fondove koji su neophodni za normalan rad. Dalje, zakon predviđa načelo obaveznosti, ali predviđa i načelo solidarnosti i uzajamnosti. Uvodi se institut najviše i najniže osnovice osiguranja koji je vrlo značajan. Ukidaju se višestruke stope doprinosa za zdravstveno osiguranje. Raniji zakon je imao 13 stopa, a sada se uvodi jedinstvena stopa za zdravstveno osiguranje od 12,3%. Mogu da komentarišem ovu stopu od 12,3% u smislu da nas ova stopa uvodi u red srednjih zemalja po pitanju stope doprinosa za zdravstveno osiguranje. Međutim, moramo da konstatujemo, da ne bismo obmanjivali narod, da ova stopa doprinosa za zdravstveno osiguranje u našim uslovima nije dovoljna iz razloga što je masa sredstava, na koju se uplaćuje ova stopa, tako mala i skromna da nažalost ne može da pokrije troškove tako glomaznog zdravstva koje imamo. Navešću vam jedan primer pošto ne želim da polemišem sa prethodnicima iz prethodnih vlasti, koji pričaju da je bilo dobro 90-ih, da je bilo 80-ih, nije mi to cilj, ali samo za vašu informaciju, već sam 24 godine lekar i prošao sam raznorazne reforme i raznorazne doprinose. Problem je ovog sistema, našeg sistema zdravstvenog osiguranja, jer smo omasovili zdravstvo, razvili i osavremenili zdravstvo, a doprinosi, bez obzira što je ova stopa pristojna, jednostavno ne zadovoljavaju čak ni same plate lekara. O tom problemu diskutovaćemo verovatno početkom jeseni sa novim zakonom o zdravstvenoj zaštiti, sa novim zakonom o zdravstvenom osiguranju, a da se sada vratim na ovaj zakon. Imamo još porast stope za penziono i invalidsko osiguranje sa 20,6% na 22% i stopu za nezaposlena lica koja je popeta sa 1,1% na 1,5%. Lako bih tu citirao gospodina ministra Dinkića da nam je ova stopa za nezaposlenost posle Slovenije najmanja u Evropi. Međutim, s obzirom da je bila još manja imamo šanse da ovu stopu popnemo, a popećemo je sukcesivno, polako vremenski, da ne bi sada opterećivala određene inpute. Pored povećanja stopa vrlo je značajno da se smanjuje fiskalno opterećenje iz više razloga. Prvo, moja prethodna govornica je pomenula, porez na fond zarada od 3,5% je od 1. jula 2004. godine ukinut i automatski su rasterećene zarade, s tim što je porast stope po sva tri osnova ovog zakona 2,2%, tako da je fiskalno rasterećenje evidentno. Drugo, jedan interesantan detalj kod novog zakona je i taj da končano nema doprinosa kada se ne vrši isplata zarada. Ranije to nije bio slučaj. Znači, svi oni koji ne privređuju, koji nemaju zaradu, automatski nemaju obavezu da plaćaju doprinos. To isto važi za lica koja se odjave, kao i za zemljoradnike koji ne plaćaju osiguranje. Automatski nemaju obavezu da plaćaju doprinose. Na kraju, da ne bih zadržavao auditorijum u smislu efikasnosti, samo ću da napomenem da je ovaj zakon uslov za obezbeđenje harmonizacije sistema doprinosa na nivou Evropske unije.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Davidović.
Izgleda da neki žele da se vratimo u vreme Saveza komunista, da se samo predloži dnevni red i da nema diskusije, usvaja se jednoglasno i idemo kući. Osnovna funkcija parlamenta jeste da se vodi rasprava o predloženim tačkama. Dosadašnji način utvrđivanja doprinosa izgleda da nije dobar ni za aktuelnog ministra, s obzirom da je sada u ovom predlogu zakona predložen novi koncept ubiranja doprinosa. To se pre svega odnosi na način određivanja osnovice doprinosa. Sada se u Predlogu zakona kaže da se kao najniža mesečna osnovica uzima 40% od prosečne mesečne bruto zarade u Srbiji. Prilikom isplate zarade poslodavac je po dosadašnjim propisima bio dužan da izvrši uplatu doprinosa za socijalno osiguranje najdalje do 30. u mesecu za prethodni mesec na iznos najviše zakonom propisane osnovice prema stepenu stručne spreme. Na ovaj način su poslodavci na neki način zakidali na doprinosima tako što je zaposlenog obično prijavljivao na niži stepen stručne spreme, odnosno ako je zaposleni imao VII stepen stručne spreme prijavljivao ga je na srednji stepen stručne spreme i time je pravio štetu zaposlenom i državi. Novi zakon o socijalnom osiguranju predviđa ukidanje osnovica prema stepenu stručnosti i predlaže samo jednu obaveznu osnovicu za obračun i doprinos i to u visini od 40% od mesečne zarade ostvarene u Republici. Predlog se može posmatrati sa stanovišta što će svaki poslodavac uplatiti doprinose na iznos najniže osnovice, a time jedino zaposleni mogu biti u podređenoj situaciji pri kasnijem utvrđivanju osnovice za penziju, kada se uzimaju u obzir proseci zarada za određeni period, odnosno za određeni broj godina. Ono što je izuzetno bitno da se spomene u ovoj raspravi jeste činjenica, a vidim da po tom pitanju nisu predložena nikakva rešenja, tiče se građana, prvenstveno stanovništva koje živi na selu, a koje je nekada bilo najviše opterećeno i zahvaćeno enormno velikim doprinosima za penziono i socijalno osiguranje. Naime, danas takav oblik ubiranja doprinosa ne postoji, ali je zato većini domaćinstava ostao ogroman dug iz prethodnog perioda, a koji je još bio opterećen kamatom. Neizmirenje ovog nerealnog duga danas predstavlja bukvalno nerešiv problem za većinu tih seoskih domaćinstava, jer dok se ona ne izmire ne mogu se ostvariti druga osiguranja, u smislu toga da član tog domaćinstva koji želi da uplati samostalno zdravstveno osiguranje ne može da izmiri taj prethodno napravljeni dug. Obično kod tih članova domaćinstava niko ne radi, a takvih je sve više i više, s obzirom da je u poslednje tri godine skoro pola miliona ljudi ostalo bez posla. Možda će ministar pokušati da na neki način iznađe rešenje za ovakve slučajeve, jer mora se imati na umu da su poljoprivrednici bukvalno uništeni i da nemaju sredstva da izmire svoja ranije nastala dugovanja. Nemaju sredstva zato što im nije plaćeno po realnoj ceni, zato što je tako ubrana višnja, zato što se malina plaća u bescenje, dok država štiti nakupce. Pšenica je procenjena na 8,5 dinara, a cene repromaterijala za setvu i za zaštitu neuporedivo skaču, što nikako ne može da pokrije ni osnovne troškove proizvodnje, a kamoli da se namiruju prethodno nastali dugovi. To što su fondovi socijalnog osiguranja prazni, ne znači da će ih sada po ovom novom predlogu zakona popuniti doprinosi obveznika, od kojih bi većina mogla da se svrsta u kategoriju ugroženih domaćinstava. Činjenica je da je danas u Srbiji manje obveznika doprinosa za PIO. Većina njih se nalazi na birou za nezaposlene. Takođe, oni koji su zaposleni kod privatnika, dešava se situacija da je promet jedva pozitivan, tako da se tu smanjuje broj radnika. Ovde je malopre bilo reči o Fabrici cementa. Jedan sam od bivših radnika Fabrike cementa i mogu da kažem sledeće. Tamo je do privatizacije, odnosno do decembra 2001. godine bilo zaposleno oko 2.400 radnika, a danas ih je zaposleno samo 600, a 2007. godine biće ih ukupno 300 po planu. Mnoge stvari su diskutabilne ako ćemo da govorimo o procesu privatizacije, mada tu sada nije tačka, ali situacija je takva da od tih 1.900 radnika koji su ostali bez posla, jedva da je njih 900 zaposleno i da legalno plaća svoje doprinose penzionom i socijalnom osiguranju. Možda će se fondovi popuniti kaznenim odredbama po zamisli ministra Dinkića. Komentarisao bih član 74. koji se direktno odnosi na fizička lica, a rekao bih najviše na poljoprivrednike obveznike, gde im se bukvalno preti da će, ukoliko ne izmire obaveze u datom roku, biti kažnjeni novčanom kaznom u rasponu od 2.500 do 50.000 dinara. Umesto da Ministarstvo i Vlada Srbije pomognu poljoprivrednim proizvođačima, oni se trude da im uzmu poslednji dinar iz džepa. Na kraju, kratko bih komentarisao u članu 8. stav 11. gde su u obveznike zdravstvenog osiguranja ubrojane monahinje i monasi. Pre svega, iz poštovanja prema tim čuvarima naše nacionalne i kulturne baštine, država Srbija bi trebalo da ih oslobodi bilo kakvih doprinosa. Zar misli da će tim mizernim doprinosima biti popunjen fond osiguranja? Oni bez ikakve naknade čuvaju naše svetinje, obnavljaju stare ruševine manastira, crkve, podižu konake, neguju bolesne pri nekoliko manastira u Srbiji. Dodelite im za to zdravstveno osiguranje bez doprinosa, jer oni svoje prihode, iako ih imaju, namenjuju za održavanje onih svetinja gde borave. Gospodin ministar, s obzirom da on nije ovde, umesto što planira da puni fondove doprinosima radnika koji imaju plate od 4.000 ili 5.000 dinara, možda bi bilo bolje da se potrudi da naplati nešto i od onih silnih ekstraprofitera, sa čime je pre tri godine nastupao u javnosti ili ih je sada naprasno zaboravio. Za njih nema pretnji ni kazni, samo su namenjene za običan narod, koji u Srbiji danas izuzetno teško živi. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Goran Davidović, a neka se pripremi narodni poslanik Miodrag Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosadašnja zakonska regulativa koja je pratila obavezno socijalno osiguranje je bila predmet tumačenja u više različitih zakona. Po prvi put, donošenjem ovakvog zakona, na jedinstven način se uređuju sva bitna pitanja vezana za obavezno socijalno osiguranje, a što je u skladu sa praksom zemalja sa razvijenom tržišnom ekonomijom, pre svega zemalja Evropske unije. Na ovaj način se postiže da sistem doprinosa, kojim se finansira obavezno socijalno osiguranje, postaje integralni deo fiskalnog sistema naše Republike, što proističe iz ekonomsko-finansijskog sadržaja doprinosa koji predstavljaju javne prihode. Potrebno je istaći da se pojednostavljenje sistema doprinosa ostvaruje ujednačavanjem osnovice doprinosa za sve vidove socijalnog osiguranja, kao i smanjenjem višestrukih stopa doprinosa u pojedinim oblicima obaveznog socijalnog osiguranja. Pored osnovice doprinosa za iste obveznike za sve vidove obaveznog socijalnog osiguranja, različite kategorije obveznika ujednačavaju stepen doprinosa u odnosu na osnovicu, što je novina u ovom zakonu. Uz princip solidarnosti i uzajamnosti u socijalnom osiguranju, suština ovog zakona se bazira na uvažavanju principa plaćanja javnih prihoda prema ekonomskoj snazi obveznika, što je jedno od važnih obeležja ovog zakona. Ujednačavanjem sa poreskom osnovicom za porez na dohodak od rada postiže se pojednostavljenje sistema doprinosa i lakša kontrola evidencije o izvršenim uplatama i naplatama doprinosa. Načela obaveznosti, solidarnosti i uzajamnosti su razlog da ujednačavanje osnovice doprinosa sa osnovicama poreza na dohodak po osnovu rada nije moguće izvršiti u potpunosti. I pored toga predložena jedinstvena najniža mesečna osnovica doprinosa u iznosu od 40% prosečne mesečne zarade u Republici za sve obveznike, u odnosu na dosadašnjih 8% prema stepenu stručnosti, u rasponu od 37% do 155% od prosečne mesečne zarade u Republici, u skladu je između uloženih sredstava doprinosa i prava koja se po tom osnovu koriste. Istovremeno, na ovaj način se sprečava zloupotreba načela solidarnosti kao stožera socijalnog osiguranja. Građanima Srbije se ukidaju iz oblasti zdravstvenog osiguranja višestruke stope doprinosa i predlaže se samo jedna stopa za ukupna prava iz zdravstvenog osiguranja i jedna stopa za ograničena prava na osnovu povrede na radu umesto do sada postojećih 13 stopa u ovoj oblasti osiguranja. Predložene stope doprinosa imaju cilj da smanje postojeći finansijski deficit organizacija za obavezno socijalno osiguranje, što se postiže povećanjem prihoda od doprinosa iz svih oblika rada uvođenjem jedinstvene stope doprinosa za zdravstveno osiguranje od 12,3% umesto pomenutih dosadašnjih 13 stopa, koje su se kretale u rasponu od 0,8 do 17,7%. Za zdravstveno osiguranje za slučaj povrede na radu i profesionalne bolesti, u određenim slučajevima, predlaže se stopa od 2%. Za osiguranje za slučaj nezaposlenosti predlaže se stopa doprinosa u iznosu od 1,5% u odnosu na prethodnih 1,1%. Ovim zakonom je predviđeno povećanje doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje sa 20,6% na 22%. I pored predloženog povećanja stopa doprinosa, sveukupnom fiskalnom politikom se obezbeđuje smanjenje postojećeg fiskalnog opterećenja obveznika kao krajnji cilj zakona. (ukidanje obaveze plaćanja poreza na fond zarada od 1.7.2004. godine). Tako se postiže fiskalno rasterećenje neto zarada zaposlenih sa 73,8 na 73,1%, a po osnovu samostalnih delatnosti sa 73,6% na 69,8% oporezive dobiti. Značajna novina u ovom zakonu odnosi se na obavezu poslodavca, koja ne predviđa da je u obavezi da obračuna i plati doprinos u slučaju kada ne vrši isplatu zarada do kraja narednog za prethodni mesec, pre svega u firmama gde postoji teška ekonomska situacija i gde se ne isplaćuju zarade. Povoljnost za sveštenike i verske službenike, koji su do sada plaćali doprinose na osnovice koje su bile prema stručnoj spremi tih osiguranika, jeste što je zamenjena osnovica doprinosa i sada će biti u visini prosečne zarade u Republici ostvarene u četvrtom kvartalu prethodne godine. Za monahe i monahinje propisuje se osnovica doprinosa u visini najniže mesečne osnovice doprinosa, odnosno 40% prosečne zarade u Republici. Za naše poljoprivrednike osnovica doprinosa je prihod od poljoprivredne delatnosti na koju se plaća porez na dohodak građana. Ona je niža od do sada važeće najniže osnovice doprinosa za zdravstveno osiguranje, koja je iznosila 50% od prosečne zarade u Republici. U slučaju invalidnosti i telesnog oštećenja po osnovu povrede na radu i profesionalne bolesti utvrđuje se osnovica doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje, kao i osnovica doprinosa za zdravstveno osiguranje za slučajeve povrede na radu i profesionalne bolesti, u skladu sa zakonom, u visini najniže mesečne osnovice doprinosa, što je jedno od važnijih obeležja ovog zakona. Umesto osam najnižih mesečnih osnovica doprinosa utvrđenih prema stepenu stručnosti, što je bilo dosadašnje zakonsko rešenje, predložena je samo jedna i to najniža mesečna osnovica doprinosa. U slučaju kada zaposleni zbog početka rada ili prestanka rada u toku meseca ili iz drugih razloga ne ostvaruje pun mesečni fond rada kod poslodavca, primenjuje se ovim zakonom iznos najniže mesečne osnovice doprinosa za te slučajeve, što je svakako pogodnost za radnike. Prema dosadašnjem rešenju zakona, preduzetnicima je predviđena najniža mesečna osnovica doprinosa u visini 100% prosečne zarade u Republici, a primenom jedinstvene minimalne osnovice doprinosa od 40% prosečne zarade u Republici ostvariće se značajno fiskalno rasterećenje kod onih koji se bave starim zanatima, poslovima iz oblasti narodne radinosti, zanatskim delatnostima i drugih preduzetničkim poslovima. Licima koja su starija od 50, odnosno 45 godina, koja su kod Nacionalne službe za zapošljavanje sa statusom primaoca novčane naknade po osnovu nezaposlenosti ili prijavljena kao nezaposlena, najmanje godinu dana bez prekida, propisuje se olakšica za poslodavca koja se ogleda u oslobađanju plaćanja doprinosa na teret poslodavca za zaposlena lica starija od 50 godina, odnosno plaćanje tog doprinosa po umanjenoj stopi za 80% za lica starija od 45 godina. Fond za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje samostalnih delatnosti će imati porast rashoda, očekuje se, od oko 50 miliona dinara zbog porasta stope zdravstvenog osiguranja za penzionere u 2004. godini. Sa druge strane se očekuje porast prihoda od doprinosa u visini od 200 miliona dinara usled porasta stopa doprinosa. Na taj način očekujese pozitivan neto efekat na bilans fonda. Procenjeno je da će Nacionalna agencija za zapošljavanje imati porast doprinosa za 900 miliona dinara, što će obezbediti bolji rad ove službe. U svakom slučaju, zaključak je da donošenjem ovakvog jednog zakona postižemo pojednostavljenje sistema doprinosa, povećanje prihoda od doprinosa putem izjednačavanja različitih oblika rada u pogledu obaveze plaćanja doprinosa i širenje osnovice doprinosa, fiskalno rasterećenje zarada za poslodavce sa najnižom fiskalnom snagom (odnosno niskim zaradama zaposlenih), smanjenje sive ekonomije, bolju kontrolu i efikasniju naplatu doprinosa. Iz svih ovih razloga, DSS će podržati Predlog ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Đorđević, a neka se pripremi narodni poslanik Išpanović Ištvan.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo da su poljoprivrednici, odnosno građani koji se bave isključivo poljoprivrednom proizvodnjom veoma ugrožena kategorija. Rezultati u poljoprivrednoj proizvodnji ne zavise samo od njihovog rada i aktivnosti. Mnogo je faktora koji utiču na to - suša, kiše, niske otkupne cene, stočne bolesti mogu uništiti celogodišnji rad poljoprivrednika. S druge strane, i prethodna i ova vlada učinile su to da su mnoga preduzeća propala, prodata po bagatelnim cenama, a radnici ostali bez posla. Radnici se vraćaju na selo, na porodična imanja, i tu pokušavaju da obezbede egzistenciju za sebe i svoje porodice. Takve ljude treba ohrabriti, treba merama država stimulisati njihov povratak na selo, učiniti da se što lakše snađu i podnesu gubitak radnog mesta. Mere mogu biti različite, počev od jednokratne pomoći za nabavku neophodne mehanizacije, povoljnih kredita za nabavku semenskog materijala i nabavku stočnog fonda. Jedna od mera mora biti i stimulacija kod doprinosa za socijalno osiguranje. Zato se zalažem da se povratnici, odnosno oni radnici koji su ostali bez posla, a vraćaju se na selo i počinju sa poljoprivrednom proizvodnjom, dodatno stimulišu, nešto slično kao kod poslodavaca koji zasnivaju radni odnos sa licima starijim od 45 godina. Kompletno predlažem da Nacionalna služba za zapošljavanje plaća doprinose za ovu kategoriju ljudi, u roku koji se može smatrati primerenim i koji će stimulisati povratak na selo i razvoj poljoprivrede. Niskim cenama i neorganizovanim otkupom poljoprivrednih proizvoda, ova vlada ne pomaže poljoprivrednicima, već izvoznicima poljoprivrednih proizvoda i nakupcima. Da je tako, kao dokaz može poslužiti berba i otkup čuvene oblačinske višnje u opštini Merošina. Posle blokade međunarodnih puteva, proizvođači su pozvani na razgovor u Vladu Srbije oko dogovora cene višnje. Postignut je dogovor da cena višnje bude 23 dinara prva klasa, a druga klasa 18 dinara. Međutim, na terenu to nije bilo tako. Mnogi voćnjaci u opštini Merošina ostali su neobrani ili su proizvođači bacali višnje na deponije, nezadovoljni ovako niskim otkupnim cenama. Vlada umesto da stimuliše proizvođače, stimuliše izvoznike sa 7% na ukupnu izvezenu količinu. Trebalo bi da gospoda u Vladi obrate veću pažnju poljoprivredi, jer kad treba da se izdvoje porezi i samodoprinosi, seljaci su tu. Kad treba da se brani država, seljaci su tu. Kad treba da se organizuje da se ide u vojsku, seljaci su tu, a kad treba pomoći seljaku, tu Vlada zatvara oči. Sa ovako upropašćenom poljoprivrednom proizvodnjom, ukoliko i poljoprivredu upropastite, a na dobrom ste putu da to uradite, Srbiji nema spasa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Išpanović Ištvan, a neka se pripremi narodni poslanik Slaviša Slavković.
Hvala lepo. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, imamo pred sobom zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje i izgleda da po ovom zakonu nije bilo mnogo kritika. Pojedini poslanici koriste govornicu da izreknu neke opšte kritike, počev od privatizacije pa nadalje, jer očigledno je zakon dobar i nema nekih ozbiljnijih zamerki. Zbog toga će poslanička grupa G17 plus podržati ovaj zakon, a nadam se da će i ostali poslanici isto to učiniti. U uvodnom izlaganju gospodin ministar je naveo niz razloga za donošenje ovog zakona, kao što je pojednostavljenje sistema doprinosa, izjednačavanje različitih oblika u pogledu plaćanja doprinosa, značajno rasterećenje privrede i preduzetnika, smanjenje sive ekonomije itd. Dodao bih još jedan razlog, a to je stvaranje povoljnije klime za strana ulaganja. Naime, imao sam prilike kao predsednik jedne opštine da često razgovaram sa potencijalnim stranim ulagačima i oni su, između ostalih razloga, navodili i to da imamo komplikovan sistem, komplikovanu administraciju. Naravno, naša zemlja će biti privlačnija za strane investitore ukoliko imamo manju cenu rada, odnosno jeftiniju radnu snagu. Ovaj zakon znači da će prestati pojedine odredbe dosadašnjih zakona, i to Zakona o zdravstvenom osiguranju, Zakona o PIO, kao i Zakona o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Na početku je započeta jedna rasprava o tome kada su donete odredbe Zakona o zdravstvenom osiguranju, oko različitih stopa doprinosa. Pošto poslanik koji je započeo raspravu oko toga nije prisutan, iz nekih svojih principa kojih se uvek držim, neću potezati to pitanje, ali znam da je ta izmena zakona doneta 1998. ili 1999. godine. Pošto sam bio poslanik, sećam se kada su te odredbe ugrađene u Zakon o zdravstvenom osiguranju. Želeo bih samo da se zadržim na nekim odredbama za koje smatram da predstavljaju značajne novine u ovom sistemu. Svakako, to je smanjenje postojećeg fiskalnog opterećenja obveznika doprinosa, i to počev od 1. jula ove godine. Već je bilo reči o tome da se kod isplate zarada smanjuju doprinosi sa 73,8 na 73,1, a isto tako i kod obveznika koji obavljaju samostalnu delatnost da se takođe vrši smanjenje, posebno smanjenje zbog ukidanja poreza na fond zarada od 3,5 posto. Takođe, smatram da je bitna novina i zakonsko rešenje koje propisuje obavezu poslodavca da obračuna i isplati doprinose samo u slučaju kada se stvarno isplaćuje zarada, a ne bez obzira da li se plate isplaćuju ili ne. Želim da ukažem i na jednu odredbu koja je omogućavala sivu ekonomiju, odnosno korišćenje radne snage po osnovu ugovora o delu, jer se ta institucija često zloupotrebljavala zbog toga što se plaćao manji doprinos po tom osnovu, te radnici koji rade po ugovoru o delu nemaju sva prava koja su do sada imali, tako da mislim da je dobro rešenje, bez obzira po kom osnovu je neko zaposlen, da plaća iste doprinose. Takođe, smatram da je veoma značajna novina oko plaćanja doprinosa za radnike koji se prime, a koji su stariji od 45, odnosno 50 godina. Praksa u zemljama u tranziciji ukazuje na to da kada neko izgubi zaposlenje, a ima 40, 45, 50 godina, da se, praktično, ne vraća više u proces rada, nego ostaje trajno nezaposlen, dok ne stekne uslove za penziju. Zbog toga smatram veoma dobrim rešenje da se ne plaća doprinos za radnike koji su zaposleni sa biroa rada nakon napunjenih 50 godina. Mislim da ćemo, nažalost, mi dospeti u tu situaciju da ćemo imati te radnike koji neće moći da se vrate na rad, ukoliko se ne obezbede ovakvi povoljni uslovi. Nadam se da ćete glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Slaviša Slavković, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj zakon donosimo po hitnom postupku. To je stalna praksa u radu ove vlade i po tome se ona i razlikuje od prethodne. Bez posla ostaju ljudi koji su umanjili svoje radne i zdravstvene sposobnosti tokom radnog veka i o tim ljudima se mora voditi posebna briga. U članu 45. Predloga zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, predlagač - Vlada Republike Srbije predlaže neke sankcije za poslodavce koji zapošljavaju lica starija od 50, odnosno od 45 godina, a koji se na dan zaključivanja ugovora vode kod Nacionalne službe za zapošljavanje i imaju status korisnika novčane naknade za vreme nezaposlenosti ili su kod službe prijavljena kao nezaposlena najmanje godinu dana bez prekida. Naime, za lica starija od 50 godina, sa kojima je poslodavac zaključio ugovor o radu, poslodavac se oslobađa obaveze plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, koji se plaća na osnovicu, odnosno na teret poslodavca. To pravo na neplaćanje doprinosa ostvaruje se u periodu od dve godine od dana zasnivanja radnog odnosa zaposlenog. Za lica starija od 45 godina ovo pravo znači umanjenje plaćanja doprinosa u iznosu od 80 posto, takođe se primenjuje dve godine. Predviđena je i mera obezbeđenja radnika tako što će poslodavac biti dužan da plati doprinos koji bi inače platio kad zaposlenom prestane radni odnos u toku trajanja olakšice, kao i u periodu od tri godine po isteku roka u kome se olakšice primenjuju. To može biti kazna za nesavesne poslodavce, ali će malo pomoći radnicima koji ostaju bez posla na takav način. Zamislite da poslodavac uposli lice od 50 godina starosti i zadrži ga u radnom odnosu pet godina, znači za vreme dok traju olakšice i tri godine nakon toga, a onda raskine ugovor o radu. Dakle, radnik sa 55 godina ponovo ostaje bez posla, jer nema te stimulacije koja će naterati poslodavca da uposli lice sa 55 godina starosti. Zato mislim da ove rokove treba produžiti na najmanje pet godina plaćanja doprinosa za lica starija od 50 godina, odnosno umanjenje od 80 posto za lica starija od 45 godina, a rokove dodatne zaštite zaposlenih u ovom životnom dobu produžiti do ostvarivanja prava na penziju po bilo kom osnovu. Bez ovih mera ćemo vrlo brzo imati još veće probleme nego do sada. Ako radite, sigurno smo da će gubitak radnih mesta zadesiti najveći broj zaposlenih u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, a neka se pripremi narodni poslanik Blagoje Krajinović.
Dame i gospodo, moram malo da se približim da bih skrenuo vašu pažnju, jer ovde se niko ne čuje, niko nikoga ne sluša, pa bi dobro bilo da se čujemo. O ovom zakonu ću govoriti sa drugog aspekta, jer nisam želeo da se bavim procentima, niti nekim brojkama. To sam ostavio svojim kolegama iz poslaničke grupe SRS, u koje imam potpuno poverenje, jer ima nas raznih struka, pametnih ljudi, sposobnih, da ne kažem eksperata, jer mi je ta reč nekako strana. Govoriću o onome što se dotiče mene, na neki način, sa tri aspekta. Pošto tumačim umetnost, pošto sam vernik i potičem sa sela, govoriću o te tri grupacije koje su na spisku taksativno navedene da plaćaju doprinose. Počeću od umetnika. Na Odboru za kulturu i informisanje, što nije moja dužnost da ovde interpretiram, imali smo jedan dopis u vidu amandmana u kome umetnici odnosno ULUS traži da se posebno oporezuju umetnici. Na kraju kažu - osnovice doprinosa za samostalne umetnike odnosno radnike u kulturi, kao i način utvrđivanja i plaćanja doprinosa da propisuju svojim aktom organizacije za obavezno socijalno osiguranje, na koje saglasnost daje Vlada Republike Srbije. Mislim da je to u redu i da to treba imati u vidu. Stojim na strani samostalnih umetnika. Što se tiče vernika odnosno sveštenstva i monaštva, mislim da oni treba da padnu u red onih koji se dobrovoljno opredeljuju za ove doprinose. Možda će se poboljšati situacija u monaštvu i sveštenstvu kada dođe vreme za ispovedanje. Možda će se njima odbiti porez na ekstraprofit kada dođe ceo DOS da se ispoveda za sve ono što je narodu učinio za ove godine. Za sada, oni nisu u mogućnosti da plaćaju te doprinose, niti je moguće naći nekakvo merilo pomoću koga možemo odrediti tu stopu doprinosa, pa neka im to bude ostavljeno da oni sami odluče. Što se tiče poljoprivrednika, njih treba svrstati u grupaciju koja dobrovoljno i samovoljno osigurava sebe i porodicu, odnosno da stopu osiguranja biraju shodno snazi svoga domaćinstva. Ovde je podnet jedan amandman, nadam se da će se o njemu diskutovati i da će biti prihvaćen. Bilo bi dobro, kada se ovaj zakon usvoji, da se do kraja i sprovede, da ne bismo dolazili u situaciju da birokratija radi šta hoće. Slučajno mi je do ruke došao članak u kome se kaže – "i mrtvi moraju da plate porez". Radi se o seljaku Radoju Nikoliću iz sela Zaovine kod Bajine Bašte, čija žena kaže: "Čika Radoju je otac umro pre 24 godine, supruga pre sedam, a majka per šest godina i dan-danas traže mu da plaća doprinose za mrtve duše". Prema tome, kada ovaj zakon bude usvojen, a nadam se da će da bude usvojen, sredite malo dokumentaciju i sa ovim zakonima, i sa biračkim spiskovima, a Srpska radikalna stranka kada dođe na vlast sigurno će to srediti. Dalje, jedan deo ovog zakona odnosi se na ono čime se neki hvale, a ne bih baš da se hvalim. Kaže se, ukoliko nema isplate zarade, to je u objašnjenju, nema ni obaveze plaćanja doprinosa. Obaveza plaćanja doprinosa, kao i obaveza poreza, dospeva za poslodavce sa danom isplate zarade. U većini gradova, kao i u Priboju odakle dolazim, radnici ne rade i ne primaju plate, što znači da im ne ide ni penzioni staž. Većina političara dolazi u Priboj. Ovde bih lamentirao, kao što moj kolega Lune kaže - braćo i sestre, ne dolazite u Priboj u fabriku i ne dajite prazna obećanja. Nije to fabrika glasova, to je fabrika kamiona. Hvala.
Za reč se javio Blagoje Krajinović, a neka se pripremi narodni poslanik Stevica Deđanski. Narodni poslanik Blagoje Krajinović nije prisutan, reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Gospodo narodni poslanici, pošto je šef poslaničke grupe Srpske radikalne stranke rekao stav stranke, samo ću reći nekoliko stvari koje su me inicirale da komentarišem. To su uglavnom neke reči koje spominjete. To su - povećanje prihoda, smanjenje sive ekonomije, bolja kontrola itd. U obrazloženju Predloga zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje naveli ste sledeće: "Osnovni razlozi za donošenje ovog zakona su: pojednostavljenje sistema doprinosa, povećanje prihoda doprinosa putem izjednačavanja različitih oblika rada u pogledu obaveze plaćanja doprinosa i širenja osnovice doprinosa, fiskalno rasterećenje zarada za poslodavce sa najnižom fiskalnom snagom, odnosno niskim zaradama zaposlenih, smanjenje sive ekonomije, bolja kontrola i efikasnija naplata doprinosa". Uglavnom pominjete načine za povećanje prihoda, kao i u ostalim zakonima, pa sve to pokušavate da nadoknadite raznim nametima. Hteo sam samo da napomenem vama i građanima Srbije koji ovo slušaju, da bi bilo bolje da pokrenete privredu Srbije, da skinete te vaše famozne lance i katance, da ljudi rade i neće biti problema ni oko plaćanja tih i ostalih doprinosa. Kaže se da će se doprineti smanjenju sive ekonomije. Mi znamo da pri tome mislite samo da zatvorite male i sitne privatnike koji ne prijavljuju radnike mesec ili dva dana, dok ne vide da li će se u ovom ambijentu snaći da prežive, a ostale velike sisteme nikada i ne dirate. Ponavljam, bolje bi bilo da nešto radite, ali kako radite, bolje je možda i da ništa ne radite i da dozvolite nekome ko zna da pokrene proizvodnju, da vrati ljude na posao, jer naši građani su željni posla, da budu plaćeni za taj posao, da ne bi radili za džabe, pa ćete videti kako se smanjuje ta siva ekonomija koju pominjete. Videćete kako sami ljudi odlaze za buvljaka i ostalih mesta gde se bave sivom ekonomijom, gde nemaju ni staža, ni socijalno, ni penziono. Za te četiri godine koliko je DOS na vlasti, u Vršcu iz koga dolazim, zatvorili ste dosta "zdravih" firmi, da ih ne nabrajam sve. Imamo jednu zamerku, zašto je obavezno poljoprivredno osiguranje? Još se cinično kaže da je to u funkciji obezbeđivanja boljih uslova za razvoj poljoprivrede i ostanak mladih na selu kao opšteg interesa. Da je vama stvarno stalo do toga, vi biste obezbedili, svaka normalna vlada bi to radila, da otkupne cene poljoprivrednih proizvoda budu kako treba. I, to bi verovatno odmah i platili. Ne biste plaćali, kao što sada plaćate maline, što je sada aktuelno, 50 dinara, žito ćete možda platiti a možda i nećete, meso ne biste uvozili i time terali seljaka da rasprodaje i više ne gaji stoku. Pa, posle mu savetujete, a ljudi nam se žale na to kada obilazimo sela, da gaji činčile i nojeve. Preporuka je – dozovite se pameti bar malo i sačuvajte bar malo obraza. Naši građani su to zaslužili, jer vas trpe na vlasti već četiri godine, a i za manju nesreću koja je mogla da ih zadesi to je dugo vreme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Taman sam jutros u svom izlaganju pohvalio ministra da se naspavao, odmorio i došao da sasluša narodne poslanike, a vidim on je opet otišao. Izgleda da se malo umorio. Ostavio je tašnu doduše, da pretpostavimo da će da se vrati. Dame i gospodo narodni poslanici, pripremajući se za diskusiju o ovom predlogu zakona, prelistao sam ga i naišao na nekoliko nelogičnosti, da ne kažem nebuloza. Voleo bih da je ministar tu da mi ih objasni. Zakon je, inače, u jednom delu dobar. To je onaj deo zakona koji su prepisivali onda kada ministar nije bio tu. Ministar bi mnogo bolje uradio da je dao daktilografkinji da mehanički prekuca taj zakon i onda sigurno ovakvih grešaka ne bi bilo. Ali, da idemo redom. U delu koji se odnosi na obveznike doprinosa, član 7, ministar nabraja ko su sve obveznici doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje, pa kaže: zaposleni, izabrana i imenovana lica... i zamislite – poljoprivrednici. Zašto bi poljoprivrednici bili obavezni da uplaćuju penzijsko i invalidsko osiguranje? Šta to poljoprivrednici dobijaju od države za uzvrat, da bi im država ovu obavezu koju im silom nameće na neki način refundirala. Penzijsko i invalidsko osiguranje može biti samo na dobrovoljnoj bazi i nikako više. Dalje, ministar nabraja: 9) lica koja ostvaruju ugovorenu naknadu; 10)samostalni umetnici; 11) sveštenici ... a u tački 13) kaže – domaći državljani zaposleni u inostranstvu. Država Srbija ima državljane koji već godinama rade u inostranstvu. Nekada smo ih zvali gastarbajteri i zahvaljujući jednoj reformi, doduše Brozovoj, dobar deo njih je otišao u inostranstvo. Plaćaju socijalno, penziono i invalidsko osiguranje zemljama u kojima rade. Mogu se obavezati da plaćaju penziono i invalidsko osiguranje samo ukoliko sa zemljom u kojoj rade postoji sporazum o sprečavanju dvostrukog oporezivanja. Samo u tom slučaju možete ljudima koji rade u inostranstvu naplatiti penziono i invalidsko osiguranje. U članu 8. koji se odnosi na doprinose za sistem obaveznog zdravstvenog osiguranja, i opet tačka 8) – poljoprivrednici, odnosno zemljoradnici. Baš bih voleo da je ministar tu i da mi objasni razliku između poljoprivrednika i zemljoradnika. Da li to poljoprivrednici ne obrađuju zemlju i da li se tozemljoradnici ne bave poljoprivredom? Ne verujem da je ovo greška daktilografa, pre će biti da je ovo greška ministra. Dalje, domaći državljani zaposleni u inostranstvu. Moja primedba se upravo odnosi i na ovu tačku 13) kao i za ono prethodno penzijsko i invalidsko osiguranje – samo u slučaju ukoliko postoji sporazum između naše zemlje i zemlje u kojoj rade o sprečavanju dvostrukog oporezivanja. Tačka 14) inostrani penzioneri. Ako je inostrani penzioner čitav vek proveo u inostranstvu, stekao penziju i verovatno vučen nostalgijom došao u ovu državu sa tom penzijom, da poslednje godine života provede u njoj, hajde sada da mu naplatimo i penziono, i invalidsko, i socijalno i sva druga osiguranja. Ne mogu drugačije da shvatim to, pošto se kaže - inostrani penzioneri, obveznici doprinosa za zdravstveno osiguranje u sistemu obaveznog zdravstvenog osiguranja. Još jedna stvar koju ovde niste spomenuli, a koja je jako bitna - strani državljani na radu kod nas. Pri tom ne mislim na ambasade, ni na strana preduzeća, ni na detaširane radnike koji rade kod nas, već mislim na ljude iz inostranstva, na strane državljane koji su zaposleni u privredi i u društvenim organizacijama u Srbiji. Konkretno mislim da ćete ovim zakonom ispustiti savetnika ministra vojnog. On je bio savetnik i ministra Tadića, a sada je ministra Davinića, general-major engleske obaveštajne službe M-6. Ne znam kako se zove, ali imamo informaciju da je homoseksualac i da ste ga i tu zbrinuli, usput rečeno. Napravio bih jednu digresiju, dame i gospodo, i pitao vas – zašto ministar Stojković, odnosno zašto vojno pravosuđe goni samo bivšeg načelnika za vreme Slobodana Miloševića, načelnika Generalštaba, za ono malo dokumenata koje je izneo u torbi i odneo u motel "Šarić", kada ste general-majora engleske obaveštajne službe pustili u Ministarstvo vojno da pokupi svu dokumentaciju. Idemo dalje, voleo bih da mi ministar objasni šta je mislio pod ovom rečenicom – mesečna osnovica (molim vas, slušajte pažljivo, možda ćete i vi nešto naučiti) doprinosa ne može biti niža od najniže mesečne osnovice. Pa kako može biti, ako je ovo najniža, kako neka mesečna osnovica može biti niža od najniže. Normalno je. Normalno bi trebalo da bude. Dalje, i ovaj zakon, kao i svi zakoni koje ste do sada predložili, sadrži deo koji se odnosi na kaznene odredbe. Napisali ste ovako: "Za radnje iz stava 1. ovog člana (a radi se o članu 72.koji kaže – novčanom kaznom od 100.000do milion dinara kazniće se za prekršaj pravno lice .... iz člana 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57. stav 1. i član 60. stav 3.) kazniće se za prekršaj i odgovorno lice u pravnom licu, novčanom kaznom od 5.000 do 50.000 dinara."Misli se na direktore, na računovođe, na one koji treba da obračunaju, odobre i da uplate ove doprinose. Da ne nabrajam sve ove novčane kazne, mene nešto drugo zanima. Ukoliko direktor ili šef računovodstva nema para i ne može da uplati ovu kaznu od 50.000 dinara, po našem zakonodavstvu mu sleduje zatvor. Toliko ima privrednih subjekata koji neće moći da uplate ovo, a normalno vi ćete katance na te privredne subjekte, a pravna i fizička lica, odnosno direktore u zatvor. Pa ćete napuniti sve zatvore, gospodine ministre, bez obzira što on nije ovde, ali verovatno iz nekog ćoška sluša. Ali, gde ćemo vas da stavimo kad jednog dana siđete sa vlasti. Moraćemo da pravimo nove zatvore za vas i vama slične. Još jedno pitanje i time ću da završim. Kako to da je ministar Dinkić smanjio penzije za prošli mesec 5%, a da su administrativni radnici u Skupštini takođe primili manju neto platu za 5%, i hoće li sada u Srbiji svi primiti manje 5%? Da objasni građanima Srbije gde ide tih 5% koje je ovog puta oteo građanima, zaposlenima u privredi i penzionerima.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo, do danas sam bila ubeđena da Narodna skupština ima Poslovnik o radu, doduše nedemokratski, restriktivan, loš, ali Poslovnik. Međutim, od danas vidim da tog poslovnika više nema, samo ne znamo ko ga je dekretom očigledno ukinuo. Zašto to tvrdim? Zato što je danas najpre povređeno dostojanstvo Narodne skupštine kada je ovde rečeno da je poslanik Dragiša Đoković tražio od Nebojše Čovića za kupovinu stana šest miliona dinara. To nije tačno, tražio je 5,5 miliona. Dalje, ministar finansija Mlađan Dinkić je ovde danas govorio pred 69 narodnih poslanika, znači bez kvoruma, i predsednik Skupštine mu je omogućio da iznosi laži o narodnim poslanicima u ovom parlamentu i nije reagovao. Na kraju bez kvoruma, na predlog Ksenije Milivojević, narodnog poslanika, ovde je doneta odluka da se radi do fajronta, ne znam do kada i nije bitno, i gospođa Milivojević to predloži, izglasa se, znači nije bilo kvoruma, nije resetovan sistem i ona lepo stavi ruksak na rame i u 16,30 časova napusti ovu salu. Posle toga kolega iz njene stranke kaže za ovom govornicom kako treba da se prepoznaju neki narodni poslanici kojima je stalo da se odugovlači rad u ovom parlamentu, a on i njegova stranka su za neki efikasniji i brži rad. Znamo mi da su on i njegova stranka za rad preko kolena, ali mi srpski radikali smo za ozbiljan rad i upravo tako pristupamo radu u ovom parlamentu. Zakon o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, koji nam je Vlada ponudila na razmatranje i usvajanje, činjenica je da jeste bolji od onog Đelićevog, ali je takođe činjenica da mnogo liči na onaj zakon koji je bio na snazi pre dolaska DOS-a na vlast. U vreme kada je donošen ovaj zakon koji je donela ona prethodna Skupština, na predlog one prethodne Vlade i onog prethodnog ministra, poslanici SRS su ukazivali na dve ključne stvari za koje smo tvrdili da su neprimenjive, za koje smo tvrdili da su apsolutno na štetu građana Srbije i na štetu privrede u Srbiji, i evo posle nepune četiri godini u situaciji smo da sadašnji ministar i sadašnja Vlada prećutno priznaju da je poslanička grupa SRS tada bila u pravu. Tada smo govorili da osam osnovica ne može da se primenjuje, da je to neprihvatljivo, i tada smo govorili da se ne mogu isplaćivati doprinosi pre nego što se zaposlenima isplate plate. Tada nas poslanička većina nije slušala i tada nas tadašnja Vlada nije slušala. Mogu da tvrdim da je to razlog zbog čega sada popunjavaju samo dva poslednja reda pored onih vrata za izlaz iz ovog parlamenta. Pored toga što ovaj predlog zakona u stvari nije nešto preterano loš, ali u svakom slučaju je mnogo bolji od ovog koji je do danas na snazi, ipak postoji par stvari na koje je neophodno da se skrene pažnja. Nadam se da ćete, poučeni iskustvom o kojem sam upravo malopre govorila, prihvatiti naše primedbe i da konačno donesemo u ovoj oblasti propis koji će zaista služiti svojoj svrsi. Već u članu 5. kažete: "Ako su doprinosi koji su uređeni ovim zakonom na drugačiji način uređeni drugim zakonom, primenjuju se odredbe ovog zakona." Ovo svakako treba brisati, jer ne postoji drugi zakon. Koji je to drugi zakon? Nije valjda Zakon o energetici? Dalje, u članu 7. govorite o obveznicima doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje i u prvom stavu tačka 3) predvideli ste da su to lica koja obavljaju privremene i povremene poslove po ugovoru zaključenom neposredno sa poslodavcem itd. Mi iz SRS mislimo da ovo ne treba da stoji, jer dobro svi iz iskustva znamo da su to privremeni i povremeni poslovi koji traju dva dana, pet dana, 14 dana, da se rade preko studentskih ili sličnih zadruga i jednostavno mislimo da ne bi bilo u redu da se na ove poslove plaćaju ti doprinosi. Kada su u pitanju poljoprivrednici, mi iz SRS smo apsolutno protiv da oni imaju obavezu uplaćivanja ovih doprinosa. Smatramo da je potrebno da se poljoprivrednicima dozvoli dobrovoljno osiguranje. Ko može taj će sigurno da uplaćuje ove doprinose, ali nažalost kako im ova vlada plaća poljoprivredne proizvode nisam sigurna da će imati da kupe hranu, a kamoli da plaćaju doprinose. U sledećem članu 8. govori se o doprinosima za zdravstveno osiguranje. Tu takođe mislimo da treba brisati lica koja obavljaju privremene i povremene poslove iz istog razloga, poljoprivrednike iz istog razloga i još ovde stoji - poljoprivrednici, odnosno zemljoradnici. Prosto je nepotrebno razdvajanje. U tački 11) obavezne doprinose za zdravstveno osiguranje predviđate za monahe i monahinje. Dame i gospodo, poštovane kolege, ovo je potpuno neprimereno. Svi mi dobro znamo da zbog tradicije i načina života monaha i monahinja oni uglavnom ne koriste zdravstvene usluge. Oni se leče tradicionalnom medicinom. Ima ih svega između 180 i 200 u Srbiji. Naravno, ako se ne leče, gospodine Aligrudiću, tradicionalnom medicinom, treba im dozvoliti, ako hoće, da uplaćuju doprinos, ali da im to ne bude obaveza. Njih u Srbiji ima između 180 i 200, i ne verujem da to nešto znači za budžet Srbije, bez obzira na činjenicu da ovaj ministar sve čini samo da što više sredstava pribavi u budžet, a baš ga briga koliko će to da košta građane Srbije. Takođe, obveznici doprinosa su poslodavci za zaposlene za vreme neplaćenog odsustva. Mislim da ovo nema svrhe i nepotrebno je da stoji u ovom zakonu, jer ovo je upravo ono što podseća na ovaj zakon koji je prethodio ovom, koji je doneo prošli saziv Narodne skupštine, da se uplaćuje doprinos, pa makar se plata ne plaćala. Ako nema plate, logično je i normalno da nema ni doprinosa. Dalje, u članu 12. kažete: "Kada osiguranik ostvaruje prihode od više različitih osnova, doprinosi se obračunavaju i plaćaju po svim tim osnovama, do iznosa najviše godišnje osnovice doprinosa, u skladu sa ovim zakonom." Mi mislimo da ovo nije dobro rešenje, da treba da se uplaćuje samo po jednom osnovu i da to bude onaj koji je najviši osnov. "Osnovica doprinosa (iz člana 13.) za zaposlene i za poslodavce je zarada, odnosno plata i naknada zarade, odnosno plate u skladu sa zakonom koji uređuje radne odnose, opštim aktom i ugovorom o radu, odnosno rešenjem nadležnog organa." Ovo ne može da stoji. Ovo je regulisano zakonom i nema tu dalje nikakvih ugovora, nikakvih rešenja itd. U članu 25. osnovicu doprinosa za samostalne umetnike, način utvrđivanja i plaćanja doprinosa sporazumno uređuju ministri. Nemojte ministri, ko boga vas molim. Dajte, regulišimo ove stvari zakonom i da ne može niko da manipuliše, da ne može niko da zloupotrebljava svoju funkciju. U članu 26. kažete: "Osnovica doprinosa za sveštenike i verske službenike je prosečna mesečna zarada u Republici isplaćena u četvrtom kvartalu prethodne godine..." A zašto ne zarada? Zato što znate da im je zarada manja od tog proseka. Mi mislimo da to nije u redu i da to treba na drugačiji način da se reguliše. Iznos najniže mesečne zarade iz člana 38. stav 2. treba da se briše zato što je to već regulisano u stavu 1. ovog istog člana, kao što treba da se briše i stav 2. člana 43, gde se kaže da nominalni iznos najviše godišnje osnovice, u skladu sa stavom 2. ovog člana, objavljuje ministar nadležan za poslove finansija. Prosto se naježim od silnih ovlašćenja koja dajete ministru Dinkiću, a ono što se zna o njegovom radu je toliko da je očigledno već spreman da ne bude ni ministar, a kamoli da mu se još proširuju ovlašćenja uz ova koja do sada ima. Poslednji stav člana 45. je potpuno nepotreban, jer je to već uređeno, a govori o načinu i postupku primene odredaba ovog člana sporazumno, da opet uređuje ministar nadležan za poslove finansija i ministar nadležan za poslove rada i zapošljavanja. Obračunavanje i utvrđivanje plaćanja doprinosa, što je regulisano članom 51, i tu imamo određene primedbe na lica koja obavljaju privremene i povremene poslove, tj. na ugovorene naknade za privremene poslove. A u članu 54. kažete: "Obračun i uplata doprinosa za zaposlenog na neplaćenom odsustvu, poslodavac je dužan da izvrši prilikom isplate zarada drugim zaposlenim." Ovo je, već sam govorila, vezano za član 51. i to ne može tako da ostane, jer nije pravično. U članu 62. stav 2. nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, jer predviđa da obrazovna ustanova kod koje se strani državljani nalaze na školovanju ili stručnom usavršavanju ne može izvršiti upis tih lica na školovanje, na overu semestra, odnosno odobriti drugi oblik stručnog usavršavanja, ukoliko ne dokaže da su uplatili doprinos, jer država ima druge mehanizme. Ovo kršenje ustava kroz zakon je nedopustivo. Ovo što ste predvideli članom 68. vezano za nadležnost ministra mora da bude isključivo nadležnost predviđena zakonom, kao i odredba člana 70. gde kaže da, saglasno propisima koji uređuju obavezno socijalno osiguranje, obveznik plaćanja doprinosa je dužan da o plaćenim doprinosima obaveštava poresku upravu. To je regulisano ovim zakonom i nema potrebe da se proširuje. U članu 72. su kaznene odredbe i to je manir ove vlade, očigledno i ove Narodne skupštine. Dakle, "novčanom kaznom od 100.000 do 1.000.000 dinara kazniće se za prekršaj pravno lice ako kao poslodavac ili drugi isplatilac prihoda istovremeno sa isplatom zarade" ne isplati i ove doprinose. A naravno da mora da ih isplaćuje, mora da poštuje zakon, ali kazna od 100.000 dinara do 1.000.000 dinara, smejali se vi ili ne koliko god hoćete, svi zakoni koji su vam na dnevnom redu samo su novi lanci i katanci za srpsku privredu. Član 76. predviđa retroaktivnost. Kolege pravnici dobro znaju da zakon ne može da se primenjuje retroaktivno, a u članu 76. je predviđeno da "poslodavci koji su do dana stupanja na snagu ovog zakona izvršili isplatu dela zarade za prethodni mesec, a posle stupanja na snagu ovog zakona vrše isplatu drugog dela ili konačnu isplatu zarade za taj mesec, dužni su da obračun i plaćanje doprinosa kod te isplate izvrše u skladu sa ovim zakonom." Nisu sa ovim, nego sa onim koji je bio na snazi u vreme kada su izvršili tu uplatu.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, doprinosi za socijalno osiguranje predstavljaju najznačajniji vid obezbeđenja u svakoj modernoj državi sveta i Evrope, pa i kod nas. Iz tih razloga smatramo da je neophodno izvršiti jednu celovitu kodifikaciju do sada postojećih i razuđenih pravnih propisa koji su regulisali oblast socijalnog osiguranja, oblast naplate socijalnog osiguranja, odnosno doprinosa za PIO i zdravstveno osiguranje. Kada govorimo o PIO, zdravstvenom osiguranju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, smatramo da su to kategorije vrlo bitne za život svakog pojedinca, ali i za zajednicu u celini. U modernoj sociologiji vlada shvatanje da ukoliko je ovo na dobar način rešeno, utoliko su dobro rešeni i odnosi u državi. Osiguranje može da bude i obavezno i fakultativno, a što je stepen društvene razvijenosti veći, to je i fakultativnost u ovoj oblasti izraženija. Smatram da je ovaj predlog zakona dovoljno izbalansirao obavezno i fakultativno osiguranje, odnosno fakultativnost i obaveznost. Kada pođem u analizu ovog zakona, najpre bih rekao da mi nije baš najjasniji taj ratio legis zbog koga se donosi ovaj zakon. Naime, cilj ovog zakona je zaštita individualnih interesa pojedinaca ove države, a to mogu prihvatiti. Sa druge strane, čini mi se da je ratio legis ili cilj donošenja ovog zakona na neki način i svojevrsna intervencija u budžetu ove države. Kod nas postoji opšte pravilo da vrlo često imamo donacije i prelivanja sredstava iz budžeta u sredstva fonda za socijalno osiguranje. U tom domenu, smatram da je u pitanju fond PIO i zdravstvenog osiguranja, ali i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Smatramo da ovo što se kod nas dešavalo ne bi smelo da bude pravilo i da će ovaj zakon u nekoj meri olakšati sve ovo, odnosno ispraviti. Ovo treba da bude jedan svojevrstan izuzetak, ali nikako ne sme da bude stalna praksa u našoj državi. Kada govorimo o dva najbitnija segmenta ovog zakona, moramo reći i to da se on tiče blagog uvećavanja doprinosa, kako je sam predlagač zakona to rekao, i da se širi spektar osnovica doprinosa. Ako analiziramo ovo blago povećanje stope doprinosa, možemo reći da se stopa doprinosa za zdravstveno osiguranje sada utvrđuje na 12,3%, umesto ranijih 13 stopa u jednom dijapazonu od 0,8% do 17,7%. Smatramo da je ovo rešenje povoljnije, ali ipak će ovo rešenje osetiti građani na svojim plećima. Druga stvar, govorimo o tome da se stopa doprinosa za PIO osiguranje sa 20,6% povećava na 22%. Takođe, i osiguranje za slučaj nezaposlenosti sa predviđenih i dosadašnjih 1,1% ide na 1,5%. Sve ovo, a uz širenje osnovice obveznika i slučaja koji su obuhvaćeni ovim porezom, moramo okarakterisati i nazvati pravim imenom, a to je da se čini još jedan zahvat u privredu i prema građanima koji obavljaju kakve-takve delatnosti, dolaze do plata i zarada. Samo bih ukazao na par stvari koje su ovde meni nejasne. Prva stvar, tražio bih od ministra da nam obrazloži član 25. koji se odnosi na obavezu, odnosno osnovicu po kojoj plaćaju svoje doprinose za PIO i zdravstveno osiguranje samostalni umetnici. Pročitao sam taj član 25. i nije mi bio jasan, a potom sam okrenuo obrazloženje i u njemu isti član je prepisan, nema nijedne dodate reči. Zato molim da se ovaj član malo više razjasni. Ali u tom članu se ostavlja jedno diskreciono pravo da ovu osnovicu sporazumno i saglasno usaglase tri ministra, i to ministar finansija, ministar zdravlja i ministar rada. Voleo bih da dobijem odgovor na ovo pitanje. Smatram vrlo bitnom činjenicu da je došlo do izmene, da se privremeni i povremeni poslovi po ugovori izjednačavaju sa radnim odnosom. To će, s jedne strane, imati i pozitivne efekte, tako da će se uračunavati u penzijski i invalidski staž određenim licima koja rade po ugovoru o delu ili se bave sličnim poslovima, ali, sa druge strane, moram da kažem i to da će cena rada po kojoj će oni raditi sigurno biti najniža. Poslodavac koji se odluči da obavlja određene ugovorne poslove po osnovu ugovora o radu mora i sigurno će sniziti cenu rada, ukoliko bude obavezan da plati ove stope doprinosa penzijskog, invalidskog i socijalnog osiguranja. Na kraju, još bih rekao dve vrlo bitne stvari. Prva je da ovaj zakon i snižavanje tzv. fiskalnih rasterećenja ne treba vezivati za donošenje zakona o fondu zarada. Po ovom zakonu, fond zarada je smanjen za 3,5% i već smo rekli da je ovaj zakon stupio na snagu, i već smo rekli da ovaj zakon ima minus, odnosno deficit u budžetu od 6,5 milijardi do 7 milijardi u prvoj polovini primene. Mi ćemo u ovom vremenu od 1. jula do 31. decembra imati minus u budžetu od 7 milijardi dinara, koji su građani već pokrili ili će ga pokriti putem usvojenog Zakona o akcizama. Dva puta smo donosili akcize na gorivo. Prema tome, odakle će se nadomestiti ovo o čemu ovde pričamo. Ne možemo narodu objašnjavati i ne možemo građanima predstavljati situaciju onakvom kakva nije. Ono što se ovde opravdava, oni su to već platili ili će platiti kroz Zakon o akcizama. Dakle, smatram da i ovo što je rečeno, da fiskalno rasterećenje sa 73,8% ide na 73,1% i ono je ukupno 0,7%, vrlo je malo rasterećenje, pod uslovom da se ovo veže za doneti zakon - porez na fond zarada. Prema tome, mislim da su predizborna obećanja vladajuće koalicije govorila nešto sasvim drugo. Unapred vam se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Imate 38 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što vidimo, Skupština radi, zasedanje traje, iako je trenutno 18,25 časova. Zamolio bih predsedavajućeg da mi odgovori - da li je to nova praksa koja se uvodi u rad Skupštine, da li je Poslovnik o radu Narodne skupštine prestao da bude na snazi, da li sad radimo po ad hok pravilima poput Haškog tribunala, da li ćemo iz dana u dan menjati pravila po kojima radimo ili ćemo se nekada ipak vratiti na odredbe Poslovnika? Još sinoć je predsednik Narodne skupštine prekršio grubo poslovnik tako što je ministru, gospodinu Mlađanu Dinkiću, dao reč, iako je već proteklo vreme određeno za rad Skupštine. Jer, podsetiću, član 81. određuje da Narodna skupština radi od 10,00 časova ujutru do 18,00 časova, i ako ste želeli da produžite rad, morali ste prethodno da skupite ovde kvorum, pa tek onda da omogućite svom ministru da u naknadno određenom vremenu vređa poslanike SRS. To, gospodine Markoviću, što ste omogućili ministru Mlađanu Dinkiću da vređa poslanike i nakon isteka rada Narodne skupštine ... (Predsednik: Gospodine Šaroviću, po članu 99, molim vas da se vratite na temu. Ako želite da govorite po Poslovniku, javite se i dobićete reč.) Govorim o temi. Onda, gospodine Markoviću, sledeći put kada Mlađan Dinkić bude govorio van teme, kada bude vređao narodne poslanike, kada bude govorio o tome da je ovaj zakon koji sada menjamo Šešeljev zakon, jer je donet tokom 90-tih godina, onda vi, gospodine predsedavajući, opomenite ga, recite mu - ne, gospodine ministre, ovo je Narodna skupština. Vi ste ovde gost, vi ste došli kod narodnih poslanika, narodni poslanici su bili toliko korektni i pokazali su takav stepen demokratije da su vas pustili da im se obratite i zato nemojte da ih vređate, setite se da ste vi samo činovnik, da ste vi ministar samo zbog toga što vas je vladajuća većina u Narodnoj skupštini ovlastila da budete ministar. To što ste vi ministar, to je samo trenutno. Ministar ni jednog trenutka ne treba da zaboravi da se obraća izabranim predstavnicima građana, koji su za njega, u svakom slučaju, nešto što on nikada neće biti. Takođe, zanimljivo je što sada nema ovde gospođice Ksenije Milivojević. To je gospođica koja je predložila da se radi dok se ne završi rasprava o ove dve tačke dnevnog reda, a koja je zatim otišla do svog mesta, uzela svoje stvari i otišla. Ukoliko već govorite o efikasnom radu Narodne skupštine, onda bi trebalo da nam objasnite zašto zasedanja nikada ne počinju u prepodnevnom delu pre 11,00 časova, a zašto je danas u popodnevnom delu zasedanje počelo u 16,00 časova. Takva praksa se ponavlja već danima i jasno je, gospodo, da vi nemate većinu, jer ne samo što vas ni danas, kada se odlučivalo o produžetku radnog vremena, nije bilo 126, već vi teško da ćete ikad više uspeti da okupite 126, jer za vas i 84 poslanika svako jutro i svako poslepodne predstavlja nešto što je potpuno nedostižno. Naredni put kada zaista budete hteli da radite, kada budete hteli da raspravljate o zakonima koji su na dnevnom redu, pripremite se za te zakone na način na koji su to uradili poslanici SRS, dođite na vreme, jer svaki dan u 10,00 časova ujutru, ispred sale u kojoj se održavaju zasedanja, stoje samo poslanici SRS. Što se tiče samog zakona, vidi se da ovaj zakon nije pisao gospodin Mlađan Dinkić, vidi se to iz onoga što je on rekao kada je obrazlagao ovaj zakon, jer on uopšte nije govorio o zakonu i to je najbolji dokaz da on ovu materiju uopšte ne poznaje, već se zbog toga bazirao na dr Vojislava Šešelja koji je u Hagu, ali koji je čak i iz Haga, gde se uspešno bori protiv Haškog suda, nerešiva enigma za mnoge, pa samim tim i za gospodina Mlađana Dinkića. Jedan od retkih članova koji je verovatno pisao gospodin Mlađan Dinkić je član 36. koji govori o najnižoj mesečnoj osnovici doprinosa, gde kaže: "Mesečna osnovica doprinosa ne može biti niža od najniže mesečne osnovice doprinosa." Drugi stav kaže - ako je osnovica doprinosa niža od najniže osnovice. Kako može biti niža, ako u prvom članu kaže da ne može. Znači, očigledno je, priznajemo za ovaj član, gospodine Dinkiću, vi ste ga pisali. Toliko je nerazumljiv i protivan sam sebi, da tu nema govora, odmah se vidi da je vaših ruku delo. Možda ste se, doduše, izgubili u prevodu, ali bože moj. U ovom zakonu ima i dobrih stvari, ali nažalost, postoje i neke stvari koje nisu dobre. To je, kao prvo, kod osiguranja poljoprivrednika. SRS misli da to osiguranje treba da bude dobrovoljno, jer poljoprivrednici, pogotovo u ruralnim krajevima, nemaju dovoljno sredstava. Oni jako retko silaze do gradova da bi prodavali to što proizvedu, domaćinstva su uglavnom staračka. To što se proizvodi, proizvodi se uglavnom za njihove sopstvene potrebe. Jako je malo viškova koje mogu da iznesu na tržište i jako je malo načina na koji oni mogu da dođu do gotovog novca. Iz tog razloga ove ljude ne bi trebalo opterećivati obaveznim doprinosima. Sledeća stvar, a problem je postojao i kod prethodnih zakona, nažalost, ni ovim zakonom nije rešena, jeste ta što privatni preduzetnici – podsetiću vas da se pod pojmom preduzetnik smatraju fizička lica koja obavljaju samostalnu privrednu, profesionalnu ili drugu delatnost u skladu sa zakonom, po osnovu koje plaćaju porez na dohodak građana na prihode od samostalne delatnosti – ukoliko zbog trenutnih uslova poslovanja, zbog toga što trenutno ne mogu da naplate svoja potraživanja, nemaju novca da plate doprinose za zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje, ne mogu da overe zdravstvene knjižice, ukoliko iz poreskih uprava ne donesu potvrdu da su izmirili sve svoje rashode. Šta ostaje tim ljudima? Ostaje im da, ukoliko su bolesni, idu kod privatnih lekara, da plaćaju sami svoje lečenje. Oni to ne mogu da učine, upravo iz istog razloga iz kog nisu ni mogli da plate doprinose za zdravstveno osiguranje, a taj razlog je zato što nemaju novca. Drugi način je da se ne leče, da propadaju, da čekaju da nabave neka sredstva, da overe knjižicu i da iskoriste svoje pravo. Druga stvar je što za to vreme, kad privatnim preduzetnicima nisu overene zdravstvene knjižice i kada ne mogu da koriste zdravstvene usluge po osnovu osiguranja, njima i dalje, zbog toga što obavljaju neku delatnost, teče obaveza plaćanja doprinosa. Znači, iz meseca u mesec se to gomila, Vlada im, kao što smo već čuli, naplaćuje zelenaške kamate za period u kome kasne sa plaćanjem. Onda se postavlja pitanje zašto ti ljudi uopšte da plate naknadno te doprinose za zdravstveno, penzijsko i socijalno osiguranje, ukoliko već u navedenom periodu nisu mogli faktički da koriste usluge. Zašto oni uopšte bilo šta da plaćaju naknadno? Znači, ukoliko već nekome onemogućite korišćenje zdravstvenih usluga na osnovu zdravstvenog osiguranja, onda bi elementarno bilo da kažete – za navedeni period u kome niste imali overene knjižice, u kome niste mogli da koristite usluge, ne trebate ni da platite bilo kakav doprinos. Umesto toga, Vlada se u svom već dobro poznatom maniru odlučila da te ljude, koji su već dvostruko kažnjeni, prvo činjenicom da za doprinose koje moraju da plaćaju a ne plaćaju, za njih plaćaju kamate, sa druge strane, ne mogu da koriste zdravstvene usluge, a, sa treće strane, propisala je Vlada u kaznenim odredbama da oni koji neredovno plaćaju budu kažnjeni. Pa kaže: "Novčanom kaznom od 100 hiljada do milion dinara kazniće se za prekršaj pravno lice ako kao poslodavac ili drugi isplatilac prihoda istovremeno sa isplatom zarada ili drugog prihoda, odnosno u propisanom roku ne obračuna i ne uplati ili pogrešno obračuna i uplati doprinose". Milion dinara u današnjoj situaciji u privredi Srbije, evo, kaže gospodin iz DSS da nije ništa. Možda za vas nije ništa, ali za građane Srbije jeste mnogo. Koliko doprinosa može da se plati za milion dinara. Da li je primereno nekoga ko ne ispuni obavezu od možda 30, 40 ili 50hiljada dinara za nekoliko radnika, kaznite tako što će platiti desetostruko ili tridesetostruko veći iznos od milion dinara. Da li je to socijalna pravda, da li je to oživljavanje privrede o kojem nam pričate? Sledeće, član 73. kaže: "Novčanom kaznom od 2.500 do 250 hiljada dinara kazniće se za prekršaj preduzetnik ako ne izvrši uplatu doprinosa ili uplatu doprinosa ne izvrši u propisanom roku". Ovde se, podsećam još jednom, radi o ljudima koji legalno posluju, koji su prijavili državi ono što rade, koji uredno plaćaju poslovne prostore, koji plaćaju porez na dobit preduzeća, koji plaćaju porez na dodatu vrednost i sve ostale mnogobrojne dažbine koje je država naturila na njihova leđa. Znači, ona poruka koju vi šaljete kroz ovaj zakon i kroz druge zakone jednostavno je da ljudi ne treba da poštuju državu, da je mnogo bolje da iznesu kartonsku kutiju na ulicu i da prodaju svoju robu sa kartonske kutije, jer u tom slučaju neće potpasti pod udar ovih zakona, niti će im ko tražiti porez na dodatu vrednost, niti će im bilo ko reći – zato što si zakasnio sa uplatom doprinosa ili ih nisi dobro obračunao, platićeš 250 hiljada dinara. Koji su razlozi danas zašto neko ne bi platio te doprinose? Niko danas, gospodo, to moramo da ponovimo, ne odbija da plaća doprinose za zdravstveno osiguranje iz hira. Oni koji nemaju dovoljno sredstava, oni ne plaćaju. To je valjda danas jasno. Mislim da nema potrebe dalje da vam pričam, jer vidim da ova diskusija ne vodi ničemu. Očigledno je, gospodo, da je vama najvažnije da svoj posao otaljate na brzinu, da idete dalje, da govorite kako milion dinara nije mnogo, kako 250 hiljada dinara nije mnogo, ali budite sigurni da građani Srbije ovo gledaju i budite sigurni da ćete na sledećim izborima, zahvaljujući ovakvom ponašanju, proći kako ćete proći.
Replika, narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospodine Nemanja, vi ste mlad i pametan čovek. Zbog toga što ste mlad i pametan čovek, potpuno razumem vaše zalaganje za jednu socijalnu demagogiju koju smo čuli ovog trenutka. Da znate, za poslanike DSS, kad ste nas već pomenuli, milion dinara je ogromna suma. Prošlogodišnji prihod jednog poslanika DSS kudikamo je bio ispod milion dinara, nekoliko puta niži. Nemojte da stavljate u usta nekome ko to ili ništa slično nije izgovorio u ovoj sali. Inače, za narod, za građane naše zemlje, da znate da je milion dinara ogromna suma i dopustite da neki dinar prištedimo. Nemojte zarad svojih jeftinih političkih poena da širite jednu socijalnu demagošku priču.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Po Poslovniku, član 100. Povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine Matiću, jesam mlad čovek, ne znam šta vi imate protiv mladih ljudi. Možda sam i zbog svoje mladosti začuđen tim što ste upravo rekli. Gospodine, sedeli ste na dva metra od mene kada sam govorio i rekao da su kazne od 100 hiljada do milion dinara. Kako vas nije sramota? Pogledajte me u oči i recite – nisam rekao. Evo, izaći ću iz ove sale i neću se narednih nedelju dana javljati za reč. Rekli ste to, gledali ste me u oči sa dva metra razdaljine. Čule su to kolege iza. Kako vas nije sramota? Zašto ste morali za govornicu i da kažete da nije tačno. Šta vam to treba, gospodine Matiću? Da li mislite da će vas neko ceniti zbog toga? Da li mislite da ste svojoj političkoj stranci učinili uslugu ovakvim nastupom? Kažem jeste, rekli ste, stajali ste dva metra od mene i rekli ste.
Molim vas, nema nikakve replike. Računam da je lapsus. Reč je o članu 97. da ste pogrešno protumačeni. Nije bila uvreda. Dobro, reč je o članu 100. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Po članu 96. stav 4, predsednik Skupštine dužan je da da objašnjenje, kad god se prozove kršenje Poslovnika. Dakle, jeste, dva puta sam u prethodnom periodu, za ovih 120 dana, dozvolio govorniku koji je počeo da govori neposredno pre šest, a u danu u kome Skupština nije izglasala, kao što je to danas uradila, da se radi posle, dva puta sam dozvolio da završi. Dobro znate da je to prvi put bio predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, a drugi put je bio ministar. Izvinjavam se, mislim i uvek ću misliti da govornika koji počne da govori nije korektno prekinuti tačno u 18,00 časova, nego dozvoliti mu da u 18,02 ili 18,05 završi. Izvinjavam se ako sam bilo koga povredio. Gospodine Nedeljkoviću, izvolite.
Ovaj predlog zakona, kao što su rekli ostali poslanici SRS, jeste bolji od zakonske regulative koja je uređivala oblast doprinosa za socijalno osiguranje. Motiv zašto se javljamo za diskusiju, iako mislimo da je ovaj zakon u osnovi bolji, najviše leži u obrazloženju, u materijalu koji smo dobili, a delimično i u obrazloženju koje je ministar Dinkić dao na početku rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Ministar finansija je pobrojao pozitivne strane ovog predloga zakona. Rečno je da uvodi pojednostavljenje u ovu oblast, da će zahvaljujući ovom zakonu nastupili fiskalno rasterećenje nekih obveznika i pomenuo je tzv. radno-ekstenzivne grane, sa čime se slažemo. Uvode se jedinstvene stope doprinosa, pri čemu je neosnovano oklevetao na neki način SRS da je učestvovala u donošenju ranijih zakonskih rešenja. Naveo je da samo 11 zemalja u Evropi ima manju ukupnu stopu doprinosa za socijalno osiguranje od naše zemlje po novim rešenjima. Takođe se uvodi stimulacija zapošljavanja starijih osoba od preko 45 i 50 godina života i obračun doprinosa se više neće obračunavati ako se zarade ne isplaćuju. To je ono što je pozitivno. Međutim, pažljivim čitanjem materijala može se uočiti da je netačna tvrdnja da će nakon uvođenje ovog zakona doći do fiskalnog rasterećenja. Naime, činjenica je da se uvodi stopa doprinosa za Fond PIO 22%, za zdravstveno osiguranje 12,3% i za nezaposlene 1,5%, što u zbiru čini 35,8%, a to je za 2,2 procentna poena više nego što su dosadašnje stope. Pored toga, znatno se širi osnovica doprinosa na sve vidove rada. Ugovor o delu i drugi ugovori za koje se ostvaruje ugovorena naknada, s tim da lica koja ostvaruju prihode po više različitih osnova ubuduće plaćaju doprinose po svim tim osnovama, a do iznosa najviše godišnje osnovice doprinosa utvrđene ovim zakonom. Takođe, za radnike koji se upućuju na rad u inostranstvo osnovicu će činiti zarada koju ostvaruju u inostranstvu, a dosadašnje rešenje je da su doprinose plaćali na zaradu koju bi ostvarili da rade u našoj zemlji. Dakle, u obrazloženju se kaže, i to je završno poglavlje, da će povećani prihodi Fonda PIO biti za 3,2 milijarde dinara, za Fond zdravstvenog osiguranja će iznositi 3,4 milijarde dinara, a povećani prihodi Agencije za zapošljavanje oko 900 miliona dinara. Stoga mi je potpuno nelogično, odnosno predstavlja za mene pravu misteriju - otkud tvrdnja da će doći do fiskalnog rasterećenja zaposlenih odnosno poslodavaca ako se toliko uvećavaju prihodi ovih fondova? Da bi se to potkrepilo, u materijalu smo dobili obrazloženje odnosno dokaz u prilog tome da je od 1. jula stupio na snagu zakon kojim smo ukinuli porez na fond zarada od 3,5%. To je po meni, donekle, matematika "baba i žaba", zato što porez na fond zarada i doprinosi za fondove socijalnog osiguranja nemaju veze jedni sa drugima. Ako to jeste tako, onda bi ministar Dinkić morao da povuče sve one slavopojke oko ukidanja poreza na fond zarada. Znači, ako se tada hvalio fiskalnim rasterećenjem i najavljivao privrednu ekspanziju na osnovu smanjenja tog poreza, malo posle toga smo doneli zakon o povećanju akciza na mnogo proizvoda, a sada povećavamo stope doprinosa za socijalno osiguranje. Znao sam, kada smo ukidali taj porez na fond zarada, da ćemo morati na drugoj strani uvesti neka nova fiskalna ili druga opterećenja, s obzirom na velike deficite u fondovima. Znamo da je deficit u Fondu PIO ogroman. Pojedini ministri izlaze sa procenama da se blizu 50% potreba za isplate penzija namiruje iz budžeta, tako da je potpuno deplasirano tvrditi da se na ovaj način rasterećuje na bilo koji način privreda, odnosno poslodavci. Ima kolega koji još uvek vrlo rado upoređuju rezultate ove vlade ili prethodne Vlade sa stanjem u zemlji iz 1993. godine. Mislim da je krajnje vreme da i predstavnici vlasti i poslanici vladajućih grupacija prekinu da dokaze za svoj dobar rad nalaze u 1993. godini, iz jednostavnog razloga što je to zaista bio jedan ekscesni period i to nije godina sa kojom se treba upoređivati. Ako se bilo koja vlada bude upoređivala sa 1993. godinom, sa godinom hiperinflacije, svaka vlada posle 1993. godine, a pogotovu svaka vlada pre te godine je izuzetno uspešna. Po tom kriterijumu, najuspešnija vlada u istoriji Srbije je Vlada koju su sačinjavali SPS - JUL - Nova demokratija, na čijem čelu je bio Mirko Marjanović. Jer u mandatu te vlade je došlo do te čuvene reforme, kada je nominalno prosečna plata od tri marke skočila na preko 100 maraka i onda bi zaista ta vlada zasluživala najviše komplimenata. Dakle, nadam se da se više nijedna vlada neće upoređivati sa 1993. godinom. Hvala.
Hvala vama. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam - da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako je već rečeno najvažnije, ipak bih se vratio na Fond za zdravstveno osiguranje. Mi ćemo ovim povećanjem stopa doprinosa u oblasti zdravstvenog osiguranja imati povećanje od 0,4%, sa 11,9% na 12,3%, a ono će u novčanom iznosu biti tri milijarde, što je bukvalno kap u moru potreba zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja. Uporedni podaci npr. u 90. toj godini govore jasno u prilog tome da su se u Fondu za zdravstveno osiguranje nalazila značajnija sredstva, potrebna za materijalne troškove, lekove, lekove po receptima, i da u ukupnim prihodima učešće plata zdravstvenih radnika bilo je na nivou od 50%. To je izuzetno značajno, jer se 50% moglo i moralo izdvajati za sve druge troškove koji su veoma bitni za zdravstvenu zaštitu. Danas u ovoj oblasti imamo učešće plata sa 70%. Veoma mali procenat ostaje za najvažnije potrebe, koje pokrivaju lečenje bolesnika, lekove, ortopedska pomagala itd. Danas je situacija u zdravstvenom osiguranju, i pored donacija i povećanja stope doprinosa, veoma teška. Kašnjenje u isplati bolovanja je oko dva meseca. Refundacije za lekove kasne šest meseci. Poslednje isplate su vezane za decembar prošle godine. Znači, za sve ove namene procentualno se izdvajaju znatno manja sredstva. Kada govorimo o ortopedskim spravama i pomagalima, u naše vreme, 90-tih godina, taj procenat je bio 2%, ili 2,1%. I ta sredstva su bila veoma mala, a procenat veoma nizak. Danas se za ortopedska sredstva ili pomagala izdvaja oko 1%. Znamo da su ljudi koji imaju potrebe za ovim pomagalima najteži slučajevi, sa najtežom socijalnom i društvenom situacijom. Ako se pravi presek za prva četiri meseca uplata za 2004. godinu, vidimo da se Fond za zdravstveno osiguranje veoma sporo puni. Kada je reč o doprinosima zemljoradnika, imamo oko 185 miliona od januara do aprila meseca ili oko 15% punjenje Fonda iz tog dela. Kada govorimo o transferu fondova, to je negde oko 4,7 milijardi ili 25,5%. Transfer budžeta je 342 miliona ili 11%, a ukupni prihodi u ovom periodu se kreću na nivou oko 22 milijarde ili 27%. To je svakako značajan podbačaj vezan za prihode za ovu veoma važnu oblast. Sve komparacije pravimo zbog toga što želimo da ukažemo da i ovo povećanje stope doprinosa neće poboljšati situaciju u oblasti zdravstvenog osiguranja i zaštite, a najbolje u prilog tome govori da je i broj preparata koji je na pozitivnoj listi smanjen za 100 lekova i preparata. Naravno, neko će reći, pa dobro, i u ono vreme se teško isplaćivalo, da su refundacije kasnile, ali uvek je bolje da postoji neko pravo, pa makar se ostvarilo i posle šest i više meseci, nego kada tog prava uopšte nema. Imamo i jedno novo rešenje kada je reč o kontroli uplate i obračuna doprinosa vezano za poresku upravu. Poreska uprava je organ koji vrši kontrolu uplate. To rešenje nije dobro, iako je najverovatnije vezano za ostale sistemske zakone. Svojevremeno, krajem 90-tih godina, imali smo kontrolu samog Zavoda za zdravstveno osiguranje. Ta kontrola je bila veoma uspešna. Angažovala je stotinu radnika. Gledano po filijalama, to je bilo tri do četiri radnika, ali maltene svaka firma i organizacija je prekontrolisana i uplate su bile redovne. Naravno, sve firme koje nisu imale novčana sredstva radile su kompenzacije, a to su firme iz oblasti tekstilne industrije, građevinarstva i sl. Ali, to je dobro rešenje koje više nije na snazi, verovatno zbog toga što se sve ovo ne uklapa u neke druge sistemske zakone koji su doneti. Najdrastičnije povećanje u oblasti socijalnog osiguranja vezano je za Nacionalnu službu. Tu imamo povećanje za osiguranje nezaposlenih lica sa 1,1 na 1,5. To je oko 40%. Međutim, bez obzira na velike najave i ogromne redukcije koje su izvršene donošenjem Zakona o radu i Zakona o zapošljavanju, u ovoj oblasti imamo možda i najtežu situaciju. Programi se ne ostvaruju. Sve što je urađeno do 2000. godine sa znatno manjim stopama doprinosa za ovu oblast, sa manjim dotacijama iz budžeta, dalo je mnogo bolje rezultate. U to vreme imali smo programe samozapošljavanja, zapošljavanje invalida. Njih više nigde nema, oni su najviše obespravljeni od 2000. godine. Imali smo zapošljavanje pripravnika, s tim što im se plaćala i plata i doprinosi za godinu dana sa visokom spremom. Svaka firma koja je bila spremna da pripravnika primi u stalni radni odnos imala je prava da koristi još godinu dana, a toga sada nema. Imali smo finansiranje zemljoradničkih zadruga za razvoj kooperantskih odnosa. Imali smo školovanje nastavnika razredne nastave za sticanje zvanja profesora, za treću i četvrtu godinu, što je bilo dobro i pozitivno rešenje za sve gradove i opštine gde smo imali učiteljske fakultete. Toga više nema. Najvažnije, za veliki broj radnika koji je ostao bez posla, a imali su preko 30 godina radnog staža, u vreme SPS-a, svi ti radnici su imali pravo na novčanu nadoknadu do nalaženja adekvatnog posla ili do penzije. Sva ta prava su ovim zakonima totalno redukovana. Danas se prava u ovoj oblasti kreću najviše do 12 meseci, a samo u izuzetnim slučajevima do dve godine. Ove stope doprinosa koje se uvećavaju u oblasti penzijskog i zdravstvenog osiguranja neće mnogo doprineti da se poboljša situacija. To je samo sitan pomak. Radi se o malim sredstvima. Ako je Fond za zdravstveno osiguranje planirao 81 milijardu, tri milijarde bukvalno ništa neće značiti kao napredak. Celo rešenje jeste novo zapošljavanje, nove investicije, a od toga nema ništa. Predložio bih predstavnicima poslaničkih grupa vladajuće koalicije – mislim da nema smisla da njihovi poslanici govore o ovim zakonima. Poslanik sam četiri godine, znam kako je bilo ranije, i ako se duboko ne slažem sa Čedom Jovanovićem, po mnogim pitanjima ili po svim pitanjima, znamo kako je to išlo ranije – govori ministar, govori predsednik ili šef poslaničke grupe i tačka. Mi ćemo ovde možda cele noći raspravljati. Ako je ovaj zakon dobar, ako su ostali zakoni dobri, dovoljno je to što predlagač govori, šefovi poslaničkih grupa, a u suprotnom je ovo jedno iscrpljivanje koje ničemu ne vodi.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, moram još jednom da podsetim da uprkos tome što je ovaj predlog zakona koji nam je ponuđen vrlo sličan onom zakonu koji je prethodna Vlada napisala, u njemu postoji bitna razlika, a ona se ispoljava u tome što nam je ovaj predlog ponudio veće visine stopa doprinosa. U predizbornoj kampanji građanima je obećano smanjenje poreskog opterećenja na zarade. Na osnovu takvih obećanja su dobijeni izbori i poslanici koji su ušli u Skupštinu. Međutim, u ovom predlogu visina stopa doprinosa u zbiru predstavlja opterećenje za zaradu zaposlenih, odnosno u pravcu povećanja troškova rada. Da podsetim da su u zakonu ti iznosi 35,8% u odnosu na prethodnih 33,6%. To je 2,2% veće opterećenje nego što je bilo u ranijem zakonu. Ovo jasno pokazuje da su izneverena predizborna obećanja koja su data građanima. Poslanička grupa Demokratske stranke je na ovaj predlog zakona intervenisala sa nekoliko amandmana. Mi se nadamo da će biti sluha da se ti amandmani usvoje kako bi se Predlog zakona popravio. Poslanici poslaničke grupe DS će odlučiti naknadno da li će glasati za zakon, a za sada nismo zadovoljni ovim rešenjima. Mislimo da ćete razmišljati o predloženim amandmanima, koji će bitno da promene greške koje su napravljene u zakonu.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Meho Omerović i Rajko Baralić. Zakonodavni odbor smatra da su amandmani pravno mogući. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević.
Neću o amandmanu, ali hoću jednu rečenicu. Nisam hteo da izlazim po Poslovniku i da odgovaram koleginici Ruždić. Predlažem da proveri matematiku pre nego što formira stav svoje poslaničke grupe.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojle Bukvić i Radovan Teodorović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radojle Bukvić.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, konačno je vreme da ova država, ova vlast i sve druge vlasti koje budu dolazile posle nas tretiraju seljake, kao i sve druge građane, ne samo kao glasačku mašinu. Seljaci, sa jedne strane, ne mogu ili vrlo malo mogu da utiču na otkupne cene pšenice, kukuruza, maline i ostalih proizvoda koje oni proizvode, a takođe ne mogu da utiču ni na cene đubriva, semenske robe, zaštitnih sredstava za bilje i svih drugih proizvoda koje koriste u sopstvenoj proizvodnji. Sada im se ovim zakonom nameće obavezno penzijsko i socijalno osiguranje, a njihove penzije su mizerne i, pored, toga kasne oko dve godine. Pred svake izbore im se podeli po jedna, dve penzije i onda po starom kasni se oko dve godine. Iz tih razloga, gospodin Teodorović i ja, ispred poslaničke grupe Srpski pokret obnove - Nova Srbija,predložili smo amandman po kome bi seljaci penziono i socijalno osiguranje uplaćivali po principu dobrovoljnosti. Pored niskih penzija i njihovog kašnjenja mnoga staračka domaćinstva nisu u mogućnosti da plate ove doprinose. S druge strane, ima imućnih domaćinstava koja bi možda plaćala i veću stopu i time sebi obezbedili pristojnije penzije. Iz ovih razloga smo predložili princip dobrovoljnosti. A pored toga, u toku svake izborne kampanje u kojima smo svi mi učestvovali, pa i pred ove parlamentarne izbore, u svojoj izbornoj jedinici u Požegi od mnogih seljaka sam čuo upravo zahtev da penziono i socijalno osiguranje bude na principu dobrovoljnosti.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radovan Teodorović.
Dame i gospodo, biću kratak. Gospodin Bukvić i ja smo podneli amandman na član 7. stav 1. da se tačka 8) briše. S obzirom da su poljoprivredne penzije izuzetno niske, a i sami znate da kasne oko dve godine, pa onda treba omogućiti poljoprivrednicima da biraju hoće li usklađivati penzijsko i invalidsko osiguranje i po kojoj stopi. Mi smo zato da se posle člana 7. doda novi član 7a koji glasi: "Poljoprivrednici, odnosno zemljoradnici osiguravaju se na principu dobrovoljnosti, a stopu osiguranja biraju shodno snazi svog domaćinstva". Ako se dobro sećate, gospodo, 2002. godine smo imali veliku seljačku bunu. Mislim da je to bilo marta meseca 2002. godine. Pola Srbije je ustalo: 90% seljaka stoji iza toga da bude princip dobrovoljnosti. Ako se dobro sećate i ovoga, 2000. godine DOS je u njihovoj kampanji pod tačkom 13. obećao da će penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika biti na dobrovoljnoj osnovi i veliki broj glasova su baš dobili zbog toga. Srpski pokret obnove nije imao šansu jer nije ušao u parlament tada. U programu Srpskog pokreta obnove stoji da je penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednika na dobrovoljnoj osnovi. Veliki broj seljaka će biti za to, a pozivam ih da u danu za glasanje gledaju kako ih njihovi poslanici predstavljaju, i koje će grupe glasati za taj amandman i za ovaj predlog kolege Bukvića i moj.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Dame i gospodo, kao zemljoradnik dužan sam i ja da kažem nešto o ovom zakonu i o ovom amandmanu. Potrebno je penziono osiguranje zemljoradnicima, ali instrument kojim se ubira i osnovica po kojoj se ubira nisu primerni poljoprivrednicima širom Srbije, jer morate shvatiti činjenicu da u Srbiji najviše domaćinstava ima od jednog do tri hektara. Cena pšenice, kukuruza, soje, šećerne repe, stoke nije se menjala nekoliko godina. Svi repromaterijali polako idu gore i sada postavljam pitanje, po toj osnovici od 40% od najnižeg ličnog dohotka, ako je to u prošloj godini 11.000, to je oko 48.000 na ime doprinosa za penziono osiguranje. Mladi su otišli u grad, ostali su stari domaćini koji seju samo najjednostavnije kulture, malo veći prihod sa par ektara imaju. Ne treba ukinuti i ne treba da bude dobrovoljno, samo instrumenti naplate treba da budu drugačiji, a DSS se za to zalagala i glasaću za ovaj zakon, bolji je od pređašnjeg, ali nadam se da će se brzo ovo promeniti i instrument naplate uraditi drugačije. Otprilike ovako, zemljoradnici predaju mleko, pšenicu, kukuruz, soju, sve proizvode. Prerađivačka industrija, prevoznici, trgovci, svi u tu cenu sa izvora ukalkulišu za plate svojih radnika i za penziono osiguranje. Onog momenta kada roba domaćina ode u magacin, a da bude ekonomska, na tu cenu treba da se pridoda cena za penziono i zdravstveno osiguranje zemljoradnika. Pitaću vas nešto, ali odgovorite pošteno, u inflaciji kada su bile male plate, da ste bruto platu dobijali na ruke, da li bi neko od vas plaćao penziono i zdravstveno? Sigurno ne bi. Zemljoradnici su skoro i danas u toj inflaciji i u takvoj situaciji. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar finansija Mlađan Dinkić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije ne može da prihvati ovaj amandman iz sledećeg razloga. Ovo je zakon o obaveznom socijalnom osiguranju. Mi imamo nameru da napravimo i zakon o dobrovoljnom penzionom osiguranju, gde bi svako ko želi uplaćivao doprinose po dobrovoljnoj stopi i, naravno, od toga uživao penziju. Međutim, mi imamo sadašnje stanje, gde se iz tekućih doprinosa plaćaju tekuće penzije. Znate li zbog čega? Ne ove godine, nego prethodne tri, prethodnih deset godina, kasne zemljoradničke penzije? Iz prostog razloga što se ne plaćaju doprinosi zemljoradnika za penzije, jer ne možete isplatiti penzije zemljoradnicima koji su sada stari i koji su u penziji, ukoliko mladi zemljoradnici neuredno plaćaju. I onda, lepo je reći, treba voditi računa o poljoprivredi. Treba voditi računa i mi vodimo računa, jer smo tri puta povećali agrarni budžet, ali kada govorimo o penzijama, dok se ne osnuje dobrovoljni penzioni sistem, potpuno je jasno iz tekućih doprinosa idu tekuće penzije. Pošto ne plaćaju u dovoljnoj meri, ne svi poljoprivrednici, iz raznoraznih razloga, možda su i objektivni, ali ne plaćaju doprinose, nema dovoljno para za zemljoradničke penzije i zbog toga već desetak godina kasne. Da li je rešenje u dobrovoljnom sistemu, slažem se, ali ne možemo na cedilu ostaviti one koji su sada stari i koji su poljoprivrednici. Dakle, mora da postoji, dok postoji obavezan sistem osiguranja i obavezna stopa doprinosa za penzionere zemljoradnike. A naravno, kada bude osnovan sistem dobrovoljnog penzionog osiguranja, sami će se ljudi odlučivati i –protiv sam toga da se bilo gde, pa i u parlamentu, građani dele na zemljoradnike, građane na one koji žive u prigradskim naseljima, jer su to svi građani Srbije i mora isti sistem da postoji za sve – svi koji plate doprinos, imaju pravo da dobiju penziju. Ako nema para u doprinosima, ne možete očekivati magiju, pa da dolazi novac za isplatu penzija i zato ne možemo da prihvatimo ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Radovan Teodorović.
Moram da iznesem jednu istinu, uz sve pohvale za gospodina Dinkića šta je učinio za seljake povodom kredita i svega, moram da kažem jednu činjenicu sa terena. Seljaci, ovo što duguju za PIO, nikada neće platiti. Niko ih ne može naterati, možete ih sve pohapsiti, pa je zbog toba bila buna i biće opet ako bude trebalo. Nema šanse da naplatite od seljaka to. Dakle, oni koji plaćaju, oni će plaćati, jer imaju interes da plaćaju. Ako su 1986. godine počeli da plaćaju, da sada prekinu i da izgube sve to što su plaćali, oni će plaćati. A oni koji nisu plaćali, oni nemaju, pa neće platiti, možete ih sve pohapsiti. Zato predlažem da se usvoji ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Samo nešto da pojasnim, gospodo, ne dao bog da neko od nas zemljoradnika ovde želi da deli Srbiju na zemljoradnike i nezemljoradnike. Mi smo ponos i deo ovog naroda. Sve vetrometine od rata 1945. godine pa naovamo prošle su preko naših leđa. Čuvali smo godinama socijalni mir i sada kada tražimo neke mrvice pogodnosti, ne tražimo zato da idemo po svetskim destinacijama na letovanja, da pravimo luksuzne vile i da se razbacujemo. Tražimo da povećamo ekonomsku moć, da što više ulažemo u poljoprivredu, jer imamo uslova da sa njom, možda jedinom granom, uđemo u Evropu i da ne budemo evropske sluge, već da nas Evropa poštuje i ceni po toj proizvodnji. To tražimo i ništa više od toga.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, povodom amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici poslaničke grupe SRS su u načelnoj raspravi o ovom zakonu svi skoro isticali neophodnost da se poljoprivrednici izostave iz obaveznog socijalnog osiguranja. Mi mislimo i apsolutno podržavamo ovaj amandman. Mislimo da su kolege koje su govorile o amandmanu zaista u pravu i ništa poljoprivrednici nemaju od demagoške priče ministra Dinkića da je agrarni budžet povećan tri puta. Ko je to primetio i gde se to vidi? Da slučajno nije tri puta plaćao skuplje maline, da nije slučajno tri puta skuplje plaćao kajsije, da nije slučajno tri puta skuplje plaćao pšenicu, jer ništa od toga nije plaćao ni onoliko koliko je bilo prošle godine, a kamoli tri puta skuplje. Prema tome, ova vlada, bar ova skupština, a danas sam rekla i moje kolege su govorile da je očigledno da Vlada ne vodi računa o građanima Srbije, ali ova Narodna skupština su ljudi koji su u ovom parlamentu zato što ih je neko tamo birao i zato što su nas građani doveli u ovaj parlament, a ovde smo zato da bismo zastupali građane Srbije. Potpuno sam sigurna da svi narodni poslanici podržavaju ovaj amandman, bez obzira kojoj stranci pripadaju, jer u svim strankama ima veliki broj seljaka,veliki broj poljopriverdnika i svako od nas je dužan da štiti njihove interese. Upravo ono što smo govorili u načelnoj raspravi naglašavamo sada i podržavamo ovaj amandman. Pošto se ministar izjasnio i rekao da on nema nameru da pomogne seljacima, da je on predvideo da seljaci moraju da plaćaju doprinose, pozivam Narodnu skupštinu da u danu za glasanje bude ozbiljnija nego što je ministar danas i da Narodna skupština prihvati ovaj amandman. Ministrova priča malopre za ovom govornicom da sada moraju poljoprivrednici da plaćaju obavezno osiguranje, a on će jednog dana da predložio neobavezno osiguranje. Čekajte, izostavite ih onda sada iz ovog obaveznog, pa kada budete predlagali to drugo, onda napišite da su tu poljoprivrednici. Šta vam to znači, jednog dana, šta je to, ne crkni magarče do zelene trave. Mi moramo sad, ovog momenta da pomognemo poljoprivrednicima. Nama je, dame i gospodo, poljoprivreda jedino što je u Srbiji ostalo, što još kako-tako živi, što još kako-tako funkcioniše. Sve drugo ste zatvorili. Sve drugo ste uništili. Danas sam govorila - ne da poljoprivrednici ne mogu da plaćaju ove doprinose, neće moći uskoro zahvaljujući politici ove vlade, neće moći ni da kupe hranu, ni da se najedu, osim onog što sami proizvedu. Još jednom apelujem na sve narodne poslanike, mada mi se čini da nas ovde, u ovom momentu nema dovoljno da uopšte možemo da raspravljamo o amandmanu, ali vi koji ste ovde, budite dovoljno svesni, budite svesni činjenice da većinu stanovništva u Srbiji čine seljaci, da smo svi mi ovde u ovoj sali upravo zahvaljujući glasovima naših seljaka, neko manje, neko više. Zbog toga nemojte samo da im se obraćate u predizbornoj kampanji, nemojte samo u predizbornoj kampanji da pričate, glasajte za nas, glasajte sa ministrovu partiju, pa ćete dobiti tri puta veći budžet. Ništa od tog tri puta uvećanog budžeta seljaci nemaju. Učinimo nešto da zaista naši seljaci primete da mi, koje su poslali u ovu Narodnu skupštinu, vodimo računa o njima, o njihovim životima, o njihovim porodicama. Ne možemo da im povećamo penzije, onima koji su već uplaćivali doprinose. Ne možemo ništa da uradimo da se smanji taj rok od dve godine ili dve i po, koliko čekaju penzije. Nemojmo onda da ih teramo da uplaćuju tamo gde oni moraju da uplaćuju, a ono što država mora njima da da, to ne može, nije ministar predvideo u zakonu. Svi poslanici SRS glasaće za ovaj amandman, da se poljoprivrednici izostave iz obaveznih doprinosa za socijalno i penziono osiguranje.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred ovaj dom, pred vas narodne poslanike, dolazili su ministri unazad nekoliko meseci, obrazlagali zakone koje predlažu u Narodnoj skupštini, ubeđivali nas su razloge zbog kojih treba određene zakone da prihvatimo, trudili se da se ono što Narodna skupština predloži izmeni u zakonu, sa manje ili više snage se trudili da to izmene i da zakoni budu prihvatljivi. Jedan broj ministara iz sadašnje Vlade se vrlo korektno odnosio prema ovom domu, prema vama, odnosno nama narodnim poslanicima, prema dostojanstvu Narodne skupštine i sedeo je sve vreme i slušao šta narodni poslanici imaju da mu zamere na predlog zakona. Niko od njih, odnosno većina od njih nije shvatila lično to što narodni poslanici kritikuju zakon. Danas smo imali priliku, odnosno juče i danas, da ministar Dinkić iskoristi da se javi za reč u 18,02 časova i da izvređa najveću poslaničku grupu SRS. Danas smo imali priliku da nas udostoji i da dođe ovde na pet minuta i da, čim su krenule kritike na zakon, pokupi se i ode, nema ga četiri-pet sati i sad je došao, računajući da će opet imati završnu reč. Da je bio tu, verovatno bi čuo izlaganje u načelu, a u načelu u ovom zakonu upravo sam apostrofirao tačku 8) člana 7. iz zakona obaveznog penzijskog i invalidskog osiguranja i tačku 8) člana 8. koji se odnosi na sistem obaveznog zdravstvenog osiguranja, smatrajući da poljoprivreda, u koju se svi zaklinjemo, od koje svi živimo, da selo odakle smo, manje-više, korenima ili lično došli u gradove, da sela koja su se svela na staračka domaćinstva i da proizvode natprosečnim naporima toliko hrane da mogu da ishrane ovu Srbiju, ne mogu da trpe još jedna harač koji ovdašnji ministar tovari na vrat. Naime, ne može obavezno socijalno osiguranje za penzionere, iz prostog razloga što mnogi neće moći da plate. Čuli ste gospodina poslanika, ne znam kojoj političkoj organizaciji pripada, ali čuli ste da je rekao da možete pohapsiti pola, i to pripada malo jačem privrednom kraju, pola poljoprivrednika, nemate od čega da im naplatite. Okrenite se malo jugu Srbije, pa pogledajte da vam je 500 i nešto sela na granici sa Bugarskom potpuno prazno, da u 400 i nešto sela u tom istom regionu žive samo starci i to nekoliko staraca u čitavom selu. Tako li mislite da jačamo poljoprivredu, tako li mislite da nam sutra i pijaca i ostava budu pune. Gospodine ministre, nije bilo do sada obaveznog socijalnog osiguranja za poljoprivrednike i nemojte tovariti harač onima koji stvarno ne mogu da plate. Ako strpate sve poljoprivrednike u zatvor, neće biti mesta za vas.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je bilo tokom cele prošle godine, a naročito u kampanji za parlamentarne izbore, zapravo, od formiranja te tzv. ekspertske grupe G17, ne plus nego zaista minus, da ljudi koji su čelnici te organizacije koja preferira da bude politička, nemaju dodirnih tačaka sa poljoprivredom kao problemom u našoj zemlji unazad decenijama i za vreme perioda komunizma, naročito u periodu kada su poljoprivrednici, zbog neprimerenih sankcija tzv. međunarodne zajednice, onda jedne loše politike onih koji su činili vlast u godinama kada je SRS bila najtvrdokornija opozicija, nemali smisla i sluha za ono što smo mi apelovali i upućivali te apele sa ove skupštinske govornice. Za vas koji ste prvi put i u prvom sazivu u ovom visokom skupštinskom domu jedna informacija - SRS koja od početka učestvuju u parlamentarnom životu Srbije, od 90-tih godina naovamo, istrajna je u tome i svaki poslanik srpskih radikala, najpre je to bio samo naš predsednik prof. dr Vojislav Šešelj, a zatim sa velikim brojem, sada je to broj od 82 poslanika srpskih radikala, činili smo sve da apelima na vlast utičemo na to da se položaj poljoprivrednih proizvođača u našoj zemlji poboljša. Osnovna stvar da se to uradi je da se skroji racionalan i razuman budžet. Ministar Dinkić bi morao da zna da se četvrtina aktivnog stanovništva u zemlji, to je tačan podatak, četvrtina ukupne naše populacije, bavi poljoprivredom. Imamo ogromnih problema u poljoprivredi, kao primarnoj i strateškoj grani u našoj zemlji, o kojoj bismo morali, a to će da uradi samo odgovorna radikalska vlast, da povedemo više računa u smislu da su neke grane poljoprivrede potpuno zapostavljene. Imamo danas situaciju da su poljoprivrednim proizvođačima šleperi višanja velikog roda, najkvalitetnijih, uništeni ove godine zbog nemarnosti Vlade Republike Srbije. U noći između 26. i 27. juna, šleperi najkvalitetnijih višanja, za kojima vape oni na zapadu, kojima vi ne planirate ništa da izvozite jer je inače takav spoljnotrgovinski deficit i sam se Dinkić hvali time da će se zadržati na nivou od 4,5 milijarde evra, a tako ista sudbina čeka poljoprivrednike koji se hvataju za glavu i ne znaju šta će sa tako niskom otkupnom cenom pšenice. Kako je moguće da onda ministar kaže da ne može poljoprivredne proizvođače, za šta se mi srpski radikali zalažemo već 14 godina, da oslobodi obaveznih doprinosa za penzijsko i socijalno osiguranje? Kako je moguće da to kaže u godini koja je, možda od svih unazad, od 90-te godine naovamo, najgora za poljoprivredu? Taj fluktuirajući kurs evra i te kako je promenjen ovih dana i to, dame i gospodo narodni poslanici, vi svi vrlo dobro znate. To vam je prosta i jednostavna računica, koju će svako dete koje živi na selu da zna, a to bi trebalo da zna i dugogodišnji magistar, sada ministar finansija, Mlađan Dinkić. Dakle, da sa otkupnom cenom od 7 dinara za kilogram pšenice zaista bi onda cena hleba morala da bude mnogo niža, a vi ste se tome smejali, podsmevali i izvrgavali ruglu tu činjenicu da narod zaista nema hleba da jede, da je gladan, bos i žedan. To je zaista tako. Kako je moguće da onda kažete poljoprivrednim proizvođačima da nemate više da im date za otkup? Ako ti poljoprivrednici kojima platite, a nećete platiti na vreme pšenicu, moraju da kupe evre, a kurs se naglo menja i latentna inflacija je svakako mnogo veća od ove koju vi lažno prikazujete – 8 posto na godišnjem nivou, ako oni moraju da kupe uskoro, nažalost, to će uslediti, evro za 80 dinara, koliko njima ostaje po kilogramu pšenice; prosta računica – samo pet dinara. Oni nemaju uslova za osnovnu reprodukciju. Šta ćete da uradite sa onim zaista danas u Srbiji zapostavljenim poljoprivrednim granama, kao što je voćarstvo. Mi smo, hvala bogu, zemlja koja ima mnogo mogućnosti, i što se ljudstva tiče, prirodnih potencijala i vrednoće ljudi, pre svega, a i sorti koje smo izumeli i kojima možemo da se hvalimo svuda u svetu, da u toj oblasti postignemo mnogo značajnije prihode. Ne, mi danas u Srbiji imamo, zbog uvozničkog lobija koji takođe Mlađan Dinkić podržava, fruktalove radioaktivne sokove. (Predsedavajući: Molim narodnog poslanika Natašu Jovanović da privede kraju.) Mi danas u Srbiji imamo uvezenih 10 miliona litara mineralne vode, mi danas u Srbiji imamo situaciju da trule jabuke, da trule višnje, da su maline plaćene ispod svake cene. Ne samo da će se dići kuka i motika, nego Mlađanu Dinkiću, kao ministru finansija, verovatno više neće pasti na pamet da se na takav način poigrava sa sudbinom poljoprivrednih proizvođača, iako je budžet u nominalnom iznosu za poljoprivrednike povećan tri puta, ali to ništa ne znači, jer u strukturi onih poljoprivrednih proizvođača i grana kojima treba da se pomogne, to je minimalno, ispod svakog minimuma i nedovoljno za održavanje, kamoli za razvoj poljoprivrede.
Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Reklamiram povredu člana 100. Poslovnika, jer narušavate dostojanstvo Narodne skupštine. To ne radite prvi put. Pojavili ste se lepo preplanuli juče u ovoj skupštini, ali vašu histeriju morate ostaviti za neko drugo mesto. Ne možete da vređate ne samo poslanike G17 plus, nego sve poslanike skupštinske većine, jednim tako histeričnim nastupom. To nije više dopustivo. Kako vas nije sramota da kažete "dugogodišnji magistar gospodin Dinkić". Izađite i kažite – moja škola je ta i ta, pa sam ja dugogodišnji to i to. Na šta to liči? Vidim da se razumete, osim što ste se razumeli u prosvetu, razumete se u ekonomiju, razumete se u ovo, u ono, pričate o kursu evra, i u to se razumete. Sprovedite računicu, objasnite ovde matematički model, kakvo je to kretanje i šta se dešava. Kako je moguće da vi pričate o devedesetim godinama? Taj sivi oblak, koga se mi nerado sećamo, iako smo samo naterani da se podsetimo, vi ste u njemu učestvovali i to debelo. Smatram da je potrebno, ako se bavimo poljoprivredom i ako hoćemo istinski da istaknemo kako suštinski stvari stoje, vi ne možete da prenebregnete činjenicu da ova vlada jeste izdvojila tri puta veći agrarni budžet. Ne možete da ne kažete činjenicu da ova vlada jeste ušla u realizaciju kratkoročnih i dugoročnih kredita za poljoprivredu. Znači, počelo je, ova godina je početak i sve naredne godine, ovo je jedan vidljivi pomak u poljoprivredi, jer će ljudi moći polako da počnu da obnavljaju svoju mehanizaciju za ovu godinu, da pripomognu za setvu i ostale stvari koje su im neophodne. Non-stop slušam priče o tome kako ne valja što je povećan agrarni budžet tri puta. Nadam se da će ovaj početak ove godine od tri puta doprineti da dogodine bude pet puta, sledeće godine sedam puta itd. To je valjda interes svih ovde.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Albijaniću. Za repliku se javila narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Albijaniću, uvažena javnosti Srbije, ako već imate nameru da bilo koga kritikujete i da se osvrćete na moj izgled, hvala na komplimentu, i na ono što sam govorila za skupštinskom govornicom, morali biste, kolega Albijaniću, sledeći put da se prizovete lepom ponašanju i da u Skupštinu dođete pristojno vaspitani i sa normalnom retorikom. Razgovarajući sa vašim stranačkim kolegom, a nažalost ministrom za finansije Mlađanom Dinkićem, u mom prolasku prema skupštinskoj govornici, vi ste me pitali "Šta je bilo, Nataša"? Kažem vam šta je bilo - G17 plus ne postoji kao politička stranka. Vi ste jedna kriminogena organizacija, svidelo se to vama ili ne. (Predsedavajući: Molim da koristimo pristojne reči.) U bilo kom tonu, sasvim normalno i argumentovano, to ću vam ponoviti 10 hiljada puta. Pošto ste tako propali na izborima, a to je pokazala javnost Srbije i birači na izborima, nemam nameru, kao ni jedan srpski radikal, da se više zamajavam s vama. Problemi poljoprivrede, i ono što znam o poljoprivredi, ono što znam o teškoj situaciji u zemlji, to su problemi koji muče građane. I vi ne samo da nećete moći da dobijete pravo da mi replicirate na ovo, nego bi vam bilo bolje, gospodine Albijaniću, da sednete, da se pokrijete po ušima, po glavi, ili da izađete iz ove skupštinske sale i da se u nju nikada ne vratite. Vas narod neće. To što ćete vi minut ili dva da govorite nešto što nema veze sa realnošću, za razliku od mene koja se, zaista, kao odgovorna osoba i kao poslanik u trećem sazivu, bavim problemima poljoprivrede, problemima prosvete, problemima zdravstva, problemima kulture i svega onoga što tišti građane Srbije, narod mi je, hvala bogu i narodnoj volji, dao poverenje da to radim u ime poslaničke grupe SRS i u svoje ime. Vi lepo krenite nekim novim putevima, vratite se onome što ste radili, ako ste bilo šta uopšte radili, a nas ozbiljne ljude i ozbiljne političare, i odgovorne poslanike, pustite i ostavite da se kompetentno, stručno i odgovorno bavimo poslovima kojima treba da se bavimo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo reklamiram član 100. Poslovnika. Mi ponovo vidimo jedan set reči koji poslanici G17 plus ne izgovaraju za skupštinskom govornicom. Videli smo mi još od nekih drugih mlađih poslanika na koji način razgovaraju međusobno sa poslanicima. Nije valjda da moram da vam kažem da u školi takvi đaci sede u onoj prvoj klupi, a neću reći kako se zove ta klupa. Nekima ne vredi govoriti da se popravi ponašanje, oni su takvi i to građani Srbije i treba da vide. Što se tiče rejtinga G17 plus i izbora, koliko sam video ovaj period posle predsedničkih izbora, nešto mi deluje da ste vi mnogo nervozniji posle tih rezultata. Svako ko gubi, ima pravo da se ljuti. Jedino što vam nije jasno, to je u okviru tog broja glasova, čiji su sve glasovi. Vreme radikala prolazi, a vreme nekih modernih političara, koji streme u Evropu, tek dolazi.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Evo, kada je reč o tome ko sedi u kojoj klupi - ta u kojoj vi sedite je magareća klupa. To je klupa za nemirne đake i za poslanike i ljude koji ne žele ozbiljno da sagledaju probleme. Gospodine Albijaniću, da se ozbiljno, detaljno i na način koji je primeren narodnim poslanicima, bavite ovim poslom kao što to radim ja i poslanici SRS, vi biste se ozbiljno spremali za diskusije, izlazili po predlozima zakona, iako ih podržavate, naravno tim pre i bolje je za vas da ih hvalite, da govorite o amandmanima poslanika, i pozicije i opozicije, koji su podneti na zakon, a ne da u vremenu kada mislite da ste možda interesantni za mesto ili uži krug prijatelja i rođaka odakle dolazite, govorite stvari koje nemaju veze sa istinom. Ponovo vam kažem - G17 plus ne predstavlja ništa na političkoj sceni Srbije. Mlađan Dinkić je samo jedan loš izbor Vojislava Koštunice i Vlade, koja je ovakva kakva jeste. Građani su to pokazali i pokazaće tek na izborima koji slede. U septembru, lokalni izbori, svejedno, dalje parlamentarni izbori, ali vaša sudbina je takva i tu pomoći nema. O sudbini poljoprivrednih proizvođača i onome kako njihov status i položaj da se poboljša, mi ne možemo danas i ovog dana da rešimo ništa. Možda ne i u toku ovog leta, ni u toku ove jeseni, jer problemi su veliki, problemi su dugogodišnji i potreban je mnogo ozbiljniji pristup ozbiljnih ljudi. Mi ćemo to činiti, bavićemo se time na najkomeptentniji način. Ja sam, bez obzir na to šta ko od poslanika SRS radi, čime se bavi, kakva mu je profesija, ponosna na to odakle dolazim i kakvo mi je poreklo, a naravno, poreklo svih nas uglavnom potiče sa sela. Znam da u mom selu i u celoj Šumadiji seljaci loše žive, da nisu zadovoljni i nisu dobili ni jedan kratkoročni ni dugoročni kredit, već se svakog dana suočavam sa njihovim problemima kroz primanja u kancelariji stranke, kroz susrete u Skupštini, susrete na pijaci ili gde god da ih vidim, jer znam da su ti problemi veoma ozbiljni. Mene to kao pripadnika ovog naroda boli zbog činjenice da se, opet ponavljam, četvrtina aktivnog stanovništva bavi poljoprivredom, kako moji rođaci, rođaci drugih poslanika bez obzira iz koje poslaničke grupe, i oni danas žive veoma loše. Zato još jednom kažem, na kraju replike, poslanička grupa SRS zdušno će podržati ovaj amandman, u kome se traži da osiguranje, odnosno da uplata poreza i doprinosa od strane poljoprivrednika bude dobrovoljna, kako oni odluče, odnosno kakve su im finansijske mogućnosti. Hvala.
Hvala. Da se vratimo na amandman. Reč ima narodni poslanik Veroljub Stevanović.
Dame i gospodo poslanici, da vas podsetim - ovaj amandman su podneli poslanici poslaničke grupe SPO - Nova Srbija. Ispade da su ga podneli radikali. Nemamo mi ništa protiv da vi to podržite, naravno, ali da vas pitam - zašto je poljoprivreda u ovakvom stanju? Ko je sve mogao da promeni stanje u poljoprivredi? Niste li i vi bili u prilici da to učinite u godinama kada ste bili na vlasti? Zašto to niste učinili? Zašto vi niste podneli ovakav amandman? Želja nam je da sada, kada smo u prilici, seljaci ne plaćaju doprinose za penziono-invalidsko i socijalno osiguranje. Kada sam već ovde, da kažem šta mi smatramo da je doprinos poslanika. Mi smo, iako u vladajućoj koaliciji, tražili i kada je bio u pitanju Zakon o porezu na dodatu vrednost, da se neke stvari promene, upravo da bi se poboljšalo stanje u poljoprivredi. Bili smo vrlo zadovoljni predlozima prethodnih zakona i sve ćemo da ih podržimo, ali smo tražili da se obavezna stopa od 18% ne primenjuje za mehanizaciju u poljoprivredi, nego 8%. Ali, onda smo svesni da je Ministarstvo pokušalo u tom trenutku sve što je moguće da se time dobija jedan procenat umanjenja cena i da možda nije trenutak da se ide tako nisko. Prihvatili smo obrazloženje ministra i bili smo vrlo zadovoljni usvajanjem nekih naših amandmana. Dakle, ovo je amandman koji je vrlo značajan. Tražimo da svi glasate za njega, ali vas molimo da ne politizujete na ovoj temi. Nema smisla, jer je i ovo dobar zakon. I prethodni zakoni su bili dobri i nemojmo da stvaramo ružnu atmosferu u ovo doba. Što se nas tiče, možemo do ujutru, možemo do sutra uveče, nije vreme za politikantstvo. Ovo je prilika da dobrim zakonom poboljšamo stanje u društvu.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Veroljubu Stevanoviću. Za reč se javio ministar Dinkić.
Jedno su manje žučne ili više žučne rasprave i pokušaj da se jednoj ili ciljnoj grupi saopšti neka lepa vest. Ali, postoji nešto što je zakon. Samo hoću da kažem koje bi posledice nastale usvajanjem ovog amandmana, a onda to ostavljam na savesti poslanika da glasaju. Sadašnji Zakon o penzionom osiguranju dozvoljava poljoprivrednicima da u roku od pet godina mogu da ne uplaćuju doprinose, ali im u tom periodu miruju prava. To znači, ako se usvoji da se dobrovoljno mogu plaćati doprinosi, ne postoji nikakva garancija države da se penzije mogu isplaćivati. Ko god bio ministar, nije bitno da li sam ja ministar, sutra će doći neko drugi, ali, ako nemate doprinose za penziono, nemate odakle da isplaćujete penzije. To znači mirovanje prava, mirovanje uplata kod obaveznog sistema osiguranja. To je činjenica nezavisna od ove vlade, od bilo koje političke stranke, to je tako.
Hvala ministru. Za repliku povodom prethodne diskusije Veroljuba Stevanovića, reč ima Nataša Jovanović, kao ovlašćeni predstavnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista sam začuđena bila, možda čak i prijatno iznenađena - eto, čovek u neko vreme shvati kakva je ova skupština i kakvo je ovo mesto, pošto me kolega Stevanović nije poimenično prozvao, nego je govorio o SRS, jer znate već kakav je njegov manir kada sam ja u pitanju. Kada je u pitanju SRS i ova dobrovoljnost, za koju se mi takođe zalažemo kod poljoprivrednih proizvođača, mi ne samo da smo podnosili amandmane u sazivu kada je ministar za finansije bio Božidar Đelić, nego je ta rasprava trajala i više sati i veći broj dana. Jer tek kasnije je promenjen Poslovnik pa je poslovnički uređeno da se rasprava vodi ukupno pet sati u načelu. Mi smo i tada apelovali na tu DOS-ovsku vlast da se to uradi. Mi sami, u situaciji kada smo kratko vreme, o kome ste vi govorili, bili na vlasti, nismo imali prilike da to uradimo zbog toga što smo mi bili manjinski partner u toj koaliciji i zaista, što se toga tiče, u tom trenutku, a to su bile pre svega ratne godine, nažalost, godine velikog stradanja našeg naroda, ukupno nešto manje od dve godine nismo mogli da se bavimo tim pitanjem. Ali, opet moram da kažem Mlađanu Dinkiću, iako on nije ovde, da nije tačno da država neće moći dalje da ispunjava svoje obaveze ako se prihvati ovaj amandman koji je podnela poslanička grupa SPO - Nova Srbija. Toliko je prostora i toliko mogućnosti u strukturi ovakvog budžeta, koji tavori i kuburi sa deficitom, a ovog puta je on izražen kroz 45 milijardi dinara, da se mnoge druge stvari eliminišu, a naročito da se drastično smanji javna potrošnja u ministarstvima gde je to potpuno bespotrebno, a da se sve to preusmeri na poljoprivredu. Ako ste pažljivo pratili, ove godine, a kolege koji su bili u prošlom sazivu poslanici u ovoj skupštini, kada je SRS uspela da obori Vladu Zorana Živkovića, najviše pažnje smo posvetili projekciji budžeta i delu za agrar. Kada god smo menjali ukupnu budžetsku strukturu za jednu godinu, a to je valjda najvažnije za sve građane i korisnike budžeta, sve ono što bismo nekome oduzeli, recimo – mašine i oprema za predsednika Republike, toga imate i danas u budžetu. Šta će Tadiću 200 miliona dinara za mašine i opremu, kakve mašine i oprema njemu treba. Mi smo takve i slične stavke preusmeravali u stavku za agrar, jasno govoreći da je to malo i da poljoprivrednicima treba više. Nominalni iznos nije ništa kada imate u vidu koliki su troškovi poljoprivrednih proizvođača i kolika je otkupna cena žita, kakva je bila otkupna cena maline i kako već sada kasne penzije poljoprivrednih proizvođača. Dozvolite, onda, da od tog ogromnog broja, za one ljude koji žive na selu a koji treba da odluče, daće bog da tako i bude, sve više ostaju na selu, da sami odluče da li će da uplaćuju ili ne, a ne da im to država, odnosno vlast zakonom nameće. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, kao što ste već čuli od poslanika SRS ovaj amandman treba prihvatiti, zato što poljoprivrednicima, ipak, treba da ostavimo princip dobrovoljnosti u tome da li će da se penziono osiguraju ili neće. To je njihov izbor. Svi smo svesni u kakvoj situaciji nam je poljoprivreda i sela uopšte, koja postepeno odumiru. Jedan od razloga da pokušamo da zadržimo mlade na selu, da se bave tom poljoprivredom, jeste i taj da će morati da brinu o svojim roditeljima. Ovako kako se uvodi, da to bude obavezno, a mnoge stranke su predlagale u izbornoj kampanji, i nemojte da pomislite da narod lako zaboravlja predizborna obećanja, i da kazna ne stiže na prvim izborima, pa čak i ove stranke koje sada sačinjavaju Vladuzalagale su se da poljoprivredno penziono osiguranje bude dobrovoljno. E, a sada, kada ste na vlasti, ova vlada brine samo o sebi i samo o budžetu – kako da dođe do para. Uopšte joj nije bitno kako živi, u ovom slučaju, taj naš agrar, ta naša poljoprivreda. To – koliko brinete o poljoprivredi, i da ste mogli ovaj amandman da prihvatite. I ne priča istinu gospodin Dinkić odakle da isplaćuje sredstva za penzije poljoprivrednim proizvođačima. Jer, gospodin Dinkić je uveo porez koji do sada nije postojao na semensku robu, veštačko đubrivo, sredstva za prehranjivanje, priplodnu stoku, poljoprivredne mašine, poljoprivredne proizvode iz primarne poljoprivredne proizvodnje, e na to ste sve uveli porez. I, onda, pričate u nekoj priči, tj. gospodin Dinkić, da će da oslobodi, da bude refundiran neki iznos poreza koji seljaci budu ulagali, za onih 5% do 18% kolika je razlikai pri tom kaže - da bi to seljak ostvario mora da se registruje kao preduzetnik. E, to je sada ta priča o dobrovoljnosti. Ima tu privilegiju da se registruje kao preduzetnik ili da bude običan seljak poljoprivrednik. Zašto to niste u zakonu naveli? Ko hoće da bude preduzetnik, neka plaća porez. Ko neće, neka bira hoće ili neće. Ovako, rekli ste – moraju svi, a para imate. Imate para, novih budžetskih prihoda od semenske pšenice, veštačkog đubriva, sredstva za prehranjivanje, od poljoprivrednih mašina i opreme. To su vam nova sredstva u budžetu. Bar jednom neka izađe ovaj ministar za govornicu i neka kaže istinu, a ne samo ovde da priča – nema para, nema para, nema para. Pa, nema para, zato što ih on previše troši. Ko zna za šta i za koju namenu.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Narodni poslanici Radojle Bukvić i Radovan Teodorović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 7. doda novi član 7a. Da li se neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 8. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Milan Janković. Zakonodavni odbor smatra da su ovi amandmani pravno mogući. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Meho Omerović i Miloje Savić. Zakonodavni odbor smatra da su ovi amandmani pravno mogući. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandmane je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Član 12. Predloga zakona kaže: "Kada osiguranik ostvaruje prihode po više različitih osnova (radni odnos, samostalna delatnosti, ugovori i drugo), doprinosi se obračunavaju i plaćaju po svim tim osnovama, do iznosa najviše godišnje osnovice doprinosa, u skladu sa ovim zakonom." Predložila sam da se posle reči "doprinosa" dodaju reči "za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje". Smatram da nije opravdano uvoditi obavezu plaćanja doprinosa za zdravstveno osiguranje i za slučaj nezaposlenosti po osnovu svih oblika rada, s obzirom da se po osnovu više uplaćenog doprinosa ne mogu ostvariti nikakva prava. Ovaj amandman se odnosi i na stav 2. istog člana. Tu sam takođe predložila ubacivanje tih reči "za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje", jer mislim da je opravdano da se obaveza obračunavanja doprinosa po svim osnovama rada utvrdi jedino za obavezno penzijsko i invalidsko osiguranje, zbog toga što u okviru ovog osiguranja obvezniku doprinosa omogućava ostvarivanje maksimalne penzije. Ovaj amandman bi trebalo da se usvoji i on ne bi remetio smisao zakona.
Da li se još neko javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ako neko obavlja tri delatnosti, a jedna osoba, smatra da treba da plaća doprinose samo po jednom osnovu i ne vidim razloga zašto bi jedna osoba tri puta morala da plaća istu stvar. Ja sam lično privrednik koji je imao takav slučaj. U nekom prethodnom periodu plaćale su se obaveze i doprinosi po jednom osnovu i kada god otvorite drugu delatnost niste imali obavezu plaćanja toga. Naravno, kasnije je promenjen zakon i ne vidim razloga zašto bi jedna osoba koja obavlja više delatnosti plaćala obavezno osiguranje, penziono i socijalno osiguranje, po svakoj delatnosti. Smatram da to nije u redu i da treba plaćati po jednom.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman treba podržati. Ranije smo imali dilema oko toga i često su nas ljudi pitali zašto po više osnova plaćaju zdravstveno osiguranje. Nikada onaj ko je predstavljao skupštinsku većinu nije umeo da objasni seljaku koji radi u fabrici i ima njivu: zašto na prihod od poljoprivrede mora da plaća zdravstveno osiguranje, ako je već zaposlen i plaća zdravstveno osiguranje iz bruto ličnog dohotka. Znači, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti treba da se izuzmu iz ovih doprinosa, iz tačke 12), u kojoj se kaže da se plaćaju svi doprinosi. Ne, postoje doprinosi koje lice koje ostvaruje prava zaposlenog na više mesta ne mora da plaća. Ta dva doprinosa su zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Penziono osiguranje ne treba da se plaća po dva osnova. Ako ima iz radnog odnosa, da ne plaća od poljoprivrede, a zdravstveno na imovinu treba da se plaća. Obično na njivama tih zemljoradnika koji su mešoviti radi seoska sirotinja koja nema ni penziono, ni zdravstveno osiguranje. Onda će sutra biti socijalni slučaj. Dobro je da u fondu ima para i za njihovo lečenje.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sredoje Mihajlov. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Goran Knežević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Meho Omerović i Milisav Petronijević. Zakonodavni odbor smatra da su amandmani pravno mogući. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ova istovetnost teksta je slučajnost. Suština ovog amandmana u stvari je obrazloženje za amandman na član 6. i na član 35. Izabrao sam da se javim jednom iz racionalnih razloga, da obrazložim amandman na član 16, a odnosi se i na sledeća dva amandmana. Članom 16. Predloga zakona o obaveznom doprinosu za socijalno osiguranje predviđeno je da osnovica doprinosa za lica koja obavljaju privremene i povremene poslove, kao i za poslodavce, jeste ugovorena naknada po tom osnovu. Najčešće angažovani na privremenim i povremenim poslovima su studenti, mladi nezaposleni ljudi preko omladinskih i studentskih zadruga. Njima svakako treba omogućiti da što više, što duže i u što većem broju budu angažovani na privremenim i povremenim poslovima. Ali za obavljanje privremenih i povremenih poslova, zbog nepredvidljivosti dužine i obima trajanja, ne može se unapred ugovoriti naknada, već samo osnov za obračun po jedinici mere. Ugovoreno ne znači da je ostvareno, a samo ostvarena i isplaćena naknada može da se prati i može da bude osnov za obračun doprinosa. Ugovoreno može biti veće, ali i manje od stvarno isplaćenog. Zbog toga da ne bi bilo zloupotreba treba precizno navesti da je osnovica za plaćanje doprinosa isplaćena naknada. Opet u cilju racionalnijeg rada nedostaje mi stav predlagača o ovom amandmanu, jer da znam da je predlagač prihvatio ovaj amandman ne bih trošio vaše vreme ovde. Ako nije, onda imam pitanje, kako to da Ministarstvo, da bi otklonilo posledice neadekvatnog pojma "ugovorena naknada", daje mišljenje broj 140–03–41–444, pod kojim se pod pojmom "ugovorena naknada" smatra isplaćena naknada za rad. Ako je to tako tražimo da se to stavi u zakon, ništa više, i da iza toga ne dajemo posebna mišljenja. Dakle, suština amandmana jeste samo u jednoj reči, da se reč "ugovorena" zameni rečima "isplaćena naknada". Kao što mnogo reči može da znači malo, jedna reč može da znači mnogo. Predlažem da se ovaj amandman usvoji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Podnela sam amandman na član 23. i predložila da se reči "privrednog društva" zamene rečima "društva lica". Naknadno, nekom mojom proverom, došla sam do zaključka i do spoznaje da Zakon o penzionom osiguranju ima pojam privredna društva i zaključila sam da to kroz ovaj zakon ne mogu da menjam. Očekujem kada bude na dnevnom redu zakon o penzijskom osiguranju i kada budem predložila sličan amandman da ćete me podržati, a sada ću ovaj amandman da povučem, i takođe na član 6. Izvinjavam se, nisam tu bila. Povlačim ta dva amandmana, jer mislim da ne mogu da uvodim novi pojam kroz zakon koji nije glavni zakon za taj izraz.
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović.
Nisam znala da je to već na redu. Podnela sam amandman na član 25. Taj član glasi: "Osnovicu doprinosa za samostalne umetnike, način utvrđivanja i plaćanja doprinosa sporazumno uređuju ministar nadležan za poslove finansija, ministar nadležan za poslove rada, zapošljavanja i socijalne politike i ministar nadležan za poslove zdravlja". Tražila sam da se ovaj član menja i da glasi: "Osnovica doprinosa za samostalne umetnike je prihod koji ostvaruju obavljanjem umetničke ili druge delatnosti u oblasti kulture na koji se plaća porez po zakonu koji uređuje porez na dohodak građana". Smatram da se ne može propisati utvrđivanje osnovice doprinosa za kategoriju obveznika preko Vlade Republike Srbije, odnosno osnovica doprinosa za sve kategorije obveznika mora biti regulisana zakonom. Mislim da treba stvarno da razmislite da ovaj amandman usvojite.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima predsednik poslaničke grupe SRS, Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je veoma smislen amandman, u istoj ravni sa stavom SRS da zakonsku materiju ne treba prepuštati ministrima na slobodno odlučivanje. Osnovica doprinosa je zakonska materija, utvrđuje se zakonom za sve kategorije stanovništva, za sve delatnosti. Ministarstvo finansija nas ubeđuje da ima pod kontrolom sve prihoda, a ako ima, onda može da utvrdi osnovicu za prihode od umetničke ili druge delatnosti, kao što utvrđuje za sve druge zaposlene ili za sve druge koji ostvaruju prihode, a ako kaže da će nekoliko ministara da se dogovaraju za osnovicu, misli na osnovicu doprinosa, onda je to znak da oni još uvek nemaju načina da utvrde prihod samostalnih umetnika. Protiv toga sam da ministri odlučuju kolika će biti osnovica za doprinose za bilo koga, pa tako i za samostalne umetnike, jer mi se čini da ima nekoliko desetina hiljada samostalnih umetnika. Voleo bih da se ministri u Vladi Srbije bave nečim ozbiljnijim, nego da po ceo dan utvrđuju za svakog samostalnog umetnika pojedinačno osnovicu za doprinos. Ako je to prost posao i jednostavan, ako će četiri ministra da utvrde jedan procenat, zašto ga nisu utvrdili u Predlogu zakona? Čini mi se, kako su ovo napisali, da će umetnike da svrstaju u pojedinačne ili u grupne slučajeve, pa će za grupe da odvoje procente za plaćanje doprinosa. Mi ćemo glasati za ovaj amandman, zato što poboljšava zakon i sprečava ministre da se bave materijom koja je predviđena za zakon.
Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Ministarstvo finansija prihvata amandman na član 25, a s obzirom da nisam bio u sali kada je gospođa Leila izložila amandman na član 12, hoću da kažem da prihvatamo i amadman na član 12. Dakle, prihvatamo amandmane na član 12. i na član 25.
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Anđelković i Toma Bušetić. Da li neko želi reč? (Da.)
Prihvatanjem prethodnog amandmana narodnog poslanika Leile Ruždić faktički se rešava ovo pitanje još na adekvatniji način, tako da povlačim amandman.
Ovaj amandman je povučen. Hvala. Na član 35. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Meho Omerović i Milisav Petronijević. Zakonodavni odbor smatra da su amandmani pravno mogući. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Meho Omerović i Milisav Petronijević. Zakonodavni odbor smatra da su amandmani pravno mogući. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Bošnjak. Vlada prihvata amandman. Na član 76. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Bošnjak. Vlada prihvata amandman. Na član 77. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Bošnjak. Vlada prihvata amandman. Na član 78. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Branka Bošnjak. Vlada prihvata amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Mlađan Dinkić, ministar finansija želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda, poslednju za danas. Po Poslovniku, gospodin Nikolić.
Zamolio bih vas da pogledate stenografske beleške iz dela sednice kada je narodni poslanik Ksenija Milivojević tražila da glasamo o produženju sednice. Ona je tražila da glasamo – do završetka rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Zamolio bih vas. Izaći ću i izviniću se ako nisam u pravu.
Gospodine Nikoliću, proverili smo i nemamo ništa protiv da kasnije pogledate stenogram. Dakle, zahtev je bio i 128 poslanika je glasalo, sećate se, ali za zahtev da se glasa do završetka 8. tačke dnevnog reda, ne ove nego 8. tačke dnevnog reda. Izvinite, molim vas, lako ćemo, nije sporno, naravno. Hvala vam mnogo. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IGRAMA NA SREĆU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vladimir Homan, Zoran Anđelković, Vladimir Jovanović, Boško Ristić, Velimir Simonović, Meho Omerović i Veroljub Stevanović. Amandmani koji u skladu sa Poslovnikom budu podneti do otvaranja pretresa biće vam uručeni u toku sednice. Narodni poslanik Zoran Anđelković, pisanim putem, 8. jula 2004. godine povukao je amandman 13. na član 22. i amandman 41. na član 97. Predloga zakona. Takođe, narodni poslanik Zoran Anđelković, pisanim putem, 15. jula 2004. godine povukao je amandman 20. na član 40, amandman 22. na član 43, amandman 25. na član 47, amandman 28. na član 54, amandman 42. na član 98, amandman 44. na član 101, amandman 45. na član 103. i amandman 46. na član 104, koje je podneo 1. jula 2004. godine. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 142. stav 4. Poslovnika, odbacio amandman narodnog poslanika Zorana Anđelkovića na član 100, tako da ovaj amandman ne može biti predmet rasprave na sednici Narodne skupštine. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe: SRS - 1 sat, 38 minuta i 24 sekunde, DSS - 1 sat, tri minuta, 36 sekundi, DS-Boris Tadić, 44 minuta, 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta, 12 sekundi, SPO-Nova Srbija - 26 minuta, 24 sekunde, SPS - 26 minuta, 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP-a po pet minuta na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres (20,20 časova). Da li predstavnik predlagača, mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Predlog zakona o igrama na sreću. Znate i sami da igre na sreću svuda u svetu donose značajne fiskalne prihode. Nažalost, u Srbiji, sadašnji fiskalni prihodi po osnovu postojećih zakona o igrama na sreću su jako skromni, svega oko 600 miliona dinara godišnje, imajući u vidu i mogućnosti i činjenicu da se od poreskih prihoda po osnovu igara na sreću finansiraju uglavnom invalidi i socijalno ugrožene kategorije stanovništva i sportisti. Podneli smo Predlog zakona koji bi trebalo da uvede red u ovu oblast, da omogući adekvatne prihode državi i da država, a i oni koji učestvuju u ovim igrama na sreću, budu zadovoljni. Što se tiče osnovnih elemenata zakona, pre svega novost je da se ovim zakonom sužava siva zona u cilju stvaranja konkurentnih uslova na tržištu. Takođe, zakon stimuliše one koji se bave organizovanim igrama na sreću da se ukrupnjavaju. Značajno povećanje budžetskih prihoda se očekuje po osnovu usvajanja i primene ovog zakona, čak deset puta, i zakon predviđa adekvatnu kontrolu igara na sreću, kao i zaštitu igrača u pogledu sigurnosti isplate dobitaka. Danas ima dosta igara na sreću, gde oni koji igraju nisu zaštićeni, ima dosta prevara, ovaj zakon strogo sankcioniše takve stvari i sistemski svodi na minimum mogućnost prevare. Što se tiče vrsta igara na sreću, zakon predviđa četiri vrste. Pre svega, klasične igre na sreću, to je lutrija. Zatim, posebne igre na sreću, u igračnicama, odnosno kazinima, na automatima i kladionicama; nagradne konkurse u robi i uslugama i četvrta grupa su igre na sreću koje se organizuju preko interneta i drugih medija. Ukupni očekivani fiskalni prihod od igara na sreću na godišnjem nivou iznosu oko 70 do 100 miliona evra, pri čemu se najveći prihod očekuje od organizovanja klasičnih igara na sreću. Zakon predviđa sledeću raspodelu državnog dela prihoda - 60% ukupnih prihoda ostvarenih po osnovu naknada za igre na sreću slivao bi se u budžet Republike Srbije, dok bi 40% bilo jednako raspodeljeno na četiri budžetska fonda: na fond za finansiranje invalidskih organizacija i ustanova socijalne zaštite išlo bi 10% prihoda; fond za finansiranje socijalnih i humanitarnih delatnosti - 10%; fond za finansiranje sporta - 10%; i za lokalnu samoupravu se predviđa 10%. Što se tiče klasičnih igara na sreću, osnovna je lutrija, ali tu su i loto, bingo, kenzo itd, ovaj zakon afirmiše klasične igre na sreću. Moram da kažem da se sadašnje društvene lutrije nalaze u jako teškoj poziciji i umesto da ostvaruju prihod za državu one uglavnom imaju gubitke. Ovaj zakon predviđa državni monopol u klasičnim igrama na sreću osnivanjem državne lutrije Srbije. Ovo je iskustvo koje imaju i druge zemlje. Država ima monopol nad lutrijom, s tim što omogućava kroz franšizu operaterima da sklapaju ugovore sa državnom lutrijom Srbije i da organizuju igre na sreću. Takođe, postojeće lutrije postale bi deo državne lutrije Srbije, ne bi došlo do njihovog gašenja, iako se nalaze danas u jako teškoj poziciji, već bi postale deo sistema državne lutrije Srbije. Moram da kažem da, što se tiče organizovanja lutrije, lotoa, binga i ostalih klasičnih igara na sreću u lokalnim sredinama, znate i sami da mnogi amaterski ili poluprofesionalni klubovi to organizuju u različitim mestima, oni, naravno, neće izgubiti pravo da to nadalje čine, s tim što će postojati njihova povezanost sa državnom lutrijom Srbije, oni će sklopiti ugovor sa državnom lutrijom Srbije, dobijati odgovarajuću proviziju od organizovanja igara na sreću, ali je kontrola razlog zašto se sve centralizuje u državnu lutriju Srbije. Primera radi, u Sloveniji, njihova državna lutrija ostvaruje promet koji prevazilazi bruto promet luke Kopar, a to je najveća luka u Sloveniji. Kod nas mi imamo gubitke od naše lutrije. Očekujemo promet preko državne lutrije u narednoj godini od najmanje 100 miliona evra, od čega bi fiksni prihod za budžet iznosio 30%, troškovi organizacije i rada u ovoj lutriji 20%, fond dobitaka 50%. Što se tiče posebnih igara na sreću, imamo tri glavne vrste, to su kazina igračnice, automati i kladionice. Što se tiče kazina, predviđa se samo 10 dozvola za kazina. Moram da kažem da trenutno u zemlji postoji daleko manji broj od ovih 10 potencijalnih dozvola za kazina i zahtevaju se rigorozni uslovi, kako tehnički, tako i finansijski, za organizovanje igara na sreću u igračnicama, odnosno kazinima. Potreban je, prema Predlogu zakona, osnovni kapital od milion evra, uz depozit od 300.000 evra; zatim, dodatnih 500.000 evra minimalno na osnovu tendera koji će biti organizovan. To je ono što je potrebno da bi neko mogao da organizuje igre na sreću u igračnici. Predviđa se mesečna naknada u visini od 3% bruto uplata, za slučaj da se radi o igrama gde igrač igra protiv igrača i 20% od neto uplata, razlika između uplata i isplata, u igrama gde igrač igra protiv igračnice. Takođe, predviđeni su rigorozni tehničko-tehnološki uslovi koji garantuju isplate dobitaka igračima i odgovarajuću evidenciju prometa koja se dostavlja posebnoj direkciji za nadzor. Predviđen je obavezni video nadzor i zaštita igrača. Ove igračnice bi trebalo da podstaknu i ugostiteljstvo i turizam u sredinama gde će biti organizovane. Želimo da imamo ozbiljne igračnice, odnosno ozbiljna kazina, i zato su ovi uslovi koje zakon predviđa veoma rigorozni. Što se tiče automata, zakon predviđa posedovanje minimum sto aparata da bi se išlo na organizovanje igara na sreću posredstvom automata, što znači da ako neko poseduje manje automata, on može da sklopi ugovor o franšizi sa nekim ko ima više i da bude deo tog sistema. Zašto sto aparata, zašto ukrupnjavanje? Radi lakše kontrole, jer će se kontrolisati samo oni koji ispune uslov da imaju minimum sto aparata. Osnovni kapital koji predviđa zakon je depozit 300 evra po automatu. Zakon poznaje tri vrste naknade. Prvo, to je depozit koji se daje, zatim licenca, odnosno dozvola za rad i mesečna naknada koja se plaća u određenom iznosu. Kod automata, predviđa se da dozvola za rad iznosi 300 evra godišnje po automatu, a mesečna naknada 50 evra, plus deset procenata za godišnji promet preko 6 hiljada evra po automatu. Dakle, za svaki godišnji promet koji prevazilazi 6 hiljada evra, predviđa se 10 procenata od tog godišnjeg prometa preko ovog iznosa. Takođe, rigorozni su tehnološki uslovi koje zakon predviđa, što garantuje isplatu igračima i odgovarajuću evidenciju prometa. Što se tiče kladionica, takođe se predlaže ukrupnjavanje. Dakle, neko ko želi da organizuje igre na sreću putem kladionica mora da poseduje minimum 30 uplatnih mesta, 30 kladionica. Osnovni kapital je 150 hiljada evra, depozit 3 hiljade evra po uplatnom mestu, dozvola za rad iznosi 200 evra mesečno po uplatnom mestu, dok je predložena mesečna naknada 600 evra plus 10 procenata za godišnji promet preko 100 hiljada evra po uplatnom mestu. Dakle, ako neko ostvari 110 hiljada evra, 10 procenata od 110 hiljada se dodaje na ovu mesečnu naknadu. Što se tiče igara na sreću preko interneta, takođe, ove igre na sreću će se organizovati preko državne lutrije Srbije, koja ima monopol i ima mogućnost da zaključuje ugovor sa priređivačima ove vrste igara. Konačno, predviđa se velika razlika u organizovanju nagradnih konkursa, koji su sve popularniji, ali od kojih država nema gotovo nikakve koristi. Sada se predviđa da priređivač može najviše četiri puta godišnje da organizuje nagradne konkurse i mora da uplati kao naknadu 20 posto od fonda nagrada državi, tako da i od nagradnih konkursa država će imati odgovarajući priliv. Što se tiče nadzora, zakon predviđa osnivanje uprave za igre na sreću i posebnu kontrolu od strane poreske uprave. Takođe, zakon predviđa jedinstvene rigorozne tehničko-tehnološke uslove. Svi priređivači biće na odgovarajući način povezani sa upravom i dužni su odgovarajuće podatke da dostavljaju upravi za igre na sreću, a kod pojedinih oblika obavezan je video nadzor. Dame i gospodo narodni poslanici, ovim zakonom mi ćemo i ovu oblast, koja je prilično haotična u Srbiji, uozbiljiti. Nadam se da će većina u Skupštini podržati Predlog zakona Vlade Republike Srbije.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč – Odbora za finansije Radojko Obradović i Zakonodavnog odbora Miloš Aligrudić? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je bilo vreme da se kockanje uredi zakonom, u stvari, uskladi sa mnogo tehničkih dostignuća, dostignutih, postignutih ili ostvarenih od vremena donošenja osnovnog zakona i nekih njegovih malih izmena do danas. Nisam kockar, ne razumem se u ovu materiju. Pretpostavljam da su dobri kockari oni koji su pisali zakon, da su predvideli sve ono što bolji kockari mogu da urade. Mene nešto drugo interesuje. Interesuje me da li Vlada Republike Srbije ima Sekretarijat za zakonodavstvo? Ako ga ima kao u vreme prve vladavine DOS-a, onda ga nema. Čitajući ovaj zakon, ubeđen sam da nema Sekretarijat za zakonodavstvo ili barem da nema sposobnog sekretara Sekretarijata za zakonodavstvo. Kako se Vladi omakla gruba povreda Ustava u ovom predlogu zakona, toliko gruba da je Vlada priznaje i u obrazloženju zakona. U obrazloženju zakona Vlada Republike Srbije koristi reč "monopol". Član 57. Ustava Republike Srbije kaže: "Privredne i druge delatnosti obavljaju se slobodno i pod jednakim uslovima, u skladu sa Ustavom i zakonom". Član 64. stav 3. kaže: "Protivustavan je svaki akt i svaka radnja kojima se stvara ili podstiče monopolski položaj, odnosno na drugi način ograničava tržište". Vlada Republike Srbije članom 96. PoglavljeIX – Osnivanje državne lutrije Srbije, kaže: "Radi priređivanja klasičnih igara na sreću i igara na sreću putem interneta, telefona ili na drugi način putem telekomunikacionih veza, Republika osniva Državnu lutriju Srbije". U obrazloženju Vlada kaže: "Uzimajući u obzir način na koji se razvila oblast klađenja u Srbiji, a u cilju efikasnijeg nadzora i sprečavanja negativnih posledica, priređivanje igara preko interneta i drugih sličnih medija je zakonom predviđeno da ostane monopol Državne lutrije Srbije". Pre toga je rekla - da bi se postigli maksimalni fiskalni efekti, pravo na priređivanje klasičnih igara, znači klasične kocke, prenosi se na državnu lutriju Srbije, a posle se konvertuje onaj dug koji imaju dosadašnje društvene organizacije za klađenje, za kockanje, posebno prema fondovima. To se pretvara u vlasništvo Republike, tako da, praktično, Republika preuzima nekoliko društvenih preduzeća u Srbiji koja su bila registrovana za ovu delatnost. Vlada je drage volje pohrlila za vlasništvom konvertovanjem duga nad bankama, nad kockarnicama, ali se nije usudila da konvertovanjem duga preuzme i velike gigante koji su gubitaši i od kojih zavisi sudbina mnogih gradova, rekao bih, sudbina cele Srbije. Mi ćemo diskutovati o ovom predlogu zakona toliko koliko je neko od nas u stanju uopšte da procenjuje kocku. Kocka je društveno zlo, neminovno u svakoj državi u svetu. Dobro je da se zakonom omogući što striktnija državna kontrola kocke, a pod tom kontrolom podrazumevam ubiranje prihoda i naplatu poreza. Inače, to što će mnogi ljudi ostati bez kompletne imovine, to što će pojedine porodice ostati čak i bez glava porodice, jer mnogo ljudi izvrši samoubistvo zato što se kocka, pa se vadi na kocki, pa ode i kuća i imanje, to država, naravno, ovim zakonom ne može da spreči. To i ne prigovaram državi. Državi prigovaram da je ovo jedan od najstudioznijih zakona koje je uradila do sada. Svi su ovde predvideli, da čovek ne može amandman da napiše na Predlog zakona o kockama, a na sve druge zakone možemo da napišemo na stotine amandmana i da ih branimo, ali ovi kockari su dobro naučili zanat, očigledno. Znači, molio bih da dobro razmislite o ustavnom osnovu za donošenje ovog zakona, posebno o ključnoj odredbi, jer davanje klasičnih igara na sreću u nadležnost isključivo jednoj firmi je ključna odredba. To je osnov za zaradu. Ali, interesuje me - kako Vlada misli da u ovom Ustavu opravda monopolisanje jednog subjekta u jednoj grani delatnosti? To Ustav Srbije ne dozvoljava. Možda dozvoljava Ustav Slovenije i hajde da kažemo da smo mi deo Slovenije, da uzmemo protektorat pa da kažemo - može, u Sloveniji je to monopolisano, može i ovde. Vlada je propisala deset kazina. I tu mi nešto nije jasno. Zašto nije hiljadu, zašto nije jedan kazino, zašto nije koliko god može? Ako postavite uslove za tehničku opremljenost, uslove za udaljenost od škole, obdaništa, tu bih rekao čak i od sportskog objekta, čak i od crkve, da se ne brukamo. Ako neko ispuni sve te uslove, pustite ga neka pravi taj kazino. Kupovaće cement, gvožđe, ciglu, mermer, vrhunsko staklo, vrhunski enterijer će da napravi, a od ove sirotinje on ne može mnogo da se ovajdi. Možda bi čak bilo dobro u Beogradu predvideti jednu zonu za kockarnice, jednu zonu za kazina, neka to blješti, neka dolaze stranci da se kockaju. Sećam se, bio sam dete, stranci su dolazili na Sveti Stefan da se kockaju, novine su o tome pisale. Verovatno da je ona Jugoslavija od toga ostvarivala neki prihod. Meni to nije smetalo. U kockarnicu ne ulazim osim kada su izbori, tada moram da se kockam, nešto me grize, jer svaki put manje predvide radikalima nego što osvojimo, i znam da ću da im uzmem pare. Dosta ljudi se kocka, oblast je već dve - tri godine potpuno neregulisana. Hajde da vam pomognemo i da regulišete, ali bez monopola, bez ograničavanja. Čini mi se da je nekome stalo do poslovnog prostora koje imaju dosadašnje lutrijske organizacije, a zaista je to izvanredan poslovni prostor; no, izvanredno opremljen i uvek u centru grada u svim gradovima u Srbiji. Ukoliko zakon bude donetu Skupštini, ukoliko ga proglasi predsednik, pokrenućemo postupak za ocenu ustavnosti ovog zakona, a onda bi možda bilo dobro da Vlada Republike Srbije, sada su kasni noćni sati, ali ima vremena iduće nedelje, trajaće rasprava, još jednom pogleda ovaj predlog zakona, utvrdi da li može da ga brani pred Ustavnim sudom, pa ako možete da ga branite, neka ostane kao predlog zakona. Ostavio bih sebi drugih deset minuta.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik DSS, narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, kolege poslanici, nadam se da mi nećete zameriti što ću pokušati da budem jako kratak. Kocka jeste društveni problem koji može da se pretvori u zlo ukoliko ne postoji jasan zakon koji će regulisati odnose između države, koja treba da kontroliše ovu oblast, i onih koji mogu, prethodnik moj je pomenuo, da izgube ne samo kuću, već i glavu. Opisao je Dostojevski najbolje šta se dešava sa kockarima koji izgube svu imovinu. Ali, da se podsetimo, mi nećemo moći da iskorenimo kocku i zato je mnogo bolje da kocku uvedemo u nekakav red. Ovaj zakon se trudi da upravo uvede red u ovoj oblasti i zbog toga će ga DSS podržati, s tim što ćemo podržati i nekoliko amandmana koji su podneti na ovaj zakon, kojima se olakšava vrlo oštar uslov, posebno u oblastima koje pokrivaju delatnost igara, tj. igraonica na srećui kladionica. Čini mi se da su u ta dva dela ovog zakona predloženi jako oštri uslovi, a dovešće do toga da dobar deo kladionica i igara na sreću odu u sivu ili ilegalnu zonu. Da se podsetimo, i kada je kocka bila nelegalna rabota na ovim prostorima, ljudi su u kockanju gubili kako kuće, tako glave. Ako mislite, gospodine ministre, da jedan deo organizovane kocke ne ode u sivu zonu, zamoliću vas da nekoliko amandmana, a pričaćemo o njima, svakako prihvatite, kako nam se upravo još jedno zlo ne bi, nakon donošenja ovog zakona, desilo. Što se tiče ustavnosti, neka o tome odlučuje Ustavni sud. Naše je ipak da uredimo jednu oblast društvenog života na način za koji mislimo da je ponajbolji.
Hvala. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SPS i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Rajku Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolega Toma Nikolić rekao je da je kocka društveno zlo. To jeste velika istina. Svakog od nas ko pristupa raspravi o ovom zakonu podsećam, ako je zaboravio, da još jednom pročita „Prvi put s ocem na jutrenje“, koliko da se podseti u šta može da uđe jedna porodica i jedan dobar domaćin kada ih potpuno ophrva takav prorok kao što je kocka. Ali, politika je veština mogućeg i naš zadatak je da iz društvenog zla, a ono jeste to, pokušamo da za one društvene kategorije kojima je potrebna velika pomoć, izvučemo ekonomsku korist, ako je moguće i da za humanitarne i sportske organizacije, za budžet Republike Srbije obezbedimo odgovarajuća kvalitetna finansijska sredstva. To je jedna velika igra da se na način, kako uređuje zakon i kako je to uređeno u najvećem broju država, nešto što se tamo definiše kao privredna delatnost, možemo da pomenemo nekoliko velikih svetskih centara koji predstavljaju osnov i, nažalost, obrazac ove industrije, kao što je Las Vegas ili neki drugi. Dakle, ako sve to imamo u vidu, naš zadatak je ovde delikatan i mi imamo odgovornost da na krajnje ozbiljan način priđemo ovome i da ovu oblast uredimo onako kako valja. Pošto će gospodin Zoran Anđelković, koji je ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe za ovu tačku dnevnog reda, reći nešto u vezi sa ovim i amandmanima koje je podneo, meni ne bi oprostili konjanici Konjičkog kluba „Milenko Nikšić“ u Čačku, a da ne kažem nekoliko rečenica ovde za ovom govornicom u vezi sa tim. Zakon će potpuno da ugasi nekoliko stotina malih klubova u Srbiji, koji se delimično ili potpuno finansiraju iz malih, nepriličnih i neprikladnih tombola. Molim kolege narodne poslanike iz Čačka i druge da me podrže u ovome što govorim. Moram da kažem, sa tugom, da se jedan od najlepših sportova kao što je konjički finansira na potpuno nepriličan način. Klub za konjički sport „Milenko Nikšić“ u Čačku osnovan je 1892. godine. Najstarija je sportska organizacija u zapadnoj Srbiji, osnovan je kao Šumadijsko kolo jahača „Knez Mihajlo“, a 1993. i 1996. godine galopska grla „Kondor“ i „Čikago“ osvojila su jugoslovenski galopski derbi. A sve uz pomoć jedne male tombole, koja sada predstavlja jedno strašno mesto gde se skupljaju ljudi koji se mogu naći samo na tom mestu, koji za veče ne potroše više od 50 dinara, ali, eto tako, oni imaju nekakav svoj račun u svemu tome. Klubovi imaju nekakav svoj interes u svemu tome.Od toga živi još nekoliko ljudi i ovaj zakon će, inače, na jedan civilizovan način urediti ovu materiju, potpuno ugasiti ove male tombole i jedan veliki broj klubova ostaviti bez realnih finansijskih sredstava i izvora. No, nisam našao mogućnost da na drugi način, ni amandmanom, probam da spasem ove klubove, ali sam dužan da ovde kažem da bi bilo dobro da država nađe način da „iz kolača“ koji se ubere od igara na sreću, od ovih velikih, raspodelom, konjički klubovi pre svega ne ostanu bez adekvatne finansijske pomoći. Takvih klubova, na nesreću, u Srbiji ima veoma malo. To je Konjički klub „Milenko Nikšić" u Čačku, to je Konjički klub u Kragujevcu, Konjički klub u Požarevcu, nekoliko drugih konjičkih klubova u Zaječaru i još nekoliko drugih. Sve drugo su ergele i one se drugačije finansiraju. Dakle, da se ne dogodi još jedna nepravda. Kada je ovaj parlament usvojio zakon da se izvrši povraćaj zemljišta bivšim vlasnicima, bivši narodni poslanik iz G. Milanovca, Pantelija Gačić, podneo je amandman da se izuzmu fudbalski stadioni, hipodromi su ostali u okviru zakona i klubovi danas vraćaju zemljište koje su teškom mukom kupovali tokom proteklih decenija. Ne mogu da pomognem, ali sam dužan da kažem da izražavam veliku bojazan i tugu zbog toga što konj nije bicikl, kad prestane sportsko takmičenje oni moraju imati urednu negu, veterinarsku zaštitu i trening, a za sve to su potrebna finansijska sredstva. Nadam se da kada Ministarstvo za prosvetu predloži jedan korektan zakon o sportu, a Ministarstvo poljoprivrede to podrži, da ovo možda rešimo na bolji i adekvatniji način. Pre nego što su se u Srbiji pojavili gilgameši i ovi drugi uvozni konji, da ne pominjem imena njihovih vlasnika, u Srbiji je bilo svega 500 punokrvnih grla raseengleski galoper i američki kasač. To je toliko malo da smo svi dužni, bez obzira o kojim se zakonima radi, da sačuvamo ova grla i tradiciju konjičkog sporta u Srbiji, koja je takva da se njome možemo ponositi. Molim sve one koji mogu da pomognu da to i učine, da konjički klubovi ne ostanu bez finansijske potpore. Veoma brzo imaćemo krajnje delikatan problem u ovoj oblasti. Hvala što ste omogućili da ovo kažem.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Markoviću, mi radimo na ivici kvoruma. Ako bih vas uputila na to da resetujete sistem i da poništite poslaničke kartice koje su u poslaničkim jedinicama a poslanici nisu tu, videli biste da sam u pravu. Ali, bez nervoze, kolega Aligrudiću, hoću da govorim...
Molim vas da uvažite izvinjenje, vratiću vam vreme, a molim stručnu službu, da li ima takvih kartica?
Vratiću se na glavnu stvar koja je vezana za ovaj zakon, a koju je izneo šef naše poslaničke grupe, gospodin Tomislav Nikolić, o kocki kao jednom od najvećih društvenih zala. Zaista nije malo primera, o tome piše i crna hronika u našim dnevnim novinama, da pojedini naši sugrađani završe kao glavni akter u romanu "Pikova dama", Puškinovom romanu. Dešavalo se u manjim sredinama da čitava porodica strada zbog tog zla. Naročito je to izraženo u poslednje vreme, kada su u pitanju klasične igre – ta pomama za jednom od klasičnih igara, koja neke, bogami, odvede do najvećeg nivoa, ako kocka uopšte može da se meri time kada je zlo veće a kada manje. Nažalost, najstrašnije je kada se tako nešto desi da ljudi izgube svoj život ili da strada cela porodica. Normalno je da će svako od poslanika, bilo u kojoj državi u svetu, da pozdravi takvu inicijativu i uređivanje te oblasti. Ali, ono što meni najviše smeta, i to govorim svih proteklih dana, jeste to što se u delu predstavljanja zakona ministar Mlađan Dinkić predstavlja kao nosilac promena u toj oblasti, odnosno njegovo ministarstvo, a to uopšte nije tačno. Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o igrama na sreću je dostavljen narodnim poslanicima u proleće 2002. godine. Dostavio ga je tada, a sada u nešto izmenjenom obliku, bivši ministar finansija i prijatelj Mlađana Dinkića, Božidar Đelić, i celog tog vrelog leta 2002. godine, toga se odlično sećam, kada je došlo do trvenja u tadašnjoj DOS-ovskoj koaliciji, bilo je reči o tome da li će u julu mesecu, u poslednjoj dekadi, da to dođe na dnevni red. To govorim zbog toga što je i sam ministar Dinkić rekao da je osnov za uređivanje ove oblasti zapravoi osnov za efikasnije punjenje budžeta, za primerenije kažnjavanje onih koji zloupotrebljavaju, odnosno čine kriminalne radnje u ovoj oblasti i zbog toga da bi se svi oni koji su učesnici u igrama na sreću zaštitili od svih negativnih posledica. Naravno, svest je ta kod čoveka koja treba pre svega da ga zaštiti, da ne ode u neko veće zlo, a ne ono što država može i što može jedno ministarstvo i zakon. Pažljivo sam pogledala tokom današnjeg dana od prvog do poslednjeg člana predlog Đelićevog zakona i uporedila ga sa ovim koji nam je dostavilo sadašnje ministarstvo, odnosno Mlađan Dinkić. Tu ima nekih promena, nekih eliminacija i bespotrebno je, a pretpostavljam da to sam Dinkić nije radio, izbačen iz tog nacrta zakona opis klasičnih igara na sreću. Neko će reći – zašto je to potrebno kada su one samo navedene. Zbog toga da ne bi došlo do slobodnog tumačenja kod konkretnih naziva igara i onoga što one zapravo jesu, kakva je procedura, kakva su pravila te igre, a to je sve stajalo u tom Đelićevom predlogu zakona. Sa druge strane, kod klasičnih igara na sreću, a one donose najveću dobit, izostavljeno je nešto što postoji i što je zastupljeno i na našem neuređenom tržištu, ali je sumnjivo i protivustavno kako će se ono urediti kroz ovaj zakon. To su tzv. igre video lutrije. Tamo je rečeno, u prvobitnom predlogu zakona, a verovatno da su oni koji su se bavili ovom oblašću imali pravo kada su rekli da su to igre na sreću koje se organizuju preko video terminala, koji su povezani u elektronsku kontrolisanu mrežu tzv. džek pot, i tamo je opisano kako se sprovodi procedura, odnosno kakva su pravila te igre, a ulozi nisu mali. Međutim, postoji nedorečenost i kod posebnih igara na sreću, kada su u pitanju, a pretpostavljam da je gospođa pored ministra iz Ministarstva i da je jedan od glavnih učesnika u stvaranju ovog zakona, odnosno to su igre koje se priređuju na automatima tzv. multiplejerima. To nije precizno i do kraja rečeno šta su to multiplejeri, odnosno automat klubovi, sa automatima i drugim aparatima sa višestrukim ulogom i dobitkom. Ono što je najvažnije, a to su ovlašćenja koja su data ministarstvu, odnosno Vladi Republike Srbije, i njen monopolski položaj ovog puta izražen kroz odredbe zakona koje su protivustavne. Otvoreno se postavlja pitanje, i o tome je govorio gospodin Nikolić, zašto 10 dozvola, zašto ne 100, zašto ne 1.000. Oni ljudi koji to prate, a naročito su pripadnici jačeg pola, uslovno rečeno, zainteresovani za ovu lutriju i za sportsku prognozu, iako to ni ženama nije strano, mogli bi da navedu i nabroje koje su to organizacije i koje su to kladionice u zemlji koje u pravom smislu reči drže monopol. Tako je sasvim razumljivo da ako je Vlada sebi dala za pravo, odnosno protivustavno sebi dala za nepravo da uzme monopol u svoje ruke, da se taj broj od 10 dozvola tačno uklapa u 10 najvećih kuća, odnosno preduzeća i firmi koje se time bave, a nažalost ne mogu da vam pobrojim sva njihova imena, iako neki od njih imaju i te kako izraženu reklamu. Pre svega su to one firme, odnosno ona preduzeća koja to organizuju, koja su prisutna od severa do juga Srbije. Ima ih i u najmanjim opštinama u Srbiji po broju stanovnika, kao što je recimo opština Lapovo u šumadijskoj regiji. Što se tiče načina izdavanja dozvole, za nas je to više nego sumnjivo. Što se tiče ustanovljavanja uprave koja se bavi uređivanjem i davanjem dozvola za organizovanje klasičnih igara na sreću, apsolutno je nejasno ko predlaže članove uprave, ko su članovi uprave, koliki je njihov mandat, na koji način će oni da deluju i kako će da rade. Što se tiče organizacije koja se osniva kao svojevrsno javno preduzeće, to je klasičan vid monopola i mogućnost da ljudi koji su bliski aktuelnoj Vladi i ministarstvu, koje određuje pravila igre, utiču na to ko će da dobije dozvolu. Nije jasno rečeno, pre svega nije da bi se takav ugovor, a već je predviđeno da se pravi ugovor sa Vladom, realizovao, da odredba zakona koja govori o tome ko može da sklopi ugovor i ko dobija dozvolu nije rečeno, odnosno nedorečeno je, a to treba da stoji gospodine Dinkiću, da ta dozvola ne može da se prenese na neko treće lice. Važnost dozvole, odnosno dužina njenog trajanja je takođe veoma važna i mi na to imamo isto primedbu. I imamo primedbu na ovaj fluktuirajući iznos kada je u pitanju onaj ko dobije dozvolu, a treba da osigura isplatu dobitka i naplate javnih prihoda. Mi mislimo da postoji bolje rešenje za one koji treba da se osiguraju u takvom riziku kao što je kocka, da nije dovoljno da imalac dozvole ima taj fluktuirajući iznos od najmanje 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po igračnici ili da poseduje bankarsku garanciju na tako utvrđen iznos, već da za vreme celog trajanja dozvole, a nejasno je koliko ona traje, treba da bude mnogo veći iznos, od recimo milion evra, koji će stalno da bude garancija za isplatu dobitka i naplate javnih prihoda. Ovaj poslednji stav u članu 39. koji kaže - priređivač posebne igre na sreću u igračnicama mora svakog dana kada se priređuju igre obezbediti u blagajni igračnice riziko-depozit u iznosu od najmanje 50.000 evra dinarske protivvrednosti, na osnovu odobrenja uprave – nije nikakva garancija ako on to radi samo u danima kada se ta igra obezbeđuje, odnosno kada se priređuje, već smatramo da taj iznos od recimo milion evra, o tome možemo da razgovaramo, treba da bude stalno prisutan kao depozit za vreme trajanja dozvole, što je neprecizno rečeno. Uređivanje prostora, kao što je rekao i sam gospodin Nikolić, gde će one biti organizovane, naravno što dalje od školskih ustanova, i to mora da se predvidi, jer to je veliki rizik i opasnost za našu omladinu da kreće tim putem, pa onda sve drugo što se tiče tehničkih uslova je nedorečeno i nije obuhvaćeno ovim predlogom zakona. Bilo bi zaista mnogo bolje kada bi se aktuelno ministarstvo, mada je i ovo potrebno da se uredi, a evo već dve i nešto godine se čeka na usvajanje ovog zakona, krenulo da se bavi pitanjima koja se zaista tiču običnih građana i onih koji danas teško žive. Mi ne kažemo da ovu oblast ne treba zakon i ministarstvo da uredi, ali imamo veliku, i to je naša glavna primedba, i evo napisaćemo i predstavku Ustavnom sudu ako se zakon usvoji, na monopolski položaj Vlade, na ograničenost dozvola, dakle, njih 10, i pre svega na nedorečenost kada su u pitanju konkretne klasične igre, odnosno njihovo slobodno tumačenje. Mi bismo voleli i verovatno svi građani Srbije, oni bez posla, oni koji teško žive, oni koji rade, da imamo situaciju u Beogradu i u drugim većim gradovima da je sve lepo i šareno kao u Monte Karlu ili kao u Las Vegasu. Možda je nekima tako danas u Srbiji, možda je tako nekima koji sede u ministarskim foteljama u Vladi Republike Srbije, ali ogromnoj većini građana Srbije nije. Prema tome, uz primedbe na ovaj monopolski položaj, na protivustavne odredbe, mi vas ipak upućujemo da se više ne bavite prepisivanjem zakona od Božidara Đelića i da krenete da radite, i da imate neke ozbiljne zahvate u oblasti fiskalne politike, ali sa olakšicama za građane Srbije, kako bi bolje živeli.
Reč ima narodni poslanik Stevan Deđanski, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović. Gospodine Deđanski, samo trenutak, da obavestim Skupštinu o zahtevu po Poslovniku, član 117. Narodni poslanici dužni su da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Na taj član ste mi ukazali i odmah sam dao nalog Stručnoj službi. Jer stav 2. glasi: "Ako narodni poslanik napusti salu Narodne skupštine i ostavi u poslaničkoj jedinici, odnosno pored nje, svoju identifikacionu karticu, Služba Narodne skupštine odmah će tu karticu dostaviti sekretaru Narodne skupštine. Kartica će biti vraćena narodnom poslaniku po ulasku u salu." Tokom kontrole koju sam tražio na inicijativu narodnog poslanika pronađena je jedna kartica pored koju poslanik nije poneo sa sobom. To je poslanička kartica 143 Sredoje Mihajlov. Ona se po Poslovniku nalazi kod sekretara i biće vraćena kada uđe u salu, a ja mu izričem opomenu. U međuvremenu je resetovana poslanička kartica. Stručna služba me je obavestila. Takođe, po članu 217, narodni poslanik koji se nalazi na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije dužan je da prilikom utvrđivanja kvoruma, kao i u toku rada sednice, bude prisutan na sednici Narodne skupštine. Stav 2: "Narodnom poslaniku iz stava 1. ovog člana, koji neopravdano odsustvuje prilikom utvrđivanja kvoruma ili u toku rada na sednici Narodne skupštine, oduzeće se status poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije." Danas tokom dana tražio sam od Stručne službe da proveri da li su poslanici koji se nalaze u sali na stalnom radu i da li učestvuju u radu sednice i imam spisak ispred sebe. Sada nalažem takođe Stručnoj službi da još jednom proveri i, za slučaj da postoje poslanici koji ne učestvuju u radu ove sednice, kao i u prvom i drugom slučaju, tražiću da im se oduzme status stalno zaposlenih. Izvolite, gospodine Deđanski, a reč posle vas ima gospodin Branislav Stevanović.
Vratio bih se na ovaj zakon o regulisanju igara na sreću. Kao što je već rečeno ranije, kocka je jedno veliko zlo i zato je krajnje vreme bilo da se uredi uopšte zakon o igrama na sreću i kocki. Znači, svuda u svetu prihodi od igara na sreću su velika stavka u budžetu. U obrazloženju kaže se da su osnovni razlozi za donošenje zakona o igrama na sreću ograničavanje mogućnosti za kockanje, što se slažemo, unapređenje nadzora nad priređivačima igara na sreću, veća i efikasnija naplata javnih prihoda ostvarenih na osnovu organizovanja igara na sreću, kao i afirmacija društveno najmanje negativnih igara na sreću kroz osnivanje državne lutrije. Znači, kaže se da je jedna od stavki pooštravanje kriterijuma i mi se slažemo sa tim da ih je potrebno još više pooštriti. Kao što je rekao gospodin Nikolić ranije, mi mislimo da treba predvideti zakon o posebnim merama, dakle posebnim propisima da se što više udalji od škola, sportskih klubova i crkvi, što mislimo da nije ovim zakonom precizirano, a trebalo bi konkretno navesti, da bi moglo po tome da se deluje. Takođe, primetno je, kao što sam rekao na početku, i normalno je očekivanje punjenja budžeta od prihoda od kocke. Jedino je možda sporno što se ovde kaže da se očekuje da će primena ovog zakona obezbediti značajnije fiskalne prihode, i to u visini oko 70 miliona evra. Mislimo da su to možda malo prevelika očekivanja, ali shvatamo potrebu da se napuni ovako glomazan budžet, zato što se sada pokazuje da smo bili u pravu i kada smo kritikovali budžet na početku da je nerealan. Takođe, neću se puno zadržavati oko toga, pomenut je sam monopol koji je dat ovim zakonom i koji ima Ministarstvo ili državna lutrija koja je dobija preko toga. Dalje, govori se o namenskim primanjima u budžetu Republike. Kaže se da prihodi od privređivanja igara na sreću i naknade za priređivanje, naknade za dozvolu, odnosno naknade za dobijeno odobrenje za priređivanje, kao i druga sredstva, vrši se ovim zakonom, jer prihodi su iz budžeta Republike. Opet se vraćamo na ono što sam malopre govorio da je cilj popuniti rupu u budžetu, dok se 40% ovih prihoda raspoređuje za finansiranje potrebnih društvenih organizacija, i tu se navode udruženja građana koja sprovode program u cilju zaštite i unapređenja položaja osoba sa invaliditetom, ustanova socijalne zaštite, socijalne humanitarne delatnosti, amaterskog sporta i lokalne samouprave. Znači, namera i prihod je u redu, samo što mislimo da bi razlika mogla da bude veća u korist ovih navedenih kategorija, više od 40% prihoda bi trebalo da ide za to, a manje za pokrivanje rupe u nerealnom budžetu. Takođe, problem i primedba je u delu gde se govori o nadzoru. Znači, nadzor nad sprovođenjem odredaba ovog zakona obavlja Ministarstvo. Utvrđuju se obaveze i prava za priređivače i ovlašćena lica i definišu se uslovi za privremena rešenja o zabrani u slučaju nepravilnosti ili nezakonitosti sprovođenja igre. Primedba u svemu tome nije što je Ministarstvo, već više puta je naveden ministar, tako da nadzor od ministra, koji se bavio u proteklom periodu raznim poslovima, nije čvrsta garancija za to. Na kraju, postoji jedno pitanje, pošto je objašnjenje i razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku glasi ovako: "Donošenje ovog zakona po hitnom postupku predlaže u skladu sa članom 157. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, jer je potrebno da se ova oblast što hitnije uredi i obezbede prihodi u budžetu", hteo bih ponovo da kažem, ovo što sam dva puta ili tri puta napomenuo u dosadašnjem govoru, da je cela svrha ovog noćašnjeg sedenja i brzina i hitnost ovog postupka svedena na to da postoji ogromna rupa u budžetu. Vraćam se na to da je SRS govorila da budžet sam po sebi nije dobro projektovan, da će biti problema u njegovom ostvarivanju i sada se pokazuje da dolazimo do opšte krize koja se prenosi kroz sve ostale korisnike i kroz poljoprivredu, kroz zdravstvo i sve ostalo.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem da pričam o predlogu ovog zakona, hteo bih da navedem dve veoma bitne primedbe, a to je što je gospođica Ksenija Milivojević predložila da se produži rad ove sednice, pa je odmah istog trenutka izašla iz ove prostorije i otišla kući. To je jedna smišljena insinuacija, da bismo što lošije ovako zamoreni dugim radom iskomentarisali Predlog ovog zakona. Ne pitam to radi kritike, nego bih hteo da kažem i zamolio sve iz vladajuće koalicije, ako nisu pročitali pažljivo ovaj predlog zakona, da ga pročitaju. O čemu se radi, radi se o jednom nameštenom mafijaškom zakonu, koji su kockari i mafija smislili da bi jedna mafija koja vlada dugo u sportu uzela primat kockarnica, gde se vrti velika lova. Razlozi za donošenje ovog zakona nije samo to da se napuni budžet, nego da se uzme primat privatnih mafijaša i posebno bih naglasio kladioničara koji žele da ugase manje kladionice. To sami uslovi koje uprava nalaže u ovom zakonu govore, a pošto sam iz amaterskog sporta, više to osećam nego ljudi koji se nisu bavili sportom, iz tog razloga što ću da kažem da ovako kako su se finansirali amaterski sportovi, moglo je da se preživi. Međutim, sada ovim načinom, pošto će da se ugase male kladionice i male igračnice lokalne, to je direktno prekidanje amaterskog sporta, jer neće postojati nikakav izvor finansiranja tih manjih amaterskih klubova. Takođe, hteo bih da kažem o raspodeli sredstava što ova nedefinisana uprava reguliše, ne znam i nije precizirano na koji način može da se finansira amaterski sport. Takođe, hteo bih da kažem da su posebne igre na sreću automatima veoma blizu škola, ovde se navodi da treba da bude udaljena 150 metara, a to je veoma mala udaljenost. Mislim da bi bilo adekvatno negde od 500 do 1.000 metara da bude udaljena škola. Takođe, jedan od uslova koji je ovde rigorozan i samim tim ukazuje da je u pitanju sam monopol, recimo, kladionica treba da ima 30 uplatnih mesta, što kladioničari koji imaju manje kladionice neće imati i onda će monopol uzeti velike kladionice i tzv. mafija, koja želi da uzme primat i da glavna sredstva usmeri ka sebi, naravno, uz pomoć gospodina Dinkića. Takođe, sama kontrola igara na sreću nije adekvatno i precizno formulisana, jer taj odbor, uprava koju vi formirate, svakako da će biti u samom dogovoru sa tim monopolistima koji drže velike kladionice i igračnice. Naknada za priređivanje igara na sreću suviše je previsoka da bi mogli manji kladioničari i ostale kockarnice da ispune te uslove. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospodine Stevoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poprilično smo umorni i pokušaću da se vrlo kratko obratim vama u cilju da zamolim predlagača da mi odgovori na par pitanja. Prvo pitanje koje postavljam jeste - kako misli da prihod u budžetu Republike Srbije raspodeli na lokalnu samoupravu? Jasno mi je kako će se to raspodeliti na odgovarajuće organizacije, na lica sa invaliditetom, na humanitarne organizacije, delatnosti itd, ali mi nije jasna namena da se delovi sredstava dodele lokalnoj samoupravi. Drugo pitanje postavio bih zbog posebnih igara na sreću - zbog čega Vlada ne daje pravo žalbe na dozvolu koju bude izdala? Vidi se ovde da je u pitanju deset koji zadovoljavaju kriterijume, ali na takvu odluku, mimo onih deset, nema pravo žalbe. Ako može da se odgovori, bio bih zadovoljan. Inače, sa tim bih završio, nemam neko posebno pravo da govorim o ovom zakonu, obzirom na konstataciju da su igre na sreću kockanje i o tome je šef poslaničke grupe, gospodin Tomislav Nikolić, najbolje govorio. Za kockanje u ovoj državi se odgovaralo i to krivično. Vrlo su retka krivična dela i mogu da vam kažem da u periodu od 1980. do 1990. godine samo dva suda su sudila krivično delo kockanja, jer ih je teško pronaći i otkriti. Jedan od sudija, bolje reći predsednika veća, bio sam i ja i osudio sam pet ljudi za kocku. Iz tih razloga ne želim više da govorim o ovom zakonu. Hvala.
Svaka čast. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Neka se pripremi narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Gospodine predsedniče, ovaj put nemate nešto da ćaskate sa nekim iz klupe, kao malopre dok je govornik stajao za ovom govornicom. Dame i gospodo, igre na sreću su kocka i svi to znamo. Takođe znamo da je kocka najveća ili jedno od najvećih zala svake države i svakog društva. Neophodno je da ova materija bude regulisana zakonom, ali to mora da se reguliše na jedan ozbiljan, sistematski način i potreban je izuzetan oprez. Zakon nikako ne sme da bude na štetu države, a pogotovo ne sme da bude na štetu građana, i mora maksimalno ovaj i ovakvi zakoni da štite društvo od ovog zla koje se zove kocka. Najvažnije je ono što ne vidimo u ovom zakonu, da kockarnice ne smeju da budu na dohvat ruke školskoj omladini, da ne smeju da budu u centru gradova, ali to nije problem kojim se ova vlada, kroz ovaj predlog zakona pozabavila. Čini se da to i nije cilj Vlade, nego da je cilj Vlade da uvede kontrolu rada, odnosno da vrši direktan uticaj na rad državne lutrije i ostalih lutrijskih organizacija. Centar ovog zakona trebalo bi da bude građanin, a ne punjenje državnog budžeta, bez obzira na činjenicu što ministar ovde govori koliko će se sredstava napuniti u budžetu primenom ovog zakona, bilo je i drugih prioriteta koje je zakon morao da tretira. Nije mi bilo jasno kada je ministar rekao, nije tu kad god govorim, da je u sadašnjim uslovima od igara na sreću fiskalni prinos bio oko 600 miliona dinara, a posle toga ministar kaže da u ovom poslu država ima gubitak. Nisam shvatila, ali čini mi se da nije ni ministar, pošto je očigledno da on nije pisao ni ovaj zakon i zato dovodi ovde saradnike, maltretira ljude da ovde sede satima, da bi mogli da mu šapnu na koji način da odgovori na neku od primedbi nekog poslanika, pod uslovom da je raspoložen da uopšte komunicira sa poslanicima. Imali smo mi iz SRS i imamo primedbi na ovaj zakon, i kada smo se u poslaničkoj grupi dogovarali, vezano za Predlog ovog zakona, zaključili smo da ne podnosimo amandmane iz dva razloga. Prvi razlog je što ministar očigledno ignoriše narodne poslanike, ako ih ne ignoriše, onda ih vređa i mi smo na ovaj način ignorisali ministra. Drugi razlog je što smo imali danas zakon pre ovoga, u koji su ugrađeni amandmani SRS od pre tri godine. Nećemo više da dajemo povoda vladama da ugrađuju naše amandmane kroz izmene i dopune zakona, nego ćemo da čekamo neke buduće, prevremene parlamentarne izbore, pa ćemo sami da regulišemo svaku materiju, na način kako to SRS vidi, a sigurno onako kako to odgovara građanima Srbije. Kazaću nešto o ponekom od članova ovog zakona, ono što je najkarakterističnije. U članu 11. Vlada kaže: "Obrazuje se Uprava za igre na sreću, kao organ uprave u sastavu Ministarstva, za obavljanje poslova državne uprave u oblasti igara na sreću." Zabrinula sam se, završili smo malopre raspravu o jednom zakonu, niste predvideli ni jednu agenciju, ni jednu upravu, kada evo, imamo upravu za igre na sreću. Naravno, gde bi ova vlada bez tih paraorganizacija. Jer da nema ovih paraorganizacija, gde bi se pozapošljavali aktivisti stranaka, onda bi i Vlada morala nešto da radi. Ovako to nameste nekom drugom, ima se, može se, kaže kolega. U članu 19. pravo na priređivanje klasičnih igara na sreću ima državna lutrija Srbije. To piše u Predlogu zakona i kaže - državna lutrija Srbije može da za prodaju srećki angažuje pravna lica, preduzetnike ili fizička lica-agente. Nije baš jasno kako pravno lice može biti agent, ali izgleda da se ovde radi o nekom lošem prevodu. Vlada će, kaže Predlog zakona, urediti način i uslove angažovanja operatera i agenata iz ovog člana. Valjda će Vlada nekako da smisli kako pravno lice može da bude agent, ali mi mislimo da Vlada ne sme na ovaj način da se meša u ovu oblast. Vlada treba da ima mnogo prečih i važnijih poslova od interesa za građane Srbije, ali to se ne odnosi na ovu vladu. U članu 50. uslove za ulazak u prostorije igračnice određuje priređivač. Kaže - priređivač može zabraniti ulazak pojedinim licima ili grupama lica, a da ne navede razloge za to. E pa, ne može. Ovo je zaista još jedno kršenje Ustava, jedno od osnovnih ustavnih prava, prava na slobodu kretanja. Kako može priređivač, bez posebnog obrazloženja i bez valjanih razloga, nekom da zabrani ulazak u ove prostorije. Da ovde stoji – pod određenim uslovima, odnosno tačno kojim uslovima, koji bi imali smisla, to bi moglo da se prihvati. Dalje, u istom članu se kaže: „Ako se osnovano veruje da određenom licu prihodi, odnosno imovinske prilike ne dopuštaju ili dopuštaju u ograničenoj meri učestvovanje u igrama na sreću, priređivač može trajno ili na određeno vreme zabraniti ulazak u igračnicu ili ograničiti broj poseta tom licu“. Teško ovo može na ovaj način da se reguliše. Činjenica je da treba zaštiti građane od uništavanja imovine na kocki, ali nažalost, nemoguće je to učiniti i ovim ili bilo kojim zakonom, osim da ukinemo uopšte takve ustanove, odnosno igraonici u Republici Srbiji. Na ovaj način da neko „osnovano veruje“, zaista, niti znamo ko, ni šta mu znači to osnovano verovanje, bez obzira na dobru nameru predlagača, nedopustivo je da donosimo zakone kojima se direktno krši Ustav. Za obavljanje određenih poslova u igračnicama, koje propiše ministar finansija, mora se imati licenca. Ovo kaže član 51. I još kaže: „Licencu iz stava 1. ovog člana izdaje odnosno prihvata Uprava“. Ne bi ovo bila ova vlada da nema još i licencu. Te uprava, te licenca. Nemojte da pravite od ovoga nauku. Uopšte je nerazumljivo šta znači ta licenca i šta treba neko da polaže da dobije tu licencu. Ova novina, koja nije karakteristična samo za ovaj zakon, jeste nešto po čemu će ostati upamćena ova vlada. Kod postupka davanja odobrenja u članu 75. u poslednjem stavu se kaže: „Ministar finansija bliže uređuje način utvrđivanja ispunjenosti uslova iz stava 1. ovog člana“. Zamislite, u stavu 1. ovog člana stoji decidno deset uslova koji moraju da se ispune, koji moraju da se prilože uz zahtev za dobijanje odobrenja. Šta sad mimo toga treba ministar da određuje? Da li treba da određuje proviziju? Drugog ničeg nema, jer je sve regulisano zakonom i ministar nema potrebe, ni razloga da se meša u ovaj posao. U članu 96. govori se: „Radi priređivanja klasičnih igara na sreću i igara na sreću putem interneta, telefona ili na drugi način putem telekomunikacionih veza, Republika osniva Državnu lutriju Srbije“. To zaista jeste monopol i to zaista jeste neustavna kategorija, kao što je neustavno da se zakonom reguliše da će biti dato deset dozvola za kazina. Slučajno se to izgleda poklapa sa postojećim lutrijskim organizacijama, koje već postoje u Srbiji. Ne može niko pojedinačno, a pogotovo ne može zakon da ograniči bilo koju delatnost u Srbiji. Ovaj slučaj već imamo na nivou grada Beograda, gde je ograničen broj izdavanja dozvola za taksi vozače. To je takođe neustavno, a ovo na isti način, samo što ovo na nivou Skupštine grada Beograda radi Bogdanović, onako, jer se njemu radi, a mi ovde u ovom zakonu to čak predlažemo kao zakonsko rešenje i nekoga teramo, ko ovo bude primenjivao, da mora da radi nešto protivustavno. O prekršajima u članu 98. kažete: „Novčanom kaznom u iznosu od 10.000 dinara do milion dinara kazniće se za prekršaj Državna lutrija Srbije i pravno lice koje", pa je onda nabrojano 52, već koliko različitih slučajeva kada će se naplaćivati te kazne. Mi iz SRS smatramo da je ovo prevelik raspon. Znate, ako imate za kaznu raspon od 10.000 dinara do milion dinara, onda se zaista otvara put raznim zloupotrebama. U članu 101. prelaznim i završnim odredbama govorite: „Dospele, a neizmirene obaveze Društvenog preduzeća za priređivanje igara na sreću, Lutrija Srbije, Beograd, Društvenog preduzeća za priređivanje igara na sreću – Lutrija Beograda sa potpunom odgovornošću, preduzeća „Narodna lutrija“ itd. da ne čitam, preuzima ova novoformirana uprava, preuzima sve obaveze ovih postojećih lutrijskih organizacija. Sada se postavlja jedno logično pitanje – što država ne preuzme obaveze velikih preduzeća po Srbiji, pa da počne da radi i „Zastava“, „Magnohrom“, „Zmaj“, „Rekord“ itd. pošto ne rade. Ovde država pokazuje da je u stanju da to uradi. Tamo gde država ima interesa, tu će da preuzme te obaveze, koje će joj se višestruko vrlo brzo isplatiti ili nekom pojedinačno, to je posebno pitanje, a tamo gde je interes građana Srbije, tu država kaže da nema mogućnosti za tako nešto. Na kraju, poslednji član 106. kaže: „Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“." Ovo je još jedan od neustavnih članova. Neverovatno. Ne razumem zašto je Vlada imala potrebu da ovoliko neustavnih odredbi unese u ovaj zakon. Naime, član 120. Ustava Republike Srbije kaže: „Zakon, drugi propis ili opšti akt stupa na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja, osim ako iz naročito opravdanih razloga nije predviđeno da ranije stupi na snagu“.Koji su to naročito opravdani razlozi, ako ih uopšte ima, to nismo čuli od ministra u njegovoj uvodnoj reči. U obrazloženju zakona kaže: „Razlozi za stupanje na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“ sadržani su u činjenici da se rešenja predložena ovim zakonom što hitnije sprovedu i kako bi se sprečile moguće spekulacije u prelaznom periodu, što čini naročito opravdan razlog u smislu člana 120. Ustava Republike Srbije“. Poslanici Narodne skupštine dobili su ovaj predlog zakona 18. juna, a zakon je pre toga bio na Vladi. Prema tome, sve eventualne negativne posledice koje bi mogle da se proizvedu zbog neke eventualne zloupotrebe u prelaznom periodu, mogle su i još uvek mogu da budu sprovedene. Nema zaista nikakvog razloga da se toliko žuri sa primenom ovog zakona, naravno, ukoliko se iza svega ne krije nešto što ne piše u ovom zakonu, nešto što je interes pojedinaca, bilo da su oni u Vladi, bilo da su vlasnici raznih kockarnica u Srbiji. Novine danima pišu o tome. Gde ima dima ima i vatre. Očigledno je da je samo to u pitanju i da je zato ovaj zakon trebalo donositi i u ovom periodu kada bi Skupština trebalo da je na odmoru, u vanrednom zasedanju. Zbog toga se danas produžava radno vreme, da se noćas donese ovaj zakon. Verovatno je već otkucan i čeka u „Službenom glasniku“, samo sutra ujutru da se pojavi, da što pre počne da se primenjuje. A kakve će posledice imati primena ovog zakona? Bogami, nimalo prijatne ni za građane Srbije, a ni za Lutriju Srbije.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, problematika igara na sreću trebalo je da bude na dnevnom redu ove skupštine još davno - kako zbog društvene uloge i funkcije ove delatnosti, tako i sa aspekta popune budžeta Republike Srbije. Ako je to tada i danas bitno? Poznato je da se od davnina tj. od samog osnivanja lutrije ova delatnost nalazila u državnom monopolu. Kad kažem od davnina, mislim na Mletačku Republiku, koja je prva smislila državnu lutriju radi popune svog budžeta. Države kontrolišu ovu delatnost preko rada državnih lutrijskih preduzeća ili putem davanja koncesija preduzećima za organizovanje kocke i drugih posebnih igara. Sve ovo zbog veličine tj. oblika ove vrste prometa i specifičnosti same delatnosti, a i zbog namene javnih prihoda ove vrste za pokrivanja invalidskih,humanitarnih,socijalnihpotreba i finansiranje amaterskog sporta. Imajući u vidu da ova vlada ističe kako neprekidno preduzima korake na suzbijanju nezakonitih radnji i kriminala, začuđuje ovoliko odugovlačenje sa zakonom koje je započela još prethodna vlada. Još više čudi kad je javna tajna šta se dešava u pojedinim postojećim društvenim preduzećima lutrijske delatnosti, a uupravnim odborima sve vreme od oktobra 2000. godine do danas sede ljudi koji su spoljni članovi, a istovremeno članovi stranke na vlasti. Takođe čudi da se ne kontroliše naplata javnih prihoda ni od igračnica u automat-klubovima u privatnom vlasništvu - a borimo se protiv kriminala. Kome je odgovaralo da se sa uvođenjem reda u ovu delatnost toliko odugovlačilo? Nije li to vreme služilo za akumulaciju potrebnog kapitala, posebno kad se ima u vidu nedostatak urgentno potrebnih budžetskih sredstava za društveno tako osetljive namene. Time više kad je opštepoznata činjenica da se ljudi u kriznim vremenima okreću kocki, klađenju i svim drugim igrama na sreću koje im pružaju mogućnost da preko noći reše svoje probleme, naravno ako ih sreća posluži. Taj psihološki mamac je kod nas sve izrazitiji jer je u toku rasprodaja društvenih preduzeća i ljudi ostaju na ulici, bez ikakve perspektive. U obrazloženju Predloga zakona o igrama na sreću koji danas razmatramo navodi se „da je trenutno ova oblast loše regulisana i pod slabim nadzorom tako da su fiskalni efekti veoma niski“. Ovi argumenti se ne mogu složiti na ovakav način jer su to tri odvojene stvari. Naime, oblast igara na sreću je zakonom regulisana - jer se primenjuje, ali samo delimično,Zakon o igrama na sreću iz 1992. godine. Zašto delimično? Zato što se deo koji reguliše formiranje državne lutrije Srbije uopšte nije primenio, iako je to trebalo to da se uradi još sredinom 2002. godine (jer je tada doneta odluka Ustavnog suda Srbije da je ovaj zakon bio primenljiv). Znači, trebalo je prvo formirati državnu lutriju, a onda tvrditi da li je dobro ili loše organizovano, a ne obrnuto raditi. Drugo, pod slabim je nadzorom tačno, ali smo imali finansijsku policiju i SDK koji to nisu kontrolisali i Ministarstvo finansija koje nije alarmiralo da se ne uplaćuje budžetski prihod na osnovu poreza od igara na sreću. Ista je ova priča kao i sa svim privrednim subjektima u Srbiji.Treba devalvirati preduzeće i tada ga prodati po sistemu znamo kojem. A treće, neka ministar Dinkić kaže koliko je naplatio javnih prihoda na osnovu igara na sreću u prošloj godini i u periodu od januara do juna tekuće godine, i to posebno za klasične, i posebno za kocke i slične igre (klađenje i drugo) - jer su to dve odvojene stvari i ubiraju se prvo od društvenih lutrijskih preduzeća, a drugi od preduzeća kocke i klađenja. Na osnovu čega je izveo gospodin Dinkić račun o fiskalnom prihodu od oko 70 miliona evra, kad nije rekao ni period na koji se odnosi? Je li to možda prihod za jedan dan? Još nešto, u obrazloženju se kaže veća i efikasnija naplata javnih prihoda ostvarenih na osnovu organizovanja igara na sreću, pa opet pitam - kako to da u upravnim odborima društvenih lutrijskih firmi sve vreme sede članovi stranaka na vlasti još od oktobra 2000. godine. Dalje, novim zakonom organizujemo državnu lutriju Srbije da bi obezbedila red u ovoj oblasti i monopol države. Istovremeno postojeća lutrijska društvena preduzeća, koja nisu radila ni do sada onako kako je propisano važećim zakonom, ubuduće pretvaramo u društvo sa ograničenom odgovornošću, sa većinskim udelom države. To je u stvari paralelna mreža sa državnom lutrijom Srbije - umesto da su to filijale ili regionalni centri jednog istog preduzeća koje se zove državna lutrija. Neka ministar Dinkić objasni budući status tih lutrijskih društava sa ograničenom odgovornošću i celu njihovu vlasničku strukturu. Znači, da objasni ko su suvlasnici pored države i čemu to sve skupa služi? Nadalje, u prvoj rečenici obrazloženja zakona piše da „igre na sreću“ odnosno kockanje predstavlja ozbiljan društveni problem. Treba videti šta je to ozbiljan društveni problem kada su igre na sreću u pitanju. Ovo iz razloga što se u vezi sa igrama na sreću večito postavlja pitanje - da li su one blagoslov ili prokletstvo? Nauka je utvrdila da odgovor uopšte nije jednostavan. Po nauci, u prilog blagoslova idu sledeći razlozi: 1) igre su stare koliko i čovek, odnosno kultura; 2) doprinose sposobnosti odlučivanja čoveka; 3) učestvuju u socijalizaciji čoveka; 4) daju čoveku mogućnost da preko raznih igrarija stekne novac. Ali, istovremeno u prilog prokletstva govore činjenice da igre na sreću vode u: 1) propast; 2) stanje depresije; 3) puteve greha; 4) pai do samoubistva. Uprkos svemu pomenutom, igre na sreću su se kroz istoriju dokazale kao pozitivna pojava, a bolest, zavisnost i opsesivne igre ili patološke igre su neke druge uvek negativne pojave. Nažalost, predupređenje i lečenje patoloških igara je složenije od toga da se država opredeli samo na ograničavanje igara na sreću. Iz tih razloga, sve demokratske zemlje su se rukovodile sa sledeća dva stava u regulisanju ove problematike i to: 1. igre na sreću zadovoljavaju društvene potrebe, prohibicija samo tera igre na sreću u ilegalnu sferu; 2. kod organizatora (priređivač igara na sreću) se ostvaruje značajan iznos ekstraprofita, koji se može upotrebiti u društveno korisne svrhe. Iz navedenih razloga, „tehnika“ organizovanja igara na sreću jedinstvena je u svim civilizovanim zemljama, jer je lutrija državna. Kaže se da je u demokratskim zemljama sve dozvoljeno što nije zabranjeno pravnim normama. To jeste tačno za najveći deo ljudskih aktivnosti, ali je sa organizovanjem igara na sreću sasvim drugačijasituacija. Ova je delatnost zabranjena strogo, kažnjiva, izuzev za dozvoljene igre državne lutrije ili igre po posebnom odobrenju za neke priređivače. Pored jedinstvene regulative u pogledu tehnike, jedinstvena je i filozofija normativne regulative: ta filozofija se može obuhvatiti kao stav da se potrebe u pogledu igara moraju zadovoljiti, ali se ni u kom slučaju ne smeju potencirati. Drugim rečima, ponuda ne sme da prevaziđe potražnju. Da se vratimo na ponuđene razloge i argumente u obrazloženju zakona. Tu je rečeno sledeće: „Ograničavanje mogućnosti za kockanje ogleda se u pooštravanju kriterijuma (finansijskih, tehničkih, prostornih i u pogledu osposobljenosti zaposlenih) za priređivanje posebnih igara na sreću." Da li je to svetsko iskustvo? Pod ovim obrazloženjem krije se zapravo objedinjavanje igračnica velikih organizatora (kocke), uz istovremeno zatvaranje malih objekata, pošto po Predlogu zakona jedan može da dobije deset dozvola. Ako je uslov za rad po ovom zakonu da se prekontrolišu automati za igre na sreću u svi objektima i da na vidno mesto Uprava za igre na sreću nalepi nalepnicu kojom se dozvoljava rad istog, i ista ta uprava ima ovlašćenje stalne kontrole rada - kakve veze ima veličina igračnice i broj aparata sa ograničavanjem mogućnosti kockanja. U vezi sa potrebom uvođenja reda, postavljam još sledeće pitanje: zašto Predlog zakona u regulisanju minimalne visine isplate igračima na aparatima za igre na sreću, tzv. automatima, odstupa od svetskih standarda? Ili da idemo bliže od sveta, u komšiluk, zašto kod nas predlagač nije pročitao član 94. slovenačkog,komšijskog zakona na primer, gde doslovce stoji sledeće: „Automat za igre mora biti tako podešen da igračima vrati u proseku najmanje 90% uloženog novca. U prostoriji predviđenoj za automate za igru priređivač mora na vidnom mestu istaknuti obaveštenje o minimalnom prosečnom procentu povraćaja uloženog novca“. U Predlogu zakona koji sada razmatramo, u članu 85, stoji sledeće: „Aparat za igre na sreću mora biti tako konstruisan, odnosno podešen da na ukupan broj programiranih kombinacija isplaćuje igračima najmanje 60% od vrednosti uplata“. Radi upoređenja navešću još Đelićev predlog, koji u članu 88. formuliše sledeće: „Aparat za igru na sreću mora biti tako konstruisan, odnosno podešen da na ukupan broj programiranih kombinacija isplaćuje igračima najmanje 75% od vrednosti uplata za učestvovanje u igrama na sreću u periodu od tri meseca posle obavljenog tehničkog pregleda, uz zapisivanje ulaza i izlaza putem elektronskog brojčanika“. Evo, gospodo poslanici, uporedite sami i zaključite sami šta je predlagač hteo.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, SRS se potpuno slaže da ova materija mora da bude regulisana zakonom, i to u dva pravca. Prvi je da oni koji priređuju igre na sreću nekim predlogom zakona budu sprečeni da ne izvršavaju svoje obaveze prema državi, a drugi je da kocka kao društveno zlo ipak mora da se prihvati, da ona postoji i ne treba je terati u ilegalu, već pustiti da se to radi na mestima gde je to zakonom predviđeno, urediti zakonom tu oblast, za one koji se reše da krenu tim putem, da onaj ko priređuje te igre na sreću ili kocku, kako god hoćete, ne može da prevari učesnike. To je vrlo teško, ali bar da jedan deo sigurnosti učesnika, odnosno kockara postoji u priređivanju igara na sreću. Međutim, Vlada Srbije, kao i do sada, bavi se sama sobom i svojim sopstvenim interesima. Jedino joj je cilj da obezbedi prihode samo za sebe, pa ako je moguće da još neko, ko je blizak Vladi, u tome ostvari određeni ćar. To se vidi već u članu 6. Predloga zakona koji kaže: „Priređivanje igara na sreću predstavlja delatnost od opšteg interesa za Republiku“. Čudi me. Ovo je prvi zakonski predlog ove vlade gde je neka oblast privređivanja od opšteg interesa za Republiku Srbiju, i to još da bude kocka. Kao da je Srbija Monako ili Las Vegas. Kao da će dolaziti neko sa strane da se ovde kocka. Kao da ste stvorili uslove za tako nešto ili – jednom se pogledajte u ogledalu i kažite da će najviše da se kockaju građani Srbije, koje često zbog pada životnog standarda ta slatka obećanja o igrama na sreću još više privlače. Ljudi jednostavno u svim tim ponudama gube pamet i odlučuju se na tako nešto. U stavu 2. istog člana se kaže: „Priređivanje igara na sreću je pravo Republike, ako ovim zakonom nije drukčije predviđeno“. Tu smo već kod onog dela o kome smo pričali da je ćar. Treći stav kaže: „Republika ne garantuje za dobitke..." E, ovamo je monopol, ali nema nikakve garancije ako neko ostvari nekakav dobitak. U članu 7. se kaže: „Republika može, u skladu sa ovim zakonom, preneti pravo priređivanja igara na sreću." E, to je znači taj prvi deo, gde se već nagoveštava kako treba taj zakon da bude uređen. Dalje, da će tu neko imati monopol i da će neko biti privilegovan vidi se već u članu 10. Predloga zakona, u poslednjem stavu koji kaže: „Zabranjeno je koristiti reči: lutrija, loto, bingo...u nazivu...osim Državne lutrije Srbije". E, pa neka Državna lutrija Srbije taj svoj naziv reguliše patentom, zaštitom i ne treba to nikako da bude pravo koje će direktno da ostvari preko poslanika Skupštine Srbije. Osim toga, ne vidim zašto bi državna lutrijau svemu ovome bila privilegovana. U članu 11. ste već postali malo originalni. Evo, prvi put, verovatno zbog kritika koje su do sada postojale na račun prethodne, a i ove vlade, u članu 11. se kaže: „Obrazuje se Uprava za igre na sreću...". Samo još da ste stavili – agencija, i tačno da potpišete ovaj zakon kao zakon prethodne, a i ove vlade. Vama je očigledno cilj da uvek obrazujete neke organe koji će teško biti pod kontrolom Narodne skupštine, a u članu 6. stav 1. rekli ste da priređivanje igara na sreću predstavlja delatnost od opšteg interesa za Republiku, a Uprava za igre na sreću biće odgovorna samo ministru. Toliko o vašoj iskrenosti, mada se nigde u Predlogu zakona ne može naslutiti ko obrazuje tu upravu, kakva je njena organizaciona struktura. Da li ona ima neki odbor? Da li ima neki savet? Da li uopšte postoje neki organi te uprave i ko kontroliše njen rad? Ali, zato ste dobro napisali koje su nadležnosti uprave. I tu je sve sporno. Jer, u članu 12. tačka 3) se kaže da Uprava obavlja i poslove oko izdavanja i oduzimanja dozvola. Već kodizdavanja dozvole dovodi se u pitanje iskrenost onih ljudi koji će da rade u toj upravi, na koji će način i po kojim kriterijumima te dozvole da izdaju. U članu 19, da biste ostali dosledni sebi i čitavom ovom predlogu zakona, u stavu 2. kaže se: „Državna lutrija Srbije može, uz prethodnu saglasnost Vlade, da za priređivanje klasičnih igara na sreću angažuje pravna lica-operatere". To znači da će organizacijom nekakvih igara na sreću, zbog predloga ovog zakona, zbog uprave, moći da se bavi jedan uži krug pravnih lica. U čijoj svojini će biti ta pravna lica – to već zakonom nije definisano, ali verujem da će jedan dobar deo pravnih lica da budeu privatnoj svojini, pa se postavlja pitanje kako će, na koji način će oni dobijati dozvole, po kakvim kriterijumima i uz koje provizije. Provizije koje će da se plaćaju upravi. U članu 37, koji je izuzetno sporan, gde se opet dolazi do toga da je čitav zakon možda i napisan zbog jednog uskog kruga ljudi, kaže se u stavu 1. - Vlada može dati najviše 10 dozvola za priređivanje igara na sreću u igračnicama. Onda se u sledećem članu navode kriterijumi, kao što je milion evra depozita, koji mora da se usklađuje, jer u poslednjem stavu se kaže - pravno lice koje je dobilo dozvolu dužno je da u periodu važenja dozvole održava osnovni kapital u visini stava 1. ovog člana, što znači da već gospodin ministar strahuje od inflacije, odnosno od skoka evra, pa želi da se obezbedi zakonom. Kako evro skače, tako oni koji učestvuju u ovim igrama doplaćuju tu razliku kao depozit. U članu 40, da biste sami sebe nadmašili, stoji u stavu 2. da se uz prijavu na javni poziv za dozvolu za priređivanje posebnih igara na sreću u igračnicama dostavljaju, pa se nabraja i pod tačkom 6) predlog visine iznosa naknade za dozvolu. Znači, ako neko hoće da učestvuje u igrama na sreću, Vladi Republike Srbije, odnosno Upravi za organizaciju igara na sreću dostavlja predlog koliko će da plati tu dozvolu. To dostavlja Vladi, ali zato postavljam pitanje koliko će da dostavlja eventualnom direktoru te uprave ili možda nekom pomoćniku, ili ne daj bože ministru koji je tada na vlasti. Smatram da ovaj zakon treba da se povuče iz ove procedure, da se napiše novi zakon, koji će se baviti samo problematikom organizacije igara na sreću, da budu fer uslovi, i zaštitom javnih prihoda Republike Srbije, odnosno naplatom poreza, jer gospodin Dinkić je dokazao da ume da naplati porez od seljaka. U protivnom nemojte, gospodo iz G17 plus, da se čudite što vam taj plus u narodu polako prerasta u procenat.
Reč ima narodni poslanik Mita Avramov, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u startu prvo imam jednu primedbu, da pitam predsednika Skupštine da li će kazniti Kseniju Milivojević, koja je u 16,32 časova predložila za ovom govornicom da Skupština traje dok se ne završi 8. tačka dnevnog reda, a u 16,35 časova stavila je svoj ranac na leđa, išetala iz sale i više je nema. Pitam predsednika da li će i nju zapisati?
Dobićete odgovor. Izvolite, učestvujte u raspravi kao najavljeni, a onda ćete dobiti odgovor na kraju.
Pisali ste ove neke poslanike koji su prisutni da ih kažnjavate, a ovi koji nisu prisutni neće biti kažnjeni. Znači, bolje da i mi nismo prisutni, ne biste imali koga da kaznite i nema problema.
Da ne bih trošio vaše vreme, vratiću vam vreme nazad. Izvolite.
Ovaj zakon o igrama na sreću, kao što je ministar ovde precizirao, kaže da treba zaštiti igrače i da su oni do sada bili nezaštićeni, odnosno prevareni. Ne znam ko ih je varao, da li se otkrilo. Ako se zna da su bili prevareni, neko ih je morao, te prevarante, privesti zakonu i odrediti određenu kaznu. U ovom slučaju igrači na sreću će opet biti prevareni. Ono što treba da dobiju, dobiće 50%, jer 50% će uzeti država od ukupnog dobitka od igre na sreću, pa će država tih 50% da raspoređuje da se iz budžeta uplaćuje socijalnoj zaštiti, čak i crvenom krstu itd, što je neprimereno. Rekao bih da je najbolje da u ovom slučaju dobitnik igre na sreću treba da dobije 70%, 10% neka uzme država i to će biti dobitak za koji ništa neće raditi, 10% neka ide u zdravstvo i 10% da ide u školstvo. Ministar predviđa da će od igara na sreću godišnji prihod biti od 70 do 100 miliona evra, s tim što je precizirao da će biti samo 10 zvaničnih kockarnica. Onda je bolje da otvorimo još 10 kockarnica, da imamo 20, pa da imamo godišnji prihod od 200 miliona evra. Da stvorimo Las Vegas ili Monte Karlo od naše države, da je ulepšamo i da se igraju samo igre na sreću, da niko ništa ne radi. Država neka uzima 50%, neka deli narodu i da svi lepo živimo. Mislim da ta ideja nije loša. Vidim da ste svi pomalo umorni i da svi jedva čekaju da se ova rasprava završi, pa ću ovu raspravu završiti jednim vicem, malo da vas razdremam. Ciganin stoji svakog dana ispred Vlade i moli se, kaže - Bože, molim te, pošalji mi 100 dinara da kupim deci hleb. Svaki dan traži 100 dinara. Neko ga primeti iz Vlade i pita - šta ovaj jadnik tamo radi. Kaže - moli Boga da mu pošalje 100 dinara da kupi hleb za decu. Izvadi ministar 50 dinara i kaže - baci čoveku, neka mu se nađe. Pade 50 dinara, uzme Ciga, pa gleda i kaže - Bože, molim te, drugi put kada mi budeš slao nemoj slati preko Vlade, odmah 50% uzmu. Tako i u ovom zakonu o igrama na sreću.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Poslovnik, član 217, gospodine Avramov. Dakle, reč je o onom narodnom poslaniku koji se ne javi da je odsutan. Narodni poslanik Milivojević se javila da će odsustvovati, tako da je sve u redu, nema razloga da brinete. Ujedno, Služba vodi računa o tome. Predsednik Skupštine ne kažnjava. Samo upozoravam da se radi po Poslovniku i stručna služba Skupštine je zabeležila uredno, ništa ne brinite, kao i u prvom slučaju koji smo malopre istakli. Izvolite, gospodine Antiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, znam da ste već umorni, samo par reči. Ono što je meni najviše zasmetalo u ovom predlogu zakona, to je možda raspodela prihoda koji se ostvaruje na osnovu ovog zakona. Predviđeno je da se prihod raspodeljuje po 25% za finansiranje invalidskih organizacija, usluga socijalne zaštite i socijalno-humanitarnih organizacija, što je sasvim u redu, sport i lokalnu samoupravu. Čini mi se da je ovaj deo zakona trebalo da bude potpuniji. Smatram da je veći iznos trebalo da se odvoji u svakom slučaju za finansiranje invalidskih organizacija i ustanova socijalne zaštite. Imali smo na dnevnom redu tačku koja je tretirala socijalnu zaštitu i došli smo svi skupa do zaključka da društvo nema dovoljno sredstava. Bila je ovo prilika da se veći deo sredstava odvoji za ovu kategoriju stanovništva. Što se sporta tiče, ionako nas očekuje privatizacija u sportu. Pretpostavljam da će ovi kolektivni sportovi i ti klubovi biti privatizovani. Oni već imaju mogućnost da preko tombole i organizovanja igara na sreću ostvare neki prihod. Trebalo je po meni ova sredstva konciznije raspodeliti, odnosno kada je sport u pitanju, pre svega, za individualne sportove. A što se tiče lokalne samouprave, u samom naslovu je rečeno prodajom, to se izgubilo u članu 18. Isto tako smatram da sredstva koja se ostvare ovim zakonom treba baš tako usmeriti u program lokalne samouprave, jer danas lokalne samouprave neracionalno troše svoja sredstva, odnosno sredstva poreskih obveznika. Biće verovatno i zakonskih rešenja koja će u dogledno vreme i tu problematiku tretirati, jer je stvarno bahatost lokalnih čelnika, kada je u pitanju trošenje sredstava budžeta, neprimereno mogućnostima ovog naroda. Zasmetalo mi je i to što, kada su u pitanju maloletna lica, to je tretirano članom 10, nije kaznenim odredbama uređeno, jer se ne dozvoljava učešće maloletnih lica u igrama na sreću, ali kaznenim odredbama niste to tretirali i kaznili one kladionice koje dozvole maloletnim licima da učestvuju u igrama na sreću. Čini mi se da je udaljenost kockarnice od škola od 150 metara, to je tretirano članom 83, premala, stvarno nije adekvatna. Još bih samo u vezi odobrenja. Odobrenja po ovom zakonu za kockarnice važe tri godine. Čini mi se da je isto tako rok premali, isto se odnosi na igre na sreću. Znači, na automate tri godine je premalo. Ukoliko čovek uloži izvesna sredstva u adaptaciju prostora i uđe u taj posao, potrebno mu je verovatno godinu dana da bi povratio sredstva koja je uložio u adaptaciju. Taj rok je morao da bude veći i na taj način verovatno biste stimulisali više ljudi da uđu u ovaj posao, a ako smo ga već rešili zakonski, ne treba da ograničavamo ljude, treba da omogućimo da onako kako država zarađuje, da oni sami zarađuju i ostvare izvesne dohotke. To su otprilike bile neke moje primedbe. Zahvaljujem vam na strpljenju.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a za diskusiju da se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS se slaže da je bilo vreme da se ova oblast uredi što se tiče zakonodavstva. Imajući u vidu da igre na sreću u sociološkom smislu znače negativan fenomen u jednom društvu, zakon koji je Vlada Republike Srbije predložila Narodnoj skupštini da se donese po hitnom postupku nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ono što je za svako društvo i državu važno, to je da donosi zakone koji su jasni, koncizni i koji se prave da bi se mogli u praksi sprovoditi. Naravno, u našem društvu koje ekonomski nije sređeno i u državi u kojoj je ovakav jedan fenomen kockanja i klađenja daleko izraženiji nego u ekonomski sređenijim zemljama, ova oblast treba da se sredi. Sociološki negativan fenomen, kakve su igre na sreću, u svakom društvu su oblast sa kojim država treba ozbiljno da se bavi i treba ovu oblast da uredi. SRS je u svom izlaganju bila potpuno jasna po ovom pitanju, da ova oblast mora da se uredi u skladu sa Ustavom, a zakon koji je Vlada predložila nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Naravno, u Predlogu zakona i u izlaganju ministra Dinkića, kako je rekao u svom ekspozeu Narodnoj skupštini, igre na sreću donose znatan fiskalni prihod za jednu državu i procenjuje se da će doneti oko 100 miliona evra na godišnjem nivou. Suština zbog čega ovaj predlog zakona nije u skladu sa Ustavom je u formiranju monopola državne lutrije. Kaže se, na osnovu člana Predloga zakona, član od 101. do 106, utvrđuje se status po pitanju državne lutrije, kao i promena statusa postojećih lutrija Beograda, Srbije, Narodne lutrije i Jugolutrije, na bazi njihovih dospelih neizmirenih obaveza. Utvrđuje se način i rok za lutriju Srbije, Beograda i Narodnu lutriju u kome moraju da sprovedu izmenu i vlasničke strukture kapitala kod nadležnog sudskog registra. Dakle, suština ovog predloga zakona, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, jeste da se donese na brzinu i stav SRS je po tom pitanju jasan. Mi ćemo tražiti ocenu ustavnosti ovog predloga zakona.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada ste onomad, posle poslednjih parlamentarnih izbora, skrpili vladu kako ste je skrpili, građani Srbije očekivali da ćete konačno krenuti sa predlaganjem Narodnoj skupštini, a Narodna skupština sa donošenjem sistemskih zakona, zakona bez kojih ova država ne može da funkcioniše. Da ćete početi konačno sa predlaganjem reformskih zakona, da ćete početi sa predlaganjem zakona koji će nas odvesti u tu Evropu, koju nam obećavate već četiri godine, i da ćete konačno početi sa predlaganjem zakona koji će skinuti one lance i katance sa onih objekata koji rade, da ćete zakonima omogućiti da se nove fabrike grade, da će svi oni nezaposleni konačno moći da nađu parče posla i parče hleba. Umesto toga, već deset dana donosimo isključivo poreske zakone. Razlog je vrlo jednostavan. Zahvaljujući nepažnji ministra finansija, budžet se potpuno ispraznio, zveči kao prazno bure i ministar mora da ga napuni. I ovaj zakon, kao i svi prethodni zakoni, vrvi od nebuloza i, pošto nam je inače vreme koje poslanička grupa ima pri kraju, pokušaću samo na nekoliko stvari da upozorim. Priređivanje igara na sreću predstavlja delatnost od opšteg interesa za Republiku. Mislio sam da je pokretanje privrede opšti interes za Republiku, da je razvoj poljoprivrede opšti interes za Republiku, da industrija konačno počne da radi, da se ono malo poljoprivrednih proizvoda, naših, koji predstavljaju suvo zlato, izveze u Evropu, mislim na maline, na višnje. Da ćete konačno zakonom tog poljoprivrednika, koji to proizvede od ranog proleća do berbe, zaštititi, da mu ne gule kožu, da seljaci ne moraju bacati kamione višanja i malina u potoke. Vidite, sistemski zakon i delatnost od opšteg interesa za Republiku je igra na sreću. Ima još jedan stav u ovom članu 6. koji takođe predstavlja određen vid nebuloze. Republika ne garantuje za dobitke koje ostvare učesnici u igrama na sreću. Slične situacije smo imali u ono vreme koje vi non-stop kritikujete, bilo je već maratonskih suđenja, sećam se iz novina, onaj u Novom Sadu dobio mercedes na lutriji, ali ga nikad nije dobio jer nema garancija. Sledeća nebuloza; kaže - obrazuje se Uprava za igre na sreću. Taman smo mislili da ste konačno završili sa svim agencijama, da svako ministarstvo ima bar tri agencije, da više nećete te agencije od po stotinak ljudi formirati. Doduše, ovo nije agencija, ali jeste uprava. Razlika između agencije i uprave je samo u imenu, inače, isti broj zaposlenih će imati i jedna i druga, i oni će opet biti na teretu ovog budžeta, koji je inače prazan. U članu 14, kod klasičnih igara na sreću, ili će možda ministar to staviti u poseban član, ali nije predvideo šibicarenje. Gde god ste mogli predvideli ste i određen procenat za državu, a ako ćete ući u Evropu, da nas uvedete i bez tog vida kocke. Predlažem da Vlada razmisli, da formira jednu stručnu delegaciju na čelu sa ministrom, pa da odu u Evropu, da vide kako se tamo šibicari, da bi naučili naše ljude. Dame i gospodo narodni poslanici, kad god je država u krizi, kad god je društvo u krizi, nicale su kao pečurke kladionice, nagradne igre, nagradni konkursi, vračare i magovi, beli i crni, i proricali su sudbinu. Gladan i siromašan narod uvek pokušava da kroz igru na sreću, kroz lutriju, kroz eventualnu premiju ili bingo obezbedi hleb i malo podnošljiviji život za porodicu, ali to prazni ionako tanak budžet, na kraju tamo ništa ne dobije, što nikoga nije dosad zanimalo. Narod bez nade ide kod vračara i bez nade ide u kockarnice. Ma kako se ona zvala, porok je i pruža samo obmanu i privid. Međutim, vidite da i u najozbiljnijim novinama, koje nikad to nisu imale, imaju sad horoskope, a i kocka i vračanje su samo posledice. Uzrok je beda i socijalno dno do koga ste i ovaj narod i ovu državu doveli vašom vlašću. Država mora da se bori protiv svakog zla, a ne da na njemu profitira. Kocka se neće smanjiti tako što će država uzeti 10, 20, 30% profita od onoga što je narod prokockao. Nemoralno je afirmisati kocku, kao što je nemoralno afirmisati drogu, kao što je nemoralno afirmisati alkoholizam i sve druge poroke. Najgore je što država na tome pokušava da zaradi. Danas u svim gradovima imamo sportske kladionice koje su najbenigniji oblik kocke. Setio se ministar da iz toga može da se iscedi neki dinar u onaj prazan budžet. O kazinima, o kockarnicama, o čitavim kockarskim gradovima, čuli ste od zamenika predsednika naše stranke i šefa poslaničke grupe. Nađite neko ostrvo, napravite novi Las Vegas, dovedite strance koji imaju para a nemaju pameti, neka to potroše ovde i neka to bude kompletan prihod za državu. Na kraju, vidim da ćete ovaj zakon, i pored amandmana koje smo predložili, verovatno usvojiti, onda predlažem da ministar Dinkić uzme gospodina Labusa za ruku i zajedno sa njim prvi put na jutrenje, u prvu crkvu, čim ovo usvojimo.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je prihvatila amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Prihvata se i ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Predlog da se posle člana 16. doda novi podnaslov i novi član 16a. Narodni poslanik Zoran Anđelković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 16. doda novi podnaslov i novi član 16a. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Predlog za izmenu naslova iznad člana 17. Narodni poslanik Veroljub Stevanović podneo je amandman kojim predlaže izmenu naslova iznad člana 17. Da li neko želi reč? (Ne.) Prihvata se amandman od strane Vlade Republike Srbije. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Prihvata se. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Ovaj amandman se odbija. Da li neko želi reč? (Ne.) Predlog da se posle člana 21. izmeni podnaslov. Narodni poslanik Zoran Anđelković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 21. izmeni podnaslov. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Anđelković podneo je amandman kojim predlaže izmenu naziva poglavlja pet. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Ovaj amandman Vlada Republike Srbije prihvata, pa postaje sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. I ovaj amandman je postao sastavni deo zakona, s obzirom da je Vlada prihvatila. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) I ovaj amandman postao je sastavni deo zakona, jer ga je Vlada prihvatila. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) I ovaj amandman je postao sastavni deo zakona, jer ga je Vlada prihvatila. Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) I ovaj amandman je postao sastavni deo zakona, jer ga je Vlada prihvatila. Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Zakonodavni odbor se o ispravci amandmana nije izjasnio. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada prihvata ovaj amandman. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) I ovaj amandman je postao sastavni deo zakona, Vlada ga prihvata. Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Profesor Simonović, izvolite.
Dame i gospodo, moj amandman se odnosi na član 83. koji u predlogu Vlade glasi: „Udaljenost automata i kladionica, odnosno uplatnih mesta od obrazovnih ustanova (osnovnih i srednjih škola) ne može biti manja od 150 metara“. Predlažem da se taj član izmeni i da glasi: „Udaljenost automata, kladionica, kockarnica i uplatnih mesta od obrazovnih ustanova (osnovnih i srednjih škola) ne može biti manja od 1.000 metara. Ovo ograničenje ne važi u slučaju kada se igre na sreću organizuju u hotelima visoke kategorije, koji rade noću i zabranjuju pristup licima mlađim od 19 godina“. Imao sam prilike da vidim da je u Beogradu, pored jedne osnovne škole, neko otvorio lokal sa automatima na ivici školskog dvorišta. Tadašnji direktor me je zamolio da pokušam da intervenišem i uspeo sam da to sklonimo odatle, jer su deca, ne samo u pauzama, bežala sa časova i ono malo džeparca trošila na te automate, umesto da kupe neku kiflu ili neki sok. Mislim da je ovo jedno civilizacijsko dostignuće. Kada sam se interesovao za ovaj zakon ovih dana, saznao sam da npr. u Švedskoj ta udaljenost ide čak i do 20 kilometara. Mi nismo Švedska. Mislio sam da stavim tri kilometra, ali sam odustao od toga, jer je tri kilometra za manja mesta suviše mnogo, pa bi neko postavio kladionicu na livadi, van naseljenog mesta, ali kilometar je ipak jedno pristojno rastojanje, da ne bi deca baš u pauzama trčala da se klade za vreme odmora ili da beže sa časova. Očekujem podršku narodnih poslanika i da ovaj amandman bude prihvaćen, jer moramo da brinemo o našem podmlatku. Nije samo u pitanju kocka. U pitanju je pušenje u najmlađim uzrastima, u pitanju je droga. Imamo slučaj u Beogradu, u centru grada, da je pored jedne gimnazije otvoren lokal- kafić, gde se svake večeri diluje droga. Iako se direktor žalio SUP-u dva-tri puta, ne pomaže ništa. Smatram da vlast takve lokale mora da udaljava od školskih ustanova.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu?(Ne.) Na član 83. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Boško Ristić. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vladimir Homan. Zakonodavni odborsmatra da je ovaj amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada prihvata amandman. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Nastavljamo sednicu 19. jula u 12,00 časova.