Mødet er åbnet. Finansudvalget har afgivet: Beretning om forlængelse af den parlamentariske arbejdsgruppe om verdensmålene. 3). Beretningen vil fremgå af www.folketingstidende.dk.
De punkter, som er opført som nr. 37 og 38 på dagsordenen, kan kun med Tingets samtykke behandles i dette møde. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg samtykket som givet. Det er givet.
Medlem af Folketinget Mette Abildgaard har søgt om orlov fra den 1. august 2020, jævnfør forretningsordenens § 41, stk. 4. Hvis ingen gør indsigelse, vil jeg betragte det som vedtaget, at der meddeles orlov som ansøgt, og at stedfortræderen indkaldes som midlertidigt medlem. Det er vedtaget.
Fra Udvalget til Valgs Prøvelse har jeg modtaget indstilling om, at 1. stedfortræder for Det Konservative Folkeparti i Nordsjællands Storkreds, Egil Hulgaard, godkendes som midlertidigt medlem af Folketinget fra og med den 1. august 2020 i anledning af Mette Abildgaards orlov. Er der nogen, der ønsker ordet? Da det ikke er tilfældet, vil jeg med Tingets samtykke undlade afstemning og betragte indstillingen som vedtaget. Den er vedtaget. 1).
Jeg giver ordet til formanden for Udvalget til Valgs Prøvelse, hr. Leif Lahn Jensen, Socialdemokratiet.
Tak for det, formand. Tingets almindelige godkendelse af valgene efter folketingsvalget den 5. juni 2019 fandt sted den 21. juni 2019. I den forbindelse godkendte Tinget også Aaja Chemnitz Larsen og Aki-Matilda Høegh-Dam som valgt i Grønland. I overensstemmelse med forretningsordenens § 1, stk. 6, fandt denne godkendelse sted på grundlag af en foreløbig opgørelse af valgene modtaget fra Rigsombudsmanden i Grønland. Når det endeligt opgjorte valgmateriale foreligger, skal Tinget træffe en endelig afgørelse om, hvorvidt godkendelsen kan opretholdes. Rigsombudsmanden i Grønland har pr. 15. maj 2020 udarbejdet den endelige valgbog om valget af de grønlandske mandater. Social- og Indenrigsministeriet har med breve af 25. marts og 12. juni 2020 sendt ministeriets redegørelse til Folketinget sammen med en tillægsskrivelse af 20. maj 2020 fra Rigsombudsmanden i Grønland. I tillægsskrivelsen af 20. maj 2020 oplyser rigsombudsmanden, at rigsombuddet under opdatering af valgsiden www.valg.gl blev opmærksom på en mindre fejltælling fra valgstedet Narsaq by i Kommunen Kujalleq. Fejltællingen har ingen umiddelbar betydning for kandidaternes position i valget og er korrigeret i den endelige valgbog. Rigsombudsmanden oplyser endvidere, at rigsombuddet har ændret drejebogen for afholdelse af folketingsvalg i Grønland på det pågældende punkt [Fremgangsmåde ved kontroltælling], så den tekniske forskel i tællingen ikke burde kunne gentages. Udvalget har behandlet sagen i et møde. Den endelige opgørelse viser, ligesom den foreløbige opgørelse, at Aaja Chemnitz Larsen, IA, og Aki-Matilda Høegh-Dam, Siumut, er valgt som medlemmer af Folketinget for Grønland. Der er i den endelige opgørelse foretaget enkelte ændringer i forhold til den foreløbige opgørelse. Ændringerne er dog uden betydning for valget af Aaja Chemnitz Larsen og Aki-Matilda Høegh-Dam. Der er ikke over for udvalget rejst berettiget tvivl om de udpegedes valgbarhed. Herefter kan jeg så på udvalgets vegne afgive følgende: Indstilling Den godkendelse, der blev foretaget den 21. juni 2019 på baggrund af Rigsombudsmanden i Grønlands foreløbige opgørelse af valget, opretholdes.
Vi siger tak til hr. Leif Lahn Jensen. Er der nogen, der ønsker ordet? Det er ikke tilfældet.
Der stemmes om udvalgets endelige indstilling. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak for det. De, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er slut. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Udvalgets indstilling er enstemmigt vedtaget.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om det fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger et forslag. Der stemmes om forslag til vedtagelse nr. V 95 af Sikandar Siddique (UFG), Jeppe Bruus (S), Britt Bager (V), Pernille Bendixen (DF), Kristian Hegaard (RV), Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), Rosa Lund (EL), Hanne Bjørn-Klausen (KF), Pernille Vermund (NB) og Torsten Gejl (ALT). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. V 95 er enstemmigt vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om de fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger fire forslag. Der stemmes først om forslag til vedtagelse nr. V 90 af Jeppe Bruus (S), Michael Aastrup Jensen (V), Naser Khader (KF) og Alex Vanopslagh (LA). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 58 (S, V, KF og LA), imod stemte 37 (DF, RV, SF, EL, NB, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. V 90 er vedtaget. Herefter er forslag til vedtagelse nr. V 89 af Morten Messerschmidt (DF), forslag til vedtagelse nr. V 91 af Kristian Hegaard (RV), Rosa Lund (EL) og Sikandar Siddique (UFG) og forslag til vedtagelse nr. V 92 af Rasmus Nordqvist (SF) bortfaldet. Dermed er forespørgslen afsluttet.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om det fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger et forslag. Der stemmes om forslag til vedtagelse nr. V 93 af Morten Messerschmidt (DF), Jeppe Bruus (S), Michael Aastrup Jensen (V), Kristian Hegaard (RV), Karina Lorentzen Dehnhardt (SF), Rosa Lund (EL), Naser Khader (KF) og Pernille Vermund (NB). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 91 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 4 (LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. V 93 er vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om det fremsatte forslag til vedtagelse. Der foreligger et forslag. Der stemmes om forslag til vedtagelse nr. V 94 af Annette Lind (S), Michael Aastrup Jensen (V), Søren Espersen (DF), Martin Lidegaard (RV), Rasmus Nordqvist (SF), Christian Juhl (EL), Naser Khader (KF), Peter Seier Christensen (NB), Henrik Dahl (LA), Torsten Gejl (ALT), Aaja Chemnitz Larsen (IA), Aki-Matilda Høegh-Dam (SIU), Edmund Joensen (SP), Sjúrður Skaale (JF), Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG), Uffe Elbæk (UFG), Sikandar Siddique (UFG) og Susanne Zimmer (UFG). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. V 94 er enstemmigt vedtaget. Hermed er forespørgslen afsluttet. Så kommer vi til lovforslagene.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er sluttet. 3, angivne måde). For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og bliver nu sendt til statsministeren.
Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1, tiltrådt af udvalget, om ændringsforslag nr. 4 og 5 uden for tillægsbetænkningen af udlændinge- og integrationsministeren, om ændringsforslag nr. 2 og 3, tiltrådt af udvalget, eller om ændringsforslag nr. 6-8 uden for tillægsbetænkningen af udlændinge- og integrationsministeren? De er vedtaget.
Forhandlingen drejer sig herefter om forslaget som helhed. Hr. Mads Fuglede, Venstre. Værsgo.
Jeg skal blot orientere Folketinget om, at Venstre kan stemme for lovforslaget, som det foreligger nu. Vi var jo ikke en del af udmøntningen af det, men skulle lige se, hvordan det landede. Men efter at have set det er vi positive over for det.
Tak for det. Og så har hr. Bent Bøgsted bedt om ordet. Værsgo.
Tak for det, formand. Dansk Folkeparti stemmer imod det her lovforslag, L 188 A. Det, der ligger i det her – og det er sådan lidt mærkværdigt – er, at ministeren ændrer på positivlisten. Det vil sige, at ministeren her fra den 1. juli giver tilladelse til, at arbejdsgivere kan hente arbejdskraft fra tredjeverdenslande. Så bliver der godt nok sagt: hvis der mangler arbejdskraft. Men det er lidt mærkværdigt, at regeringen i en tid, hvor vi har haft en meget, meget stor stigning i arbejdsløsheden – vi har et par hundredtusinde ledige, som vi skal have ind på arbejdsmarkedet igen – alligevel benytter lejligheden til at gå ud at sige: Vi åbner lige op for positivlisten, så almindelige faglærte kan komme på positivlisten. Så bliver der sagt, at det kun er, hvis arbejdsgiverne mangler arbejdskraft, for så skal det være sådan, at de kan hente den. Jamen kan ministeren ikke selv se komikken i, at når der er et par hundredtusinde, man skal have ud på arbejdsmarkedet, så giver man arbejdsgiverne lov til at hente udenlandsk arbejdskraft, og arbejdsgiverne gnider sig i deres små hænder. Vi har jo også set, at arbejdsgiverne siger, at det er sørgeligt, at der er så mange udlændinge, der er rejst hjem. Det er, fordi de ikke har noget arbejde til dem, og så rejser de hjem. Og dem mangler vi på arbejdsmarkedet nu, lyder det til, og det er ministeren sådan set enig i, for ellers var der ikke nogen grund til at udvide den positivliste i forhold til tredjeverdenslande. Det er totalt misvisende. Og ikke nok med det, men vi må også bare erkende, at ministeren har fået opbakning fra sine støtter i rød blok, Enhedslisten, SF og Radikale, til det her. I forhold til Venstre og Konservative er jeg ikke klar over endnu, hvad Konservative siger, men der er bred opbakning til, at man kan hente arbejdskraft fra tredjeverdenslande; i stedet for at vi først koncentrerer os om, inden vi begynder at kigge på, at vi skal åbne op igen, at vi skal have dem ud på arbejdsmarkedet, som er ledige nu – i hvert fald først og fremmest dem, der er blevet ledige under coronakrisen. Og derudover er der jo stadig væk en hel del danske ledige, der trænger til at komme ud på arbejdsmarkedet, og dem skulle vi koncentrere os om i stedet for. Det virker bare som en markering af, at vi nu åbner op, og at vi gør noget for, at virksomhederne kan få arbejdskraft; men Socialdemokratiet har jo selv været med til at indgå aftale om, at vi skulle have en højere beløbsgrænse for at lukke af for arbejdskraft, og så går man bare den anden vej og lukker lige op for positivlisten, så vi får nogle almindelige faglærte ind. Hvordan tror ministeren det vil gå, når der kommer gang i arbejdsmarkedet igen og virksomhederne kan se, at de kan hente udenlandsk arbejdskraft, hvis der har været forgæves rekruttering? Så henter man bare arbejdskraften – så bruger man det som løftestang, og så henter man arbejdskraft fra tredjeverdenslande. Og så har regeringen ad den vej lukket op og snydt de danskere, der egentlig skulle have et job. For mange af dem var det måske bare et spørgsmål om et kursus – det skal vi så senere snakke om, altså kurser til ledige. Men det er alligevel helt malplaceret at komme med et lovforslag, der åbner op for det. Hvis ministeren have ventet til, at vi var ovre coronakrisen og havde fået gang i virksomhederne igen og så kunne se, at nu var der virkelig mangel på arbejdskraft, så havde man måske kunnet begynde at diskutere det. Men ministeren har bare endnu en gang åbnet op for udenlandsk arbejdskraft. Regeringen siger ellers, at de kører en stram udlændingepolitik, og statsministeren siger, at det ikke har noget med udlændingepolitik at gøre, det er arbejdsmarkedspolitik. Jamen uanset hvad det er, drejer det sig om, er det er nogen uden for EU, der kommer hertil. Og i Dansk Folkeparti må vi bare erkende, at det er Dansk Folkeparti ikke med på. Ministeren vil nok også opleve, at det kan blive lidt svært, hvis ministeren kommer og siger: Vi har lige lidt her i forbindelse med arbejdsmarkedet, som vi skal have lukket op for, så kan vi ikke lige se på det? Det skal ministeren nok ikke sådan bare lige regne med at Dansk Folkeparti står til rådighed for, hvis ministeren vil lempe yderligere på de regler. Så det er sørgeligt at se i dag, at man tilgodeser arbejdsgivernes mulighed for at hente arbejdskraft fra tredjeverdenslande i stedet for at prioritere de danske ledige meget højt. Og det er også sørgeligt at se, at regeringens støttepartier er enige om at prioritere udenlandsk arbejdskraft fra tredjeverdenslande højere end danske ledige. Så Dansk Folkeparti kan ikke støtte det her forslag.
Tak til hr. Bent Bøgsted. Og så er det fru Victoria Velasquez, Enhedslisten.
Tak for ordet, formand. Jeg synes egentlig også, at vi skulle vente med det her lovforslag, og det er også noget af det, vi har rejst. For selv om der jo er mange andre ting - som ordføreren for Dansk Folkeparti ikke ind kom på – f.eks. arbejdsmarkedsbalancen, har der været forgæves rekruttering af arbejdskraft osv. osv., der ville gøre, at mange af de her stillingsbetegnelser slet ikke ville komme med, så er jeg enig i, at det kan være et forkert signal at sende. Jeg håber, at det, som den forrige ordfører har sagt her fra talerstolen, gør, at Dansk Folkeparti vil være med til at sikre den økonomiske tryghed, være med til at sørge for, at vi faktisk får genoprettet dagpengesystemet. Nu skal vi jo senere i dag stemme om netop den her ting, og der håber jeg da, at Dansk Folkeparti vil leve op til de ord, som ordføreren har sagt her fra talerstolen, og rent faktisk stemme for det. Derudover skal vi jo også i gang med at få skabt arbejdspladser. Vi skal sikre, at dem, som har mistet jobbet, får et arbejde. Det haster med at få sikret det, og derfor er jeg jo også glad for, at vi har landet dele af vores klimaaftale, som vi ved også vil være med til at skabe nogle grønne jobs og sikre endnu flere af dem. Og det samme gælder inden for vores velfærd. Ud over arbejdsmarkedsbalancen, som jeg kom ind på, er der også nogle andre kriterier, som arbejdsgiverne skal leve op til. Man kan jo ikke bare sige som arbejdsgiver: Nu vil jeg sgu gerne lige have nogle, som jeg kan underbyde, i forhold til hvad jeg plejer at betale lønmodtagere i Danmark. Det kan man jo ikke sige og så bare hive dem ned fra hylden – sådan fungerer det ikke. Der er arbejdsmarkedsbalancen, og derudover har vi også sat et hegn ind, i forhold til at man altså skal leve op til AUB-tallene, altså at man skal have nok elever og lærlinge. Og derudover er der også krav, som man også kan se i den her del omkring det faglærte arbejde, hvor der bliver lagt et niveau for det. Der er også delene i forhold til de sædvanlige løn- og arbejdsvilkår, og det skete jo også i forbindelse med en finanslov, hvor vi satte et historisk højt beløb af og gjorde en historisk indsats i forhold til social dumping. Ovenikøbet kommer vi også til at lave en særlig indsats her, hvor vi sikrer, at der kommer til at være kontrol med hver fjerde godkendelse, så der sgu ikke – undskyld – er nogen, der kommer til at blive snydt, men at der tværtimod er styr på reglerne, og at man bliver behandlet ordentligt og sådan, som man skal behandles. Er arbejdet med at bekæmpe den sociale dumping så slut? Overhovedet ikke. Vi kommer fortsat til at kæmpe for de ting, vi gerne vil sikre, for at sørge for, at vi får et godt og trygt arbejdsmiljø og arbejdsliv og ordentlige løn- og arbejdsvilkår – og det er, uagtet hvor i verden du kommer fra, om du er brun eller lys i huden, om du hedder Aisha, eller om du hedder noget helt andet. Tak for ordet.
Der var et par kraftudtryk undervejs, og den ene gang blev der undskyld for det, så det siger jeg tak for. Den næste, der har bedt om ordet, er hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti.
Tak, hr. formand. Jeg synes, processen bag den her lov har været rigtig, rigtig ærgerlig. Vi kunne have gjort det på en måde, hvor vi var gået sammen om udmøntningen af loven og havde fået et lovforslag, som var noget, som vi blå partier, der rent faktisk går ind for, at vi gerne vil have mere kvalificeret arbejdskraft til Danmark, kunne have bakket op om. Men lovforslaget, som det er strikket sammen her, giver jo meget, meget vide rammer, og det vil sige, at det er udmøntningen af den her lov, som er det afgørende. Og når ministeren så her på talerstolen ikke kunne sige, om de partier, der stemmer for, rent faktisk kommer med i udmøntningen, var vi nødt til at spørge bagefter på skrift: Kommer vi med i udmøntningen, hvis vi stemmer for? Og det fik vi et blankt nej til. Djævlen ligger jo som bekendt i detaljen, og vi Konservative føler ikke, at vi kan tage vores mandat og lægge det i hænderne på Enhedslisten og Radikale Venstre og så håbe på, at udmøntningen lander der, hvor vi regnede med den ville lande. Det kan vi ganske enkelt ikke. Jeg har også forsøgt at spørge ind til, hvor mange man forventer der kommer til Danmark på den her ordning og fra hvilke lande, og hvilke af de her forskellige erhverv der vil være dem, der vil være prioriteret, og det har jeg heller ikke kunnet få svar på. Så ud fra et forsigtighedsprincip stemmer vi nej til det her lovforslag. Vi havde håbet på at kunne være med og lave en god udmøntning og så stemme ja, men det er desværre ikke den vej, som ministeren har valgt.
Tak for det. Så er det hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille.
Jeg vil da først og fremmest takke for det her fine, lille lovforslag, som jo åbner lidt op i forhold til udenlandsk arbejdskrafts adgang til Danmark. Jeg håber, at det her vil være et første skridt på vejen hen mod, at det vil blive endnu nemmere for virksomhederne at få adgang til udenlandsk arbejdskraft. Selv om man ikke helt skulle tro det med det indlæg før mit, kan man sige, at det her jo er en rejse, som effektivt blev forhindret af den tidligere regerings støtteparti, Dansk Folkeparti, i sidste valgperiode, hvor man jo egentlig fra den daværende regerings side havde et ønske om at åbne mere op for adgangen til udenlandsk arbejdskraft. Vi skal huske på, at udenlandsk arbejdskraft giver produktion, det giver øget velstand, og det giver flere jobs til danskerne. Der er simpelt hen tre gode ting ved øget udenlandsk arbejdskraft. Der er slet ingen grund til at være bange for det, for det giver kun gode ting. Så tak for et lille skridt i den rigtige retning, som jeg selvfølgelig stemmer for, og jeg glæder mig til sammen med dem, der ønsker det, at være med til at presse yderligere på for, at der kan åbnes mere op, så de danske virksomheder hurtigere kan komme i gang med øget produktion, øget vækst, øget velstand og dermed flere jobs til de danskere, der er blevet arbejdsløse.
Vi siger tak. Jeg ser ikke flere, der har bedt om ordet, og derfor skal vi gøre os klar til at gå til afstemning.
Der stemmes nu om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. 3, angivne måde) For stemte 78 (S, V, RV, SF, EL, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 17 (DF, KF og NB), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver nu sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 95 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen om ændringsforslagene sluttet, og vi går til afstemning.
Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 1-11 af udlændinge- og integrationsministeren som vedtaget. De er vedtaget.
Forhandlingen drejer sig herefter om lovforslaget som helhed. Ønsker nogen at udtale sig om lovforslaget som helhed? Værsgo til hr. Morten Messerschmidt.
Tak, formand. Man kan se på de sociale medier og forstå, at det er en god dag for Det Radikale Venstre, som med det her forslag endnu en gang har fået drejet på lempelsesknappen og fået regeringen med til at lave en alvorlig lempelse af udlændingepolitikken. Det er også en god dag for selvfølgelig mange udlændinge derude i landet, der skulle have været sendt hjem. Det kunne være Said, den somaliske familiefar med syv børn, som man nu må undvære i Somalia og får glæde af i Viborg og Aarhus. Til gengæld er det en lidt bedrøvelig dag for de danskere, der ved folketingsvalget stemte i forvisning om, at Socialdemokratiet ville være en garant for en stram udlændingepolitik; og det er selvfølgelig en bedrøvelig dag for de danskere, som skal finansiere de mange udlændinge, som med den her lempelse får lov til at blive i Danmark, men som antagelig ikke vil bidrage nævneværdigt til det danske samfund. Så er det selvfølgelig en trist dag at være socialdemokrat – eller er det egentlig det? Altså, det må selvfølgelig være skønt at have regeringsmagten, men det er jo ærgerligt at have regeringsmagten på en måde, hvor man er tvunget til at forvalte den i strid med det, man har lovet sine vælgere, og som man må antage at man inderst inde mener. I valgkampen hørte vi i hvert fald meget konsekvent – både fra fru Mette Frederiksen som partiformand og fra en stribe andre, ikke mindst udlændingeordføreren, som jeg kan se er til stede her i dag iklædt sin ministerkåbe in spe – at udlændingelempelser blev der ikke noget af. Man ville skam ikke være regering for enhver pris. Men det ville man så alligevel, for det socialistisk-radikale partifællesskab, der så gør, at man er i regering, kræver sin magt. Og hvem skal så bøde for det? Ja, det skal vælgerne, det skal dem, der finansierer indvandringsgildet, og vel egentlig også demokratiet. Det rejser vel visse overvejelser om, hvor mange løgne man sådan kan nå at stikke ud – undskyld, formand, usandheder, det er jeg før blevet korrigeret for – hvor mange usandheder man kan nå at stikke ud blot for at komme i regering. Jeg kan i hvert fald med sikkerhed sige, at vi i Dansk Folkeparti tæller hvert eneste – hvert eneste – løftebrud, som den her regering gennemfører, især på udlændingepolitikken. Og vi skal minde jer om det, hver eneste gang der er en lejlighed til det. Tak, formand.
Tak for det. Så er det fru Samira Nawa, Det Radikale Venstre. Værsgo.
Tak, formand. Hr. Morten Messerschmidt indledte så fantastisk med at sige, at det var en god dag for Det Radikale Venstre, og det vil jeg egentlig bare bekræfte. Det, som det lykkedes den tidligere regering, var ud over en masse symbolpolitik faktisk også at få indført noget realpolitik, som var til stor skade for mange mennesker, for beskæftigelsen og for det danske samfund. Det paradigmeskifte får vi i dag slået et hul på, og det er Det Radikale Venstre rigtig glade for og tilfredse med, for paradigmeskiftet i udlændingepolitikken betød, at tilknytningen til Danmark skulle betyde mindst muligt i forbindelse med at få opholdstilladelse. I dag er det den sunde fornuft, der tæller, nemlig således, at hvis man har opnået tilknytning til det danske samfund via beskæftigelse, kan man også få lov til at blive og yde sit bidrag til Danmark. Så det er virkelig en god dag for Det Radikale Venstre.
Der er en kort bemærkning fra hr. Morten Messerschmidt. Værsgo til hr. Morten Messerschmidt.
Jamen jeg vil gerne gratulere Det Radikale Venstre, for det er da en magtdemonstration uden lige. Det, man kan overveje, er selvfølgelig det moralske indhold i det, altså at Det Radikale Venstre på den her måde får sin politik igennem, fuld cadeau for det, men at Det Radikale Venstre samtidig har en regering, som forsøger over for befolkningen at give det indtryk, at Det Radikale Venstre ikke findes og ikke rigtig har nogen indflydelse osv., og at man fører en stram udlændingepolitik, hele den der spinretorik, som vi har hørt nu i flere år, det må da være lidt ubehageligt. Normalt forventer man vel, at man står skulder ved skulder, når man laver politik sammen – det har vi da gjort i Dansk Folkeparti. Så den her stedmoderlige relation, der er opstået, hvor en regering foregøgler noget helt andet end det, som Det Radikale Venstre jo med rette kan glæde sig over, må da være ubehageligt. Men ja, det er en sorgens dag for Danmark, og det er jo ofte en glædens dag for Det Radikale Venstre.
Fru Samira Nawa, værsgo.
Tak. Hr. Morten Messerschmidt er tit i salen for at lykønske mig og Det Radikale Venstre med store resultater, og igen i dag må jeg bare sige tusind tak. Det her med at stå skulder ved skulder vil hr. Morten Messerschmidt se om et øjeblik, når både Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre kommer til at stemme for det her lovforslag.
Hr. Morten Messerschmidt.
Tak, formand. Og jeg kan tilføje, at jeg skal sørge for, at det bliver bredt ud i alle ghettoerne, altså ud i hele det nye vælgersegment skal man høre, hvordan Det Radikale Venstre vinder frem med socialdemokratiske stemmer.
Fru Samira Nawa.
Jeg vil takke hr. Morten Messerschmidt for at bidrage til den radikale valgkampagne.
Så er det Simon Emil Ammitzbøll-Bille. Værsgo.
Tak. Det var jo spændende at overvære den debat, der lige var. Jeg kan forstå, at det er værre, hvis der er en socialdemokratisk regering, der har et støtteparti, der påtvinger den noget, den egentlig ikke ønsker, end da der var en borgerlig regering, hvor der var et støtteparti, der påtvang den noget, den egentlig ikke ønskede. For sandheden er jo, at det her med tidligere statsminister Lars Løkke Rasmussens ord er et befrielsens øjeblik, fordi vi ruller noget af det tilbage, som det klassiske borgerlige Danmark blev påtvunget af Dansk Folkeparti i sidste valgperiode. Så det er et godt forslag, der ligger her. Læg også mærke til, at Dansk Arbejdsgiverforening har afgivet et endog meget positivt høringssvar, og de vurderer ganske klogeligt, at den foreslåede ordning kun i meget begrænset omfang kan mindske danske virksomheders mangel på kvalificeret udenlandsk arbejdskraft. Det vil på almindelig dansk sige, at det her forslag ikke betyder særlig meget, i forhold til hvor mange mennesker der kommer til Danmark. Det, det betyder noget i forhold til, er, at folk, der er her, som er dygtige, som kommer i beskæftigelse, men mister deres opholdsgrundlag, kan blive her til glæde for dem, til glæde for virksomheden og til glæde for Danmark. Det er det, det her lovforslag går ud på. Det er faktisk svært at finde noget dårligt ved det her lovforslag. Dansk Arbejdsgiverforening har dog fundet noget, som de også påpeger i deres høringssvar, og det er, at de synes, det er ærgerligt, at man sætter tidsgrænsen på 37 timers ugentlig beskæftigelse. De foreslår som alternativ, at man eksempelvis kunne sige 27 timers ugentlig beskæftigelse, også af ligestillingsmæssige hensyn, fordi især kvinder i de her grupper ofte har et lavere timetal beskæftigelsesmæssigt end mændene. Så hvis man skulle have et ligestillingselement med i det her, skulle man måske se på timetallet, næste gang man skal følge op på det her. Nu ved jeg jo ikke, hvem der stemmer for, og hvem der stemmer imod. Jeg ved, at hr. Morten Messerschmidt og Dansk Folkeparti stemmer imod, men jeg vil bare sige til dem, der stemmer nej til det her, at vi burde lave den aftale her i Folketinget, at næste gang der opstår en sag med en, der skal sendes hjem, og som er velintegreret og har et arbejde – hvis noget sådan lignende opstår – så drop at gå på de sociale medier, drop at føre valgkamp på det, drop at føre kampagner på det, for hykleriet vil simpelt hen være så tykt, at det vil drive ned ad alle computerskærme og iPhones, for man kan jo ikke på den ene side sige, at man ikke synes, at folk, der integrerer sig og får et arbejde, skal have lov til at blive, og når det så bliver konkret, skal man søreme ud at føre valgkamp. Så lad nu fornuften råde, og til mine borgerlige venner vil jeg sige: Lyt til vennerne i Dansk Arbejdsgiverforening, og sig selvfølgelig ja til det her helt igennem fornuftige forslag, som vi med hr. Morten Messerschmidts ord desværre blev påtvunget i den seneste valgperiode.
Tak for det. Er der flere, der ønsker at udtale sig? Det er der ikke, og så går vi snart til afstemning.
Vi skal stemme om lovforslagets endelige vedtagelse. De, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De, der hverken stemmer for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 54 (S, RV, SF, EL, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 41 (V, DF, KF, NB og LA), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Det Konservative Folkeparti har meddelt mig, at de ønsker at tage ændringsforslag nr. 1-15 i tillægsbetænkningen tilbage. Dansk Folkeparti har meddelt mig, at de ønsker at optage disse ændringsforslag. Forhandlingen drejer sig i første omgang om de stillede ændringsforslag. Fru Marie Krarup, værsgo.
Tak for ordet. Jeg vil gerne takke Det Konservative Folkeparti for at stille 15 fornuftige ændringsforslag til lovforslaget om indfødsret. Ændringsforslagene drejer sig om, at man ikke skal give statsborgerskab til kriminelle, og derfor har man pillet de 15 personer, der har betingede og ubetingede fængselsdomme, af lovforslaget. Det synes vi er en god idé. Vi har i Dansk Folkeparti længe arbejdet for, at der ikke skal tildeles indfødsret, dvs. statsborgerskab, til kriminelle. Desværre mistede Det Konservative Folkeparti modet og fandt ud af, at de ikke turde stille ændringsforslagene, og derfor ville de trække dem. Derfor har vi i Dansk Folkeparti så bedt om at få lov til at overtage dem, og det har vi så kunnet. Der er nogle, der springer op som en løve og falder ned som et lam, men vi tør godt fortsætte løvekursen og fastholde ændringsforslagene, og komikken bliver jo eklatant, når vi her ved punkt nr. 14 i dag skal stemme om det beslutningsforslag, som De Konservative så fornuftigt har fremsat, hvor de netop foreslår, at man ikke skal give indfødsret til kriminelle. Selv at stille ændringsforslagene her i Folketingssalen tør de altså ikke, men jeg har så hørt, at de trods alt stemmer for. Så jeg ved ikke, hvad man skal sige om den stramme udlændingepolitik i Det Konservative Folkeparti. Mig synes den en anelse komisk. Men vi synes, at det er meget, meget vigtigt, at vi tager bestik af hver enkelt person, som ønsker at have indfødsret i Danmark. Vi skal tage højde for, hvem de er, og vi skal kun give den kæmpe gave, det er at få indfødsret i Danmark, til dem, som er værdige til det. Derfor ville vi også ønske, at man kunne diskutere hver enkelt person, sådan som man gjorde i de gode gamle dage i 1850, hvor det var selveste Grundtvig, der var indfødsretsordfører, der sørgede for, at man diskuterede hver enkelt af de personer, der på det tidspunkt skulle have indfødsret. Det er idealet for os. Så vi er glade for at overtage ændringsforslagene, som vi så selvfølgelig beder om at få til afstemning. Så vi skal stemme om dem om et øjeblik, hvor vi stemmer ja til dem, og efterfølgende, da vi ved, at de bliver stemt ned, stemmer vi nej til det samlede lovforslag. For der er alt for mange personer – der er 1.861 personer – på lovforslaget, og det giver jo sig selv, at vi ikke kan sidde og diskutere det person for person her i Folketingssalen. Det ville jo tage flere år. Der er alt for mange, der er alt for mange fra kulturfremmede områder, og der er jo så også kriminelle på, så derfor kan vi selvfølgelig ikke stemme ja til L 180. Men vi stemmer ja til ændringsforslagene og takker Konservative for at være faldet ned som lam, så vi kan overtage dem.
Tak til fru Marie Krarup. Jeg forstår, at de ordførere, der venter her, gør det i forhold til ændringsforslagene, som man vil debattere. Så går vi i gang med det. Det er først Nils Sjøberg. Værsgo.
Tak. Der er over 1.800, der har søgt om dansk statsborgerskab. Der er mange af dem, der har ventet i årevis på at få statsborgerskab. Vi kender til en sag, som vi har talt om herinde, og det er en af de få personer, som har accepteret at blive nævnt ved navns nævnelse her i salen, og det er Annette Herzog. Vi ved, at hun har været 3 år om at få en sag igennem systemet. Nu er det lykkedes for disse mennesker, disse 1.800 – og endda endnu flere – at få lov til at få dansk statsborgerskab, og vi har bevilget et dansk statsborgerskab. Vi har haft det i salen her, og nu er der så pludselig nogle, der har fundet ud af, at der skal trækkes nogle ud af systemet. Jeg synes, at disse mennesker, som har søgt dansk statsborgerskab, som har fået bevilget dansk statsborgerskab, skal have lov til at få det, og jeg kan på alle mulige måder ikke forstå de synspunkter, som der gives udtryk for, fordi det skulle være mennesker af forskellige kulturer, der skulle være interesseret i at søge dansk statsborgerskab. De har gjort det på nogle helt reelle og efter vores mening meget hårde vilkår. Det drejer sig om langvarig beskæftigelse, det drejer sig om, at de skal være åh så gode til sprog, dansk 2 er ikke nok, dansk 3 skal til, og de skal kunne en masse ting. For os er det dybt uacceptabelt og uanstændigt at bruge den her metode til at prøve på at føre fremmedfjendsk politik ved at betragte det som at trække nogle mennesker ud af et system. Det er muligt, at man har lyst til efterfølgende at ændre loven, og jeg håber meget, at man vil ændre loven herinde, så man kan gøre det nemmere, enklere og betydelig bedre for folk at få lov til at søge statsborgerskab, men det, der er vitalt, er altså, at vi her har lavet en aftale, og at der her ligger en lov, der gør det gældende for nydanskere, for folk at søge et statsborgerskab. Vi har accepteret det, og jeg vil på det kraftigste anbefale, at man stemmer for.
Jeg vil bare sige til medlemmerne, at havde vi ikke haft A'et på afstemningstavlen, havde jeg nok ikke sat det, for der bliver noget debat . Så hvis man har lyst til at strække benene, er det nok et godt tidspunkt at gøre det på. Det er bare sagt som almindelig information. Hr. Morten Messerschmidt har en kort bemærkning til hr. Nils Sjøberg. Værsgo.
Tak, formand. Der er jo ikke nogen tvivl om, at Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti ser fundamentalt forskelligt på selve indfødsretten. Jeg kan forstå på Det Radikale Venstre, at det er noget, man har ret til, hvis man opfylder nogle definerede kriterier. I Dansk Folkeparti betragter vi det som en gave, at man bliver budt velkommen ind i en familie, en tradition, en arv, og derfor er det noget, man ikke kan gøre krav på, men noget, man kan gøre sig håb om at få lov til at få. Derfor er det jo også et spørgsmål om, hvad disse mennesker kan bidrage med til den familie, der nu engang er vores, til det danske fællesskab og til det danske demokrati, samfund, fædreland og den tradition. Derfor vil jeg gerne spørge hr. Sjøberg om, hvad det er, han forestiller sig at de her 15 kriminelle, som han agter at give dansk indfødsret, skal bidrage til i Danmark. Hvad er det for nogle overvejelser, man har gjort sig i Det Radikale Venstre om, hvordan de skal gøre Danmark til et bedre sted at leve i?
Jeg vil lige sige, at jeg ikke har slukket for A'et på afstemningstavlen. Så det vil sige, at jeg opfordrer medlemmerne til ikke at løbe alt for langt væk. Så er der et svar fra hr. Nils Sjøberg. Værsgo.
Tak. Der er blevet søgt dansk statsborgerskab efter nogle helt klare retningslinjer. Vi ved alle sammen, at har man en parkeringsbøde på 3.000 kr., kan det være endda overordentlig vanskeligt at få dansk statsborgerskab. Så det vil sige, at der er nogle retningslinjer, der gør det helt klart allerede i dag, at det er vanskeligt at få dansk statsborgerskab. Jeg synes, det her er et uhyre vigtigt synspunkt. Vi har vedtaget, at alle på den her liste skal have lov til at blive danske statsborgere; det er blevet accepteret. Det, der forekommer mig endnu mere uhyrligt ved det her, er også i forhold til Dansk Folkeparti. Det er, at man vælger nogle personer ud og rent faktisk offentliggør med navn, hvem det drejer sig om, og det er i sig selv ganske enkelt ufatteligt, at formanden for vores Indfødsretsudvalg kan synes, det er i orden, når vi i den grad vægter, at vi skal overholde tavshedspligt i udvalget. Så ud over det er det for mig dybt uacceptabelt. Tak.
Tak for det. Så er det hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Tak, formand. Det er en spændende dag, hvor man bliver klog på Det Radikale Venstres tankegang. Altså, ikke nok med, at kriminelle nu skal være danske statsborgere og have dansk stemmeret osv., så skal danskerne også holdes i total uvidenhed om, hvem de er. Altså, man er ikke engang nået dertil, at man vil tillade, at folk er bekendte med, hvad det nu er for nogle typer, Det Radikale Venstre lukker ind i vores fællesskab og giver lov til at sammensætte det her Folketing. Det er dybt afslørende. Men hr. Sjøberg svarer meget behændigt – måske bevidst – slet, slet ikke på mit spørgsmål. Hvad skal disse mennesker gøre af gavn for Danmark? Hvad er det, der kvalificerer dem til at blive en del af vores fællesskab?
Så er det hr. Nils Sjøberg. Værsgo.
Tak. For at blive dansk statsborger skal man faktisk have arbejdet, man skal være en del af arbejdsmarkedet, og man skal have bidraget i rigtig mange år. Jeg synes, det i sig selv bidrager ganske væsentligt til vores samfund. Tak.
Så er det hr. Peder Hvelplund. Værsgo.
Tak for det. Nu handler debatten her i første omgang jo om de ændringsforslag, der er blevet stillet, og jeg må sige, at jeg synes, at de ændringsforslag, som Dansk Folkeparti nu vælger at opretholde, er udtryk for et helt utroligt og forbløffende brud på den fortrolighed, der normalt er om arbejdet i Indfødsretsudvalget. Det er jo sådan, at det her ændringsforslag omhandler 15 personer, hvor det er blevet gjort bekendt, at det er borgere, som har en plet på straffeattesten, i og med at de har en betinget eller ubetinget fængselsdom. Man vælger så i et ændringsforslag at offentliggøre navnene på dem, og det er vel at mærke nogle navne, der ligger i et fortroligt svar på et spørgsmål fra udvalget, og normalt er det jo sådan, at når det gælder de fortrolige oplysninger, vi får af udvalget, så skal vi respektere den fortrolighed, der er om det. Det vælger man så her fuldstændig at blæse på, fordi man synes, det er politisk opportunt at køre en sag på det. Man vælger at udstille 15 borgere, som ikke har ønsket at få det her frem i offentligheden. Oplysningerne om de her 15 borgere har vi fået i et fortroligt svar, og det vælger man så alligevel at offentliggøre her i Folketingssalen. Jeg synes, det er dybt urimeligt, og jeg synes, det er et eklatant brud på de demokratiske processer, der ligger i Indfødsretsudvalget. Vi kan sagtens diskutere reglerne om fortrolighed. Jeg kunne ofte også godt have lyst til at bryde fortroligheden for at gøre opmærksom på en konkret sag, men naturligvis respekterer man den fortrolighed, der er, fordi det er betingelsen for det arbejde, vi laver. Det kan jeg så konstatere at Dansk Folkeparti ikke ønsker at overholde, og jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti har trukket deres ændringsforslag, formentlig af samme grund. Men jeg synes, det er et grundskud mod den måde, vi arbejder på i Indfødsretsudvalget, og jeg synes, at hvis man ønsker at ændre det, så skal man bede om at få ændret nogle af de regler, der er om fortrolighed, frem for at skubbe 15 borgere foran sig i et opportunt politisk forsøg på at føre integrationspolitik herinde fra Folketingets talerstol.
Der er en kort bemærkning til hr. Messerschmidt. Værsgo.
Tak, formand. Hvis nu hr. Hvelplund forestiller sig, at han har en datter, der kommer hjem med en ung, flot fyr, som anmoder om hendes hånd – nu ved jeg ikke, om hr. Hvelplund i sin partiaffinitet osv. går ind for ægteskabet, men hvis man nu bare forestiller sig det i hvert fald – ville hr. Hvelplund så ikke glæde sig over, inden han giver sit samtykke til ægteskabet, måske at vide, om der var tale om en kriminel person eller ej? Billedet er jo relevant, for det, vi har at gøre med, når vi taler om indfødsret, er en familie, en dansk familie. Vi er vævet sammen på kryds og tværs i pligt og i ansvar og i relation til hinanden, og derfor bør man, når vi stemmer om de her love om indfødsret, se på det, fuldstændig som når vi udvider vores egen familie. Og det vil til min død være mig fuldstændig uforståeligt, hvorfor det skal unddrages danskerne at vide, at der er 15 af dem, som hr. Hvelplund om lidt vil indlemme i den danske familie, som har en plettet straffeattest.
Hr. Hvelplund. Værsgo.
Nu kan jeg oplyse hr. Morten Messerschmidt om, at hverken jeg eller Enhedslisten går ind for arrangerede ægteskaber. Vi går heller ikke ind for, at forældre skal give deres samtykke til deres døtre, før de kan få lov til at gifte sig, og jeg vil sige, at jeg har umådelig stor tiltro til min datters dømmekraft – meget, meget stor tiltro til den – og langt større, end jeg har til hr. Morten Messerschmidt og til hans afgørelse af, hvem min datter skulle kunne finde på at gifte sig med. Og det er jo hele grundprincippet i det her: Selvfølgelig skal vi overlade det til borgerne selv. Hvad en kriminel har gjort, hvad der er baggrunden for, at man har en betinget eller en ubetinget fængselsstraf, er i forhold til det her i princippet fuldstændig ligegyldigt, fordi man opfylder de kriterier, der er opstillet, for at kunne opnå indfødsret i Danmark – de kriterier, som et flertal af partierne har besluttet i naturalisationscirkulæret. Det er ikke et cirkulære, vi har diskuteret her i Folketinget, men det er noget, som et flertal af partierne har besluttet. Der har man opstillet nogle kriterier, og dem opfylder de. Så kan vi da ikke komme bagefter og sige, at nu skal de opfylde noget mere. Men jeg har større tiltro til min datters dømmekraft, i forhold til hvem hun ønsker at gifte sig med og kvaliteten af en kommende ægtemand, end jeg har, i forhold til hvad Morten Messerschmidt forestiller sig.
Så er det hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Hr. Hvelplund har tydeligvis slet ikke forstået, hvad indfødsret handler om, men fabulerer bare i sin enfoldighed ud i en eller anden tåge, som vi andre jo så ikke bliver meget klogere af, kan man sige. For sagen her er jo netop, at hr. Hvelplund vil udvide den danske familie med 15 kriminelle, og det skal bare ske med bind for øjnene. Det er det, der er hele pointen, hr. Hvelplund. Og der synes jeg egentlig, at den tale, som hr. Hvelplund lige har holdt, ikke svarer på de spørgsmål, vi har rejst, og det er jo meget sigende for hele Enhedslistens, Det Radikale Venstres, hele emancipationsbevægelsens måde at anskue fællesskabet på.
Hr. Hvelplund, værsgo.
Altså, jeg kan jo konstatere, at den selvfede patos ikke kender sin begrænsning, i hvert fald ikke når hr. Morten Messerschmidt tager ordet. Men det skal også være velkomment; vi synger jo alle sammen som bekendt med hvert vores næb. Jeg vil bare sige i forhold til det her, at de borgere, de 15 borgere, der står her, jo har opfyldt kriterierne. Det er ikke sket med bind for øjnene. Der er opstillet endog meget strenge kriterier for, hvad der skal til for at kunne opnå dansk statsborgerskab, og de kriterier har de her borgere opfyldt. Det gælder også i forhold til vandelskrav, i forhold til hvad der må være blevet begået af kriminalitet tidligere. De kriterier opfylder de her borgere, og derfor skal de selvfølgelig have statsborgerskabet.
Tak for det, og som jeg kan se det, var der ikke flere korte bemærkninger lige nu. Så vi går videre i ordførerrækken til hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti.
Tak, formand. Det er godt at se, at debatlysten ikke er forsvundet siden i går. Og tak for den gode køkultur hernede. Jeg tror sjældent, jeg har set så mange mennesker på en gang stå i kø. Det viser jo lidt, at det her er et område, som virkelig er noget, danskerne går op i. Vi Konservative har egentlig et meget simpelt synspunkt. Vi synes ikke, at fængselsdømte kriminelle udlændinge skal have dansk statsborgerskab. Vi har ikke noget ønske om at udstille folk. Det var derfor, vi fremsatte ændringsforslaget som sagsnumre. Vi havde godt fundet en anden løsning. Nu er det så fremsat igen af Dansk Folkeparti, og der står vi selvfølgelig ved årsagen til, at vi oprindelig fremsatte det her: at kriminelle udlændinge, der har fængselsdomme, ikke skal have dansk pas. Så derfor stemmer vi selvfølgelig for det ændringsforslag. Men den virkelige debat her understreger jo behovet for nye forhandlinger om reglerne bag dansk statsborgerskab. Vi hørte jo Rasmus Stoklund fra Socialdemokratiet sige heroppe sidst, at de synes også, at reglerne er for slappe, men de stemmer, som de gør, på grund af den tidligere aftale, men det klinger jo noget hult, når det er sådan, at Socialdemokratiet ikke vil indkalde til nye forhandlinger om statsborgerskab. Man kan jo ikke både sige, at de gamle regler er forkerte, have regeringsmagten, men ikke vil bruge den ret, man har til at indkalde til nye forhandlinger. Det hænger jo ganske enkelt ikke sammen. Alle blå partier har sendt et brev til integrationsministeren om, at vi skal have nye forhandlinger. Altså, det her problem bliver jo først løst, når vi har nye forhandlinger, således at vi har et nyt sæt regler, og ikke mindst set i lyset af, at Socialdemokratiet selv anerkender, at de nuværende regler ikke er gode nok. Så jeg håber, at det er konklusionen på hele denne meget lange debat, at vi snarest muligt bliver indkaldt til nye forhandlinger om regler bag dansk indfødsret. Tak.
Der er en kort bemærkning til hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille.
For os, der ikke har haft fornøjelsen af at deltage i udvalgets arbejde, fremstår De Konservatives ageren jo noget mærkværdig for at sige det pænt. Altså, man stiller et ændringsforslag, som man finder ud af at man ikke synes man kan tillade sig at stille, fordi det ikke er så godt, at man afslører, hvem de enkelte er, hvorefter Dansk Folkeparti opretholder ændringsforslaget og Det Konservative Folkeparti så vælger at stemme for og dermed legitimere den metode, man siger man er imod. Det kan være, at formanden griber ind, men nu prøver jeg alligevel. Da jeg var barn, lærte jeg – uden at beskylde nogen for noget kriminelt – at hæleren var lige så slem som tyven. Og hvis man alligevel stemmer for noget, som man søreme ikke kunne tillade sig at stille som forslag, er man så i virkeligheden ikke lige så slem som den, der stiller forslaget?
Hr. Marcus Knuth, værsgo.
Mange tak, formand. Det var en noget politisk korrekt udmelding fra hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille. Det her handler jo ikke om proces. Det her handler om, at vi ikke vil give statsborgerskab til kriminelle udlændinge, der har en fængselsdom, men vi er jo også et lov og orden-parti. Vi ønsker jo ikke at udstille folk. Hvis vi ønskede at udstille folk, havde vi bare sat navnene på, og længere er den ikke. Men hvorfor skal vi have en debat om det? Den kan man allerede læse i Politikens sådan forkvaklede og ensidige forsøg på at belyse det her. Hvorfor belyser vi ikke det reelle spørgsmål? Skal fængselsdømte kriminelle udlændinge have dansk pas – ja eller nej? Det er jo den debat, vi skal have, og det er den debat, vi først får krogen rigtig i, når Socialdemokratiet vælger at indkalde til nye forhandlinger om statsborgerskab. For ellers kan den her diskussion køre igen og igen. Der er jo en lov om tildeling af statsborgerskab hvert halve år. Så står vi præcis i den samme situation igen om et halvt år. Der håber jeg virkelig, at ministeren inden da har indkaldt til de forhandlinger, som alle blå partier har skrevet under på at vi ønsker. Tak for det.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille, værsgo.
Hvorfor skal vi have en debat om proces? spørger af alle mennesker hr. Marcus Knuth. For det er der jo sådan set kun ét menneske, der er skyldig i, og det er netop hr. Marcus Knuth, som jo stillede et forslag og ikke syntes at det fulgte normale etiske standarder for, hvad man kunne tillade sig at stille, hvorefter han trak det, og hvorefter han meddeler, at han stemmer for det. Så jeg beklager da meget, at jeg prøver at finde rundt i hr. Marcus Knuths hykleri, men det er jo det, der er tale om. Hvis det var den reelle diskussion om indhold, man var interesseret i, så havde hr. Marcus Knuth eller andre, hvem pokker de nu er, jo stillet et forslag senere på dagen, hvor vi skal diskutere indholdet i det her.
Værsgo, hr. Marcus Knuth.
Jeg tror, at jeg kan konkludere, at den tidligere indenrigsminister i VLAK-regeringen må have haft det overordentlig svært, da han var minister. Først står ministeren for 5 minutter siden og kritiserer en del af den asylstramning, som hele blå blok mig bekendt gik ind for, og nu står han så og siger, at det var en kæmpe katastrofe. Jeg synes ikke, det var en katastrofe. Jeg synes ikke, at asylpolitikken skal udvikle sig til, at man bare kan arbejde sig til ophold i Danmark, selv om der er fred i ens hjemland. Nu står den tidligere indenrigsminister så og kritiserer Konservative på en måde, som jeg i hvert fald ikke hørte, da han var minister. Det her handler grundlæggende om, at kriminelle fængselsdømte ikke skal have et dansk pas. Jeg ville ønske, at den tidligere minister kunne forholde sig til det spørgsmål.
Nu er det sådan, at der til hr. Marcus Knuth er korte bemærkninger fra hr. Messerschmidt, hr. Sjøberg og fru Thiesen. Værsgo, hr. Messerschmidt.
Tak, formand. Jeg synes jo, det er rart, at Det Konservative Folkeparti er endt, hvor det er endt, selv om det godt nok har været en bizar vej derhen. Vi står til enhver tid til rådighed, hvis der er gode forslag, som Det Konservative Folkeparti agter at fremsætte for så at trække dem; så vil vi meget gerne melde os på banen for at holde dem igen. Det, jeg egentlig vil spørge om, er, om hr. Marcus Knuth kan bekræfte det, som fru Marie Krarup beskrev meget indlevende i sin tale, nemlig at da grundloven var vedtaget i 1849 – jeg tror ovenikøbet, at Grundtvig var indfødsretsordfører – behandlede man netop sagerne individuelt, sådan at man gennemgik hvert eneste emne, der gerne ville blive dansk statsborger, fordi det netop var en gave, fordi det netop var en forpligtende relation mellem den enkelte og det danske, historiske fællesskab, som den enkelte søgte optagelse i, og at det forslag, som Dansk Folkeparti og De Konservative ad forskellige veje nu ender med at stemme ja til her i dag, faktisk bare forlener os med historien.
Hr. Marcus Knuth, værsgo.
Tak, formand. Jeg ved ikke, om De Konservative er havnet et sted, for jeg vil nærmest sige, at vi er på vej et sted hen – vi er altid i bevægelse. Men for at svare på spørgsmålet: Vi har det sådan, at de nuværende regler jo bare ikke er gode nok, og længere er den ikke. Det er jo derfor, at den her segmentering, hvor vi hiver de her spørgsmål op enkeltvis i Folketingssalen, afspejler, at der er behov for nye forhandlinger. Og det handler ikke kun om kriminelle. Vi ønsker også, at alle skal tage danskprøve 3. Vi ønsker også, at alle skal op til en venskabelig samtale. Og når nu ønskerne er så alsidige og så forskelligartede i Folketinget, som vel at mærke har et nyt parti, som har rigtig mange nye folketingsmedlemmer, så forstår jeg ikke, hvorfor vi ikke kommer hen til det eneste, der kan løse det, så vi ikke står her igen om et halvt år, nemlig nye forhandlinger. Og der kigger jeg ned på ministeren og forventer, at han på et eller andet tidspunkt kommer med et svar på det.
Så er det hr. Messerschmidt. Værsgo.
Jeg kan jo mindes rigtig mange rejser, som Det Konservative Folkeparti igennem årene har været på, og det er jo ikke alle sammen, der er gået i en lykkelig retning. Men den her hilser vi velkommen. Det er dejligt, at Det Konservative Folkeparti efter at have mistet magten begynder at mene det rigtige. Så håber vi selvfølgelig på, at det også gælder, hvis der engang kommer borgerligt flertal. Det, jeg så vil spørge konkret om, er: Kan vi også få De Konservative med på at betinge indfødsretten af, at man ikke begår efterfølgende kriminalitet? En ting er jo, at vi ikke vil give den til folk, der har begået kriminalitet, men skal det ikke også være sådan, at man mister den igen, hvis man kommer ud ad en forkert løbebane?
Så er det hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak, formand. Lad mig gøre det kort, også af hensyn til alle her i salen. Vi går ikke ind for en betinget version af dansk statsborgerskab; vi går ind for reglerne, således at når man giver det første gang, bliver det givet til de rigtige. I stedet for det der med at give et dansk statsborgerskab og så trække det tilbage ser vi sådan set bare hellere, at reglerne er de rigtige i første omgang.
Tak for det. Den næste korte bemærkning til hr. Marcus Knuth er fra hr. Nils Sjøberg. Værsgo.
Tak. Jeg skal gøre det kort. Det her drejer sig netop om proces. Det her er et spørgsmål om, at man vil offentliggøre 15 personers navne; 15 personer, som i tillid og forventning til det danske system har søgt om dansk statsborgerskab. Det mener Marcus Knuth ikke at man bør gøre – heldigvis – efter at der er blevet sat spørgsmålstegn ved det. Det mener formanden for Indfødsretsudvalget godt man kan gøre. Jeg undrer mig såre, jeg er faktisk rystet over det her. Og derfor står vi faktisk i en proces, hvor vi ikke diskuterer, hvad vi mener om de principper og de love og de regler, der gør sig gældende for at blive dansk statsborger, men om man som sådan kan tillade sig som folkestyre – som Folketing – at offentliggøre personers navne. Og det synes jeg ikke man kan, og det er det, vi er imod. Det er derfor, at jeg i den grad vil opfordre folk til at stemme nej til det her. Så kan man efterfølgende lave loven om, hvis man ønsker det. Tak.
Marcus Knuth, værsgo.
Tak, formand. Jeg må bare ganske kort minde om, at spørgsmålet om de 15 fængselsdømte kriminelle udlændinge altså blev diskuteret her i Folketingssalen længe inden vores ændringsforslag. Så der skal ordføreren altså lige prøve at kigge hukommelsen lidt bedre igennem. Vi har ikke nogen intention om at udstille nogen. Vi vil egentlig bare gerne have, at kriminelle fængselsdømte udlændinge ikke skal have dansk pas.
Så er det hr. Nils Sjøberg igen. Værsgo.
De 15 navne, der er tale om her, har på intet tidspunkt været offentlige, før de kom her i Folketingssalen og Marcus Knuth satte fokus på tingene. Det her drejer sig simpelt hen om, at vi skal vise respekt. Og nu synes jeg egentlig diskussionen burde stoppe. Vis respekt for de mennesker, som har søgt om dansk statsborgerskab i forventning om, at når de afleverer noget til Indfødsretsudvalget, er det noget, vi holder for os selv, og at vi kan vise dem den respekt, at de kan ansøge om dansk statsborgerskab, i tillid til at vi holder vores aftaler.
Marcus Knuth.
Altså, hvis vi ikke var ved at kede det højtærede Folketing med en meget detaljeret snak om proces før, er vi det i hvert fald nu. Jeg sagde meget klart, at spørgsmålet om de 15 havde været diskuteret i Folketingssalen. Det er jo ikke sådan, at der er nogen, der har lagt dem frem i form af sagsakter eller navne før det her ændringsforslag. Men spørgsmålet havde jo altså været diskuteret meget vidt og bredt her i Folketinget. Så jeg forstår ikke, hvorfor ordføreren har så stort et behov for at føle sig krænket over det her spørgsmål. Jeg tror faktisk, at de fleste danskere – hvis man spørger ude i den danske befolkning – ville have det fint med, at de her 15 fængselsdømte kriminelle udlændinge ikke fik dansk pas. Jeg ville ønske, at Radikale Venstre havde samme synspunkt.
Tak for det. Så forstår jeg, at det er Mette Thiesen som ordfører
Når De Konservative spørger, hvorfor Det Radikale Venstre har det her krænkelsesbehov, så fristes jeg til at sige, at det er, fordi det er Det Radikale Venstre. Nå, men det her handler jo sådan set om 15 personer, som er dømt for kriminalitet, og som derfor skal tages ud af det samlede lovforslag om indfødsrets meddelelse. Og det er fuldstændig almindelig sund fornuft, at man selvfølgelig aldrig nogen sinde skal kunne få dansk statsborgerskab, hvis man er dømt for kriminalitet. Det giver sig selv. Så derfor bakker vi selvfølgelig op om de her 15 ændringsforslag, ligesom vi heller ikke mener, der skal uddeles danske statsborgerskaber til rigtig mange af dem, der står på det samlede lovforslag. Så vi stemmer selvfølgelig også imod det. Når jeg tager ordet her og nu, er det selvfølgelig for sige en ting, som jeg plejer at sige – fristes jeg næsten til at sige – nemlig, at der er uddelt alt for mange statsborgerskaber til mennesker, der aldrig nogen sinde burde have haft det. Men jeg kunne godt fristes til at sige til Det Konservative Folkeparti, for mig bekendt er det Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Nye Borgerlige, der bakker op om de her 15 ændringsforslag, altså at de kriminelle pilles ud af lovforslaget, at jeg selvfølgelig håber, hvis der ikke bliver flertal for de her 15 ændringsforslag, at Det Konservative Folkeparti så også står ved det, som de har sagt, nemlig at de ikke ønsker at uddele statsborgerskaber til folk, som er dømt for kriminalitet, og stemmer imod det samlede lovforslag om indfødsretstildeling. Tak.
Jeg har registreret korte bemærkninger – først til hr. Peder Hvelplund og derefter til hr. Nils Sjøberg. Værsgo til hr. Peder Hvelplund.
Det er jo helt legitimt for fru Mette Thiesen at stå og mene, at der skal være nogle særlige regler for, hvad der skal til for at få statsborgerskab – men det er der også. De er jo blevet aftalt i et naturalisationscirkulære, og Nye Borgerlige er jo velkomne til at prøve på at få det ændret. Altså, det har vi i Enhedslisten igennem adskillige år forsøgt at få ændret uden held; vi har forsøgt at få lempet nogle af de regler her. Men hvis man ønsker at gøre dem endnu strammere, er det jo dér, det foregår. Altså, der er Det absurde i det her er jo, at vi opstiller nogle regler, vi opstiller nogle kriterier, som folk har mulighed for at opfylde, og bagefter kommer vi og siger: Nåh nej, det var forresten ikke de rigtige kriterier; vi vil godt lige stramme dem her i Folketingssalen. Hvis vi skal have en nogenlunde gennemskuelig og gennemsigtig proces, bliver vi jo nødt til at lave det sådan, at folk ved, hvad det er for nogle kriterier, de skal opfylde for at kunne opnå statsborgerskab, og dem er fru Mette Thiesen velkommen til at prøve at ændre, men så synes jeg, hun skulle prøve at se, om hun kunne gøre det igennem et naturalisationscirkulære.
Fru Mette Thiesen, værsgo.
Vi kommer ikke til at uddele et eneste dansk statsborgerskab til nogen, som ikke er til gavn for Danmark – kort sagt. Nye Borgerlige går simpelt hen ikke ind for, at man smider om sig med danske statsborgerskaber – den allerfineste gave, som man overhovedet kan give, og som der desværre har været tendens til igennem årtier at give til mennesker, som aldrig nogen sinde burde have haft det. Så vi siger nej, hver eneste gang vi er i tvivl om bare én på det lovforslag. Hvis der bare er én på det lovforslag, vi ikke mener skal have dansk statsborgerskab, så stemmer vi imod lovforslaget. For det her med at smide om sig med danske statsborgerskaber skal stoppes nu.
Hr. Peder Hvelplund, værsgo.
Jeg kan i hvert fald konstatere, at den tvivl aldrig nogen sinde er opstået hos Nye Borgerlige, for mig bekendt stemmer de jo imod forslaget hver eneste gang. Men det der med at sige, at man smider om sig med statsborgerskaber, tror jeg, hvis man spørger ude blandt de borgere, som søger om dansk statsborgerskab, vil blive opfattet som en hån. For er der en proces, som det er svært at komme igennem, så er det processen for at opnå dansk statsborgerskab. Vi ser den ene absurde historie efter den anden om borgere, som bor og lever i Danmark, og som er borgere præcis som alle os andre, men som ikke får muligheden for at opnå statsborgerskab. Så nej, der er ikke nogen, der smider om sig med statsborgerskaber.
Tak for det. Så er det fru Mette Thiesen til at svare. Værsgo.
Jo, det gør der, og jo, det er der blevet – til alt for mange, der aldrig vil være til gavn for Danmark, og som aldrig nogen sinde burde have haft dansk statsborgerskab. Så derfor vil jeg sige: Vi bakker op om, at de her 15 dømte kriminelle bliver pillet af lovforslaget, men vi kommer også til at stemme imod det samlede lovforslag – med stolthed. Tak.
Så er der en kort bemærkning til hr. Nils Sjøberg. Værsgo.
Jeg synes egentlig, at hr. Peder Hvelplund i al enkelhed har sagt det, som netop er udtryk for det, som vi også står for, så jeg vil bare sådan set sige, at på det område er vi enige.
Fru Mette Thiesens svar på det.
Jeg ved ikke engang, om det var noget, der var adresseret til mig. Jeg fastholder sådan set, at vi selvfølgelig ikke vil deltage i det her med, at man smider om sig med danske statsborgerskaber, så vi stemmer for, at de her dømte kriminelle bliver pillet af det samlede lovforslag, og stemmer imod det samlede lovforslag om indfødsrets meddelelse. Selvfølgelig gør vi det.
Det betød så, at Nils Sjøberg igen vil have ordet. Værsgo.
Jamen så lad mig gøre det helt klart: Det er ikke min opfattelse, at man smider om sig med statsborgerskaber. Det er svært at blive dansk statsborger, og det er sådan, det nu engang er. Det her drejer sig ikke om, hvordan reglerne er for at blive dansk statsborger. Det her drejer sig om offentliggørelsen af 15 navne, og det kunne være 15 hvilke som helst navne, men når folk forventer, at der er tillid til os og vi modtager ting i tillid, skal vi også leve op til den tillid. Tak.
Så er det fru Mette Thiesen for at svare.
Nej, selvfølgelig synes Enhedslisten og Radikale ikke, at det her er problematisk, fordi de netop er nogle af dem, der har stået allerforrest i at smide om sig med statsborgerskaber til mennesker, som aldrig nogen sinde burde have haft det. Så nej, selvfølgelig kan de ikke se noget problem i det. Det er ganske almindelig sund fornuft, og jeg er ret sikker på, at danskerne udeomkring i landet mener, at dømte kriminelle selvfølgelig aldrig nogen sinde skal have den gave, det er, at få det danske statsborgerskab. Selvfølgelig skal de ikke det.
Den sidste jeg foreløbig har indtegnet til denne debat er hr. Christian Langballe som privatist.
Tak, formand. Vi har faktisk haft den her diskussion en hel del gange før, også mens jeg har været valgt ind i Folketinget, og nu er jeg her jo som erstatning, men dengang gik der bulletiner til Folketingets formand om, hvorvidt man kunne drøfte personlige forhold angående statsborgerskabet, og herfra lød det, at det selvfølgelig i forhold til det at tildele statsborgerskab skulle kunne drøftes, hvem der fik det. Gorm Toftegaard Nielsen, professor emeritus, blandede sig i debatten, da den blev offentlig, og bekræftede, at det var helt i demokratiets ånd, at vi her i Folketingssalen diskuterer, hvem der får statsborgerskab. Og jeg vil så godt minde om, at den her måde, som vi gør det på i dag, med at pulje statsborgerskaber sammen, hvor så et flertal bare deler ud til højre og venstre af statsborgerskaber, faktisk ikke er i grundlovens ånd. Da det allerførste indfødsretslovforslag blev fremsat i Folketinget i 1850, var Grundtvig indfødsretsordfører. Da diskuterede man med navns nævnelse handel, vandel, indtægt, alt, hvad der hørte til de personlige forhold, og dengang angik det tyskerne syd for grænsen, altså diskussionen om, hvorvidt de kunne få statsborgerskab. Grundtvig siger så, at man skal være dansk i hjertet for at få statsborgerskab, og hvis man ikke er det, da vil hans hjerte bløde, og så siger han: for de kunne jo rejse sig imod os. Det sagde Grundtvig. Grundtvig havde et almindelig godt nationalkonservativt forhold til det at få statsborgerskab, hvor det var enkelte, der fik statsborgerskab. Dengang var det ti, der var ti på listen, i dag er der 1.800. Vi ved ikke engang ret meget om dem. Vi har jo i årevis forsøgt at få strammet de her regler, og vi har i årevis stemt imod tildeling af statsborgerskab udover i forbindelse med en aftale, som vi var med i – to gange, tror jeg, er det blevet til i mine år i Folketinget. Men ellers har vi stemt nej, for det er en ulykke for Danmark, at der bliver givet så mange statsborgerskaber, og selvfølgelig skal kriminelle ikke have statsborgerskab. Sådan er det.
Der er korte bemærkninger. Først er det fru Halime Oguz.
Tak for det. Jeg kan ikke rigtig få det til at hænge sammen, at Dansk Folkeparti mener, at det er dem, der bidrager til samfundet – og de taler meget i Grundtvigs ånd. Men hvilket bidrag handler det om? For værdier som ytringsfrihed, som demokrati, som ligestilling mellem kønnene, som retsstatsprincipperne er jo ikke godt nok ifølge Dansk Folkepartis ordfører, fru Marie Krarup. Det er jo sådan nogle FN-ting, sagde ordføreren direkte til mig. Nej, det handler om nedarvede værdier. Og der er det, at jeg godt kunne tænke mig at høre: Hvad er nedarvede værdier?
Værsgo, hr. Langballe.
Jeg vil godt lige sige, at i forhold til det at tildele statsborgerskab er der faktisk nogle hensyn, der skal tages, ikke til dem, som får statsborgerskabet, men faktisk mest af alt til folket, altså i forhold til at vi ikke giver statsborgerskab til mennesker, som er Danmark fuldstændig kulturfremmede. Og det, som vi har sat som en betingelse, er, at man skal være dansk i hjertet. Man skal være dansker for at få statsborgerskab, for det, det betyder at få statsborgerskab, er, at man bliver optaget af det danske folk, så det er såre enkelt. Og der er en sund, god logik, som også Grundtvig gik ud fra, nemlig at det var sådan, det var.
Halime Oguz, værsgo.
Dansk i hjertet – ja, der vil jeg også påstå, at langt de fleste, der søger om dansk statsborgerskab, er danske i hjertet. Og vi har en del kriterier, som gør det utrolig svært at opnå statsborgerskab. Når man så endelig opnået statsborgerskab, er det jo ikke godt nok, at man blot føler sig dansk i hjertet, for det handler om nedarvede værdier. Det kunne jeg godt tænke mig at få ordføreren til at forholde sig til.
Værsgo, hr. Langballe.
Altså, ærlig talt er der blevet givet så ufattelig mange statsborgerskaber – og er de der nedarvede værdier fulgt med? Det mener jeg ikke. Jeg mener, at der er blevet givet statsborgerskaber til folk, der ikke engang kan dansk. Det er jo en forfærdelig tanke, at Folketinget bevidstløst år efter år bare har tildelt statsborgerskaber – undskyld mig. Og det at være dansk i hjertet forstår alle da; det er, at man vedkender sig landet, at man vedkender sig folket. Det er da såre enkelt, hvad det vil sige. Grundtvig vidste det i hvert fald godt ( formanden Tak). Og jeg tænker, at det er ånden i grundloven ( formanden Tak for det), at vi drøfter det.
Så er det hr. Nils Sjøberg med en kort bemærkning til hr. Christian Langballe.
Jeg skal gøre det kort. Jeg synes, det er at misbruge Grundtvig. Det må jeg sige. Det her drejer sig simpelt hen om nogle mennesker, der har udstået deres straf. De har foretaget sig noget dumt, de har foretaget sig noget ulovligt, og nu har de så udstået deres straf. Det er da i alle andre sammenhænge i dette samfund ikke noget, man skal hænges ud for. Vores samfund er sådan, at hvis man først har udstået sin straf, hvad enten man har siddet i fængsel eller på anden måde har udstået den, skal man have lov til at fremstå fri, kan man sige. Det er klart, at denne plet altid vil være der, men sådan må det være. Derfor synes jeg, vi skal vise den respekt, der ligger i det her. Vi har pt. en lov, der gør det muligt at kunne blive dansk statsborger på nogle helt klare og efter min mening meget voldsomme betingelser. Og jeg må sige, man kan ikke være dansk for at blive dansk statsborger. Det synes jeg er en utrolig måde at forestille sig det på. Det er klart, at man før det har været udlænding, man har været igennem en del prøver og andet her i samfundet, og man har arbejdet. Der har været nogle helt klare retningslinjer, som vi slet ikke skal ind på her. Det her drejer sig ganske enkelt ikke om, hvordan vores indfødsretslov er. Det her drejer sig om, om man overholder regler eller ej. Det vil jeg opfordre Folketinget til at gøre.
Så er det hr. Christian Langballe, værsgo.
Jeg misbruger ikke Grundtvig. Jeg citerer ham. Og jeg tror faktisk, at han i den debat, han førte i Folketinget, havde det radikale synspunkt i tankerne, for han siger nemlig, at man skal ikke på grund af misforstået næstekærlighed eller menneskeret give statsborgerskab. Det siger han. Og så står man jo faktisk og diskuterer de ti, alle ti, og deres handel og vandel. Og det vil sige, at det, der er spørgsmålet i det her, er, om kriminelle skal have statsborgerskab. Vi siger nej, og det har vi ment hele tiden. Vi har ment, at straffeattesten skulle være fuldstændig ren, og at der ikke skulle være et eneste kriminelt forhold. Det har vi forhandlet om, og derfor bestemte vi os også for, da vi i 2018 lavede aftale, at vi ikke kom til at stemme ja til indfødsretsloven. Så er det da rimeligt at diskutere det her i salen.
Hr. Nils Sjøberg, værsgo.
Tak. Det vil være den sidste bemærkning, jeg kommer med, og så må hr. Christian Langballe overtage det. Jeg må sige, at det, der er centralt her, er, at vi nu står i en situation, hvor jeg vil opfordre Folketinget til at stemme i overensstemmelse med den lov, der rent faktisk har været gældende, og som er gældende, hvorefter det ikke er acceptabelt at offentliggøre folks navne på nogen vis. Det er simpelt hen det, sagen drejer sig om. At Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre og hr. Christian Langballe og jeg har, og det er der ingen tvivl om, meget forskellige syn på indfødsret og på, hvem der skal have lov til at blive dansk statsborger, er noget helt andet. Tak.
Så er det hr. Christian Langballe. Værsgo.
Jeg konstaterer bare, at det er os, der er i pagt med grundlovens ånd, når vi stiller de her ændringsforslag, og når vi drøfter det betænkelige i og det uhyrlige i, at man giver kriminelle statsborgerskab. Det har vi ment længe. Det mener vi også nu.
Tak for det. Er der flere, der ønsker at udtale sig om ændringsforslagene? Så skal vi i gang med at stemme, men jeg skal lige sikre mig, at tingsekretærerne har overblik over det. Vi udsætter mødet i 10 minutter.
Mødet genoptages, og medlemmerne bedes tage plads i salen. Vi er i gang med tredje behandling af lovforslag nr. L 180 og er nået til afstemningen. Der stemmes om ændringsforslag nr. 1 af et mindretal (DF), tiltrådt af et mindretal (NB). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 17 (DF, KF og NB), imod stemte 76 (S, V, RV, SF, EL, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Ændringsforslaget er forkastet. Jeg betragter herefter ændringsforslag nr. 2-15, stillet og tiltrådt af de samme mindretal, som forkastet. De er forkastet.
Forhandlingen drejer sig herefter om lovforslaget som helhed. Ønsker nogen at udtale sig om lovforslaget? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 83 (S, V, RV, SF, EL, KF, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 10 (DF og NB), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og vil nu blive sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Ja, det gør hr. Nils Sjøberg.
Jeg håber, jeg kan gøre det kortere end sidste gang. Det, der jo ganske enkelt er centralt i det her forslag, er, at vi ønsker at anerkende de unge mennesker, som er født i Danmark, som har taget en 9.-klasseeksamen i Danmark, og som har holdt sig på lovens smalle vej igennem hele deres liv, og sørge for, at de får mulighed for at blive danske statsborgere. Jeg mener, det er den bedst tænkelige måde at give den enkelte borger mulighed for at blive accepteret og anerkendt og få mulighed for at blive en del af det danske samfund på, både med de fordele, der naturligvis er forbundet med det, men også, hvis man ønsker at bidrage til det danske samfund, så vi undgår parallelsamfund. Så vi vil i den grad opfordre til, at man stemmer for B 144, som muliggør, at unge, der er født i Danmark, som har gennemført 9. klasse, og som ikke er kriminelle, får mulighed for at få dansk statsborgerskab. Tak.
Tak. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 19 (RV, EL, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 74 (S, V, DF, SF, KF, NB og LA), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 17 (DF, KF og NB), imod stemte 76 (S, V, RV, SF, EL, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 17 (DF, KF og NB), imod stemte 76 (S, V, RV, SF, EL, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Uffe Elbæk (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 26 (RV, SF, EL, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 67 (S, V, DF, KF, NB, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 51 (S, DF, SF, EL, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 42 (V, RV, KF, NB, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er vedtaget og vil nu blive sendt til finansministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør fru Jette Gottlieb. Værsgo.
Bliver det en god sommer for de danske lønmodtagere? Det ved man ikke. Vejret vil jeg overlade til naturen, men når det gælder udsigterne til massearbejdsløshed oven i de 140.000, som allerede har mistet jobbet, så er udsigten dyster. Den er dyster for alle de lønmodtagere, fordi mange ikke ved, om de har et job, når lønkompensationen ophører; ekstrem mørk for dem, der er, og dem, der bliver arbejdsløse, fordi dagpengene kun dækker halvdelen af lønnen og familiernes økonomi bliver meget presset. Derfor er det påtrængende, at regeringen og Folketinget udviser samfundssind og rettidig omhu: samfundssind ved at vise viljen til at påbegynde forhandlinger om højere dagpenge, så ingen skal gå fra hus og hjem; rettidig omhu ved allerede nu at tage højde for de 100.000, som vil blive ramt af en økonomisk krise, der for mange kan komme til at vare i flere år. Lad mig minde om, at siden sidste krise er mere end 100.000 mennesker faldet ud af dagpengesystemet. Folketinget kan ikke vende det blinde øje til og håbe på bedre vejr i fremtiden. Når vi ved, at der kommer en stigning i vandstanden, når vi ved, at regn og storm er på vej, så vil vi naturligvis bygge diger og stormsikre huse og købe regntøj og forhøje forsikringen. Det er nøjagtig det samme med arbejdsløshed for lønmodtagere, blot med den forskel, at de er afhængige af vores beslutninger. Vil I på sommerferie med god samvittighed, så er I nødt til at handle nu. Vi må erkende, at vores kollektive dagpengesystem er grundstenen i lønmodtagernes økonomiske tryghed. Desværre er dagpengene over en årrække blevet udhulet og dækker i dag kun halvdelen af lønnen. Når dagpengene udløber efter 2 år, ender mange helt uden forsørgelse. Derfor er det magtpåliggende for Enhedslisten at få forbedret dagpengene nu, som også fagbevægelsen højlydt har krævet det, og de står nede på pladsen for at markere, at de er mange, der mener det. Vi er uforstående over for, at regeringen og næsten alle Folketingets partier afviser at forhandle dagpenge, når vi står midt i en krise og bruger milliarder af kroner på hjælpepakker. Det kan ikke være så svært, hvis der er vilje til at genskabe den økonomiske tryghed for lønmodtagerne.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 17 (SF, EL, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), imod stemte 68 (S, V, RV, KF, NB, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 8 (DF). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 13 (KF, NB, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), imod stemte 72, (S, V, RV, SF, EL, ALT og Uffe Elbæk (UFG)), hverken for eller imod stemte 8 (DF). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Forhandlingen er åbnet, og hr. Bent Bøgsted ønsker at udtale sig. Værsgo.
Tak for det, formand. Jeg vil benytte lejligheden her til at rette en stor tak til den borgergruppe, der står bag forslaget om sorgorlov. De har gjort et fantastisk stykke arbejde, og de fortjener al den ros, de kan få. Det har også betydet, at det er et enigt Folketing, der står bag at vedtage beslutningsforslaget her. Det betyder så, at ministeren har lovet at indkalde til en forhandling her til efteråret, hvor vi får lavet en lov om, hvordan sorgorlov skal være. Det, som borgergruppen har leveret, er til punkt og prikke det, som bliver vedtaget. Om der kommer mere med, om ministeren har et eller andet i gemmerne, han synes der skal fyldes på, ved jeg ikke, men i hvert fald bliver det sådan, at borgergruppen får deres forslag vedtaget og gjort til lov. Jeg vil også gerne rette en stor tak til ministeren og regeringen for at være velvillige over for borgergruppen. Som sagt fortjener de al den ros, de kan få, og jeg tror, jeg taler på hele Folketingets vegne i den her sag. Så tak til borgergruppen, der står bag sorgorlov.
Tak for det. Er der flere, der ønsker at udtale sig? Det gør beskæftigelsesministeren. Værsgo.
Tak for det. Jeg skal gøre det ret kort, for jeg synes, at hr. Bent Bøgsted egentlig på meget flot vis får sagt, hvad der skal siges. Jeg vil også gerne starte med at takke Pernille Møller Jensen og hendes medforslagsstillere for deres utrættelige arbejde med at forbedre vilkårene for forældre, der står i den forfærdelige situation, at de har mistet et barn. Jeg har mødtes med Pernille og Landsforeningen Mistet Barn og hørt deres personlige historier, og jeg kan fortælle, at det har berørt mig dybt, ligesom det har berørt, tror jeg, samtlige ordførere og samtlige Folketingets partier. Jeg tror, det er meget, meget svært at sætte sig i deres sted, og jeg kan det i hvert fald ikke. Jeg føler med dem, når de fortæller mig, at de ville ønske, de havde haft en legitim ret, en reel sorgorlov, til at bearbejde tabet af et elsket barn. Den ret kan vi ikke give dem nu, som sagerne er i dag, men vi kan sammen medvirke til, at forældre fremover får den ro til at sørge, som Pernille og andre forældre, der har mistet et større barn, også burde have haft, men desværre ikke fik. Dernæst vil jeg gerne takke alle Folketingets partier for den konstruktive dialog, som har resulteret i en politisk aftale mellem alle partierne, som betyder, at et enigt Folketinget i dag stemmer for vedtagelsen af det her beslutningsforslag. Jeg vil også gerne rette en helt særlig tak til den konservative ordfører på beslutningsforslaget, fru Hanne Bjørn Klausen, der delte sin meget personlige og meget rørende historie for at fremme den her sag, og det gjorde et meget, meget stort indtryk på mig. Med aftalen har vi givet hinanden håndslag på, at alle forældre, der mister et barn under 18, skal have ret til 6 måneders sorgorlov. Regeringen fremsætter lovforslag om en ændring af reglerne i oktober, og jeg ser frem til en lige så konstruktiv dialog med Folketingets partier om det lovforslag.
Tak til beskæftigelsesministeren. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om beslutningsforslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen slutter. 3, angivne måde). For stemte 93 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er vedtaget og vil nu blive sendt til beskæftigelsesministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 25 (DF, SF, EL, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 66 (S, V, RV, KF, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 2 (NB). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtalelse sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 16 (SF, EL og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 76 (S, V, DF, RV, KF, NB, LA og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), hverken for eller imod stemte 1 (ALT). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der hverken stemmer for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. Afstemningen foretaget på den i forretningsordenens § 35, stk. 3, angivne måde For stemte 26 (RV, SF, EL, ALT og Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)), imod stemte 67 (S, V, DF, KF, NB, LA og Susanne Zimmer (UFG) (ved en fejl)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der hverken stemmer for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. Afstemningen er foretaget på den i forretningsordenens § 35, stk. 3, angivne måde For stemte 10 (DF og NB), imod stemte 83 (S, V, RV, SF, EL, KF, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Fru Karina Lorentzen Dehnhardt ønsker ordet. Værsgo.
I dag er en rigtig vigtig dag for børn, som har en mor eller en far i fængsel. Det er nærmest et enigt Folketing, som stemmer samlet om at hjælpe indsattes børn mere. Tusind tak til jer alle sammen for at anerkende børnene og høre dem. For familier, der har en forælder i fængsel, er ofte familier i krise. For det første er der savnet og sorgen over, at en omsorgsperson brat rives ud af hverdagen; dernæst så kommer kampen for at få hverdagen til at hænge sammen; og så en manglende indtægt. Det sætter spor i et børneliv. Børnene rammes tit af skyldfølelse, sorg, mobning, mistrivsel. Og jeg får lyst til at gentage de citater fra børnene, som jeg også havde ved førstebehandlingen af forslaget, for jeg synes, at hele Folketinget skal høre, hvordan de her børn oplever den situation at have en mor eller en far i fængsel. Det er Sille på 7 år, som siger: De andre fra klassen siger: Godt, det ikke er min far, der er i fængsel. Og Anton fortæller: Det var hårdt, for man måtte ikke komme med til børnefødselsdage, fordi de vidste, hvem ens far var. Børnene måtte ikke tage mig med hjem og lege, for hvad nu hvis jeg fortalte min far, at de havde det og det tv, så kunne det jo være, han lavede indbrud. Og så er der Martin på 20 år – og det kan man jo godt synes er tankevækkende, at selv i den alder kan det også være svært. Rigtig mange af de store børn oplever nemlig, at rammerne for besøget lægger op til en samtale med deres – typisk – far, som er rigtig svær og uvant for dem. Han fortæller: Jeg var så nervøs, at jeg var lige ved at kaste op, inden jeg skulle derind, for det var første gang i mange, mange år, at jeg skulle være alene med min far i 3 timer – alene. Og jeg blev ved med at sige til min kæreste: Hvad fanden skal jeg snakke med ham om? Det viser, hvor klemte de her børn er, og hvor vigtigt det er, at vi støtter dem, når skaden er sket. Vi kan ikke tage sorgen, vi kan ikke tage angsten fra de her børn, men vi har en forbandet forpligtelse til at mildne den oplevelse så meget, som vi kan. Det har jeg et håb om at vi kommer til med vedtagelsen af det her forslag. Mange tak.
Tak for det. Vi bander jo ikke i Folketingssalen, men jeg er klar over, at det var et citat fra ordføreren. Ønsker flere ordet? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 93 (S, V, DF, RV, SF, EL, KF, NB, LA, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er enstemmigt vedtaget og vil nu blive sendt til justitsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille. Værsgo.
Ja, så let slipper I ikke! Nej, spøg til side. Det her forslag synes jeg jo er rigtig godt, fordi det dybest set handler om, at familier med børn med handicap ligestilles med alle os andre. Så jeg vil sådan set gerne rose fru Karina Adsbøl og Dansk Folkeparti for at fremsætte forslaget, for jeg synes, det er en meget relevant problemstilling, som man har taget op, og man kunne jo ønske sig, at det var blevet vedtaget her i dag. Nu har jeg ikke haft mulighed for at deltage i udvalgsarbejdet, så jeg ved jo ikke, hvad der ligger bag flertallets indstilling. Hvis der bag flertallets indstilling ligger, at de bare gerne vil gennemføre det på en anden måde, så er det jo ganske fint, at man så siger: Okay, vi kan desværre ikke få beslutningsforslaget igennem, men vi gør det så til efteråret igennem lovgivning. Hvis det er det, man ønsker, så synes jeg, det er virkelig flot, for selvfølgelig skal mennesker med handicap have de samme muligheder som alle andre. Men det kan være, at det ikke er det, og her faldt jeg bare over det betænkningsbidrag, som er blevet afgivet af Socialdemokraterne, Venstre og De Konservative, og som umiddelbart kan virke som et af de mere groteske betænkningsbidrag, jeg har set i de år, jeg har siddet i Folketinget. For man skriver, at det er et prisværdigt formål og et prisværdigt forslag, at familier med børn med handicap skal have de samme muligheder som alle andre. Det er prisværdigt – ja, det er jo meget mildt sagt. Det er vel vores pligt at sørge for, at vores medborgere med handicap får de samme muligheder i så vidt muligt omfang som os andre. Det er da vores pligt. Så skriver man, at man i forbindelse med en ændring af udlandsbekendtgørelsen vurderer, at en sådan principiel ændring vil kunne skabe et pres for, at også andre ydelser, som ikke opfylder de hensyn, der normalt er, omfattes af bekendtgørelsen, og på den baggrund ønsker man ikke at støtte forslaget. Det her er jo i virkeligheden den værste form for systemargumentation, man overhovedet kan ønske sig, medmindre det selvfølgelig betyder, at ministeren – min efterfølger til dels – har planer om til efteråret at sørge for at lave det i form af anden lovgivning. For hvis det er i form af anden lovgivning til efteråret, bortfalder al den kritik, jeg måtte have af regeringen, af Venstre og Det Konservative Folkeparti. Men hvis ikke man gør det, forstår jeg simpelt hen ikke, hvad baggrunden er, altså at man med tekniske fedteargumenter lader, som om man gerne vil hjælpe de her familier med børn med handicap, men så i virkeligheden ikke gør det, på grund af at det ikke lige principielt passer ind i den måde, som det er udformet på. Helt ærligt, hvis der er noget, der burde kunne samle fra højre til venstre, fra høj til lav og også alle dem, der var virkelig uenige i går aftes, så er det da at hjælpe den her gruppe medborgere. Jeg forstår det simpelt hen ikke, hvis ikke det er det, der er intentionen. Så jeg forventer egentlig, at social- og indenrigsministeren lige om lidt tropper op på Folketingets talerstol og siger, at det forslag, som fru Karina Adsbøl har fremsat, desværre ikke lever op til de formalistiske krav, som regeringen føler er så vigtige, men at man i Socialdemokratiet, et parti, som vel har kæmpet for de svageste siden 1871, eller hvornår det er, partiet blev stiftet, hvad angår indholdet i forslaget, kommer herop og sørger for at sige, at det problem løser vi. Det må man da forvente. Jeg kan simpelt hen ikke se en ideologisk modsætning. Det eneste argument, der i virkeligheden kan være, er, at det er for dyrt at give mennesker med handicap muligheder, der minder om vores andres muligheder. Men det er jo peanuts, det koster i forhold til offentlige udgifter på 1.200 mia. kr. om året. Så vil jeg gerne takke for forslaget. Jeg støtter det varmt, og jeg håber, at vi på den ene eller den anden måde får det gennemført, og at det ikke ender med tekniske fnidderargumenter.
Tak for det. Ønsker flere at udtale sig? Det gør fru Karina Adsbøl. Værsgo.
Tusind tak, og også tusind tak til hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille for at støtte det her forslag. Det er jo et beslutningsforslag, der har været fremsat ad nogle omgange, også i forhold til at kunne finde et flertal her i Folketinget, altså at man netop kan tage sit barn, som har et handicap, med på ferier, og der har jo været nogle udfordringer. Det bedste ville jo være, hvis man kunne lade pengene følge familien og barnet, og vi har prøvet at løse det med forskellige forslag, når vi har haft de her debatter i Folketingssalen, men desværre ikke mødt opbakning. Det, der er så mærkeligt, er jo, at familien kan få stillet en aflastningsplads til rådighed, mens de selv skal tage på ferie. Ja, man kan undre sig. Men jeg vil i hvert fald takke varmt for Simon Emils ord, og tak for Simon Emils støtte til forslaget.
Ja, hr. Simon Emil Ammitzbøll-Bille. Tak for det. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om forslagets endelige vedtagelse. De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde) For stemte 28 (DF, SF, EL, NB, ALT, Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG) og Susanne Zimmer (UFG)), imod stemte 56 (S, V, KF og LA), hverken for eller imod stemte 9 (RV). Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Fru Karina Adsbøl, værsgo.
Tak for det. Det her lovforslag handler jo om, at man kan give kvinder, der kommer på kvindekrisecentrene, ret til psykologhjælp i 10 timer. Der står i ligestillingsredegørelsen, at det er sådan, at 38.000 kvinder og 19.000 mænd i Danmark er udsat for vold, og derfor vil regeringen gerne give kvinderne ret til psykologbehandling. Det, der så er udfordringen med det her lovforslag, er, at man har glemt mændene, for i Dansk Folkeparti mener vi, at man uanset køn skal have ret til hjælp. I bemærkningerne til lovforslaget står der: »Det bemærkes i forlængelse heraf, at mænd, der har været udsat for vold, trusler om vold eller tilsvarende krise i nære relationer, ikke får adgang til samme behandling.« Derfor har vi i Dansk Folkeparti stillet ændringsforslag, så det her lovforslag kommer til at gælde både kvinder og mænd samt børn, som enten møder op med mor eller far på enten et kvindekrisecenter eller et mandecenter. Tak for det.
Tak. Der er ingen korte bemærkninger. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Hvis ikke afstemning begæres, betragter jeg ændringsforslag nr. 1-4 af et mindretal (DF), tiltrådt af et mindretal (V og NB), som forkastet. De er forkastet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Det gør fru Mette Thiesen fra Nye Borgerlige. Værsgo.
Tusind tak. Og jeg skal gøre det ganske kort. Det her handler sådan set om, at der i det lovforslag, som ligger her, er sat en aldersgrænse, og vi mener sådan set ikke, at der skal være en aldersgrænse på det her. I forhold til de her svært handicappede børn og unge, som har brug for den her hjælp, synes vi, det er forkert, at man går ind og kigger på fysisk alder, da det kan være meget forskelligt. Og vi mener sådan set, at det skal være op til familierne. Hvis familierne ønsker at passe deres børn hjemme, synes vi, der skal være en mulighed for det – dér må pengene følge det enkelte barn og den enkelte unge. Så i forhold til at man sætter en rigid aldersgrænse på 23 år, mener vi ikke, at der skal være en aldersgrænse, men at danske familier selvfølgelig skal have mulighed for at tage sig af deres kære hjemme, hvis det er det, de ønsker, i stedet for at blive tvunget til at skulle have dem på en institution eller i et botilbud. Så det er det, ændringsforslaget handler om. Tak.
Tak for det. Og så har fru Karina Adsbøl bedt om ordet.
Tak for det. Jeg bliver nødt til at tage ordet og sige, at vi i Dansk Folkeparti selvfølgelig støtter det her ændringsforslag. I Dansk Folkeparti har vi arbejdet benhårdt for, at mennesker med handicap kunne få den hjælp, de havde behov for. Og det var sådan, at i 2015 faldt der en landsretsdom, som gjorde, at den hjælp, kommunerne tidligere havde givet i form af hjælp til overvågning, var der ikke hjemmel til. Det vil sige, at den hjælp, man tidligere havde haft, kunne man ikke længere få, og derfor har vi i Dansk Folkeparti ønsket, at vi lavede en hjemmel i lovgivningen til at bevilge overvågning til mennesker med handicap, både unge, men også mennesker, som har sygdommen als, og andre, der har behov for det. Vi indkaldte tidligere den tidligere social- og indenrigsminister til en debat omkring det i Folketingssalen, men også vores nuværende minister. Og det var jo sådan, at vi den 12. november 2019 vedtog et fælles forslag til vedtagelse her i Folketingssalen, og jeg vil lige læse op, hvad vi dér vedtog: »Folketinget opfordrer regeringen til hurtigst muligt at finde en løsning på overvågningsproblematikken i relation til svært handicappede, der ikke kan være arbejdsledere, men som ønsker at bo hjemme, herunder bl.a. i forhold til overgangen fra barn til voksenliv. Overvågning er helt afgørende, fordi personen akut kan have behov for hjælp på grund af f.eks. fejlsynkning eller et epileptisk anfald. Overvågningen kan være et alternativ til anbringelse på et botilbud eller plejehjem. En landsretsdom fra 2015 slog imidlertid fast, at der ikke er hjemmel i serviceloven til, at kommunerne kan bevilge hjælp til overvågning. I praksis betyder det, at de pårørende er tvunget til at overvåge personen døgnet rundt eller søge om anbringelse på en døgninstitution væk fra familien og alt det, personen kender og er tryg ved. Situationen er ikke holdbar for de berørte familier.« Det var det, vi vedtog i Folketingssalen. I dag når vi et skridt videre med det her lovforslag. Det giver hjælp til unge fra 18-23 år, men så mangler vi den resterende gruppe. I Dansk Folkeparti støtter vi lovforslaget, og vi støtter også ændringsforslaget. Og så håber vi, at der på et tidspunkt kommer enighed omkring det her, og at der bliver fremsat et lovforslag mere, så vi kan hjælpe de mennesker, som har behov for det, uanset alder. Tak for ordet.
Tak. Så er det fru Charlotte Broman Mølbæk.
Tak for det. Siden 2015 har tre socialministre efter hinanden siddet og lovet, at der skulle gøres noget ved den her sag. Og i dag bliver der faktisk taget et første skridt på vejen hen imod at skabe muligheden for overvågning blandt mennesker med handicap. Det er altså en stor sejr. Det kommer til at betyde rigtig meget for den gruppe unge mennesker, som trods alt bliver omfattet af det her forslag. Der er heller ikke nogen tvivl om, at vi i SF også gerne havde set en langt bredere udrulning af mulighederne for overvågning blandt de borgere, vi har – det gælder også i forhold til nogle voksne mennesker med als, eller eksempelvis et ungt menneske, hvor det giver mening at være hjemme lidt længere. Den slags muligheder havde vi gerne set. Det var ikke det, der var muligt med den her ramme, vi havde til rådighed, men vi opfatter det ikke som et afsluttet kapitel. Det her er et rigtig godt første skridt, hvor vi kan begynde at give de unge mennesker en mulighed for netop lige at få lidt længere tid til at blive klar, men det gælder faktisk også de mennesker, som muligvis aldrig nogen sinde bliver klar til at flytte hjemmefra. Så jeg synes, det er en god dag, og så ser vi frem til det videre arbejde med at rulle det helt ud.
Tak for det. Ønsker flere at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1, tiltrådt af udvalget? Det er vedtaget. Der stemmes om ændringsforslag nr. 2 af et mindretal (NB), tiltrådt af et mindretal (DF). De medlemmer, der stemmer for, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer imod, bedes rejse sig. Tak. De medlemmer, der stemmer hverken for eller imod, bedes rejse sig. Tak. Afstemningen er afsluttet. 3, angivne måde). For stemte 10 (DF og NB), imod stemte 82 (S, V, RV, SF, EL, KF, LA, ALT og Susanne Zimmer (UFG)), hverken for eller imod stemte 1 (Simon Emil Ammitzbøll-Bille (UFG)). Ændringsforslaget er forkastet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 4-7 uden for betænkningen af social- og indenrigsministeren eller om ændringsforslag nr. 1-3, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL og KF)? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget. Tak for tålmodigheden. Vi kan lige vente lidt, til medlemmer, der skal forlade salen, har gjort det.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredjebehandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1-11, tiltrådt af et flertal (udvalget med undtagelse af EL)? De er vedtaget. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet, og vi går til afstemning.
Ønskes afstemning om ændringsforslag nr. 1-6, tiltrådt af et flertal (S, V, RV, SF, LA og Susanne Zimmer (UFG)). De er vedtaget. Der er stillet forslag om, at lovforslaget henvises til fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget. Men så har ministeren bedt om ordet. Værsgo.
Vi andenbehandler i dag lovforslag nr. L 151 på baggrund af et langt lovforberedende arbejde og et forløb under Transportudvalgets behandling, som har været lidt usædvanligt. Transport- og Boligministeriet sendte i slutningen af 2019 et første lovudkast til lovforslaget i offentlig høring, og på baggrund af de mange høringssvar besluttede jeg, at lovforslaget på en række punkter skulle justeres og derefter sendes i en kort supplerende offentlig høring. Den supplerende høring fandt sted i februar måned i år, 2020. I marts måned fremsatte jeg så lovforslaget for Folketinget, og vi førstebehandlede det i slutningen af april. Herefter har ministeriet besvaret en lang række spørgsmål fra Transportudvalget, hvoraf en ganske betragtelig del er stillet langt efter fristen og med meget kort svarfrist. Jeg har alligevel bedt ministeriet og Færdselsstyrelsen om at besvare alle spørgsmål grundigt, fordi jeg er helt med på, at det foreliggende lovforslag er teknisk tungt og kompliceret. Jeg vil dog alligevel i dag benytte lejligheden til fremhæves særligt to forløb fra udvalgets behandling af sagen. Først bliver ministeriet bekendt med, at organisationen Landbrug & Fødevarer er bekymret for, om påhængskøretøjer fremstillet i små serier er omfattet af forordning nr. 167 fra 2013 eller ej. Herudover er Landbrug & Fødevarer bekymret for indholdet af den nationale godkendelsesramme, som efter det oprindelige forslag skal træde i kraft fra den 1. januar 2022. Det går ministeriet i dialog med Landbrug & Fødevarer om, og herunder fortæller man, at de nye EU-godkendelsesordninger ikke er en godkendelsespligt, men godkendelsesmuligheder. Jeg deltog selv i et møde med Landbrug & Fødevarer om disse emner. Spørgsmålet om rækkevidden af forordningen ser vi grundlæggende bare forskelligt på. I forhold til den nationale godkendelsesramme har jeg som bekendt besluttet at fremsætte et ændringsforslag, som netop er vedtaget, hvor hele den nationale godkendelsesramme tages ud af det foreliggende lovforslag L 151. Herefter vender vi det lovforberedende arbejde om og lader Færdselsstyrelsen på baggrund af dialog med branchen udarbejde udkast til nye bekendtgørelser, og når jeg efter planen fremsætter et nyt lovforslag med den nationale bemyndigelsesramme i åbningsugen 2021, så er det regelgrundlag, som skal udmøntes efter loven, kendt stof for branchen. På den baggrund har vi modtaget en skriftlig henvendelse fra Landbrug & Fødevarer, hvor organisationen tilkendegiver, at lovforslaget, som det foreligger nu, inklusive med det seneste ændringsforslag, ikke bør ændres mere. Dernæst starter en ny proces, denne gang i regi af organisationen Dansk Bilbrancheråd. Rådet er bekymret for den del af forordning nr. 858 fra 2018, som handler om godkendelse af individuelt nyopbyggede lastbiler, og også denne del af lovforslaget skal efter planen udmøntes ved bekendtgørelse pr. 1. januar 2022. Dansk Bilbrancheråd rejste en række spørgsmål til lovforslaget, herunder særligt et forslag om en alternativ godkendelsesmodel. Ministeriet og Færdselsstyrelsen har derfor den seneste uges tid besvaret disse spørgsmål og kan nu konstatere, at Dansk Bilbrancheråd i deres henvendelse til Transportudvalget af den 18. juni 2020 tilkendegiver, at rådet ikke har indsigelser mod lovforslaget, som det foreligger nu. Jeg kan godt forstå, at branchen er meget bekymret over og opmærksom på de nye godkendelsesregler – det er en ganske omfattende regelgennemgang, som Færdselsstyrelsen har sat i gang – men jeg appellerer bare til, at man har fokus på de muligheder og fordele, som de nye godkendelsesregler indeholder. Det bliver f.eks. som noget nyt muligt at få godkendt køretøjer fremstillet i små serier med én godkendelse, i stedet for som i dag, hvor hvert enkelt køretøj skal godkendes individuelt. Herunder vil reglerne så vidt muligt blive indrettet sådan, at fabrikanterne på en række områder selv kan dokumentere overensstemmelser med relevante tekniske krav. I det tilfælde kan fabrikanten nøjes med at sende ansøgning og dokumentation til Færdselsstyrelsen med henblik på at få en godkendelse i stedet for som i dag, hvor køretøjet typisk skal køres ned i en synshal for at gennemgå et registreringssyn. Der er med andre ord med de nye regler også udsigt til smidigere godkendelser og ikke mindst – det vil nogle i erhvervet sikkert være interesserede i – besparelser for branchen på visse områder. På trods af det skal vi alligevel have et samråd om lovforslaget senere på dagen, hvor bl.a. partiet Venstre ønsker forsikringer om, at Transport- og Boligministeriet nu også har til hensigt at inddrage branchen i drøftelser om de regler, som skal udstedes den 1. januar 2022, og som der jo altså først skal lovgives om på et senere tidspunkt. Hvis ikke forløbet om dette lovforslag tydeligt demonstrerer, at Transport- og Boligministeriet og Færdselsstyrelsen reelt inddrager og lytter til offentligheden og branchen, så ved jeg faktisk ikke, hvad der skal til. Lovforslaget er som nævnt sendt i to offentlige høringer, fordi vi på baggrund af høringssvar fra branchen ændrede indholdet efter første høring. Jeg har fremsat et ændringsforslag, som udskyder hele den nationale godkendelsesramme til folketingssamlingen 2021-22 med henblik på at betrygge branchen i, at der bliver tid til at drøfte reglerne, og at branchen fortsat vil få indflydelse på reglerne. Uanset at lovforslaget nu har fået et indhold, som branchen kan bakke op om, tager jeg selvfølgelig naturligvis gerne et samråd, selv om jeg må sige, at jeg synes, at sagen står beskrevet temmelig klart. Selvfølgelig inddrager vi branchen, selvfølgelig tager vi hensyn til så vidt muligt ikke at bebyrde branchen mere end nødvendigt, selvfølgelig sætter vi det arbejde i gang så hurtigt som muligt, fordi vi er helt med på, at et så omfattende regelsæt, som der skal udarbejdes, tager tid, og selvfølgelig stiller jeg ministeriets og ikke mindst Færdselsstyrelsens faglige viden til rådighed for Folketingets partier, hvis det ønskes. Jeg har derfor til hensigt at komme med følgende udtalelse til Transportudvalgets tillægsbetænkning, som jeg her vil læse op: »Udtalelse fra transportministeren Reglerne om godkendelse af køretøjer m.v. trænger til en ganske omfattende opdatering i dansk ret. Dette efterslæb, herunder særligt med hensyn til inkorporering af de to typegodkendelsesforordninger fra 2013, stiller særlige krav til den hjemlige branches omstillingsparathed samt mulighed for at få indblik i og overblik over den nærmere udmøntning ved bekendtgørelser. Derfor tilrettelægges den resterende del af det lovforberedende arbejde sådan, at Færdselsstyrelsen i dialog med branchen begynder med at drøfte og udarbejde bekendtgørelser om nationale, individuelle motorkøretøjer, jf. 1, nr. 5, i L 151 som fremsat, samt bekendtgørelser for nationale godkendelsesordninger uden for de tre typegodkendelsesforordningers anvendelsesområde. Herefter fremsættes efter planen i åbningsugen 2021 et nyt lovforslag om den nationale godkendelsesramme inklusive de bemyndigelsesbestemmelser, som bekendtgørelserne skal udstedes efter. Arbejdet med disse bekendtgørelser frem mod 1. januar 2022 afvikles under følgende retningslinjer og forudsætninger: Jeg sørger for, at denne udtalelse oversendes til Folketinget i dag. Tak for ordet.
Tak for det. Så har hr. Hans Christian Schmidt bedt om ordet.
Tak for det, og også tak til ministeren for de bemærkninger, der faldt nu. Vi noterer os selvfølgelig, at der er stillet seks ændringsforslag, som tager en række af de problemer, vi har nævnt, ud af lovforslaget. Det har vi kvitteret for, og vi har stemt for dem, og så er det såmænd, som det skal være. Jeg vil også godt kvittere for, at ministeren her kommer med en tilkendegivelse, som gør, sådan som jeg hørte det, at man vil inddrage de implicerede parter. Det synes jeg kun er godt, og det regner jeg også med er noget, der sker. Men jeg er så også nødt til at sige noget, som ministeren måske ikke nåede at sige i sit indlæg, nemlig at vi i dag har modtaget et skriv fra Dansk Bilbrancheråd, og de har jo skrevet, at på baggrund af det svar, der blev givet i går, på spørgsmål 25, har de en række ting, de gerne vil nævne, som de ikke er enige i. Jeg vil ikke stå her og læse hele deres tekst op, men det er jo bl.a. derfor, at det er godt, at vi har et samråd med hinanden, for der kan vi så lige nå at få de her ting præciseret. Vi ønsker ikke at trække noget i langdrag, men vi ønsker, at der sker en behandling, sådan at vi så vidt muligt sikrer os, at der ikke er bekymring hos de mennesker, som efterfølgende skal leve med det. Deres bekymring er jo gået på, at vi ikke anvender de modeller, vi kunne bruge i dag, og at vi ikke anvender muligheden i § 45 for nationale godkendelser. Faktisk skriver de: »Færdselsstyrelsen oplyser til transportministeren, at Køretøjsopbyggernes vision formodes at være i strid med forordningens artikel 73 på visse punkter, at den er uhensigtsmæssig og sidst, men ikke mindst, vurderer Færdselsstyrelsen, at den model, forordningen (og dermed Færdselsstyrelsen) lægger op til, ikke på det overordnede plan adskiller sig fra Køretøjsopbyggernes vision. Heri er Køretøjsopbyggerne helt uenige ...« Så er det jo godt nok, at nogle siger, at alle er så glade. Det er de nok også, de er så bare uenige, men ellers er de jo glade. Derfor er vi nødt til at bruge lidt mere tid på det, og det gør vi så ved at holde et samråd. Vi har stillet os velvilligt til rådighed, for jeg forstår, at ministeren har problemer med en bagkant i eftermiddag, og nu er sankthansaften jo ikke, hvad den har været før i tiden, så derfor har jeg ingen problemer med, at vi har samråd i aften. Og det gør vi så bare sådan. Men jeg synes, der er nogle ting heri, som vi er nødt til at tage op, og som vi er nødt til at vurdere. Til sidst skriver de faktisk også i det, der er oversendt til Transportudvalget: »Til eksempel forventes den af Færdselsstyrelsen – og politisk motiverede – løsning for de individuelle opbygninger at medføre en mer-udgift for KL på op mod 25 mio. kr. om året til kontrol af de handicapkøretøjer, der opbygges i Danmark; og hvor ALLE køretøjer er individuelle til den enkelte borger ...« Det er jo den individuelle godkendelse, vi har problemer med. Vi kommer og stiller de her spørgsmål, og så håber vi, at vi får nogle gode svar. Et enkelt spørgsmål, ministeren enten kan svare på nu her eller tage med senere i aften, er: Jeg vil godt være helt sikker på, at ministeren også har en model for, hvordan vi politisk bliver inddraget. Jeg forstår godt, at man tager det hensyn – og det er det rigtige at gøre – at tage implicerede parter med, men er der en mulighed for, at vi også, hvis vi ender med at stemme for det, og det redegør vi for ved tredjebehandlingen på torsdag, bliver orienteret undervejs? Det vil jeg bare bede ministeren enten om at svare på nu eller under samrådet, hvor vi ellers stiller spørgsmålet.
Tak for det. Det ser ud, som om transportministeren gerne vil have ordet. Værsgo.
På den baggrund føler jeg mig kaldet til at anmode om ordet; det blev jeg jo nærmest opfordret til. Jeg kan forstå, at Dansk Bilbrancheråd har henvendt sig til udvalget i forlængelse af den besvarelse, som jeg har afgivet på spørgsmål 25 til lovforslaget. Jeg forstår også, at rådet i henvendelsen tilkendegiver – og jeg citerer: »Køretøjsopbyggerne er helt indstillet på, at lade Færdselsstyrelsen være den godkendende myndighed ...« Det har rådet, så vidt jeg har forstået det, ikke tidligere givet udtryk for. Men jeg synes kun, det er glædeligt, for det gør sådan set bare, at forskellene på det, som rådet ønsker, og det, som foreslås med lovforslaget som fremsat, synes endnu mindre. Det er vigtigt for mig at understrege, at vi ikke med besvarelsen af spørgsmål nr. 25 konkluderer, at det juridisk er umuligt at tilrette alternative godkendelsesmodeller. Vi konstaterer bare for det første, at rækkevidden af mulighederne for at undtage efter artikel 45 er uklar, for det andet, at der uanset artikel 45 er visse juridiske udfordringer ved at tilrette andre godkendelsesordninger end den, som følger af forordningerne, og for det tredje, at det under alle omstændigheder vil være uhensigtsmæssigt ikke at benytte sig af den godkendelsesordning, som vi ikke kommer uden om at etablere grundlaget for i dansk ret. Tilbage står derfor alene spørgsmålet om, hvem der skal udføre prøvningen og kontrollerne af køretøjsopbyggernes produkt, inden det sendes til godkendelse i Færdselsstyrelsen. Dansk Bilbrancheråd mener, at det skal være synsvirksomhederne. Vi lægger dermed op til, at det bliver de tekniske tjenester, som vi under alle omstændigheder er forpligtet til at skabe det retlige grundlag for i dansk ret. Lad mig i den forbindelse bare nævne, at der i det kommende regelarbejde vil blive taget hensyn til at bebyrde branchen så lidt som muligt. Det betyder bl.a., at fabrikanter, herunder køretøjsopbyggerne, på en række områder vil få mulighed for selv at dokumentere overensstemmelser med relevante tekniske tjenester, dvs. i en proces uden behov for uvildig tredjepartskontrol som f.eks. ved en teknisk tjeneste. Hertil kommer, at Færdselsstyrelsen allerede har fået tilkendegivelser fra synsbranchen om, at der er interesse i, at der i branchen også er virke som teknisk tjeneste, altså at der vil være synsvirksomheder, som også har en interesse i at virke som teknisk tjeneste. Jeg konkluderer derfor, at vi nok ikke står så langt fra hinanden, når det kommer til stykket. Jeg vil derfor også bede Færdselsstyrelsen om at tage initiativ til at invitere Dansk Bilbrancheråd til drøftelser om den alternative godkendelsesmodel, som de foreslår. Endelig vil jeg bare slå fast, at denne sag ikke drives af en politisk dagsorden om at gøre livet besværligt for branchen på bekostning af omsætning og tab af arbejdspladser, som Dansk Bilbrancheråd har anført i deres henvendelser. Tværtimod kan det her gå hen og blive noget, de kommer til at spare penge på. Tak for ordet.
Tak til ministeren. Som sagt er der stillet forslag om, at lovforslaget henvises til fornyet udvalgsbehandling. Og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Ønsker nogen at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget går direkte til tredje behandling uden fornyet udvalgsbehandling. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet. Den første ordfører, vi skal sige velkommen til, er hr. Leif Lahn Jensen fra Socialdemokratiet. Værsgo.
Tak for det. Jeg har virkelig – som i virkelig – glædet mig til at stå her på talerstolen i dag med det her lovforslag. Det er noget, jeg som ordfører og vi som parti har kæmpet for rigtig, rigtig længe. Så med et kæmpe smil kan jeg nu fortælle, at det bliver muligt for ufaglærte og faglærte med en forældet uddannelse, som er over 30 år, at få en erhvervsuddannelse på 110 pct. af dagpengene , hvis der er gode jobmuligheder. Det er godt nok som et forsøg, men det er absolut et skridt i den helt rigtige retning. Endelig har vi en aftale, hvor der ikke er pisk til dem, som ikke har den store og positive erfaring med skolebænken, men en gulerod; der er et stort ønske om at investere i dem, og man tør tro på, at de også kan få sig en uddannelse. Vi har brug for flere faglærte i fremtiden – virksomhederne har brug for jer. Det her er sund fornuft. Jeg tror, de fleste ved, at vi kommer til at mangle faglærte i fremtiden. Og jeg tror også, at de fleste ved, at de ufaglærte jobs stille og roligt forsvinder og aldrig vil komme tilbage. Derfor er den eneste vej til at sørge for, at virksomhederne kan udvikle sig og skabe flere jobs, jo også at sikre sig, at de ikke kommer til at mangle faglært arbejdskraft. Derfor er den bedste hånd, vi kan give til de her mennesker, som er gået direkte i arbejde efter folkeskolen, og som ser deres job forsvinde hver dag, også at give dem en chance, turde investere i dem og turde tro på dem. Det her sender det signal til alle jer derude, som gerne vil tage en erhvervsuddannelse, men som ikke lige har fået det gjort: Vi vil jer – vi har brug for jer. Regeringen har virkelig vist en anden vej i dansk politik; en vej, hvor vi vil uddannelse, og en vej, hvor vi vil gøre vores for at gøre det attraktivt for alle at tage en uddannelse. Jeg vil gerne sige tusind tak til alle dem, som har været med i aftalen – Enhedslisten, Radikale, SF, Dansk Folkeparti og Venstre – for at gøre det her muligt. Tusind tak. Så vi stemmer ja med et kæmpe smil på læben.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører, vi skal sige velkommen til, er Venstres ordfører, og det er hr. Hans Andersen. Værsgo.
Tak for det. 73.000 fuldtidsstillinger – så stort var beskæftigelsestabet i april måned ifølge Danmarks Statistik. Faldet i april er dermed mere end fem gange så stort som nogen måned under finanskrisen. Og hvis man lægger tallene fra marts oveni, er beskæftigelsen faldet med næsten 100.000 i de første 2 måneder af coronakrisen. Derudover kommer alle dem, som er blevet sendt hjem på lønkompensation. Det er en historisk beskæftigelseskrise, vi står midt i, og det er vores fornemste opgave at bringe det danske arbejdsmarked på ret køl igen. Derfor skal der sættes ind nu, så dem, der desværre har mistet eller vil miste jobbet i de kommende måneder, kan bruge nedgangstiden til at uddanne sig. Det har været en klar Venstreprioritet at sikre et kompetenceløft til både ufaglærte, faglærte, iværksættere og dimittender til at få en endnu bedre start og hjælp til at komme tilbage på arbejdsmarkedet. Både initiativet vedrørende iværksættere, den ekstra hjælp til dimittender og den ekstra hjælp til både ufaglærte og faglærte skal være med til, at endnu flere kommer i arbejde. For at nævne et par af de konkrete ting, som vi i Venstre synes er gode, og som vi er glade for at vi har lavet en aftale om, så er det, at vi hæver bevillingen til korte erhvervsrettede kurser fra de nuværende 120 mio. kr. til 225 mio. kr.; at vi som en del af den regionale pulje giver ledige, som har en hensigtserklæring om ansættelse fra en arbejdsgiver, ret til at påbegynde et kursus i 2021; i den anden aftale, som vi tager på et senere tidspunkt, har vi aftalt, at det også gælder i 2020. Vi har også aftalt, at forsikrede ledige får en ret til at påbegynde en 6-ugers jobrettet uddannelse fra første ledighedsdag på områder, hvor der er særlig gode jobmuligheder. Så har vi også aftalt, at vi skal forenkle de regler, der er, vedrørende positivlister. Det arbejde ser vi også frem til. Samlet set synes vi, at det er en god aftale, vi har lavet; det er et ekstraordinært løft til de ledige. Vedrørende de 110 pct., man kan få, hvis man tager en af 50 konkrete uddannelser, som vi kan se vi kommer til at mangle folk i, så vil vi også gerne støtte, at vi som et forsøg får afprøvet, om det er det, der skal være med til at bringe ufaglærte ind i en faglig ansættelse. Så samlet set støtter vi det her lovforslag. Tak.
Tak til hr. Hans Andersen. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører, vi skal sige velkommen til, er hr. Bent Bøgsted fra Dansk Folkeparti. Værsgo.
Tak for det, formand. Som sagt er det her lovforslag faktisk et rigtig godt forslag, og der ligger også noget nytænkning i det, nemlig om, hvordan man får folk i uddannelse. For det betyder jo, at der bliver afsat penge til, som det er blevet sagt, at man kan tage uddannelse på 110 pct. af dagpengene, men det betyder også i forhold til en anden lov, vi skal se på, at folk, når der bliver lavet uddannelsesstøtte, får hjælp af jobkonsulenter, virksomhedskonsulenter, og at de meget aktivt skal hjælpe dem, der så tager en uddannelse på dagpenge. Og uanset om det er på 110 pct. eller 80 pct. af dagpengene, skal de være meget opmærksomme på at hjælpe dem og gøre, hvad de kan, for at hjælpe dem til at fortsætte uddannelsen som voksenlærling bagefter. Det er faktisk en rigtig god ting, og det er noget, vi i Dansk Folkeparti har prioriteret rigtig højt. Men det betyder også noget, at man, i forbindelse med at man har fået et tilsagn om at få et job hos en arbejdsgiver, så får ret til at få et kursus. Der er mange, der strander ude i kommunerne, fordi de ikke har kunnet få det kursus, de har behov for. Når de så har en aftale, en hensigtserklæring fra en arbejdsgiver, så får de ret til at få det kursus, der kan give dem det job, for det er altid den største gevinst, nemlig at man kommer i job og ikke fortsat skal gå på dagpenge. Det er altid en god ting at blive opkvalificeret. Det kan være kortere kurser, fordi man har behov for at blive opkvalificeret til at få et job, men det kan også være en mere faglig uddannelse, man går i gang med. Så langt hen ad vejen ligger der rigtig mange gode ting i det her forslag, som jeg er sikker på der vil blive taget godt imod udeomkring, både i a-kasser og fagforeninger og hos arbejdsgivere og i jobcentre, når de får læst det igennem. For der er virkelig hjælp til at få opkvalificeret folk målrettet til de job, der nu er, også oven på coronakrisen her. I den forbindelse må vi bare sige, at det vigtigste af det hele jo er at få de mange ledige, vi har fået, i gang igen, få givet dem de kvalifikationer, der er behov for, og som arbejdsgiverne efterlyser, for der bliver jo slået stillinger op. Så det skal vi have gang i hurtigst muligt efter sommer. Så med de her ord vil jeg sige, at Dansk Folkeparti er rigtig glad for, at vi har fået lavet den her aftale om opkvalificering af ledige. Vi ser frem til at bedømme, hvordan den kommer til at virke. Vi har så selvfølgelig også aftalt, at vi skal se på virkningerne af den. Det er jo kun midlertidigt, og alt efter hvordan virkningerne er, altså om det har været en succes, så skal vi på et tidspunkt, når vi kommer ind i 2021, bedømme, om det så er noget, der skal fortsætte, alt efter hvordan succeskriterierne har været. Men Dansk Folkeparti støtter lovforslaget.
Tak til DF's ordfører. Der er ingen korte bemærkninger. Værsgo.
Mange tak. Mange har mistet deres job, og mange står desværre også til at miste deres job i kølvandet på coronakrisen, og derfor skal vi gøre en særlig indsats for de mennesker, som ser ud til at blive skubbet allerbagerst i ledighedskøen. Det gør den her aftale et forsøg på. Det løser vi med den her aftale. Som en forsøgsordning giver vi dagpengemodtagere 110 pct. af dagpengesatsen, hvis de påbegynder et uddannelsesløft inden for et fag, hvor der forventes mangel på arbejdskraft. også har været en radikal prioritet, at dimittender, som står til at ramme arbejdsmarkedet, og iværksættere, også bliver prioriteret, og at der bliver rakt ud og gjort en særlig indsats for dem. Derudover er vi i Radikale Venstre også rigtig glade for, at den samlede aftale kigger på en personlig uddannelseskonto for alle, der er på arbejdsmarkedet. Radikale Venstre støtter lovforslaget.
Tak til ordføreren. Der er ingen korte bemærkninger. Den næste ordfører, vi skal sige velkommen til, er hr. Karsten Hønge fra SF. Værsgo.
Vi skal flytte og løfte mennesker og virksomheder gennem uddannelse. Frem med rulletrapperne, og væk med snubletrådene. Det kræver, at vi opfører os snusfornuftigt, for nu skal vi have gang i voksen-, efter- og videreuddannelse. Både arbejdsløse og ansatte i virksomhederne skal stå stærkere efter krisen. Det er en investering, at Danmark kommer hurtigere og klogere videre. Mange ting vil være anderledes i fremtiden, og det er den, der tilpasser sig, der overlever. Opkvalificering, omskoling og sporskifte giver lønmodtagerne flere individuelle valgmuligheder og ofte en bedre løn. Virksomhederne bliver mere fleksible, og samfundet bygger på et stærkere fundament. Dagpengekortet skal erstattes med et diplom for efteruddannelse. Lettere og bedre vilkår for voksenlærlinge er jo også løsningen for nogle mennesker og nogle virksomheder. Vi skal friste, og vi skal lokke flere i gang. Og det kræver, at voksen- og efteruddannelse skal foregå på rimelige vilkår. Vi kan jo kalde det voksen-su. Over alt i landet skulle virksomhederne – lad os sige fra på mandag – gå i gang med at planlægge uddannelse for deres ansatte, og staten skal sammen med fagforbund og arbejdsgivere gøre det fristende og gøre det let at komme i gang. For at efteruddanne sig skal være snildt, enkelt og overskueligt for alle parter, og nye og bedre regler om økonomisk støtte skal spille effektivt sammen med de eksisterende kompetencefonde. Opkvalificering og uddannelse styrker virksomhedernes konkurrenceevne. Det, vi behandler i dag, er en visionær lov. Det er et lille skridt, men det er absolut et skridt i den rigtige retning, for det løfter lønmodtagerne, og det gør hele Danmark stærkere i forhold til at kunne sejle igennem fremtidige storme.
Tak til hr. Karsten Hønge. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste, vi skal sige velkommen til, er fru Jette Gottlieb fra Enhedslisten. Værsgo.
Jeg vil også gerne melde mig i skåltalekoret, som siger uddannelse, uddannelse, uddannelse, og der er også med det her forslag også kommet nogle konkrete tiltag, der måske – det skal vi vurdere om et år – kan fremme det, vi hedest ønsker, nemlig at folk tager mere uddannelse. Arbejdsgiverne, fagbevægelsen og politikerne har sagt det her i lang tid, og det er første gang, der kommer noget, der minder om nogle realiteter i det. For det første bliver der fjernet nogle snubletråde, og de snubletråde har virkelig været hindrende for, at folk kunne komme i gang. Det gælder både de folk, som skulle ind i et uddannelsesrotationsvikariat, og som skulle have været ledige i så og så lang tid, før det kunne lade sig gøre, og det gælder også dem, der er blevet fyret, og som skulle vente på at gå i gang med uddannelse i så og så mange uger. Den slags snubletråde skal bare væk; de har kun været indført for at sikre besparelser på uddannelseskontoen, hvad ingen nogen sinde har turdet indrømme. Ideen om at komme med et løft af dagpengene er selvfølgelig også en gammel traver for så vidt. For en del år siden var det et almindeligt forhold, at man havde 125 pct. af sine dagpenge, hvis man gik ind i uddannelse, men nu prøver vi så her 20-30 år efter at mildne og sige: Okay, 110 pct. skal nok være det lille nøk, der skubber folk ind i at tage en uddannelse. Men er det nu nok til, at man tør kaste sig ud i det, der i realiteten er et nyt liv, for det er jo det, det er for rigtig mange, der har været på arbejdsmarkedet i mange år. Man kaster sig ud i fra at være ufaglært til at få en anden uddannelse, måske inden for et andet område. Jeg er ikke sikker på, at det er nok til, at det rigtig batter. Den begrænsning, der stadig er i det, er, at det kun er til nogle bestemte uddannelser. Der er en positivliste på 50 uddannelser, og hvordan er den lavet? Ja, den er lavet ved, at man har kigget på, hvad der var af mangel i den forrige periode. Det er sådan, man laver de der positivlister, og resultatet er jo, at vi kigger på fortidens arbejdsmarked i stedet for, som vi nu skulle, og som flere gør sig til talspersoner for, at kigge på fremtidens arbejdsmarked. Der bør jo laves nye uddannelser, nye kurser, nye kompetencer, som retter sig imod den grønne omstilling, som vi ved skal ske. Den skal rette sig mod de nye it-tiltag, som vi ved vil være vanskelige for nogle folk, der ikke har været inde i det før, sådan at de kan tilegne sig nye arbejdsmetoder. Alle sådan nogle ting er der jo ikke fundet løsninger på, de uddannelser findes ikke rigtig. I stedet har man så lavet nogle begrænsninger på, hvilke uddannelser man må tage, hvis man skal have de 110 pct., mens de øvrige må nøjes med de 80 pct., som har været reglen, siden man skar det ned. Det er også klart, at uddannelsesønske, uddannelseskrav, uddannelsespuf skal tilknyttes den enkelte person. Det er selvfølgelig nemt at sige, når man er i en situation, hvor man har en fast arbejdsplads, en fast arbejdsgiver, men jeg vil sige, at jeg dog kommer fra et arbejdsmarkedsområde, hvor man snildt kan blive fyret fem, seks gange om året, og møder man så op i november og har en personlig uddannelsesret på f.eks. 14 dage, hvilken arbejdsgiver er så interesseret i at ansætte en for at sende en af sted på skole med det samme? I det hele taget tror jeg, det er vigtigt, at også arbejdsgiverne tager deres tunge ansvar her. Selvfølgelig bør man i en virksomhed planlægge uddannelse på samme måde, som man planlægger ferie. Problemet er jo meget ofte, at man ikke kan nå det. Virksomheden har så frygtelig travlt, så man ikke kan nå at sende sine folk på uddannelse, man kan ikke undvære dem, men når opgaven så er slut, bliver de fyret. Så det kommer der ikke noget uddannelse ud af. Det er en kendsgerning på mange af de timelønnede arbejdsområder, hvor mange af de ufaglærte findes, så derfor skal man udtænke nogle helt andre fremmende metoder for at sikre, at også de grupper får noget uddannelse. Det her er et skridt, det er ikke noget stort skridt, men det er et skridt i den rigtige retning, og selvfølgelig støtter Enhedslisten det.
Tak til fru Jette Gottlieb. Der er ikke nogen korte bemærkninger, og så er det De Konservatives ordfører. Velkommen til fru Birgitte Bergman.
Tak for det. Regeringen har den 17. juni indgået en aftale om et ekstraordinært løft af ledige med Venstre, De Radikale, Dansk Folkeparti, Socialistisk Folkeparti og Enhedslisten. Det betyder, at man samlet set anvender 750 mio. kr. på opkvalificering af ledige. Det Konservative Folkeparti er ikke imod at opkvalificere ledige i det omfang, der er behov for det og det giver mening. I forhandlingerne foreslog vi, at man holdt sig til at bruge de 340 mio. kr., der allerede var afsat til indsatsen, der faktisk virker. Men nej, et flertal vil partout anvende yderligere 400 mio. kr. i beskæftigelsessystemet – et system, der ifølge Finansministeriet er et af de dyreste i verden. Regeringen og aftalepartierne vil hæve dagpengesatsen fra 19.000 kr. om måneden til 21.000 kr. om måneden for ufaglærte ledige, der tager en faglært uddannelse. Det bliver ikke med konservative mandater, for hvorfor skal vi kaste et større millionbeløb efter at øge offentlige ydelser, der i forvejen er meget generøse? Jeg synes ganske enkelt ikke, det er rimeligt over for de mange mennesker, der knokler i lavtlønsjob og tjener mindre end 21.000 kr. om måneden, for slet ikke at tale om dem, der tager en uddannelse i det ordinære uddannelsessystem på lukrativt set langt dårligere økonomiske vilkår. Vi risikerer, at der er ledige, som alene tilmelder sig uddannelser for at hæve en større check fra det offentlige uden reelt at være motiveret til at tage en uddannelse. Det påpegede Thorningregeringens egne eksperter i 2015. Vi bruger cirka dobbelt så meget som tyskerne på den aktive beskæftigelsesindsats. Samtidig konkluderer en spritny undersøgelse udgivet den 16. juni, at en større del af den danske beskæftigelsesindsats er uden positiv effekt sammenlignet med andre europæiske lande. Det sidste, jeg har lyst til som borgerlig, er at kaste flere penge efter et system, som er dyrt og ineffektivt. Vi vil langt hellere bruge pengene på tiltag, der styrker erhvervslivet, og som skaber vækst og arbejdspladser. Man bliver ikke populær af at sige, at man ikke bare kan bruge løs af borgernes penge i det offentlige, men nogen må gøre det, og derfor bliver regeringens dagpengeeksperiment uden vores stemmer. Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte op om dette lovforslag. Jeg skulle hilse og sige fra Nye Borgerlige og Liberal Alliance, at de heller ikke støtter forslaget.
Tak for ordførertalen. Du skal lige blive her et øjeblik, der er en kort bemærkning, og det er fra hr. Karsten Hønge fra SF. Værsgo.
Jeg sad hele talen igennem og ventede meget spændt på: Hvad skal vi så gøre? Jeg har forstået, at De Konservative ikke har så meget tilovers for folk, der går arbejdsløse eller er på overførselsindkomst; de skal ikke have for meget. Men det er ikke den diskussion, jeg vil prøve at tage frem her, men det er, at vi vel er enige om, at der i fremtiden bliver brug for flere mennesker med uddannelse, at vi har brug for færre ufaglærte og flere faglærte og har brug for at opkvalificere styrken, for – nu vil jeg vælge det spor – at styrke virksomhederne. Hvis vi lige parkerer det med lønmodtagerne et øjeblik, kan vi sige, at det styrker virksomhederne, som fremover i den grad får brug for en fleksibel arbejdskraft, for det er den, der tilpasser sig, der overlever. Hele sagen gik ud på at rakke ned på, at man nu giver nogle mennesker nogle ekstra penge, og at de, fordi de får 10 pct. mere end i dagpenge, alle sammen vil gå hen og tilmelde sig en uddannelse, som de aldrig havde drømt om at tilmelde sig, fordi de åbenbart sidder og tænker på at få 10 pct. mere. Men vi parkerer den diskussion, hvor absurd den end måtte være. Jeg vil gerne have et svar på: Hvad skal vi så gøre ved virksomhederne? Jeg sad og ventede på det svar.
Ordføreren.
Vi tror simpelt hen ikke på det, når vi kigger på den aftale, der blev lavet i 2014, som jo netop var en aftale om, at vi skulle opkvalificere ufaglærte ledige. Vi skulle opkvalificere 2.500 hvert år. De sidste 5-6 år er der 1.900, der er blevet opkvalificeret. Så der er et eller andet galt med vores system. Det er jeg helt enig med dig i. Vi går jo ind for at opkvalificere ledige. Vi går ind for at bruge de uforbrugte midler, der ligger i den her pulje. Det er 340 mio. kr. Så det er jo ikke, fordi vi ikke vil opkvalificere ledige. Vi vil bare ikke hælde yderligere 400 mio. kr. ned i en pulje, der i forvejen er et af verdens dyreste beskæftigelsessystemer. Det giver ingen mening. Og jeg kan ikke forstå, hvordan SF kan stå på mål for, at lavtlønnede får mindre udbetalt ved at have et job end ved at tage en uddannelse.
Hr. Karsten Hønge.
Det er ærgerligt, for der spildte fru Birgitte Bergman lige nogle minutter af Folketingets dyrebare tid, for der var da ikke antydningen af et svar. Hvis vi prøver at holde os på sporet, hvis vi kan formå det bare lige de næste par sekunder, så er det sådan, at vi erkender, både Konservative og SF, at der fremover er brug for mere kvalificeret arbejdskraft. Jeg synes også, at man i høj grad har brug for det, fordi lønmodtagerne har brug for at blive mere frie i deres liv, men virksomhederne har brug for det, fordi de skal have et stærkere fundament, de skal være fleksible og omstillingsparate, og det kan de kunne blive, hvis de har dygtige medarbejdere. Vi ved fra undersøgelser, at økonomien er en af de store snubletråde for at få folk i gang med at tage en efteruddannelse, så hvad er det, De Konservative vil? Det her virker åbenbart ikke, og det duer slet ikke. Det er meget fint, at fru Birgitte Bergman har fundet alle hullerne i den lovgivning, vi har nu, men hvad vil man så? Vil man bare sidde der og læne sig tilbage og lade virksomhederne sejle deres egen sø? Så vil det da gå helt skidt.
Fru Birgitte Bergman, værsgo.
Vi vil på ingen måde lade virksomhederne sejle deres egen sø. Vi bruger nu 340 mio. kr. på at opkvalificere ledige. Vi mener bare ikke, at det i den situation er det rigtige at bruge yderligere 400 mio. kr. fra råderummet; uagtet at der er kommet 48.000 ekstra ledige, er der rigeligt med penge i den pulje, der er i dag. Vi mener ikke, det er forsvarligt at bruge yderligere 400 mio. kr., og vi mener ikke, at den ordning, der er lavet her, er en ordning, som vil gavne. Det er derfor, at vi gerne vil være med i det næste lovforslag. Tak.
Der er en ekstra kort bemærkning, og det er fra hr. Bent Bøgsted fra Dansk Folkeparti. Værsgo.
Jeg skal bare lige have det helt på det rene, for ordføreren siger, at Konservative synes, det godt med opkvalificering og uddannelse. Alligevel siger ordføreren, at Konservative ikke vil være med til, at lavtuddannede får en faglig uddannelse, at de kan tage en uddannelse på 110 pct. af dagpengesatsen i en periode, eller at dem, som vi har arbejdet på at få koblet på, kan overgå til at få en voksenelevplads. Hvad er det, der gør, at fru Birgitte Bergman fra Konservative er imod, at ufaglærte får en faglig uddannelse? For det blev sammenlignet med en ufaglært, der får mindre ved at sidde ved kassen end en, der så tager en uddannelse. Men dem, der sidder ved kassen, kan også tage en uddannelse, hvis de blev arbejdsløse, og dermed få en højere løn. Hvad er det, der gør, at Konservative ikke vil have, at ufaglærte får en faglig uddannelse?
Fru Birgitte Bergman.
Jeg forstår slet ikke spørgerens præmis, for vi er jo ikke imod, at folk skal opkvalificere sig. Derfor er vi også med i den anden aftale, hvor vi bruger 340 mio. kr. på at få opkvalificeret ufaglærte ledige, men vi tror ikke på, at det hjælper noget at poste yderligere 400 mio. kr. i. Dem vil vi hellere bruge på, at vi støtter virksomheder derude, så folk får lov til at beholde deres job. Lige nu er der jo rigtig mange, der er arbejdsløse, og vi har jo stadig brug for at have ufaglærte i visse typer af brancher.
Hr. Bent Bøgsted.
Konservative siger, at det her er 110 pct. Man tager det her og kobler det sammen med en voksenelevplads, som Konservative så også er imod i den her forbindelse. Man skal ikke kunne studere videre på en voksenelevplads, hvis man tager en uddannelse på 110 pct. af dagpengesatsen måske i et år og så tager en efterfølgende uddannelse som voksenlærling i 2 eller 3 år. Det vil Konservative ikke være med til. Det er en mærkelig politik. Tilbage står bare for os andre, at det virker, som om Konservative siger: Vi vil gerne beholde nogle ufaglærte for at have billig arbejdskraft til arbejdsgiverne.
Tak for det. Fru Birgitte Bergman, værsgo.
Sikke noget sludder og vrøvl. Prøv at høre her. Vi mener, at vi godt for 340 mio. kr. kan være med til at opkvalificere ledige, punktum. Og det har aldrig været konservativ politik at lægge yderligere penge til dagpengesystemet, og det kommer vi aldrig til at gøre. Vi mener ikke, det er måden til at få flere til at uddanne sig på. Det kan vi jo se. De sidste mange, mange år er det jo ikke lykkedes. Så jeg kan ikke forstå, hvorfor det skulle lykkes ved at putte yderligere 110 pct. i. Jeg synes ikke, det er rimeligt over for de lavtlønnede.
Tak til fru Birgitte Bergman. Der er ikke flere korte bemærkninger. Og så skal vi sige velkommen til beskæftigelsesministeren.
Tak for ordet, formand. Jeg vil gerne starte med at takke for den behandling, som lovforslaget har fået i dag, og også for ordførernes bemærkninger. Jeg ved godt, at det her jo er endnu et lovforslag, som skal hastebehandles, og at tiden er meget knap. Så derfor stor tak til jer alle for jeres forståelse og imødekommenhed i forhold til det. For tidsfaktoren er jo nemlig helt afgørende i den her sammenhæng; falder lovgivningen på plads nu, kan ledige efter sommerferien, når uddannelsesstederne starter nye hold op, komme i gang med en erhvervsuddannelse, og det er hele formålet, nemlig at vi får sat skub i ordningen med uddannelsesløft, så flere ledige kommer i gang med en erhvervsuddannelse hurtigst muligt og bliver løftet til faglært niveau. Muligheden for at få et uddannelsesløft har eksisteret i 5 år, og der er bred enighed om, at ordningen har sin berettigelse. Det giver god mening at løfte ufaglærte ledige til faglærte, fordi vores virksomheder i stor stil efterspørger faglært arbejdskraft, og fordi den enkelte står langt stærkere med et svendebrev i hånden – større jobsikkerhed, højere løn. Men vi må også erkende, at ordningen aldrig er kommet rigtig i gang. I 2018 var der afsat 100 mio. kr. til uddannelsesløft. Der blev kun brugt 18 mio. kr., og det på trods af, at ordningen flere gange er blevet justeret, og at der er blevet gjort en stor indsats for at få bragt midlerne i spil. Læren er, at der skal betydelig større ændringer til, hvis vi skal have løftet flere ufaglærte til faglærte. Derfor hæver vi nu dagpengene under uddannelse og sætter ind præcis der, hvor skoen trykker, for vi ved nemlig, at privatøkonomi kan være en stopklods for at vende tilbage til skolebænken, når man først har været ude på arbejdsmarkedet. Med lovforslaget får ufaglærte og faglærte med en forældet uddannelse fra august og frem til udgangen af 2021 ret til at tage en erhvervsuddannelse på 110 pct. dagpenge. Kravet er, at man er fyldt 30 år og starter på en uddannelse, hvor der er gode jobmuligheder. Det er gulerod frem for pisk og en vigtig investering i ledige. Arbejdsløshed er nemlig ikke den enkeltes problem. Det er et fælles problem. Jeg er heller ikke i tvivl om, at det er en god investering for både den enkelte, virksomhederne og i særdeleshed samfundet. I går kom der dystre beskæftigelsestal for april måned: Beskæftigelsen faldt med hele 73.400 personer. Mange skal derfor indstille sig på, at de skal arbejde med noget helt nyt på den anden side af den her krise. Det bekræfter på alle måder vigtigheden af, at ledige kan bruge krisen på at få nye kompetencer og kvalifikationer, så de står stærkere på den anden side. Derfor er lovforslaget her så skelsættende. Jeg ser frem til den videre behandling af forslaget og til at følge ordningen med uddannelsesløft efter sommerferien, når de nye skolehold starter op. Tak for ordet.
Tak til beskæftigelsesministeren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Beskæftigelsesudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet, og den første ordfører er igen hr. Leif Lahn Jensen. Værsgo.
Som jeg sagde i min tale ved den sidste sag for lidt siden, skal vi sikre, at flere faglærte får en uddannelse. Det er vigtigt for samfundet, og det er ikke mindst for virksomhederne, og hvis det viser sig, at det at tage en uddannelse er for bøvlet og for besværligt og ikke har indbygget den fleksibilitet, der er nødvendig, så vil det rent faktisk gøre, at flere vælger det fra, og det er netop en af grundene til, at uddannelsesløftet er blevet brugt alt for lidt. Man har ikke kunnet nå det i sin dagpengeperiode og måtte derefter ikke fortsætte, og det har ikke været fleksibel nok i forhold til det, der var brug for. Derfor er jeg rigtig glad for de ændringer, dette lovforslag lægger op til. Og lad mig lige kort nævne nogle af dem. Uddannelsesløftet kan fortsætte efter dagpengeperioden på den ydelse, man har krav på, eller via voksenlærlingeordningen og skal ikke stoppe ved dagpengenes udløb. Det er jo klart, at det, når man har en 2-årig dagpengeperiode, også er svært at nå at få sig en erhvervsuddannelse inden for den periode. Man kan tage en uddannelse, som ikke nødvendigvis har skolepraktik; jobparate kontanthjælpsmodtagere over 30 år kan få del i puljen eller tage et grundforløb, hvorefter de kan fortsætte på voksenlærlingeordningen; og man kan dele det op og tage de ting, som man mangler eller har brug for, f.eks. et grundforløb, hvor man i dag kun kan få den fulde erhvervsuddannelse. Disse ændringer er nødvendige for at imødekomme de behov, der er ude på arbejdspladserne, og vil sikre, at endnu flere vil gå i gang, og at endnu flere virksomheder kan se en fordel i at tage folk ind og uddanne dem. Jeg mener helt klart, at det vigtigste råstof, vi har i Danmark, er vores arbejdskraft, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at det er dygtige medarbejdere ude på arbejdspladserne, som gør en kæmpe forskel. Derfor skal vi også altid have fokus på uddannelse, have fokus på at uddanne efter det behov, der er, og derfor skal vi også altid sikre, at uddannelsessystemet ikke bliver for stift og umuligt at have med at gøre. Dette er en klar forbedring. Jeg er sikker på, at det kan betyde, at endnu flere vil tage en erhvervsuddannelse, og at det også er et løft af uddannelsesløftet. Socialdemokratiet støtter forslaget.
Tak til hr. Leif Lahn Jensen. Der er ingen korte bemærkninger. Den næste, vi skal sige velkommen til, er Venstres ordfører, og det er hr. Hans Andersen. Værsgo.
Tak for det. Det her lovforslag er en konsekvens af, at vi i forligskredsen bag beskæftigelsesreformen har lavet en aftale om en styrket opkvalificering. Vi står jo i den situation, at godt 42.000 personer har meldt sig i ledighedskøen, ufaglærte og faglærte er særdeles hårdt ramt. Via lønkompensationsordningen er mere end 200.000 lønmodtagere jo berørt af krisen, og det er jo bestemt ikke sikkert, at alle disse mennesker vender tilbage til det samme arbejde. Vi har i enighed i forligskredsen valgt at sige, at vi skal investere i opkvalificering af ufaglærte og faglærte med en forældet uddannelse, således at vi bruger tiden fornuftigt, således at krisen her kan bruges til uddannelse og til omstilling af kompetencer, så vi står klar, når det igen går fremad, og det gør det forhåbentlig så hurtigt som overhovedet muligt. Det er også således, at vi skal bruge denne aftale til at sikre, at man – hvad skal man sige – målretter indsatsen til de områder, vi forventer der også vil være brug for arbejdskraft, når vi kigger fremad. I Venstre er vi særdeles glade for og tilfredse med, at der også er plads til, at jobparate kontanthjælpsmodtagere, der er fyldt 30 år og enten er ufaglærte eller faglærte med en forældet uddannelse, får mulighed for at tage et grundforløb gennem puljen til uddannelsesløftet, og vi er også tilfredse med, at vi har kunnet hæve bevillingen til de korte erhvervsrettede kurser fra de nuværende 120 mio. kr. årligt til ca. 175 mio. kr. årligt. Disse erhvervsrettede kurser finder vi er rigtig vigtige, når vi skal sikre, at mennesker gennem et kursus får bedre mulighed for at træde ud i et job igen. Så har vi med denne aftale også lavet en aftale om, at man kan få ret til et kort kursus, hvis man står med en aftale med en arbejdsgiver, og arbejdsgiveren siger: Hvis du tager præcis det her kursus, så er jobbet dit. Denne rettighed har vi nu skrevet ind i vores aftale, og nu bliver den også udmøntet i lovforslaget. Samlet set finder vi, at denne aftale er fornuftig, og vi ser frem til, at vi kan blive endnu mere målrettede med vores uddannelseskurser, så endnu flere ledige kan komme på kursus, kan komme i efteruddannelse, kan komme i uddannelsesforløb – for det har vi brug for – og de kan tilegne sig de færdigheder, der gør, at de står klar til det, når jobåbningerne igen stiger i antal, og vi skal have besat jobbene rundtomkring i de danske virksomheder. Så samlet set finder vi, at det både er en god aftale, vi har lavet, og et godt lovforslag, vi står med. Så skal jeg til slut hilse og sige, at både Nye Borgerlige og Liberal Alliance støtter lovforslaget. Tak.
Tak til hr. Hans Andersen. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Og velkommen til DF's ordfører, hr. Bent Bøgsted.
Tak for det, formand. Den her aftale er jo en aftale i rækken af aftaler til at styrke opkvalificeringen af de ledige, og det er der jo også ekstra behov for i den her tid, hvor der er rigtig mange, der er ledige, er blevet sendt hjem og er blevet afskediget. Der er nogle, der skal have nye job, og der er nogle, der – hvad skal man sige – skal have ændret deres tilgang til et job. De skal have en anden type job, en anden uddannelse, og det her er et led i den mulighed, de har for det, og det skal ses i en tæt sammenhæng med det forslag, som vi lige har behandlet om opkvalificering af de ledige, og et af de punkter, der ligger heri, og som jeg også er meget glad for – det ligger også i det andet punkt – er netop, at man får ret til at tage en uddannelse, hvis man har en aftale med en arbejdsgiver. Det er jo noget, som Dansk Folkeparti har kæmpet for at få igennem i mange år. Tidligere var det sådan, at man kunne Det kan være, at de skal tage en længerevarende uddannelse og blive faglært, det kan være, at de skal have nogle andre typer kurser, end de er vant til at tænke på, men det skal hele tiden være målrettet til, hvor man kan få et job, og det bliver det både med den her og den tidligere aftale. Så alt i alt synes vi, at det her giver den rigtige retning, at de ledige får nogle flere kompetencer, og at de også får mulighed for at skifte jobområde, hvilket der er mange der har behov for, og ikke mindst er der også blevet afsat penge til dem, der skal ned at lave Femern Bælt-forbindelsen. Det er også noget af det, der ligger i de her lovforslag, som vi behandler i dag. Det har der så ikke rigtig været talt om, men det betyder faktisk noget, at man kan få noget ekstra uddannelse, der er jobrettet. Når man ser på de muligheder, som de ledige har i dag, og man ser på, at der faktisk stadig væk er mange jobopslag, men at mange af de ledige mangler et kursus eller to, så er det rigtig træls at få at vide, at du faktisk ikke kan få et kursus – og det duer ikke. Vi er nødt til at sikre, at de ledige, når de har fundet et arbejde og der er mulighed for at komme i beskæftigelse, selvfølgelig skal have kurset, uanset om det er 2, 4, 6, 8, 10 eller 12 ugers kursus. Hvis det giver et job, er det den store gevinst, hver gang man får en i beskæftigelse. Der tror vi i Dansk Folkeparti på, at de aftaler, der er kommet i dag – det er begge to hasteforslag – er med til at give et løft til de ledige i den her triste tid, vi har, hvor der er en stor usikkerhed derude blandt lønmodtagerne, både hos dem, der er sendt hjem med kompensation, dem, der er afskediget, dem, der er sendt hjem på dagpenge. De ved ikke, hvad fremtiden bringer endnu, men så kan vi jo i hvert fald gøre det, at vi benytter tiden og muligheden for at give dem en opkvalificering til, når arbejdsmarkedet kommer rigtigt i gang igen. Men Dansk Folkeparti støtter selvfølgelig det her forslag, da det også er en god aftale, som vi har været med til at indgå.
Tak til hr. Bent Bøgsted. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste, der får en ordførertale, er fru Samira Nawa fra Radikale Venstre. Værsgo.
Mange tak. Lovforslaget her kommer ud af en aftale om styrket opkvalificering, og det er et hastelovforslag, fordi mennesker skal have muligheden for at opkvalificere sig i kølvandet på coronakrisen og den ledighed, der har ramt. De tidligere ordførere har egentlig meget fint forklaret indholdet af aftalen og lovforslaget, så jeg vil bare sige, at Radikale Venstre støtter det.
Tak for det. Så skal vi have Karsten Hønge fra SF op på talerstolen.
Coronakrisen har ramt os alle sammen hårdt, og krisen har kastet alle mulige hjælpepakker af sig, helt nødvendig førstehjælp for at redde arbejdspladser, kulturliv og fritidsliv. Men det har netop været førstehjælp. I dag behandler vi lovforslag, som rækker længere, og som peger ind i fremtiden. Voksen-, efter- og videreuddannelse trækker alle videre. Titusinder mister jobbet, men hvis vi er smarte, bruger vi tiden til at blive klogere. De ledige skal i gang så hurtigt som muligt, og det skal være attraktivt at hoppe på uddannelsestoget, for det er så ubetinget en investering for Danmark, at vi kommer hurtigt og klogere videre. Og vi ved, at det er kvalificerede og omstillingsparate medarbejdere, der er i høj kurs, når Danmark skal arbejde sig ud af krisen. Lad os derfor bruge krisetiden snusfornuftigt ved at investere i fremtiden. Efter krisen skal de ledige tilbage på arbejdsmarkedet, og mange skal omstille sig og indgå i nye arbejdssituationer, jobs og brancher. Derfor skal vi fjerne barrierer for uddannelse og styrke de lediges chancer for at komme tilbage i job. Vi skal lokke og friste folk i alle aldre, så de får kompetencer, som efterspørges på et omskifteligt arbejdsmarked. Opkvalificering og uddannelse styrker Danmarks konkurrenceevne, det styrker den enkelte lønmodtagers muligheder for at tage individuelle valg i sit eget liv, og det styrker Danmark som samfund.
Tak til hr. Karsten Hønge. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Velkommen til fru Jette Gottlieb fra Enhedslisten.
Tak for det. De to forslag, vi behandler her i dag, hænger jo sammen. Og de hænger sammen i en ramme, der hedder, at uddannelse, videreuddannelse og efteruddannelse bør være en integreret del af vores arbejdsliv. Og det, der har været galt indtil nu, er jo netop, at der har været alt for mange forhindringer for, at det blev en integreret del af vores arbejdsliv. Der ligger én type barriere i virksomhedernes måde at planlægge på, og der ligger en anden type barriere i de love, regler og lovsæt, der har været. Så selv hvis man er kommet i en situation, hvor man er blevet arbejdsløs, har det ikke altid været nemt at bruge den tid til at uddanne sig, og det skyldes bl.a. et regelsæt, som har været italesat meget kraftigt i højre side af salen, altså at man altid skulle bruge den korteste vej til arbejde. Jeg har altid sagt, at man skal bruge den korteste vej til varigt arbejde, og det kræver altså, at man har noget opkvalificering og uddannelse med inde i billedet. Desværre er det blevet administreret sådan i kommunerne, at man ofte har sagt nej til kurser, fordi man tænkte, at det dels var lidt dyrt for kommunen, fordi man ikke havde 100 pct. refusion på området, dels måske var en omvej, fordi man ikke kunne være sikker på, at det førte til noget. Derfor har der været rigtig mange både praktiske og lovbestemte hindringer for, at det reelt blev til noget. Når man så samtidig er i en situation, hvor det heller ikke bliver til noget, mens man er i arbejdslivet, kommer vi i en situation, hvor efteruddannelse ikke er en selvfølge og videreuddannelse ikke er en selvfølge, og det er det, vi skal frem til. Vi skal også frem til en mere visionær opfattelse af, hvordan sammenhængen mellem erhvervsuddannelserne og efteruddannelserne er, sådan at de uddannelsesændringer, måske i et dynamisk produktionsliv, nødvendigvis også må føre videre ind i, at de, der allerede har uddannelserne, skal have mulighed for at tage de pågældende kurser. Men hele den måde at omstrukturere uddannelsessystemet visionært på er ikke sket med det her. Der er fjernet nogle snubletråde – fint med det – og derfor stemmer Enhedslisten også for forslaget, men der mangler meget endnu. Der er også et problem med, at vi har tingene liggende i to forskellige ministerier, som ikke altid får snakket lige godt sammen, nemlig Børne- og Undervisningsministeriet og Beskæftigelsesministeriet. Jeg tror også, at man skulle arbejde lidt med at få lavet en mere visionær måde at samspille på.
Tak til fru Jette Gottlieb. Og velkommen til fru Birgitte Bergman fra Det Konservative Folkeparti.
Vi er sammen med de andre aftalepartier bag beskæftigelsesreformen enige om en aftale, der skal styrke opkvalificering af ufaglærte med 340 mio. kr. fra 2020-2023. Og der er rigtig mange gode elementer i dette lovforslag, som vi godt kan støtte. Det Konservative Folkeparti vil gerne være med til at forenkle systemet for opkvalificering og bruge de 340 mio. kr., der allerede er sat klogt af i beskæftigelsesforliget fra 2014, så ledige kan komme styrket ud på arbejdsmarkedet. Vi vil naturligvis gerne være med til, at flere ledige kan komme på kurser og efteruddannelse, så de kan varetage nye funktioner inden for samme fagområde eller blive omskolet til nye brancher. Og det her er ikke mindst målrettet områder, hvor der forventes at være behov for arbejdskraft. Men vi ser ikke noget behov for at bruge yderligere 390 mio. kr. på højere dagpenge, sådan som regeringen og en række andre partier i Folketinget ønsker. Derfor er jeg også tilfreds med, at Det Konservative Folkeparti fik delt regeringens opkvalificeringsudspil op i to dele – et lovforslag om at anvende ubrugte midler, 340 mio. kr., til opkvalificering af ledige og at forenkle systemet, og det er det, vi behandler nu, og et andet lovforslag, hvor man vil bruge yderligere 390 mio. kr. af det økonomiske råderum på højere overførselsindkomster. Det sidste kommer vi ikke til at stemme for. Vi vil kun være med i den her aftale, der fordeler de midler, som allerede er afsat til uddannelsesindsatser på beskæftigelsesområdet. Det Konservative Folkeparti stemmer for dette lovforslag.
Tak til den konservative ordfører. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Og så skal vi sige velkommen til beskæftigelsesministeren. Værsgo.
Tak for ordet, formand. Jeg vil også den her gang starte med at takke for den behandling, som lovforslaget har fået i dag, og for de bemærkninger, som de enkelte ordførere er kommet med. Med lovforslaget foretages der varige justeringer i puljen til uddannelsesløftet. Puljen til uddannelsesløftet har desværre aldrig fungeret efter hensigten. Som jeg også nævnte i min tale til L 204, der bl.a. indeholder de 110 pct. af dagpengene for at deltage i uddannelsesløft, var der i 2018 afsat 100 mio. kr. til uddannelsesløftet. Der blev brugt 18 mio. kr., på trods af at der blev gjort en stor indsats for at få bragt midlerne i spil. Så efter 5 år og flere justeringer må vi erkende, at der denne gang skal betydelig større ændringer til. Vi er nødt til at gøre ordningen mere smidig, så det ikke er reglerne, der stikker en kæp i hjulet for, at flere får et uddannelsesløft. Det skal de varige ændringer være med til at lave om på. Med lovforslaget bliver det muligt for dagpengemodtagere at fortsætte deres uddannelse, selv om uddannelsen strækker sig længere end dagpengeperioden. Efter endt dagpengeperiode kan uddannelsen fortsættes gennem voksenlærlingeordningen eller den ydelse, som den ledige er berettiget til, f.eks. su eller kontanthjælp. Lovforslaget gør det ligeledes muligt for dagpengemodtagere at tage særskilte dele af en erhvervsuddannelse. Det betyder, at jobcenteret kan bevilge dele af en erhvervsuddannelse, f.eks. et grundforløb, eller et kortere uddannelsesforløb, hvis det vurderes at være det rette for den enkelte i forhold til den lediges tidligere erfaringer eller jobperspektiver. Derudover åbnes puljen til uddannelsesløftet op for, at jobparate kontanthjælpsmodtagere over 30 år, der er ufaglærte eller faglærte med en forældet uddannelse, kan tage et grundforløb gennem puljen. Med lovforslaget udvider vi også adgangen til fagene FVU-digital og FVU-engelsk, så alle i arbejdsstyrken – ledige og beskæftigede – fremover kan få styrket deres basale it- og engelskfærdigheder, hvis de har behov for det. Det betyder, at flere kommer til at stå bedre, når de skal finde eller fastholde job. Justeringerne i uddannelsesløftet og den udvidede adgang til FVU-digital og FVU-engelsk er resultatet af aftalen om styrket opkvalificering. Endelig indeholder lovforslaget et forslag om ændring af lov om en rejsegarantifond. Forslaget ligger i forlængelse af den aftale om hjælp til rejsebranchen, der blev indgået den 12. maj af en bred kreds af Folketingets partier. Aftalen indeholdt bl.a. tilførslen af et tilskud på 600 mio. kr. til Rejsegarantifonden. Formålet med forslaget er at give erhvervsministeren mulighed for at fastsætte regler om udbetaling af tilskud til rejseudbydere og formidlere for udenlandske rejsearrangører. Erhvervsministeren kan i den forbindelse bemyndige Rejsegarantifonden til at administrere udbetaling af tilskud til rejseudbydere og formidlere for udenlandske rejsearrangører, herunder til at træffe afgørelse om udbetaling af tilskud. Forslaget er afgørende for, at pakkerejsebranchen kan få tilført hårdt tiltrængt likviditet. Jeg ser frem til den videre behandling af forslaget. Tak for ordet.
Tak til beskæftigelsesministeren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Beskæftigelsesudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget.
Jeg gør opmærksom på, at afstemning om eventuelle forslag til vedtagelse udsættes til torsdag den 25. juni 2020. Først er der begrundelse fra ordføreren for forespørgerne, fru Ina Strøjer-Schmidt fra SF. Værsgo.
Jeg har indkaldt til den her forespørgsel, fordi Sundhedsstyrelsen siden april har pålagt forældre, at de skal holde deres børn hjemme, efter de har været syge, i en symptomfri periode på yderligere 2 dage. Den symptomfri periode på 48 timer er selvfølgelig ikke problematisk i sig selv, for bag den ligger sundhedsfaglige vurderinger. Problematikken ligger i de udfordringer, reglerne har skabt for forældrene i forhold til pasning af deres børn. Denne forespørgsel handler ikke om barnets sygedage, som reguleres i overenskomsterne, men om de 48 timer, som staten via Sundhedsstyrelsen og ikke via overenskomsterne har pålagt forældrene at holde deres barn hjemme efter sygdom. Det må være sådan, at hvis staten udstikker regler, skal staten samtidig muliggøre, at der kan leves op til reglerne, og det har man ikke sikret i den her situation. Selv om denne forespørgsel ikke drejer sig om barnets sygedage, nævner jeg dem alligevel, blot for at tydeliggøre problematikken med de 48 timer, hvor barnet skal være symptomfrit. I Danmark har man typisk kun to barnets sygedage via overenskomsterne. I Norge derimod har man ret til 10 barnets sygedage, hvilket er sat op til 20 barnets sygedage i coronatiderne, og i Sverige har man endda mulighed for at afholde 60 barnets sygedage pr. forælder. Som de fleste nok ved, er børn ofte syge mere end 2 dage, og derfor vurderes de få barnets sygedage i Danmark ifølge en bred undersøgelse blandt forskellige faggrupper at være den største udfordring i forhold til at få familie- og arbejdsliv til at hænge sammen. Når det i forvejen er udfordrende for forældre at få mulighed for at passe barnet bare i den periode, barnet er sygt, er det klart, at situationen bliver endnu mere vanskelig, når perioden med barn hjemme forlænges med yderligere 2 dage. Situationen forværres desuden ved, at Sundhedsstyrelsen fraråder, at andre end forældrene passer barnet, herunder bedsteforældre, som i nogle fælde ellers ville kunne træde til. Muligheden for barnets sygedage er en længere og en anden diskussion. Målet med denne forespørgsel er en diskussion af og en fremadrettet plan for udfordringerne, som den 48 timer symptomfri periode skaber for forældrene.
Tak for begrundelsen for forespørgslen. Og derefter er det beskæftigelsesministeren for en besvarelse. Værsgo.
Tak for det. Og også tak for at indkalde til den her forespørgselsdebat. Forespørgselsdebatten i dag handler om de forældre, som skal passe deres syge børn i forbindelse med covid-19. SF ønsker svar på, hvorvidt forældre skal have mulighed for at få sygedagpenge, når de er nødt til at holde deres børn hjemme, eller hvordan jeg vil sikre, at forældrene har ret og råd til at passe deres syge børn, indtil de er raske og har været symptomfrie i 48 timer, som Sundhedsstyrelsen foreskriver det. Først og fremmest vil jeg gerne understrege, at regeringen arbejder på højtryk for, at coronaudbruddet skader vores samfund så lidt som overhovedet tænkeligt muligt. Det gælder både i forhold til at begrænse de direkte negative virkninger af smittespredningen og den økonomiske usikkerhed, som den delvise nedlukning af Danmark har ført med sig. Sammen med Folketingets partier står vi bag hjælpepakker for et trecifret milliardbeløb. Bl.a. med lønkompensationsordningen har vi holdt hånden under mere end 200.000 arbejdspladser, mens den aktuelle sundhedskrise har stået på. For at skabe tryghed om de sygemeldte har vi bl.a. givet arbejdsgivere ret til refusion fra første fraværsdag for medarbejdere, der er fraværende som følge af smitte med covid-19. Med opbakning fra samtlige Folketingets partier har vi også vedtaget et lovforslag den 20. maj, som sikrer forsørgelse til lønmodtagere i øget risiko ved smitte med covid-19, så de ikke skal sætte deres helbred på spil ved at gå på arbejde. Det glæder mig meget, at pårørende også blev en del af ordningen, så de ikke skal være bekymrede for at tage smitte med hjem til deres nære. Det gælder også for pårørende til børn, der er i øget risiko for et alvorligt sygdomsforløb ved smitte med covid-19, og som derfor bør skærmes for potentiel smitte, ved at den ene forælder holder barnet hjemme. Udbredelsen af covid-19 er jo allerede mindre end for bare et par måneder siden. Det er i dag ikke særlig sandsynligt, at man overhovedet bliver smittet, men netop fordi smitte kan være potentielt livsfarlig for denne gruppe, er jeg utrolig glad for, at vi sammen har fundet en løsning for dem. Når det er sagt, har jeg selvfølgelig stor forståelse for, at der for forældre kan opstå den situation, at de har opbrugt deres sygedage med barnet. Men i Danmark har vi med den danske model en lang tradition for, at løn- og arbejdsvilkår forhandles og fastsættes af arbejdsmarkedets parter, og det gælder også retten til fravær under børns sygdom. Mange kollektive overenskomster har desuden typisk andre fraværsrettigheder med eller uden løn. Det kan f.eks. være omsorgsdage for mindre børn, anden tjenestefrihed uden løn eller anden form for fleksibilitet. Derudover vil mange forældre til syge børn lokalt på deres arbejdspladser efter aftale med arbejdsgiveren kunne gøre brug af flekstid, hjemmearbejde, afspadsering, ferie og fravær uden løn. Endelig findes der allerede i dag ordninger, hvor forældre i særlige tilfælde kan modtage en ydelse til pasning af syge børn. F.eks. kan forældre efter barselsorloven modtage dagpenge ved pasning af et alvorligt sygt barn. Regeringen har ikke aktuelle planer om at indføre en lovreguleret ret til fravær med ydelse i forbindelse med børns sygdom. Men når det er sagt, overvejer vi hele tiden behovet for tiltag, der kan afbøde konsekvenserne af coronapandemien. Og derfor er jeg naturligvis åben for at drøfte emnet nærmere ved at invitere Folketingets partier til et møde, som jeg vil indkalde til på den anden side af sommerferien. Tak for ordet.
Tak til beskæftigelsesministeren for besvarelsen. Nu er det sådan, at der er adgang til én kort bemærkning fra ordførerne, men der er ingen indtegnet, så jeg skal lige spørge ordførererne, om der er nogen, der ønsker den ene korte bemærkning. Det er der ikke. Så vil jeg gerne sige tak til beskæftigelsesministeren. Så går vi over til forhandlingen efter de almindelige regler for korte bemærkninger. Først er det ordføreren for forespørgerne, fru Ina Strøjer-Schmidt fra SF.
Jeg har jo redegjort for problematikken i min tidligere tale, så jeg vil faktisk bare gerne gøre det kort og takke Folketingets partier på tværs af partiblokkene for at samarbejde om et forslag til vedtagelse. Jeg er især glad for, at alle partier har ønsket en drøftelse af problematikken med beskæftigelsesministeren, og at vi er blevet enige om at mødes med ministeren efter sommerferien.
Er der et forslag til vedtagelse, der skal læses højt? Ina Strøjer-Schmidt Jeg har besluttet, at Socialdemokratiets ordfører får lov til at læse det op). Det er super fint. Tak skal ordføreren have. Så vil vi gerne sige velkommen til Socialdemokratiets ordfører, hr. Kasper Sand Kjær, og han kan så læse forslaget til vedtagelse op.
Tak for ordet, og tak til SF for at rejse debatten om, hvorvidt de forældre, som på grund af de skærpede regler for børn i daginstitutioner i den helt særlige tid, vi står i, er nødt til at holde dem hjemme i 48 timer, hvor de er symptomfri, skal have adgang til sygedagpenge. De sidste par måneders arbejde både i regeringen og her i Folketinget har jo netop handlet om at afbøde konsekvenserne for alle af den globale pandemi, som har haft så store konsekvenser for alle her i Danmark og i resten af verden. Særlig lønmodtagernes vilkår har jo ligget både regeringen og Folketingets partier meget på sinde, først og fremmest i forhold til, hvordan vi kunne og fortsat kan holde flest muligt i arbejde. Derfor har vi brugt et anseligt milliardbeløb i fællesskab på lønkompensationsordninger, hjælpepakker m.m. Det har naturligvis også krævet fleksibilitet af både arbejdsgivere og arbejdstagere at kunne beholde flest muligt i arbejde. Derfor synes jeg egentlig også, der er stor grund til at rose arbejdsmarkedets parter for netop deres fleksibilitet og ikke mindst deres samfundssind i den her tid. Både af organisationerne, men bestemt også lokalt på arbejdspladserne er der fundet hurtige løsninger i de svære situationer, og det er jo som udgangspunkt også lige præcis her, at den mulige konkrete udfordring i forhold til forældrene til de børn, der ikke kan komme i institution på grund af sygdom, skal findes, sådan som det også er i dag, for i Danmark lader vi det jo være op til arbejdsmarkedets parter at lave aftaler om store dele af vores arbejdsmarked. Det er en god model, som vi er mange herinde, der hylder. Det sikrer medbestemmelse og fleksibilitet, og det sikrer danske lønmodtagere god løn og gode arbejdsvilkår. Så den skal vi holde fast i. Hver gang vi politisk går ind og regulerer vores arbejdsmarked, svækker vi samtidig parternes mulighed for at aftale sig frem til ordentlige vilkår. Derfor skal vi altid være påpasselige med at lovgive. Men på den anden side står vi jo naturligvis i en helt ekstraordinær situation, og derfor er jeg også rigtig glad for, at regeringen vil indkalde Folketingets partier til en drøftelse af, hvorvidt vi står med en særlig udfordring skabt af coronavirussen. Hermed skal jeg så på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, Radikale Venstre, Socialistisk Folkeparti, Enhedslisten, Alternativet og Uffe Elbæk (UFG) læse et forslag til vedtagelse op: Forslag til vedtagelse »Folketinget har gjort meget for at begrænse skaderne af coronaudbruddet med diverse hjælpepakker, herunder sikret forsørgelse for personer i øget risiko ved smitte med covid-19 og deres pårørende. Folketinget har stor forståelse for forældrenes situation, men det er i den danske model arbejdsmarkedets parter, der fastsætter løn og arbejdsvilkår. Folketinget har noteret, at kollektive overenskomster ofte har fraværsrettigheder, og at mange forældre lokalt på deres arbejdspladser vil kunne gøre brug af flekstid, hjemmearbejde, afspadsering, ferie og lign. Folketinget har desuden noteret, at forældre allerede i dag i særlige tilfælde kan blive hjemme med ydelse for at passe deres syge barn. Folketinget noterer sig, at regeringen vil indkalde Folketingets partier inden udløbet af september 2020 til en drøftelse af, hvorvidt der kan være konkrete udfordringer for nogle forældre, ved at de skal holde deres barn hjemme i en periode på 48 timer efter endt sygdomsforløb, som Sundhedsstyrelsen foreskriver.« V 99).
Må jeg få teksten til forslaget til vedtagelse? Tak for det. Tak for ordførertalen. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Den næste ordfører, vi skal sige velkommen til, er fru Anne Honoré Østergaard fra Venstre.
SF har jo rejst et spørgsmål om, hvorvidt forældre skal have mulighed for at få sygedagpenge, når deres børn bliver syge. Jeg må forstå af teksten, at det drejer sig om børn, som Sundhedsstyrelsen foreskriver skal være hjemme i en periode på 48 timer efter endt sygdomsforløb. Det er altså et spørgsmål om fravær til pasning af børn, som Sundhedsstyrelsen foreskriver skal være hjemme i en periode på 48 timer, efter de er symptomfrie. I Danmark er det arbejdsmarkedets parter, som fastsætter løn- og arbejdsvilkår. Som udgangspunkt er det altså et emne for arbejdsmarkedets parter. I Danmark har vi med den danske model en lang tradition for, at løn- og arbejdsvilkår forhandles og fastsættes af arbejdsmarkedets parter. Mange kollektive overenskomster har ofte fraværsrettigheder med eller uden løn. Det kan f.eks. være omsorgsdage for mindre børn, anden tjenestefrihed uden løn eller anden form for fleksibilitet. Hvis der i forbindelse med sygdom opstår udfordringer med børnepasning, er det ligesom under normale omstændigheder ens eget ansvar at løse pasningsudfordringerne. Det er min oplevelse, at man i virksomhederne udviser stor forståelse og i langt de fleste tilfælde finder lokale løsninger på det, hvis en situation opstår. Mange forældre vil lokalt på deres arbejdsplads, efter aftale med arbejdsgiveren, kunne gøre brug af flekstid, hjemmearbejde, afspadsering osv. I disse coronatider har vi set, at det har kunnet lade sig gøre. Når det er sagt, har jeg selvfølgelig stor forståelse for, at der er forældre, der kan stå i den situation, at de har opbrugt deres sygedage med barnet. Vi vil naturligvis lytte til den bekymring, der er, og vi afviser selvfølgelig ikke på forhånd gode ideer til at hjælpe forældre, der må blive hjemme, fordi deres børn er særligt udsatte i denne tid. Derfor vil Venstre gerne arbejde videre med den problemstilling, og vi er glade for det forslag til vedtagelse, som vi er med i, og som allerede er blevet læst op. Og vi er selvfølgelig glade for at have fået rejst den her vigtige debat. Med de ord vil jeg takke for ordet, og samtidig skal jeg hilse fra vores dejlige konservative venner og sige, at de også støtter forslaget til vedtagelse.
Tak for ordførertalen. Der er ingen korte bemærkninger. Så skal vi sige velkommen til hr. Bent Bøgsted fra Dansk Folkeparti.
Tak for det, formand. Jeg vil starte med at sige tak til fru Ina Strøjer-Schmidt fra SF for at have stillet den her forespørgsel. Det er faktisk en vigtig forespørgsel. Den betyder meget for forældrene. Derfor er det også kedeligt at se, at der er så mange partier, der er fraværende i salen i dag. Det er lidt trist, at de ikke prioriterer en så vigtig forespørgsel. For det, der står tilbage, er de problemer, som mange forældre har, når de ikke har de muligheder, der bliver remset op, om, at så kan man tage flekstid, så kan man arbejde hjemmefra, så kan man tage nogle feriedage, man kan tage afspadsering osv., men ser man på problemet, vil man se, at der faktisk er rigtig mange af lønmodtagerne, der ikke har de muligheder. Det er så let at sige, at man bare kan tage et eller andet. Det er også let at sige, at arbejdsmarkedets parter skal finde ud af det. Der er faktisk mange lønmodtagere, der ikke har de samme muligheder. Det er ikke alle, der er omfattet af overenskomster, hvor man har barnets første og anden sygedag og kan tage fri til det. Det er ikke dem alle sammen. Selvfølgelig kan man så sige, at de bare kan melde sig ind i den a-kasse, men det har de ikke gjort. Sådan er verden ikke indrettet. Man har et frit valg. Og derfor er det lidt sørgeligt at se på, at man tager så lemfældigt på det, som jeg synes man gør i det forslag til vedtagelse, man har fremsat. Dansk Folkeparti møder også gerne op til en kop kaffe ovre ved ministeren og hører på, hvad ministeren har at sige i den her forbindelse, men der er jo ikke noget bindende i det. Jeg har fuld respekt for, at arbejdsmarkedets parter skal aftale det på arbejdsmarkedet, og det respekterer vi også, og det synes vi også at de langt hen ad vejen gør rigtig godt. Men der er et udestående med forældre, der har børn. Man siger også: Jamen så kan bedsteforældrene tage sig af dem. Ja, det er måske meget godt, men det er ikke altid, bedsteforældrene er lige i nærheden. Jeg har selv børnebørn, der er lidt langt væk, og derfor tager man ikke lige hen og henter dem i børnehaven for at være ved dem, fordi de er syge, hvis man skal køre 200 eller 300 km. Så det er ikke alle sammen, der kan udnytte de muligheder, man har. Derfor gør det det endnu sværere, når Sundhedsstyrelsen i den her situation med covid-19 foreskriver, at man skal være hjemme – børnene skal være hjemme i 48 timer – inden de må komme af sted igen. Og i den situation siger man godt nok, at det ikke er et lovkrav, det er ikke noget, de skal, men jeg kan da også garantere for, at skoler og børnehaver siger: Jamen børnene skal være hjemme i de 48 timer, de må ikke komme tilbage før. Og hvem er det så, der står med håret i postkassen? Det er faktisk de forældre, som fru Ina Strøjer-Schmidt tænker på her. De står med håret i postkassen og spørger: Hvordan skal vi få vores børn passet? Jamen svaret er så: Jamen så kan du jo tage fri. Men det er også sin sag at sige til arbejdsgiveren: Jeg er nødt til at blive hjemme, jeg kan ikke komme på arbejde, jeg har ingen dage at tage af eller nogen ting; så er det selv at betale, og det koster forældrene ret så meget. Men lige nøjagtigt det problem, som Sundhedsstyrelsen har skabt, er jo ikke noget, arbejdsmarkedets parter skal tage sig af, fordi det er ikke dem, der har skabt problemet i den forbindelse. Det er staten, det er Sundhedsstyrelsen, der har skabt et problem ved at sige, at de foreskriver, at børnene skal være hjemme i 48 timer, før de kan komme tilbage i skole eller i børnehave eller i vuggestue. Jeg håber virkelig, at det er sådan, at det her snart er overstået, fordi det kan blive et stort problem for mange forældre, og det er allerede i dag et stort problem. De ved ikke, hvordan de skal få passet børnene, hvis ikke de lige har noget hjælp. Så derfor er det jo nødvendigt at få set på det, og det er også derfor, det er godt at få en debat om det her, men det er som sagt bare sørgeligt, at der ikke er flere partier. Men det er ikke SF's og fru Ina Strøjer-Schmidts skyld, at der ikke er flere partier. Partierne må så gøre op med sig selv, hvordan de prioriterer deres dagligdag, og hvad de synes der er vigtigt. Men jeg har et forslag til vedtagelse. På vegne af Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige skal jeg herved fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, at det krav, der er kommet, om, at forældre skal holde deres barn hjemme i en symptomfri periode på 48 timer efter endt sygdomsforløb, som Sundhedsstyrelsen foreskriver, skaber pasningsproblemer for forældrene. Folketinget pålægger regeringen at indkalde Folketingets partier inden den 1. september 2020 for at drøfte, om der kan findes en mulig løsning på problemet.« V 100). Som jeg sagde før, møder vi i Dansk Folkeparti også gerne op på baggrund af det forslag til vedtagelse, der blev fremsat før, som jo vil blive vedtaget, fordi det har et stort flertal. Men Dansk Folkeparti deltager gerne i et møde om, om der er noget, der kan løses i den forbindelse. Jeg er bare bange for, at det kun bliver et kaffemøde og ikke andet; men jeg håber, at der kan komme noget konstruktivt ud af det. Det må tiden så vise, men får vi en invitation, møder Dansk Folkeparti selvfølgelig op.
Tak for ordførertalen, og også tak for teksten til forslaget til vedtagelse. Så er det fru Jette Gottlieb fra Enhedslisten, der har ordet.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at vi har et problem, og jeg er fuldstændig overbevist om, at nogen har nogle problemer i forbindelse med at få passet deres syge børn og med at få passet deres børn, efter de er blevet raske, og det er jo det, der er situationen her. Vi har lavet meget hastelovgivning i den senere tid, og noget af det på basis af trepartsaftaler, men vi må jo også indrømme, at ikke alt sammen har været dækkende. Der har været huller i systemet, for de problemer, som folk i praksis har, har ikke kunnet løses umiddelbart, f.eks. gik der to måneder, før vi fik lavet en slags løsning for risikogruppen og deres pårørende, herunder er der jo også de situationer, hvor det måske er et barn, der er syg. Og der vil jeg gøre opmærksom på, at der er rigtig mange overenskomster, hvor man har ret til barns første sygedag. Det er klart, at der også er overenskomster, hvor man har ret til første og anden sygedag. Der er også mange overenskomster, hvor begrebet fleksibilitet er et fremmedord, og hvor en fritvalgskonto er noget, man kun har hørt om. Det er altså ikke alle, der har de muligheder for at være fleksibel i forhold til deres arbejdsplads i forhold til at løse det problem, der er opstået, i forbindelse med at man ministerielt har fastsat en sikkerhedsgrænse på to dage, hvilket er forståeligt, for, hvornår man må sende sit barn i skole eller på institution. Det er en forståelig beslutning i lyset af de sygdomstegn, vi har set her i coronatiden, men ikke desto mindre flytter det jo bare problemet til forældrene, og derfor er det også vigtigt, at vi får den afklaring af problemet, den afdækning af, hvor mange det drejer sig om, hvordan vi kan hjælpe dem, og at vi får det så hurtigt som overhovedet muligt. Derfor har jeg fuld sympati for det forslag, der blev stillet af den forrige ordfører, fordi det var en lille smule klarere i spyttet i forhold til at løse de problemer. Men vi har det sådan, at det er bedre, at vi får vedtaget, at der faktisk bliver indkaldt til et møde, og derfor har vi været med til at sikre, at det kommer til at ske, og det synes jeg er en vigtig situation, og jeg tror, at alle parter skal være rustet til at tage sig af problemet i det omfang, vi kan få det beskrevet. Det håber vi så ministeriet vil være medvirkende til.
Tak til fru Jette Gottlieb. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Så er det beskæftigelsesministeren. Værsgo.
Mange tak for alle indlæggene i den her debat, tak for en god debat med mange interessante input. Som jeg indledte med at sige, er det i Danmark arbejdsmarkedets parter, som aftaler vilkår for fravær ved et barns sygdom. Regeringen er selvfølgelig åben over for gode ideer til at hjælpe forældre, der måtte blive hjemme, fordi deres børn i den helt ekstraordinære tid må holdes hjemme som følge af covid-19. Det er også derfor, jeg er indstillet på at drøfte emnet nærmere med Folketingets partier på et møde på den anden side af sommerferien. Og det gælder alle Bent Bøgsteds indlæg. Som hr. Bent Bøgsted ved fra et af vores nationalklenodier, nemlig Matador, løses alle store problemer til at begynde med med en kop kaffe. Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg håber at det står klart for alle, at det er vigtigt for mig, at man ikke føler sig presset til at gå på arbejde eller sige sit job op i den her svære tid. Derfor er jeg også stolt over, at vi i fællesskab fik fundet en rigtig god løsning for vores mest sårbare familier på arbejdsmarkedet, så de ikke skal føle sig presset til at gå på arbejde og risikere at blive alvorligt syge eller sige deres job op i den her svære situation, vi stadig væk er i. På samme måde skal deres nærmeste pårørende heller ikke være utrygge ved at bringe smitte med hjem efter at have været på arbejde. Det glæder mig, når vi gang på gang viser, at vi kan stå sammen i de her svære situationer og er i stand til at handle på de konkrete udfordringer, der er. Jeg ser frem til at drøfte den her problemstilling videre med samtlige Folketingets partier. Tak for ordet.
Tak til beskæftigelsesministeren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Afstemning om de fremsatte forslag til vedtagelse vil som nævnt først finde sted torsdag den 25. juni 2020. Så er vi i den situation, at de sidste par punkter på dagsordenen er gået meget hurtigt, så vi holder lige en kort pause.
Mødet er genoptaget. Først skal vi sige velkommen til ministeren, og det er udlændinge- og integrationsministeren. Værsgo.
Tak for ordet, og tak til forslagsstillerne for at fremsætte det her beslutningsforslag om forbud mod højtalerforstærkede bønnekald og lignende religiøse ytringer i det offentlige rum. Forestil jer, at det er fredag eftermiddag, I er på vej i Føtex med ungerne for at købe fredagsslik, og så begynder der at lyde et bønnekald ud over hustagene, ned over parkeringspladsen – er det den vej, vi skal i Danmark? Skal det blive hverdag? For mig er svaret egentlig rimelig enkelt: Nej, det skal det ikke. I Danmark er det jo sådan, at man kan dyrke sin tro frit, ligesom man kan samles for at dyrke sin tro på en måde, som stemmer overens med ens overbevisning, så længe det ikke strider mod den offentlige orden. Og vi har selvfølgelig ikke noget problem med, at borgere signalerer tilknytning til en bestemt religion, overhovedet ikke. Men bønnekald er ikke et spørgsmål om, at man signalerer tilknytning, og der skal ikke herske nogen tvivl om, at den slags bønnekald, vi så for nylig i det vestlige Aarhus i Gellerupparken, efter min opfattelse er anmassende over for de borgere, der bor i nærheden. Spørgsmålet om et eventuelt forbud mod bønnekald rejser også en lang række spørgsmål, som jeg har besluttet skal undersøges nærmere, en række svære juridiske spørgsmål. F.eks. vil et forbud, der alene retter sig mod bønnekald fra muslimske trossamfund, selvfølgelig ikke være i overensstemmelse med de diskriminationsforbud, som er beskrevet i både grundloven og i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Også spørgsmålet om, hvorvidt der kan indføres et generelt forbud mod højtalerforstærkede bønnekald inden for rammerne af grundloven og de internationale forpligtigelser, afhænger i høj grad af reglernes udformning. Det er altså noget, der vil kræve en nærmere juridisk vurdering, og det er også en nærmere juridisk vurdering, som jeg har besluttet mig for og derfor vil igangsætte. Vi har indtil videre set et tilfælde på bønnekald i Gellerup i Aarhus. Jeg fik selv i april en henvendelse fra Dansk Islamisk Trossamfund, hvor de bad om tilladelse til bønnekald fra deres menigheder under covid-19. Udlændinge- og Integrationsministeriet vil derfor med hjælp fra Udenrigsministeriet undersøge, om der er indført lovgivning om bønnekald i andre europæiske lande. Sådan en undersøgelse vil uanset problemets omfang i Danmark være nyttig i forhold til den juridiske afklaring af mulighederne for et eventuelt forbud mod bønnekald. Vi deler altså bekymringen for, om det, vi så i Gellerup, er starten på en tendens, og indtil videre har vi givet et gult kort. Vi har sagt, at vi ikke mener, at det hører hjemme i Danmark, at vi er opmærksomme på problemstillingen, og at vi nu går i gang med en juridisk afdækning, så vi har afklaret de reaktionsmuligheder, vi har, hvis problemet udvikler sig. Vi kan ikke støtte det beslutningsforslag, der ligger på bordet her. Men hvis der kommer flere af den her slags eksempler med bønnekald, som vi så det i Gellerup, er vi i regeringen klar til at se på mulighederne for lovgivning og på, hvorvidt vi skal gå fra det gule kort til røde kort. Og det er også derfor, jeg har bedt embedsværket om at iværksætte en undersøgelse af, om der er indført forbud mod bønnekald i andre europæiske lande, hvordan det er skruet sammen, og tage initiativ til at afklare juraen i forhold til den danske grundlov, så vi kender de muligheder, vi har. Det mener jeg vil være rettidig omhu. Tak.
Der er en række korte bemærkninger. Først er det fru Pernille Vermund.
Tak for det. Grundloven giver os trosfrihed, religionsfrihed, men grundloven giver ikke alle mennesker ret til at udføre ethvert ritual, som er religiøst betinget, i Danmark. Det ville jo være fuldstændig vanvittigt, hvis vi stadig skulle se hekseafbrændinger, eller hvis der skulle være indianske kulturer eller religioner, som havde som en del af deres ritual, at man skulle indtage euforiserende stoffer, som ikke er tilladt i Danmark. Der kunne også være andre sådan mere makabre ritualer, hvor vi ville sige, at det der kan naturligvis ikke finde sted. Et islamisk højtalerforstærket bønnekald er en del af et ritual, som er indført for relativt nylig, og som jo ikke er religionen i sig selv, men et ritual, som viser, at islam er til stede i samfundet, at folk skal bøje sig for islam, at man hidkalder til bøn for islam. Kan ministeren ikke se, at der er en væsentlig forskel på religionsfriheden og så friheden til at udføre ritualer i forbindelse med en religion?
Ministeren.
Jeg vil give spørgeren fuldstændig ret i, at man skal passe på med at sætte lighedstegn mellem religionsfrihed og så retten til at kalde til bøn. Der har jo trods alt været tusindvis af muslimer i Danmark i årevis, som har praktiseret deres religion, som de nu har ønsket det, med faste, med bøn, og hvad der ellers hører til, fuldstændig uden bønnekald. Så vi kan i hvert fald konkludere indtil videre, at det godt kan lade sig gøre at være muslim i Danmark, uden at der bliver kaldt til bøn. Så jeg vil også være meget forsigtig med for hurtigt at sætte et lighedstegn mellem, at et bønnekald må være en integreret del af det, at vi har religionsfrihed i Danmark.
Fru Pernille Vermund.
Vores dilemma i Danmark er jo, at vi, når vi taler islam, som jo ikke bare er en religion, men også en politisk ideologi, har at gøre med et fænomen, som presser sig ind i vores samfund. Det er en ideologi, som er i kontrast til vores frihed, vores levevis, vores demokrati, og det er en ideologi, som har den effekt på samfund, at den jo ikke tillader sekulær lovgivning og de frihedsrettigheder, vi har. Er ministeren opmærksom på, at det ikke bare på det her område, men på en række andre områder kan være nødvendigt at tage et opgør med islam?
Ministeren.
Vi har i Danmark tusindvis af muslimer, som er i stand til at praktisere deres religion på samme måde, som tusindvis af kristne i Danmark er i stand til at praktisere deres religion, nemlig som en personlig sag, noget, som man ikke har behov for at trække ned over hovedet på andre, men hvor man hviler i sin religion og praktiserer den, uden at det virker anmassende over for andre mennesker. Så må vi også bare erkende, at der desværre blandt nogle muslimer i Danmark er en tendens til at ville erobre det offentlige rum og virke anmassende, og så får vi de her diskussioner. Der må vi kende vores værdier og stå fast på det, vi står for.
Fru Marie Krarup.
Det hedder jo i grundloven, at vi har religionsfrihed, men at man dog ikke har lov til at lære noget, der strider mod den offentlige orden og mod sædvanen. Mener ministeren ikke, at den offentlige orden bliver kraftigt forstyrret, når der brøles ud over byer og pladser på arabisk fredag eller andre dage, hvor der kaldes til bøn? Det forekommer mig ret oplagt, at det ikke kan være særlig problematisk, og derfor forekommer det mig også mærkeligt, at det er helt umuligt. Men det var sådan set ikke det, jeg ville spørge om, for det vil jeg bare konstatere. Jeg vil spørge, om ministeren ikke mener, at det – nu, hvor det viser sig, at der er kommet tre henvendelser til Kirkeministeriet om at tillade islamisk bønnekald – så er nu, det er nødvendigt at handle. For tidligere har ministeren jo sagt, at jamen der er ikke rigtig grund til det nu, og det kan være engang langt ud i fremtiden, at det bliver et problem, og så skal vi tage stilling til det. Men nu er der altså kommet tre lige for nylig. Er det så ikke nu, at man faktisk er nødt til at sætte foden ned?
Ministeren.
Nu siger fru Marie Krarup, at det ikke er muligt, men sådan ser jeg ikke på det. Jeg tror og håber, at den juridisk afdækning af det her vil vise, at selvfølgelig har Folketinget den mulighed, hvis vi ønsker det. Det er i hvert fald derfor, jeg har sat den juridiske undersøgelse i gang, nemlig at jeg mener, at vi skal have et ordentligt beslutningsgrundlag at træffe sådan en beslutning på. Og så er det rigtigt, at der jo er meget snak om islams tilstedeværelse i Danmark, og også om de elementer af islam, som for nogle kan virke anmassende, herunder mig selv. Men jeg må bare konstatere, at der ikke er foretaget nogen juridisk afdækning af mulighederne for at forbyde bønnekald. Det bliver så sat i gang nu, og på den måde kommer vi også et skridt længere, end vi har været før. Det er jeg egentlig meget godt tilfreds med.
Fru Marie Krarup.
Det lyder bare, som om ministeren ikke er enig med mig i, at religionsfriheden ikke omfatter alt. Altså, religionsfriheden omfatter ikke ting, som lærer noget imod sædvanen og den offentlige orden. Altså, menneskeofringer er f.eks. ikke tilladt, selv om det måske skulle indgå i en eller anden religion, eller seksuelle orgier på offentlige pladser og den slags. Det vil der ret hurtigt blive grebet ind over for. Men mener ministeren ikke, at bønnekald faktisk virkelig, virkelig forstyrrer den offentlige orden og sædvanen?
Ministeren.
Jo. Som jeg også sagde i min tale, ville jeg betragte det som ganske anmassende, hvis jeg var på vej ned at hente fredagsslik i Føtex og et bønnekald lige pludselig gjaldede ud over Albertslund Centrum. Det ville jeg betragte som meget anmassende, og jeg ville betragte det som fuldstændig lige ud ad landevejen, at det ville være en opgave for Folketinget at forholde sig til sådan en udfordring. Jeg har ikke stået i den situation. Jeg kan konstatere, at der har været ét bønnekald i Aarhus, men jeg kan også konstatere, at det er en diskussion, der kører i andre europæiske lande, og at jeg selv har fået en henvendelse fra Islamisk Trossamfund. På den måde mener jeg, at det har bevæget sig fra at være en rent teoretisk diskussion til noget, vi bør forholde os til. Første skridt er at få afklaret juraen i mulighederne for at gribe ind over for det.
Hr. Morten Dahlin.
Ministeren siger, at han ikke mener, at bønnekald hører hjemme i Danmark, fordi det vil være anmassende, men lige bagefter bruger ministeren så en hel del taletid på at forklare, hvorfor ministeren ikke vil gøre noget ved problemet. Jeg tror bare, at man tager fejl, hvis man er nået frem til den analyse, at de udfordringer, vi oplever med parallelsamfund, og de generelle udfordringer med integration, vi oplever i Danmark, skyldes, at de regler, vi har mødt nytilkomne med, er for stramme. Jeg tror, at det stik modsatte er tilfældet. Vi har ikke været tydelige nok med, hvad for en opførsel vi forventer her i Danmark af dem, der kommer hertil, hvad der er acceptabelt, og hvad der ikke er acceptabelt. Og vi ved jo bare fra alle fra vores nabolande, at bønnekald er blevet et problem der, og nu kan vi se, at problemet er voksende i Danmark. Så mit helt simple spørgsmål til ministeren er egentlig: Hvornår er det her problem stort nok til, at ministeren vil skride ind?
Ministeren.
Jeg er meget enig i, at vi står med de her udfordringer, bl.a. fordi vi ikke er tydelige nok, med hensyn til hvad vores værdier er, og fordi vi ikke er gode nok til at stå fast på dem. Men nu er det jo ikke første gang, at Folketinget har en værdipolitisk diskussion, som handler om, hvordan islam fungerer i det danske samfund. Nu har jeg overtaget Udlændinge- og Integrationsministeriet efter en Venstreminister, og jeg har kigget i skuffer og skabe og under gulvtæpper, og der ligger ikke nogen juridisk vurdering af mulighederne for at indføre et forbud mod bønnekald. Der er masser af snak og masser af polemik, men der er ikke nogen, der har sat sig ned og helt lavpraktisk fundet ud af, hvordan vi egentlig gør. Og det er første skridt – det er at finde ud af, hvad forholdet til grundloven er, hvad forholdet til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention er, hvad forholdet til ordensbekendtgørelsen er, hvad forholdet til diskussionerne om religionens rolle i samfundet er. Det er sådan, det starter, alså med, at man handler, og ikke med, at man snakker, og det er der, den her regering er.
Hr. Morten Dahlin.
Det er egentlig et svar, der overrasker mig en lille smule, for vi har jo også diskuteret det her med ministeren i et samråd, og der sagde ministeren – og nu skal jeg forsøge at citere så præcist som muligt – at ministeren ikke var overbevist om, at det her var et problem, der ville blive stort nok til, at ministeren mente, at der skulle sættes ind over for det. Derfor kunne jeg sådan set godt tænke mig at høre ministerens politiske holdning – for ministeren er jo også politiker ud over at være den øverste ansvarlige i et ministerium: Hvad er ministerens politiske holdning til det her? Hvor stort vil ministeren tillade at det her problem vokser sig, før ministeren ligesom Venstre er klar til at skride ind?
Ministeren.
Min politiske holdning er, at vi ikke skal have bønnekald ud over hustagene i Danmark. Det er min politiske holdning. Jeg fastholder også min vurdering af, at vi endnu ikke ved, om det her er et fænomen, der kommer til at være i Danmark, eller om det var en enlig svale på en fodboldbane i Gjellerup i coronaland. Det ved vi ikke. Men det, jeg ved, er, at vi nu har fået en henvendelse fra Dansk Islamisk Trossamfund, og hr. Marcus Knuth fra Det Konservative Folkeparti har gjort mig opmærksom på en diskussion i Sverige, og jeg kan se, at der også er andre europæiske lande, der diskuterer det, og derfor synes jeg, det er rettidig omhu, at vi nu får afklaret de reaktionsmuligheder, vi har her i Folketinget, og det er det, vi er gået i gang med nu.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra hr. Christian Juhl.
Ja, det bliver jo interessant, hvordan de juridiske vurderinger er. Jeg sidder ofte søndag morgen – det er der, hvor jeg oftest er sammen med min kone, og i de her tider sidder vi udenfor og nyder dejlig morgenmad med juice og kaffe til – og lige pludselig begynder det at bimle nede på torvet. Vi bor meget tæt på torvet. Så skal folkekirken gøre opmærksom på, at der nu er gang i foretagendet lige om lidt, når klokken bliver 10. Vi sidder og smågriner af det og siger, at vi tror, vi nøjes med kaffen og ikke tager i kirken i dag. Lige pludselig fyldes min radio med en præst og kirkesang og ting og sager. Det smiler vi også af, for vi synes godt nok, det er ved at være lidt tit, Danmarks Radio sådan skal missionere. Men vi klager ikke over det, for vi er sådan rummelige mennesker. Jeg har heller ikke noget imod, hvis en muslim skulle stå i et tårn og råbe lidt ud over byen, hvis det nu var en mulighed for at leve et godt liv. Hvad er det, der gør, at vi ligesom skal indskrænke os selv og være ikkerummelige?
Ministeren.
Hvis jeg sad i min have med en kop kaffe og med min kone, ville jeg blive lidt irriteret, hvis der stod en fyr i et tårn og råbte lidt ud over byen. Jeg synes, der er en forskel. Hvis vi fløj til en ny planet og skulle etablere et nyt samfund, fuldstændig uden kultur og historie, fuldstændig fra bunden, er jeg helt sikker på, at vi ville have haft en anden sondring mellem kirke og stat, end der er i den danske grundlov. Men vi er jo ikke i gang med at flyve til en anden planet. Vi bor jo et bestemt sted med en bestemt historie og en bestemt kultur. Vi bor i et land med en dyb kristen kulturarv, og det er vi da nødt til at tage udgangspunkt i. Ellers bliver vi rodløse. Og det er netop det, jeg nogle gange opfatter som problemet, hvis der kommer for meget værdirelativisme ind i de her diskussioner, altså at vi mister forbindelsen til vores egen historie, og hvem vi selv er. Og så er det, at vi også – vil jeg vurdere – bare gør problemerne med parallelsamfund og integration større. Det her er jo en glimrende anledning til at fortælle de mennesker, der er kommet hertil, at vi har religionsfrihed i Danmark, men at vi ikke har religionslighed. Der er mulighed for at praktisere sin religion i Danmark, og vi vil gå langt for din ret til at praktisere din religion, men der er ikke religions lighed
Hr. Christian Juhl.
Jamen værdirelativisme opstår jo først, når man siger, at den ene religion har særlige rettigheder og må larme alt, hvad de vil, og at den anden religion sørme ikke må gøre det, fordi det ikke er i vores kultur. Altså, jeg kan finde på at klage, når der er en rockkoncert nede i Indelukket i Silkeborg, hvor der er 3-5.000 mennesker, der giver den for fulde drøn, eller når der er larm på en motorbane, vi har lige ved siden af byen, hvis jeg er hos venner dér. For jeg synes, der må være et vist lydniveau dér. Det er rent praktisk, for jeg synes, det er hamrende irriterende, når lyden er for høj. Det ville jeg også synes om kirkeklokkerne, og når en muslimsk imam råber oppe fra et tårn. Det må gerne være afdæmpet. Men værdirelativisme er da, når man siger: Det her er okay, og det her er ikke okay.
Tak. Ministeren.
Jeg synes ikke, det er værdirelativisme. Jeg bor selv ved siden af en middelalderkirke; jeg tror, den er fra 1100-tallet. Det er en del af vores kulturarv, det er en del af vores historie, og det, at de ringer med klokkerne, når der er gudstjeneste, er også en del af vores kulturarv. Det synes jeg er helt naturligt og legitimt, og jeg synes ikke, at man kan sammenligne det og sige, at det er det samme, at der så også åbner en moské, og at de står i et tårn og råber lidt ud over hustagene. Sådan ser jeg slet ikke på det. Jeg ser sådan på det, at man har ret til at praktisere sin religion, og hvis de vil råbe, kan de gøre det inde i moskeen. Når de træder ud på fællesskabets arealer, skal de ikke være anmassende over for det omgivende samfund, hvis de er muslimer i Danmark.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra hr. Mads Fuglede.
Da vi diskuterede det her emne for nylig, var det min klare fornemmelse, at ministeren ikke mente, at problemet var stort nok endnu til, at man skulle gøre noget ved det her og nu – vi skulle mere iagttage udviklingen. Nu står vi her så få dage senere, og jeg fornemmer, at ministeren har en helt ny holdning, og at vi nu skal undersøge retsgrundlaget osv. Kan jeg ikke få ministeren til at forklare, hvad det er, der har gjort, at man nu er gået i gang med – og det vil jeg gerne kvittere for – at undersøge det juridiske grundlag for, går jeg ud fra, at ville handle på det her område?
Ministeren.
Jeg er stadig væk af den overbevisning, at en enkelt ghettoblaster på en fodboldbane i Gellerup ikke nødvendigvis skal få Folketinget til at vedtage ny lovgivning. Men jeg må også bare erkende, at den ghettoblaster ikke står alene – vi har fået henvendelser fra Islamisk Trossamfund, som driver flere forskellige moskeer, og vi kan se, at det er en diskussion i andre lande. Og så synes jeg, det er rettidig omhu, at vi får afklaret juraen, hvis der hen over sensommeren kommer flere bønnekald og vi bliver nødt til som Folketing at forholde os til, hvad vi gør ved det. Så vil jeg meget nødig stå som minister og sige, at vi lige skal starte med at afklare juraen, for det synes jeg ikke ville være rettidig omhu. Så nu har vi givet gult kort til ghettoblasteren i Gellerup, og hvis der skal komme et rødt kort, skal vi vide, hvad det er for et juridisk grundlag, vi gør det på, og derfor er vi nu gået i gang med at undersøge, hvilke handlemuligheder vi har.
Hr. Mads Fuglede.
Men jeg så svaret på det spørgsmål, der blev stillet til ministeren, og der var svaret jo, at der havde været de her tre henvendelser. Så det er jo tre henvendelser, som ministeren må have været bekendt med, da ministeren sidst sagde, at problemet ikke var stort nok. Er det ikke rigtigt forstået?
Jeg har i hvert fald selv fået én henvendelse fra Islamisk Trossamfund, som bad om tilladelse til at lave bønnekald, og der svarede jeg tilbage, at jeg ikke kunne give den tilladelse, og at jeg heller ikke kunne give afslag, fordi der ikke er nogen lovgivning, der regulerer det. Så spørgeren har ret i, at den oplysning jo ikke er ny for mig.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger til ministeren, så vi går i gang med ordførerrækken. Den første ordfører er hr. Rasmus Stoklund fra Socialdemokratiet.
For cirka en uge siden diskuterede vi et forslag, der havde nogenlunde samme hensigt som i det, vi skal diskutere i dag. Kernen i forslaget er jo at forbyde bønnekald, så vi ikke ser seancer som den, der udspillede sig i Gellerupparken i april. Her gjaldede et muslimsk bønnekald ud over et boligområde, og den slags skal aldrig blive hverdag i Danmark. Forskellen på de to beslutningsforslag, er, så vidt jeg kan se, et par sproglige ændringer, som sikrer, at vi nu holder os inden for grundlovens rammer. Og jeg har en smule svært ved at se relevansen af, at vi nu skal fremføre de samme argumenter for hinanden, som vi gjorde for godt og vel en uge siden, men jeg stiller naturligvis op, når et antal partier i Folketinget ønsker en genudsendelse. Jeg kunne bedre forstå blå bloks begejstring for at have fundet fælles fodslag i en udlændingepolitisk sag, hvis den rummede en reel udlændingepolitisk uenighed med Socialdemokratiet, for jeg fornemmer, at det tit er det, man leder efter. Det gør det som bekendt ikke. Socialdemokratiets position er jo lige så klar, som den var i sidste uge. Bliver bønnekald pludselig noget, der begynder at blive mere hyppigt, skal Folketinget træde til og sørge for, at det bliver stoppet. Vi vil ikke have bønnekald i Danmark som det, vi så i Aarhus for nylig. Virkeligheden er, at vi har et bredt forankret flertal, som sikrer en stram udlændingepolitik i Danmark, uanset hvad der står i bemærkningerne til det her beslutningsforslag. Paradigmeskiftet står ved magt. Reglerne for familiesammenføring, for permanent ophold og statsborgerskab er præcis de samme som før valget. Til gengæld ønsker vi i Socialdemokratiet at stramme yderligere op på bl.a. vilkårene for at få statsborgerskab, og derfor har ministeren jo også varslet forhandlinger. Hvad der kan virke lidt komisk er, at den svulstige retorik i de politiske bemærkninger til det her beslutningsforslag hænger lidt dårligt sammen med det, som de blå partier selv har leveret – naturligvis undtagen Nye Borgerlige, fordi de som bekendt ikke havde ansvaret for, hvad der er foregået her i Folketinget før folketingsvalget grundlovsdag sidste år. I 2015 strømmede det ind over de danske grænser med flygtninge og migranter. Venstreregeringen var totalt handlingslammet, og vi husker alle sammen scenerne fra motorvejene dengang. Dansk Folkeparti, som på det tidspunkt var blå bloks største parti, sad på hænderne og gjorde intet. Problemerne fra dengang kæmper vi fortsat med, og den opgave er altså stadig væk ikke løst. Omvendt fortjener Folketingets blå partier jo ros for, at de lægger mandater til den bredt forankrede udlændingepolitik sammen med Socialdemokratiet. Men det har et komisk skær, når det, man så kan diske op med for anden gang på 2 uger, er et forslag, hvor vi er enige om substansen, altså at vi ikke vil have bønnekald i Danmark. I Socialdemokratiet har vi blot den lidt mere pragmatiske tilgang, at vi venter med at lovgive, til vi ved, om der er et problem. Foreløbig har der boet muslimer i Danmark i fire-fem årtier, og mig bekendt har der i den tid været ét bønnekald. Sagen bliver naturligvis anderledes alvorlig, hvis det på et tidspunkt skulle vise sig, at bønnekald bliver et problem. I den situation er vi i Socialdemokratiet også klar til at gribe ind, og måtte den dag komme, ser jeg frem til, at vi kan samarbejde om det. Jeg ser frem til, at vi kan gentage debatten fra sidste uge.
Tak, og der er nogle korte bemærkninger. Først er det fru Pernille Vermund.
Tak for ordet, og tak for ordførertalen. Ordføreren nævner udlændingepolitikken, som helt åbenlyst stadig har en række mangler, men det her handler jo i lige så høj grad om værdipolitik. Altså, hvad skal islams indflydelse på vores samfund være, og hvad skal den ikke være? Det er klart, at jo flere muslimer der kommer hertil, jo mere indflydelse er der risiko for at islam får på vores samfund. Ordføreren selv og ministeren siger, at de ikke vil have det her i Danmark. Så venter man på, om det her bliver et problem i Danmark. Det kan godt være, at der ikke har været mange bønnekald i Danmark og ikke har været mange ønsker om bønnekald i Danmark, men islam er et problem i vores samfund. Kan ordføreren ikke medgive det?
Ordføreren.
Jamen jeg er jo enig i, at det her er værdipolitik, og jeg er enig i, vi ikke skal have bønnekald i Danmark. Det kan vi ikke blive uenige om, og jeg vil også gerne kvittere for den fine video, som fru Pernille Vermunds parti lavede på baggrund af debatten, sidst vi havde den, og som jeg fik lov til at spille en rolle i. Jeg delte den selv flittigt både på Facebook og Twitter, fordi jeg synes, at den faktisk fint summerede diskussionen op. Den viste jo, at vi på bundlinjen er enige om, at vi ikke skal have bønnekald i Danmark. Sådan er det, det bliver vi ikke uenige om.
Fru Pernille Vermund.
Men spørgsmålet er jo så, om man er villig til at tage og påtage sig det ansvar, det er at sikre, at islam presses tilbage. I et ideelt samfund ville det jo være noget, man løste i civilsamfundet eller med de gode hensigter, som man har, når man anbefaler muslimer og imamer, og hvad der ellers er, at undlade at gøre det her. Men vi kan jo bare se, hvordan civilsamfundet ikke har løst den her opgave. Jeg er ikke og vi er ikke fortalere for, at der skal lovgives om en masse, men når vi kan se, at islam med kønsopdelt svømmeundervisning og særkrav overalt presser sig på, så bliver vi nødt til at ty til lovgivning.
Ordføreren.
Det ville jeg være enig i, hvis vi så en stor udbredelse af bønnekald og havde gjort det i de forgangne måneder og år, men det har vi bare ikke. Vi har mig bekendt set ét bønnekald, og derfor er jeg ikke enig i, at man på nuværende tidspunkt kan konkludere, at civilsamfundets appel og appellen, markeringen og signalet fra et stort flertal af Folketinget medlemmer om, at vi ikke ønsker bønnekald i Danmark på den måde, ikke bliver taget alvorligt, og at konsekvensen af den appel ikke bliver, at vi ikke kommer til at se bønnekald i fremtiden i Danmark.
Så er det hr. Christian Juhl.
Der var danskere, der tog til USA for halvandet hundrede år siden, fordi der var småt med arbejde i Danmark. Det gjorde de nogle gange bærende på en religion – mormoner og andre. De byggede kirker, og de tog traditioner med fra der, hvor de kom fra. De fik støbt en klokke og anbragt den oppe i toppen af kirken og bimlede løs hver søndag. Tænk, hvis de i USA havde sagt: Det går altså ikke. Det er imod vores kultur. Det må I ikke. I må gerne have jeres tro, men det der ... Tænk, hvis det skete nu til dags i danske samfund i USA, i Asien eller andre steder, hvor danskere slår sig ned, at man begyndte at sige, at det passer ikke med deres kultur. Så ville der lyde et ramaskrig fra både borgerlige danskere og sikkert også fra nogle af de mest nervøse socialdemokrater. Hvad er grunden til, at vi har så lidt tillid til vores egen kultur og værdier, at vi skal til at ty til forbud, fordi vi ikke tror på, at det her samfund kan holde til, at vi har en mangfoldighed af kulturer?
Ordføreren.
Jeg anerkender ikke sammenligningen med USA, som jo i sin natur er en indvandrernation, og som jo også selv i dag er bygget op på en måde modsat vores samfundsmodel. Amerikanerne har opbygget en samfundsmodel med lukkede kasser og åbne grænser, groft sagt. Vi har det modsatte. Vi har åbne kasser for stort set alle, der er inden for grænserne, og til gengæld skal vi have relativt lukkede grænser. Baggrunden for, at sådan en model som vores kan hænge sammen på lang sigt og være bæredygtig, er, at man ikke bare kan sige, at vi kan opføre os, som om vi var en indvandrernation, for så ville den ikke hænge sammen. Grundlaget for, at den kan hænge sammen, er, at der er en relativt høj grad af homogenitet, når det gælder vores kulturelle syn, vaner, livsstil, værdier, holdninger, og at der samtidig er en relativt høj grad af økonomisk lighed. Begge dele er en forudsætning for den tillid, som er kittet i vores samfundsmodel, og som sikrer, at vi er villige til at betale f.eks. en meget høj skat og omfordele til hinanden. Hvis man sætter det over styr, og det mener jeg man gør, hvis man bare sammenligner os med traditionelle indvandrernationer, så kan vi sige farvel til velfærdsstaten, som vi kender den.
Hr. Christian Juhl.
Jeg er da ked af at må gå lidt i rette med Socialdemokraternes ordfører. Jeg er lige ved at læse et par historiebøger fra århundredskiftet, da arbejderbevægelsen blev dannet. Da var der jo en meget klar holdning fra Socialdemokraterne og den arbejderbevægelse, der groede op, til religion i det hele taget. Dengang var forudsætningen, hvis vi skulle have et solidarisk, ligeværdigt samfund, at man lod hverken folkekirke eller andre få indflydelse i samfundet. Jeg mener, at religioner gerne må være i samfundet, men de må ikke have politisk og toneangivende indflydelse på vores samfund. Det skal selvfølgelig være demokratisk. Det er fuldstændig forfejlet, at man nu kører en religionskamp ind fra Socialdemokratiets side og totalt vender ryggen til den oprindelige grundidé om at være solidarisk og skabe et ligeværdigt samfund.
Ordføreren.
Jeg er ikke sikker på, at jeg hverken helt forstår spørgsmålet eller kommentaren i det her, men jeg ser ikke det mindste usolidariske i at stille krav og have forventninger til folk, der kommer til Danmark, og jeg synes ikke, at man på nogen måde kan forvente, at majoriteten af den danske befolkning – det store flertal af os undtagen ordføreren og hans kone – faktisk ikke synes, det er udmærket, at vi har kirkeklokker, og ikke synes, det er noget, der generer os. Det er fuldstændig legitimt, at vi siger: Kirkeklokkerne er velkomne, men vi er ikke interesserede i alle mulige andre former for bønnekald.
Hr. Morten Dahlin.
Tak til hr. Rasmus Stoklund for talen. Jeg troede egentlig, jeg havde set det værste til socialdemokratisk historiefortælling, da jeg nede i Socialdemokraternes gruppeværelse oplevede, at man havde malet manden bag stikkertalen, Vilhelm Buhl, i spidsen for en fiskekutter, der sejlede jøder til Sverige, men hr. Stoklund har jo i dag vist, at man på mange andre måder i Socialdemokratiet gerne vil omskrive historien. Men tilbage til substansen: Hr. Stoklund nævner flere gange, at vi jo er enige om substansen her, nemlig at vi ikke vil have bønnekald. Jeg vil bare konstatere, at vi ikke er enige. Altså, i Venstre mener vi, problemet allerede nu er så stort, at vi ikke skal se tiden an. I Socialdemokratiet ønsker man at se tiden an og ikke reagere nu. Derfor kunne jeg egentlig godt bare tænke mig at spørge hr. Stoklund: Hvad er det, der får hr. Stoklund til at tro, at det her problem ikke kommer til at vokse sig større?
Ordføreren.
Det er, at der har boet muslimer i Danmark i 4-5 årtier, og i den tid har man mig bekendt set ét bønnekald. Jeg har så i øvrigt lidt svært ved at forstå den her efter min mening lidt skingre kritik fra Venstre og hr. Morten Dahlin. Altså, hvem er det, der leverer, når det kommer til stykket, og hvor forankret er det her i jeres eget parti? Hr. Morten Dahlins formand skiftede mig bekendt til et andet parti under hr. Naser Khaders ledelse med henvisning til tonen i debatten for en årrække siden, og for under en uge siden, tror jeg det var, var der i Holbæk en stor gruppe socialdemokrater, der trods modstand fra de lokale venstrefolk sikrede, at der ikke kom et nyt stort moskébyggeri i et socialt belastet boligområde. Hvad gjorde Venstre? Det præcis modsatte: stemte for. Nu fedter man så rundt i den her bønnekaldsdebat, og det synes jeg da er udmærket, men jeg synes bare, det er lidt mærkeligt, eftersom vi jo er enige om, at vi ikke vil have bønnekald i Danmark, at man er så optaget af, om forbuddet indføres, hvis problemet opstår, eller om det indføres i en hypotetisk situation, hvor problemet jo ikke eksisterer.
Hr. Morten Dahlin.
Men vi er simpelt hen ikke enige. Altså, problemet eksisterer, og hvis Socialdemokratiet vitterlig mente det, som hr. Stoklund står og siger fra talerstolen nu, nemlig at man ikke vil have bønnekald, kan man jo bare stemme for og så forbyde de her larmende bønnekald. Og i forhold til moskeer er det, så vidt jeg ved, den nuværende regering, som har en minister, der er blevet udpeget af statsministeren, og som, da hun var borgmester i Roskilde, deltog i arrangementer og i fejringen af en moské, hvor mænd og kvinder sad adskilt og ikke måtte give hånd til hinanden. Så der har hr. Stoklund vist ikke noget at lade os høre for. Jeg kunne bare godt tænke mig at spørge igen: Hvad er det helt præcist, der får hr. Stoklund overbevist om, at det her problem ikke kommer til at vokse?
Ordføreren.
Jamen det er der ikke noget, der har overbevist mig om, og hvis det kommer til at vokse, vil vi jo også gøre noget ved det. Ministeren har jo også tilkendegivet, at han undersøger det juridiske grundlag, der skal til, hvis man skal skride ind. Og det er jo igen en oprydningsopgave, der ligger efter den tidligere VLAK-regering, som jo ikke tog ansvaret på sig på det her område heller for at sørge for et juridisk grundlag eller for at undersøge, hvad der egentlig er op og ned, hvis man overhovedet skal tage den her slags skridt.
Der en kort bemærkning fra fru Marie Krarup.
Jeg synes, at ordførerens sarkasme over for Dansk Folkeparti i den tidligere periode har været særdeles fejlplaceret. Dansk Folkeparti kæmpede med arme og ben, og vi kæmpede alt, hvad vi kunne, imod indvandring og imod islamisering. Vi har gang på gang fremsat beslutningsforslag om at stå imod islamisering, om at forbyde islamiske tørklæder i skoler og på offentlige uddannelsesinstitutioner, om at forbyde bederum, om at få fødevarer halalmærket, så man kan vælge det fra, og om at forbyde kønsopdelt svømmeundervisning. Overalt har vi stået forrest i den kulturkamp imod islamisering. Så det er rimelig grotesk at høre, at vi ikke skulle have gjort noget. Men det er helt korrekt, at Venstre ikke gjorde noget. De var ikke interesserede i det. Vi kender den her hovne bemærkning fra Bertel Haarder om, at han ikke var minister for tørklæder, leverpostej og badeforhæng, for det var klart under Venstres værdighed at beskæftige sig med. Så det er rigtigt, at den blå regering heller ikke var særlig interesseret. Men man bør da være blevet klogere i Socialdemokratiet og forstå, at det er en vigtig kamp at kæmpe – kulturkampen imod islamisering.
Ordføreren.
Min hensigt er sådan set ikke at være sarkastisk over for Dansk Folkeparti. Jeg forholder mig bare til bundlinjen; altså, Dansk Folkeparti var det største parti i blå blok i den forgangne regeringsperiode. Der skete en række problematiske ting på udlændingeområdet. Man sprang, som fru Marie Krarup nævner, ofte op som løver og faldt jo så altid ned som lam, når hr. Morten Dahlin og hr. Mads Fugledes parti, Venstre, afviste at følge nogle af de forslag, som Dansk Folkeparti kom med på området. Derfor synes jeg bare ikke, at man, eftersom det jo mest har ligget i retorikken fra både Dansk Folkepartis og Venstres side på udlændingeområdet, har så meget at lade den nuværende regering høre, for den forsøger jo rent faktisk at løse nogle af de her problemer – også på grund af alt det, vi jo har aftalt i fællesskab, og som jeg synes er godt. Paradigmeskiftet står jo ved magt, der er ikke ændret et komma.
Fru Marie Krarup.
Det er jo så helt forkert. Paradigmeskiftet er jo lige præcis blevet ændret i dag. Så det er fuldstændig forkert. Desuden burde hr. Rasmus Stoklund, på trods af han kun har været her et år, dog have fundet ud af, at der skal 90 mandater til et flertal. 37 mandater kan ikke ændre Danmarks udlændingepolitik – desværre. Og problemet har jo været, at der har været to fløje, der ikke ønskede det, som Dansk Folkepartis 37 mandater i sidste samling ønskede. Så vi kunne desværre ikke gøre så meget mere. Det havde vi meget, meget gerne ønsket. Men det burde jo ikke fratage Socialdemokraterne muligheden for at fortsætte den kamp imod islamisering, som man burde føre efter vores mening.
Ordføreren.
Nej, men det var jo ikke desto mindre 37 mandater, der i den valgperiode accepterede hr. Lars Løkke Rasmussens nølen på det udlændingepolitiske område, og at man jo ikke formåede at løse en lang række af de problemer, som vi stod med, og som vi forsøger at rydde op i. Det er egentlig ærgerligt, at de debatter, vi har hernede, altid skal være så polemiske og så syrlige og bitre. For jeg glæder mig egentlig over, at der er et bredt flertal for en stram udlændingepolitik i Danmark. Jeg synes, det var bedre, hvis vi kunne arbejde sammen om det i stedet for.
Så er der en kort bemærkning fra hr. Mads Fuglede.
Men der er jo ikke enighed om en bred politik på det her område, hvis Socialdemokratiet ikke vil handle nu. Hvad tænker hr. Rasmus Stoklund, der er hensigten med de henvendelser, der er kommet til ministeren, om bønnekald? Der bliver hele tiden henvist til, at der kun har været ét tilfælde. Tænker man ikke, at de tre yderligere henvendelser, der er kommet, også er med et ønske om netop at foretage bønnekald?
Ordføreren.
Jo, ellers ville det da undre mig, at man sender en sådan henvendelse. Men så håber jeg også, at dem, der sender dem, måske sidder og ser Folketings-tv eller læser avisen og ser, at hr. Mads Fugledes parti, undertegnedes parti og en række andre partier her i Folketinget ikke ønsker bønnekald, og hvis det bliver en realitet med bønnekald i Danmark, vil vi gøre alt, hvad vi kan, for at skride ind over for det.
Hr. Mads Fuglede.
Men det er jo en god erkendelse, Socialdemokratiet har gjort sig der. Så burde I netop handle, for så er der empiri for, at her har vi et problem, der vokser, som det gør, overalt, og lade være med bare at sparke det her spørgsmål til hjørne, men stemme for det her og få sørget for, at vi ikke får høje bønnekald i det offentlige rum i Danmark.
Ordføreren.
Empirien var på plads, hvis der rent faktisk fandt bønnekald sted. Vores indstilling til at gennemføre lovgivning, er jo, at der skal være et problem, som den lovgivning, vi gennemfører, løser, og ikke, at vi skal lovgive for at kunne lave videoer til Facebook eller sende smarte signaler til offentligheden. Men jeg har forstået, at det er her, man åbenbart har fundet et fælles fodslag iblandt de blå partier, og det er også fint, og derfor tager vi også debatten for anden gang på halvanden uge, men empirien mangler vi fortsat. Skulle den komme, er det klart, at vi må skride ind i fællesskab.
En pakke. Der er ikke flere korte bemærkninger. Tak til Socialdemokratiets ordfører. Den næste ordfører er fra Venstre, og det er hr. Mads Fuglede.
Tak for ordet. Vi står her i dag på baggrund af et beslutningsforslag fra Nye Borgerlige om at forbyde bønnekald i det offentlige rum. Tusind tak til Nye Borgerlige for at rejse denne yderst relevante debat og tak til Dansk Folkeparti, som tidligere har rejst denne debat mange indgange. Tak til Det Konservative Folkeparti for at være medforslagsstillere på dette beslutningsforslag. Danmark skal være et land, hvor bønnekald ikke skal foregå højlydt i det offentlige rum. Det er Venstres holdning. Dansk tradition, den kultur, vi er rundet af, er nu engang det, vi er. Når vi oplever et bønnekald, som det vi så for nylig i Gellerup, bliver jeg bekymret, fordi det rykker ved hele det grundlag for, hvem vi egentlig er, for det er ikke det Danmark, jeg kender. Det skal vi sige klart nej til. Vi skal sige nej til bønnekald i det offentlige rum, det hører ikke hjemme i Danmark. Hertil kommer, at bønnekald og lignende religiøse ytringer er en støjgene. Ligesom vi ikke ønsker støj fra transport og erhvervsliv, ønsker vi heller ikke støj fra bønnekald. Vores boligområder skal holdes fri for støjgener. I Danmark har vi religionsfrihed, og det bakker vi stærkt op om i Venstre. Man må tro på, hvad man vil, men vi har ikke religionslighed. Derfor går Venstre ind for et forbud mod højtalerforstærkede bønnekald i det offentlige rum. Danmark er et kristent land, hvor kirkeklokkerne ringer og har gjort det i tusind år. Folkekirken har en særstatus i grundloven, og derfor skal kirkeklokker selvfølgelig ikke være omfattet af forbuddet. Forbuddet skal selvfølgelig være inden for rammerne af grundloven, og det er vi også sikre på at det kan, når vi får udboret retsgrundlaget for det her ovre i Udlændinge- og Integrationsministeriet og Justitsministeriet, sådan at man kan lave et lovforslag, der overholder de krav, der stilles i beslutningsforslaget. Det er vigtigt, at der kommer klare regler på dette område, så det ikke er op til hver enkelt kommune at tage stilling til problemet. Der er brug for ens regler på det her område. Det er sådan nu, at der ikke er et grundlag for at sige ja til det, men der er heller ikke noget grundlag til at afvise det – det er et stort problem. Vi anbefaler derfor Folketingets partier at stemme for beslutningsforslaget og ser frem til den videre udvalgsbehandling.
Tak. Der er et par korte bemærkninger. Først er det hr. Christian Juhl.
Hvornår kan vi af højtuddannede mennesker forvente at få en debat, der er lidt mere åben og nuanceret og også for den sags skyld saglig? Danmark er ikke et kristent land – kan vi ikke snart få slået en pæl igennem det? Der er mange kristne i Danmark, men jeg er ikke kristen, jeg er ikke ud af en kristen tradition, jeg er ikke ud af et kristent miljø, men jeg har stor respekt for mennesker, der er troende og tilhører et eller andet trossamfund – og man må selv vælge hvad for et – og jeg vil gerne respektere det, så længe det ikke går ud over andre mennesker. Men lad nu være med at omfavne os alle sammen og sige, at sådan er det, og at så ensporet er alle danskere. Det er ikke rigtigt. Der er mange kristne, og der er mange kristne, der er mangfoldige i deres udtryk og tror på, at mangfoldighed er en styrke, og at der skal være plads til alle i vores samfund, bare man ikke skader andre. Hvornår kan vi gå tilbage til det spor, som jo er det, der dybest set kendetegner i hvert fald det Danmark, jeg kender?
Ordføreren.
Selvfølgelig er Danmark er et kristent land. Danmark er rundet af kristne værdier, og det er så rundet af dem, at man har valgt at gøre den luthersk-evangeliske kirke til en kirke, der har en særstatus i grundloven. Vi ville ikke kunne genkende det samfund, vi har i dag, hvis vi ikke havde den kristne kulturarv, som vi har haft med i bagagen, siden Ansgar kristnede danerne. Det er jo det begavede svar på det spørgsmål. Så er der jo selvfølgelig mennesker i Danmark, der ikke er kristne, og det har jeg ikke noget problem med, men det ændrer ikke ved, hvad vores fælles historiske arv er, hvordan vi har formet de her institutioner, og hvordan kristendommen har præget vores samfund i generationer. Jeg ved godt, at der er en semantisk debat om, om et land kan være kristent, eller om det er et folk, der er kristent, men det synes jeg er en underlig debat. Det er det samme som at sige, at man ikke kan sige, at Danmark er et demokratisk land, fordi det er borgerne, der er demokratiske. Jeg ved ikke, om det er det spor, som spørgeren vil ned ad.
Hr. Christian Juhl.
Jo, for jeg lægger nemlig rigtig stor afstand til lande, som vil diktere, at deres land er muslimsk eller noget andet, for det kan man ikke diktere. Mennesker er mangfoldige, og mennesker har forskellige religiøse og kulturelle opfattelser. Hvis man skulle sige noget om den danske kultur, så er den rundet af arbejderbevægelsens solidaritet og tanker om lighed. Den er rundet af landbobevægelsens andelsselskaber og tanker om, at man skal hjælpe hinanden, og at vi i fællesskab skal opbygge samfundet. Det er værdier, som er fælles for danskerne. Det er værdier, som stiller krav om rummelighed og ikke smalsporethed, hvor man siger, at vores religion er bedre end de andres.
Ordføreren.
Jamen så vil spørgeren jo også vide, at alle de her fælles værdier, som også er en del af dansk kultur, jo er værdier, der også er forankret i den debat, der har været om kristeligheden i Danmark. De er uløseligt forbundet. Hvis man ser på højskolebevægelsen eller andelsbevægelsen, så har man haft den debat om, hvilken rolle religion skal spille i det offentlige rum, og det var også noget, som den tidligere arbejderbevægelse havde som et af sine vigtigste temaer. Det har været en del af det, vi er rundet og skabt af.
Fru Marianne Jelved.
Ja, tak. Jeg er faldet over noget, nogle ord, i selve teksten, som jeg godt vil bede om en forklaring på. Der står: »Folketinget pålægger regeringen inden udgangen af 2020 at fremsætte lovforslag, der forbyder højtalerforstærket bønnekald« – og så kommer ordene: »og lignende religiøse ytringer i det offentlige rum«. Hvad tænkes der på, når der står: »og lignende religiøse ytringer«? Hvis man nu sagde ja til det her, hvad forpligter man sig så til?
Ordføreren.
Man forpligter sig til, hvis på man på anden vis end ved højtalerforstærket bønnekald kan lave bønnekald, at så er det også omfattet af det.
Fru Marianne Jelved.
Vil det sige, at man så heller ikke må stille sig op i et eller andet hjørne af noget og tale med sin egen stemme, som jeg gør her? Hvad er det for en orden, man forstyrrer, ved at man stiller sig op i et hjørne af et hus, som man bruger som moske, og siger: Nu er der bønnekald her? Hvem generer det?
Ordføreren.
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstår spørgsmålet. Det, at man stiller sig op og har en religiøs samtale i det offentlige rum, er jo ikke det, der sigtes til her; der sigtes til det at kalde til bøn i det offentlige rum, så det forstyrrer den offentlige orden.
Tak. Så er der en kort bemærkning fra hr. Rasmus Stoklund.
Jeg vil egentlig bare kvittere for den del af talen, der ikke handlede om at kritisere Socialdemokratiet, for jeg synes egentlig, at der grundlæggende er nogle gode refleksioner, ikke mindst også i svaret til Enhedslistens ordfører. Jeg synes, det er en god måde, hr. Mads Fuglede får sagt fra på over for den værdirelativisme, der ofte sniger sig ind, når vi har den her type debat. Jeg synes, det er godt, at vi bredt forankret i Folketinget kan sige fra over for den og være helt åbne om, at vi naturligvis er et kristent land. Jeg er også ligeglad med den semantiske diskussion om det, og jeg er helt enig med hr. Mads Fuglede i det, men også i at signalere, at de folkelige fællesskaber – andelsbevægelsen, arbejderbevægelsen osv.
Ordføreren.
Jeg hører ikke noget spørgsmål, så derfor kan jeg jo ikke svare andet end at udtrykke glæde over, at hr. Rasmus Stoklund har fundet en sjælden anledning til at rose noget, jeg siger heroppefra.
Tak for det. Det ser ikke ud, som om der er opfølgende spørgsmål, men der er en kort bemærkning fra hr. Henrik Dahl.
Ja, det er bare om spørgsmålet om, hvorvidt Danmark er et kristent land. Jeg vil bare høre, om ordføreren er enig med mig i eller kan bekræfte, at al dansk lovgivning siden middelalderen og indtil reformationen har været præget af instrukser eller bud, eller hvad man skal sige, som kom fra Rom, f.eks. manddrabsforordningen i år 1200, som gør manddrab ulovligt, og som gør, at Danmark holder op med at være et vendettasamfund som det islandske samfund. Altså, vores lovgivning har været kristen siden middelalderen, og det har haft dyb indflydelse på alle menneskers opfattelse af skyld og ansvar f.eks. Kan ordføreren bekræfte det?
Ordføreren.
Ja, det kan ordføreren bekræfte. Mange af de principper, der er i kristeligheden, i jus talionis og andet, er jo principper, der er gledet ind i dansk lovgivning, også de gange, hvor vi har behandlet dem på en sådan måde, at vi har sagt nej til, at de skal være den måde, vi formulerer offentlig lovgivning på. Så at tænke Danmark uden vores kristne arv er for en historiker som mig noget, der faktisk er ganske umuligt.
Hr. Henrik Dahl.
Det andet spørgsmål er slet ikke om lovgivning, men er bare dette spørgsmål: Hvis man drejer vores flag 90 grader, hvad er den hvide figur i flaget så?
Ordføreren.
Det er jo det, der er sådan underligt at diskutere, om Danmark er et kristent land, når vi har et kors i vores nationale symbol. Men det er jo alligevel noget, som kan få nogle til at forundres.
Tak for det. Der er ikke flere korte bemærkninger til Venstres ordfører. Den næste ordfører er fra Dansk Folkeparti, og det er fru Marie Krarup.
Dansk Folkeparti er medstiller på dette forslag. Det skal komme andre partiers angst for at bruge ordet islamisk i et beslutningsforslag i møde. Dansk Folkeparti havde ellers tænkt sig at fremsætte et ændringsforslag til Nye Borgerliges beslutningsforslag fra sidste uge imod islamisk bønnekald. Vi ønskede, at det beslutningsforslag, nr. 174, også skulle omfatte kald til bøn, som ikke er højtalerforstærket. Men da vi blev spurgt, om vi ville med i dette forslag, så sagde vi selvfølgelig okay. Vi har den indstilling, er det er lige meget, om katten er grå eller sort, for så længe den kan fange mus, er det afgørende opfyldt. Det her beslutningsforslag rammer bønnekald, og det er det, vi ønsker at bekæmpe. Det skal ikke være en del af det danske samfund. Vi har sikret os, at beslutningsforslaget også retter sig mod ikkehøjtalerforstærket bønnekald. Det er det, vil jeg sige til fru Marianne Jelved, der vistnok skulle ligge i ordet: og andre religiøse ytringer. Det er bønnekald, der ikke er højttalerforstærket. Det er i hvert fald derfor, at vi sagde ja til at være med til at være medstillere. Vi havde en frist på cirka fem sekunder til at træffe beslutningen. Og så sikrer det her beslutningsforslag, at kirkeklokker ikke bliver ramt. Derfor gør forslaget det, som vi ønsker. Det siger nej til islamisering, og det siger ja til den kristne danske kultur. Den kristne danske kultur skal selvfølgelig fortsat være den ledende i Danmark. Vi står bare i en kulturkamp imod islamisering, hvor islamiseringen sniger sig ind overalt, og det er vigtigt at sætte foden ned. Også selv om der er nogle herinde i Folketingssalen, som ikke helt har erkendt, at det er der, vi står, så er der steder, hvor islamiseringen sniger sig ind. Det er vi nødt til at få stoppet, og vi er nødt til at bruge de våben, vi har. Et af de vigtige våben, vi har, i den her kamp er jo at bruge lovgivningen. Men derudover er det allervigtigste våben, vi har, at sørge for uddannelse, dannelse, oplæring i, hvad den danske kultur består i; at lære børnene danmarkshistorie og kristendom; at genfortælle historien; at holde litteraturen og sangskatten i live. Det er det vigtigste våben imod islamisering, så vi kan bevare vores frie, danske, kristne, demokratiske kultur i Danmark. Bekæmper vi ikke islamiseringen, vil den frie, danske, demokratiske, kristne kultur være historie om en eller to generationer, og det ville være en meget, meget stor ulykke. Derfor er det vigtigt, at vi begynder den her proces. Vi har jo gjort det i meget lang tid i Dansk Folkeparti. Vi har fremsat utallige beslutningsforslag, der skulle imødegå islamiseringen. Vi har ikke fået særlig mange til at stemme for, det vil jeg godt indrømme, men derfor er det da selvfølgelig en glæde, at Venstre lige pludselig er hoppet med på det her. Det sætter vi virkelig pris på, og vi håber, at vores politik også snart bliver overtaget af Socialdemokratiet. De har det jo med at bruge vores brugte politik, og det er man så Det kommer sikkert på et tidspunkt. Jeg ville bare ønske, at den proces kunne blive fremskyndet, for det er ærgerligt først at tage de nødvendige forholdsregler, når det er lige på et hængende hår. Man burde være fremsynet og tage forholdsreglerne, før katastrofen rammer, eller før man virkelig står i store problemer. Men jeg vil selvfølgelig opfordre alle til at stemme ja til det her beslutningsforslag. Tak for ordet.
Tak. Der er et par korte bemærkninger. Først er det fru Marianne Jelved.
Tak. Jeg må jo sige, at jeg faktisk er ret overrasket over at høre, at fru Krarup slet ikke har tillid til, at den kristne tro vil forblive i Danmark om nogle år. Det er jeg virkelig, virkelig forbavset over. Det er jeg overhovedet ikke i tvivl om at den vil. Så det var bare en kommentar. Men så har jeg lige et spørgsmål, og det er stadig væk om de ord, som jeg ikke forstår, og som jeg synes er ubegribelige, og som jeg synes er som en dækningsløs check i virkeligheden. Jeg citerer fra bemærkningerne: »Hertil kommer, at bønnekald og lignende religiøse ytringer er en støjgene. Ligesom vi ikke ønsker støj fra transport osv. osv. Men jeg fik at vide lige før, at i virkeligheden betyder ordene lignende religiøse ytringer, at det er bønnekald uden højtalerforstærking. Så forstår jeg slet ikke det, der står der. Det er en støjgene, står der i bemærkningerne.
Ordføreren.
Nu kan jeg ikke lige finde teksten, men ja, det er da en støjgene, altså, bønnekald er da klart en støjgene, ud over at det også er missionerende. Men det, som vi lægger i den her sætning »og lignende religiøse ytringer i det offentlige rum«, er bønnekald uden forstærkning, for der står jo, at det retter sig mod højtalerforstærket bønnekald. Så opfatter vi »lignende religiøse ytringer« som uforstærket bønnekald. Vi havde hellere set, at man havde skrevet islamisk bønnekald, men det er der så nogen, der ikke ønsker at gøre, og så bliver det højtalerforstærket, altså den her formulering. Men derudover, med hensyn til om jeg har tillid til, den kristne tro vil bestå, vil jeg citere Cromwell, der sagde: Stol på gud, og hold krudtet tørt. Det er rigtigt, at man selvfølgelig skal stole på, at man nok skal klare det, man skal stole på, at Vorherre nok redder os, men hvis ikke vi også selv tager os sammen og gør noget og holder krudtet tørt, er det altså ikke sikkert, at det virker. Så vi kan ikke bare lade os skylle over med kulturfremmede ritualer og tiltag i Danmark og så tro, at Danmark bliver ved med at være kristent.
Marine Marianne Jelved.
Jeg er stadig væk virkelig overrasket over at høre fru Krarup sige det der. Jeg er selv troende, og jeg er ikke i tvivl om, at den danske tro, om jeg så må sige, den kristne tro vil blive for evigt her i landet. Den er ikke truet på nogen som helst måde. Så derfor forstår jeg overhovedet ikke den opgivende følelse hos fru Krarup. Det må jeg sige overrasker mig, og det kræver ikke noget svar, men jeg har lyst til at ytre min overraskelse.
Ordføreren.
Det er et kampklart svar, fru Marianne Jelved får. Jeg er gymnasielærer i religion, jeg ved, hvordan det er at modtage 15-årige elever, som ikke ved en brik om kristendommen, og som har fået mærkelige ting at vide. Hvordan kan man være sikker på, at kristendommen vil bestå i et land, hvor oplysningsniveauet er så lavt? De har måske aldrig været i en kirke. Der er rigtig meget brug for god undervisning og opdragelse i Danmark, for at kristendommen fortsat skal være her. Der er slet ikke brug for, at islam trænger sig ind på de områder, hvor kristendommen burde være.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Christian Juhl.
Det var dog en melding. Jeg lever i den illusion, at jeg synes, jeg lever i et af de mest oplyste samfund, både fordi vi har en fri presse og vi i høj grad har adgang til biblioteker og internet og har alle sammen en relativt høj uddannelse. Jeg har ikke så fin en uddannelse som ordføreren, det indrømmer jeg gerne, for jeg har aldrig gået på et universitet, men jeg har da fået en dannelse igennem min tilværelse, som jeg er rigtig, rigtig glad ved og synes er værdifuld. Jeg vil sige, at jeg vil kæmpe til det sidste for, at de kristne får lov til at beholde deres religion i Danmark, hvis den skulle vise sig at være truet på et tidspunkt. Jeg har dog endnu aldrig set det, for der er ikke nogen, der vil forbyde den i Danmark. Der er i andre lande nogle, der vil tage patent på den, og jeg frygter sådan, at kristne korstogsfarere i Danmark vil begynde at tage så meget patent på den, at de siger, at det er en dominerende religion, og at den skal have al mulig ret, og at de andre kun er her på vores nåde, for så er jeg bange for, at den kristne tro vil få problemer. Og der vil jeg sige, at det, som ordføreren sagde om dannelse, er jeg fuldstændig enig i, for det er et godt våben. Det er også at vide – jeg er ved at læse nogle bøger om det i øjeblikket – at kirken så igennem fingre med hekseforfølgelserne, og det er at vide, at den har slået mennesker ihjel i Guds navn osv. osv. Det er dannelse. Det håber jeg er med i gymnasieundervisningen.
Tak til hr. Christian Juhl. Ordføreren.
Det, som det drejer sig om i dag, er den her diskussion om, hvad islam skal fylde i det danske samfund. Og der skal islam fylde meget, meget lidt. Vi har religionsfrihed, men det betyder ikke, at vi skal fylde det offentlige rum eller vores uddannelsesinstitutioner med islam. Der skal være plads til det frie danske demokratiske, kristne liv, som vi har været vant til igennem århundreder. Og for at stoppe islams fremmarch er vi nødt til at lave nogle regler, for det er for svært for den enkelte skoleleder, den enkelte leder af en svømmehal eller den enkelte leder på et plejehjem hver gang at skulle udstikke, hvilke regler man skal gå efter for at undgå, at islam trænger sig ind, og islam trænger sig ind. Derfor er vi nødt til at have de regler. Som jeg sagde, er der mange mennesker, som ikke på noget tidspunkt har fået den nødvendige viden om deres egen kultur.
Hr. Christian Juhl.
Ja, men jeg vil gerne sige, at i forbindelse med de mennesker, som har så lidt tro på deres egen kultur og deres egen overbevisningskraft, at de tyr til forbud, vil jeg gerne have en diskussion om, hvordan vi hjælper dem Og der mener jeg også ordføreren. Hvis ordføreren ikke har så meget tro på sine egne argumenter og sin egen overbevisning, endda midt i en privilegeret situation, hvor hun både er politiker og underviser af unge mennesker, så er vi jo skidt kørende, hvad det angår. Det er altid det, jeg har lært, og det er det, jeg har set i mit liv, altså at det faktisk er det, der er dannelsen, og det behøver man ikke at være bange for at tro på.
Ordføreren.
Hvis vi giver frit spil for islamisering i Danmark med offentligt bønnekald, med f.eks. børnehavelærerinder og sygeplejersker osv. med islamisk tørklæde, vil islam komme til at stå stærkere, stærkere og stærkere, og den deraf følgende ufrie kultur vil vinde indpas. Det er en dårlig tilgang, det er forkert, og det er et kæmpe svigt over for vores børn, børnebørn og oldebørn, for de skal også have mulighed for at leve i et frit, demokratisk kristent land. De skal ikke risikere at komme til at leve i et islamisk diktatur.
Så er der en kort bemærkning fra hr. Rasmus Stoklund.
Tak. Jeg vil gerne kommentere på, at fru Marie Krarup siger, at Socialdemokratiet er velkommen til at overtage Dansk Folkepartis brugte politik – men sådan ser jeg ikke på det. Altså, jeg ser sådan på det, at skulle det her blive et problem, er det jo politik, vi må gennemføre i fællesskab. Så det er ikke noget med at overtage nogens politik; det er noget med, at vi så må lave det her i fællesskab. Da vi diskuterede det her for en uge siden, brugte jeg en metafor fra haven, og det havde jeg ikke sådan udelt held med, for det lavede især fru Pernille Vermund meget sjov med bagefter. Så nu kommer jeg med en anden, og det kan blive et selvmål igen: Men billedlig talt skal man jo heller ikke sætte tagetes eller andre sommerblomster ud, før frosten er væk. Og lidt på samme måde: Man skal gøre tingene, når de er relevante. Hvis der er et problem, skal man løse det. Der er ikke et problem lige nu, og derfor er vores synspunkt, at vi ikke skal løse det. Men man kan jo så forberede sig. Lige så vel som man kan plante tagetes i drivhus og gøre dem klar, kan man forberede sig. Man kan lave et juridisk grundlag parat, hvis så problemet skulle opstå. Det ved vi endnu ikke om det gør; hvis det gør, har vi politik, vi i fællesskab kan bruge til at undgå bønnekald i fremtidens Danmark.
Ordføreren.
Jeg kender ikke den der sommerblomst – tagetes. Den kender jeg ikke, den har jeg ikke i mine krukker. Jeg har ellers mange krukker, og jeg sætter dem også først ud, når frosten er væk. Men der findes jo et begreb, der hedder rettidig omhu, og det er jo, at når man ser, at der er noget under optræk, så tager man forholdsregler, så man kan imødegå det. Og vi kan se, at det her er under optræk – det er der allerede. Vi skal gøre det helt klart for hele Danmarks befolkning, at der er en ledende kultur i Danmark, og det er den frie kristne, demokratiske danskhed, og den skal selvfølgelig være den dominerende. Og der er ikke religionslighed i Danmark. Det skal vi gøre helt, helt tydeligt. Det er rettidig omhu at gøre det nu, hvor vi kan se, at det trækker op til kultursammenstød, og at vi allerede har kultursammenstød ude i ghettoerne. Så selvfølgelig er det fornuftigt at gøre det nu. Det er timingen, vi er uenige om, og jeg mener, at når man står med et regeringsansvar, bør man bruge de magtmidler, man har. Så derfor er det nu, man skal gå i gang.
Hr. Rasmus Stoklund.
Jeg er enig i det med den rettidige omhu, og det var egentlig det, jeg også lidt forsøgte at komme hen til, altså det her med, at det juridiske grundlag jo er en del af det. Hvis ikke engang man har det, kan man jo ikke gøre noget. Det var sådan set bare det. Derudover, med hensyn til tagetes kan jeg sige, at hvis det lykkes at komme lidt videre med dem, jeg har stående i en mistbænk nu, så skal jeg tage en med til fru Marie Krarup inden sommerferien.
Ordføreren.
Nu kan man jo sende billeder af blomster meget hurtigt, så jeg kan nok hurtigt få opklaret, hvad det er for en, og det vil jeg selvfølgelig være taknemlig for. Men jeg vil så sige med hensyn til det her juridiske grundlag: Altså, come on, hvor mange gange har vi diskuteret det her? Det kan ikke være så svært at få det afklaret. Så hvis det bare er det, det drejer sig om, regner jeg med, at vi faktisk allerede, før vi går på sommerferie, burde kunne have et lovforslag.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger til Dansk Folkepartis ordfører. Den næste ordfører er fra Det Radikale Venstre, fru Marianne Jelved.
Tak. Religionsfrihed betyder alligevel noget. Se, det her er en lillebitte bog, som jeg går rundt med i min taske, og det er grundloven i al sin magt og vælde, og jeg citerer lige § 69: »De fra folkekirken afvigende trossamfunds forhold ordnes nærmere ved lov.« Det var virkelig fremsynet set af de grundlovsfædre, der var engang, og det betyder jo også, at det udtrykker tillid og respekt og anerkendelse af forskellige religioner, og det er også værd at bide mærke i, at det er det, som det handler om i grundloven. Der står også i § 70, og jeg citerer: »Ingen kan på grund af sin trosbekendelse eller afstamning berøves adgang til den fulde nydelse af borgerlige og politiske rettigheder eller unddrage sig opfyldelsen af nogen almindelig borgerpligt.« Det er begge to nogle paragraffer, som jeg synes er meget, meget centrale for vores samfund og for den verden, vi lever i, fordi vi har en international verden, hvor vi alle sammen eller i hvert fald rigtig mange af os flytter os rundtomkring, uanset hvor vi kommer fra, og derfor er det også vigtigt, at man har den type frihedsrettigheder, som tros- eller religionsfrihed er. Det er altså ikke et ønske i grundloven, at det skal gøres mere og mere besværligt at have en religion, der er forskellig fra flertallets religion. Tværtimod beskytter grundloven faktisk den ret, man har som et mindretal i et land med én stor religion, altså med mange borgere, der har den samme religion. Men det har også gennem tusinder af år været jøders lod at mærke forskellige former for diskrimination fra flertallets religioner, og det må i hvert fald for mig at se give anledning til eftertanke. Jeg håber jo ikke, at vi i Danmark vil overføre den type følelser over for andre religioner. Radikale Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget. Vi kan ikke anbefale en stigende centralisering i samfundet. Vi vil faktisk modvirke en stigende centralisering. Vi mener, at det er i det lokale og nære liv, man finder de relevante løsninger på adfærd i fællesskaberne og på traditionsberettigelse. Det er jo sådan set det, der har været vores historiske kendetegn, og kommunerne er rigtig gode til sammen med foreningslivet, som er meget, meget stort i Danmark, at finde de løsninger, der passer i deres lokalsamfund. Det har foreningslivet vist ved sin berettigelse og sine værdier i hundreder af år. Så vil jeg erindre om, at det jo ikke er så lang tid siden, vi diskuterede noget, der ligner det her rigtig meget, i den her sal. Derfor tillader jeg mig bare at minde om de begreber, som jeg stadig væk mener er rigtig meget pressede i Danmark, men som har karakteriseret den måde, vores samfund har udviklet sig på, og karakteriseret de holdninger, der præger foreningslivet og frivilligheden i Danmark, nemlig retsind, lovsind, frisind og storsind – og jeg må stadig væk konstatere, at de fire begreber er stærkt pressede i vore dage. Så derfor er jeg glad for, at der ikke er nogen, der renoverer Vandrehallen og sletter de ord derude. Jeg skal i hvert fald nok passe på dem.
Tak for det. Der er ikke nogen korte bemærkninger til De Radikales ordfører. Den næste ordfører er fra Socialistisk Folkeparti, hr. Carl Valentin.
Tak for det. Jeg synes egentlig, jeg har givet ret klart udtryk for Socialistisk Folkepartis holdning til det her forslag, og jeg er også blevet spurgt ret konkret ind til det ændringsforslag, som man ville have lavet for at få det tidligere beslutningsforslag til at være som det, som vi behandler nu her. Og jeg synes egentlig også, det er lidt underligt at stå her og bruge tid på lidt den samme debat igen i en tid, hvor mange af os har skubbet beslutningsforslag og forespørgselsdebatter og sådan noget, fordi vi er blevet bedt om det – men lad nu det ligge. Jeg synes egentlig, at debatten her handler om nogle vigtige ting. Den handler om kultursammenstød, og den handler om religionens rolle i samfundet, og det synes jeg er nogle vigtige ting at debattere, og hvis det en dag bliver et problem med bønnekald i det offentlige rum, og hvis det er noget, der generer naboer, og som skaber nogle store problemer, så synes jeg, at det vil være fornuftigt at gå ind at regulere det, og det er vi i SF også fuldstændig klar til. Men virkeligheden er jo også, at der på nuværende tidspunkt ikke er et problem i Danmark med bønnekald, der generer folk. Der er praktisk talt ikke nogen danskere, der har oplevet et muslimsk bønnekald i Danmark, som der refereres til. Noget af det nye, som vi har oplevet i den her debat, er jo, at ministeren nu siger, at der skal laves en juridisk afklaring af, om man kan lave et forbud mod bønnekald, og jeg synes sådan set, det er fint nok, at man undersøger det. Men jeg vil også opfordre til, at man fra regeringens side holder muligheden lidt på klem for at regulere på andre måder og ikke lægger sig fuldstændig fast, i forhold til hvordan man eventuelt vil regulere det, hvis der opstår et problem en dag. For det kan også tænkes, at det kan gøres på andre måder, og jeg synes, det er vigtigt, at man forholder sig til den konkrete situation, der nu engang måtte opstå. Jeg kunne godt forestille mig, at man f.eks. kunne gå ind at regulere på varighed og hyppighed og decibelgrænser og sådan nogle ting, hvis man gerne ville sikre nogle ordnede forhold, så religiøse bønnekald ikke generede for meget i det offentlige rum. Jeg synes, det er lidt farligt at fastlægge sig fuldstændig på, at det bare slet ikke skal ske. Jeg kunne f.eks. godt forestille mig en model, hvor religiøse samfund får lov til et par gange om året eller noget i den stil, ved særlige lejligheder og noget, der betyder noget for dem, at lave nogle bønnekald, såfremt det ikke er noget, der generer meget, og det kan gøres på en ordentlig måde. Jeg synes, det er vigtigt, at vi politikere regulerer efter de konkrete situationer, der opstår ude i det virkelige samfund, og ikke bare sådan på forhånd lægger os meget fast på, at vi vil forbyde noget, som reelt ikke er et problem på nuværende tidspunkt. Så det er min tilgang til det her, og det er stadig væk sådan, at Socialistisk Folkeparti ikke kan støtte det her forslag.
Tak. Der er ikke nogen korte bemærkninger til SF's ordfører. Og så er den næste ordfører fra Enhedslisten, og det er hr. Christian Juhl.
Tak for det. Jeg er utrolig meget imod ekstreme religioner og ideologier, især de autoritære og dominerende religioner og ideologier. Jeg er også imod anmassende støj, uanset om det er en rockkoncert, hvor der er skruet helt op til det ekstreme, om det er høj ringning fra en folkekirke eller bønnekald, når det er generende og ubehageligt i det offentlige rum. Det er vel det, der er meningen med det. Det er vel ikke meningen, at man skal bruge den slags til at bekæmpe en religion og sige, at så kører vi ind her, når vi ikke kan forbyde den, eller at vi, når vi ikke kan forhindre den i at være statsanerkendt, så kan prøve med nogle andre metoder. Det er jo sådan set den måde, jeg ser Nye Borgerlige og Dansk Folkepartis jagt på andre religioner på. Jeg er også modstander af anmassende støj fra motorveje og motorsport og forstyrrelser af den offentlige orden på den måde. Vi forbyder ikke rockmusik, selv om nogle så har kaldt den djævelsk, men vi beder om, at der bliver spillet, sådan at andre mennesker, som ikke kan lide rockmusik og bedre kan lide stille folkemusik, også kan være der, og vi sætter grænser for, hvornår man spiller høj musik, hvornår man dyrker motorsport, og også hvornår man ringer med kirkeklokken. I et samfund med mange kulturer og et frit og åbent forhold til andre kulturer må man vel godt udvise en smule rummelighed og tro på, at kampen mod religionerne handler om dannelse og troen på egen styrke i argumenterne og ikke om forbud. Jeg er ikke tilknyttet noget trossamfund og klandrer ingen for at være det. Jeg glæder mig over, at andre mennesker har glæde ved at være med og stå bag eller er del af en religion, og jeg vil slås for deres ret til fortsat at have det på den måde. Jeg har det ligesom Marianne Jelved, for jeg tror sådan set, at den nuværende danske folkekirke i den form, den befinder sig, har en fremtid for sig. Det er der noget, der tyder på, men lad nu være med at glorificere den. Den danske folkekirke, den katolske kirke og en række andre religioner har trukket et spor op igennem historien af blod og undertrykkelse og uacceptable handlinger. Det er ikke dem, der har bragt demokratiet med sig. Tværtimod er det kampen blandt almuen imod magten fra kirken og andre magthavere, som har skabt det demokratiske, frie og åbne samfund, vi har. Det skal vi være glade ved, og det skal vi værne om. Menneskers ret til at dyrke deres egen tro er vigtig, så længe det ikke går ud over andre i form af vold, undertrykkelse, hekseafbrænding, omskæring, misbrug af børn osv. osv. Jeg efterlyser rummelighed, og jeg efterlyser, at forslagsstillerne tør tro på deres egne værdier i et ligeværdigt og åbent møde med andre kulturer. Det er jeg ikke bange for at deres kultur sagtens kan tåle; tro da også selv en lille smule på det. Jeg efterlyser saglige argumenter. Jeg synes, det er blodfattigt at sige: Vi vil ikke have det i Danmark – punktum. Det er godt nok en fattig måde at argumentere på. Den ville ikke blive accepteret inden for noget som helst andet fagområdet i vores Folketing. Der ville vi kræve af hinanden, at vi argumenterede med saglige argumenter. Jeg tror, at det, som Marie Krarup lige var lidt inde på med dannelse, altså oplysning, dannelse, indsigt og viden, er et værn imod dogmatiske religioner og dogmatiske ideologier og undertrykkelse. Vi lever ikke i et kristent samfund, vi lever i et frit, oplyst, demokratisk samfund, hvor dannelse og oplysning tør møde andre kulturer, og det håber jeg at vi kan blive ved med og ikke ty til det ringeste af alt, nemlig at et flertal forbyder andres kulturer, forbyder andres religioner. Jeg vil især sige tak til Marianne Jelved for netop sammenligningen, de grimme sammenligninger, som vi nu lige har fået opfrisket på grund af 75-året for Danmarks befrielse, nemlig det had til jøder, der har været i Danmark, og som vi jo er enige om at bekæmpe. Det har vi i hvert fald været, når vi har diskuteret her på det sidste, men det var ikke en enighed, der var i Danmark, f.eks. omkring år 1900 eller år 1920 eller for den sags skyld i 1940-45. Det var ikke alle, der gjorde det af hensyn til jøderne, altså hjalp dem væk fra nazisterne. Enhedslisten kan ikke støtte det her forslag.
Der er en kort bemærkning fra fru Marie Krarup.
Jeg vil bare lige præcisere, hvad det her forslag går ud på, for det lyder, som om hr. Christian Juhl mener, at forslaget er imod islam eller imod muslimer, og det er det jo ikke. Det er imod islamisering – det vil sige, at det er imod islamisering af det samfund, som var her i forvejen, før islam og muslimer kom til dette land. Vi skal ikke have det offentlige rum islamiseret, vi skal ikke have vores skoler eller plejehjem eller offentlige institutioner i det hele taget islamiseret. Vi skal ikke have det offentlige rum fyldt med islamisk bønnekald. Vi skal modstå islamiseringen, men det er ikke det samme, som at vi skal forbyde islam eller kæmpe imod islam. Man kan ikke kæmpe imod islam med andet end argumenter, og det er jo ikke det, man gør, når man forbyder et bønnekald. Men vi kan godt tage en teologisk diskussion om, hvad der er rigtigt osv., men det er ikke det, vi gør med det her beslutningsforslag – der forbyder vi islamisering af det offentlige rum.
Ordføreren.
Ja, og så vil jeg sige, at jeg ikke ser nogen frygt for, at det offentlige rum bliver islamiseret. Så ordføreren skulle komme til Silkeborg, for det er da godt nok sjældent, at vi møder en person, der synligt signalerer islam – og i øvrigt har muslimer været her i mange hundrede år i større eller mindre omfang, og det har jøderne også. Men nu er debatten sådan kørt op, fordi vi lever i et samfund, hvor kulturerne blander sig mere, end de nogen sinde før har gjort. Og det er jeg ikke bange for. Jeg er utilfreds med anmassende, støjende aktivitet, men det er sådan set ligegyldigt, om det er fra en motorcykel, eller om det er fra en kirkeklokke, eller om det er fra en råbende mand oppe i et tårn. Det synes jeg ikke om, for vi skal være her alle sammen. Jeg skal også være her, og jeg gider ikke høre på en hel masse spektakel, når jeg har lyst til at have fred og ro i min kolonihave. Derfor er det vigtigt, at vi siger, at vi kan lave nogle rammer. Og SF's ordfører var netop inde på, at det gør vi jo i forvejen.
Fru Marie Krarup.
Jeg skal faktisk ro igennem Silkeborg i kajak om nogle uger på min sommerferie, og der vil jeg så kigge efter burkaer og islamiske tørklæder og lytte efter bønnekald, og det kan jo godt være, at jeg ikke vil se så meget lige dér ude fra bølgerne. Men der er jo steder i Danmark, hvor der er en høj grad af islamisering, og i det øjeblik man står på den fodboldbane i Gellerup og hører det der arabiske råb til islamisk bøn, er det da en klar islamisering af det offentlige rum. Og der følger så meget andet med islamisering, fordi der også er en ideologi, der fjerner den frihed, som vi er vant til i Danmark. Så det er
Ordføreren.
Jamen jeg sagde jo netop, at jeg er modstander af undertrykkende religioner, og det er sådan set, ligegyldigt hvem det er. Men der er da masser af muslimsk troende mennesker, som stille og fredeligt dyrker deres religion, og skulle de en gang om ugen råbe ud over byen, at nu er der møde i deres kirke, så opfatter jeg det på lige fod med, at folkekirken bimler med klokkerne – det gør jeg. Og jeg tror ikke på, at det er en fare, hverken for min kultur eller for fru Marie Krarups kultur. Tværtimod tror jeg, at den kultur, vi hver for sig har, og som vi opfatter som dansk, er stærk, og den skal nok overleve den slags ting.
Tak. Der er ikke flere korte bemærkninger. Tak til Enhedslistens ordfører. Den næste ordfører i rækken, som jeg kan se i salen, er hr. Henrik Dahl fra Liberal Alliance.
Tak for ordet. Mens jeg sad i Det Udenrigspolitiske Nævn i forrige valgperiode, havde vi besøg af en delegation fra Kuwaits nationalforsamling, og de spurgte ind til de religiøse forhold i Danmark. Det, jeg svarede til vores gæster, var, at i Danmark ved ateisterne ikke engang, hvad de ikke tror på. Det syntes jeg egentlig nok bliver bekræftet af den debat, som vi har i salen her i dag. Men ja, vi står her igen. Det gjorde vi også den 11. juni, hvor vi diskuterede B 174, som også handlede om bønnekald. Da vi behandlede B 174, sagde jeg her fra talerstolen, og jeg citerer: Der er ikke nogen tvivl om, at grundlovens § 67 giver alle borgere i Danmark religionsfrihed, med det forbehold at intet må læres, der strider mod sædeligheden eller den offentlige orden, men der kan heller ikke være nogen tvivl om, at man har ret til at være fri for andres religion. Citat slut. Det mener vi sjovt nok stadig væk 14 dage senere i Liberal Alliance. Så vidt jeg kan høre, er der fem andre partier i Folketinget, som mener nogenlunde det samme. Jeg har talt Socialdemokratiet, Venstre, Konservative, Dansk Folkeparti og Nye Borgerlige, som repræsentanter for den opfattelse, og jeg hører med glæde, at Socialistisk Folkeparti anerkender, at der er et problem, og gerne vil inddrages i realitetsforhandlinger. Vi tager spørgsmålet om islamisering dybt alvorligt i Liberal Alliance, og det er jo, fordi spørgsmålet om frihed er et spørgsmål, som vi tager meget alvorligt. Hvad er islamisering? Islamisering er jo situationer, hvor islamiske regler bliver gjort gældende over for personer, der ikke er muslimer, og som ikke bekender sig til den islamiske tro. Det er der jo allerede rigtig meget af i Danmark. Med trusler om vold er det jo i et vist omfang lykkedes at ændre betingelserne for at benytte ytringsfriheden. Med trusler om vold er det lykkedes at begrænse og hæmme jøders udøvelse af og bekendelse til deres religion. Og med trusler om vold er vi også blevet tvunget til at redesigne det offentlige rum. Jeg kommer ikke regelmæssigt i Silkeborg, men jeg var tilfældigvis til byfest i Silkeborg i august 2017, og der var tunge sikkerhedsforanstaltninger, for at man kunne komme ind på festivalområdet, for at undgå, at nogen skulle få den skøre idé at køre en lastbil ind i festivaldeltagerne. Det var ikke nødvendigt tidligere. Det er også nogle forholdsregler, som er kommet til os på grund af terror. Det er alt sammen dybt, dybt uacceptabelt. Religionsfrihed bør også defineres som retten til at blive fri for andres religion, retten til ikke at blive påtvunget regler og opfattelser, der stammer fra religioner, man ikke bekender sig til. Jeg synes faktisk det samme i dag, som jeg syntes den 11. juni. Jeg synes, det er beklageligt, at de seks partier, som grundlæggende er enige, ikke er i stand til at finde hinanden i en fælles beretningstekst. Når vi nu har samarbejdet om at bruge milliarder af kroner til alle mulige gode formål, hvorfor kan vi så ikke samarbejde om at lave en fælles beretning, når vi er så tæt på at være enige? Derfor vil vi gøre som sidst. Vi vil ikke bakke forslaget op, som det ligger, men vi vil meget kraftigt opfordre de seks partier – og måske også Socialistisk Folkeparti, hvis de vil være med – som grundlæggende er enige, til at finde pragmatismen frem og på den måde få banet vejen for en holdbar løsning. Tak for ordet.
Tak for det. Der er et par korte bemærkninger. Først er det fra hr. Carl Valentin.
Tak. Jeg tror bare lige, det var vigtigt for mig at få sagt til hr. Henrik Dahl, at det, jeg sagde fra talerstolen, ikke var, at der var et problem i dag. Jeg sagde netop, at jeg ikke rigtig synes, der er noget stort problem i dag. Men såfremt det bliver et problem i Danmark, at der er mange religiøse bønnekald og det generer folk og dem, der bor tæt på, så synes jeg, det er fornuftigt at gå ind og forhandle om det. Jeg synes egentlig, der har været nogle interessante pointer her i debatten i dag, og jeg synes, at bl.a. hr. Christian Juhl har haft nogle gode pointer i forhold til ligestilling mellem forskellige trossamfund. I SF mener vi sådan set, at anerkendte trossamfund skal ligestilles, og at folkekirken ikke skal have nogle særprivilegier; men jeg synes også, det er en fejl, hvis man fuldstændig ligestiller det at ringe med kirkeklokker med et bønnekald, hvor man synger eller taler eller noget i den stil. Jeg synes egentlig, det er to ret væsensforskellige ting, og det synes jeg også man skal have med, hvis vi en dag kommer til at skulle forhandle om, hvordan man regulerer det her område.
Ordføreren.
Til forskel fra, hvad man nogle gange kan læse i medierne, har jeg aldrig nogen sinde været medlem af SF, men det er et parti, jeg på mange måder har sympati for. Og det, jeg har bemærket gennem årene, er, at SF altid nærmer sig tidens store spørgsmål på samme måde, som når folk skal bade: Det er med en tå i først, og så går der lang tid; man kaster sig ikke bare sådan ud i det. Så jeg synes, at det er godt, at SF har stukket en tå i de her problemer, og måske får man også hovedet under på et eller andet tidspunkt.
Så er der en kort bemærkning fra hr. Christian Juhl.
Det der med at få hovedet under vand skal man passe på med, det kan man jo drukne af. Jeg vil bare sige to ting. Ordføreren sammenligner islamisme med terror. Terror kan være religiøst båret; det har vi set i Europa. Det kan også være politisk båret; det har vi set med både højre- og venstreekstremisme, især højreekstremisme, de sidste 10 år. Og det skal bekæmpes. Men ligefrem at sige, at det er på grund af islamisme, er godt nok lidt smalsporet, og det forventede jeg ikke af en højtuddannet akademiker, altså at man ikke kan se mere nuanceret på det end det. Vi forstår jo ikke ret meget af, hvad der sker i vores samfund, hvis ikke vi kan prøve at finde årsagerne, og de er jo ikke kun ét sted. Det er jo det, der er den store fejl i meget politik, nemlig at man tror, det hele stammer ét sted fra. Det er der to partier her i Folketinget der tror. Fred være med dem; de skal have lov til at tro, hvad de vil. Men dem, der vil arbejde lidt med viden og fakta om samfundet, er jo nødt til at sige, at det er mere nuanceret end det. Det håber jeg da også ordføreren synes.
Ordføreren.
Jeg tror meget på anvendelse af fakta, og fakta er, at i dette århundrede har praktisk taget alle – der har været nogle ganske få undtagelser – terrorangreb med dødelig udgang i Europa været foranstaltet af islamister. Så i dette århundrede på vores kontinent har terror med dødelig udgang været noget, der har haft sin rod i islamisme, med nogle ganske få undtagelser.
Hr. Christian Juhl.
Det er jo lodret forkert. Separatistbevægelserne har især været nogle af dem, som har været årsag til mange dødsfald – kampe om magten i samfundet har været årsag til rigtig, rigtig mange dødsfald. Et andet spørgsmål, jeg gerne vil stille, er i forhold til det, ordføreren siger om retten til ikke at blive påtvunget en religion, som man ikke tilhører. Altså, nu lever jeg i et samfund, hvor jeg bliver påvirket af kristendommen hver eneste dag. Kan man da kalde det en slags kristendomisme, at jeg skal høre prædikener i radioen og høre kirkeklokker ringe, og at min præst kommer, når jeg får et barn, og vil blande sig i de der ting? Jeg mener: Hvis det var rigtigt, hvad ordføreren sagde, måtte der jo også være en grænse for kristendommen.
Ordføreren.
Jeg har to ting. Det er da en sag for Detektor at undersøge det her spørgsmål om dødsfald. Jeg sagde, at med hensyn til terrorangreb med dødelig udgang i Europa i dette århundrede er det store flertal af disse terrorangreb islamistiske. Det må vi da have nogle factfindere til at kigge lidt nærmere på. Danmark har været kristent i ca. 1.000 år, og lovgivningen er kristen helt tilbage fra middelalderen. Vores menneskesyn er kristent, vores kultur er kristen og vores historie er kristen. Det er en del af vores kultur, og det kommer med den pakke, som det er at være her i landet, som flere ordførere allerede har sagt.
Tak til Liberal Alliances ordfører. Der er ikke flere korte bemærkninger. Den sidste ordfører er ordføreren for forslagsstillerne, fru Pernille Vermund fra Nye Borgerlige.
Tak. Som repræsentant for forslagsstillerne er jeg utrolig glad for, at vi i dag behandler et fælles beslutningsforslag fra Venstre, fra DF, fra Det Konservative Folkeparti og fra Nye Borgerlige. Det er et beslutningsforslag, som vil forbyde højtalerforstærket bønnekald og lignende religiøse ytringer i det offentlige rum. Det var mit håb, at regeringen efter debatten forleden ville stille sig bag forslaget, så det kunne blive endeligt vedtaget på torsdag. Desværre kan jeg forstå på ministeren og på den socialdemokratiske ordfører, at regeringen ikke er villig til at tage ansvaret på sig og beskytte danskerne og vores land mod det pres på vores værdier, som islams indtog er et udtryk for. Beslutningsforslaget er formuleret neutralt og vil gælde alle trossamfund bortset fra folkekirken. Danmark er ifølge grundloven et kristent land og kristendommen en væsentlig del af vores kulturarv. Derfor skal kirkeklokkerne selvfølgelig ikke være omfattet af et forbud. For os i Nye Borgerlige er der dog ikke nogen grund til at forsøge at skjule, at forbuddet mod højtalerforstærket bønnekald vil være rettet mod islam. Det er islam, som bruger bønnekald i offentligheden til at fastholde muslimer i et greb af sharia. Det muslimske bønnekald er en magtdemonstration af islam, når det gjalder ud over land og mennesker, der endnu ikke har overgivet sig til islam. Det højtalerforstærkede islamiske bønnekald er religiøs chikane og ideologisk indoktrinering på samme tid. De, der mener, at islam skal diktere eller spille en større rolle i samfundsindretningen, er islamister, og islamister skal vi holde os fra livet. Dem skal vi aktivt modarbejde, hvor vi kan. Der er ingen andre fremmede trossamfund i Danmark, som benytter sig af sådanne aggressive metoder til at udbrede deres lære og presse sig ind i en fortrinsvis kristen kultur. Hverken jøder, hinduer, buddhister eller andre kristne samfund uden for folkekirken opfører sig på den måde. Alle andre trossamfund end de muslimske er fredelige. De tilpasser sig, og de passer sig selv. I Danmark må folk tro og tænke, hvad de vil, men vi skal ikke tillade islam at presse sig ind i vores samfund. Islam skal skubbes tilbage i privaten. I april lod en imam islams budskaber gjalde ud over et boligkvarter i Aarhus med elektrisk forstærkning. Imamen kommer fra en moské, der er kendt fra dokumentaren »Moskeerne bag sløret«; mange husker forhåbentlig den grufulde dokumentar. Det var den, der viste, hvordan et shariaråd rådgav en kvinde til ikke at gå fra sin mand og gå til politiet, selv om han tævede hende, tvang hende til sex og ønskede en kone mere. Islams undertrykkelse af kvinder, sociale kontrol og generelle intolerance over for andre religioner, seksuelle minoriteter og ateister er veldokumenterede gennem rigtig mange år. Alligevel har politikere nægtet at træde i karakter og meddele forkyndere af islam i Danmark, at islam ingen indflydelse skal have. Konkret i forhold til bønnekald havde partierne herinde lagt ansvaret fra sig og overladt det til kommunerne at holde islam ude af samfundet. Men ude i kommunerne, hvor Dansk Islamisk Trossamfund flere og flere steder ønsker at afholde bønnekald, ved de ikke, hvad de skal rette sig efter. I Helsingør kommune fik de bønnekaldsanmodning fra Dansk Islamisk Trossamfund, og derfor har de for knap en måned siden bedt kirkeministeren om en redegørelse. Kommunen savner forklaring på, hvorfor og hvordan de skal blandes ind i afgørelsen af det spørgsmål. Kommunen mener ikke, at de har hjemmel til at behandle anmodningen om bønnekald, men de har ikke fået svar. Det er uholdbart, og det er vi heldigvis en bred kreds af borgerlige partier der har erkendt og vil vi gøre noget ved. Vi bør som medlemmer af Folketinget vedtage et forbud mod muslimsk bønnekald i det offentlige rum. Der skal være rene linjer. Kommunerne skal have klar besked. Jeg forstod på ministeren, at regeringen har erkendt problemet og behovet for at begrænse islams indflydelse i det offentlige rum. Derfor er det både beklageligt og faktisk også temmelig uforståeligt, at regeringen ikke bakker op om forslaget fra Venstre, fra DF, fra Det Konservative Folkeparti og fra Nye Borgerlige. Det er helt uholdbart, hvis det er den kommunale forvaltning, der skal sikre danskerne mod, at islam presser sig længere og længere ind i vores samfund. Der må klar lovgivning til, der sikrer, at imamer, der kalder til bøn i det offentlige rum, bliver retsforfulgt og straffet. Vi skal ikke tillade, at islam skaffer sig større og større indflydelse i vores samfund. Der skal sættes en fod ned, og det skal være med hælen først. Vi skal signalere, at det er hertil og ikke længere. For hvis vi ikke handler i tide, ender vi med en situation, hvor muslimsk bønnekald bliver normen, og dér skal vi ikke hen. Jeg håber ikke, at regeringen og Socialdemokratiet vil vente lige så længe med at handle på det her, som man generelt har ventet med at handle på udlændingepolitikken i Danmark. Jeg håber ikke, der skal gå 40 år. Jeg vil slutte med at sige tak for det rigtig konstruktive samarbejde med de andre borgerlige partier, og selv om der ikke er flertal for forslaget, lader det til, at der er en bred forståelse i Folketinget af, at vi ikke vil have, at islam presser sig ind på vores værdier. Jeg håber, at den forståelse også vil føre til, at et flertal vil tage ansvar og få det bremset. I Nye Borgerlige siger vi klart: Islam skal ingen indflydelse have i vores samfund. Og vi klør på. Vi kæmper videre. Vi giver ikke op. Tak for debatten, og tak for ordet.
Tak. Der er en kort bemærkning fra hr. Christian Juhl.
Jeg vil gerne minde ordføreren om, at for 170 år siden fik vi en grundlov i Danmark, og dengang var holdningen, at årsagen til alt det dårlige i samfundet var jøderne. Jeg er ved at læse et par bøger om den tid, netop fordi vi kommer til at diskutere det, også i forhold til Danmarks genforening osv. Hvem var det, der fik skylden for alt dårligt i vores samfund? Det tror jeg ordføreren godt ved. Det var jøderne. Alt dårligt! Og de blev udskældt og hængt ud og fik at vide, at deres religion var skadelig for samfundet og kunne underminere samfundet osv. osv. Det er der en masse dokumentation på. Heldigvis gjorde forstandige folk oprør mod den falske holdning og sagde, at grundloven skulle indeholde en ret til at dyrke sin religion, og at man ikke skal forfølges på grund af sin religion. Ja, vi har endda fået gjort det til et internationalt princip, at man ikke må forfølges, som vi kan bruge i dag. Nu er vi ved at gøre det samme med islam. Hvorfor kan vi ikke leve fordrageligt sammen på den her klode i stedet for at dæmonisere hinanden? Det synes jeg Nye Borgerlige gør, og jeg glæder mig til, at Nye Borgerlige begynder at interessere sig for andet end dæmonisering af islamisme.
Ordføreren.
Jeg synes, det er en sammenligning, som er helt på månen. Når vi ser, hvordan islam og den islamiske vækkelse har ødelagt samfund, ikke bare i Vesten, men også i Mellemøsten, og når vi ser, hvordan tidligere mere sekulære samfund er blevet ødelagt af den islamiske vækkelse, så synes jeg, man skylder at sige fra, når det handler om den del af islam, som er politisk, for det er en del af islam. Når den del af islam, som er politisk, og som trænger sig ind i offentligheden og i det offentlige rum, møder samfundet, må vi sige fra.
Hr. Christian Juhl.
Det kan jeg godt forstå, hvis man har en meget ensporet opfattelse af, at min kultur, min religion er den rigtige i verden, og at alle andres er forfejlet og misforstået. Jeg kunne endda forstå på hr. Dahl, at hvis man ikke tilhører nogen religion, er det, fordi man er uvidende og dum og ikke engang ved, hvad man selv mener. Vi lever altså i et oplyst samfund, og jeg tror på, at vi lever i et så godt og oplyst samfund, at modstandskraften i det danske samfund er enormt stor. Så vi behøver ikke at lave forbud mod andre religioners traditioner. Det kan vi sagtens klare, og vores børn er både kloge og dygtige nok til at analysere det. Vi skal ikke værne om det, som om mennesker er sådan nogle smalsporede nogle. Okay, nogle vil gerne være det politisk – men jeg abonnerer ikke på den holdning.
Ordføreren.
Altså, man skal næsten tilbage til Adam og Eva, men når vi diskuterer det her, handler det jo om, at vi har at gøre med en religion, som ikke bare er en religion, folk dyrker i det private. Det her er jo ikke en kamp om den ene religion frem for den anden. Det her er en kamp om et samfund, hvor vores grundlæggende værdier betyder, at vi har skubbet vores religion lidt i baggrunden. Vi lovgiver ikke på baggrund af religiøse doktriner; vi lovgiver på baggrund af det, som et flertal her i Folketinget mener og ønsker. Og når man ser ud til de islamiske lande, er det ikke det, der er gældende. Demokratiet og friheden får trange kår, når islam presser sig på, og i værste fald er det døden for demokratiet og friheden, når islam tager over.
Tak for det. Der er ikke flere korte bemærkninger. Da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at forslaget til folketingsbeslutning henvises til Udlændinge- og Integrationsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, onsdag den 24. juni 2020, kl. 13.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.