Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 37. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Anja Bah Žibert, gospod Jan Škoberne, dr. Vinko Gorenak, mag. Andrej Šircelj, dr. Anže Logar, gospod Dušan Radič, gospod Peter Vilfan, dr. Franc Trček od 15. ure dalje, dr. Simona Kustec Lipicer do 11. ure, gospod Ivan Škodnik do 15. ure, mag. Dušan Verbič do 15. ure, gospa Andreja Potočnik od 15. ure dalje, gospa Vlasta Počkaj, gospa Vojka Šergan do 14. ure, gospa Ksenija Korenjak Kramar, mag. Aleksander Kavčič, dr. Matej T. Vatovec od 16. ure dalje, gospod Matjaž Han od 10. do 17. ure, gospa Iva Dimic od 18. ure, gospod Tomaž Gantar od 12. ure dalje, gospod Roberto Battelli in Miha Kordiš. Vse prisotne lepo pozdravljam in upam, da nisem koga dvakrat prebral. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZOBRAŽEVANJU ODRASLIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreji Barle Lakota.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanci, hvala lepa za besedo! Prav zares mi je v veselje predstavljati ta zakon iz več razlogov. Prvič, zaradi tega, ker je izredno kompleksen zakon in je zahteval zares veliko usklajevanja in dela z vsemi deležniki. Drugič, ker gre za področje, ki je pogosto spregledano, to področje je pogosto v senci razprav o formalnem izobraževanju, v resnici pa je formalno izobraževanje v sodobnem svetu nujen, vendar nezadosten pogoj. To pomeni, da področje, ki ga pokriva ta zakon, postaja čedalje bolj pomembno. Da je temu tako, kažejo tudi kazalniki Evropske unije. Med kazalniki Evropske unije je namreč en od najbolj pomembnih tudi dostopnost do neformalnega izobraževanja. Na žalost raziskave kažejo, da je dostopnost do neformalnega izobraževanja, torej do področja, ki ga pokriva ta zakon, v Sloveniji sicer precej visoka, vendar ne za vse, predvsem ne za tiste, ki bi to področje najbolj potrebovali, za tako imenovane ranljive skupine. S tem namenom, da odpravimo to, da povečamo dostopnost izobraževanja za te skupine, smo tudi začeli pripravljati zakon. Da je pred vami nov zakon in ne spremembe in dopolnitve obstoječega, kaže na to, kako zelo so se okoliščine, v katerih neformalno izobraževanje deluje, spremenile in kako potrebni so bili pravzaprav novi posegi. Kaj smo želeli s tem zakonom urediti? Osnovni cilj je bil, kot sem že povedala, povečati dostopnost do neformalnega izobraževanja predvsem ranljivim skupinam, in sicer tako, da jasno določimo obveznost države, s katerim se bo dostopnost do neformalnega izobraževanja povečala, da jasno določimo obseg javne službe na tem področju – do sedaj ta ni bila določena, da jasno določimo programe in seveda dejavnosti, ki sodijo v to področje, ravno zato, da se vzpostavi jasna struktura. Samo jasna struktura lahko zagotavlja povečanje dostopnosti. Se pravi, tisto, kar zakon prinaša, je predvsem odgovornost države do področja neformalnega izobraževanja. Kot sem že povedala, je zakon kompleksen, zahteval je številne razmisleke, vključuje zelo različne deležnike, zato je nastajal kar precej časa. Vsem, ki so sodelovali pri razmisleku, tudi vam, za to iskrena hvala. Naj na koncu povem samo še to, da podpiramo oba amandmaja, ki sta vložena na dopolnjen predlog zakona, in v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se tretja obravnava opravi na tej seji. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Odbor za izobraževanja, znanost, šport in mladino je na 40. redni seji 11. januarja letos obravnaval Predlog zakona o izobraževanju odrastlih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z ustavo in s pravnim sistemom ter zakonodajno tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba, njena predstavnica pa je pojasnila, da so podali pripombe predvsem glede varstva pravic posameznikov in notranje skladnosti predloga zakona. Slednje pa so bile upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Svoje mnenje je podal tudi Državni svet, ki je predlog zakona podprl. Uvodoma je predlog zakona predstavila predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreja Barle Lakota. Razprava je potekala predvsem o predvideni sestavi sveta zavoda, pogojih za imenovanje direktorja, financiranje izobraževanja odrastlih s strani lokalnih skupnosti, potrebni izobrazbi za vodenje organizacijskih enot, predvidenih globah za neustrezne prostore in opremo, kjer se izvaja izobraževanje, o možnosti pridobitve javno veljavne izobrazbe za udeležence izobraževanja odrastlih, njihovih pravicah in ugodnostih in o pomenu neformalnega izobraževanja. Svoje stališče so podali tudi nekateri vabljeni na sejo, ki so predstavili probleme v praksi na področju njihovega delovanja in pojasnili, kaj jim bo prineslo sprejetje zakona. Po glasovanju o amandmajih je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! V Levici seveda pozdravljamo novo zakonodajo s področja izobraževanja odraslih, ker jasno opredeljuje javno službo in javno mrežo na tem področju, s tem pa zagotavljajo tudi temelje za stabilno financiranje te javne storitve. Predlaga se namreč, da se izvajalcem javne službe zagotavljajo sredstva iz državnega proračuna. Zakaj je to pomembno? Zato ker trenutna veljavna zakonodaja ne ureja javne službe in javne mreže na področju izobraževanja odraslih, soizvajalcih, tu mislim predvsem na ljudske univerze, soočeni z nestabilnim financiranjem. Vezani so namreč na vsakoletne razpise, ki ne omogočajo dolgoročnega razvoja, ker javni zavodi šele tam nekje sredi leta izvedo, katere programe bodo lahko izvajali v tekočem letu, ki traja. Ta zakon tu do neke mere popravlja, ko kot javno službo opredeli program osnovne šole za odrasle in svetovalno dejavnost, ki med drugim obsega vključevanje odraslih v programe osnovne šole in v javnoveljavne ter neformalne izobraževalne programe. Zakon bi javno službo sicer lahko določil v večjem obsegu, saj veliko programov na področju izobraževanja odraslih ostaja odvisnih od prej omenjenih razpisnih sredstev. Vsekakor pa gre za korak naprej v pravo smer na tem področju. V Levici izobraževanje razumemo kot ključni instrument boja proti družbeni neenakosti ter socialni izključenosti in ne kot individualno investicijo zgolj v človeški kapital. Izobraževanje mora krepiti vrednote solidarnosti, avtonomije, kritičnosti, sodelovanja, strpnost, okoljske odgovornosti ter miroljubnega sobivanja in nenasilja. Zato si prizadevamo za izobraževanje v okviru javnega izobraževalnega sistema, ki služi razvoju vsakega posameznika in posameznice, skladno z njihovimi interesi in zmožnostmi. Mora biti enako dostopno vsem, ne glede na socialni položaj, poreklo ali kraj bivanja, usmerjati pa ga morajo družbene potrebe in ne profitni motivi. To velja tudi za sistem izobraževanja odraslih. Ta ne sme služiti zgolj vključevanju posameznikov na trg dela, temveč predvsem njihovemu osebnemu razvoju in družbenem vključevanju. Instrumentalno poimenovanje znanja kot človeškega kapitala s poudarkom na pridobivanju orodij za tržno tekmovanje je v nasprotju z zgoraj naštetimi vrednotami solidarnosti in sodelovanja. V sicer dobronamernem predlogu pa je prišlo tudi do, morda nenamernega, krčenja pravic udeležencev izobraževanja odraslih, ki se izobražujejo po javnoveljavnih programih višjega strokovnega izobraževanja. Ti po tem predlogu niso upravičeni do štipendije, prehrane, bivanja. V Levici smo zato v skladu z namenom predlagatelja pripravili amandma, ki to napako odpravlja. Če bo naš amandma danes sprejet, bo odpravljena tudi naša zadržanost in zakon bomo v Levici podprli. Če sem pravilno razumel državno sekretarko, se strinja s tem, da se ta amandma podpre, in upam, da bo Državni zbor toliko moder, da ga bo podprl, ker namesto nas ne bo noben drug mislil in premislil, kam naprej naj peljemo to družbo in državo. Ob nekih naših bogastvih, ki jih imamo, voda, gozdovi, obnovljivi viri energije, nam očitno po 25 letih, če potegnemo črto, manjka zlasti praktične uporabe pameti, izhajajoč iz številnih vednosti. In ta zakon je v pravi smeri, da ta manko končno odpravimo. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav vsem! Spoštovani, predlog zakona, ki naj bi uredil opravljanje javne službe na področju izobraževanja odraslih, smo pričakovali že od davnega leta 1996. In po spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, dvajset let kasneje, smo ga končno dočakali. Predlog zakona o izobraževanju odraslih, ki je pred nami, bo opredelil javno službo v izobraževanju odraslih in mrežo javnih organizacij za izobraževanje odraslih, ki bodo javno službo izvajale. V Poslanski skupini nepovezanih poslance takšen korak pozdravljamo, zato bomo predlagani zakon tudi podprli. Kljub temu, da naša podpora predlogu zakona ni vprašljiva, pa se strinjamo z nekaterimi pomisleki, ki so bili izraženi med njegovo obravnavo. Najbolj nas je zmotila struktura sveta zavoda, ki jo predlog zakona predvideva, in sicer da svet javnega zavoda sestavljata dva predstavnika ustanovitelja, dva predstavnika delavcev, lahko pa tudi en predstavnik odraslih, ki se izobražujejo v javnem zavodu, če je tako določeno z aktom o ustanovitvi. V Svet zavoda določiti predstavnika odraslih, ki je udeleženec izobraževanja, je lahko problematično. Programi izobraževanj so namreč različno dolgi in izbira posameznika, ki bi kvalitetno zastopal interese vseh, je izredno težka. Prav tako ga zaradi predvidenega števila članov sveta zavoda postavimo v vlogo jezička na tehtnici. Po drugi strani pa, če akt o ustanovitvi predstavnika odraslih v svetu zavoda, kjer se ta izobražuje, ne predvideva, pri več odločitvah hitro pride do tako imenovanega status quo. Tako imamo dva predstavnika delavcev proti dvema predstavnikoma ustanovitelja. Zdi se, da predlagatelj ob pripravi zakonskega predloga na tak način ni razmišljal. Upam pa, da takšna določba v praksi ne bo povzročila težav. Veseli nas, da ima zakon kljub izraženim pomislekom podporo prav vseh poslanskih skupin. Želimo si, da bi Vlada podoben pristop ubrala tudi pri nekaterih drugih pomembnih politikah, ki terjajo korenite spremembe in rešitve. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Tudi v naši poslanski skupini pozdravljamo Predlog zakona o izobraževanju odraslih, ker menimo, da je prišlo do sistemskega zakona, ki daje odgovore na večino organizacijskih, strokovnih in finančnih vprašanj glede urejanja zelo kompleksnega področja izobraževanja odraslih. Posebej lahko izpostavimo bolj stabilno finančno ureditev dejavnosti, ki bo nedvomno prispevala k še večjemu interesu do programov, ki se izvajajo v okviru te dejavnosti. Zavedamo se tudi, da bo še vedno ostalo nekaj odprtih vsebinskih vprašanj, na katere je bilo opozorjeno tudi na seji matičnega delovnega teles, vendar menimo, da to ne zmanjšuje pomena dobrih rešitev, ki jih ta predlog zakona prinaša. V Sektorju za izobraževanje odraslih pri Ministrstvu za izobraževanja, znanost in šport so opozorili, da z vidika pravice interesov italijanske in madžarske narodne skupnosti zadošča zadnja alineja četrtega odstavka 54. člena predloga zakona, ki določa, da so merila, ki se upoštevajo pri določitvi obsega javne službe, med drugimi tudi prisotnost narodnih in etičnih skupin. Zaradi takšnega mnenja v predhodnih fazah sprejemanja zakona z narodnostnega vidika se nismo vključevali v razpravo v vsebinskem smislu, kar se tega konteksta tiče, in nismo imeli niti pripomb. Po ponovni proučitvi predloga zakona smo sicer prvotno ocenili, da bi bilo bolj smotrno, da se prej omenjena alineja četrtega odstavka 54. člena morda spremeni ali se opusti in se nadomesti z novim odstavkom, ki bi se naj glasil približno tako, da če je javna služba organizirana na narodnostno mešanem območju, vsebina, dejavnosti ter merila in kriteriji smiselno sledijo zakonskim določba, ki za omenjeno območje veljajo na področju izobraževanja in dvojezičnega poslovanja. Vendar pa smo se potem, po posvetovanju z ministrstvom le odločili, da amandmaja v to smer ne bomo vložili, predvsem glede na razlago, da bo zakonu sledil podzakonski akt, ki bo dokaj podobno razčlenil in definiral merila, ki se bodo upoštevala, vsaj upamo, pri določanju obsega javne službe. Tako predlagamo, da se takrat posebej osredotoči tudi na to vprašanje, ker bo nedvomno treba z vidika specifik narodnostno mešanega območja nekatere stvari v podzakonskem aktu dopolniti. Ne glede na to pa, kot sem že rekel, predlagana amandmaja bosta deležna naše podpore in tudi sam predlog zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vesna Vervega.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Predstavniki, predstavnice Ministrstva za izobraževanje, kolegice in kolegi! Nov zakon o izobraževanju odraslih, ki ga imamo danes na poslanskih klopeh, čeprav na videz obstranskega pomena, je eden pomembnejših zakonov na področju vzgoje in izobraževanja, ki ga sprejemamo v tem mandatu. Po dvajsetih letih zakon dokončno vzpostavlja javno službo in javno mrežo organizacij na področju izobraževanja odraslih. Gre za pomembno, če ne najpomembnejšo rešitev novega zakona, ki je predolgo časa obstala zgolj kot mrtvo določilo na papirju, čeprav krovni zakon na področju vzgoje in izobraževanja že od leta 1996 naprej določa, da opravljanje javne službe na področju izobraževanja odraslih ureja zakon. Nov zakon pa seveda ni pomemben samo zaradi vzpostavitve javne službe, zagotavljanja stabilnega in predvidljivega financiranja, temveč predstavlja pomemben odziv države na spreminjajoče se družbene okoliščine in naraščajoče trende, ki ustvarjajo nove izzive, a hkrati tudi priložnosti. Spoznanje, da izobraževanje, ki se konča v mladosti, ne zadošča več niti posamezniku niti družbi kot celoti, je razlog za vedno večji pomen vseživljenjskega učenja. Zamisel o učenju, ki traja vse življenje, je izrazitejša kot kadarkoli prej, aktualne raziskave o spretnosti odraslih pa nas opozarjajo na prednosti in pomanjkljivosti vzpostavljenega sistema izobraževanja odraslih. Slovenija mora narediti še več na področju izobraževanja in usposabljanja starejših pri vseživljenjskem učenju ter tudi pri izboljšanju veščin delovno aktivnega prebivalstva. Predlagani zakon predstavlja trdno osnovo za doseganje teh ciljev. Na seji matičnega delovnega telesa je bil o vsebini predloga zakona dosežen relativno visok konsenz. S predlogom današnjega amandmaja k 23. členu zakona pa smo z namenom doseganja čim večje kakovosti pri izvajanju neformalnih izobraževalnih programov uspeli na ustrezen način zamejiti minimalna znanja in delovne izkušnje izobraževalcev v programih, ki se bodo določali z vsakokratnim javnim razpisom. Ocenjujemo, da je smiseln tudi predlagan amandma Poslanske skupine Levica, saj so posamezne pravice udeležencev izobraževanja odraslih in ostalih udeležencev na različnih stopnjah izobraževanja ter pogoji do njihove upravičenosti zamejeni s področnimi zakoni in ni potrebe, da se to ponavlja tudi v Zakonu o izobraževanju odraslih. Odnos družbe do vseživljenjskega učenja se bo izboljševal samo, če bodo njegove koristi oprijemljive za čim širši krog ljudi in če se bodo odpravljale ovire za vstop vanj. Zakonu pri doseganju tega želimo srečno pot. V Poslanski skupini SMC pa bomo seveda podprli oba predlagana vložena amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona in seveda zakon v celoti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Jelka Godec.
Lep pozdrav! Vsi vemo, da se izobraževanje ne zaključi s tem, ko pridobiš formalno izobrazbo, ampak se izobraževanje in učenje nadaljujeta skozi vse življenje. Ko govorimo o izobraževanju odraslih, marsikdo pomisli predvsem na izobraževanje v tistem delu, ko je starost nekje čez 60 let, ko grejo ljudje v pokoj, vendar pa je treba vedeti, da izobraževanje odraslih lahko poteka od 16. leta dalje, torej tudi za tiste, ki ne zaključujejo v formalnem izobraževanju, se lahko vključijo v ustanove, javne zavode, ki izvajajo izobraževanje odraslih. Pomembna je dostopnost teh javnih zavodov v Sloveniji in javno mrežo v Sloveniji za izobraževanje odraslih že imamo. Torej se s tem zakonom nekako ne vzpostavlja nova javna mreža, ampak se le potrjuje tista, ki je že vzpostavljena, in je, mislim da, zelo dobro zastopana v nekje 34 ljudskih univerzah po celotni Sloveniji, tudi razporejena je tako, da pokriva celotno območje Slovenije. Je pa, kar je pohvalno v tem zakonu, to, da se sedaj določa javna služba, torej da bodo tudi konec koncev ljudske univerze vedele, kaj je javna služba oziroma kje lahko pričakujejo, da bo država izpolnila svoje obveznosti, tudi kar se tiče financiranja. Seveda gre za javno službo, in sicer se v to javno službo sedaj štejejo osnovne šole in pa svetovalna dejavnost. Kar je pohvalno. S tem zakonom se torej nekako določajo obveznosti in odgovornosti države do izobraževanja odraslih, predvsem do neformalnih, in omogoča tudi kvalitetnejšo dostopnost predvsem do neformalnega izobraževanja in predvsem za ranljive skupine. Ta zakon seveda ni idealen, noben zakon ni idealen in ta zakon tudi ne, ampak mislim da, je po besedah, kot smo slišali na odboru, tudi s strani generalne sekretarke, nekako kompromis med različnimi akterji, ki sodelujejo v izobraževanju odraslih, in jaz sama mislim, da je to zelo dober kompromis. Seveda je tu nekaj odprtih vprašanj, ki se bodo pojavljala skozi sama izvajanja. Predvsem me skrbijo obveznosti občin. Občine so ustanoviteljice javnih zavodov za izobraževanje odraslih. Včasih so na občinah župani, tudi v občinskih svetih so jih polna usta, kako podpirajo, izražajo javni interes za izobraževanje odraslih, ko pa je treba zadevo financirati, napisati letni načrt za izobraževanje odraslih, tam pa se zadeva zaustavi. Takrat so potem na potezi tisti, ki to izvajajo, da nekako občine, občinske svete spomnijo na to. Z novim zakonom je napisano, da je potreben letni delovni načrt oziroma načrt izobraževanja odraslih, kar je dobro, težko pa verjamem, da bodo občine tukaj videle v novi perspektivi tudi še naprej, da bodo zmožne financirati to izobraževanje odraslih. Namreč, ko prihaja do krčenja sredstev na občinah, tudi s strani države, posledično potem seveda na občinah, se ponavadi sredstva jemljejo na izobraževanju, na kulturi, na takih stvareh, ki se ne poznajo takoj, ampak sčasoma. Me skrbi, da bodo tu občine dvignile roke in dejale, da javni interes sicer je, vendar da ni finančnih sredstev. Tudi v zakonu nekako jaz ne vidim nekega obveznega financiranja, torej določenega financiranja občin. Ampak, pravim, to je verjetno kompromis tudi z ustanovitelji oziroma z občinami. V sami poslanski skupini smo tudi imeli pomisleke, kar se tiče, kot je že bilo rečeno, sestave sveta zavoda. V svetu zavoda je sedaj napisano, da sta dva s strani ustanovitelja, dva s strani zaposlenih in lahko eden od udeležencev, če je v aktu o javnem zavodu tako napisano. Vendar se večinoma, po moje, dostikrat zgodi, da so v svetu zavoda le štirje, torej dva predstavnika občine, dva zaposlenih, kar lahko potem pomeni tudi status quo v samem javnem zavodu, ko pride do nekega odločilnega glasovanja. To se lahko vleče tudi recimo pri imenovanju direktorjev in lahko tukaj pride do manjših zagat. Jaz upam, da bo tega čim manj, seveda pa bo tu treba potem mogoče s kakšnimi dodatnimi popravki zakona, če se to pokaže, kasneje urediti. Pomisleke smo imeli tudi glede stopnje izobrazbe za vodje organizacijskih enot. Namreč, menimo, da bi bilo dovolj, da organizacijsko enoto vodi strokovni sodelavec oziroma delavec, ki ima najmanj prvo stopnjo izobrazbe, to pomeni univerzitetno izobrazbo oziroma visokošolski študij, ni potrebno, da je magister. Menim, da bi morali bolj upoštevati tudi delovne izkušnje, neformalna pridobljena znanja. Jaz moram reči, da sama osebno pa tudi v poslanski skupini nasprotujemo ostrim zaostritvam glede stopnje izobrazbe v neformalnih izobraževanjih. Menimo namreč, da stopnja v teh ni toliko pomembna, kot delovne izkušnje na določenem področju, ki jih poučuješ. Drugače pa zakon v celoti podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marinka Levičar.
Hvala, gospod predsednik. Pozdravljeni vsi prisotni! V sodobni družbi je znanje izjemnega pomena. Ker pa je pomembnost znanja in obvladovanja veščin vedno večja, je potreba po stalnem obnavljanju in dopolnjevanju znanja tudi vse večja. Posameznik se na raznovrstnih področjih znanja za razno delo, ki ga opravlja v svoji aktivni dobi, spopada s vsakodnevnimi izzivi v posameznih življenjskih obdobjih. Zaradi tega je izobraževanje odraslih tema, ki ima vse večji pomen zaradi hitrega razvoja nenehnih sprememb in novih izzivov v družbi in v življenju posameznika. Zato se strinjam z državno sekretarko, ki je na obravnavi v matičnem odboru tega zakona dejala, da pravzaprav ne gre za izobraževanje odraslih, ampak za vseživljenjsko izobraževanje oziroma vseživljenjsko učenje. Priprava za prenovo tovrstnega izobraževanja je potekala kar dolgo časa, dejstvo pa je, da brez analiz dejanskega stanja in potreb družbe pač ni bilo možno pripraviti dobrega zakona. V Poslanski skupini DeSUS smo ocenili, da je predložen zakon dobro pripravljen in zato tudi že sedaj napovedujemo njegovo podporo. Že ob obravnavi ene od novel Zakonov o financiranju vzgoje in izobraževanja smo poslanke in poslanci Desusa posebej pozdravili vsebinsko točko, ki se je nanašala na zakonsko zavezo po vzpostavitvi mreže javnih organizacij za izobraževanje odraslih. Javna mreža je tudi ena od postavljenih prioritet Republike Slovenije v Resoluciji o nacionalnem programu izobraževanja odraslih v Republiki Sloveniji za obdobje 2013–2020. Tako je glavni namen tega zakona sledil tem težnjam in opredelil javno službo na področju izobraževanja odraslih kot tudi mrežo izvajalcev javne službe. V Poslanski skupini Desus menimo, da bo z določitvijo zakonske podlage javne mreže organizacij za izobraževanje odraslih lahko vzpostavljeno krajevno dobro pokrito, dostopno, vsebinsko ustrezno in finančno stabilno podporno okolje. To bo omogočalo predvsem ranljivim skupinam prebivalstva vključevanje v javnoveljavne izobraževalne programe, zato da bi bodo lahko izboljšali svojo izobrazbo in pridobili ustrezne veščine ter znanja za boljšo zaposljivost in s tem tudi kvaliteto življenja. Zelo pomembno je po našem mnenju tudi to, da zakon opredeljuje dejavnost svetovanja kot javno službo. Posamezniki, npr. brezposelne osebe, se namreč pogosto težko znajdejo pri iskanju sebi primernih izobraževalnih opcij. Tako pa bodo na voljo svetovalci, ki bodo lahko konkretno pomagali pri iskanju in izbiri najboljše zaposlitvene možnosti. Še to bi rada poudarila. Vseživljenjsko učenje je izjemno pomembno tudi za upokojence, saj jim prinaša veliko različnih koristi od učenja takšnih ali drugačnih spretnosti, ki jim pomagajo premagovati ovire, s kakršnimi se spopadajo, do ohranjevanja in dograjevanja umskih in fizičnih sposobnosti. Vse to vpliva na kvaliteto življenja v tretjem življenjskem obdobju, kar je izredno pomembno za posameznika in družbo. Zato pozdravljamo vse organizacije, ki to pomagajo financirati in nudijo starejšim ljudem možnosti, da se izobražujejo v teh programih vseživljenjskega učenja, zlasti na univerzah za tretje življenjsko obdobje. Za konec še enkrat napovedujem našo podporo temu zakonu, ker, kot sem že dejala, je res dober in ga je vredno podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Dober dan, lepo pozdravljeni! Znanje je zagotovo velika vrednota in ravnokar so z nami tudi srednješolci, ki se morda zavedajo, morda pa tudi ne še popolnoma v celoti, kako pomembno je, da imamo formalno izobrazbo. Čeprav sem tudi sama naklonjena tudi neformalnemu izobraževanju, ker to omogoča večjo kvaliteto življenja, in je prav, da imamo tudi te možnosti. Nova Slovenija ta zakon podpira, ker menimo, da je dobro, da imamo stabilno financiranje teh javnoveljavnih programov oziroma da je vzpostavljena javna služba in tudi mreža izvajalcev, ki lahko vnaprej pripravijo programe, zagotovijo primerne, prave kadre za izvajanje teh programov, zato je stabilnost financiranja in predvidljivost izredno pomembna, da so lahko programi kvalitetno izvedeni. Kar pa imam sama pomisleke tudi pri našem izvajanju, organizaciji takšnih programov, pa je naslednje, da vedno pogosteje slišim, da nimamo primerno izobraženih kadrov za potrebe trga dela. Seveda, pomembno je, da se neformalno izobražujemo za večjo kvaliteto življenja, da na ta način tudi uresničujemo tiste svoje potrebe, željo, zanimanje po nekem novem znanju, hkrati pa je seveda pomembno za ljudi, ki niso zaposleni, ki niso zaposljivi, da tudi preko takšnega izobraževanje dobivajo primerna znanja, da so potem zaposljivi na trgu dela, ker vsi potrebujemo sredstva za življenje, zato je to prva vrednota, prvi pogoj, da lahko potem nadgrajujemo tudi svoje znanje z drugimi znanji. Ker sama menim, da lahko pride tudi do določenih problemov tudi zaradi tega, ker so ljudske univerze v večjih krajih, soustanoviteljice teh univerz pa so različne občine in ni nujno, da je povsod enak posluh za financiranje potreb teh ljudskih univerz. Zato menim, da je treba v Sloveniji dela tudi na tem, da bomo nekoč imeli regije, ki bodo zagotavljale izvajanje teh potreb za določene regije, ki potrebuje tudi določena znanja, in pa seveda, da bo to financiranje stabilno. Vedno znova slišimo pritožbe občin, da jim država nalaga nove naloge, za to pa ne zagotavlja sredstev, zato razumem tudi, da se nekatere občine upirajo, ko morajo vedno znova zagotavljati sredstva za stvari, za katere jim država pač ne zagotavlja dovolj denarja. Torej, stabilno financiranje je pogoj za izvajanje kvalitetnih programov. Še posebej se zavzemam za to, da bi ljudje imeli enake možnosti na področju izobraževanje, in to pomeni tudi potem večjo socialno vključenost, še posebej, kadar gre za nedokončano osnovnošolsko izobrazbo. Vemo, da je včasih razlog za to tudi socialna šibkost oziroma socialne razmere, v katerih nekdo živi. Zato je še kako pomembno, da tem ljudem zagotovimo pridobitev te osnovnošolske izobrazbe in seveda potem tudi nadaljnje izobrazbe za večjo vključenost v družbo in tudi za večjo zaposljivost. Nova Slovenija bo ta zakon podprla.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani predstavnici Vlade, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da začnem stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov s citatom: »Vsakemu odraslemu prebivalcu Slovenije bomo omogočili enake možnosti za kakovostno izobraževanje v vseh življenjskih obdobjih.« To je vizija Nacionalnega programa izobraževanja odrastlih, ki poudarja pomen vseživljenjskega učenja. Izobraževanje se namreč ne konča v mladosti, tako kot tudi ne razvoj potencialov posameznika. Motivov udeležencev programov vseživljenjskega učenja pa ne gre iskati le v spremljajočih se zahtevah gospodarskega razvoja, vse bolj prehajajo v ospredje usposabljanja, katerih cilj sta poklicna in osebnostna rast posameznika. Predlog zakona o izobraževanju odrastlih pomeni uresničitev večletnih prizadevanj, zlasti izvajalcev izobraževalnih programov. Najpomembnejši rešitvi, ki ju predlog prinaša, sta vzpostavitev javne mreže na področju izobraževanja odrastlih in opredelitev javne službe. S tem se oblikuje normativno okolje, ki izvajalcem zagotavlja stabilnejši vir financiranja, udeležencem pa posledično zagotavlja boljšo dostopnost. V zadnjih letih se udeležba v različnih oblikah izobraževanja odrastlih zmanjšuje. To dejstvo gre verjetno v največji meri pripisati spremenjenim okoliščinam, zlasti glede manjšega obsega projektnega sofinanciranja javnih razpisov iz državnega in evropskega proračuna. Upamo, da bo ta predlog zakona s spodbudami, ki jih prinaša, trend dolgoročno obrnil navzgor. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo posebej pozorni tudi na določila, ki urejajo področje neformalnega izobraževanja. Menimo namreč, da vsebine, ki se v okviru tega izvajajo, pomembno prispevajo k opolnomočenju predstavnikov različnih skupin za bivanje in delovanje v skupnosti ter pripomorejo k graditvi strpne, solidarne medgeneracijske družbe. Predlagano ureditev na tem področju ocenjujemo kot sodobno in ustrezno. Ob tem pa opozarjamo, da bi morebitno zaostrovanje pogojev, ki jih morajo izpolnjevati izobraževalci v neformalnih programih, lahko okrnilo ponudbo teh programov. Pri odločitvi o zahtevanih pogojih je namreč treba upoštevati namen neformalnega izobraževanja, pri čemer je za prenos znanje med izobraževalcem in udeležencem ključno praktično izobraževanje. Spoštovane in spoštovani, s sprejetjem Predloga zakona o izobraževanju odrastlih se odpravlja eno izmed pomembnejših pomanjkljivosti sistemske ureditve, to je nestabilno financiranje javnoveljavnih programov splošnega izobraževanja ter podpornih svetovalnih dejavnosti. Za uspešno implementacijo tega zakona pa bo potrebno v nadaljevanju krepiti medresorsko sodelovanje ter sodelovanje nacionalne in lokalne ravni pri zagotavljanju materialnih pogojev za delovanje organizacij za izobraževanje odrastlih. V poslanski skupini bomo na podlagi navedenega Predlog zakona o izobraževanju odrastlih podprli, prav tako pa bomo podprli tudi oba predlagana amandmaja. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 1. 2018. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najprej bom rekel, da se vam že vnaprej zahvaljujem za podporo pri glasovanju o amandmaju, upam, da se vmes ne boste premislili, ker mene verjetno na glasovanju ne bo, ker grem na službeno pot v Bruselj. Danes to temo prevzemam jaz, Miha je zbolel. Jaz sem se rodil v učiteljskem stanovanju neke podružnične osnovne šole, brez tople vode, brez tekoče vode, 49 let nazaj in dokler nisem padel v parlament, dokler se mi ni zgodila politika in jaz njej, sem se celo življenje tako ali drugače ukvarjal z šolstvom. Oče je bil osnovnošolski učitelj, mama pa kuharica v osnovni šoli. Ob sprejemanju tega zakona, ko sem vas poslušal, sem si tukaj napisal: Festine lente, meme, doktorski študij, antifake news, skrita znanja, ljudske delavske univerze, generalna direktorica GZS gospa Sonja Šmuc, kultura, regije, še preden je kolegica Ljudmila omenila občine, šole, mladostniki, izključeni iz srednješolskega izobraževanja. Ker sem amandma že na kratko razložil, se bom nekako širše lotil, pa ne bom predolg, ker se moram še pripraviti za na pot. Festina lente, znan latinski izraz, hitimo počasi, sicer bi ta zakon ne verjetno, gotovo potrebovali že kakšno desetletje nazaj, ampak se mi zdi, da je postopek sprejemanja tega zakona nek lep šolski primer, kako bi Državni zbor moral delovati, onkraj nekega našega, upam si trditi, bevskanja. Kot sem že ob zaključku stališča rekel, noben ne bo mislil namesto nas. Premisliti moramo sami in bolj misleče delovati. Živimo v času, eni rečejo, postresnice, fake news, ampak, a veste, najboljši način, da se utirimo nazaj v neko družbo misleče resnice, so izobražene posameznice in posamezniki. Mi imamo neko ministrstvo, ki se sicer ne ukvarja v osnovi s šolstvom, ki ima po mojem osebnem prepričanju predolg naziv. Ministrstvo, ki ga vodi stanovska kolegica Anja Kopač Mrak, bi se moralo imenovati Ministrstvo enakih možnosti, ker na tisto 'in enake možnosti' se v številnih primerih predlogov zakonov nekako pozabi. In to je neki zakon, ki daje podlago za enake možnosti. Seveda, ampak Državni zbor, kar po 3 in pol letih zelo dobro vem, prepogost pozabi ali nam pa zmanjka enostavno časa za to, da bi gledali, kako to, kaj mi tukaj požegnamo, živi ali preživi v praksi. Ta dober zakon, ki bo verjetno deležen kakih manjših amandmiranj, ko bo zaživel v praksi, seveda potrebuje neko redno, včasih smo temu v akademski sferi rekli, pasovno financiranje. Tukaj je bilo govora o neformalnem izobraževanju, jaz bi rad uporabil termin iz teorije organizacij – skrita znanja. Mi zelo podcenjujemo znanja nekih ljudi, ki mogoče formalno nimajo nekih visokih stopenj izobrazbe, ampak imajo kar nekaj znanj. A veste, to lahko gremo gledat cimper mojstra, kako diha, ko cvek zabija, pa lahko gremo do medicinskih sester, ki smo jih skoraj silili v neko dodatno izobraževanje, kar ni nič napačno, ampak to dodatno izobraževanje jim ni prineslo kaj bistveno višjih plač, čeprav so imele znanja. Zdaj v 25 letih se je na pol razgradil sistem ljudskih delavskih univerz, kar seveda ne bi bilo potrebno, če bi bili nekoliko bolj zreli. Strinjam se z Ljudmilo, da bi morali regijsko zagrabiti to zgodbo, ampak veste, regije moramo mi zagrabiti na tak infrastrukturen način, ne pa na način, kako bomo šli zemljo krast, katera politična opcija se bo usedla na katero regijo. Včeraj smo imeli v Levici z našim kolegom dr. Plutom, belokranjskim rojakom, razpravo o regionalizaciji Slovenije, kdaj več o tem. Sam osebno mislim, da bi morali denar za šolstvo seveda centralizirano zvrniti v regije, ne pa da jih nekako potem na pol preklobasamo na občine. Vsak, ki se malo spozna na lokalno samoupravo in občinske proračune, ve, da je to tisti glavni ponder, glavni kamen občinskih proračunov. Jaz strokovno osebno mislim, da bi morali občine osvoboditi tega, in tisti zmanjšani obseg nalog občin bi jim omogočil tudi več časa za razmislek, v kateri smeri se bojo razvijale posamezne občine. Zakaj omenjam generalno direktorico Gospodarske zbornice Slovenije? Ker sem bral včeraj neke Večere za nazaj in je zdaj ta velika hala, buka okrog minimalne plače, kot da bo konec sveta. Zdaj moram odkrito povedati, strokovni sodelavec Desusa mi je danes v roke dal Ekonomsko ogledalo – tudi na takšen način sodelujemo v Državnem zboru, nismo tako sklani, skregani kot mogoče izgleda po televiziji – in smo seveda na nekem vrhu konjunkture, ki se bo verjetno v nekem času prevesila, in zdaj je treba te zadeve misliti in tudi nastaviti financiranja teh zadev, ki jih obravnava ta zakon. Gospa direktorica je bila pa vseeno toliko poštena, da je pokazala, kje je naš ključni problem. Naš ključni problem je zelo nizka, prenizka kapitalska donosnost, edino Bolgarija pa Ciper so za nami, primerjalno gledano, to je njen citat. Ampak zato niso krivi naši delavci, izobraženi, lahko bi bili bolj izobraženih, ki jih režemo kot klobaso, za to je kriva neka druga ekipa ljudi, ki so mogoče formalno res izobraženi, imajo doktorate, gor, dol, pa so vmes nekako zaradi lastne samovšečnosti pozabili misliti. Tudi ta premislek je nujen. In nekako za konec še izključeni mladoletniki. Mi nimamo take težave kot neke bolj, bom rekel, polekonomski kazalci družbe STEM, recimo v Angliji, v Franciji in še kje, ampak veste, dostikrat se zgodi, saj mogoče smo malo pozabili ali pa smo že v kakšni 27 puberteti kot jaz, da nekoga hormoni malo zmešajo, pa v nekem trenutku izpade iz sistema šolskega izobraževanja – zdaj predsedujoči malo zavija z očmi, ampak to je pomembna tema –, te ljudi moramo mi nazaj pripeljati in jih v bistvu do izobraziti. Ne pa da jim nekako s prstom kažemo ali bo pa kakšen moralni teolog, novi, pa ne mislim tukaj na Mira Cerarja, mislim na enega someščana iz Maribora, ki je govoril, pa bodo novinarji iz konteksta iztrgali. Mi moramo tu človeku dati neko drugo možnost. Če smo dali drugo, peto, sedmo možnost prej številnim politikom ob 25 letih, ki si niso to zaslužili, moramo dati – pa ne mislim na te, ki tukaj sedijo zdaj; Ljudmila me gleda, Ljudmila si je zaslužila, evo, odkrito malo reklame delam, predvolilne, tudi za Novo Slovenijo –, moramo dati to drugo možnost tudi državljankam in državljanom. Jaz imam pet otrok, niso vsi isti. Eni so bolj za šole drugi so manj za šole, ampak tako nekako dejansko je, kar se nam lahko zgodi, da se nam bo zgodila ta težava, ki jo imajo številne, včasih po čez rečemo, bolj razvite družbe, zlasti pri najstnikih, malo bolj kot pri najstnicah. Na srečo imamo tudi recimo dosti manj najstniških neželenih nosečnosti itn., kar je tudi posledica neke izobrazbe, ki je je nekdo deležen. Zakaj vam to govorim? Da vam pač plastično prikažem, kaj se vse tukaj prepreči. Zelo bi bil vesel, če bi do konca mandata prišli še do tega, da doktorski študij končno postane spet neplačljiv. Francozi ga nikoli niso imeli plačljivega, kot je nekdo lepo objavil v članku, ker to je tudi nek primer enakih možnosti. Jaz sem hotel delati drugi doktorat, pa ga zaradi politike ne bom naredil, lahko odkrito povem. Že meni ni bilo tako enostavno 9, 10 tisočakov dati iz družinskega proračuna za to. Evo, sem vsaj davka plačal, gor pa dol. Sem plačal, ja, Ljudmila. Kaj šele nekomu, ne vem, iz moje ljube drage Bele Krajine, Haloz, gor in dol. Zdi se mi, da se moramo tudi tega dotakniti, če ne v tem sklicu, pa bi lahko to sprejeli, naj potem stroka razmisli, koliko ljudi bo sprejetih na kakšen doktorski študij. Tu so, bom rekel, neke resne zadeve, ki se jim moramo resno posvetiti, s katerimi se moramo ukvarjati. Univerza za tretje življenjsko obdobje, kot je že Marinka nakazala, ali veste, tudi to je del politike. Mi imamo Ministrstvo za zdravje, jaz poznam kar nekaj zelo aktivnih ljudi, ki se udeležujejo te univerze za tretje življenjsko obdobje, in lahko rečem, da bodo ti ljudje tudi dlje časa živeli in bodo imeli tudi večjo avtonomijo življenja itn. Tukaj moramo mi dejansko misliti zdravstveno politiko – zdravstvena politika se začne pri zdravju. Seveda bomo mi morali dati dvakrat več denarja v naše zdravstvo, čemur ljudje nekako rečejo, saj vsi tam kradejo, kao, itak imajo preveč. Ne, nimajo, ampak mi moramo te zadeve misliti tudi skozi te instrumente in tukaj – zdaj bom končal – tukaj pa pridemo do tega, da bi se končno morali začeti zavedati, da je v bistvu ta sektorska delitev, ki jo imamo na strani izvršilne oblasti, neka zadeva, ki je prišla, ne vem, s keynesianstvom, če se tako izrazim, iz 20., 30. let prejšnjega stoletja, mi pa zdaj živimo v neki dokaj drugi in drugačni, bolj perpleksni družbi. Jaz zdaj žal nimam iluzij, da bomo mi zvrnili našo izvršno oblast v smeri, kot so to naredili Švicarji, to je skoraj edina zadeva, ki mi je pri njih všeč, ker so naredili sedem horizontalnih špur, ker še nismo tako politično zreli, žal. Ampak se moramo dejansko tega zavedati. Ta zakon, ki ga zdaj sprejemamo – zahvaljujem se še enkrat, da bo verjetno podprt tudi naš amandma –, je dejansko nek zakon, ki preči kar nekaj ministrstev, vključno do obrambnega ministrstva in varnosti. A veste, ker najbolj nevaren je neumen človek. Ni greh biti neumen, greh je v neumnosti vztrajati. In naša naloga seveda je, da to premaknemo naprej, to pa seveda pomeni, da bo težje biti politik ali političarka, ker bomo imeli bolj pametne, bolj izobražene ljudi in jim bomo težje prodajali bučke, tisti, ki jim bučke prodajate. Tudi zaradi tega bomo v Levici podprli ta zakon. Hvala za podporo amandmaju.
Besedo ima gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, ministrstvo, kolegice, kolegi! Hvala za besedo. Strinjam se s kolegom Trčkom. Izobraževanje odraslih, torej zakon, ki ga obravnavamo danes, ima zagotovo dolgo brado, tudi razlaga, zakaj je izobraževanje odraslih pomembno, tudi širši koncepti, uvid v sam sistem izobraževanja odraslih, v marsičem bi se lahko s kolegom Trčkom strinjal. In res ima dolgo brado. Že zato, ker je Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja vse do leta 2016 v 10. členu določal, da se opravljanje javne službe na področju izobraževanja odraslih uredi z zakonom, kar se seveda ni zgodilo že vse od leta 1996. To je res neka dolga doba, zato sem tudi vesel, da imamo v resnici danes končno ta zakon, dolgo smo ga čakali in sem v resnici, kot rečeno, tudi vesel, da smo ga na nek način dočakali. Je pa res, da se bodo potem različne potrebe v prihodnosti izkazale na način različnih amandmiranj, ampak to je verjetno že stvar nekih novih mandatov. Debata na matičnem delovnem telesu je bila po mojem mnenju zelo konstruktivna, tudi zelo korektna, ne glede na politično provenienco poslancev. Iz te razprave imamo danes za plenarno sejo vložena dva amandmaja. Amandma Levice k 3. členu, ki določa pravice udeležencev izobraževanja odraslih, predlaga črtanje zadnjega stavka, ki določa pravice do zdravstvenega varstva iz obveznega zdravstvenega zavarovanja največ do konca šolskega leta, v katerem udeleženec oziroma upravičenec dopolni 26. let. Po veljavnem zakonu je te pravice mogoče uveljavljati do dopolnjenega 27. leta starosti. Dejansko se strinjam s kolegom Trčkom, ni vzroka, sploh glede na sprejetje zadnje novele ZVis, da amandmaja ne bi podprli, še posebej zato, ker bi na tak način zakonsko uredili tudi analogijo upravičenja in časovne omejenosti koriščenja posameznih pravic na področno zakonodajo, kjer so te pravice tudi izvorno urejene. V Poslanski skupini SMC bomo amandma podprli in na ta način izenačili pravico udeležencev izobraževanja odraslih, ki se izobražujejo po javnoveljavnih programih, s pravicami ostalih deležnikov, ki obiskujejo enake programe. Glede na to, da ni nekega velikega interesa za razpravo, bi se opredelil tudi do še enega amandmaja, torej do amandmaja k 23. členu, ki smo ga vložili poslanci SMC in Desus, ki je tudi posledica razprave na matičnem delovnem telesu, ki se dotika znanj in izkušenj izobraževalcev v neformalnih izobraževalnih programih. Tukaj bi rad poudaril, da ne gre za rešitev, ki je bila s strani vabljenih ponujena na samem odboru, ker kot rečeno, tudi že na samem odboru je bilo zelo jasno, da takšna rešitev, ki je bila ponujena, ne bi bila življenjska. Seveda ne moremo zagotoviti neke visokošolske izobrazbe s strani nekoga, ki bi recimo poučeval klekljanje, kot je bilo rečeno na samem odboru. Prav pa je seveda, da se ohranja miselnost, da ponujeni neformalni programi seveda morajo ustrezati nekim določenim kriterijem, kvalitete in pa seveda morajo imeti izvajalci tudi nek koherenten uvid v določena znanja, ki jih ponujajo. Zato smo, kot rečeno, vložili amandma, da se pri samem razpisu določijo pogoji izvajalcem, ki se prijavijo na razpis, glede na področje, ki ga pokrivajo oziroma da se določijo neka minimalna znanja oziroma delovne izkušnje, ki jih morajo imeti, če želijo biti financirani s strani države. Mislim, da gre za nek popolnoma primeren, razumen amandma, torej hkrati odgovarja na pomisleke, ki so bili dani na sami seji delovnega telesa, in pa tudi ohranja neko zahtevo po minimalnih znanjih, ki jih seveda konec koncev določa tudi izvajalec sam, ki jih potem pri razpisu uveljavlja oziroma jih tudi izkazuje. Oba amandmaja bomo, kot rečeno, v Poslanski skupini SMC podprli. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Danes imamo zanimive obiske, najprej srednješolci, zdaj pa gospe v najboljših letih, ker ravno govorimo o izobraževanju. Verjamem, da so prišle zato, da se izobražujejo, da spoznajo delo Državnega zbora, tukaj na samem licu mesta, kar zelo pozdravljam, zato, kot sem že prej v stališču dejala, pomembno je res, da se celo življenje izobražujemo, odgovarjamo na izzive sodobnega časa. Sama bom podprla tudi ta drugi amandma, in tudi prvega, predvsem zaradi tega, ker se pogosto srečujem z ljudmi, ki imajo zelo veliko znanja pa imajo probleme, ko jih povabijo v šolo, da bi predstavili svoj poklic, svoje znanje, nimajo pa formalne izobrazbe. Vedno se spomnim na gospoda, ki plete košare na vseh sejmih po Sloveniji, kako to spretno dobro dela, ne predstavljam pa si, da bi ga nekdo povabil v neko delavnico za pletenje košar, pa bi moral iti najprej na ljudsko univerzo in pridobiti pedagoško andragoško izobrazbo. Torej delovne izkušnje in takšna znanja so izredno pomembna, vedno pa jih ni mogoče formalizirati. Tisti, ki pa organizira to izobraževanje, bo pa zagotovo povabil k sodelovanju ljudi, ki imajo taka znanja. Seveda je formalna izobrazba izredno pomembna, ampak delovne izkušnje, neke spretnosti, ki jih nekdo želi predati naprej, so pa tudi izredno pomembne. Sama si prizadevam, da bi v Državnem zboru bil sprejet zakon o rokodelski dejavnosti, ker prav rokodelci imajo veliko težav prav na tem področju, kako svoja znanja prenašati na mlajše rodove. To je tudi izredno pomembna kulturna dediščina. Ker je ta zakon izredno zahteven, sega na več področji, sem želela v sodelovanju z različnimi ministrstvi tudi zakon pripeljati do konca. Žalosti me, da je prišlo do odločitve, da bo sprejeta samo neka zaveza, da se bo to v naslednjem mandatu naredilo. Pri tem pa ugotavljamo, da znanja, takšna znanja, ki so nekega posebnega pomena, ki so del naše kulturne dediščine, tonejo v pozabo ali pa ljudje umirajo in nimajo naslednikov, ne morejo prenesti tega znanje na drugega, mlajšega, da bi to peljal naprej. Skratka, znanje, spretnosti, vse to je izredno pomembno, še posebej na področju naše dediščine, našega ljudskega izročila. Tista znanja, ki jih nima vsak, ki jih v šoli težko pridobiš. Zato si seveda želim, da bi bilo omogočeno tem ljudem, da v čim večji meri ta znanja prenašajo na mlajše rodove. In zato bom tudi ta amandma podprla, ker menim, da se bodo tudi na ta način ljudje s takšnimi znanji lahko vključevali ali lažje vključevali v izobraževanje.
Besedo ima gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala za besedo. Jaz sem že v predstavitvi povedala, da zakon definitivno podpiramo. Vesela sem, da je sploh do tega zakona o izobraževanju odraslih prišlo, namreč, v začetku mandata smo dali pobudo, tudi v naši poslanski skupini, da se v bistvu uredi to področje izobraževanja odraslih. Neurejeno področje, ki je bilo do zdaj oziroma jaz upam, da s tem zakonom se zadeve uredijo, je v bistvu povzročilo težave tako direktorjem oziroma ljudskim univerzam kot občinam kot verjetno tudi državi. Jaz moram reči, da ta javna mreža, ki je, je mogoče res obširna, 34 ljudskih univerz, da bi se mogoče lahko regijsko formirale, vendar pa z to pokritostjo pridemo izobraževalci do ljudi. Torej, do vsakega, lažje pridemo tudi na podeželju do ljudi. Če bi imeli recimo regijsko oblikovano, tako, kot so neke ideje v večjih središčih, potem težje pridejo izobraževalci do ljudi. Zdaj pa, ko imamo v bistvu to malo bolj razpršeno, se mi zdi, da predvsem do tistih ranljivih skupin, do res najstarejših oziroma brezposelnih in tako naprej, malo lažje pridemo. Je pa verjetno racionalizacija smiselna, tudi s strani stroškov, ki jih povzroča takšna razpršenost, vendar ustanovitelji ljudskih univerz so občine. Zdaj občina po zakonu prevzema to, da pripravi letni načrt, da izrazi, lahko ali pa ne, javni interes, kar se tiče financiranja. Jaz imam še vedno pomisleke. Ta zakon ne opredeljuje konkretno obveznost občine do financiranja. To pomeni, da se lahko občina odloči, občinski svet izglasuje ničelno financiranje kljub javnemu interesu. Izražen javni interes še ne pomeni financiranja. In to se dogaja. Dogaja se, ker pač država daje vedno več obveznosti občinam, vedno pa manj denarja in bodo občinski sveti oziroma župani rezali tam, kjer je najlažje. Najlažje v smislu oziroma vedno se reže pri izobraževanju, kulturi, tako kot sem že prej dejala. Kar se pa ne vidi takoj, vidi pa se na dolgi rok potem. Če ti vzameš finančna sredstva na izobraževanju, potem to pomeni pač, da tisti, ki izobražuje, recimo na izobraževanju odraslih, ponuja manj programov, danes pa vemo, da se pri izobraževanju odraslih, če gledamo tisti del, ki ni financiran, ki ni obveznost države, to pomeni osnovna šola in svetovanje, da se financira na različne načine. Eno je projektno financiranje, torej razpis države preko projektov, drugo so evropska sredstva, tretje so tudi finance občine in tako naprej. Če tu izostanejo finance občine, financiranje občin, ki pa ima obvezo vsaj po letnem načrtu, potem je treba nekje vzeti in direktorji oziroma tisti, ki vodijo izobraževanje odraslih, bodo jemali na programih. To pomeni, da ali bodo programi dražji ali jih ne bo, ljudje bi pa radi, bog pomagaj, brezplačne programe. Starejši si dostikrat ne morejo privoščiti plačila, ravno tako ne brezposelni, socialno šibki. Tukaj potem izostanejo takšne zadeve, kar je, moram hudo, jaz sicer nisem pristaš popolnega brezplačnega tečaja, vsaj nek prispevek mora biti, če je to 2, 3 evre ali 5 evrov, toliko za nek občutek, da si pač za to izobraževanje nekaj dal. Jaz se spomnim, ko sem bila direktorica, ko je bilo toliko brezplačnih izobraževalnih programov preko splošnega neformalnega izobraževanja, jaz vem, da takrat je bilo vključenih veliko brezposelnih, starejših, bila so to kvalitetna izobraževanja, moram reči da tudi s strani ministrstva, takrat razpisi so bili kvalitetni, kvalitetno pripravljeni in tudi na koncu kvalitetno izvedeni tako s strani ministrstva kot izvajalcev, vsaj za našo ljudsko univerzo lahko to trdim. Takrat se je pokazalo kakšne so v resnici potrebe, ker so bili pa programi brezplačni. In takrat je bilo res izraženih potreb ogromno in kasneje tudi razočaranje udeležencev, ko je enkrat bilo konec programa, zakaj zadeve niso več brezplačne. Financiranje občin zna biti velik problem. Občine so že v času sprejemanja zakona dale različne pripombe, tudi na letne načrte za izobraževanje odraslih, kar se meni zdi, da je prav, da je v zakonu, torej da občina, če že izkaže javni interes, naredi tudi letni načrt izobraževanje odraslih, točno definira, kaj pričakuje, tudi od tega javnega zavoda, ki to področje izvaja. Vesela sem, da je tudi v tem zakonu nekako opredeljeno, kaj javna služba je, kaj se bo financiralo, kaj bo obveznost države, tudi s tega stališča, da bodo direktorji oziroma tisti, ki vodijo te javne zavode, točno vedeli konec koncev, kako narediti finančni načrt, vsebinski načrt, kadrovski načrt, da bodo vedeli, kaj je zdaj to, kar spada v javno službo, in kaj je tisto, kar je tržni delež. Veliko ljudskih univerz poleg te javne službe opravlja tudi tržno dejavnost. To pomeni, da se financirajo seveda iz tečajev, ki jih dajo na trg, da se financirajo tudi iz drugih sredstev, kar je bilo do zdaj malo kaotično narejeno, tako je bilo včasih tudi s strani revizij vprašljivo, kaj je zdaj javna služba, kaj se daje v javno službo in kaj ne, ali so projekti javna služba ali niso. Tu je bilo največ dileme. Jaz mislim, da sicer lahko pride do problema, če občine ne financirajo izobraževanja odraslih, vendar pa menim, da vsi, ki delajo na izobraževanju doraslih, direktorji oziroma tisti, ki vodijo te javne zavode, ne bi smeli nenehno samo spraševati, koliko bo dala država in koliko bo dala občina, ampak da se tudi sami potrudijo, da poiščejo projekte, ki so v evropski skupnosti razpisani, torej preko Evropske komisije. Potem leader programi, različni programi so torej razpisi, ki omogočajo tudi, da se vključijo javni zavodi za izobraževanje odraslih in da se tukaj dobi zelo veliko finančnih sredstev, torej za izvajanje različnih programov. Jaz se ne strinjam z amandmajem, ki so ga podali, mislim da, Desus in SMC. Ne morem reči, da se popolnoma ne strinjam, ampak imam pomislek glede tega. Ko je javni razpis za neformalne programe in je že v samem javnem razpisu napisan pogoj, kateremu morajo zadostiti tisti, ki se prijavljajo za določen projekt oziroma določen program, kakšno stopnjo izobrazbe oziroma kaj mora izpolnjevati tisti, ki bo poučeval v neformalnih programih. V neformalnih programih za izobraževanje odraslih, kot je bilo omenjeno, zdaj vseskozi govori o klekljanju ali pa oblikovanju gline ali pa, bom rekla, mislim, čisto zadeve, ki so res neformalne, pripomorejo pa k razvijanju ročnih spretnosti, različne stvari ali pa državljanske vzgoje starejših, karkoli, izobražujejo res ljudje, ki imajo te veščine, nimajo pa mogoče primerne pedagoško-andragoške izobrazbe, pa so kljub temu dobri mentorji. Ni treba, da si, ne vem, diplomiran slavist, da učiš neke stvari tam neformalno. In jaz imam pomisleke, če se tu zadeve še zaostrijo, da preveč administrativno zdaj te zadeve gledamo, ker govorite o kvaliteti izobraževanja v neformalnih programih. Glejte, vsak direktor, ki želi ljudi kvalitetno izobraziti, ne bo nastavil ali pa ne bo povabil k predavanju ali najel predavatelja, ki ima slabe reference, ali za katerega se izkaže, da je slab predavatelj. Ker na konec koncev se naredijo evalvacijski listi, udeležence se vpraša in potem se takšnega predavatelja pač ne vabi več. In jaz mislim, da tu izobrazba nekega velikega pomena kot, bom rekla, papirnata diploma ali karkoli nima takšnega smisla. Pomislek sem imela tudi glede stopnje izobrazbe tistih, ki vodijo organizacijske enote. To pomeni, da je ljudska univerza del drugega javnega zavoda. Tukaj se zdaj zahteva druga stopnja izobrazbe, to pomeni, da mora biti magister, da ni dovolj univerzitetna izobrazba oziroma višješolska, kar se meni ne zdi prav oziroma se mi zdi nesmiselno, da mora vodja organizacijske enote imeti drugo stopnjo po bolonji, da bi bila lahko dovolj prva stopnja, najmanj, nižje seveda ne, najmanj. Pomembne, bolj pomembne se mi zdijo pri vodji te pedagoško-andragoške veščine in pa delovne izkušnje na področju organiziranja izobraževanja odraslih, bolj kot to, da je menedžer, ker ni, ker ta javni zavod v bistvu vodi nekdo drug oziroma tisti, ki vodi glavni javni zavod. Tako da, žal no, mi amandmajev ponovno nismo vložili. Mislim, da je bilo jasno na odboru povedano, da se to ne podpira. Podpiram ta predlog Levice, ki je, da se ta 26 let starost črta, ta zadnji stavek. Še enkrat hvala, v bistvu je tukaj pa treba izreči zahvalo ministrstvu, po navadi pravijo, da jaz bolj kritiziram ministrstva in da nikoli nisem zadovoljna z njimi, tukaj moram pohvaliti Ministrstvo za šolstvo, ker je po dolgih letih in pa tudi po usklajevanju in tudi z našo poslansko skupino pripravilo ta kompromisni zakon, ki upam, da se bo v prihodnje pokazal kot dober in ga da ne bo treba veliko novelirati. Hvala.
Ker je še interes za razpravo, prosim, da se prijavite. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Malo me zdaj žalosti, ker je računalnik izbral prej mene kot poslanca na sedežu številka 90, ker sem jaz že govoril prej. Jelka gre ven, ampak je načela kar [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne vem, če moraš. Včasih moramo tudi iti na fiziološke potrebe, potem se pa nabijamo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Tisti je šel ven. Ampak hočem reči, načela si kar nekaj zelo dobrih tem, seveda izhajajoč iz svoje vednosti, ker si bila na odgovorni poziciji in si se morala ukvarjati s tem. Poglejte, tako bom rekel, sistem mreže tovrstnega izobraževanja, podobno, recimo, kot sistem mreže regionalnih razvojnih agencij, ki so v številnih primerih pogosto same sebi namen, pa ne bi rad bil žaljiv, da naberejo peneze, je treba vzpostaviti tako, da se mreža ljudi, ki so tam zaposleni, ne zajeda v projekte. Zdi se mi, da moramo to končno si vzpostaviti, ker šele tako bodo lahko ti sistemi normalno delovali. Veste, potem če malo prečiva neko drugo področje, potem imamo kakšne lase, kjer je treba zagotoviti neka delovna mesta, potem se pa zagotovijo delovna mesta za dva kampeljca na RRA, ker ni to sistemsko urjeno, potem imamo pa šlamastiko itn. Oglasil sem se v bistvu zardi tega, ker so bile malo narobe razumljene te moje regije. To ne pomeni, da se sistem razsuva. To pomeni, jaz strokovno izhajam iz tako imenovane šole novega regionalizma, Capello, Camagni, in tako naprej, avtorji, ki so rekli, poglejte, seveda imamo mi radi lokalno skupnost, občino, v kateri živimo, ampak naše življenje se odvija znotraj nekih regij, podobno kot se neki potok ali reka Ščavnica ne ustavi na občinski meji. Sočasno je pa pogosto, čeprav Slovenija po obsegu ni velika država, država preveč oddaljena, da mi tako rečemo, Ljubljana, ampak tukaj je mišljena nacionalna oblast. Če bi bila to moja rojstna vas Zilja, bi pa rekli, Zilje. In zaradi tega je potrebna regionalizacija in zaradi tega je treba seveda premikati tudi peneze na regionalno raven. Ampak mi imamo problem že z občinami. Veste, lokalno samoupravo, regionalno upravo, samoupravo se lahko greš, če imaš peneze za to. Če pa denar držimo tukaj v Ljubljani, centralistično, pa se sočasno zavedamo, da tam skoraj 70 % zakonodaje, ki jo sprejemamo, se zvrne na občine, imamo pa neko težavo, ker nimate v celi Sloveniji tako genialnega župana ali županje, ki bi ta rebus lahko v celoti rešil. To je tudi problem, ki ga moramo razrešiti. Dajmo se odkrito pogovarjati, moramo se tudi pogovarjati o namenih izobraževanj. Včasih so kakšne izobraževanja, odkrito povedano, da ima človek šiht. Recimo, jaz se dosti pogovarjam z ljudmi, ki ostanejo brez zaposlitve, in nek, lahko je tudi doktor znanosti ali zgolj proizvodnji delavec, pa da gre potem na neki tečaj, kjer ga učijo, kako bo pa pisal prošnje in kako si bo CV popravljal, pa jim potem, ne vem, da kakšen prfoks, ki dobi za svetovanja krasne peneze, da asistentu, da naredi nek vprašalnik. Brat mi je kazal en tak vprašalnik, pa sem se za glavo držal, tam, bi rekli v Mariboru, gušijo ljudem, naj se samoopredelijo, kakšne so njihove kompetence. Potem pridem do tega, da mi hčerko v drugem, tretjem razredu, ki jih gušijo z nekim kvazi podjetništvom, prinese list papirja, kjer piše, razloži idiom, pa še jaz tisto tako malo gledam pa premikam, se mi zdi, veste, da se moramo mi tudi malo to vprašati. Pa ni problem, seveda, ljudje morajo imeti službo, ampak se moramo malo bolj vprašati vsebinsko, kaj delajo in delamo. Tukaj, se mi zdi, potrebujemo neke resne evalvacije na področju izobraževanja, da se ne izobražujemo zaradi tega, ker je to fino, pa zaradi tega, da si bomo neke značke pripeli. Ampak ne mislim pa zdaj spet, veste, ponavadi se reče, pa potrebe trga potrebe gospodarstva. Veste, politika je tista, ki usmerja, kaj bomo mi tukaj delali, da bomo vsi bolje živeli in da bomo imeli več enakih možnosti. Tega ne bo naredil trg, tega ne bo naredili na Gospodarski zbornici, kjer bodo vedno jokali, da je treba davke dol, da so delavci predragi, gor in dol, to je naloga odgovorne politike. S tem se mora končno začeti ukvarjati naslednji mandat, ker ta mandat se verjetno ne bo. Zdaj za konec še ta EU zgodba, jaz, evo pa s kolegom Horvatom sva najbolj aktivna na Odboru za zadeve EU, Jožko malo zaradi tega tudi, ker je predsednik Odbora za zunanje zadeve, pa ga tam nabrifirajo, mene moji strokovci nabrifirajo, pa smo v Levici zelo kritični do Evropske unije, seveda, upravičeno, ampak mi se v tem Državnem zboru vedemo kot da nismo članica EU, tistih 8 kampeljcev, ki jih imamo pa v Bruslju, pa kaj? Kosti prekopavajo. Tudi oni se morajo vprašati, ki imajo najboljše plače od zakonodajne veje oblasti, zakaj jih imamo tam. In potem neko kroženje informacij in potem uspešno seveda črpanje evropskih sredstev, pa ne na način, da vedno nekaj zamujamo. Dobro, saj imamo tudi težave, včasih je treba kakšen vodovod kje poštimati, ki ga prej niso, ampak potem iz tega nastane doktorat v Prlekiji in Prekmurju, seveda pogosto zaradi nekih osebnih interesov županj ali županov. In zelo pomembne teme se je dotaknila Jelka, formalno, neformalno veščine. Mi moramo tudi premisliti, kako bomo nekaj ljudi, ki imajo cel niz veščin, vpeli v sistem izobraževanja in jih ne bomo kaznovali zaradi tega, ker oni formalno niso, ne vem, magistri tistega ali ne vem česa drugega. Sočasno se pa ne strinjam z Jelko glede tega pogoja, a veste, kaj pa je navsezadnje bolonjski magisterij, bolonjski magisterij je po starem sistemu ena navadna diploma, ni to poslati nekoga na Mars. Se mi zdi, da osebo, evo, če se jaz uporabim zdaj angleščino, in charge pa mora imeti to izobrazbo. Mogoče seveda to preči politično prečenje SDS, da jim bo iz njihovih kvot otežilo koga kam nastaviti. To je tudi legalno, legitimno, dogaja se, ampak zrelost strankarskih politik je tudi seveda, da sposobne ljudi tam nekam nastavlja tudi na določenih pozicijah ustrezno izobražene. Tukaj se pa nekako ne strinjava. Hvala za besedo. Aja, še dve zadevi, ta odbor dobro dela tudi, ker imamo dobro predsednico odbora, našo kolegico Mirjam, ki je, upam si trditi, ob kolegu Priklu pa tudi ob Jožku na zunanjih politikah primer nekih predsednic, predsednikov odbora, ki pač primarno vodijo odbor včasih tudi na način, da v oklepaj postavijo malo strankarsko profilacijo. In se mi zdi, da tudi iz tega se moramo kaj naučiti. Aha, prej nisem razlagal to – kultura. Zdaj imamo to zgodbo, kulturno ministrstvo, koliko je penez, koliko ni penez. A veste, nam Američani podturijo v Afganistanu neke stare kamione, ki niti po standardu ne pašejo v našo vojsko in jih ne bomo imeli zakaj uporabljati in potem mi dajemo par 100 tisoč, da te stare kamione pripeljemo v Slovenijo, da bo kak upokojeni ameriški general imel privatno podjetje, ki bo te kamione vzdrževalo. Ko se pogovarjamo o varnostni politiko, se moramo tudi pogovarjati o kulturi. Jaz imam rad jazz, zdaj so neki fake news, ali je Janša poslušal jazz ali ne. Kako so Američani mehčali bivše režime vzhodne Evrope? Da so financirali v jazz. Eden boljših Coltranovih posnetkov leta 1972, če se ne motim, iz Beograda. A veste, če se hočemo pogovarjati o obrambnih strategijah, se moramo tudi pogovarjati o kulturi. Srednjeročno, dolgoročno bomo imeli boljšo varnostno situacijo, če bomo financirali kulturo namesto rezilne žice preko poštnih nabiralnikov firm SMC ali koga drugega in namesto, ne vem, rožljanja v Baltskih državah z našimi vojaki v kontingentu Nata. A veste, to so tudi zadeve, ki prečijo tak zakon, pa se jih mogoče ne zavedamo, pa bi se jih odgovorna politika morala zavedati. Hvala za besedo.
Besedo ima gospa Vesna Vervega.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat, vsem skupaj! Sem zelo zadovoljna, da danes obravnavamo ta zakon tukaj v Državnem zboru. Namreč po letu 1996 je res, bi rekla, čas in pravzaprav tudi glede na potrebe družbe po vseživljenjskem učenju, da sprejmemo ta zakon oziroma da se te vsebine, ki so zelo pomembne oziroma izpostavljene v zakonu, tudi začnejo tako obravnavati. Seveda gre za to zahvala Ministrstvu, državni sekretarki, ki je uspela vse te različne deležnike nekako spraviti na takšen imenovalec, da lahko danes govorimo o tem zakonu. Vendar se bom v svoji razpravi odzvala samo na dve stvari. Kolegici Jelki Godec, kar sem tudi že povedala na matičnem delovnem odboru, da glede teh zadev cenim njeno mnenje, zato ker je delala na tem dolga leta in verjetno tisti, ki dela, ve, kaj pravzaprav potrebuje nek sektor za dobro izvajanje dela. Namreč ta 23. člen in amandma, ki ga mi predlagamo oziroma ki smo ga tudi po razpravi na matičnem delovnem telesu dodali, torej gre za en dodan odstavek 23. člena, ki govori o tem, ga bom kar prebrala: »Pri določitvi pogojev, ki jih mora izpolnjevati izvajalec neformalnega izobraževalnega programa za odrasle za financiranje na podlagi javnega razpisa oziroma poziva, se določi tudi minimalno znanje oziroma delovne izkušnje izvajalcev na področju izobraževanja odraslih.« Sama sem na matičnem delovnem telesu povedala, da se strinjam, da za neformalne programe ni treba dvigati potrebe po izobrazbi izobraževalcev. Vendar v tem primeru gre samo za tiste programe, ki bodo skozi javne razpise financirani iz javnih sredstev. In še to. Ministrstvo tukaj lahko določi minimalne pogoje, torej ni nujno, da jih bo. Neformalni izobraževalni programi se bodo še dalje izvajali po tistih pravilih, kot so določena v 23. členu. V tem primeru ne gre za posebno dviganje nekih potreb oziroma dviganje izobraževanja, ki bi naj jih imeli izobraževalci, ampak samo za tiste programe, ki bodo financirani iz javnih sredstev. In še en odziv na razpravo kolegice Godec. Namreč mi na matičnem delovnem telesu nismo sprejeli amandmaja SDS. Zakon predvideva, da so izvajalci programov izobraževanja odraslih javni zavodi in organizacijske enote znotraj javnih zavodov. Njihov predlog je bil, da vodja organizacijske enote potrebuje izobrazbo najmanj I. stopnje, predlog zakona pa določa, da mora biti II. stopnje. Zakaj mislimo, da ni primerno, da bi se za vodjo organizacijskih enot nižala stopnja izobrazbe? Zato ker opravljajo podobna ali skorajda isto delo kot direktor javnega zavoda. Prav tako je to poslovodni organ, ki bi potem bil ta vodja organizacijske enote nadrejen tistim pedagoškim delavcem, andragoškim delavcem, ki imajo izobrazbo II. stopnje. Vsekakor mislimo, da bi se s tem amandmajem nižala izobrazbena raven, potrebna za izvajanje poslovodnega organa oziroma dela, ki ga opravlja nek poslovodni organ. Torej še enkrat. Oba amandmaja, ki sta predlagana, bomo v naši poslanski skupini podprli in seveda zakon v celoti. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, drage kolegice in kolegi! Kot že rečeno, s strani Poslanske skupine Nove Slovenije ta zakon podpiramo. Podpiramo tudi amandma, o katerem je odprta razprava. Me je pa k razpravi še posebej spodbudil dr. Franc Trček. Res je, da sva na Odboru za zadeve Evropske unije, kolikor se da, aktivna. Nenazadnje bi tukaj rad tudi spomnil na julija 2015 sprejeto Deklaracijo o zunanji politiki Republike Slovenije, ki med drugim pravi, da je članstvo Republike Slovenije v Evropski uniji naš temeljni politični in vrednostni okvir. Vrednostni, torej govorimo o vrednotah. Tukaj seveda v kontekstu izobraževanja to deklaracijo, to, kar sem povedal iz Deklaracije o zunanji politiki, lahko uporabimo na pravzaprav vseh naših področjih, ko govorimo o vrednotah. Ko govorimo o izobraževanju, moram tukaj spomniti na člen 14 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kjer piše nekako takole: »Vsakdo ima pravico do izobraževanja in dostopa do poklicnega in nadaljnjega usposabljanja.« Vsakdo. Govora je o pravici. In zdaj, če govorimo o dostopnosti, kljub temu, da moram najprej izraziti spoštovanje in hvaležnost ministrstvu, ki je pripravilo dober zakon. Še več, ta zakon spremljajo zelo relevantni podatki, kje se danes Slovenija nahaja na tem področju. Ko govorim pa zdaj o dostopnosti, pa se moram dejansko zavzeti za to, da bi morale vse regije, zaenkrat imamo žal samo statistične, zagotavljati svojim državljanom enako dostopnost, kot recimo Osrednjeslovenska regija. V Pomurju imamo samo en visokošolski program. Samo eden, takšen, ki je pač dobil tudi koncesijo. Izvaja se tudi še kakšen v okviru Alma Mater Europaea. Ampak, zanimivo, nekaj let se poslanci iz Pomurja borimo, da bi ta program tudi dobil koncesijo, da ne bi ljudje, beri študentje in starši, iz najrevnejše regije plačevali visoke šolnine, od 3 do 4 tisoč evrov. Koliko je to minimalnih plač? Tu je zdaj moje vprašanje in večkrat pravim, da je res kakšna regija, pa ne samo Pomurje, zelo, zelo daleč od centra odločanja, torej od Ljubljane oziroma državnih inštitucij. To moramo spremeniti. Marsikdo pa ima problem, da najbrž, baje ljudje, tisti, ki so v tem programu, ki ga izvaja Alma Mater Europaea, niso pravi. Pa bodi dovolj za danes o tej problematiki, da ne bo preveč lokalpatriotsko izzvenela moja razprava. Strinjam se, da je že davno padlo prepričanje, ki je bilo nekoč celo aksiom, da je mladost tisto obdobje človeškega življenja, ki je namenjeno izobraževanju. Tega že dolgo ni več. In strinjam se s tistimi, ki pravijo, da bodo otroci, ki so v začetku septembra lansko leto prvič prestopili osnovnošolski prag, opravljali poklice, ki jih danes še ni. Tako hitro se razvija družba, tako hitro se razvijajo tehnologije in zato vseživljenjsko izobraževanje, usposabljanje, in tako dalje. Ampak to res mora biti v skladu z našo ustavo in tudi v skladu z Listino Evropske unije dostopno vsem. To kaže tukaj tudi na to, kakšen problem imamo, ker je Slovenija preveč centralizirana in ker enostavno še nimamo regij. In ko govorimo o tehnološkem napredku – tudi tukaj na tem področju se bo morala Slovenija prebuditi. Mi smo na dnu Evropske unije po vlaganju javnih sredstev, torej sredstev iz proračuna, v raziskave, razvoj in inovacije in tako dalje. Za leto 2016, če postrgamo vse postavke, iz katerih je šel denar za raziskave in razvoj, je tega denarja bilo 145 milijonov. Smo na dnu, sem povedal. Če bi vlagali toliko kot Švedska in preračunali glede na število prebivalcev Slovenije, bi morali vlagati približno 830 milijonov ne 145. To je 5,7-krat več, torej za 570 % več bi morali vlagati. In če se ne bomo prebudili tukaj, potem bomo mi dejansko ena države, kjer bodo prišle multinacionalke, mi pa bomo prodajali delo naših rok in ne naši glav. Ker naše glave, slovenske glave, polne znanja in izkušenj bodo še naprej šle ven. In mene najbolj boli, trga se mi srce, ko poslušam in štejem od 1 do 8 tisoč v lanskem letu izobraženih ljudi, ki so šli ven. To je najbolj dramatičen eksodus za to državo. To moramo zaustaviti.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še 23. člen ter amandma poslanskih skupin SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Tudi ne. Očitno je razprava vse obsegala, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 6. točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KOBILARNI LIPICA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci ter vsi drugi prisotni! Hvala lepa za besedo. Kobilarna Lipica je zaradi izjemnih lastnosti, pomembnih za Slovenijo in širši evropski prostor, kulturni spomenik državnega pomena. Z Zakonom o Kobilarni Lipica je leta 1996 tudi bila razglašena za kulturni spomenik državnega pomena. Veljavni zakon pa je bil od leta 1996 do danes deležen številnih sprememb in dopolnitev, zaradi česar je postal zastarel in nepregleden. Za zagotovitev pogojev, ki bodo omogočali dolgoročnejši razvoj, je treba izvesti tudi določene strateške ukrepe. S tem namenom je bil pripravljen tudi predlog novega zakona o Kobilarni Lipica. Zakon bi naj po eni strani prispeval k dvigu pomena lipicanskih konj in Kobilarne Lipica kot spomenika državnega pomena, po drugi strani pa omogočal izkoristiti gospodarski potencial, ki ga Kobilarna Lipica kot destinacija vsekakor ima. Navedenemu so sledila tudi osnovna vodila, ki smo jih upoštevali pri pripravi zakona. Primarna vodila so bila ustrezna zaščita spomeniškega območja Kobilarne in lipicanskih konj ter večji poudarek na bistvu Kobilarne, to je na lipicancu. Pomembna vodila pa so bila seveda tudi prepoznavnost same Kobilarne Lipica, kot turistične destinacije, izboljšanje pogojev za poslovanje in zagotovitev možnosti za nadaljnji razvoj in dobro gospodarjenje v Lipici, razvoj Lipice v destinacijo za petzvezdična doživetja ter ohranitev nepremičnega premoženja in kulturne dediščine v lasti Republike Slovenije. Z zakonom se določa območje Kobilarne, njen status, osnovne značilnosti reje lipicanskih konj in način upravljanja celotnega območja. V skladu z Zakonom o varstvu kulturne dediščine se razglaša spomeniško območje Kobilarne in določeni posamezni objekti kot spomeniki državnega pomena, vključno z določitvijo varstvenih režimov. Zakon bo zaščitil tudi tradicionalno rejo in vzrejo lipicancev kot nesnovno dediščino državnega pomena, z namenom lažje umestiti lipicanca na Unescov seznam znamenitosti. Reja in upravljanje lipicanskih konj se vrši v skladu z normativi in usmeritvami, ki jih seveda podajajo relevantno ministrstvo, Vlada in stroka. Omenjena področja v zakonu so bila pripravljena v tesnem sodelovanju z Ministrstvom za kulturo in Ministrstvom za kmetijstvo. Zakon vpeljuje tudi novo organiziranost izvajanja dejavnosti na območju kobilarne, pri čemer je treba uvodoma izpostaviti, da sprememba organiziranosti ne pomeni privatizacije Kobilarne Lipica, ampak je namenjena izboljšanju pogojev za poslovanje in razvoju celotnega območja. Predvideno je preoblikovanje javnega zavoda v holding Kobilarna Lipica d. o. o., ki bo v 100 % lasti Republike Slovenije, katera svojega deleža ne sme deliti ali prenesti na drugo osebo. Osnovni kapital holdinga je v višini 10 milijonov evrov. Namenjen bo zagonu podjetja, nujnim investicijam in za zagotovitev ustanovitvenega kapitala za odvisne družbe. S kapitalsko naložbo v holding upravlja Vlada. Razlogi so v specifiki delovanja holdinga, poslovanje na spomeniškem območju, državnega pomena, vsekakor dejstvu, da bo imel holding 100 % lastništvo in nadzor nad odvisno družbo, ki bo izvajala javno službo. Holding ima 6-članski nadzorni svet, od katerih 4 imenuje Vlada, in sicer 3 na predlog ministra, pristojnega za turizem, in enega na predlog ministra za kmetijstvo, 2 člana sta predstavnika delavcev. Na tem mestu želim pojasniti, da s predlaganim amandmajem k 38. členu upoštevamo in zagotavljamo tudi jasno vlogo lokalne skupnosti na način, da enega izmed članov predlaga Občina Sežana in ga uskladi z ministrom, pristojnim za turizem. Na ta način bodo ustrezno zastopani tudi interesi lokalne skupnosti. Za namene izvajanja javne službe holding ustanovi odvisno družbo Kobilarna Lipica d. o. o., katera mora ostati v 100 % lastništvu holdinga. Družbi Kobilarna Lipica se s tem zakonom neposredno podeli koncesija za izvajanje javne službe. Holding pripravi v sodelovanju s kobilarno načrt upravljanja celotnega območja za obdobje 5 let. Načrt sprejme Vlada. Zaradi transparentnosti lahko holding ustanovi tudi odvisno družbo za izvajanje pridobitne dejavnosti, v kateri pa mora ohraniti večinski delež. Predlagana nova organiziranost bo omogočala lažje poslovanje tako v delu izvajanja javne službe, fleksibilnejši način zaposlovanja in seveda nagrajevanja uspešnosti zaposlenih, kakor tudi v delu izvajanja pridobitne dejavnosti. Sprememba organiziranosti upravljanja v območju Kobilarne Lipica ne pomeni privatizacije Kobilarna Lipica, ampak je namenjena izboljšanju pogojev za poslovanje. Seveda bo zagotovljen tudi ustrezen nadzor javne službe, ki ga bodo izvajala ministrstva, MGRT, kmetijstvo in Ministrstvo za kulturo in Računsko sodišče. Zato verjamemo, da bo s predlogom zakona možno slediti dolgoročni viziji ohranjanja Kobilarne Lipica kot enovite destinacije za petzvezdična doživetja, pri čemer je glaven njen lipicanski konj in z njim povezana kulturna dediščina. Zato predlagam, da novelo zakona podprete. Spoštovani poslanke in poslanci, ob tem na koncu predlagamo, da se, če bo sprejetih amandmajev manj kot k desetini členov, tretja obravnava predloga zakona opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, gospe Andreji Potočnik.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 31. seji, 12. 1. 2018, obravnaval omenjeni predlog zakona. Odboru je bilo poleg predloga zakona posredovano naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravne službe, pojasnila Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Amandmaje k predlogu zakona so vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD. Članicam in članom odbora so bili na seji priloženi tudi predlogi za amandmaje odbora poslanskih skupin SMC, Desus in SD, ki jih je odbor sprejel in so razvidni iz poročila odbora. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da je veliko pripomb službe upoštevanih z amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. Izpostavila je pripombe službe glede tretjega odstavka 40. Člena, in sicer v zvezi z zagotavljanjem varstva upnikov. Podala je tudi opozorilo glede ustanavljanja družbe Turizem Lipica, in sicer da se mora v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah, firma družbe jasno razlikovati od firme vseh drugih družb. Predstavnica službe je pojasnila, da glede navedenih pripomb ni bilo vloženih amandmajev, je pa ministrstvo podalo svoja pojasnila. Predstavnik Državnega sveta je na seji pojasnil, da komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlog zakona podpira. V razpravi je bila na splošno izražena podpora predlaganim rešitvah. Izraženo je bilo mnenje, da je dosedanje vodstvo v kratkem času uspelo narediti nekatere pomembne korake v smeri stabilizacije poslovanja ter izboljšanja prepoznavnosti Kobilarne Lipica. Predlagane rešitve in spremembe organiziranosti pa bodo v prihodnje omogočile večjo fleksibilnost in gospodarnost poslovanja Kobilarne Lipica ter izboljšala trženje njenih storitev. Razpravljavci so menili, da je sprememba zakonodaje le prvi korak, v nadaljevanju pa bo treba izvesti ustrezne operativne ukrepe za prihodnji razvoj Kobilarne Lipica, pri čemer je posebno pozornost treba nameniti reji lipicanca. Izražena je bila kritika glede pomanjkanja sodelovanja lokalnih skupnosti v upravljanju, glede katere je državna sekretarka podala pojasnilo o sestavi nadzornega sveta Holding Kobilarna Lipica. V razpravi je bilo postavljeno tudi vprašanje o sodnem sporu delavcev Kobilarna Lipica, glede katerega je državna sekretarka podala pojasnilo o sodbi in plačilu odškodnin. Izražena je bila tudi bojazen glede morebitne privatizacije Kobilarne Lipica, v zvezi s katero je državna sekretarka pojasnila, da bo Holding Kobilarne Lipica v 100 % lasti države brez možnosti odtujitve in obremenitve, prav tako odvisna družba Kobilarna Lipica, ki jo Holding Kobilarna Lipica lahko ustanovi. Holding Kobilarna Lipica lahko ustanovi za namene izvajanja nalog pridobitne dejavnosti tudi novo družbo, v kateri ostaja večinski lastnik država in se ne sme odtujiti. Po opravljeni razpravi je odbor prejel predloge za amandmaje, kot je razvidno iz samega poročila. Odbor je v skladu z 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje, je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je predlog ureditve Kobilarne Lipica. Zakaj je pomembno? Gre za blagovno znamko, prepoznavnost Slovenije in pa promocijo Slovenije v svetu. Kaj so problemi, ki jih moramo rešiti? Gre za medresorsko sodelovanje – Ministrstvo za kulturo, Ministrstvo za gospodarstvo, Ministrstvo za kmetijstvo, in prav tukaj je šibka točka. Šibka točka te vlade je nesodelovanje ministrstev in zato številni problemi, vidimo v preteklih dneh, na primer, kaj se dogaja z Kitajsko. Drug problem, da je Lipica, to prizna tudi Vlada, bila bolje upravljana v prejšnjem sistemu in da v 4 letih, ko smo se pogovarjali o tem problemu, nismo prišli do prave rešitve. Seveda so se od osamosvojitve Slovenije zgodile številne spremembe, predvsem turizem je tista dejavnost, ki pomeni prihodnost Slovenije, prihodnost strateških poti, strateška lega in pa turizem, vezan na vse druge dejavnosti. Lipica ima prednosti: golf, bližino morja in vse ostalo. To je treba izkoristi. Kje so rešitve? V enovitem upravljanju in v tem, da se uredi konjerejo in da uredimo odnose tako z Avstrijo, Hrvaško, kjer imajo podobne probleme. Kaj je s predlogom? Nekateri ocenjujejo, da je predlog dober iz tega vidika, da slabše ne more biti. To ni odgovor. Ne moremo imeti sistem poskusov in zmot in se na tem učiti. Potreben je strateški pristop. Sam naziv holding ima negativno konotacijo. Izkušnje te vlade pri upravljanju državnega premoženja – SDH, DUTB in še nekateri holdingi. Kakšno je kadrovanje? Kakšen je nadzor finančnih tokov? In tukaj imamo slabe izkušnje. Kaj bo z odvisnimi družbami? Nejasno je, kaj se bo dogajalo tudi z odvisnimi družbami. Kdo bodo ljudje, ki bodo upravljali? Kakšno bo kadrovanje? Ali gre le za kadrovanje ljudi pred iztekom mandata? Jaz mislim, da predlog ni dodelan v tej meri, da bi bil primeren za odločanje. Kdo bo vodil določene ljudi? Katere ljudi se bo imenovalo? Kako se jih bo imenovalo in kdo bo imenovan ter kako bo nadzorovan tok denarja? Vidimo, da je treba vložiti deset milijonov, ne vemo pa točno, v kaj se bo to vložilo. Glede na slabe izkušnje z upravljanjem državnega premoženja menim, da je predlog preuranjen in nedodelan in zato ga v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki in ekipi! Za razliko od mojega predhodnika imamo mi drugačno mnenje. Menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kobilarni Lipica logično nadaljevanje v letu 2016 sprejetega zakon. Vlada je v skladu z vizijo MRGT in poslovodenja in tudi v končni fazi SMC dobila nekako osnovo, da se Lipica vodi in gleda v prihodnost. Po letih mencanja je s tem novim vodstvom, ki gre marsikomu v nos, doseglo odlične rezultate. Prostora za izboljšanje je še in če ne bo nepotrebnega obreganja v to in ono, se bo to tudi nadaljevalo. Samo v vednost vam povem naslednjih nekaj podatkov. V letu 2017 je Lipico obiskalo 108 tisoč turistov, do sedaj in predhodna poslovodstva so komaj dosegala 70 tisoč. To je 22 % več kot leta poprej. Da ne govorimo, da je dvignilo za 17 % prihodke in tu je še nekaj drugih podatkov, ki bi lahko bili adekvatni. Kobilarna Lipica je vse od ustanovitve delovala v različnih oblikah javnega lastništva, a vselej kot enovita zaokrožena celota. V njej se prepletajo dejavnosti s konjerejo, konjeništvom in s tem povezane oblike turizma. Poglavitni namen in poslanstvo obstoja turistične dejavnosti v Lipici je umeščanje konjev lipicancev, zavarovane kulturne dediščine in naravnega okolja v ospredje. Ponavljam, v ospredje. In ne tako, kakor zlonamerni govorijo. V Poslanski skupini SMC smo mnenja, da s primernim gospodarnejšim upravljanjem in razvojem lahko ohranimo, zaščitimo tako kulturno dediščino kot lipicanca in obenem razvijamo gospodarske dejavnosti, ki bodo v prvi vrsti valorizirale kulturne in naravne danosti Lipice. Vizija je jasna. Kobilarno Lipica s čredo lipicancev želimo ohranjati, razvijati kot enega izmed najpomembnejših identitetnih simbolov in elementov kulturne dediščine. To dediščino želimo osmišljeno v korist sedanjih in bodočih rodov, s skrbnim gospodarjenjem in, poudarjam, trženjem ter deljenjem izkušenj in doživetij Lipice z obiskovalci in turisti iz vsega sveta. Vlada je zato po spremembi Zakona o Lipici v letu 2016 naredila nov korak in določila besedilo predloga zakona, s katerim bi nastal Holding Kobilarna Lipica z dvema odvisnima družbama. Družba Kobilarna Lipica bi izvajala le javno službo, družba Turizem Lipica pa bi izvajala pridobitvene dejavnosti. S tem se izognemo vsem zagatam, ki so bile prej v javnem zavodu. Naj omenim še glavne poudarke zakona. Dodatne določbe, vezane na rejo in vzrejo konj, dve poglavji, bolj izpostavljeno zaščito prevzemanja nepremičnin in pravic intelektualne lastnine, podrobnejša navedba vseh pridobitnih dejavnosti, sprememba pravne organizacije oblike upravljanja v bolj gospodarno, tržno usmerjeno, in s tem v bolj moderno, če hočete. Ne glede na to ima tudi poslovodstvo in sicer nadzorni svet šest članov. Tukaj je bila največja bojazen, da so bili odrinjeni lokalna skupnost in delavci, ki so v Lipici. Naj še enkrat poudarim, od šestih članov sta dva predstavnika zaposlenih, od štirih članov je eden iz Ministrstva za kmetijstvo in od treh članov predlaga Občina Sežana, se pravi lokalna skupnost, enega. Tako da tudi te bojazni ni. Želimo, da ta biser postane glavna vstopna točka Krasa in Slovenije in zato bomo v Poslanski skupini SMC podprli predlog zakona, ker gre ta zakon v pravo smer. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva! Pred nami je zakon o Kobilarni Lipica v tretjem branju. Mislim, da je to neko logično nadaljevanje predhodnega zakona, ki je prenesel pristojnosti iz več ministrstev na Ministrstvo za gospodarstvo. Vsaj zame je to neko logično nadaljevanje. Vsi se verjetno zavedamo, da sam zakon v bistvu ne rešuje v bistvu vseh tistih zatečenih zadev, ki jih v Kobilarni Lipica imamo oziroma ki jih bo treba v nadaljevanju razrešiti. Zakon daje na nek način dokaj dobro podlago za vse ukrepe, ki bodo morali slediti na področju same kobilarne, vezano na vsa področja, ki so zaščitena z posebnimi zakoni. Govorimo predvsem o zaščiteni čredi konj v Lipici, govorimo o določenih kulturnih in zgodovinskih spomenikih, vendar imamo na drugi strani tudi tisti del, ki mora v Lipici prinašati tudi neko dodano vrednost, in zakon v celoti to zadevo omogoča. Sedaj pa sigurno zakon kot tak ne more zagotoviti, da se bo v Lipici to tudi dejansko zgodilo. Mislim, da je v tem trenutku velika odgovornost predvsem na ministrstvu, ki bo v nadaljevanju jasno tudi nosilec ekipiranja posameznih služb v Lipici, ki bo moral v ustanovitvenem aktu in tudi v nadaljevanju tudi poskrbeti, da bodo ljudje, ki bodo sedli na ta delovna mesta, razumeli, kaj želi ta zakon narediti in kakšna je želja celote v tem prostoru, kako se mora Lipica v nadaljevanju vklopiti v turistično ponudbo in na drugi strani tudi v zavarovanje tistih vrednot, ki so v Lipici najbolj pomembne, ko govorimo o lipicancu kot zaščitenem objektu in ostalih zadevah. Če tega ne bo, bomo verjetno čez kakšno leto, verjetno v drugi sestavi, ponovno pred dilemo, ali je treba na zakonski osnovi stvari urejati. Vendar kot sem rekel, to ni dobra popotnica, kajti zakone lahko stalno spreminjamo in s tem verjamemo ali pa vsaj nekateri verjamejo, da se stvari reši, vendar s tem ne rešujemo zadev, zato še vedno ključna zadeva: pravi ljudje na pravih mestih in tudi spoštovanje zavez, ki bodo v zakonu napisane in tudi v vseh podzakonskih aktih, ki se bodo na osnovi tega zakona tudi verjetno še sprejemali. Velika odgovornost je dejansko na predlagatelju Ministrstvu za gospodarstvo, da se zadeve v Lipici uredijo. Tudi če pogledamo stvari v tem trenutku, kjer se dogajajo določene anomalije, in tu ima ministrstvo seveda odgovornost, da tudi stvari za nazaj na primeren način uredi in da vzpostavi ponovno zadovoljstvo vseh ljudi, ki v sami Lipici delujejo, da se v nadaljevanju seveda izkoristi tudi njihovo pripadnost in njihovo znanje iz preteklosti in da se vsaj v tej meri poskuša stvari v čim večji meri uporabiti in izkoristiti potencial, ki je na tem območju. Če bo šel, bodo šli naslednji koraki pri tem zakonu in pri sami operacionalizaciji v tej smeri, mislim, da tudi s strani lokalnih skupnosti ne bo nekega večjega odpora, ker zakon vseeno ima nastavke, ki lahko Lipici dajo v nadaljevanju en dober zagon in omogočijo tudi bistveno večji razvoj, kot ga je imel v preteklosti, s tem pa tudi večjo dodano vrednost v turizmu za celotno območje južne Primorske, tega ožjega območja, nenazadnje pa tudi širše Slovenije. Mi v tem primeru ne bomo nasprotovali sprejemu tega zakona.
Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Tomaž Gantar. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Dober dan vsem! S poskusom reševanja Lipice smo se v tem mandatu že nekajkrat srečali. Razlogov za dolgoletno neuspešno poslovanje in iz leta v leto manjši obisk Lipice je zelo veliko. Tudi v tem primeru jih lahko iščemo v slabih odnosih tako na vodstvenih pozicijah kot med zaposlenimi, predvsem pa terja kritični pogled odgovornost države kot lastnika, ki vrsto let ni našel prave poti za ohranitev tega turističnega bisera in predvsem ohranitve kulturne in naravne dediščine pri vzreji in šolanju lipicancev. Pred dvema letoma je bil napravljen korak naprej in danes smo pred novim predlogom zakona o Kobilarni Lipica, ki vzbuja kar nekaj pomislekov, zato večina v naši poslanski skupini zakona ne bo podprla. Ali je rešitev, ki ji nasprotuje močna civilna iniciativa, ki ima obenem tudi vso podporo lokalnih skupnosti, za nadaljnji razvoj, predvsem pa obstoj lipicanca kot vrste, ki nam jo mnogi še danes zavidajo, tokrat res tista prava? Pot izključevanja lokalnih skupnosti gotovo ne vzbuja dobrega občutka, postavlja pa se tudi vprašanje smiselnosti holdinga v kompleksu z relativno majhnim številom zaposlenih. Transparentno poslovanje z doslednim ločevanjem javnih in zasebnih sredstev je moč zagotoviti tudi brez tega. Vsaj med lokalnim delom prebivalstva obstaja ob tem bojazen po pretirani privatizaciji, katere žrtev bi bil na koncu prav lipicanec. Vzreja konj sama po sebi namreč ne zagotavlja ohranitve te zaščitene vrste. Nanjo se navezuje šola jahanja, ki ima v Lipici 100-letno tradicijo in je v tesni zvezi v dunajsko šolo jahanja kot eno vodilnih. Naloga države pa je, da to kulturno in naravno dediščino ustrezno zaščiti. Slednje je nedvomno naloga države in ne stvar bolj ali manj uspešnega upravljavca hotelov znotraj kompleksa. Upravičena je torej bojazen, ki se nam ob vsem tem poraja, da pozabljamo na bistvo, zaradi katerega je Kobilarna Lipica sploh prepoznavna v svetu in mednarodnih vodah. Lipicanec brez ustrezne in priznane šole jahanja, ki ima določene posebnosti, predstavlja zgolj orodje za komercialne namene brez prave vrednosti. Tu pa je na mestu skrb civilne iniciative, ki opozarja na te plasti in ki ne vidi v zakonu, ki je pred nami, zadostnih zagotovil, da stvari ne zbežijo iz rok. Znan je namreč rek, da je po toči zvoniti prepozno. Da gre za celovito enoto, pri kateri morata javna in pridobitna dejavnost tesno sodelovati, smo se strinjali pri zadnji novelaciji iz leta 2016. Po novem so vse pristojnosti iz kmetijstva prenesene na gospodarski resor kot edini odgovorni upravitelj Kobilarne Lipica. Vloga enega gospodarja je po večletnih težavah nehvaležna, vendar ključna pri določanju vizije, zato imamo danes na mizi nov predlog zakona, za katerega je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo prepričano, da bo nova pravna organizacijska oblika družbe v obliki holdinga tista prava in uspešna rešitev za Kobilarno Lipica. V Poslanski skupini Desus verjamemo v dober namen MGRT, bi pa pričakovali v samem zakonu več pozornosti namenjene osnovni dejavnosti, ki je za nas še vedno vzreja, šolanje in zaščita lipicanca, pri razvoju turistične dejavnosti pa tudi vključevanje lokalne skupnosti, ki je, tako zgleda zdaj, odrinjena na rob dogajanja. Za uspeh ni dovolj sama organizacijska oblika, ampak premišljena vizija, dosledno upoštevanje kulturnovarstvenih omejitev, skrb za rejo in šolanje lipicancev, profesionalen kader ter uspešno trženje. Kot rečeno predlagani zakon po našem mnenju vsega tega ne zagotavlja v zadostni meri, zato z naše strani, s strani naše poslanske skupine ne uživa večinske podpore. Hvala.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite. Se opravičujem, gospa Marija Bačič, sem preskočil mag. Mateja Tonina. Mag. Matej Tonin, imate besedo in se vsem še enkrat opravičujem, preskočil sem vas, v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Ni problema. Drage poslanke in poslanci, dober dan! Zagotovo je Lipica poseben biser za Slovenijo, ki je sestavljena vsaj iz dveh delov, dveh elementov – eno je kulturna dediščina in drugo je velik potencial za razvoj turizma. Lipicanec je pasma, ki ima skoraj pol tisočletja globoke korenine. Povsem jasno je, da gre za biser slovenske kulturne dediščine, ki ga moramo ohraniti tudi za naše zanamce. Naša prva naloga je torej, da ta biser ohranimo ter ga prenesemo na naše otroke in tudi vnuke. V Novi Sloveniji zato podpiramo razglasitev tradicionalne reje in vzreje lipicancev za nesnovno dediščino državnega pomena. Prav tako podpiramo, da se objekte na spomeniškem območju razglasi za kulturne spomenike državnega pomena. Upamo pa, da bo ohranjanje in redno vzdrževanje teh spomenikov zagotovljeno tudi v praksi in ne zgolj na papirju. Pomembno pa je, da znamo takšno kulturno dediščino tudi predstaviti širši javnosti, ljudem, turistom iz daljne in širše okolice, torej tistim, ki prihajajo iz Slovenije, kakor tudi tistim, ki prihajajo iz tujine. Kobilarno Lipica v Novi Sloveniji vidimo kot eno izmed ključnih turističnih znamenitosti v Sloveniji. Bistvena sprememba predloga zakona se nanaša na prav pravnoformalno organiziranost območja Kobilarne Lipica. Dosedanji javni zavod se preoblikuje v družbo Holding Kobilarna Lipica. Pred časom je Poslanska skupina Nove Slovenije na svojem terenskem obisku obiskala Kobilarno Lipica in se seznanila z njihovimi problemi in ena izmed stvari, ki so jo tam prisotni predstavljali, je nesinhronizirano oziroma drugače povedano, neusklajeno delovanje same kobilarne, torej dela, ki skrbi za kulturno dediščino, in pa dela, ki skrbi za turizem, za razvoj turizma, za nastanitve, gostinstvo in podobne stvari. Žal je bilo v preteklosti mnogokrat zastavljeno tako, da sta ta dva dela delovala eden mimo drugega, celo več, med seboj sta si nagajala. Je pa jasno, da sta ta dva dela, torej kulturna dediščina in turistični del, medsebojno tesno prepletena in da eden brez drugega ne more. Na dolgi rok tudi brez nekega prihodka s strani turizma in obiska kobilarna ne more preživeti in hkrati sam turizem brez kobilarne ni nič. Torej, kakorkoli stvari obračamo, pridemo do enostavnega zaključka, da je treba najti neko vrsto organiziranosti, ki bo pripeljala do tega, da bosta ta dva dela, turistični in kulturni, med seboj sodelovala. V preteklosti so bili razni zapleti, tudi Računsko sodišče je nato opozarjalo, da se morda denar s kulturnega dela nenamensko uporablja. Zato kakorkoli smo mi zlagali stvari skupaj in kakorkoli smo razmišljali, na nek način smo prišli do istega zaključka, da je morda najboljši način organiziranosti ta, kar je predlagano v zakonu. To je neke vrste holding, po domače povedano nadšef, ki bo skrbel, da bosta oba dela, kulturni in turistični, med seboj usklajena. Seveda pa smo dobili tudi s strani naših lokalnih predstavnikov številne pripombe, zlasti na zastopanost lokalnih skupnosti v organih upravljanja. Slišali smo tudi ostale argumente, da so te stvari ustrezno v zakonu urejene. Po včerajšnji poglobljeni razpravi v poslanski skupini, smo prišli do zaključka, da ta zakon pri upravljanju Lipice, pri ohranjanju Lipice kot osnovnega slovenskega bisera vendarle pomeni korak naprej. In zato mi takemu zakonu v poslanski skupini ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, stališče bo prebrala gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljena, državna sekretarka s kolegi, kolegice in kolegi! Kobilarna Lipica predstavlja enega izmed vrhuncev slovenske naravne in kulturne dediščine in pomeni zaključeno celoto. Njen pomen in splošen prispevek je odvisen od vseh sestavnih delov in njihovega tvornega sodelovanja, območje, stavbe, narava in krajina, konji, ljudje ter način in kulturna delovanja. Usklajeno delovanje vseh je potrebno, da se bo Lipica lahko ponovno uvrstila na svetovni zemljevid najbolj prestižnih kobilarn. Samo tako bo lahko upravičila tudi sloves in potencial slovenskega turističnega bisera. Lipico že dolga leta pestijo medsebojno neurejena razmerja in nedefinirane pristojnosti, predvsem pa jim manjka sredstev za razvoj črede lipicancev, konjeniških dejavnosti ter naravne in kulturne dediščine, torej osnov, brez katerih tudi ni in ne more biti ne turistične dejavnosti in njenih drugih sadov, ki jih javnost od ustanove s takim potencialom tudi pričakuje. Zavarovanje temeljnih elementov dediščine, definiranje ključnih dejavnosti ter razmejitev med javnim in zasebnim so torej osnovna vprašanja, ki jih mora razrešiti zakon. Le na teh temeljih je mogoče zasnovati dobro ureditev za naprej, zato zakon jasno opredeljuje elemente naravne in kulturne dediščine, kamor poleg zaščitenega območja sodijo tudi posamezne stavbe in krajina in seveda tudi čreda lipicanskih konj in način njihove klasične dresure. Predlog zakona, ki so ga pripravili na Ministrstvu za gospodarstvo, tako predvideva preoblikovanje sedanje javnega zavoda v holding, znotraj katerega bosta delovali dve podjetji. Podjetje Kobilarna Lipica, d. o. o., bo ostala v 100 % državni lasti, s prepovedjo odtujitve. Njegova naloga pa bo vsestranska skrb za vse tiste dejavnosti in lastnino, ki pomenijo javno družbo, varovanje javnega interesa in skrb za vse tiste elemente dediščine, ki delajo Lipico posebno, za naravno in kulturno krajino, za stavbe, za rejo in dresuro lipicanskih konj ter za vsestranski razvoj konjeniške stroke. Osnovni namen zakona je torej jasno definirati vse tiste dejavnosti in elemente Lipice, ki so v javni lasti ali v javnem interesu, ter zagotoviti vse potrebno za njihov nadaljnji obstoj in razvoj. Naloga tega podjetja je opravljati javno službo ter skrbeti za javno lastnino in javni interes. V ta namen zakon zagotavlja tudi ustanovni kapital v višini 10 milijonov evrov. Za opravljanje pridobitnih dejavnosti, predvsem tistih s področja turizma in gostinstva, pa zakon daje možnost ustanovitve ločenega podjetja v okviru holding, v katerem bo mogoče tudi sodelovanje zasebnih partnerjev. Dejavnosti pridobitnega značaja bodo tako jasno ločene od javne službe, s čimer se v dobršni meri preprečuje tudi mešanja javnih in zasebnih sredstev, kar je bila tudi v Lipici slaba praksa, za katero upamo, da postaja stvar preteklosti. Kljub temu, da bo v to podjetje mogoč vstop zasebnih partnerjev, pa Zakon določa, da mora Holding in posredno država tudi v tem podjetju ohraniti vsaj 50 % delež. Na tak način je premoženje Lipice in turistična dejavnost, neposredno utemeljena na dobrem delovanju dela v javnem interesu, ustrezno zavarovana pred privatizacijo. Z jasno opredelitvijo nalog, premoženja in medsebojnih odnosov ter preoblikovanjem javnega zavoda v javno podjetje bo mogoče zagotoviti boljše delovanje celotnega sistema Lipice in poskrbeti za primerljivo opravljanje in gospodarjenje po standardih, ki veljajo za podjetja. Seveda pa nas vse bolj zanima, ali bodo predlagane rešitve delovale. Ali povedano drugače, s sprejetjem tega Zakona je zagotovljeno vse potrebno, da se tudi v Lipici stvari obrnejo v pravo smer. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo mnenja, da brez dobre zakonske podlage in predvsem prevzema odgovornosti s strani lastnika, torej države, pozitivnega premika ne more biti. Zakon, ki ga Socialni demokrati podpiramo, je tako nujen predpogoj za pričakovane pozitivne posledice. Ne morem pa mimo dejstva, da vsak zakon zaživi šele skozi delo, trud in odnose resničnih konkretnih ljudi. Ko bomo čez leto ali dve ocenjevali uspešnost nove ureditve v Lipici, večine ne bodo zanimali konkretni zakonski členi, temveč vprašanje, ali v Lipici stvari delujejo, kot je treba. Zato na tem mestu štejemo za nujno opozoriti tudi na področje, ki ga sam predlog zakona ne ureja in ne more urejati, pomeni pa odločno točko za uspeh in neuspeh. Uspešno nadaljnje delo Kobilarne Lipica bo na koncu, ne glede na sprejete zakonske rešitve, v končni fazi odvisno od ljudi, ki so ali še bodo neposredno in redno vpeti v njeno vsakodnevno delo. Večkrat smo bili mi in slovenska javnost obveščeni o slabih medsebojnih odnosih znotraj kolektiva. Kakršenkoli projekt ne more biti uspešen, če med ljudmi, ki so njegov del, ne vlada vsaj osnovno spoštovanje. In uspeha pri sanaciji Lipice ne moremo pričakovati, če ne bo utemeljen na spoštovanju ljudi in zaposlenih, ki s svojim trudom in znanjem vsa ta leta zagotavlja obstoj in razvoj Lipice. Zato apeliramo na vse vpletene, da več energije in truda vložijo v medsebojno razumevanje in odnose, da je to najboljša naložba. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo ta Zakon podprli.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Prvič je bil Zakon o Kobilarni Lipica sprejet leta 1996 zaradi vpisa na Unescov seznam in z namenom, da zaščiti konja lipicanca. A vse vladajoče politične stranke so imele svoje kapitalske in kadrovske interese in tako je stanje v Lipici danes tako, kot je. Na žalost, bolj žalostno. Če po parketu ne bi plesali ljudje s političnimi interesi, danes ne bi že četrtič v tem triletnem mandatu govorili o Lipici. Lipico so najprej tlačili v Slovenski ljudski stranki, ko so vpeljali Casino, potem LDS z ukinitvijo zaščitenega območja, potem SDS, ko so si izmislili golf igrišče, in zdaj na zadnje še stranka SMC. Lipico in lipicance tako že ves čas uničujejo tisti, ki imajo moč, namesto, da bi to moč, ki so jim jo dali volivci, izkoristili v prid človeka, živali in bogastva, ki ga imamo, ga večina vladajočih elit koristi le za pustošenje povsod, kjer je to le možno. In na žalost tokratna koalicija, predvsem vladajoča stranka SMC, ni nič drugačna. Na etiko in moralo se požvižgajo. Če pa bi minister Židan dobro opravljal svoje delo, Lipica v tem mandatu ne bi bila prenesena na MGRT. Na vso žalost, mene in Levice, tudi tokrat ostro nasprotujemo novemu zakonu. Lahko bi naštevala vsa zgodovinska dejstva, ki govorijo o tem, zakaj bi morali rešiti Lipico, lipicanca, zaposlene in končno Lipico imeti za ponos, a bom raje navedla nekaj dejstev, ki govorijo o tem, čemu smo nasprotovali leta 2016 in zakaj ostro nasprotujemo zakonu tudi v letu 2018. Leta 2016, ko se je v Državnem zboru sprejemala novela Zakona o Kobilarni Lipica, z namenom, da Lipica preide v pristojnost Ministrstva za gospodarstvo, s čimer je Lipica pridobila možnost izvajanja trže dejavnosti, v Levici sprejema novele nismo podprli. Že takrat smo stališče Levice zaključili z besedami: »Pričakujemo pa, da se bomo konec leta ponovno pogovarjali o Lipici, če bo Lipica sploh še naša.« Lahko bi se reklo, da smo se za kakšno leto zmotili, a se nismo, saj je bilo sprva rečeno, da bo nov zakon v javni obravnavi konec leta 2016, ko je Lipica turizem prešla v stečaj, saj naj bi z zakonom pod eno streho združili konjerejo, konjeništvo, gostinstvo in turizem. V začetku leta 2017 je bil takratni zakon, ki je bil drugačen od današnjega, predstavljen tudi lokalni skupnosti, takrat so se z zakonom strinjali in ga potrdili, a je bil zakon spremenjen in neusklajen z lokalno skupnostjo in tistimi, ki si prizadevajo, da Lipica s plemenitim konjem lipicancem zopet postane naš paradni konj. V obrazložitvi za sprejetje zakona je jasno zaznati, da se Vlada od januarja 2017 ni kaj pretirano trudila z zakonom samim in rešitvami, temveč zgolj s tem, kako preoblikovati javni zavod in kako formirati novo družbo, torej, odskočno desko za pustošenje in privatizacijo. V Levici se sprašujemo, zakaj v tem času niso gospoda iz ministrstva naklonili vsaj malo časa lokalni skupnosti in sindikalnim zaupnikom, da bi skupaj prišli do še kako potrebnih rešitev in končno Lipico postavili na noge. Ker si v Levici že od začetka mandata prizadevamo rešiti Lipico, smo upali, da bo tokratni zakon dokončno rešil težave in ga bomo lahko z največjim veseljem podprli in naredili nov, lepši korak za prihodnost Lipice, lipicancev, zaposlenih in vseh ljubiteljev Lipice, ampak žal temu ni tako. Kot kaže, si nekateri še kako prizadevajo, da bi Lipico opustošili. Ustanoviti holding z dvema odvisnima družbama, v katerem bo 10 milijonov osnovnega kapitala, za katerega sam minister pove, da ga bodo v večini vložili v infrastrukturo, da bodo prenovili hotel, ki bo imel štiri zvezdice, potem po prenovi pa bo vse skupaj verjetno prešlo v privatne roke, preprosto ne verjamemo, da se to ne bo zgodilo, kajti v zakonu je kar nekaj vzvodov, ki kažejo na to, da se bo pustošenje Lipice končalo s predajo in prodajo našega ponosa. Civilna iniciativa za Lipico opozarja, da je trenutno stanje nevzdržno, da so konji zanemarjeni, da so marsikateri zaposleni na prisilnem dopustu, da je gospod minister s sprejemom zakona leta 2016 postavil temelje, da bo lahko zdaj še nadaljeval s kadrovanjem svojih ljudi, mogoče nekateri celo sedijo tukaj v dvorani. Draga Vlada in predvsem vladajoča stranka SMC, nadaljujete slabo prakso prejšnjih vlad in to vam po koncu mandata, ko ne boste več tako številčni, ne bo v ponos. Zdaj je še čas, da razmislite o tem, kako boste glasovali, kajti potem bo prepozno. V Levici smo pripravili protiprivatizacijske amandmaje in samo v primeru, da jih boste podprli in s tem pokazali, da imate dober namen, zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev iz dne 23. 1. 2018. V razpravo tako dajem 15. člen ter amandma poslanskih skupin SMC in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospod Marko Ferluga, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče, se opravičujem, se bom začel malo odzivati na vse te navedbe, ki so bile. Draga Violeta, ne »rihtam« si službe v Lipici, tako da [[…]]Vem, da si mislila direktno na mene. Delam pa na tem, da bi bila Lipica uspešna in dobra. Ne skrbi za to. Zdaj, če si mi prizadevamo za privatizacijo, ne vem, za kaj si vi prizadevate, ker niste podprli ne prejšnjega zakona in očitno ne boste niti tega. O vseh teh privatizacijah in o tem tralala in hopsasa in tej civilni iniciativi in kako je vse nevzdržno, je mogoče včasih dobro prisluhniti tudi temu poslovodstvu, ki je zdaj leto in pol oziroma leto in 8 mesecev na delovanju. Tisti, ki si je želel, hotel ali imel čas pogledati podatke in statistiko, ki jo je to poslovodstvo naredilo, bi se mogoče malo zamislil in bi malo pretehtal svoje besede. Če je bilo do leta 2015 Maksimum, največji domet, govorim od začetka Slovenije, od 25, 26 let, maksimum 70 tisoč, je v letu in pol bilo 108 tisoč obiskovalcev. Če ta številka, teh 30 tisoč, nič ne pomeni, potem se verjetno ti ljudje, ki tako lahkotno govorijo, ne zavedajo, koliko truda v marketing in delovanje je bilo narejeno. Prvo, kar je bila moja želja, je, da bi vodstvo, to, ki je sedaj, naredilo 3 zadeve. Prva zadeva, da se ustavi ta negativna konotacija in negativno govorjenje o Lipici. Drugo, da se stabilizira poslovanje, kar se je. In tretje, da se začne oglaševati marketinško bolj agresivno, kar se do takrat sploh ni delalo, ker je bilo prepuščeno samo sebi, ker so bili ljudje navajeni v Lipici, da dobijo tale denar iz Ministrstva za kmetijstvo, teh 2 milijona 800, in potem je bilo pač Udri brigu na veselje, enostavno. In ko se je končala sezona, to je bilo v novembru, do velike noči je bilo zimsko spanje trenerjev, jahačev in seveda tudi konjev. In zdaj tole blazno govorjenje te civilne iniciative o tem, kako jih skrbi za konje, kako je to [[…]]Vsi ti člani te iniciative [[…]]Pa še en medklic, 13 tisoč 500 je občanov Občine Sežana, predstavnikov civilne iniciative je, če sem jih jaz dobro naštel, nekje 20. Se pravi, to je ta velika sfera in ti ljudje so vsi delali v Lipici, vsi so se imeli možnost dokazati in zdaj to staro razmišljanje, tisto socialistično razmišljanje, ki je bilo, je naenkrat bilo uzurpirano v tem smislu, da je treba več delati, bolj se truditi in tudi nekaj več dati za ta denar. Tudi to je narobe, okej. Da so konji zanemarjeni, zdaj te igrice, ko nekdo iz te civilne iniciative začne govoriti, kako je konj umrl in ne vem kaj. En konj in to ta od kraljice Elizabete je imel 25 let, to pomeni v človeški, ljudski starosti nekje 80 let, in ga je zadela srčna kap. Mah, daj ga no. In kaj zdaj? In en mladi konj, ki se nekako [[…]]Če začnemo o takih zadevah govoriti in spet trobiti negativne in širiti, ker nekateri od te civilne iniciative tudi na forumih, bom rekel, profesionalnih forumih, konjeniških forumih grdo govorijo o Lipici in se ne zavedajo, da blatijo in si pljuvajo v lastno skledo. In ti hočejo dobro? Ta lokalna skupnost si želi dobro? Lepo vas prosim, no! Malo sem bil presenečen nad kolegi iz koalicije, ki so se nekako obrnili na neko drugo stran in vidijo vse slabo v tem. Pač, to je demokracija, vsak ima svoje lahko mnenje, je pa zanimivo, da se to mnenje tako nekako zelo poistoveti s tole civilno iniciativo, ki govori o nekih šolah jahanja, da niso dovolj zavarovane, da ni to. Če si pogledate zakon, je v dveh poglavjih govora samo o konjeništvu, konjereji in o tem, da ne govorimo potem o spomeniškem varstvu, da ne govorimo o tem, kako je to treba narediti. Če hočete gledati, je lahko vse narobe, tudi vsak zakon ni popoln, jasno. In strinjam se z Danijelom in strinjam se tudi z županom Sežane, ko je enkrat govoril, da zakon ne more dati pravih ljudi. Če to poslovodstvo, ki ga ima tako v zobeh lokalna samouprava, ker dela drugače in razmišlja drugače, kot se je prej delalo, s tem da ima rezultate, če je to vse narobe, potem me ta zadeva enostavno spominja na tipično slovensko obnašanje, ki je dobesedno status quo. Naj bi bilo, ampak da ne bi bilo. Se pravi, da naj ostane tako, kot je, bog ne daj, da se kaj spreminja, čeprav mi si želimo, da bi bile spremembe in da bi bilo nekaj drugega. To dvoje sigurno ne gre skup. In te stare sile in ta star način razmišljanja niso v prid Lipici, zagotovo ne. Ko se govori, kaj je ta vlada, kaj je to ministrstvo naredilo – najmanj, kar je naredilo, je teh 6 milijonov in pol vložilo, če si je kdo šel slučajno ogledat, v prenovljeno graščino in prenovljen stadion in v prenovljene vse ostale zadeve, ki so, in še ima s tem zakonom namen vložiti najmanj 10 in potem v naslednjih fazah 10. Se pravi, ima vizijo, da bo tale zadeva postala to, kar si zasluži, in vstopna točka na Kras, od koder se bo potem lahko šlo v Škocjanske jame, v Štanjel, v Postojno in tako dalje in tako dalje. Eni primerjajo, zakaj je treba spreminjati iz javnega zavoda v gospodarsko družbo [[…]]Moram povedati, da sem bil jaz absolutno zagovornik tega, iz čisto preprostega razloga, zato ker gospodarske družbe se potem morajo absolutno obnašati gospodarno in absolutno morajo delovati tako, kot je značilno za gospodarske družbe. Javni zavod pa mora za svinčnik, za WC-papir, za ne vem kaj narediti razpise, naročnike, ne vem kaj, težko je nagrajevati v javnem zavodu zaposlene in tako dalje in tako dalje. Tako da, veliko je tega. Drugi del, se pravi današnji zakon, o katerem govorimo, je logično nadaljevanje, absolutno. Če ta vlada, to ministrstvo in tudi mi sami ne bi verjeli v to, da je z Lipico možno nekaj narediti, ne bi šli v to, da bi dali v tem zakonu 10 milijonov vlaganja v to. Večinoma so te zadeve, ki si nasprotujejo, in ta fama slabih odnosov v kolektivu zaradi tistih štirih, petih trenerjev, ki so bili postavljeni na dopust in jim seveda ni prav, da je francoski trener, ker prej je bil avstrijski in prej je bilo boljše, sicer je bil dražji, ampak je bil boljši, kot je ta, ker ta ima tako in tako ceno, on je bil pa ta, seveda je mlajši trener, seveda ima drugačne poglede na to, in program ni pravi, da se zanemarja klasična šola jahanja – kar tudi ni res, tisti, ki si je šel pogledat tudi novi program, ve, da so vključeni elementi klasične šole jahanja z modernim odtenkom. Svet gre naprej. Mi ostajamo na teh istih zadevah, in ko vidite, da se ni 26 let nikakor nič spreminjalo, zdaj ko se je začelo spreminjati, smo vsi proti temu. Pa saj to je tipično naše slovensko, to cepetanje na mestu. Vsi bi, da ne bi, in to je ta logika, ki je meni nesprejemljiva. Koraki so postavljeni v dobro smer, tudi samo hotelsko poslovanje, če se ga gleda per se, se pravi samega po sebi, so se s to obliko trizvezdičnega hotela naredili dodatni koraki; dvignili so cene in so dobili tudi več vložka in več prihodkov na ta račun. Vizije so izredno ambiciozne. Želi se narediti golf z devetnajstimi točkami. Se pravi, da se tukaj dela tudi na tem, da bi se dvignila dodana vrednost na višji nivo, ker potem se ve, da so tam gostje, in potem je treba to ponuditi. »Ja,« boste rekli, »gostinska ponudba še ni na nivoju.« Seveda ni, v enem letu pa pol ne more biti, tudi zaradi tega, ker je takšno povpraševanje po delavcih iz gostinstva, kakor ga še ni bilo, zato ker je hvala bogu pri nas bum, razcvet tega turizma. Eno gre z drugim, se pravi, če se dela korak za korakom in če imaš neko vizijo, kaj si želiš, in poskušaš z lokalno skupnostjo imeti neke dogovore, ampak ne na ta način, kakor si nekateri želijo, da civilna iniciativna nekomu narekuje, kako naj bi deloval. Ne. Jaz mislim, da civilna iniciativa lahko sodeluje, lahko daje predloge, ampak je vodstvo postavljeno za to in bo objektivno odgovorno za to, kar bo počelo. In potem so vse možne zadeve v negativno dane, brez tega, da bi konkretno ovrednotili ta zakon. Ja, ljudje imajo probleme s holdingom, strinjam se tudi z Bojanom, ko je rekel, da ima holding neko negativno konotacijo, ampak ne glede na to je treba to preseči. Holding je bil po navodilih Ministrstva za finance in skupaj s pravniki z MGRT neka solucija, ki uveljavlja tisto, kar je zahtevalo Računsko sodišče, in da se drži nekih zakonov in pravil, ki so potrebni, zato da sobivata dve posamezni entiteti kot deooja na podlagi holdinga. To ne pomeni, da bomo imeli tri direktorje, tri tajnice in tri fikuse, ampak da bo direktor holdinga imel roko čez oba dela, ki bosta skupno in tvorno sodelovala, to, kar je tudi v Novi Sloveniji gospod Tonin povedal. Se pravi, smer je prava, dejansko je pa potreba pri samih ljudeh, da se jim zaupa in da vidijo v teh korakih, ki so bili do zdaj narejeni, v letu in osmih mesecih, in rezultatih, ki so tukaj, da se jim pokaže neko zaupanje, ne pa, da se tako lokalna skupnost kot vse ostale politične stranke poskušajo nekako vpletati ne glede na to, da je vizija in delovanje v pozitivno stran. Zdaj lahko govorimo, da je marsikatera stvar narobe, ampak če smo konkretni, če govorimo o lipiški šoli jahanja, ali vi sploh veste, da nikjer ni nobenih pisnih dokumentov o tej famozni lipiški šoli – v vseh teh letih do zdaj to ni bilo narejeno – da v tem zakonu tudi lepo piše, da bodo zahtevana poročila o delovanju; da je bilo prisluhnjeno tudi lokalni skupnosti, da bo v nadzornem svetu holdinga šest članov, od tega bosta dva predstavnika delavcev, od ostalih štirih bo eden predstavnik ministrstva za kmetijstvo – kar je logično, ker so tam specialisti za živinorejo, konjerejo in vse ostalo – in trije drugi, ki so s strani MGRT, eden bo predlagan v soglasju z občino Sežana? Če so vsi ti koraki tako slabi, potem jaz težko govorim na kakšen drug način kot to, da sem presenečen, da si nekdo resnično želi, da bi Lipica začela živeti na novo. Mi moramo mogoče te zaslužne stare člane nagraditi, jim reči, hvala lepa, vi ste imeli čas, zdaj pa pustite malo tudi mladim. Ko sem se sam pogovarjal z zaposlenimi, mlajšimi seveda, so bili vsi polni entuziazma, vsi so si želeli delati in so rekli, glejte, vse tisto, kar se govori, je samo neka peščica. To je zmeraj ta antagonizem, ki je, starih in novih. Če smo pa mi malo zagledani v prihodnost in če želimo resnično neke korake narediti naprej – daleč od tega, kar eni pravijo, da se želi zdaj narediti iz Lipice disneyland – mislim, da se to vodstvo in vsi, ki so tam zaposleni, dobro zavedajo, kaj vse imamo tam, od galerije do samih stavb, ki so izredno pompozne in imajo svoj način. Ne verjamem, da je kdo od tistih zaposlenih takšen, da bi želel to namenoma uničevati. Tudi ministrstvo kot tako je pokazalo napram vsem ostalim ministrstvom, ki so imela v vseh teh letih do sedaj neko željo, voljo tudi zakonsko zahtevo, da so tam prisotni – ni bilo od ministrstva za kulturo do ministrstva za kmetijstvo, ampak so se vedno prikazovali in bili tam samo takrat, ko so bili problemi, medtem ko je Ministrstvo za gospodarstvo v tej vladi pokazalo – svoj odnos do tega in mislim, da jim lahko vsaj toliko zaupamo, da resnično mislijo samo dobro. Če bomo gledali samo negativne stvari, kako se bo to privatiziralo, kako se bo to uničevalo, potem je boljše, da zaključim, da se potem nobene stvari niti ne lotimo več, ker očitno je vse tako slabo, da potem niti nima smisla nadaljevati v teh zadevah. Tukaj, v tej konkretni zadevi pa so vsi nastavki narejeni tako, da kažejo na neko veliko zazrtost v prihodnost, kaj se lahko tam naredi. Tisti, ki je mogoče poslušal tudi tole poslovodstvo, ki je nastavljeno, je slišal, da imajo izredno ambiciozne načrte, da se tam naredi kompleks hotelov in družinskih hotelov in da bo to neka pohodniška točka in da se bo to povezalo s kočijami, in Škocjanske jame in Štanjel, tako kot sem prej govoril, in da se bo vpelo lokalno prebivalstvo. Tukaj vam govorim iz duše in srca, ker sem večkrat tam in vidim, da so napredki. Tudi jaz bi si želel, da bi bilo gostinstvo še na višjem nivoju, da bi bilo vse skupaj, ampak naučil sem se, da gre pač postopoma, korak za korakom. Pozitivni koraki so narejeni, nihče ne more reči, da niso, tisti, ki pa bo iskal negativnosti – in teh je polno pri nas, to je naša slovenska značilnost, da iščemo same neke nečimrnosti in negativnosti, ne pa, da gledamo konstruktivno oziroma da poskušamo ne nagajati in vsaj priti pomagat in povedat, glejte, moj predlog bi bil takšen in takšen [[…]]Ne, najlepše je, ko se takoj ustanovi neka civilna iniciativa, takoj gre v medije, mediji to z veseljem pograbijo, ker je pač negativno. Nihče pa ne začne govoriti o pozitivnih korakih, pozitivnih zadevah, da se Lipica odpira, da je več obiska, da je več prihodkov, da se bo lahko tudi več ljudi zaposlilo. Ampak ne, rajši gledamo slabe stvari, ker je to pač v naši naravi, in smo vsi zadovoljni in veseli, da gre nekomu slabo. Še malo, da pri tem ne zajodlamo zraven. Če bomo na ta način ustvarjali svojo prihodnost in delovali, potem se je za vprašati. Hvala.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja, zato vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Najlepša hvala za besedo. Moram se odzvati na razpravo poslanca Ferluge. Zanimivo je, da je kot maček, ki mu stopiš na rep, skočil in rekel: »Saj ne bom jaz direktor Lipice.« Tudi nisem rekla, da boš direktor Lipice, kljub različnim mnenjem in informacijam, ampak nekako si se javil. Vem pa, da si pri sprejemanju tega zakona pred letom zastavil svoje reproduktivne organe za to, da boš uredil stvar v Lipici, pa vem, zakaj se zdaj boriš, pravzaprav. V redu, to vse razumem. Nikakor pa ne morem sprejeti očitka, da mi gledamo samo slabe stvari. Nasprotno, dobro veš, kolega Ferluga, če si pošten in iskren, da smo v Levici ves čas od prvega dneva zelo tvorno sodelovali pri sprejemanju lipiške zakonodaje, da smo se neštetokrat dobili s predstavniki sindikata, zaposlenih in hodili tudi v Lipico. Skratka, ravno tako kot ti, ki si pač predstavnik te koalicije, smo tudi mi v opoziciji, kar je verjetno tudi naša naloga, skrbno bdeli nad tem javnim dobrim, nad Lipico in lipicancem, ki je od vseh nas. In potem se mi zdi popolnoma neprimerno slišati, da če ne bo obreganja ob to, se bo stvar nadaljevala, da samo zlonamerneži govorijo. To je zelo blizu ministru Počivalšku in njegovemu načinu razmišljanja, kajti če nasprotuješ kakšni njegovi ne preveč senzibilni odločitvi, si takoj ekoterorist in tako naprej. Pravite, da smo podvrženi staremu socialističnemu razmišljanju. V socializmu je sam Tito skrbel za Kobilarno Lipica in se ni dogajalo, da bi se dogajalo oškodovanje tega družbenega premoženja ali pa kakršnekoli kraje [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Ferluga, jaz sem vas pustila govoriti. Skratka, mi na problematiko v Lipici opozarjamo od samega vstopa v parlament in smo tudi v razpravo tukaj v Državnem zboru ta trenutek vložili štiri amandmaje, ki skrbijo za to, da se sredstva recimo iz osnovnega kapitala družbe Holding Kobilarna Lipica, d. o. o., ne bi vložila samo v infrastrukturo v Lipici, ampak da bi bilo enakovredno zagotovljeno tudi za vse druge dejavnosti in naloge kobilarne, kar vemo, da je tukaj malo zanemarjeno. Ne bomo vlagali samo v stene, ampak tudi v kobilarno samo, v opremo jahačev in trenerjev in tako naprej. To je naš amandma k 37. členu. K 42. členu smo z amandmajem želeli preprečiti možnost kasnejše privatizacije družbe. Če pravite, da je ne bo, podprite naš amandma, ki bo eksplicitno zahteval, da se družba ne privatizira. V amandmajih k 44. in 45. členu zagotavljamo, da bo družba Kobilarna Lipica poslovala transparentno in da bo izvajanje zakona lahko spremljal Državni zbor. Prosim, koalicija in poslanci SMC – kaj je v teh amandmajih spornega? Če imate dobre namene, potem enostavno pritisnite tipko za in bomo vsi srečni in veseli. Rekli ste, kako se je zdaj to staro soočilo z novim in tako naprej. Pravite, da ima francoski trener drugačne poglede. Po mojih informacijah je ta trener španski in predstave niso del lipicancev in klasične šole jahanja, za katero vi pravite, da ne obstajajo nobeni zapisi. Težko ti zapišeš, kako lipicanec skače, vendar obstaja neka tradicija, in to je klasična dunajska šola, zaradi katere je bila Lipica sploh ustanovljena. Veste, pogodba s tujim trenerjem, Špancem in ne Francozom, je bila podpisana v tujem jeziku – smo v Sloveniji ali nismo, spoštovani poslanke in poslanci? V tujem jeziku, v tajnosti, samovoljno in brez postopka, ki ga določa Zakon o javnem naročanju, ampak govorimo pa o javnih sredstvih. In ne nam podtikati, da želimo slabo razvoju in Lipici, vendar ko govorimo o javnih sredstvih, to niso vaša sredstva, niste vi iz svojega žepa dali tega, da lahko rečete temu Špancu, zdaj pa boš ti z andaluzijskimi konji delal atraktivne predstave in bomo imeli ogromno turistov. Ne gre tako! Lipica je nekaj, kar moramo čuvati in zaščititi. Upam, da se okrog tega strinjamo. Javne predstave niso v skladu z nedotakljivo tradicijo lipiške klasične šole jahanja in ta tuji trener tudi nima ustrezne licence mednarodne konjeniške zveze. Tudi lipiška šola jahanja je zaščitena kot nesnovna dediščina po samem zakonu. Očitno vodstvo Kobilarne Lipica ta zakon krši in ga ne spoštuje. Dobro, zakon je bil v začetku leta 2017 usklajen s civilno iniciativo, ki vas tako moti, ampak zakaj je bil potem zakon spremenjen in civilna iniciativa ni imela več vpogleda niti besede pri tem? Zakaj je bilo v prvotnem zakonu, ki je bil poslan novembra 2017, za finančne posledice navedenih 300 tisoč evrov letno, v naslednjih 3 letih, pri novem popravljenem, pa že 2 milijona 827 tisoč 583 evrov letno proračunskih sredstev v okviru MGRT? Zakaj? To so vse vprašanja, ki se nam postavljajo. In 10 milijonov osnovnega kapitala holdinga, večina denarja bo porabljena za infrastrukturo, za obnovo hotelov in tako naprej – kje so tukaj konji, kje je skrb za njih? Dobro, poudarek, smo rekli, na turizmu, obnovi hotelov, ampak primarna dejavnost Lipice se pa popolnoma pozablja. Sami konji niso odvisni od hotelov, golfa in bazena. Stečaj Lipica turizma v letu 2016, okej, je bil potreben, da se je, na kar opozarja tudi sindikat, zaposlilo ljudi, ki bi delovali ob ministru, in s tem bodočemu strateškemu upravitelju dalo podlago za prihodnje delovanje. Veste, trenutno so v Kobilarni – mogoče so to tisti ljudje, ki pravite, kako so zadovoljni, ti ta mladi – zaposleni za določen čas, so študentje in prekarni delavci, medtem ko se je mnogo prej redno zaposlenih odpustilo, podali so tožbe in tudi ta denar bodo pokrila javna sredstva. Odpuščeni delavci so se pritožili, s pritožbo so uspeli na višjem sodišču, nastala pa je škoda v višini 114 tisoč evrov v obliki odpravnine, ki jo je morala že plačati Kobilarna Lipica. Skratka, dovolite nam, kajti to so zelo zelo tehtni pomisleki. Če gremo dalje, rekli ste: »Kraljičin konj je bil star in je poginil.« Mogoče je bil star, nič ne rečem, mogoče mu je odpovedalo srce, ampak obdukcijski list kaže, da je imel konj dva hematoma, na levi in desni strani, in raztrgano črevesno mreno. Konj je zelo velika žival. Preden ga tako poškoduješ, da pogine, se mora marsikaj dogajati. Še dobro, da teče preiskava o tem, in mislim, da če se pokaže, da je bil kraljičin konj trpinčen, ne bo dobro, bomo priča mednarodnemu škandalu. Pustimo ob strani to, da mi je žal vsakega živega bitja, vsake plemenite živali, konja. Kolikokrat smo slišali o zastrupitvi konj, recimo po nastopu v Stožicah! Nikoli nismo izvedeli, kdo je zastrupil lipicance, in to je, oprostite, škandalozno. In smrt kraljičinega konja – kolikor vemo, je pred njegovo smrtjo njegov skrbnik šel na bolniško za deset dni, od 20. 11. do 30. 11. 2017, in konj je bil pozabljen v ogradi. V Lipici, kjer naj bi bila primarna dejavnost konjereja, se posebnega konja, ki ima simbolno vrednost, ki smo ga nekoč kot nekaj, kar je ponos Slovenije, podarili angleški kraljici Elizabeti, pozabi za 10 dni v ogradi. In čez 10 dni konj umre, pravite, naravne smrti, poln poškodb, hematomov in s pretrgano črevesno mreno. Meni se zdi, da so te stvari nekaj, o čemer se moramo iskreno pogovarjati, in ne samo govoriti, zlonamerneži govorijo. To so dokazi, in če se civilna iniciativa obregne ob to ali pa kdorkoli, ki mu ni vseeno za varstvo naše kulturne dediščine in tradicije, potem dajte to dobronamerno vzeti. Razmislimo o tem pa dajmo zrelo tukaj v parlamentu to prediskutirati. Kot rečeno, če boste podprli te naše 4 amandmaje, boste potrdili, da je to, kar govorite, res, se pravi, da boste odgovoren gospodar, da bo kobilarna lahko poročala parlamentu in da bo z amandmajem preprečena privatizacija. Potem tudi mi ne bomo nasprotovali temu zakonu in verjetno tudi ne civilna iniciativa ali pa kakšna druga zainteresirana javnost. Hvala.
Replika, gospod Marko Ferluga.
Hvala, Violeta, res. Ne vem, kje si dobila španskega, ampak okej. Imam zagotovilo, da je francoski in da ima licenco, toliko o tem. Vem, da si ti končala AGRFT in da imaš lahko vse te bolj pompozne, bolj dramatične nastope in to, ampak [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kako? Ja, poglej, tako je zagotovljeno, jaz verjamem. Dobro, midva imava zdaj v tem primeru nasprotni stališči, tako da, tako je. Bom pa prosil potem, tukaj imamo tudi predsednika javnega zavoda, tako da bo znal sam povedati. Glede vsega tega vidim, da si dobro poučena s strani civilne iniciative, kar je lepo in prav, ampak to je ena stran. Druge strani pa verjetno še nisi vprašala ali nisi uspela vprašati? Ampak okej, tudi to je. Po navadi je vedno treba tehtati obe strani pa se potem nekako odločiti. Zelo enostavno je tako govoriti, lepo govoriti, tako kot ti znaš lepo, stvari – jaz tudi pravim, da niso vse enoznačne – ki so tukaj, se da obrniti na takšno ali drugačno stran. Odvisno, kako gledamo in na katerih stališčih stojimo. Tega, da je vse prav in da je vse narobe, ni. To sva si na jasnem, mislim da, oba. Je pa zanimivo, saj pravim, kako so stvari, in na vaši strani in z mojega vidika, ki nekako to jemljem bolj osebno, ker mi je ta branža in ta panoga bolj pri srcu kot komu drugemu, nekako debate zvenijo vse bolj politično in zelo malo vsebinsko. Tako da, ja, to je to.
Besedo ima gospa Anita Koleša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi! Jaz zelo občudujem vse tiste, ki zastavijo vse svoje reproduktivne organe za kakšno stvar, in zato občudujem našega kolega Marka, ki se resnično trudi, da bi se položaj in status naše Lipice, tega našega kulturnega in turističnega bisera izboljšal, da bi se položaj v tem podjetju, v tej gospodarski družbi popravil in da bi bil to res naš turistični simbol, na katerega bi lahko bil ponosen vsak Slovenec. Res je tudi, da zakon ne more reševati vseh problemov in težav, tako kot tudi ne moremo reševati vseh težav in problemov, ki so se nakopičili v preteklosti v naših gospodarskih družbah in v javnih službah. Malce me čudi, da je ravno holding postal nek problem, neka statusna oblika gospodarske družbe. Imamo zelo dobre holdinge, imamo zelo dobro stoječa podjetja s to statusno obliko, in če se je zgodilo kdaj v preteklosti, da smo imeli nekaj težav s holdingi kot takimi, potem to še ne pomeni, da tovrstna oblika sedaj ne bi bila primerna za recimo našo Lipico. Samo ta razlog, da je neka slaba karma okoli holdingov, pač ne more biti razlog za nasprotovanje. Res je tudi, da smo v Državnem zboru že v preteklosti sprejeli nekaj pomembnih odločitev o Lipici, in vse te pomembne odločitve so tudi takrat bile predebatirane in bile v razpravah lahko zelo kritične. Spominjam se tudi nekih strašnih ugotovitev, kaj vse se bo zgodilo s konjem, če bomo sprejeli te odločitve. Tisti, ki ste pa ta naš kulturni in turistični biser obiskali v zadnjem času, ste pa vendarle lahko ugotovili, kaj vse se je spremenilo, seveda na bolje. O tem je bilo povedanega že kar nekaj, zato se ne bi ponavljala, sem pa vesela, da je temu tako. Je pa res, da smo pa tisti, ki smo mogoče malo bolj kulturno senzibilni, zastrigli z ušesi v tistem trenutku, ko smo prejeli neke kritične pripombe Ministrstva za kulturo. V tem trenutku lahko rečem, da je dejansko bil problem pri tolmačenju pomena sodelovanja kulture v varstveni stroki, namreč zelo hitro se lahko zgodi, da bi prišel kakšen upravitelj, ki bi brez nekega občutka in pa spoštovanja dediščine uničil ta naš kulturni biser oziroma kulturne vrednote, ki so na področju Lipice in v širšem delu, kjer ima Lipica svoje prostore, hleve, hotele in drugo infrastrukturo. Zato se lahko brez sodelovanja varstvenikov kulturne dediščine, kot sem že rekla, zgodi, da objekt čez mnogo let postane neka parada kiča in pa razdejanje univerzalne lepote. V tem primeru smo bili tudi mi kritični in smo zato še toliko bolj zadovoljni, da je v zadnjem času prišlo do tega sodelovanja med ministrstvom za kulturo in ministrstvom za gospodarstvo in da smo v teh dneh prejeli obvestilo, da ste se uskladili, da lahko mirne duše sprejmemo ta določila. Nekaj okoli teh sprememb smo tudi na samih dogovorih z obema ministrstvoma izpostavili in smo že takrat ugotovili, da niso tolikšne težave, kot se morda na prvi moment vidijo in poznajo. Zato pozdravljamo te odločitve in bomo, kot sem že rekla, tudi mi kulturniki raje in bolj z veseljem podprli ta zakon. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Sicer sem se na odboru glede glasovanja o zakonu vzdržal, danes se pa ne bom vzdržal, če ne bodo sprejeti naši amandmaji. Po podrobnejšem pregledu tega zakona namreč tudi jaz mislim, da to sicer je nek korak naprej, ampak vprašanje je, v kakšno smer naprej. Dobivam občutek, da je to korak naprej v smeri komercializacije dejavnosti, se pravi zanemarjanje osnove, in po drugi strani izključevanja tistih delov nadzora, predvsem lokalne skupnosti in zaposlenih, ki so do zdaj gojili nek kritičen odnos do vsega skupaj. Skratka, centralizacija pod ministrstvom in trenutnim vodstvom. Zakaj sem kritičen do tega? Eno je, da se zanemarja osnovna dejavnost, to je jahanje, delo s konji, skrb za živali. To je vendarle kobilarna. Več let že poslušamo pozive, naj se tam vendarle ustanovi neka akademija jahanja po zgledu dunajske kobilarne, pa francoskih, kjer je osnovna dejavnost usmerjena v konje. Kako se pri nas ravna oziroma kakšen odnos do konjev in do jahačev ima trenutno vodstvo, lahko razberemo iz več dogodkov. Eden je tale, Violeta je že omenjala tujega trenerja, jaz se ne bom spuščal v to, ali je španski ali francoski, sem šel gledat na internet, ampak ni toliko pomembno. Skratka, naš glavni trener v Lipici naj bi imel 840 evrov plače, trener, ki so ga najeli iz tujine, naj bi – tako so nam povedali predstavniki lokalnih skupnosti – imel 200 tisoč evrov težko letno pogodbo. Tako oni rešujejo problem neobstoječe jahaške akademije. Ne, da bi poskušali zgraditi tam neko formalno strukturo, da bi ljudi, ki vlagajo svoje delo, za to tudi primerno nagradili, ne, pač uvozili bomo nekega trenerja, mu dali bajno pogodbo in računali na to, da se bo zdaj stvar čudežno razrešila. Ne bo se! To so neke prakse, ki jih v tej državi prevečkrat gledamo! Namesto da bi vložili v lastni kapital, v to, da bi mi naredili tam neko mednarodno primerljivo institucijo, ki bi vzgajala trenerje in konje in tako naprej, bomo mi to vse zavrgli in upali, da bo neka mastna pogodba z nekim mednarodno priznanim strokovnjakom rešila vse, kar je tam narobe. Ne bo. Kar je to sprožilo, je še večje nezadovoljstvo med zaposlenimi, med jahači in v lokalni skupnosti, in tako se pač ne dela. To je prva stvar. Drugo vprašanje je, kako se dela s konji. Mislim, da je tale kraljičin konj, ki se ga omenja, samo simptom. Gospod Ferluga ponavlja besede vodstva, ki zatrjuje, da je bil konj star 25 let in da mu je odpovedalo srce, ampak obdukcija je jasno pokazala, podplutbe in raztrgana trebušna prepona. Tudi na internetu lahko to najdete. To je uradno stališče, raztrgana trebušna prepona. Če se je s tem žrebcem, ki je v Lipici veljal za najplemenitejšega, ravnalo tako, da mu je nekdo raztrgal trebušno prepono, potem se sprašujem, kako se ravna tam z ostalimi živalmi. Ali so to samo še sredstva za povečevanje vrednosti pred prodajo Lipice ali je to pasma s poltisočletno tradicijo, v katero bomo vlagali in na kateri bomo gradili prihodnost Lipice? Mene pri trenutnih ambicijah skrbi, da je tisto prvo. Tretja s tem povezana zadeva, v zakonu se omenja, da naj bi se v Lipico investiralo 10 milijonov evrov, predvsem seveda v dejavnosti, ki so okrog Lipice. Meni se to že samo po sebi zdi preveč mamljivo, da bo nekdo, ko bo država ta denar dejansko izlila v institucijo, potem skušal do tega družbenega premoženja priti. Zato se strinjam z Violeto in smo tudi dali take amandmaje, ker ne verjamemo, da so protiprivatizacijske varovalke v tem zakonu trenutno zadostne. Zadnja stvar, do katere bom kritičen, je nadzor. Na odboru smo dobili zagotovila, da predstavniki delavcev so. Stvar sem šel podrobneje pogledat in vidim, da je za predstavnika zaposlenih predpisana druga bolonjska stopnja, ampak zaposleni v Lipici, tisti, ki se ukvarjajo z osnovno dejavnostjo, so jahači, trenerji konj in tako naprej, in dostikrat nimajo te druge bolonjske stopnje oziroma je sploh nimajo. Ta visoki prag me nekoliko spominja na tisto, kar vidimo v bankah in do česar smo bili kritični. Tudi banke in zavarovalnice pri nas imajo na papirju zagotovljeno pravico zaposlenih do soupravljanja, ampak ti zaposleni morajo narediti v bankah recimo fit-and-proper teste. To so testi, ki jih mora imeti kapitalski del uprave, in zdaj jih zahtevajo tudi od zaposlenih. Kaj se zgodi? Zaposleni takih ljudi nimajo in potem poiščejo nekega najmanj slabega ali pa najbolj delavcem naklonjenega predstavnika kapitala zunaj in rečejo: »Okej, vi boste naš predstavnik,« ali pa tega predstavnika sploh nimajo. Skrbi me, da bo podobno v Lipici. In podobno je z lokalno skupnostjo in tako naprej. V Levici ne bomo glasovali proti temu zakonu samo pod pogoji, da se danes skozi razpravo, predvsem pa skozi glasovanje o amandmajih izkaže, da je predlagatelj pripravljen zakon ukrojiti po kazalcih boljšega nadzora, zagotavljanja razvoja osnovne dejavnosti, to je konjeništva, in vgrajevanja dovoljšnjih protiprivatizacijskih varovalk. To so stvari, ki, kot sem opisal, trenutno v Lipici ne delujejo, in nas skrbi, da se bodo po sprejetju tega zakona samo nadaljevale ali pa celo poslabšale. Hvala.
Ker še obstaja interes za razpravo, vas vabim, da se prijavite k razpravi. Prijava poteka. Prvi dobi besedo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat vsem lep pozdrav! Meni je žal, ker je danes dosti te razprave v smislu zagovarjanja MGRT in pomanjkljivosti, ki naj bi bile v skladu z zakonom, kar v bistvu danes sploh ni problem. Mi smo tudi v prvem predlogu zakona, ki je bil pred 2 letoma, predloge MGRT podprli in tudi podprli enotno rešitev, da prevzame Lipico en vladni resor, v tem primeru je bilo to pač gospodarstvo. Tudi zdaj verjetno ni več čas za to, da bi se pogovarjali o tem, ali je bila ta odločitev primerna ali bi bila bolj primerna odločitev kakšnega drugega resorja. Dejstvo je, da se je ministrstvo za gospodarstvo sigurno v tem delu potrudilo, skušalo najti en skupni imenovalec, ki bi imel pod črto za posledico uspešnost Lipice, ki se resnično, žal, že dosti predolgo ukvarja s težavami – s tem da so te težave v največji meri posledica neučinkovitosti države pa neusklajenih resorjev in tako naprej. Pa je zdaj verjetno o tem škoda dodatno razpravljati, bil je narejen korak naprej, s tem da je obstajala tudi določena zaveza, da bo ostal v osnovi Lipice na prvem mestu lipicanec. Če imamo danes pomisleke, kot je bilo rečeno, tudi v koalicijskih strankah – mislim, da tukaj ne igra več toliko vloge koalicija in opozicija kot bojazen, da se teža lipicanca z namenom izboljševanja same turistične zgodbe v resnici lahko zanemarja. Bili smo opozorjeni tudi s strani civilne iniciative, da se določenih predlogov še pri pripravi zakona – predvsem v smeri zaščite lipiške šole jahanja, ki je seveda del vzgoje lipicanca – ni želelo vključevati v sam zakon. Vsega tega, kar poslušam v razpravah, moram reči, da do danes nisem vedel, ampak če se dogaja, da se pojavljajo tuji trenerji, vzgojitelji konj, da se je tudi konje od drugod začelo uvažati, potem se bojim, da se je začelo v resnici podrejati osnovno dejavnost turistični dejavnosti. Se pravi, ali imamo v ospredju lipicanca in Lipico, ki je svoj sloves gradila in imela ves čas povsod na osnovi lipicanca, ki izvira v Lipici, ali morda bojazen na drugi strani ali pa razmišljanje, da si ne bi kdo predstavljal, da bodo ljudje hodili v Lipico zaradi lepega hotela, zaradi golf igrišča, konji bodo pa samo še ena dodatna točka v zabavi teh ljudi, ki bodo Lipico obiskovali. To se po mojem mnenju seveda ne sme zgoditi. Tu so se želela verjetno z njihove strani določena zagotovila. Pot, ki se je začela na ministrstvu za gospodarstvo, mislim, da je bila primerna, sigurno je potrebno neko poenoteno vodenje, sigurno so vse kritike, ki so bile vmesno izrečene na račun postavljanja mej med javnim in zasebnim delom, celo dejansko fizičnega postavljanja ograj, nesprejemljive. Na drugi strani pa mislim, da verjetno v današnjem času ne bi smela biti velika znanost zagotoviti stroškovnega mesta v javnem delu, ki vključuje tako vzrejo kot tudi šolanje lipicancev, in turističnega dela, ki je tržno naravnan, in je logično, da je tržno naravnan. Ampak ves čas z željo v ozadju, da ohranimo lipicanca, za katerega smo si prizadevali, da ga ohranimo, zaradi katerega se je Lipica povezala z dunajsko šolo, ki se ji, če poteka tako, kot je bilo rečeno, oddaljujemo. V tem primeru je bojazen zaposlenih v Lipici in prebivalstva okrog, da z zmanjševanjem teže te šole v resnici začenjamo predvsem z vzrejo konjev, ki seveda poteka naprej. Samo lipicanec brez te šole verjetno dolgoročno ne bo več lipicanec. Če obstaja res minimalna možnost, da bi zaradi takšnega načina dela tudi izpadli iz povezave z dunajsko šolo, potem so to preveliki riziki in danes govorimo samo bolj ali manj o opozorilih, o bojaznih, da se to ne bi zgodilo. Ker v nasprotnem primeru – seveda jaz razumem, cilj in namen turističnega gospodarstva je, da bo ustvarjalo dobiček, da bo privabilo čim več ljudi, kar je legitimno, kar je logično in razumljivo. Bojazen na drugi strani pa je, da bi šlo to na račun vzreje in vzgoje lipicancev, ki pač ne morejo postati cirkuški konji. Temu niso namenjeni. Lipiška šola je imela svoje programe, predstavljala določene prireditve, značilne za to pasmo konj, in verjetno je to smiselno vzdrževati naprej, ker to daje lipicancu svojo težo. Če poslušamo ljudi, ki so živeli s temi konji in še živijo, da danes govorijo, da postaja lipicanec vreden toliko, kolikor kil ima, potem moram reči, da me to skrbi, ker ti ljudje ne delajo zgolj in samo zato, da dobijo nekaj 100 evrov, ampak verjamem, da jim je v resnici veliko do tega, da se obdrži lipicanec kot vrsta, in verjamem, da bi moralo biti vsem nam do tega. Čeprav razumemo in je logično, da pričakujemo od Lipice, da bo tudi finančno vzdržno poslovala. In pričakujemo, da bo tudi država zagotovila nujna sredstva za ta del javnega programa, financiranega iz javnih sredstev, ravno s tem namenom, da ne bo treba tržnemu delu, turističnemu delu posegati v ta segment na takšen ali drugačen način, ker to je dolžnost države. Lipicanec je ponos Slovenije, ne samo Lipice, ne samo tistih nekaj občin, ki se navezujejo na Lipico. Če pa gledam v kontekstu tudi turističnega dela, se mi zdi najmanj ne dovolj modro, če tu ni ustreznega dogovora in povezave z lokalnimi občinami. Ker trdijo, da je ni. Jaz si težko predstavljam – enako živim v turističnem kraju, enem najbolj turističnih krajev – da bi država igrala eno svojo zgodbo mimo lokalne skupnosti in vodila svoj turizem na področju, kjer živimo drugi. To ne gre. Nek posluh in dogovor z ljudmi, ki tam živijo, pa ne samo z župani, ampak predvsem s prebivalstvom, je pač treba najti. Ne vem, koliko je bilo energije vložene v to, verjamem, da ste se pogovarjali, verjamem, da je bila želja, verjamem, da so tudi lahko neracionalne zahteve na obeh straneh, ampak pod črto brez takšnega sodelovanja na koncu ne gre. Zato obstajajo pomisleki pri tem zakonu, ne zato, ker ne bi priznavali MGRT, da se v resnici trudi, da bi naredil nov korak naprej. Zato tudi verjamem, da obstaja iskrena želja, da se tu in tam kakšna varovalka, ki se je ni želelo v fazi obravnave vključiti v zakon, le vključi. Ker nekdo, ki se gre posel, in turizem je posel, verjamem, da bo poskušal biti optimalen na tej strani, lahko tudi za ceno nečesa drugega. Nima vsak enakega odnosa niti do živali niti do posebne pasme, ne nazadnje niti do lokalnega prebivalstva, ki pač mora potrpeti, zato da bo nekdo dobro zaslužil. Ko govorimo o Lipici, to pač ni katerokoli področje v Sloveniji. Tudi ko govorimo o koncesijah ali o čemerkoli, tudi o privatizaciji, ni enako, kot če bi se pogovarjali o Škocjanskih jamah, o Postojnski jami. Tam pač, v redu, nekdo to upravlja, v redu vodi, ima obiskovalce, čim več jih je, boljše bo, pri konjih, posebni pasmi, ki potrebuje določene pogoje, seveda ni čisto enako. In to je dolgo tudi ministrstvo za kmetijstvo, ki je prej skrbelo za te konje, zagovarjalo, ves čas. Tu se bojim, da ni pravega ravnovesja, v tem delu. Daleč od tega, da bi očitali sedanji upravi ali pa ministrstvu, da ne poskuša narediti tega, kar jim je naloženo, navsezadnje tudi z zakonom, ki je že bil sprejet. Zato bi se bilo po mojem mnenju dejansko vredno pogovarjati tudi o amandmajih, ki jih je Levica pripravila, seveda če se res ne drži fige v žepu v tem delu. Država tu ima svoj interes in ga mora imeti. Lipicanca ne more prepustiti eni turistični organizaciji ne nekemu koncesionarju, ampak mora nad tem, kar je dragoceno in značilno za Slovenijo, bdeti in za to tudi nekaj dati. Ko bo to razvidno iz predloga, jaz mislim, da ni nobenega zadržka. Ker še enkrat, vsi se pa zavedamo, da stanje, kot je bilo dve, tri, štiri leta nazaj, je nevzdržno. Konji so hirali, dogajalo se ni nič, se pravi, bili smo na enaki poti do tega, da pozabimo na našega lipicanca, kot je pa zdaj v drugi smeri spet bojazen, da bo počasi to postal običajen konj, namenjen razvedrilu in boljšemu obisku turističnega kompleksa, samo to. Saj pravim, verjamem, da je namen ministrstva iskren, da pa so glede na to, da smo ljudje različni – tudi tisti, ki bodo prišli do upravljanja tega turističnega kompleksa, imajo interese in razmišljanja različne – potrebne varovalke. Te varovalke je treba v zakonu imeti. Hvala.
Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Zahvaljujem svojemu predhodniku, kolegu Gantarju, ki je zelo pametno in racionalno razložil, zakaj so potrebne varovalke. Ko sprejemamo zakon, ga ne sprejemamo tako kot pri sebi doma: »Jaz sem prepričan, da ne bom nič in da smo mi pošteni in ne bo prišlo do tega.« V zakon je treba zapisati varovalke, kajti ne veste, kdo bo prišel za vami, katera vlada, kdo bo vodil Lipico in kaj vse se bo dogajalo. Zato je treba zakonsko zaščititi tudi lipiško šolo klasičnega jahanja tako, da vsaka vlada pa vsakokratno vodstvo ne bo moglo ali pa ne bo smelo posegati v proces treniranja ali spreminjanja elementov. Če resno mislite, dobro mislite, potem podprite amandmaje, ki to zagotavljajo. Potem bomo mirni ne glede na to, kdo bo, leva, desna, sredinska vlada. Zakon bo ščitil Lipico in lipicance, kajti na posestvu Lipica, ki je kulturni spomenik najvišjega državnega pomena, predvsem vključno s čredo lipicanskih konj kot turistične dejavnosti, mora biti v državi v ponos. Mislim, da se s tem strinjamo. Njene dejavnosti so v prvi vrsti konjereja in konjeništvo, varovanje kulturne dediščine, turizem, šport in gostinstvo in predvsem upravljanje s premoženjem Republike Slovenije. In to premoženje moramo zaščititi. Zavedam se, da prej, ko je več ministrstev bdelo nad Lipico, ni bilo dobro, ni bilo medresorskega sodelovanja. Na nek način je dobro, da z njo upravlja eno ministrstvo, vendar to ministrstvo naj vendarle zagotovi sodelovanje z lokalno skupnostjo, zaposlenimi in predvsem naj upošteva zaščito Lipice in lipicanca, kajti lipicanec ni cirkuški konj. Lipicanec ima lahko kvečjemu protokolarno funkcijo. Jaz bi bila vesela, ko bi prišli neki visoki državniški obiski, da bi jim lahko pokazali, kaj lipicanec zna. Seveda pa ne bo delal cirkuških nastopov. Kar mene skrbi, je, da po naših informacijah, pa naj bo vrhovni trener zdaj Španec ali Francoz ali Kitajec, on izvaja predstave z andaluzijskimi konji. On je s sabo pripeljal za svojo predstavo natrenirane andaluzijske konje. Oprostite, mene skrbi za genski material lipicanca, za čistokrvnost lipicanca, za zaščito lipicanca. Kajti kaj bo zdaj? Vsak, ki bo malo bolj atraktiven, ga bo nadomestil. Lipica obstaja zaradi konja lipicanca, ima ime, ki si ga delita konj in kraj. Mislim, da Andaluzija, oprostite, samo zato, da bo več turistov prišlo in da bodo rekli, vav, tukaj res nima kaj iskati. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Moram malo zadihati, ker to, kar sem zdaj poslušal, mi je že, bi rekli pri nas, mille balle blu, prav dobesedno, in ne bom niti prevajal, kaj to pomeni. Zdaj pa začnemo od začetka. Mojemu prijatelju Mescu, »komercializacija in zanemarjanje osnovne dejavnosti« – lepo vas prosim, no. To niso balle, to je prav tisto, ko je že na kvadrat, ko človek več ne more poslušati. Mislim [[…]]Če nisi niti prebral zakona, če niti nič ne veš o tem in začneš bluziti takšne stvari, da se zaradi komercializacije zanemarja to, potem je pa že prav too much. Dragi moj Mesec, lahko greva skupaj v Lipico, ko boš imel čas, in si bova šla pogledat, kaj to pomeni. Osnovna dejavnost se točno ve, kaj je, in tam vsi ljudje vedo, da brez lipicancev ne more biti ne turizma ne gostinstva ne vseh ostalih zadev. Nehajmo tukaj te budalaščine govoriti, ker je že prav too much. Okoli plače, okej, te plače so nizke, samo, prosim vas, vzemite si kalkulator v roke, odtipkajte 200 tisoč deljeno z 12 in boste dobili, ne boste verjeli, tisoč 666,66, to je mogoče dvakrat več kot osnovna plača tistega [[nerazumljivo]]In ta je vodja! Dajte, lepo vas prosim, nehajte govoriti tukaj neumnosti in zavajati narod. Zdaj grem – moram dihati in zdaj bom počasi govoril. Pred sabo imam sekcijski izvid številka 335/17, 1. december, veterinarska fakulteta, poginuli žrebec. Ne bom vas mučil, ker je več strani tega izvida, prebral bom samo zadnji del, tako da bo gospa Violeta mogoče prisluhnila tudi temu. To je uradna institucija in tukaj piše naslednje, po vsem tistem, kar so naredili: raztelesba je bila opravljena še isti dan, na osnovi anamnestičnih podatkov sekcijskega izvida in rezultata opravljenih preiskav menimo, da je do pogina živali prišlo zaradi akutne odpovedi delovanja srca. Če drži to, ne vem, to je dokument, zdaj ti ga lahko prinesem, da boš videla, kako in kaj. A propos tega, da ni bila lokalna skupnost vključena okoli tega zakona. Gospod velecenjeni doktor Renčelj, viden predstavnik civilne iniciative, je sedel z mano na moji desni strani, ko smo se pogovarjali o vseh teh zadevah na ministrstvu za gospodarstvo in na ministrstvu za finance, lahko tam preveriš pa odtipkaš pa ga še vprašaš. Tako da to, da ni bil seznanjen in da ni bil tukaj zraven, ne more biti res, ker sem bil jaz zraven njega, razen če sem ga sanjal. Toliko o tem, da niso bili zraven. Andaluzijski konji, da so v Lipici [[…]]Jaz mislim, da tega jaz nisem videl, pa ne verjamem, da – tukaj je predsednik javnega zavoda pa bo lahko on povedal, če so vključeni v predstavo, ker to je pa too much. Cirkuški konji; za nekoga so cirkuški konji, karkoli delajo, če ne delajo tistih stvari, ampak ali vi razumete, da ni zanemarjena lipiška šola in ta tradicionalna šola jahanja in vse te finte tinte, ampak so dodane še nove stvari? Nehajmo se tukaj sprenevedati in take govoriti, ker dejansko, če sta bila oba na javnih razpravah, ki jih je organizirala civilna iniciativa za Lipico – jaz sem bil na obeh in točno vem, kaj so povedali in kaj so govorili. Povem vam, da je bilo najmanj govora o zakonu, ampak so bile vse mogoče druge zamere razpravljane, tudi cesta je bila, ki se ureja zdaj, s katero smo imeli tudi težavo, ker na Ministrstvu za kulturo delajo problem iz tega in onega. Ampak okej, tudi to bomo uredili, ker sem obljubil, da bomo. In sem dal besedo, ja, Violeta, ne samo besede, tudi jajca sem rekel, da bom dal na mizo zaradi tega zakona in zaradi Lipice, zato ker se mi gre za to, da se ta zadeva uredi. Tukaj sploh nima nobene veze nič drugega kot samo to, da gre za neke stare zamere, in to, da so bili trije ali štirje stari trenerji dani na dopust, ker jim pač ni bilo všeč, da je treba malo več trenirati, malo več delati. O cirkuških šolah in andaluzijskih konjih sem že povedal. Da se zanemarja klasična šola jahanja, še enkrat povem, ni res, ampak dodajajo nove moderne elemente. Da je lipicanec vreden, kolikor teže ima, to lahko govorijo ti stari, ki so do te faze pripeljali lipiško šolo jahanja, kjer niso imeli ne programa ne delovanja ne ničesar. Treba je jasno in glasno še enkrat povedati, da Lipica dobiva na račun samo od konjereje 2 milijona 800 na leto, in če mislite, da gre to v tržne in druge zadeve, ni res, ker ne more iti zaradi Računskega sodišča, ki je dalo tole. Na javnih razpravah, kjer sem bil osebno prisoten in sem si zabeležil vse – na žalost sem zdaj to pozabil v avtu, vse, kar sem si tam zapisoval – moram pa še enkrat poudariti, da so bile bistvene zadeve čisto nekaj drugega kot vsebina tega zakona. In še nekaj, da povem, sam osebno in – vem, da tudi – minister in ministrstvo se trudimo, da bi bili v Lipici veliki državniški obiski in tudi veliko državnikov si je prišlo na račun tega ogledat Lipico. A propos vsega tega, kar se govori tukaj. Hvala.
Replika, gospod Luka Mesec.
Hvala za besedo, še enkrat. Kolega Ferluga, jaz v bistvu ne vem, kako naj z vami polemiziram. Vi ste na moje očitke odgovorili: »O, lepo vas prosim, to je mille balle blu,« karkoli že to pomeni. Mislim, mogoče ste vi najboljši igralec v parlamentu. Če bi gledal to po televiziji, bi vam mogoče še verjel, ampak zdaj v resnici, ko sem vas poslušal – pa saj niste na noben očitek odgovorili. Ni odgovora. To je prva zadeva. Druga zadeva. Ko pravite, da rešujete klasično šolo jahanja, glejte, klasična šola jahanja v Lipici ni formalizirana. V klasični šoli jahanja je povzročilo ogromno nezadovoljstva to, da ste pripeljali trenerja, ki je plačan več kot desetkrat toliko kot vsi ostali. Ne vem, kako vi računate, ampak 200 tisoč deljeno z 12 ni tisoč 666, kar je po vaših besedah malo nad povprečno plačo, ampak je 16 tisoč 666, kar je pa desetkratnik povprečne plače! Glavni trener v Lipici pa dobi 840 evrov. Seveda je nezadovoljen! In še bolj nezadovoljni bodo. Sploh ker jim odvzemate nadzor, ker jih ob tem čudežnem dečku izrivate iz institucije, v katero so oni vlagali toliko energije in truda, in seveda to povzroča nezadovoljstvo. Zakaj to počnete? Zato ker je vaš namen jasen. Eno je zagotoviti kontrolo nad celotno zadevo, izriniti ven zaposlene in lokalno skupnost, drugo je narediti zadevo profitabilno, s tem da tisti, ki jih zdaj izrivate ven, pravijo, da pretvarjate predstave v cirkuške, in s tem da boste 10 milijonov nalili v dejavnosti tam okrog. S tem računate, da boste dobili neko profitabilno institucijo, ki bo marsikomu lahko služila še po volitvah. Mi smo dali noter nekaj varovalk, o katerih bi bilo vredno razmisliti, da to zadevo poskušamo vsaj približno rešiti. Ker vidim, da ni nobenega interesa se glede tega sploh pogovarjati, mi ne ostane drugega, kot da glasujem proti.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati o 15. členu ter amandmaju poslanskih skupin SMC in SD? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 37. člen in amandma Poslanske skupine Levica. Želite zdaj besedo? Imate besedo, državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, hvala lepa za konstruktivne pripombe. Mislim, da so določene stvari res potrebne dodatnih razjasnitev, zato bi želela poudariti, da smo se na ministrstvu za gospodarstvo z izjemno odgovornostjo in predanostjo lotili priprave tega novega zakona, da smo se poleg ministra vključili v to vsi najožji sodelavci, torej dva generalna direktorja direktoratov in tudi jaz, seveda skupaj z ostalo ekipo, in da je naša želja s tem zakonom v Lipici še dodatno dati težo lipicancu, državnemu spomeniku, naravni in kulturni krajini in pa seveda tudi možnost za boljše gospodarjenje same posesti. Zato lahko z vso gotovostjo trdim, da tri četrtine zakona govori o zavarovanih območjih, o kulturni dediščini in predvsem o konju lipicancu, ki je seveda ključen tako za zakon kot predvsem za Kobilarno Lipica. V samem zakonu je tudi opredeljeno, da je Kobilarna Lipica izvorno matična kobilarna. Celo prvič je sedaj v zakonu tudi osemenjevalni center, o katerem se je v zadnjih letih zelo veliko govorilo. Sedaj je našel prostor tudi v zakonu, in to v želji, da se lipicanec, reja in vzreja z izjemno bogato dediščino 100-odstotno goji in vzdržuje tudi naprej. Kar nekaj je členov o normativni vzreji in reji konja, ki se bodo potem odražali tudi v delovanju strokovnega sveta, ki ga absolutno sestavljajo strokovnjaki, tako s strani MKGP kot Ministrstva za kulturo in same stroke, in pa seveda tudi o rejskem programu, ki se bo lahko potem nadgrajeval. Glede skrbi o klasični šoli bi želela tukaj na kratko samo predstaviti, prebrati, v 25. členu zakona piše, da je ustrezno zavarovana tradicionalna oblika reje, vzreje in usposobljenosti konj za ohranjanje in razvoj lipicanske pasme. Pri pripravi samega zakona ne morem reči, da zakon kaže sodelovanje, ampak je res zakon nastal zaradi izjemnega sodelovanja ministrstev in tudi lokalne skupnosti. Z lokalno skupnostjo smo bili po našem mnenju veliko v kontaktu, vedno na voljo komurkoli, kadarkoli, bili smo na javni tribuni, že do sedaj je imela lokalna skupnost svojega člana v svetu zavoda Kobilarne Lipica, ki mu predseduje generalni direktor direktorata za regionalni razvoj z ministrstva, tukaj na moji levi, in je predstavnik lokalne skupnosti tako sledil samemu zakonu, kot je imel tudi vse možnosti se zelo aktivno vključiti. Veliko je bilo govora, zakaj holding, ali je 100-odstotna zaščita. Holding se je v sodelovanju in v pogovorih, tudi v medresorskih pogovorih, izkazal kljub vsemu za najbolj logičen in učinkovit način enovitega vodenja. Tukaj mislim, da je bila stična točka med vsemi razpravljavci, da Lipica potrebuje enovito vodenje in po drugi strani seveda tudi transparentno vodenje. Holding bo torej na zelo pozitiven način vplival tudi na sam način zaposlenih, na nagrajevanje uspešnosti zaposlenih, saj zdaj konjarji, trenerji ne bodo več javni uslužbenci in bo tukaj tudi večja fleksibilnost. Ravno tako pri sami spremembi res ni dileme in mislimo, da je tako tudi napisano, da ne pomeni privatizacije Kobilarne Lipica, da je Lipica v 100-odstotni lasti Republike Slovenije in da svojega deleža ne sme deliti ali prenesti, da je edini ustanovitelj in družbenik Republika Slovenija. Po našem mnenju, če to piše v zakonu, se nam res zdi, da je to tisto, potrebno za to, da vsi verjamemo, da tudi če slučajno ne bi bilo samo dobromislečih kdaj v prihodnosti, je zakon zelo jasen na tem področju. Sodelovanje lokalne skupnosti – tudi tukaj menim, da je stična točka vseh razprav, da se absolutno Kobilarna Lipica ali pa turizem na enem območju ne more razvijati brez zelo aktivnega in pozitivnega vključevanja lokalne skupnosti. Kot že rečeno je z amandmajem, o katerem boste kasneje tudi odločali, v tem členu že predvidena sprememba. Eden od treh predlaganih s strani ministrstva za gospodarstvo je predlog lokalne skupnosti Občina Sežana, ki pa je usklajen tudi z ministrstvom, pristojnim za turizem. Dva člana delavcev – res smo tudi sami kasneje prišli do ugotovitve, kot je izpostavil gospod Mesec, zato tudi eden od amandmajev, o katerih boste odločali kasneje, dejansko črta te visoke pogoje, predvsem vezane na izobrazbo za člana nadzornega sveta, ampak jih opredeljujejo naslednji akti. S tem da bi tudi pri teh dveh zaposlenih želela izpostaviti, da je danes v Lipici več kot polovica, skoraj dve tretjini zaposlenih lokalnih ljudi, Kraševcev oziroma iz bližnje okolice, tako da obstaja čisto statistični izračun, da bi lahko v 6-članskem nadzornem svetu bili kar 3 predstavniki lokalne skupnosti, ker kot zaposleni seveda tudi dihaš z okoljem, od koder prihajaš. Torej 1 zaposlen, 1 član nadzornega sveta pa kot že poudarjeno stroka z ministrstva, na predlog ministrstva za kmetijstvo. Vlaganje – že pred obdobjem, ko je ministrstvo za gospodarstvo postalo resorno ministrstvo, je bilo vloženih kar nekaj milijonov evrov samo v javno infrastrukturo. S pričetkom investicij v letu 2014 v kulturno krajino, v čistilno napravo, v hleve, v obnovo graščine, Velbance, kulinaričnega muzeja, skupaj z lanskoletno investicijo v hipodrom, ki je ravno tako javna infrastruktura, je bilo investiranih skupaj z evropskimi sredstvi, vendar preko ministrstva za gospodarstvo, 8 milijonov evrov. Torej bi lahko rekla, da je bilo v bistvu do sedaj investirano v vse, v javni del, samo ne v turizem, in to se žal hotelom pozna. Govora je bilo o smrti konja. Poslanec gospod Ferluga je prebral del obdukcijskega poročila, ki so ga naredili na veterinarski fakulteti doktorji, profesorji, ki seveda to obvladajo, to je njihova stroka. Zadnji odstavek v tem poročilu – želim, da ste z njim seznanjeni – povedano je bilo že, da je obdukcija pokazala, da je šlo za odpoved srca, potem pa piše: poleg poškodb zaradi padca so bile v živali ugotovljene tudi starostne spremembe. Konj ima v povprečju 600 kilogramov, če pade, je verjetno res logično, da pride do kakšnih hematomov. Na ministrstvu nikoli, ob tem, da seveda poteka preiskava, da je bilo obdukcijsko poročilo, nismo pomislili, da bi slučajno obtožili koga od predanih lipiških delavcev, ki se dnevno ukvarjajo s konji, s konjerejo, s konjeništvom, da bi kdo imel slabe namene s konji. Ker zato so tam, ker imajo radi konje, ker so predani konjem. In mi verjamemo, da bodo lahko z novim zakonom to svojo ljubezen in predanost še bolj učinkovito živeli in skupaj z vodstvom delali na tem, da bo Lipica, tudi tukaj smo se vsi strinjali, še naprej ne samo rasla in se razvijala v najbolj prepoznano turistično točko oziroma prepoznaven element Slovenije in slovenske identitete, ampak da bo tudi uspešna in da bo lahko skrbela za razvoj celotne destinacije. Hvala.
Hvala lepa državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar. Nadaljujemo z razpravo. V razpravo dajem 37. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 38. člen ter amandma poslanskih skupin SMC in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 42. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 44. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 45. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, SD in amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo v celoti. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 7. točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPODBUJANJU RAZVOJA TURIZMA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina devetnajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Zahvaljujem se vam za priložnost, da lahko predstavim Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma. Predlog zakona celovito ureja področje spodbujanja razvoja turizma, določa način načrtovanja in aktivnosti za izvajanje strategije razvoja turizma Republike Slovenije na državni ravni in za to potrebna sredstva. Določa, da bo naloge, povezane s trženjem in promocijo celovite turistične ponudbe Slovenije, še naprej izvajala Slovenska turistična organizacija, ki bo za učinkovito izvajanje svojih nalog na področju promocije v tujini pridobivala dodatna finančna sredstva iz naslova v ta namen uvedene promocijske takse. Predlog zakona ureja podeljevanje javnega pooblastila kot možnost za sodelovanje drugih pravnih oseb pri izvajanju posameznih ukrepov in aktivnosti na področju spodbujanja razvoja turizma ter na novih temeljih ureja podeljevanje statusa pravne osebe, ki deluje v javnem interesu. Načrtovanje in izvajanje spodbujanja razvoja turizma na ravni turističnega območja bo še naprej v pristojnosti občin, v ta namen so določeni namenski viri financiranja spodbujanja razvoja na ravni turističnega območja, turistična taksa in koncesija od iger na srečo, le-te so prihodek občine. Predlog zakona ureja tudi pogoje za opravljanje dejavnosti organiziranja in prodaje turističnih paketov, pri čemer so ti pogoji glede na veljavni zakon zelo poenostavljeni. Predlog zakona ureja tudi poklic turističnega vodnika, pogoje, ki jih mora izpolnjevati, priznavanje poklicnih kvalifikacij za ta poklic in občasno opravljanje tega poklica za osebe iz drugih držav pogodbenic. Urejeno je tudi turistično vodenje na ravni turističnega območja. Prva večja novost zakona, kot je bilo že omenjeno, je dvig zneska turistične takse in uvedba nove promocijske takse. Višino turistične takse bo tudi v prihodnje določala občina samostojno z odlokom, v zakonu pa je predpisana maksimalna višina, 2,5 evra. Pri določanju višine takse lahko občina upošteva vrsto in kategorijo nastanitvenih obratov, pridobivanje v sezonskem in zunajsezonskem obdobju ter oprostitve. Ob odločanju o višini turistične takse občina prevzema tudi odgovornost, upoštevaje vpliv morebitnega dviga turistične takse na konkurenčnost nastanitvenih obratov po eni strani, na drugi pa namensko porabo teh dodatnih sredstev občinskega proračuna za razvoj turizma v destinaciji. Novost predstavlja promocijska taksa, ki jo bodo gostje plačevali skupaj s turistično, določala pa se bo v 25 % na zaračunano višino turistične. Promocijska taksa bo neposredni prihodek Slovenske turistične organizacije in bo namenjena za promocijo in trženje celovite turistične ponudbe Slovenije. S tem bomo prvič zagotovili stabilen sistemski vir financiranja promocije turizma na nacionalni ravni. Glede na to, da je imela STO v letu 2017 za izvajanje na razpolago 13 milijonov evrov za delovanje in vse projekte in za program dela, se bodo po novem razpoložljiva sredstva skupaj s promocijsko takso približala 19 milijonom evrov, kolikor znaša delež koncesijskih dajatev od posebnih iger na srečo, ki so po določbi zakona že sedaj namenjene za promocijo in trženje slovenskega turizma. Nadalje bi želela samo izpostaviti prenovo pogojev za organiziranje in prodajo turističnih paketov. Pogoji za opravljanje dejavnosti in prodajo turističnih paketov so glede na veljavni zakon poenostavljeni, predlog zakona pa upošteva tudi evropsko direktivo in po novem določa izjeme, za katere zahteva za pridobitev licenc ne bo veljala, kar bo zelo olajšalo organiziranje izletov, pa tudi turističnih paketov, ki jih pripravljajo šole in različna društva. Kot rečeno, poklic turističnega vodnika ostaja reguliran, dereguliran bo le poklic turistični spremljevalec oziroma vodja poti. Naj ob koncu izpostavim, kako pomemben je razvoj turizma za slovensko gospodarstvo. Po četrtem zaporednem obdobju rasti še vedno predstavlja dobrih 13 % družbenega bruto proizvoda in skoraj 40 % izvoza storitev. Ni dvoma, da v Sloveniji sledimo razvoju trajnostnega turizma z višjo dodano vrednostjo in poudarkom na kakovosti in butični ponudbi v tesnem sodelovanju z lokalnimi skupnostmi in lokalnimi dobavitelji oziroma kot smo si zapisali v strategijo, Slovenija je zelena, aktivna in zdrava za petzvezdična doživetja. Ob zavedanju velikega pomena domačega turizma pa vemo, da je nadaljnja rast odvisna tudi od tujskega turizma, zato predlagamo, da predlog zakona podprete. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospa državna sekretarka z ekipo, kolegice in kolegi, lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim! Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma bo v prvem branju deležen naše podpore, kajti menimo, da gredo temeljni cilji, načela in poglavitne rešitve predloga v pravo smer. V okviru predstavitve stališča poslanske skupine se ne bom spuščal v širšo splošno razpravo o pomenu in stanju turizma v Republiki Sloveniji, je pa nedvomno dejstvo, da to izjemno hitro rastoče in razvijajoče se področje sodi med največje priložnosti naše države tako z vidika gospodarske uspešnosti kot tudi širše prepoznavnosti. Že sedaj delež prihodkov iz turizma, kot je bilo malo prej poudarjeno, predstavlja 13 % bruto družbenega proizvoda, ki pa se lahko s celovito sistemsko nadgradnjo dejavnosti, kar postavlja v ospredje tudi predlog obravnavanega zakona, bistveno izboljša. Dovolite mi, da glede predloga zakona izpostavim pogled z vidika narodne skupnosti. Verjetno mi ni treba posebej razlagati, da je področje turizma z vidika narodne skupnosti zelo zanimiva vsebina, tako glede prepoznavnosti območij, kjer živimo, kot zaradi priložnosti udejstvovanja narodne skupnosti v turistični dejavnosti. Takšen interes prejudicirata tudi območji, kjer živita italijanska in madžarska narodna skupnost. Obala predvsem zaradi že sedaj visokega deleža turistične dejavnosti, Pomurje pa zato, ker si prizadeva, da se ta dejavnost izboljša in se tako približa slovenskemu oziroma srednjeevropskemu povprečju. Zaradi povedanega predlagamo, da se v okviru obravnave predloga zakona vsebina nadgradi tudi v smeri, da se jasno zapiše interes narodne skupnosti glede dejavnosti na področju turizma ter pozornost države za ta kontekst udejstvovanja organizacij in društev narodnih skupnosti, kar bo lahko z vidika celovitosti turistične dejavnosti predvsem na območjih, kjer ti živita, dodana vrednost. Amandmaje za drugo branje bo naša poslanska skupina pripravila v sodelovanju s pristojno službo ministrstva. V okviru današnjega stališča naj nakažem zgolj na potrebo po dopolnitvi 9. člena predloga zakona, kjer bi se v tretjem odstavku lahko dodala nova alineja, tako da se poudari skrb glede kulturnih vrednot, izročila in dediščine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Podobno bi bilo treba dopolniti tudi 15. člen predloga zakona, kjer bomo predlagali, da se doda nova točka pri dejavnostih in storitvah, katerih opravljanje na ravni turističnega območja je v javnem interesu. Naš predlog ima pravne temelje tako v 64. členu Ustave Republike Slovenije kot tudi v zakonih, ki urejajo status in delovanje naših organizacij in ustanov ter njihovo gospodarsko dejavnost. Kot sem že rekel, ob prvem branju bo predlog zakona deležen naše podpore. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Še enkrat pozdrav državni sekretarki in ekipi! Kaj reči o tem zakonu? SMC se zaveda in zagovarja, da je turizem perspektivna gospodarska dejavnost, ki ima vse pogoje, da postane tudi ena najuspešnejših in najpomembnejših panog v Sloveniji. Še posebej je pomembna kot spodbujevalec gospodarske rasti in razvoja ter generator delovnih mest, kar je jasno. S svojimi številnimi ugodnimi vplivi na gospodarskem in družbenem napredku je eden glavnih dejavnikov nacionalnega in regionalnega razvoja v Sloveniji. Spodbujanje razvoja turizma je zato v okviru nacionalnega gospodarstva še posebnega pomena. Že štiri leta zapored imamo rast turističnega obiska. Turizem nam predstavlja več kot 12,8-odstotni delež slovenskega bruto domačega proizvoda, da ne govorimo o multiplikativnih učinkih na ostale gospodarske panoge, kjer je po grobih ocenah 1,75, kar pomeni, da če se proizvodnja v turističnih panogah poveča za 100 evrov, se proizvodnja v celotnem gospodarstvu poveča za 175 evrov. V plačilni bilanci Republike Slovenije turizem predstavlja 7,5 celotnega izvoza in 38 % izvoza storitev. Ta dejavnost zaposluje več kot 45 tisoč oseb, od tega jih je 30 tisoč zaposlenih v gostinstvu. Glede na to, da je turizem tesno povezan z drugimi gospodarskimi dejavnostmi, je z njim posredno povezanih še bistveno več delovnih mest. V sklop dosežkov, ki niso samoumevni, spada nadaljevanje uspešnih politik razvoja turizma, ki ga vodi MGRT z ministrom Počivalškom. Zakon, o katerem danes govorimo, je eden izmed pomembnih stebrov nadaljnjega razvoja pozitivne slovenske turistične zgodbe o uspehu in bo zagotovil stabilen vir financiranja promocije in razvoja turizma v Sloveniji. Predlagano je, da bi občine določile turistično takso, in sicer v višini do 2,5 evra. S tem bi občine za razvoj turizma pridobile dodatna finančna sredstva v okvirni višini skoraj 7 milijonov evrov letno. Upamo, da jih bodo namenile v turizem oziroma turistično infrastrukturo. To je tudi eden od namenov tega zakona. Sicer bodo gostje plačali dodatno promocijsko takso, vendar je to v sklopu vse te promocije. Če realno pogledamo, brez kančka dvoma ugotovimo, da so politike razvoja slovenskega turizma ustrezne, kar so pokazali tudi dosedanji rezultati, zato smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju razvoja turizma podprli. Hvala.
Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav državni sekretarki z ekipo in vsem ostalim, ki spremljate to razpravo! Že prej smo imeli en zakon, ki se je dotikal turizma, sicer na nekem drugem področju, zdaj pa imamo zakon o spodbujanju razvoja turizma. Na tem področju je bilo kar nekaj razprav, ki so se dotikale vseh, ki na tem področju nekaj veljajo oziroma ki v turizmu delujejo. Načeloma je ta zakon prinesel v ta prostor kar nekaj dobrodošlih sprememb in nekaj rešitev, ki bodo pospešile razvoj turizma. Moram pa žal ugotoviti, da nekatere stvari, ki so bile na javnih obravnavah in razpravah, ki so do zdaj potekale, niso vključene v to gradivo. Precej je bila govora o turistični taksi, poenotenju. Mislim, da je v zakonu to sedaj urejeno, predvsem glede namestitvenih kapacitet, tudi kampov, ki so bili prej polovično obremenjeni s turistično takso, zdaj so enotno obremenjeni, kar mislim, da je dobro in da prinaša v nekaterih turističnih destinacijah večji prihodek lokalnim skupnostim. Je pa turistična taksa v tem trenutku vseeno z vidika povečanja dosegla zelo visok preskok. Treba se je zavedati, da je bila do sedaj taksa v višini 1,26 evra in s tem predlogom se povečuje na 2,5 evra in od tega še dodatnih 25 % za podporo promocij. Mislim, da je to v primerjavi s sosednjimi državami kar velik preskok. Verjamem, da bomo v nadaljevanju tudi okrog tega morali še kakšno stvar doreči. Glede na to, da gre za prvo branje, mi v poslanski skupini temu zakonu ne bomo nasprotovali, menimo pa, da bo treba nekatere stvari dodatno pogledati in nekatere člene tudi preoblikovati oziroma dopolniti in izboljšati. Če ostanem pri turistični taksi, mogoče za nekaj primerjave, v Nemčiji je od 0,5 evra do 3,20 evra, v Španiji od 0,65 evra do 2,25 evra, kar velja samo za Barcelono, Hrvaška ima nekje do 8 kun v tem trenutku, Italija sicer od 1 evra do 5 evrov, Avstrija od 0,55 do 3 evre, se pravi, da to povečanje ni tako majhno. Recimo Salzburg ima 1,1 evra turistično takso. Ta višina in ta rešitev je tudi drugačna, kot je bilo v javnih razpravah predstavljeno. Načeloma se tudi mi strinjamo, da je za promocijo na državni ravni treba vlagati. Glede na to, da smo zdaj v neki konjunkturi in imamo dober turistični obisk, je to še toliko bolj pomembno, kajti zavedati se je treba, da je v promocijo treba ves čas vlagati, tudi takrat, ko imamo zadostno število obiskovalcev, na tem ne smemo zaspati. Tako da se nam zdi ta inštrument lahko dober, vendar je višina 25 % po našem mnenju previsoka. Treba se je zavedati, da skozi promocijo res pridobimo bistveno več turistov, vendar ti turisti kasneje v destinaciji pričakujejo tudi boljšo storitev, večjo dodano vrednost, to pa lahko izboljšamo samo na ta način, da večji del turistične takse vračamo v tisto okolje, kjer se pobira. Veliko je bilo govora tudi o deregulaciji. V razpravah, ki so potekale s turističnimi ponudniki, je bilo precej obljub, ki jih pa v tem zakonu seveda ni. Res, da se neke stvari poenostavljajo, vendar še vedno obstajajo licence za turistične agencije, ki so precej zahtevne v primerjavi recimo z Nemčijo, ki tega ne pozna, pa tudi nekatere druge države imajo precej milejšo zakonodajo na tem področju. Licence za turistične vodnike prav tako ostajajo v tem zakonu, čeprav je bilo govora, da se to izključi. Treba si je namreč predstavljati, da imamo v Sloveniji kar veliko nekih zgodovinskih in drugih danosti, ki jih verjetno tisti, ki skrbijo za te danosti, bistveno bolj poznajo od nekih vodnikov, ki imajo licenco. V teh primerih, kot se je zdaj ponovno zapisalo v tej zakonodaji, pomeni, da, ne vem, v primeru Poti miru v Posočju nekdo, ki se celo življenje ukvarja s tem projektom, ne more biti vodič na tem območju, če nima licence, kar je nonsens. Tako da nekaj nedorečenosti in slabih rešitev je tudi v tem predlogu, generalno pa, kot sem rekel, prinaša neke pozitivne stvari, vendar bo treba pogledati tudi še določene člene, ki bi omogočili še bistveno bistveno lažje delo vsem turističnim ponudnikom v destinacijah. Mene osebno moti, da ni poudarka na tem, da bi se v plačevanje nekega turističnega »davka« vključilo tudi druge ponudnike, še vedno je vse bazirano na turistični taksi, vezano na prenočitve. Če pogledamo modele v drugih državah, se del turističnega denarja zbere tudi od drugih ponudnikov, ki participirajo v destinaciji, govorimo o vseh obrtnikih, gostincih in tako naprej. Ta zakon na žalost teh rešitev ne prinaša in je še vse vezano na prenočitev kot tako in na turistično takso. Drugič, tudi ni instrumentov, ki bi omogočili večjo fleksibilnost zaposlovanja na področju turizma. Mi smo celo dobili en odgovor s strani ministrstva za delo glede različnega obravnavanja turističnih delavcev in delavcev v gozdarstvu in drugih panogah, kjer so nekatere olajšave, ki za turistično panogo ne veljajo. Argument je ta, da turistična panoga nima sezonskih potreb, kar se mi zdi spet zelo napačno gledanje, ker če vemo, da tako zimska sezona kot poletna sezona potrebujeta kar nekaj kadrov, ki imajo neko sezonskost, bi se lahko omilila ta regulacija tudi na tem področju, pa očitno tega nekdo ne vidi. Druga stvar je pa ta fleksibilnost in možnost zaposlovanja tudi z nekimi pogodbami, ki bi predvsem na področju gostinstva in storitev verjetno bistveno izboljšale ponudbo. Kajti s tem, ko varujemo neke poklice, jim praktično delamo neko bolj mačehovsko uslugo in ne sprostimo stvari, kot so večinoma v vseh sosednjih državah, ki nas zato tudi na področju turizma marsikje bistveno prehitevajo in hitreje delajo korake naprej. Naj zaključim. Mislim, da je zakon sicer napisan v pravi smeri, nekatere rešitve na področju turizma prinaša, vendar bo za dokončno potrditev treba marsikatero stvar še izboljšati in takrat se bomo tudi dokončno odločali o podpori temu zakonu.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Pravzaprav se mi zdi, da bi po neki logiki moral najprej biti ta zakon danes obravnavan pa šele potem Lipica, ker gre nekako v detajle, ampak kakorkoli, Lipica je danes že absolvirana, zdajle pa na kratko stališče Poslanske skupine Desus do Predloga zakona o spodbujanju razvoja turizma. Uvodoma naj povem, da se nam v naši poslanski skupini zdi nekoliko nenavadno, rekel bi celo kar hrabro lotiti se dviga turistične takse v času okrevanja ne zgolj gospodarske rasti, temveč tudi vse boljših številk, vse boljšega položaja na področju turistične politike. Še zdaleč pa seveda nismo tam, kjer bi morali oziroma kjer si želimo biti. Cilji naše strategije turizma so kar optimistično zastavljeni, so že skoraj podvojeni, pa vendarle zadnji podatki kažejo, da nas je v letu 2016 obiskalo 4,3 milijona turistov, kar je približno 10 % več kot leto pred tem, ustvarili pa so okoli 11 milijonov nočitev, kar je približno 8 % več kot leto pred tem. Verjamem, da ko bodo podatki za leto 2017, bodo ti še ugodnejši, za 2018 še ugodnejši od 2017 in tako dalje in tako naprej. Zdaj pa na dvig takse. Večje dajatve niso nikoli priljubljene, pa ne glede na to, o kateri kategoriji prebivalstva oziroma o katerem področju je govora. Če se fokusiram zgolj na tuje turiste, bi nekako zadevo še lahko tretirali kot okej, vendar so v Sloveniji le-ti mnogokrat skoncentrirani zgolj na enodnevne obiske. Večje nasprotovanje je zato mogoče pričakovati pri naših državljanih, Slovenkah in Slovencih, saj smo zelo navajeni ali pa, če hočemo izpostaviti, strastni smučarji, radi si privoščimo smučarijo, pa tudi obiske naših term, še zlasti v zimskem času. Seveda je smučanje izključno v zimskem času, termalni turizem pa tako v zimskem času kot v času različnih počitnic, krompirjevih, šolskih in tako dalje. Takšna predvidevanja so mogoča samo v tistih občinah, kjer se sploh odloča oziroma se bodo odločili za maksimalen dvig te turistične takse. Ključna novost, ki jo prinaša novi zakon, je tudi plačilo pribitka na znesek turistične takse, in to je promocijska taksa, ki bo v celoti prihodek Slovenske turistične agencije. Skratka, več pobranega denarja za boljšo turistično sliko države, bi lahko rekli v enem stavku. Kaj, ko ob tem v Poslanski skupini Desus trčimo tudi ob pomisleke, ali bodo občine znale in zmogle povečane prihodke iz naslova pobrane turistične takse tudi učinkovito investirati v turistično podobo svojega lokalnega okolja. Brez nenehnega vlaganja v infrastrukturo ter promocijo v državi ne moremo obstati kot prepoznavna in konkurenčna turistična destinacija. Slovenijo v tem pogledu mnogokrat, če smem temu tako reči, rešujejo čudovite naravne lepote. Imamo vse, morje, gore, hribe, reke, skratka vse, kar si turistična destinacija lahko zaželi. Ne smemo pozabiti tudi na tisto ponosno plat, ki jo ponujajo naši izvrstni športniki, pa seveda tudi kulturniki, ki ponašajo ime Slovenije tudi daleč izven Evrope. Njihovi izjemni uspehi so v zadnjem času velik plus pri promociji države, na kar bi država morala biti še bistveno bolj pozorna. V naši poslanski skupini se tovrstnega potenciala še kako zavedamo, saj je ravno na našo pobudo uspelo spodbuditi pristojni resor oziroma ministrstvo, da Vlada ob sprejetju proračuna za prihodnji 2 leti sprejme tudi sklepe, s katerimi bo omogočeno, da se nameni več denarja za področje športa. Zdaj pa še k tistemu delu, ki je kljub nekaterim pomislekom, ki sem jih navedel predhodno, nekako pretehtal oziroma pomenil, da se bomo v Poslanski skupini Desus odločili za podporo predlogu spremembe zakona. Vlada je ob zadnji predlagani novelaciji obljubila oziroma zagotovila ureditev za organizacijo šolskih ekskurzij v smeri jasnejše in širše definicije turističnega paketa. Predlog novega zakona predvideva tudi izjeme za denimo strokovne ekskurzije, pa za različna društva ali pa predvsem, če hočete, društva upokojencev pod natančno določenimi pogoji, kot je to, da so izleti izvedeni občasno, na nepridobitni osnovi, za, kot rečeno, zaključene skupine ljudi, kot dodatna varovalka proti zlorabam pa je dodana tudi denarna omejitev v znani višini plačil v ta namen. V Poslanski skupini Desus smo se tekom celotnega mandata zavzemali za bolj pravično, prijaznejšo, optimalnejšo ureditev malih zavezancev, zato smo predlagali podobne rešitve, podobne izjeme tudi pri uvedbi davčnih blagajn za male pridelovalce pri novih izračunih katastrskega dohodka in podobno. Enako stojimo na stališču pri izjemah pri predlogu tega zakona. Kot rečeno bomo navedeni predlog zakona ob navedenih argumentih podprli. Ob tem naj zaključim še z eno mislijo. Polagam na dušo izvajalcem turistične strategije, politike turizma pri nas, nikar naj se ne pozabi na kulturni turizem. Po podatkih, ki so nam na voljo, ki so razpoložljivi, vsaj 30 % turistov prihaja v našo državo prav zaradi naše kulture, prav zaradi naše bogate kulturne dediščine, in to mislim, da je podatek, ki mora ostati in na katerem je treba graditi tudi ali pa predvsem novo strategijo turizma v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Slovenija je zagotovo posebna država. Posebni smo v tem, da je na enem mestu, na izjemno majhni lokaciji skoncentrirana izjemna raznolikost. Ko govoriš s tujimi turisti, jim je pri Sloveniji najbolj všeč to, da so lahko nastanjeni v ljubljanskem hotelu in se zjutraj pri zajtrku odločajo, ali bodo šli v kamniške planine ali bodo šli na slovensko obalo ali pa morda v prekmurske terme. To je ena izmed stvari, ki delajo Slovenijo posebno in na katere moramo staviti. Saj veste, uspešen si lahko tam, kjer si nekoliko drugačen, in Slovenija je od ostalih turističnih destinacij različna in posebna prav v tem, da je zelo zelo raznolika. Prav ta raznolikost privabi številne turiste. Dolžnost politike pa je, da vzpostavi okolje, v katerem bo lahko turizem čim bolje rastel in kjer se bo lahko turistična panoga tudi razvijala. Pri podpori turizmu se nam v Novi Sloveniji zdita dve zadevi ključni. Eno je, da čim bolj olajšamo vlaganje v turistično infrastrukturo, in drugo je, da povečamo promocijo Slovenije, predvsem pa, da začnemo ustvarjati zgodbe o lokalnih posebnostih, ki jih Slovenija nudi. Kar se tiče infrastrukture, so viri ključni. Brez denarja žal infrastrukture ni možno graditi. Je pa tudi drugi del zgodbe, ta je, da tudi če imaš super infrastrukturo, pa če ne znaš tega prodati, če nimaš prave zgodbe, ti sama infrastruktura nič ne pomaga. V tej luči Slovenska turistična organizacija, torej STO, odigrava pomembno vlogo pri večanju prepoznavnosti Slovenije. Eden izmed ekspertov, ki že dolga leta delajo na področju turizma, je rekel naslednje: »STO dela najlepše brošure, kataloge na svetu. Toliko lepih slik, ki jih boste našli v katalogih STO, praktično ne najdete v drugih primerljivih organizacijah drugih držav, ki se s temi stvarmi ukvarjajo.« Se mu pa zdi, da to ni dovolj, da to ni vse, da je morda tudi STO obstala na nekem mestu, in sicer da lepe slike, če želite najlepše slike, brez učinkovite zgodbe še ne prinašajo turistov. Zato so nas ti eksperti opozorili, da bi moral ta zakon več prispevati k temu, da bi bila STO grajena od spodaj navzgor. Kaj pravzaprav mislimo s tem, od spodaj navzgor? Po Sloveniji imate lokalne destinacijske organizacije, ki tržijo neko regijo v Sloveniji. Prav neko povezavo teh lokalnih destinacijskih organizacij pod okriljem STO bi bilo treba nadgraditi, bi bilo treba ojačiti. To v tem zakonu na nek način pogrešamo – da ni dolžnost STO zgolj in samo prepoznavnost Slovenije kot take, ampak tudi, da STO pomaga pri gradnji lokalnih zgodb, lokalnih turističnih posebnosti. Tukaj mi vidimo eno pomanjkljivost tega zakona, torej da se okrepi STO v smislu rasti od spodaj navzgor. Kar se tiče same razprave, ali bo turistična taksa primerno in ustrezno porabljena, smo v Novi Sloveniji prepričani, da če kdo, potem bodo prav občine turistično takso najbolje porabile, ker prav občine oziroma lokalne skupnosti najbolj vedo, kaj je treba zgraditi, v kaj je treba investirati. Oni najbolj poznajo svoje lokalne posebnosti, zato smo mi v to prepričani in nimamo nobenih strahov v zvezi s tem, da bi občine napačno ali neprimerno porabljale, vsaj večji del teh občin, turistično takso. Na nek način se nam zdi tukaj izpolnjevanje načela subsidiarnosti, da čim večji del odgovornosti prenesemo na nižji nivo. Dobra plat tega zakona se nam zdi, da pušča nekoliko več svobode, nekoliko več manevrskega prostora občinam pri postavljanju turistične takse. To je dobro. Prepričani smo tudi, da bo ta taksa primerno in koristno porabljena s strani občin. Naslednja zadeva, o kateri je bilo ogromno govora in na podlagi katere je bila tudi Poslanska skupina Nove Slovenije deležna kar nekaj obiskov, je vprašanje regulacije turističnega vodnika. Veste, da je Nova Slovenija stranka, ki zagovarja deregulacijo poklicev, kljub vsemu pa je treba v primeru turističnega vodnika priznati določene posebnosti. Kaj je nas najbolj prepričalo, da je v nekem smislu – ne v takšnem, kot predlaga ta zakon, bom razložil, kje ne v takšnem, ampak v nekem smislu, kje je – pametno ohraniti regulacijo turističnega vodnika? Ko vam ljudje, ki se ukvarjajo s turizmom, povedo, da iz Zagreba v Ljubljano prihajajo avtobusi in da hrvaški turistični vodniki v Ljubljani Kongresni trg prodajajo kot Trg republike, potem vam mora biti jasno, da nekaj s tem ni okej. Pri turističnem vodniku ni vse samo, da znaš dobro z ljudmi, da znaš voditi neko skupino, ampak je pomembno, da imaš o destinaciji tudi neko znanje. Zato se nam zdi smiselno in primerno, da se te stvari upoštevajo v zakonu, da ne more kar vsakdo iz Zagreba priti in po Ljubljani voditi in poučevati, kako kaj je, še hujše je pa to, da te stvari razlaga narobe oziroma jih razlaga zelo površno. Te stvari je treba upoštevati. Po drugi strani so se pa oglasili tisti posamezniki iz občin, ki vodijo razna turistična društva, lokalna kulturna društva, ki pa imajo ogromno znanja, nimajo pa opravljenih tovrstnih licenc in se s to birokracijo niti ne mislijo v prihodnosti ukvarjati. Če bi ta zakon onemogočil neke vrste lokalno vodenje tovrstnim ljudem z ogromno znanja, pa tudi ne bi bilo prav. Ker je danes splošna obravnava, ko govorimo o načelih in prihodnjih usmeritvah, je vsaj predlog Nove Slovenije, da pri regulaciji turističnega vodnika kot poklica najdemo neko pot, ki bo hkrati onemogočila, da bi tuji turistični vodniki v Sloveniji govorili neumnosti, morda celo predstavljali napačna dejstva, in da bi hkrati našim lastnim državljanom, za katere se ve, da imajo ogromno pravega znanja, še vedno omogočili, da opravljajo tovrstna vodenja. Tukaj bi bilo treba najti neko pametno kombinacijo v smislu, da lahko pri nečem, kar se tiče vsaj lokalnega vodenja, del regulacije prevzame tudi občina, ne zgolj samo zakon. V tem smislu bomo mi v Novi Sloveniji tudi v prihodnje iskali rešitve, ta del zakona si želimo še izboljšati. Za konec bi rekel še naslednje, kar je pozitivna stvar tega zakona, so pa izleti gasilskih društev, društev upokojencev, šolske ekskurzije. Najverjetneje se boste spomnili, da je kakšno leto nazaj Nova Slovenija predlagala zakon, kjer bi to področje uredili, da ne bi bile šole oziroma gasilska društva ali pa društva upokojencev kaznovana, če bi po svoji dolgoletni praksi organizirala ekskurzije, izlete in podobne stvari. Pred letom dni je bila situacija res tragikomična, ker je celotna koalicija našo vsebino takrat podpirala in se s tem strinjala, da je treba urediti, ampak je glasovala proti našemu zakonu, ker bo to uredil sistemsko zdaj ta zakon, ki je pred nami. Odgovoriti, da se ni [[…]]Koliko časa smo zdaj čakali na ta sistemski zakon? Leto dni. Mislim, da takrat ne bi bilo nobene škode, če bi tudi tisti naš zakon podprli. Smo pa veseli, da se v predlogu zakona, ki je danes pred nami, tiste rešitve, ki smo jih mi že pred letom dni predlagali, upoštevajo. Če zaključim, bomo v Novi Sloveniji nekoliko drugačni, kot je bila v preteklosti koalicija, in temu zakonu ne bomo nasprotovali zgolj zato, ker ga je predlagala koalicija in ker so pred vrati volitve, ampak bomo dovolili, da ta zakon nadaljuje svojo pot v drugo obravnavo. V drugi obravnavi smo pa dejali, da se bomo osredotočili predvsem na vprašanje regulacije poklica turističnega vodnika. Povedal sem že, v kateri smeri mi pričakujemo rešitve in v kateri smeri želimo, da zakon gre.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Slovenija je turistična država. Naše naravne lepote, kulturne znamenitosti, kulinarika, geografska dostopnost, članstvo v Evropski uniji, varno in mirno okolje in ne nazadnje, ključno, ljudje, ki s svojo gostoljubnostjo in trudom zagotavljajo okolje, v katerega gostje radi prihajajo in se še bolj radi vračajo, vse to in še marsikaj je potrebno, da postaneš zaželena turistična destinacija. Število turističnih obiskov in nočitev, rast števila zaposlenih in količina investicij v turizmu, vsi ti kazalniki kažejo, da je turizem pri nas v vzponu. Že sprehod po pomembnih slovenskih turističnih destinacijah nam pokaže, da je globalni turizem že odkril Slovenijo. Turizem že dolga leta predstavlja strateško gospodarsko panogo te države. Vsi verjamemo, da gre za veliko priložnost, in vsi menimo, da je smiselno in pravilno, da vlagamo v njen razvoj. V zadnjih letih so tudi okoliščine in globalne negotovosti poskrbele, da k nam prihaja vse več gostov in nas odkrivajo tudi turisti iz drugih držav, ki do nedavnega sploh niso vedeli, kje smo mi, in niso sodili med naše stalne obiskovalce. Države in regije, ki so se uspešno postavile na svetovni turistični zemljevid, so v to vložile znatne vire, trud in seveda tudi znanje. Sloves dobre turistične destinacije se namreč ne zgradi čez noč, ostati na vrhu pa je kot pri mnogih drugih življenjskih področjih še težje kot zlesti nanj. Zato je izjemnega pomena, da Slovenija že sedaj poskrbi, da bo polno izkoristila vse svoje potenciale na področju turizma, da na svetovni turistični zemljevid postavi še več destinacij, da pritegne prave profile gostov glede na našo turistično ponudbo, da razvije destinacije in programe, ki bodo privabili nove goste in zagotovili vračanje starih, da zagotovi znanje, dostojno plačilo in spoštovanje za vse tiste turistične delavce, ki s svojim delom vsakodnevno skrbijo za to, da so gostje pri nas zadovoljni in da Slovenija slovi kot država, ki jo vsekakor morate obiskati. Ne smemo se slepiti in zanašati na to, da bodo izjemno dobri rezultati slovenskega turističnega gospodarstva trajali v nedogled. Turizem je panoga, ki je še posebej podvržena ostri konkurenci, zato je treba nujno stalno skrbeti za vse tisto, kar izboljšuje naš položaj na lestvici zaželenih destinacij. Število odzivov na obravnavani predlog zakona vsekakor dokazuje, da tudi strokovna in zainteresirana javnost temu področju pripisuje velik pomen in predloge ocenjuje kot korakv pravo smer. Najbolj izpostavljena rešitev predloga zakona, ki je pred nami, je prav gotovo oblikovanje skupnega vira, s katerim bo Slovenska turistična organizacija lahko poskrbela za promocijo celotne Slovenije kot privlačne turistične destinacije. Posebnih namenskih sredstev za doseganje teh ciljev do danes ni bilo, zato je mednarodna promocija Slovenije predvsem odvisna od prizadevnosti in iznajdljivosti posameznih turističnih krajev. Nov pribitek na turistično takso bi pomenil stalen vir za izvajanje promocije slovenskega turizma brez nepotrebnega drobljenja virov, ki bo po svetu predstavil lepote Slovenije in ne le nekaj krajev. Ker gre za prvo obravnavo, se na tej točki zdi smiselno izpostaviti tudi nekatere druge predloge in opozorila, dane v okviru javne obravnave. Med njimi naj na prvem mestu izpostavimo predloge nekaterih občin, da bi za pobiranje turistične takse ter njihovo delitev med turistično organizacijo in občino pooblastili finančno upravo, ki je za to bolje usposobljena in opremljena od občin. Ta predlog v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo kot dober, saj tako ne bi nalagali novih bremen občinam. Veseli nas, da so v predlogu zakona svoje mesto našla tudi določila, ki šolam, društvom in drugim podobnim organizacijam omogočajo izvedbo strokovnih ekskurzij in izletov brez obveznega posredovanja turistične agencije. Tako se odpravlja še ena neposrečena rešitev, ki je v preteklem letu povzročila mnogo slabe volje. Veseli nas, da je bilo mogoče najti rešitev za to področje. Tudi ostale odzive iz javne obravnave Socialni demokrati ocenjujemo kot konstruktivne in primerne za vključitev v obravnavo. Sami bomo pri presoji zakona posebej pozorni na položaj delavcev v turizmu, prepričani smo namreč, da zaposleni predstavljajo osnovno vsakega turističnega gospodarstva. Samo primerno usposobljeni, primerno nagrajeni in cenjeni delavci lahko zagotovijo kakovostno turistično izkušnjo. Menimo, da splošna deregulacija poklicev ne zagotavlja ne večje dostopnosti do kadrov ne boljših zaposlenih ne bolj kakovostnih storitev, prej obratno. Zato si želimo, da bo dopolnjeni zakon po deregulaciji posegel v kar najmanjšem obsegu in tako zagotovil, da bodo zaposleni v turizmu lahko dostojno živeli od svojega dela. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona v prvi obravnavi podprli, pričakujemo pa, da bodo upoštevane tudi pripombe, ki jih bomo podali v razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo. Zakon o spodbujanju turizma je skupaj s protiustavnim zakonom o investicijah, ki uvaja model Magna, za vse kapitaliste magnum opus za zaključek ministrovanja gospoda Počivalška. Njegov namen je deregulacija področja turizma, delavke in delavci v turizmu in z njim povezanimi panogami imajo že zdaj slabo plačane in zahtevne službe, hkrati pa ministrstvo viša takse, kar bo dodatno obremenilo navadne ljudi. Zato v Levici zakona v prvi obravnavi ne bomo podprli. Ne potrebuje samo nekaj izboljšav, ampak povsem drugačne temelje. To seveda ne pomeni, da ne prepoznamo in ne podpiramo potenciala turistične dejavnosti, vendar turizem ni enak turizmu. Na to nas ne opozarjajo samo primeri iz tujine, kot je na primer Barcelona, ampak številne negativne vidike lahko prepoznamo tudi pri nas. Ne nazadnje je zadnjih nekaj let rekordnih za turizem v Sloveniji, vsako leto beležimo več kot 10-odstotno rast turističnih prihodov, dejavnost turizma predstavlja skoraj 13 % BDP, obenem pa zaposluje tudi približno takšen odstotek vseh zaposlenih v Sloveniji. Gre torej za izjemno važno področje, vendar je položaj delavcev v turizmu večinoma katastrofalen. Ob vrhuncih sezone so normalni dvanajst ali večurni delavniki, plače so na minimalcu ali samo malo čez, od 30 do 40 % zaposlitev je prekarnih. Ekstenzivni turizem prinaša tudi številne obremenitve za okolje in prostor. Primer je turistifikacija jedra Ljubljane, kar močno vpliva na kvaliteto življenja tukajšnjih prebivalcev. Možen je seveda tudi drugačen tip turizma, takšen, ki je trajnostno naravnan, ki spodbuja in razvija dostojna delovna mesta. Dobrih praks na tem področju ne manjka, vendar jih zakon, ki bo področje turizma še dodatno dereguliral, ne bo spodbujal. Spodbujal pa bo dampinški turizem, s katerim bodo turistični menedžerji služili velike profite, kvaliteta turizma bo trpela, številne delavke in delavci v turizmu pa se bodo zgarali ob tem, da bodo komaj zaslužili za preživetje. Glavne probleme predloga zakona lahko strnemo v tri točke. Prva točka je liberalizacija zasebnega interesa na škodo javnega. Država bo subvencionirala tiste izvajalce – izenačene so tako osebe javnega kot zasebnega prava – ki delujejo na področju spodbujanja turizma. Namesto jasne strategije, kako bi dosegli preusmeritev v smeri ekološkega in tudi socialno prijaznega turizma, dobivajo še večjo vlogo kvazipodjetniki iz pravih kvot, ki imajo seveda drugačne interese in perspektivo. Država outsourca naloge, ki bi jih morala opravljati sama. Gre torej za poglabljanje trenutnega stanja, ki pa je daleč od idealnega. Drugič, višanje taks, ki bodo bolj obremenile tiste z nižjimi dohodki. Predvideno je povišanje turistične takse in uvedba nove promocijske takse. Turistična taksa naj bi se povečala za dva do trikrat, zdaj je omejena na 11 točk, kar je približno 1,26 evra. Promocijska taksa bo znašala 25 % turistične, sredstva promocijske takse gredo na Slovensko turistično organizacijo za promocijske aktivnosti. Koliko od tega denarja se parkira preko takšnih ali drugačnih političnih povezav, lahko samo ugibamo. Primeri iz preteklosti kažejo, da STO deluje vse prej kot smotrno. Občine so leta 2016 zbrale 11,8 milijona evrov turistične takse, po novem naj bi se ta znesek povečal na od 18 do 20 milijonov, STO, ki bi po predlogu zakona postala javna agencija za načrtovanje in trženje turistične ponudbe, bo dobila še 4,7 milijona evrov. Z drugimi besedami, gre za lupljenje turistov. Obe dajatvi sta regresivni dajatvi, ki bolj obremenita manj premožne. Maksimalna skupna obremenitev je 3 tisoč 125 evrov na dan, kar za sedem dni pomeni 22 evrov na odraslo osebo, torej za štiričlansko družino je to skoraj 80 evrov. To pa je vsaj dan dopusta, ki si ga ne tako maloštevilni ljudje v tej državi sploh ne morejo privoščiti. Minister Počivalšek pa ob dvigu minimalne plače brez sramu izjavi, da Tita ni več in da se populizma ne da jesti. Tretji problem je deregulacija poklica turističnega vodiča. Predlog, da se pri vodniškem delu odpravi pogoj obvezne usposobljenosti, gre v povsem napačno smer. Poleg tega, da deregulacija v dejavnosti povzroča številne negativne posledice, med katerimi je tudi slabša kakovost vodniških storitev, povzroča več dela na črno, sivo ekonomijo in nezanimanje mladih za izobraževanje. Predlog novega zakona briše vse člene iz veljavnega zakona, ki se nanašajo na turističnega vodnika. Dejavnost turističnih vodnikov je zaščitena s tako imenovanimi POD-i v številnih državah Evropske unije, med drugim v vseh sosedah Slovenije, od Madžarske preko Hrvaške do Italije. Popolno deregulacijo so izpeljali le na Poljskem, kjer pa že razmišljajo o ponovni regulaciji. Kdor je kaj potoval po na primer Aziji, dobro ve, kakšne so prakse turističnega vodenja v razmerah popolnega prostega trga in deregulacije. Motiv teh sprememb je zniževanje stroškov za agencije. To bo seveda prizadelo delavke in delavce. Turistični vodniki so več ali manj espeji v zelo prekarnem položaju, soočeni so tudi z dampingom, ki ne samo zbija njihovo ceno, ampak tudi znižuje kvaliteto ponudbe. Na vse to so opozorili tudi v Združenju turističnih vodnikov, vendar jih MGRT pod tem vodstvom pričakovano žal ni poslušal. Pri analizi zakona, ki se je pražil 10 ali 15 let, je namreč treba upoštevati še dodaten podatek. Dva najvišja funkcionarja na ministrstvu sta predstavnika turističnih menedžerskih elit, poleg ministra Počivalška tudi državna sekretarka Eva Štravs Podlogar. Direktorica Turistično gostinske zbornice Slovenije pa je postala nesojena ministrica s plagiatom namesto magisterija, bivša poslanka etično-moralnega SMC Klavdija Markež s kasneje spremenjenim priimkom Štalcer, danes pa znana kot Klavdija Perger. Zanimivo, ali ne? To imenovanje jasno kaže na preplet gospodarskih in političnih elit v tej državi. Klientelistično parkiranje kadrov SMC pa kaže tudi na dejanski odnos te vlade do turizma. Ne turizem, ki bi bil vzdržen z okoljskega vidika, ne turizem, ki bi dajal kakovostna delovna mesta, ampak turizem, kjer tisti pri koritu pobirajo smetano na škodo vseh drugih! V Levici zaradi vseh navedenih razlogov zakona ne bomo podprli. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pa lahko mirno preimenujemo kar v ministrstvo za deregulacijo. Pogrebna dejavnost, poklici v trgovini, Magna, po turizmu prihaja še zakon o investicijah, povsod pa je enak recept: kapital naj pleše, kakor hoče, zapitek pa bomo plačevali vsi državljani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani predsedujoči, državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Turizem je zagotovo najperspektivnejša panoga z enim visokim razvojnim potencialom ne samo v Sloveniji, ampak v celotnem svetu. Naj povem, da v Sloveniji gospodarska panoga turizem ustvari kar 13 % skupnega družbenega proizvoda in v tej panogi je zaposlenih 45 tisoč oseb. To je izredno velika številka. Vendar pa bom moral takoj izpostaviti, da v zadnjem času, vsaj na določenih destinacijah, prihaja do velikih problemov, ker so turistični delavci izredno slabo plačani za svoje delo in odhajajo iz te panoge. Eni v druge gospodarske, drugi pa zapuščajo državo. Določeni poslovni sistemi so prisiljeni iskati kader, takšnega, kakšnega pač lahko dobijo za tako mizerno plačilo. To zagotovo ni dobra popotnica za razvoj te strateško pomembne panoge in bo treba v bodoče poleg tega, kar prinaša ta zakon, še mnogokaj postoriti, da bomo res lahko pričakovali razvoj te panoge v takšnem smislu in pomenu, kot si želimo. Želim izpostaviti tudi, kot je že bilo tukaj rečeno, da ima turizem izredno velik multiplikativni učinek na preostale gospodarske panoge. To zagotovo drži. Zelo močno je tudi povezan recimo s kmetijstvom, s pridelavo zdrave hrane na podeželju. To je tudi zelo velik potencial, ki lahko da eno posebnost slovenski turistični ponudbi, poleg tistih najbolj poznanih destinacij, kot so določene na Primorskem, Bled, Kranjska Gora in tako dalje. Obstajajo tudi druge destinacije, recimo v Pomurju termalni turizem, lovni turizem, kmečki turizem in tako dalje, ki lahko bistveno pripomorejo k razvoju podeželja, k dvigu zaostalega dela Slovenije, da se razvojno približa ostalim, kar precej bolj razvitim območjem Slovenije. Turizem kot panoga je tudi izredno močno odvisen od ekologije. Dovolite mi, da vas spomnim, kakšne probleme smo imeli v lanskem letu na določenih območjih, tudi turističnih destinacijah kot recimo pri nas v Lendavi, ko so turisti zapuščali, in to predčasno, destinacijo, ker je bilo stanje nevzdržno. Zato opozarjam, da je turizem izredno širok pojem, izredno veliko dejavnikov je tistih, od katerih je odvisen, da se lahko primerno razvije. Zelo veliko breme za razvoj turizma nosijo občine, lokalne skupnosti. One morajo poskrbeti za primerno infrastrukturo, ker brez tega ni turizma. Sedaj so bile pač dolžne pobirati turistično takso, kar je tudi v redu, vendar ne pozabimo, da prav na podeželju, kjer so prenočitve na različnih manjših destinacijah odmaknjene od centrov, v kmečkih turističnih objektih dvig turistične takse ni tako zanemarljiva stvar. Kot smo slišali, določene projekcije kažejo na večkratnik dviga turistične takse, seveda zaradi tega, ker bodo 25 % te turistične takse morale lokalne skupnosti odvesti v obliki promocijske takse nacionalni slovenski turistični organizaciji za promocijo in trženje slovenskega turizma, produkta. Naj vas opozorim, da upam, da se bodo v nadaljnjih postopkih upoštevale vse tehtne pripombe v zvezi s tem zakonom, da bo zakon tudi prispeval k temu, da ta nacionalna turistična organizacija ne bo pozabila na tiste destinacije, ki so odmaknjene od centrov. Tu se moram na žalost spet vračati na podeželje. Upam, da bodo dodatna sredstva v višini 4,7 milijona evrov res ciljno usmerjena, tako kot sem že prej povedal, in da bodo koristno porabljena za celotno turistično panogo v Sloveniji. Želim izpostaviti še to, da s tem zakonom dajemo tudi dodatno nalogo občinam. Ali so one vse usposobljene za to? Nisem popolnoma prepričan, ker se moramo zavedati, birokracijo, ki jo prinaša ta zakon na tem področju, bodo morale tudi administracije majhnih lokalnih skupnosti, občin obvladati. Zato predlagam, da bi veljalo razmisliti, da to obveznost opravi inštitucija, ki je za to usposobljena, ima za to infrastrukturo, tu mislim na Finančno upravo Republike Slovenije. Oni lahko neprimerno bolj profesionalno poskrbijo za pobiranje, izterjavo in potem tudi nadaljnjo porazdelitev teh sredstev. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne bomo nasprotovali temu predlogu zakona, upamo pa, da se bodo v nadaljnjih postopkih upoštevali vsi tisti predlogi, ki bi lahko zakon izboljšali. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu. Besedo ima gospod Ivan Škodnik, pripravita naj se gospa Marinka Levičar in gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospod Škodnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Lepo pozdravljeni, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Vesel sem, da je končno prišel ta Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma v Državni zbor, seveda je to prvo branje, se pravi začetek. Zakaj sem posebej vesel? Ker turizem krepko narašča v svetu, še bolj pa sem vesel, da temu razvoju, temu trendu, ki je v svetu, sledi tudi Slovenija. V Sloveniji neverjetno v zadnjih letih zadeva narašča, ne samo da se povečuje število turistov, število prenočitev narašča, in to je zelo veliko. Če gledamo delež, koliko predstavlja v Sloveniji turizem v celotnem proračunu, kar 12,8 %. Zdaj se bo kdo zamislil, turizem je pač turizem, prinaša tako ali tako, da pa v to ne bi bilo treba nič vlagati – v turizem je seveda treba vlagati in tudi splača se vlagati. Tisti, ki bo v to vlagal, bo sigurno pridobil v naslednjih letih še veliko več. Danes so tudi nekatere pripombe okrog turistične takse, ki pa prinaša neke stvari in je namenjen del tega tudi za promocijo turizma, predvsem gre tukaj za področje občin in pa da se en del te takse vrača na tista področja, kjer so se ta sredstva pobrala. Vesel sem, da ta zakon načelno podpira tudi največja opozicijska stranka, SDS, seveda imajo določene pomisleke, ampak v glavnem to podpirajo. Vesel sem tudi, da se je v ta zakon vključil 27. člen, ki opredeljuje strokovne ekskurzije. Mi smo velikokrat na odborih govorili o težavah strokovnih ekskurzij v šolah, da so tako ali drugače – celo inšpekcije so prihajale. To področje ni bilo rešeno in vesel sem, da se je v ta zakon to vneslo. Ne bom šel v podrobnosti, verjetno bodo tu še kakšni pomisleki, še kakšni amandmaji, ampak za področje šolstva se mi zdi, da je to zelo pomembno. Kar pomeni, da se tisto, kar smo obravnavali že pred časom na odborih, pri pripravi tega zakona vendarle ni pozabilo – ker se velikokrat kritizira, da se določene stvari ne upoštevajo. To se mi zdi pomembno, ker tudi sam prihajam s področja šolstva. Ker se govori o turizmu, je prav, da se pri nas vedno bolj govori in razmišlja o podeželskem turizmu. Predvsem zaradi tega mi je všeč, ker sam prihajam s podeželja. Na Koroškem vidim tu velike možnosti, sploh zdaj, ko se bo zgradila hitra cesta. Rdečo nit vidim ravno v razvoju turizma na Kopah. Zelo sem vesel, da ne dajejo glavnega poudarka samo razvoju zimskega turizma, ker sami vemo, da je dolgoročno zimski turizem vprašljiv zaradi klimatskih pogojev, sprememb, da se pa veliko več vlaga še v poletni turizem, kar je ključnega pomena, kajti tu je podeželje pomembno. Jaz vidim, da bi se lahko tudi ostale ponudbe in ostali koristniki, ki se bodo vključili v to turistično področje, tiste kmetije, da se bodo lahko razvijali in da bodo lahko svoje proizvode tudi na nek način drugače unovčili. To je želja že kar nekaj časa. Na Koroškem imamo seveda še tudi kaj drugega, imamo številne lepe kolesarske poti, imamo kralja Matjaža pod Peco, tu se dogajajo različni dogodki tekom leta, tudi pozimi, zdaj se bo kmalu, tako da jaz tukaj vidim, da bi se lahko potem te stvari vključile v neko skupno, širšo zadevo. Tako kot jaz govorim, da je en primer tega razvoja na Koroškem, je po vseh delih Slovenije, imamo morje, imamo tudi druge stvari, danes je bilo govora o Lipici, imamo Postojnsko jamo, imamo Bled. Skratka, v Sloveniji so različna področja in zelo zanimiva za tujce, zato se tujci vedno bolj za to področje zanimajo. Seveda pa bo treba na tem področju še marsikaj narediti, kajti pojem turizem je zelo širok in velikokrat pozabljamo na to, če hočemo razvijati turizem, da smo ljudje. Spoznavam v zadnjem času, da bi morali biti ljudje na vseh področjih, ker se marsikje stvari ne poženejo zaradi ljudi. Danes je bilo govora tudi o tem, koliko je zaposlenih v turizmu, 45 tisoč, in da jih je od tega 30 tisoč v gostinstvu. Bilo je tudi govora nekaterih iz opozicije, da so gostinci zelo slabo plačani. Verjamem, mi smo vendarle še nekako [[…]]Turizem, kot rečem, se razvija in jaz vendarle upam, da se bodo tudi na tem področju zadeve tako uredile, da bodo tisti, ki delajo na tem področju, bolj solidno plačani. Mislim na same delavce. Vem, da se stvari spreminjajo, ne gre tako hitro. Če bomo imeli goste, če bomo imeli ponudbo in če bodo količine, potem bo tudi denar in jaz mislim in upam, da se bo ta denar pravilno delil, tako da bo prišel tudi do tistih, ki pravzaprav največ ustvarjajo in delajo na terenu, ki delajo z ljudmi, ki delajo s turisti, da bodo za svoje delo dobili plačilo. Pravzaprav tu sploh ne vidim teh razlogov. Velikokrat je problem, da je obisk slab. In če se obisk povečuje, če se povečuje količina, ki je pogojena za neko dejavnost, se seveda potem tudi lahko deli več za delavce. Ne mislim samo na tiste vodilne, ki so velikokrat v mlinu, da so oni krivi za vse, tudi v pozitivnem smislu so včasih krivi, ampak jaz mislim, da bo šla zadeva v tej smeri, ne samo v Sloveniji, tudi v svetu, da ne bomo delavcev jemali kot sužnje, tako kot se velikokrat govori, ampak da bomo delavce tudi nagrajevali, ker če so delavci zadovoljni, potem bodo delali bolje in vsi bomo od tega imeli več. Zaenkrat toliko. Moram pa povedati, da bom ta zakon seveda podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Uroš Prikl. Izvolite, gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Lepo pozdravljeni vsi, ki ste prisotni na tej seji! Zakon delno podpiram, delno pa sem do njega tudi zelo kritična. Vsekakor se mi zdijo namen in cilji zakona dobri in jih zato podpiram, dobre so tudi nekatere rešitve. Najprej bom poudarila te rešitve, ki se mi zdijo dobre, in sicer opredelitev, kaj je turistični aranžma. To mi je zelo v redu, zato ker bodo zaradi te opredelitve svoje aranžmaje, razne ekskurzije lažje organizirali šole, društva, med njimi tudi društvo upokojencev, ki se zelo radi udeležujejo raznih izletov, pa tudi skupinskih letovanj, ki v bistvu niso neki turistični aranžmaji. Ta rešitev se mi zdi pravilna. Dobra se mi zdi tudi rešitev deregulacije poklicev, in sicer da ostaja turistični vodnik reguliran poklic, ker se mi zdi prav, da je reguliran, da se od njega zahteva določeno znanje, določena izobrazba, določeni pogoji, da zna turistom prikazati vse tisto, kar je pomembno v kraju, kamor potujejo. Tako bodo tudi turisti imeli nekaj več od tega potovanja, kot če imajo turističnega vodnika, ki se prav malo spozna na recimo zgodovino turistične znamenitosti in tako naprej. Skratka, to je dobro. Dobro pa je tudi, da se deregulira poklic turističnega spremljevalca. To pozdravljam, ker potem imajo lahko te spremljevalce tudi ti, ki organizirajo ekskurzije, šole, društva in tako naprej. Velika nasprotnica oziroma proti pa sem glede povišanja turistične takse in glede turistične takse sploh. Vidimo, da se za razvoj turizma in za njegovo promocijo potrebuje več denarja, s tem se strinjam. Ne strinjam pa se, da se več denarja pridobiva samo na račun uporabnikov turizma, torej turistov, da ne prispevajo več k temu tudi tisti, ki imajo neposredno korist od tega večjega turističnega priliva, na primer kampi ali pa hoteli ali restavracije in drugi gospodarski objekti, da se torej prevaljuje samo na potrošnike, na turiste. Bistveno se mi zdi previsoka ta turistična taksa, ki jo bo moral plačati na primer tisti, ki bo šel v hotel ali ki bo šel v kamp, tako kot je kolegica pred mano iz Poslanske skupine Levica izračunala, bo moral 8 evrov ali celo še več za 4-člansko družino na dan plačati – mislim, da je celo 10 evrov, če je 2 in pol pa so 4, je to 10 evrov na dan, in če bo družina v kampu 10 dni, je to že 100 evrov. To se pri enem družinskem proračunu bistveno pozna. Zato jaz mislim, da je tukaj treba iskati rezerve, da se, namesto da se povišuje turistična taksa, sredstva pridobijo tudi od turističnih podjetij, da delno tudi ona plačajo. Še bolj se ali pa prav tako se mi zdi tudi glede pavšalne takse, ki jo morajo plačati lastniki nepremičnin in plovil. Zdi se mi zelo nepravična, ker obremenjuje predvsem tiste, ki imajo manjše turistične kapacitete in manjša plovila. Tako naj bi se pavšalna turistična taksa plačevala po kvadraturi in ne po številu prijavljenih gostov oziroma številu ležišč, ki jih prijavi lastnik tega objekta. Šla naj bi pa takole: da bo tisti, ki ima do 30 kvadratnih metrov, plačal za dva uporabnika, torej 100 evrov, če je 50 evrov na enega, in potem do 50 kvadratnih metrov tri, od 50 do 70 za štiri in od 70 naprej za pet. Torej tisti, ki ima več kot 70 kvadratnih metrov – in vemo, da je takih tudi veliko, ki imajo luksuzna stanovanja, tudi luksuzne vile – bo plačal za pet uporabnikov 250 evrov, tisti, ki ima pa na primer od 50 do 70 kvadratov, eno normalno stanovanje, bo plačal pa 200 evrov. Kje je zdaj pravičnost? Spet mislim, da se s tem zakonom ščiti bolj tiste nižje sloje kot pa tiste, ki imajo več denarja, več sredstev in torej več zaslužijo. Enako velja tudi za plovila, ki so v naših slovenskih marinah, mislim pa, da tudi na komunalnih privezih – to mi ni čisto jasno iz zakona, mi boste v nadaljevanju prosim pojasnili. Skratka, tisti, ki ima plovilo veliko do 10 metrov, bo plačal 100 evrov, tisti, ki imajo nad 10 metrov, pa 150 evrov. Torej bodo morali tisti državljani, predvidevam – ker kar hodim po teh marinah, ker me to zanima in se veliko gibljem po slovenski obali in vidim, da ti manjši čolni tam do 10 metrov dostikrat nimajo niti ležišč, pa bo moral ta lastnik, predvidevam – da so to večinoma Slovenci, ki imajo manj velike barke, plačati 100 evrov, tisti nad 10 metrov, vidimo v naših marinah barke pa gliserje pa ne vem, kaj vse, ki imajo res veliko dolžino, okrog 20 metrov, 25 metrov, prava luksuzna plovila, bodo plačali pa 150 evrov, samo 50 evrov več kot tisti revež, ki ima recimo eno plovilo, dolgo 7 metrov. To se mi vsekakor ne zdi prav. Mislim, da bi morali na tem področju zakon v nadaljnjem postopku spremeniti, torej da ne bi šel v to smer. Poleg tega sem tudi skeptična do tega, ali turistične občine, ki pobirajo turistične takse, res vlagajo samo v razvoj turizma in v turistično infrastrukturo. Jaz se ne strinjam s tem, kar je rekel kolega Tonin, da je pa brez strahu, da bodo občine v to vlagale. Sama res, kot sem že rekla, veliko hodim po teh turističnih krajih in mislim, da so nekateri res zgledni, da vlagajo maksimalno, mnogi pa tudi ne. Mislim, da bi moral biti tukaj večji nadzor s strani ministrstva, če so te takse res namensko uporabljene. V nadaljevanju bi – pa zdaj ne bom tukaj javno povedala, ampak lahko bom pa povedala ministrstvu, če se bomo imeli kdaj priložnost pogovarjati, ker vem tudi za turistično občino, ki ne vlaga prav nič v turistično infrastrukturo. Predlog zakona bo z moje strani dobil podporo, ampak v nadaljevanju pa ne več, če se ne bodo upoštevale te bistvene pripombe, ki jih imam na račun turistične takse. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospod Uroš Prikl. Če želite, gospod Uroš Prikl, sicer pa ne. Lahko preskočimo ali boste?
Se opravičujem, podpredsednik. Malo smo se zapletli v razgovor, ki je seveda vezan na temo današnjega zakona, katerega namen je spodbujanje turizma. Že v stališču poslanske skupine sem povedal, pa se tukaj ne bi rad ponavljal, da pogojno podpiramo ta zakon. Nekatere dvoumnosti, vezane predvsem na šolske izlete, ekskurzije, če hočete, in tudi izlete različnih društev, po zagotovilih za to pristojnega ministrstva tukaj obravnavamo kot izjeme, mislim, da je to prav. Morda se v nekaterih zadevah s kolegico Levičar ne strinjam, ko je govorila o revežih s plovili. Seveda je bil njen namen – in o tem smo se malo prej malo bolj glasno, kot je primerno v Državnem zboru, pogovarjali – govorila je o ribičih, ki jih to prizadene in imajo manjša plovila, tako da ne bo tukaj narobe razumljeno, da v Desusu zagovarjamo tisto skupino ljudi z ne vem kakšnimi plovili, ki jih skušamo skozi ta ali drugi zakon favorizirati. Nasprotno. Na koncu pa trčimo ob tisto točko, ko govorimo o dvigu turistične takse. Vsako zviševanje kateregakoli prispevka, katerekoli dajatve je seveda negativno. Ne morete pričakovati tudi od nas tukaj, da smo navdušeni nad tem, da se turistična taksa dviguje, ni pa nikjer zagotovila, da se bo ta dvig turistične takse namenil v prave namene. Se strinjam z vsemi tistimi stališči, ki govorijo o tem, da je treba na nek način enakomerno obremeniti vse deležnike v turistični politiki, strategiji izvajanja turizma, če hočete, in da na eni strani ne bo vse prevaljeno na končnega potrošnika, po drugi strani se bodo pa polnili žepi nekaterih drugih subjektov, ki od turizma bajno živijo. Jaz vas samo spomnim na to zadevo, takrat je šlo za drugačen pristop, da smo porezali višino prispevkov, bilo je leto 1996, s strani delodajalcev. Namen tega je bil, da jim porežemo polovico obveznosti iz naslova prispevkov, da se ta sredstva namenijo v nova delovna mesta, v investicije v nove tehnološke procese, postopke in tako dalje, pa ni bil namen dosežen. Tukaj gre za drugo zadevo. Tukaj gre za zviševanje turistične takse in seveda bi si želel, da če že moramo biti soočeni s tem dvigom, da dejansko gre v pravi namen. Nenehno jamramo, jaz pač prihajam iz tega konca Slovenije, ki je vedno znova v inferiornem položaju, saj veste, drugi je vedno najtežje biti, če pa je to Maribor, pa je situacija še posebej klavrna, ko nas vedno znova tepejo takšne in drugačne težave. Tudi na tem koncu Slovenije se ukvarjamo s turizmom, mi imamo turizem. Mimogrede, Pohorje je tista destinacija, kjer se izvajajo tekme za svetovni pokal in na katere smučišče lahko prideš z avtobusnim mestnim prevozom. Torej v pancerjih greš, zelo po domače povedano, na šestico in prideš na smučišče. Tega ni nikjer, pa verjamem, da se v teh koncih radi pohvalite s Krvavcem. Okej, da ne bom predolg pa da ne bom zašel. Želel bi si, da se ta denar, če ga že moramo zvišati – in očitno je potrebno v namen razvoja infrastrukture in česarkoli že drugega – da se vsaka povišica turistične takse dejansko nameni v prave namene. In potem, da lahko rečemo, da ne bomo stokali in jokali, da ni infrastrukture, da ni promocije. Naj se denar v ta namen nameni in pošteno premisli, dvakrat vsak kovanec obrne, predno se ga potroši. Ob že vsem povedanem se lahko pričakuje tudi naša podpora, se pa pridružujem vsem tistim, ki so v določenih zadevah pozivali, oziroma pogrešamo še kakšno dopolnilo s strani za to pristojnega ministrstva. Naj bo zaenkrat z moje strani dovolj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se gospod Jožef Horvat in dr. Dragan Matić.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Končno, bom tako rekla, smo dobili Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma, o katerem se je lansko leto precej govorilo. Imamo ga na mizi, vendar moram reči, da sem tudi sama do tega zakona kritična, in moram reči, da se pridružujem kolegici v delu turistične takse, ampak o tem v nadaljevanju. Veliko sem povedala v stališču poslanske skupine, nekaj pa bi še dodala sedaj. Turizem je v Sloveniji, v svetu prepoznan kot gonilo gospodarskega razvoja. Ima tako pozitivne kot negativne učinke. Z negativnimi učinki smo se soočili v preteklem letu, ko se je marsikateremu, vsaj tudi meni se je zdelo nepojmljivo, da so se ljudje zgražali, da je tolikšno število turistov v samem okolju, ko je dejansko njegovo infrastrukturno kapaciteto presegalo. Jaz mislim, da se moramo tega veseliti, je pa res, da moramo infrastrukturo temu prilagoditi.Seveda imamo pa na drugi strani pozitivne učinke, ki se pa kažejo tako v družbenih kot tudi socialnih učinkih. Povečuje se število zaposlenih, ob tem na tem mestu želim izpostaviti, da ti, ki delajo v turizmu, morajo biti primerno plačani za delo, ne smejo biti izkoriščani, delati več kot 200 ur na mesec brez prekinitve po šestih, dneh. Tako da tu bomo morali narediti na področju delovnopravne zakonodaje še marsikaj. Smo nekako tudi unikatna država, v bistvu takšnega turističnega potenciala, kot ga imamo pri nas, marsikatera država nima. V razdalji 250 kilometrov smo lahko v Alpah, na morju, v Panonski nižini, Kras si lahko ogledamo. To je takšen potencial, ki ga je treba izkoristiti in tudi promovirati. Zakaj govorim promovirati? Moram reči, da sicer Slovenska turistična organizacija promovira, izdaja kataloge, ampak katalogi so premalo. Treba je narediti iz teh katalogov zgodbo. Bom opisala primer v bistvu na letalih. Mi imamo letalsko družbo Adria, sicer zdaj je v privatni lasti, ampak kljub temu. Na letalih bi se lahko vrtel promocijski film, katere znamenitosti v Sloveniji so dobre za pogledati in verjemite mi, da bi se turizem tudi s tem bistveno bolj še razvijal. Tudi na raznih informativnih tablah, ki so po Sloveniji, kajti smo v dobi informacijske tehnologije, bi lahko promovirali slovenske naravne lepote. Če naredimo nekako primerjavo med razvojem turizma v Ljubljani in razvojem turizma v Mariboru, moram reči, da, ko sem prihajala v Ljubljano, je tukaj popolnoma drugačna slika kot v Mariboru. Tukaj dejansko živijo tako gostinski lokali, vlaga se v turizem, enostavno je tu nekakšna druga zgodba kot pa v Mariboru. V Mariboru dejansko na tem področju strogi center Maribora spi. Trgovinski centri živijo s tem, kar pač imajo, ampak mislim, da to ni tisti potencial. Turisti so vse bolj zahtevni, bom tako rekla, postajamo bolj zahtevni in nismo več samo zadovoljni s hrano, pijačo ali pa prenočitvijo. Zanimajo nas tudi nove, inovativne, drugačne storitve, tudi rekreativno preživljanje prostega časa. Zato imamo na tem metu Pohorje. Pohorje je eno izmed zelo dobrih rekreativnih možnosti razvoja turizma. Moram pa reči, da se samo Pohorje zelo razlikuje, in sicer ta mariborski del od tega, bom rekla, konjiškega oziroma Rogle. Zakaj? V bistvu Unior vlaga bistveno več sredstev v razvoj turizma, tako bi se moralo dogajati tudi na področju mariborskega Pohorja, ampak tu dejansko se ta turistična taksa po vsej verjetnosti v preteklih letih ni primerno namenjala. Če se dotaknem zdaj te zloglasne turistične takse. Tudi sama menim, da ta turistična taksa, ki je sedaj opisana v predlogu zakona, da bi znašala do največ – državna sekretarka me bo opomnila, da lokalna skupnost bo sama določala – višine 2,5 evrov. Ampak vsi se zavedamo, ko bo lokalna skupnost imela to možnost, bo po vsej verjetnosti izbirala kar zgornjo mejo. Opozoriti je treba, da ta turistična taksa danes znaša nekaj več kot 1,25 evra, in to je velik preskok. Če se spomnite, leta 2014 se je ta turistična taksa na ta znesek povišala z 1,01 oziroma 1,10 evra, pa je bil takrat velik kraval v celotni Sloveniji, kaj se gremo. Jaz mislim, da moramo biti pri tej turistični taksi zelo pazljivi, kajti zavedati se moramo, da ne prihajajo turisti samo od zunaj, ampak smo tudi mi turisti v Republiki Sloveniji. Gremo na morje, gremo v gore in enostavno je treba gledati tudi za nas, kajti, kot je kolegica že prej omenila, za eno štiričlansko družino 80 do 100 evrov turistične takse pomeni veliko breme za proračun. Ob tem da pa imamo še na drugi strani to promocijsko takso, ki bo namenjena za delovanje Slovenske turistične organizacije, ki bo znašala 25 % turistične takse, ki jo bo določila občina, je to tolikšno večje breme. Skupaj, če vzamemo 2,50 plus 25 %, v najslabšem primeru govorim, znaša to 3 evre 125, kar pa mislim, da je zelo zelo visoko. Mislim, da moramo iskati druge vire. Jaz sem sicer malo gledala primerjave, kje imajo tako visoko turistično takso. Tako visoko turistično takso zasledimo zgolj v Benetkah. Ampak mi moramo gledati na to, da ljudje pridejo, da dejansko pustijo tudi kakšen evro s kakšno drugo ponudbo, ne pa dejansko namenijo toliko za to turistično takso in bodo potem kakšno pico ali pa kakšne naše dobrote pojedli manj. To vsekakor ni dobro. Na tem mestu bi rada opomnila, da imamo že sedaj sistemski vir za namenjanje promocije in sredstva z naslova koncesnin. To se pravi, od iger na srečo. V letu 2017 naj bi se po sicer nepreverjenih podatkih zbralo nekje okrog 18 milijonov evrov. Ta sredstva naj bi se porabljala za razvoj turizma in ne za različne namene, ki se financirajo v proračunu. Deli se pa tako, da gre ta koncesijska dajatev 2,2 % na FIHO, 2,2 na financiranje športa, ostalih 50 % pa se deli na proračun Republike Slovenije in 50 % lokalnim skupnostim. Lokalne skupnosti se po vsej verjetnosti trudijo, da ta sredstva iz 50 % namenjajo za promocijo turizma in razvoj turizma, za obnovo infrastrukture. Kaj se pa dogaja s sredstvi, ki prihajajo v proračun, se pa enostavno ne vidi, ker prihaja v integralni proračun in to mislim, da enostavno ni dobro. Zato menim, da bi bilo treba to turistično takso in to promocijsko takso razmišljati v tej smeri, da se ta sredstva iz koncesnin namenijo za točno določen vir. Razmišljajmo v tej smeri. V prvi fazi je tako: zakon bom podprla, vendar če bo turistična taksa tudi v drugem branju tako visoka, ta zakon z moje strani ne bo imel podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se dr. Dragan Matić in gospa Marija Bačič. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, dragi kolegice in kolegi! Govorimo o izjemno pomembni industriji, čeprav tukaj industrije ne smemo razumeti v nekem klasičnem smislu, ampak v sodobnem, modernem. Govorimo o turistični industriji in ta ima v gospodarskem sektorju vedno večji pomen. Vsi večkrat govorimo tudi v tej dvorani, kako je Slovenija lepa dežela, zelena, čista, in tako naprej. Prvič, vprašanje, če je to res, in če bo to res tudi jutri, glede na naša ravnanja namreč, in drugič, vprašanje, ali znamo to na primeren način tudi turistu, kupcu teh lepot, teh turističnih užitkov primerno tudi prodati. To je vprašanje. Danes govorimo o spodbujanju razvoja turizma. Zelo pomemben zakon. Kot že rečeno, mi mu bomo dali zeleno luč v prvem branju, je pa potreben v drugem branju kakšne adaptacije, kakšne izboljšave. Tukaj bi želel izpostaviti spet eno centraliziranost naše države, ki se čuti tudi v turistični politiki, če smem tako reči, oziroma v politiki spodbujanja turizma. Kdo in kako naj prodajamo lepote Prekmurja? Gotovo bo marsikdo med vami lahko govoril o lepotah in prodaji lepot v regiji, iz katere prihaja, recimo Haloze. Glejte, tam ni možnosti naložb. Ni, ker ni denarja. Občine smo ali pa ste, bolje rečeno, finančno osiromašili, pa tudi občine niso poklicane za to, da gradijo turistične kapacitete. Za to mora biti zasebni kapital. Mora pa biti okolje takšno, da bo res, kot piše v zakonu, spodbujalo razvoj turizma. Mi smo po dolgih letih v Prekmurju dobili en zelo pomemben objekt. To je razgledni stolp v Lendavskih goricah. Predlagam, da ga enkrat obiščemo, morda s kakšno terensko sejo. Ampak to je ena lastovka, ki pa še ne naredi pomladi. Ključna je ta neka reorganizacija, kjer bi dobile večjo moč, večji vpliv na odločanje tudi delitvi sredstev lokalne turistične organizacije. Slovenska turistična organizacija dela dobro, ima fantastične prospektne materiale, ampak to je premalo. Prospekti se danes ne prodajajo, če se jaz kaj razumem na turizem, pa se najbrž zelo malo. To pa trdim in za tem stojim, kar sem povedal. Prodajajo se zgodbe, prodajajo se doživetja. Vsakdo, ki pride na neko turistično destinacijo, potem svojim prijateljem govori, kaj je doživel tam in tam in tam v Sloveniji. Torej prodajajo se doživetja, prodajajo se zgodbe. Mislim, da bi mi tukaj lahko bili nad nekim evropskim povprečjem. Ko sem se šel pripravljat za ta zakon in za to razpravo, sem pogledal tudi evropske dosjeje, kaj govorijo o razvoju oziroma spodbujanju turizma. Tudi evropski dosjeji, evropski dokumenti dajejo vedno večji pomen razvoju turizma. In turizem kot gospodarska dejavnost ustvarja rast in delovna mesta v Evropski uniji in tudi v Sloveniji, hkrati prispeva k razvoju ter krepi ekonomsko in socialno povezanost. Zlasti na podeželju, podčrtujem, zlasti na podeželju, hribovitih in obalnih območjih, otokih, v oddaljenih in najbolj oddaljenih regijah ter konvergenčnih regijah. Evropska turistična industrija ustvarja krepko več kot 5 % bruto družbenega produkta Evropske unije. Ta delež pa se stalno povečuje, vsako leto pomembno narašča. Zanimivo je, da je Evropska unija še zmeraj prva turistična destinacija na svetu. Obišče jo vsako leto čez 400 milijonov mednarodnih turistov, kar je več kot 40 % vseh svetovnih turističnih obiskov. Ampak ta trenutek za Slovenijo ti podatki morda niso pomembni, morda so pomembni samo v tem, da nas spodbujajo, da tudi mi tukaj v Državnem zboru naredimo bolj učinkovite politike za spodbujanje turizma. Ampak turizem ni samo Ministrstvo za gospodarstvo oziroma resor, ki ga to ministrstvo pokriva. Je veliko več. Tudi včeraj, ko sem postavljal poslansko vprašanje dr. Petru Gašperšiču v zvezi z elektromobilnostjo, v zvezi z e-mobilnostjo, je tudi to povezano s turizmom. Če želimo ostati čista destinacija, čista država, čista dežela, potem tudi mi moramo dosledno spoštovati to, kar smo se zavezali v strategiji, ki jo je lansko leto Vlada sprejela na področju prometne politike. In ta je, da leta 2030, to je pojutrišnjem, ne boste smeli, mogli več izvesti prve registracije avtomobila, ki ima motor z notranjim izgorevanjem. To je dobro. Vprašanje pa je, ampak tega še nimamo, kakšen bo akcijski načrt, da bomo te cilje dosegli. Teh načrtov še nimamo, te akcije še nimamo. To nam manjka v državi Sloveniji. Mi nimamo akcije. Mi vidimo samo tisto akcijo, ko piše v hipermarketih Akcija. In potem vsi letimo tja. Namesto da bi naredili akcijski načrt, kako to strategijo konkretno o e-mobilnosti resnično izvajati in doseči cilje, ki so ambiciozni. Ampak če se danes vlada še ni poenotila o akcijskem načrtu, kdaj se potem bo. Junija? Težka bo. Tukaj imam jaz problem, ker enostavno imamo neke ideje, ko pa je treba to izvesti, potem nam preprosto ne gre. Zdaj bo kdo rekel, kaj pa zdaj ti razpravljaš o e-mobilnosti, ko pa govorimo o turizmu. Ja, turizem je veliko več. To niso samo neke nastanitvene ali če hočete posteljne kapacitete pa bazeni itn. To je način življenja, to je bistveno več. Zaključujem svojo razpravo s pozivom in k razmisleku Vlade, da vendarle ko govorimo o spodbujanju turizma v naši državi, da ima v mislih vse regije. Morda tiste periferne toliko bolj. Če jaz prav razumem sodobnega turista, njega ne boste pripeljali v marmornate hotele, objekte itn. Vsi želijo v naravo. Ne bom zdaj delal reklame za neko posebno vrsto turizma, teh je veliko, ampak vsi si želijo naravo, vsi si želijo zeleno, vsi si želijo kolo, ne bencinski motor. In v tem smislu, če bo tudi v drugem branju iz tega zakona izžarevalo prav to, razvoj v vseh regijah, potem bom temu zakonu na koncu dal svojo podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Marija Bačič. Izvolite, gospod Matić.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ko danes govorim o tem zakonu, mene osebno prevevajo mešani občutki. Po eni strani je res, da prinaša pomembne spremembe, po drugi strani pa sem zaskrbljen oziroma na nek način tudi žalosten, ker se očitno v Državnem zboru ne slišimo, ko se pogovarjamo z Vlado, vsaj ne vedno. Govorim o kulturnem turizmu, ki je najbolj hitro rastoča panoga znotraj segmenta turizem. To prepoznajo vse moderne evropske države. Kulturni turist je sicer zahteven, njegova pričakovanja so velika. Po navadi so pri njegovi izbiri destinacije ključne ponudbe kulturnih dogodkov, kulturnih festivalov in pa, kar je še najbolj pomembno, ustrezno obnovljena in tudi prezentirana kulturna dediščina. Tega smo se zavedali tudi na Odboru za kulturo in na Odboru za gospodarstvo, kjer smo maja lani sklicali dvojno sejo odborov. Tam smo sprejeli sklep, da v nastajajočo strategijo trajnostne rasti slovenskega turizma za obdobje 2017–2021, Vlada vključi poglavje kulturni turizem. Prav tako smo Vladi predlagali ustanovitev medresorske delovne skupine za področje kulturnega turizma na ravni države in občin, ki naj vsako leto obema odboroma poroča o stanju na tem področju. Žal od obeh teh sklepov ni bilo narejeno nič. Zdaj smo januar 2018. Da ne bo kdo mislil, da vmes nismo storili nič od maja do sedaj. Julija 2017 sem postavil ustno poslansko vprašanje predsedniku Vlade in še enkrat izpostavil pomen kulturnega turizma kot najbolj hitro rastočega segmenta znotraj panoge turizem. Predsednik je v svojem odgovoru dejal, da bo Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo v strategijo trajnostne rasti slovenskega turizma za obdobje 2017–2021 uvrstilo tudi kulturni turizem, predvsem zahvaljujoč pobudi obeh odborov. Prav tako je tudi obljubil, da se bo ustanovila medresorska delovna skupina. Potem smo dobili v roke omenjeno strategijo, ampak v njem z orodjem za iskanje se niti en zadetek ne prikaže, ko vtipkamo kulturni turizem. Na skoraj 200 straneh dolgega besedila strategije tega nimamo. In tudi kot rečeno, medresorske skupine ni. Ravno namen te medresorske skupine bi moral biti, da pristojni resorji, kultura, gospodarstvo in lokalne skupnosti skupaj ugotovijo, kje so tiste sive lise, ki preprečujejo še večji razvoj in razmah kulturnega turizma. Kaj se zdaj dogaja, če malo pogledamo v ta predlog tega zakona? V tem predlogu je predvidena promocijska taksa kot 25-odstotni pribitek na turistično takso, ki naj bi po nekih izračunih prinesla 4,7 milijonov dodatnih sredstev za promocijo slovenskega turizma na mednarodnih trgih. Če smo govorili o kulturnem turizmu, ki sodobnega kulturnega izobraženega zahtevnega človeka pripelje v Slovenijo, potem sem že prej omenil, kaj ga pripelje. Kulturni dogodki, kulturni festivali in obnovljena ter prezentirana kulturna dediščina. In zdaj se jaz sprašujem, kaj bomo mi promovirali s teh 4,7 milijonov. Če gremo gledat na spletne strani agencije ali pa ostalih, ki so zadolženi za promocijo turizma, vidimo destinacije, ki so bolj ali manj enake že desetletja. Imamo Bled, imamo Piran, imamo Ljubljano, imamo Lipico, ki, hvala bogu, v zadnje 1,5 leta doživlja neko novo vstajenje, obnovo, potem pa se to počasi neha. Destinacije, ki so tako ali tako prepoznavne in so simbol Slovenije in je pohvalno, da je tako, očitno je mišljeno, da bo ta denar za promocijo še bolj spodbujal turiste, da bodo prihajali točno na te destinacije. Ampak mi imamo točno na teh destinacijah že zdaj problem. V Ljubljani se pritožujejo prebivalci, da je obisk turistov v centru Ljubljane preveč množičen, da vpliva na njihovo kvaliteto življenja. Enako je tudi v drugih pomembnih turističnih centrih, ki sem jih omenil, Bled, Piran in še kje drugje. Namesto da bi se osredotočili na to, da bi vlagali več v kulturni turizem na ta način, da bi vzpostavili nove potencialne centre za turizem, da bi obnavljali kulturno dediščino, s katero imamo velike težave, da bi namenjali več denarja za kulturne programe, vidimo, da ima Ministrstvo za kulturo v zadnjem času veliko težav s financiranjem programov, ki potem lahko rezultirajo v turistično ponudbo v obliki nekih kulturnih dogodkov ali festivalov, ne, za ta namen se ne namenja nič denarja. Pri nas je strogo ločena politika po resorjih, gospodarstvo skrbi za promocijo, kulturi pa bo ostala naloga, da financira kulturno produkcijo oziroma kulturne dogodke nevladnih organizacij in pa obnovo kulturne dediščine. Za oboje ima pa kultura seveda premalo denarja. Ko imamo absurd, da je Ljubljana prenapolnjena, in da se Ljubljančani že pritožujemo, v bližini Ljubljane, na primer grad Turjak, ki je morda dobrih 20 minut oddaljen, in ko se potem približamo gradu Turjak, kamor nas usmerjajo turistične table, lahko na vhodu dobimo samo en listek, ki spominja na realsocialistične čase, ki nas suhoparno obvešča, da je grad zaprt. Zaprt je zaradi tega, ker ni obnovljen, ker osnovna infrastruktura okoli gradu ni urejena in zato je nemogoče z njim upravljati in ga ponuditi. Drugi največji grad na Slovenskem, 20 minut proč od Ljubljane, eminentna kulturna dediščina, neizmerni potencial je za kulturni turizem, rezultat nič oziroma manj kot nič, minus, propada. Ampak ko smo apelirali na Ministrstvo za gospodarstvo, da bi se vsaj del teh 4,7 milijonov, ki so namenjeni za promocijo že tako ali tako overcrowded turističnih destinacij, namenili za obnovo kulturnih spomenikov, da bi postopoma vsaj z delom teh sredstev v nekaj letih obnovili, eden po eden, te kulturne spomenike in omogočali nove turistične destinacije, je bil odgovor pač negativen. Podobno kot je nikakršen rezultat sklepov dvojnega odbora, podobno tudi te zaveze, ki so bile danes s strani predsednika Vlade, na žalost niso realizirane, jaz se sprašujem, kdaj bodo, prav bi bilo, da bi bile. Ampak mi še vedno čakamo na to in nimamo pravih odgovorov. Kot rečeno, tudi ta predlog zakona, razen nekaj redakcijskih popravkov, na primer, da v 15. členu se med dejavnosti in storitve, katerih opravljanje na ravni turističnega območja je v javnem interesu, dodaja še dodatna točka: varovanje nepremičnih spomenikov lokalnega in državnega pomena. Razen takih podrobnosti ni nikakršnih prispevkov, da bi okrepili najbolj hitro rastočo panogo znotraj turizma, to je kulturni turizem. Na tem področju nismo sposobni narediti koraka naprej. Očitno so te medresorske meje še preveč ostre, torej očitno je, da ti sklepi odborov Državnega zbora naletijo na gluha ušesa, kot da ta koordinacija med temi vladnimi resorji ni mogoča na tej ravni, da bi lahko bili zadovoljni. V tem smislu moji pomisleki v zvezi s tem zakonom ostajajo odprti, in pričakujem, da se bo do drugega branja to spremenilo, sicer mislim, da v tej obliki tega zakona ne bom mogel podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in gospa Marija Bačič. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Zagotovo je najpomembnejša ugotovitev, da turizma ni mogoče spodbujati z višanjem davkov. In ta zakon govori pravzaprav prvenstveno o tem – povečati dajatve in tudi potem te dajatve centralizirano usmerjati v novo agencijo. To zagotovo tudi ni tisti prispevek k razvoju turizma, ki si ga želimo, da pravzaprav pride prav v vsako vas, vsako naselje v Sloveniji. Vendar če ostanem samo pri višjih davkih, je to zagotovo nesprejemljiva rešitev. Poglejte, pri vsaki storitvi plačaš davek, ali naročiš kavico ali pač nekaj poješ ali naročiš drugo storitev, povsod plačaš še dodaten davek ob tem. In zakaj dodatno obdavčevati vsakega gosta? In ne nazadnje se vprašajmo, koliko slovenskih družin lahko pristopi k ogledu Postojnske jame. Kakšen strošek predstavlja ogled Postojnske jame za slovensko družino? Zelo malo jih je, ki si lahko ogledajo Postojnsko jamo, našo največjo znamenitost pravzaprav, eno največjih znamenitosti. 400 tisoč ljudi je praktično že na robu revščine, mi se pa pogovarjamo o tem, da bi dvigovali še dodatne dajatve za ljudi, ki si mogoče tisti kanček prostega časa, ki ga imajo, vzamejo za to, da si gredo tudi si nekaj ogledat v Sloveniji. Ne ven, v Sloveniji. Po drugi strani se nam pa ogromne vsote odlivajo v davčne oaze. Ampak tukaj ni posluha, da bi se karkoli spremenilo. Že ne vem kolikokrat sem govoril o tem, da je treba vsaj s 35-odstotno davčno stopnjo obdavčiti odlive v davčne oaze. In imamo takoj denar za vso infrastrukturo, ki jo potrebujemo za to, da je naša turistična ponudba še zglednejša. Če k temu dodam še uvedbo davčnih blagajn, ker praktično v vsaki planinski koči, pa so v zelo dostopnih območjih, morajo imeti davčne blagajne. Tega nikjer drugje praktično ne vidiš, kjer se ravno tako intenzivno ukvarjajo s turizmom. Pa je Avstrija najbližja. In zakaj vendarle ne razmišljamo o tem, da bi tudi zaradi razvoja turizma raje uvedli pavšalni davek? Plačaš določeno storitev v določeni višini in se sam potem vsak organizira, da poskuša dobiti čim več gostov, da bo ta davek čim prej poplačal, ostalo mu ostaja potem za razvoj, tudi za promocijo, tudi za gradnjo, posodobitev in tako naprej. Ko smo pri posodobitvah, v proceduri imamo davek o množičnem vrednotenju nepremičnin, ki naj bi obdavčeval po tržni vrednosti. Zakaj bi nekdo vlagal v svojo domačijo, v svoj objekt, v svojo kmetijo, ker bo potem plačal višji davek, ker bo vrednost te nepremičnine višja? Povsem nelogične pristope imamo v tej vladi. In če pogledaš potem še predlog za deregulacijo poklicev, pomeni, da bomo tudi na področju turizma samo še poceni delovna sila, kjer bomo lahko samo stregli, kimali, se klanjali in šli nezadovoljni domov, ker itak potem nimaš kam iti s tem denarjem. K temu bi rad dodal še naslednje. Tudi naša zunanja politika. Poslušamo zunanjega ministra: »Ne, schengenske meje ne bomo dovolili premakniti z naše mnenje.« Ja, kje pa imamo največ problemov ta hip? Celotna Kolpa je ograjena z žico, schengenska meja, mi pa tega ne bi premaknili, ker nekdo tako misli, da je to dobro, da sosedu groziš. Zelo pametno bi bilo obuditi in spraviti čim prej schengensko mejo stran z naše južne meje in obuditi turistični program, ki je bil sprejet že v času vstopa Slovenije v EU. Gre za tako imenovani maloobmejni sporazum in tudi možnost oblikovanja turističnega območja, ki je že sprejet po Kolpi do Gorjancev. Tam sodelujejo vsi – tako na hrvaški strani kot na slovenski, vsi izmenjujejo ponudbo, in to je tisto, kar pravzaprav potrebujemo, če želimo še v večji meri pripeljati ljudi in omogočiti ljudem, da preživijo. In poglejte pogajanje z Madžarsko. Imamo madžarsko delegacijo v Sloveniji. Nihče ne ve, niti v parlamentu, niti v Sloveniji, vse se v tajnosti dogovarja. Kaj pa, če bo Madžarska postavila, in bo očitno dobila tudi dostop do morja, in njo bo zanimal čim večji pretovor? Nje ne bo zanimal razvoj turizma na Obali. Ali je kdo vprašal ljudi na Obali, ali se strinjajo s tem? Nobenega soglasja ni za to! Delamo kot Babilonci. Dobesedno, no. In če se pogovarjamo o razvoju turizma, tajni pogovor z Madžari je veliko vprašanje za razvoj turizma na Obali. Če bo prevladal tovorni promet, potem se te obalne občine lahko poslovijo od turizma [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospod Danijel Krivec. Izvolite, gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo. V rokah imam Strategijo trajnostne rasti slovenskega turizma 2017–2021. Pa boste rekli, da to ni točka današnjega dnevnega reda, ampak mislim, da je še kako povezana z njo. Prebrala bom samo en stavek, to, kar naj bi bila vizija našega turizma: »Slovenija bo postala zelena, aktivna in zdrava destinacija za petzvezdična doživetja.« Lepe besede. Bi rekla, da se z njimi strinjam. Ampak – ali je res realno, da bomo to v Sloveniji postali? Če bi rekli, v redu, petzvezdična doživetja, in potem vzamemo na drugi strani zakon, ki je danes pred nami, torej zakon o spodbujanju razvoja turizma, pa vidimo tukaj dvig turistične takse, pa še dodatno promocijsko takso, potem lahko rečemo: »Ja, zagotovo, saj ti turisti, ki bodo hodili zgolj v petzvezdične hotele, ki bodo resnično iskali top destinacijo, kjer dejansko želijo trošiti, za njih to ne predstavlja nekega problema.« Ampak jaz mislim, da v Sloveniji zaenkrat še nismo na tako visokem nivoju, da bi lahko rekli, da bo pa to naša izključna usmeritev v prihodnjih letih. Jaz, in tudi že predhodniki pred mano, ne morem podpirati nekih dodatnih obdavčitev. Tega je bilo v preteklosti, v času vlade Mira Cerarja bistveno preveč. Turistična taksa v znesku do 2,5 evra bo verjetno v povprečju pomenila kar 2,5 evra. K temu prištejmo še 25 % tako imenovane promocijske takse in pridemo na 3,12 evra. Ko preračunamo, kaj to pomeniza neko slovensko družino, vidimo, da bo, ne vem, 4-članska družina, če rečemo, da je to povprečna družina, plačala več kot 12 evrov na dan samo za turistično takso. Če to prezrcalimo na 10 dni, pridemo na več kot 120 evrov. To pa že ni majhen znesek. Saj ne se bati, ta denar bi verjetno ti ljudje porabili drugače, pa bi država spet dobila pač prek drugih davkov v proračun. Ampak resnično dajte razmisliti o tej višini, ker to so nesprejemljive številke. Zdaj pa še nekaj besed o samem turizmu. Izjemno pomembno se mi zdi, da imamo ta zakon. Številne dobre, resnično dobre rešitve so v njem, in jih tudi osebno podpiram. Najbolj sporna, kot rečeno, se mi pa resnično zdi neka dodatna promocijska taksa in pa sama višine turistične takse. Turizem so zgodbe, to je rekel tudi poslanski kolega Horvat. Resnično, turizem so resnično zgodbe. In zgodbe so tiste, ki se prodajajo. Da lahko imamo zgodbe in da lahko imamo te zgodbe neprestano, moramo v turizem neprestano vlagati. Turizem je resnično panoga, ki potrebuje spremembe bolj kot katerakoli druga. Tega se vsi zavedamo. Mi imamo, če gledamo Slovenijo kot eno destinacijo, izjemno destinacijo. Malo je takšnih na svetu. In tega, verjamem, da se vsi tukaj zavedamo. V enem dnevu se lahko smučamo in kopamo, lahko gremo v prečudovite jame, lahko gremo, ne vem, na haloške griče, lahko planinarimo, lahko poiščemo mir, lahko poiščemo zabavo, lahko smo bolj pustolovskega duha in imamo veliko možnosti za različne adrenalinske športe. Resnično imamo izjemen potencial, malo držav ima takšnega. Številke so dobre, še vedno pa imamo bistveno več možnosti. In to seveda moramo izkoristiti. Potrebujemo še več vlaganj v infrastrukturo, potrebujemo tudi vlaganje v informacijsko infrastrukturo, ker to, da je vsaj celotna Slovenija pokrita z internetom, je ne nazadnje tudi osnova za slovenski turizem. Sploh ti turisti, ki iščejo petzvezdična doživetja, ja, sproti objavljajo, kaj se jim dogaja. In je zelo nerodno, da nimajo tiste osnovne možnosti, da dostopijo do interneta. Primer Haloze vsi zelo dobro poznate, veliko smo o njih že govorili v Državnem zboru. Končno bomo dobili ta manjkajoči odsek avtoceste Draženci–Gruškovje, ampak, ne vem, včeraj zvečer sem bila v Podlehniku, v centru Podlehnika, in ker imamo tukaj operaterja Simobil, nisem imela signala. Da ne govorim, ko se pa povzpnemo malo po teh naših haloških gričih, kolikokrat je dejansko težava s signalom. To so tiste osnove, ki jih moramo najprej v državi rešiti, da se lahko gremo potem tudi bolj visoko razvit turizem. Potrebujemo pa dodatna izobraževanja ljudi, ki delajo v turizmu. Še posebej, če se želimo iti ta petzvezdična doživetja. Ampak nekaj na to temo je tudi v sami strategiji in to tudi pozdravljam. Je pa turizem, kot rečeno, izjemno pomemben ne nazadnje tudi za naš bruto domači proizvod. Daje nam 8 % v izvozu, kar je velika številka. Veliko delovnih mest ustvarja. Seveda moramo gledati posredno, to je več kot 100 tisoč delovnih mest. Tukaj imamo še veliko potenciala in možnosti za naprej, zato je prav, da najdemo neke prave poti. Ampak, kot rečeno, to, da uvajamo promocijsko takso, to je resnično nepotrebno. Mi imamo številne možnosti. Ne nazadnje je Skupnost občin Slovenije lepo opozorila, da že imamo možnosti črpanja sredstev za promocijo – in to je iz Zakona o igrah na srečo. Jaz verjamem, da je dovolj osnove. Če morda kakšna zakonska malenkost manjka, pa tudi ni težav, da se to ne bi ustrezno uredilo v prihodnosti. V strategiji je tudi izpostavljeno, da imamo v Sloveniji približno 22 milijonov tranzitnih turistov in da je to tudi nek potencial, ki ga ne znamo izkoristiti. Se strinjam. Večina teh turistov verjetno ne bo šla v tiste zgolj petzvezdične destinacije, ker so to večinoma iz držav, ki so v zelo dobrem razvoju, in imamo zelo dobre možnosti, da jih zadržimo v Sloveniji, ker je ne nazadnje Slovenija destinacija, ki njim popolnoma ustreza glede na to, kaj želijo. Ampak zakaj se pri nas ne ustavijo? Marsikdaj tudi zato, ker premalo vedo o Sloveniji, ker se mi na posameznih trgih premalo promoviramo. Bom izpostavila zgolj primer Poljske. Ogromen trg, v naši neposredni bližini, čez poletje, živim v bližini avtoceste in mejnega prehoda Gruškovje, in vem, koliko avtomobilov, koliko turistov prečka Slovenijo, pa se pri nas niti malo ne ustavijo. Smo povprašali na Poljskem, kje so razlogi. Pa so rekli, da nas skorajda ni zaznati. So promocije, so pobude, ampak dogodek enkrat letno, dvakrat letno je premalo. Enostavno, če bi znali Slovenijo spromovirati na teh trgih, lahko za mali denar dobimo ogromno. In ti turisti bodo ostali zagotovo pri nas. Bodo ostali morda enkrat dan, dva, bodo to povedali še ne vem koliko drugim. To je tista najboljša promocija, ki je dejansko lahko v Sloveniji tudi izkoristijo. Drugo, kar zelo pozdravljam, je tudi to skozi filmsko industrijo. Vedno več filmov se snema v Sloveniji, ker je absolutno za to izjemno primerna. Če je nek film ali serija v posamezni državi zelo gledana, seveda to pripomore tudi k temu, da dejansko turisti iz tiste države si pridejo ogledat lepote države, ki so jih videli na televizijskih ekranih. Primer Južna Koreja, primer Indija, to so zelo pozitivne zgodbe, ki jih seveda pozdravljam. Morda bi tudi tukaj pričakovala še več teh pobud. Marsikdaj se tudi vprašam, poslanci vseeno nekaj potujemo. Še nikoli nas niso iz STO vprašali, ali potrebujemo kakšen promocijski material, da ga bomo nesli s sabo in razdelili, ne vem, drugim poslancem, drugim predstavnikom. Zakaj tega ni? Saj smo predstavniki Slovenije. Zmeraj s ponosom povemo, od kod prihajamo, s ponosom povemo, kakšne lepote imamo. Nič kaj dosti ne stane, razen da bi nas včasih nekdo moral s tem opremiti. Sami smo že spraševali za to, pa si iskali kakšne brošurice, da smo jih lahko odnesli s seboj. Možnost promocije, ki je dejansko ne izkoriščamo. Tako da tudi to v razmislek predstavnikom z Ministrstva za gospodarstvo. Kot rečeno, bolj ali manj se zgolj promovirajo ene destinacije. Če mi želimo nove zgodbe, verjetno potrebujemo tudi nove destinacije in njihove promocije. Ampak večinoma tudi ljudje na teh območjih niso pripravljeni velikanskih zgodb. Zato je treba ljudi povezati in iz tega narediti posamezne zgodbe. Jaz verjamem, da potenciala imamo ogromno. Dajte razmisliti o tej promocijski taksi in v nadaljnjem postopku zakona naredite nekaj na tem. Možnosti virov, da jih dobimo za promocijo, je dovolj drugih, samo vprašajte se, kaj to pomeni za tiste, ki morda niso ravno nastanjeni v petzvezdičinih hotelih in verjamem, da Slovenija v prihodnjih letih še ne bo ena od teh destinacij. In kaj to pomeni za te turiste? Da je to vseeno, kakorkoli že gledamo, ne vem, 100 evrov dati zgolj za takso, je absolutno prevelik strošek. Hvala za besedo.
Besedo ima gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o spodbujanju turizma predvideva bolj enakomerno spodbudo razvoja turizma v naši lepi Sloveniji. Kaj to pomeni enakomerno spodbudo? Namerno sem to poudarila. Kajti kot vemo, se Slovenija ne konča v Trojanah zato je treba enakomerno tudi v naše, bom rekla, nerazvito Pomurje dati več spodbud. Imamo področja, ki so turistično izredno dobro razvita z vso infrastrukturo. Imamo pa področja kljub močnim turističnim kapacitetam, da še vedno nekako capljamo, ker se pravzaprav ne znamo povezati, delujemo kot solisti, ščitimo svoj vrtiček, posameznik pa težko uspe, namesto da bi se med seboj znali povezati. Če povem nekaj o Pomurju. Ljudje namreč želijo predstaviti izdelke pokrajine, na primer izdelke rokodelcev, to so izdelki iz slame, ličja, vrbe in tako naprej. Torej posamezniki se pojavljajo na raznih sejmih, kjer so več ali manj osamljeni in neuspešni. Tukaj vidim potrebo po spodbudah in svetovanju, kako se naj povežejo, kako naj pridejo do bolj uspešnega dela. Menim, da tukaj lokalne turistične organizacije ne opravijo svojega dela. Zavedamo se, da se je za kakovosten nastop na trgu treba izredno potruditi. Velik izziv je zagotoviti destinacijski proizvod. Ampak če združimo različne predstave in število turističnih proizvodov in identiteto kraja, obstaja veliko dejavnikov za uspešen nastop na trgu. Menim, da bi za večji razvoj turizma regije morale občine imeti strategijo razvoja za celotno področje. Potrebovali bi tudi destinacijski menedžment, ki bi skrbel za povezavo in promoviral doživetja, tako kot smo danes že velikokrat slišali, na primer avtohtono kulinariko, izletniške točke, domačo obrt in značilnosti pokrajine, ki jo promovirajo. Pričakovanja gostov so vedno večja, za svoj denar želijo imeti zelo veliko in denar je usmerjen v vrednost. Predstavila bi zgodovinsko pomemben projekt turistične ponudbe občine Murska Sobota in sicer paviljon Expo, ki bo zaživel le, če se bodo občine med sabo povezale, če bodo oblikovale enotno strategijo in pripravile akcijsko tržno naravnan načrt. Kajti ta ponudba bi naj imela širši regijski pomen tudi za gospodarstvo, šport in kulturo. Tukaj za promocijo ne bodo dovolj, kot smo že tudi slišali, zloženke, promocijski material, tukaj mora biti promotor človek, torej šteti mora živa beseda, ki bo znala promovirati turizem regije. In če se zdaj dotaknem, ker nimam veliko časa, še turistične takse. Pravzaprav ste že veliko povedali. Mene pa samo skrbi, zakaj se ukinja 50-odstotna oprostitev za osebe, ki prenočujejo v kampih in v planinskih postojankah. Nikakor se ne moremo strinjati s tem, in menim, da bi morala biti turistična taksa v kampih nižja. Ker pa bodo turistično takso še vedno določale občine, upam, da bodo naše pomurske občine k temu pristopile z veliko mero razuma, da ta turistična taksa ne bo tako visoka. Tukaj pa prosim, če malo razmislimo, zakaj se ukinja ta 50-odstotna oprostitev za kampe in za postojanke. Hvala lepa.
Imamo še dva prijavljena razpravljavca v rednem delu. Prvi dobi besedo gospod Danijel Krivec, pripravi naj se gospod Marko Ferluga. Gospod Krivec, izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. Mislim, da so bile današnje razprave pri tej prvi obravnavi zakona o spodbujanju razvoja turizma koristne. Videlo se je, da je mogoče marsikatera stvar še nedodelana in da jo je mogoče v nadaljevanju tudi izboljšati. Zato sem jaz tudi v stališču povedal, da v tej prvi fazi zakonu ne bomo nasprotovali. Bomo pa še razmislili, kako se bomo odločili v nadaljevanju, predvsem na posameznih segmentih, ki sem jih že v uvodu navedel. To je turistična taksa, o kateri je bilo v razpravah tudi veliko govora, o višini predvsem, ker gre za skoraj 250-odstotno povečanje v primerjavi z zdajšnjo vrednostjo turistične takse. Drugič me tudi zanima, ali gre ta turistična taksa direktno STO ali gre v integralni proračun, govorimo o taksi za promocijo. Tako da ta del bo treba v nadaljevanju razrešiti in dobiti neke bolj primerne rešitve, če hočemo, da je ta stvar tudi sprejemljiva za vse. Jaz sicer razumem predlagatelja, verjetno je poskušal pridobiti bistveno več sredstev tako za lokalne skupnosti kot za promocijo, in je nekako zadevo primerjal z avstrijsko Koroško, kjer sem pa že omenil, gre zadeva v drugo smer, kjer davek, ki je naložen vsem turističnim subjektom v tej pokrajini, nalaga bistveno manjše obremenitve od 0,3 % do 3 % od nekega prometa. Govorimo pa o vseh subjektih, od gostiln, obrtnikov, bencinskih črpalk, trgovin itn. Glede na to da so te prispevne stopnje sorazmerno nizke, je to tudi za te ponudnike sprejemljiva zadeva. Ker pa zajame veliko maso teh plačnikov, je tudi sam izplen kasneje za nadgradnjo turistične infrastrukture in sploh za promocijo bistveno večji in zato so tudi njihovi koraki pri tem precej hitrejši in tudi njihova infrastruktura bistveno boljša. Rekel sem že prej, da se strinjam, da ne glede na to, da je trenutno kar dobra promocija tudi na državni ravni, je treba vsekakor v to vlagati in nikoli ne smemo biti zadovoljni s trenutnim stanjem. Zadeva se lahko izboljša, treba pa je veliko vlagati v to, da se same konice sezon, ki so zdaj še vedno preveč moteče ali pa preveč neugodne za turistične ponudnike, razširijo čez celo leto. Če gledamo vse statistične podatke, se vseeno pojavi ena zelo velika konica v tistih dveh, treh mesecih in v bistvu je po mojem cilj te strategije, da se ta zadeva razprši čim bolj na celotno leto. Še ena zadeva, na katero sem prej opozoril in ki bo v drugem branju tudi pomembna, je ta deregulacija, o kateri je bilo veliko govora na vseh teh sestankih, ki so potekali na Ministrstvu za gospodarstvo z vsemi deležniki. V sami zakonodaji so sicer nekatere omilitve, vendar po mojem mnenju ne v zadostni meri, če želimo v bistvu te spodbude in zagon turističnega gospodarstva res pospešiti. Drugi ukrepi, kot sem rekel, na področju predvsem zaposlovanja so verjetno vezani tudi na kakšno zakonodajo, ki je stvar Ministrstva za delo, vendar bi bilo prav, da je mogoče tudi v tem zakonu vsak kakšna omemba ali pa kakšen napotek v tej smeri. Kriteriji na področju zaposlovanja kadrov so namreč v turizmu bistveno bolj rigorozni kot v nekih drugih panogah. Mislim, da to na dolgi rok absolutno ni koristno za hitrejši razvoj. Ena od stvari, na katero je bilo opozorjeno, je pa tudi to, da če hočemo hitreje razvijati tudi tista območja, ki so v tem trenutku manj turistično razvita, bo treba veliko več vlagati tudi v neko turistično infrastrukturo. Ali je to samo stvar Ministrstva za gospodarstvo, ne vem, vendar glede na to, da je Vlada sprejela neko strategijo, da je turizem neka prioritetna panoga in da ima v bistvu največji potencial tudi na kratek rok v tej državi, da pride do nekega bistveno večjega doprinosa v državno blagajno, bi morali biti ukrepi usmerjeni tudi v ta področja. Če samo pogledamo sosednje države, vemo, da bistveno drugače pristopajo k posameznim segmentom in ponujajo tam investitorjem, ki želijo graditi neko turistično infrastrukturo, bistveno bolj ugodne pogoje. Če gremo samo na področje zimskošportnih centrov, kjer pač zadeve malo bolj poznam, vem, kako se teh stvari lotevajo sosednje države. Zato je neumestno, da se zmeraj govori o tem, kako imamo mi stvari zastarele in se nič ne vlaga, v tujini je to dobro. Ja, ampak je treba pogledati tudi njihove modele. Če bi kdo želel samo pogledati študijo, ki je bila v Državnem zboru narejena leta 2012 ali 2013, kjer govori o spodbujanju naložb v zimsko-športne centre in način financiranja, bi mu bilo že zdavnaj vse jasno in bi tudi vedel, kako se druge države teh stvari lotijo. Ampak to je samo en segment. Enako velja tudi za poletno infrastrukturo in za vse ostalo. Če bo nek celosten pristop na tem področju, bo verjetno tudi v prihodnje bistveno lažje izboljšati to ponudbo. Kot sem pa rekel, sam zakon ima neke dobre nastavke in je v tej fazi za podpreti. Bo pa treba v nadaljevanju tudi stvari izboljšati in na osnovi tega se bodo tudi sprejemale odločitve o podpori.
Gospod Marko Ferluga, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo! Jaz bi mogoče po tej zadevi naredil par korakov nazaj, da se bomo boljše razumeli. Mogoče za tiste, ki imajo slab spomin, pa bi jih rad opomnil na eno zelo pomembno dejstvo. Ta vlada in ta minister je v začetku svojega mandata naredil nekaj, kar je bilo do sedaj pozabljeno. STO je vrnil tisto suverenost, ki je bila zelo pomembna, da lahko začne funkcionirati in delovati tako, kot je treba – v smeri razvoja turizma. To je eden od korakov, s katerim se nadaljuje. Se pravi, ta zakon o spodbujanju razvoja turizma je nadaljevanje tega, in to se potem eno z drugim nekako veriži in daje neke primerne rezultate. Kot vsi dobro vemo in kot je povsod, so najbolj kritična točka vseh zadev, o katerih se pogovarjamo več ali manj tukaj v parlamentu, finance. Tudi za promocijo turizma so in verjetno še nekaj časa bodo večni problem finance za promocijo in oglaševanje. Zakaj to govorim? En del, ki gre iz državnega proračuna in direktno z ministrstva na STO, je nek del, s katerim mogoče lahko nekaj malega delaš. En osnovni radius, na katerem se Slovenija trži, je ta radius 500 kilometrov. To zajema se pravi južno Nemčijo, severno Italijo, Avstrijo in nekako Madžarko. To je nek tak optimum in tukaj se nekako gibljemo. Glede na razvoj dogodkov, ki so bili v svetu, glede na to, kako se trendi v svetu spreminjajo, glede na to, hvala bogu, da imamo izredno varno in lepo in vse druge pridevnike damo lahko zraven, našo državo, se je tudi zaradi vseh zadev, ki so se dogajale v svetu, precejšen del turistov preusmeril k nam. Tako imamo več kot 11 milijonov nočitev, imamo več kot 4 milijone in pol prihodov ljudi, kar je dober znak, da gremo v neko pravo smer. Ko pa govorimo o tem zakonu, jaz se v dobršni meri tukaj strinjam z Danijelom Krivcem, zelo podoben pogled imava na to, kako naj bi se financirala ta promocija. Kot je on že omenjal, je bila intenca ministra in MGRT v tem, da bi vsi, vse pravne osebe, vsi espeji, vse gospodarske družbe, ki delujejo na nekem turističnem zaključenem območju, sodelovale z nekim vložkom, z nekim denarjem v to promocijo. Ko se je to razširilo, se je takoj vnelo veliko nemira pri nas. Iz svoje prakse pa vem, kako so se lokalni gostilničarji, lokalni ponudniki raznih drugih storitev obnašali do hotelirjev. Ko je bilo treba dati kakršenkoli denar za promocijo, seveda tega denarja ni bilo, češ, ja, saj to boste šli vi pa boste vi to financirali, gosti bodo šli itak spat k vam, obenem pa so po drugi strani zahtevali, da bi gosti hodili tudi v njihove restavracije in to. Pustimo ponudbo, pustimo kakšne storitve so imeli. To je druga stvar debate. Občine v veliki večini, vsaj kolikor je meni znano, so ta predlog zakona dobro sprejele, ker tukaj spet vidijo neko možnost povečanja prihodkov. Moja edina in velika skrb je, in to so tudi drugi kolegi in kolegice omenili, mogoče ta lakomnost ali pa pohlep občin, da na enkrat vidijo tukaj en možen vir dohodkov, s tem da se potem ta v občinskem proračunu nekako izgubi, ne gre za te prvotne namene, ki so danes, se pravi za turizem ali pa za turistično infrastrukturo. Zelo dobro poanto je dala tudi kolegica Suzana, da je v zakonu v igrah na srečo opredeljeno, točno opredeljeno, mislim, da je 25., 27. člen, nisem zdaj siguren, da je treba iz tistega dela koncesnine, ki ga dobi občina, na kateri je kazino oziroma poleg ostalih občin, ki so tam, da se vračajo nazaj v turizem. Ampak Suzana, iskreno povedano, jaz ti povem, da zelo malo tistega denarja se nazaj vrača v turizem, iskreno povedano. To je ena od teh zadev. Moram se tukaj zahvaliti gospodu Toninu. Midva sva imela kar nekaj debat tudi na Odboru za gospodarstvo v tej smeri, s katerim zdaj rešujemo tudi v tem zakonu za spodbujanje razvoja turizma tisti segment, ki je bil vprašljiv in na katerega so leteli veliki očitki, in sicer za te šolske ekskurzije in ekskurzije teh društev. To smo popravili. Res je, eno leto je šlo mimo, tukaj sem jezen na MGRT, tako kot sem za predhodni zakon tudi jezen za MGRT, ker je bila časovnica eno leto nazaj, ampak okej, razumem, da se ti birokratski mlini nekako počasi vrtijo. Na pobudo NSi smo vnesli in se strinjam tudi z Matejem, da bi lahko to tudi prej naredili, pa bi to zdaj imeli. Čisto zaradi tega povem iskreno, da so tudi oni tvorno sodelovali, kar se tiče tega. Ko govorimo o turistični taksi posameznih občin, razpon je do 2,5 evra. Se pravi, vsaka občina bo imela možnost, katero višino tukaj dodati. Še enkrat opozarjam, upam, da ne bo šlo za neko veliko lakomnosti občin, zdaj je nekje 1,25, to je eno, da bi si na hitro rade povečale takso, po drugi strani pa, da ne bodo vračale nazaj. Dilema dvigati to turistično takso in potem te Violetine besede, ki so tako zelo, bom rekel, populistične. Ona sicer živi zdaj v sistemu kapitalizma, ampak še zmeraj bi rada nekako socializem imela vsepovsod, ampak ti koncepti ne gredo skupaj. Hočem povedati, da tudi z določenim dvigom turistične takse se nekako segmentira ta turistični trg. Jaz si želim in moja vizija je, da bo Slovenija enkrat končno postala nek butičen primer države, da ne bo tega masovnega turizma, kakor ga imajo že velike turistične destinacije. In s tem nekako tudi segmentiramo ljudi. Ja, se strinjam, da če pogledamo za določene segmente ljudi, ki so socialno ogroženi, jaz tukaj mislim, da bi se dale mogoče tudi zakonsko opredeliti kakšne izjeme, olajšave, to bodo premislili na samem ministrstvu. Je pa smer, ki jo zagovarjam jaz, pa prav tako minister in ministrstvo, mislim da prava. Se pravi, ta turistična taksa je namenjena za promocijo. Mi si želimo pridobiti izven tega kroga 500 kilometrov nove turistične trge. Se pravi, tako daljnovzhodne, vemo, da imamo enormen dvig prihodov Tajvancev, želimo si Kitajce, zato se tudi nekako mariborsko letališče ogreva in se tukaj iščejo neke variante, Korejce. In to so ti segmenti in trgi, ki so oddaljeni, so pač stroški večji, potrebna je promocija, agresivna promocija. Če se bo tukaj nabrala tista razlika, da bomo imeli nekje 10, 11 milijonov sredstev za promocijo, že večkrat sem apeliral na STO, da je zdaj tudi pravi čas, da se nekako v Ameriki zaradi Melanije in v severnih državah, se pravi v Kanadi in ostalih nekako tržimo, ker je to trg, ki ima neka sredstva in rad prihaja v Evropo. Evropa pa ima tudi kaj za pokazati. Mi zdaj lahko kujemo železo, dokler je vroče. Melanija je tu. Tisti, ki vsaj malo spremlja turistične tendence, ve sam po sebi tudi to, da dejansko so raznorazni romani, s katerimi so potem tako Hollywood kot druge filmske zadeve naredile iz nekih nepoznanih, neznanih mest turistične atrakcije. Enako se lahko naredi v Sevnici. To zgodbo je v Sevnici treba razviti v tem času in jo tržiti, in to zelo agresivno, na ameriških trgih. Ne stati in čakati. Temu naj bi bila predvsem namenjena turistična taksa. Kar se tiče koncepta in videnja mojega kolega Matića. Mislim, da je čisto drugačen od tega koncepta, kot ga zagovarjam jaz in ministrstvo. Ta taksa ni zato, da bi mi vzdrževali neko našo kulturno dediščino. Jaz se strinjam, da je treba najti nek sistematičen vir financiranja, mislim pa, da ta promocijski del takse ni namenjen temu. Tukaj je veliko dela po mojem tudi na Ministrstvu za kulturo. To ministrstvo je zaspalo, se mi zdi, tudi s to socialistično miselnostjo, da tukaj imamo to, in zdaj, kar je, je, in zdaj, kar bo, bo. Se pravi, če ne bodo tudi oni proaktivni in začeli gledati, kako bi se dalo to dati v najem za 99 let, kako bi se dalo to tržiti, kako bi bilo to mogoče z manj birokratskimi ovirami predano, seveda z nekimi pravilniki, da se podpiše pogodba in tako dalje in tako dalje, bi se tudi tukaj našla neka zadeva. Se pravi, veliko načinov je, kako dobiti sredstva, samo tukaj morajo biti tudi pristojna ministrstva bolj delavna, s širšim pogledom delovanja. Strinjam se, da je na področju turizma, ki je zelo široko, to so tudi kolegi omenili, treba dvigniti nivo storitev. Absolutno se strinjam, da je treba dvigniti tudi nivo plač zaposlenih v turizmu. Nekaj malega je bilo storjenega tudi zdaj, ker so bile kolektivne pogodbe podpisane in je bilo kar nekaj zadev. Malo sem tudi jezen, ker smo nekako vsi pozabili na ta Airbnb. Tukaj je en velik del prihodkov, ki nam nekako beži. Če samo pogledamo na to osnovno platformo Airbnb, koliko jih v Ljubljani oddaja sobe. Več kot tisoč 500 ali tisoč 800 jih je. Dejansko jih je prijavljenih nekje 500, mogoče 600. Tukaj sem jezen na vsa ministrstva. Vem, da edino ministrstvo, ki je bilo kooperativno, je bilo Ministrstvo za gospodarstvo. Bilo je sedem sestankov, medresorskih usklajevanj in vsega skupaj. Tresla se je gora, rodila se je miš. Upam, da bo to v nadaljevanju tudi ena važnejših in pomembnejših nalog. In tudi na ta račun bodo občine lahko dobivale turistično takso in določena sredstva. Tudi država bo od tega dobila en del davka in ostali državljani Slovenije, ki bodo to oddajali, bodo tudi imeli nekaj zase. Če grem zdaj konkretno na ta zakon, je treba povedati nekaj zadev. Omenjeno je bilo, da poklic turistični vodnik ostaja reguliran, medtem ko je turistični spremljevalec dereguliran. Mislim, da smo šli tudi tukaj en korak napram turističnim vodnikom. Strinjam se, in tukaj velja razmisliti na MGRT, kako bi nekako »prisilili« ostale turistične vodnike, da morajo imeti slovenskega vodnika, ko vodijo po naših destinacijah. Tako kot imajo v Benetkah in v drugih krajih po Evropi. Če imajo lahko oni, ne vidim, zakaj ne bi imeli tudi mi. V razgovorih s turističnimi vodniki so se celo oni sami ponudili, da bi bili oni tisti, ki bi nekako nadzorovali te tuje skupine, ki imajo neke svoje vodnike, ki niso registrirani, pa ne vedo pravilno in dobro govoriti o naši državi. O turistični taksi sem povedal. O ugodnostih pri izvajanju strokovnih ekskurzij smo stopili korak naprej tudi na pobudo Nove Slovenije.Mogoče bi imel še dve pobudi za naslednje obravnavanje tega zakona. Se pravi, da bi se turistična taksa nekako prilagajala turistični sezoni. Ko je glavna sezona, da ima maksimum, izven glavne sezone pa se zniža. To je ena zadeva. Druga, mislim, da ste dobili s strani Popotniškega združenja, kar se tiče hostlov, da se tam nekako po letih razvrsti turistična taksa, da se nekje uporabi polovična turistična taksa za, bom rekel, študentarijo in mlajše osebe, ki so jim namenjeni ti hostli, za tiste starejše, ki tudi bivajo v hostlih, pa je normalna taksa. Nekaj takih uporabnih zadev je, in tudi v toku vseh teh ostalih debat se bo našla še kakšna pobuda in kakšna dobra ideja, da bi lahko izpilili ta zakon. V osnovi sami pa, kot se ta zakon nekako bere, je tako, kot so vsi ostali kolegi tudi ugotovili, gre v pravo smer, tako da ga velja podpreti. Mislim, da z nekimi manjšimi popravki bi spet naredili en korak naprej in spet bi dali eno ploščico v ta mozaik turizma, ki si ga nekako želimo po Sloveniji. Ne pozabimo pa, koliko multiplikativnih učinkov ima to, resnično pa ne pozabimo tistega, da turizem smo ljudje. In to nas nekako vodi v to, da s to našo državo, ki ima neskončno morje možnosti, naravnih danosti in kulturne dediščine, zgodovine, da bi prišli res do ene take butične zaželene državice, ki bi jo vsi radi. Je pa še veliko dela, jasno. Tudi dostopnost je ena od ključnih nalog, ki bi se jih morala lotiti vlada in tudi ministrstvo za infrastrukturo, da bi poskušali te povezave nekako pospešiti. In potem so še vse ostale stvari, ampak če zložimo počasi te elemente skupaj, jaz mislim, da počasi postajajo jasni obrisi, kam si želimo tole državo pripeljati v smeri turizma. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave. Besedo dobi še predstavnica Vlade kot predlagateljica predloga zakona, in sicer državna sekretarka na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospa Eva Štravs Podlogar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Res, hvala lepa vsem, spoštovane poslanke in poslanci, za zelo konstruktivne pripombe. Tudi morda na področjih, kjer je še danes zgledalo, da nimamo enotnih mnenj, je za nas izjemnega pomena to, da vsi prepoznavate pomen turizma, da ga cenite in da si skupaj s pripravljavci zakona želimo, da bi turizem imel boljše pogoje za delo in možnost za večjo dodano vrednost in bolj kakovostne zaposlitve. Dotaknila se bom mogoče samo nekaterih področij, kjer se mi zdi, da vam lahko povemo še dodatna pojasnila. Seveda pa se veselimo tudi naslednjih dni in tednov, ko bomo lahko o tem še bolj konkretno govorili. Ampak uvodno bi pa vseeno še rekla eno besedo gospodu poslancu Ferlugi na temo Airbnb, ker je bilo ravno izpostavljeno, da ni, da se tega res nismo vsi skupaj lotili in tudi nekaj naredili, da ravno ob vztrajanju, da je trženje namestitvenih kapacitet prek Airbnb v bistvu gospodarska dejavnost, smo tudi dosegli nekako soglasje, šli skupaj v akcijo s pristojnimi inštitucijami, s FURS, TIRS, tudi z ostalimi ministrstvu, tudi s tistimi, ki se s tem ukvarjajo lahko rečem profesionalno, v imenu teh gostiteljev, in samo v enem predsezonskem mesecu to je v juniju, je bilo na osnovi te komunikacije samo v Ljubljani prijavljenih preko 400 novih sobodajalcev, ker Slovenija res sodi med tiste države, ki imajo to področje rešeno, da je lahko vsaka fizična oseba sobodajalec maksimalno pet mesecev za maksimalno 15 ležišč. Kot ste lahko zasledili konec leta v medijih, je FURS pridobil podatke o tem, komu je Airbnb plačal, opozoril na to dejstvo, dal je do konca januarja še možnost samo-prijave, tako da to obdobje še poteka, in verjetno v februarju bomo tudi še na tem področju slišali kaj novega. Če grem zdaj nazaj na zakon. Tam kjer smo se poenotili, da nam je uspelo rešiti določene odprte stvari, se ne bom ustavljala. Ampak pri turističnem vodenju mi pa vseeno dovolite, da res poudarim, da poklic turistični vodnik res ostaja reguliran. To je bilo v medresorski jasno sporočilo oziroma tudi v javni obravnavi, da se res deregulira samo spremljevalec. Ravno tako je v zakonu tudi opredeljeno turistično vodenje na turističnem območju, na območju destinacije. Že sedaj se na terenu zelo veliko, niti ne gre samo za eno občino, glede na to, da imamo toliko občin, da če je turist malo bolj aktiven, lahko peš ali pa s kolesom zelo hitro preseže meje ene občine, se že povezuje več občin skupaj in dela skupaj s profesionalnimi inštitucijami programe za usposabljanje lokalnih turističnih vodnikov oziroma turistične vodnike destinacije oziroma turističnega območja. To zakon podpira tudi naprej in računamo na to, da se bo tudi veliko ljudi odločilo za to dodatno izobraževanje. Nekateri res na nacionalnem nivoju, nekateri pa na ožjem. Danes ste izpostavljali, da je Slovenija izjemno atraktivna od Goričkega do Pirana in od Alp do Bele krajine. Vsi se s tem zelo strinjamo, in to je podprla tudi nova strategija. Zato namesto veliko več destinacij smo pristopili k štirim makro destinacijam, da imamo čim manj mej v naših glavah. Kljub vsemu se je izkazalo, da 34 mikro destinacij, ki jih pokriva približno 55 občin, ustvari 98 % vseh nočitev v Sloveniji. Dejstvo je, da so te mikro destinacije res razpršene po celi Sloveniji, kar je zopet dobro za slovenski turizem. Zavedamo se, da tudi tiste občine, ki se morda ne uvrščajo med občine z nastanitvami, pa se vsekakor uvrščajo med občine s pomembnimi znamenitostmi, kulturnimi, naravnimi oziroma s tem, kot smo rekli, da se delajo zgodbe. Zaradi zgodb in atraktivnosti v Sloveniji nas gostje tudi obiskujejo. Ta petzvezdična doživetja vsekakor niso povezana z luksuzom ali pa z milijoni investicij, lahko tudi, ampak definitivno ne sigurno, ampak so doživetja v kontaktu z ljudmi, v spoznavanjih naravne in kulturne dediščine in v kakovostni storitvi, ki je pa, kot ste sami tudi zelo veliko izpostavljali, povezana s kakovostnimi kadri. Želela bi povedati gospodu Matiću, ki je izpostavljal, da je kulturni turizem premalo izpostavljen, da v bistvu ne uporabljamo termina kulturni turizem. Tako kot tudi ne gastronomski ali zdravstveni ali športni, ampak uporabljamo produkte – mesta in kultura, šport, gastronomija, narava kot outdoor produkt in le-ta mesta in kultura je omenjen več kot stokrat. Ampak to niti ni pomembno. Pomembno je to, da se zavedamo, da je kulturni turizem zelo pomemben, da je kultura pomembna pri ustvarjanju produktov. Zato sta tudi leti 2018 in 2019 v Sloveniji nekako opredeljeni kot dve leti kulturnega turizma, ko se bo velik poudarek dajal ravno tem produktom. Ravno v teh tednih se naši kolegi iz turističnega gospodarstva predstavljajo na zelo različnih koncih Evrope in za osnovno tematiko so prevzeli animacijo skupnost srednjeveških mest, s poudarkom na kulturnem turizmu. Medresorska skupina res ni bila ustanovljena, kar pa ne pomeni, da nismo veliko sodelovali z ministrstvom za kulturo. Bili smo v kontaktu in pred nekaj tedni nam je državna sekretarka skupaj z našim ministrom predstavila izjemne potenciale slovenskih gradov, tistih že obnovljenih, pa žal premalo izkoriščenih, tistih, ki še čakajo na vrsto, in tistih, ki so že zelo zelo visoko na listi obiska kulturnih znamenitosti. Če se zdaj še skoncentriram na to povišano turistično takso in promocijsko takso, o kateri je bilo tudi veliko govora. Osnovna ideja za takšno povečanje turistične takse je bilo, kot je bilo že sicer tudi izpostavljeno, eno od izhodišč so bili naši sosedje, tako Avstrijci kot tudi na Hrvaškem združujejo sredstva, potem je taksa višja in jih potem združujejo na regijskem in lokalnem in pa potem nacionalnem nivoju. Ampak tisti osnovni argument pa je bil pravzaprav s terena, s strani občin, ki so rekle, »mi bi še veliko več vlagali v turizem in turistično infrastrukturo, če bi imeli za to sredstva«. In verjetno se boste spomnili, da je bila v osnovi ta najvišja turistična taksa omejena na tiste občine, ki ustvarjajo več kot 750 tisoč nočitev. Bile so samo štiri. Kasneje v javni obravnavi je šla ta omejitev ven, ampak zdi se nam zelo logično in se tako pričakuje, da je tukaj res velika odgovornost na strani lokalnih skupnosti. Kar nekaj stvari iz zakonske materije v smislu razvoja turizma na lokalni ravni je preneseno na to lokalno raven. Če pogledamo primer od blizu in daleč, uspešnega razvoja turizma ni, če se lokalna skupnost za to ne odloči. Če se ne odločijo, da želijo turizem, da ga bodo v eni fazi bolj podprli in bodo potem vsi s turizmom živeli. Tukaj si pripravljavci zakona ne predstavljamo, da se bo ta denar kar izgubil ali da se na občinskih svetih lokalnih skupnosti skupaj s turističnim gospodarstvom ne bodo pogovarjali, zakaj se bo dvignila taksa, za koliko se bo dvignila. Absolutno bo občina z odlokom določila, lahko na sezono, petzvezdični hotel, ki ga imamo, bo imel maksimalno, kampi imajo 50, sobodajalci lahko 1,5 evrov, štirizvezdični hoteli pa na primer 2 evra. Vse to lahko občina z odlokom določi in izračuna, da v naslednjem letu pričakujejo takšno povišanje – ponekod, to je dejstvo, bo šlo tudi v milijone – v občinskem proračunu, zato bodo v prihodnjem letu naredili to pa to pa to, da bodo bolj konkurenčni na turističnem svetovnem trgu. Mislim, da vsak odgovoren župan oziroma lokalna skupnost bo verjetno tako pristopila k temu bistvenemu povišanju, če bo ta predlog sprejet, turistične takse. To so absolutno razvojna sredstva. Zato se nam je zdelo tudi pomembno, da smo v 15. člen zakona vključili in razširili, za kaj vse občina lahko porablja ta denar: od vzdrževanja in promocije kulturno-naravnih znamenitosti do turistične infrastrukture, prireditev in tudi za vzdrževanje javnih ali parkovnih površin oziroma za vse stvari, ki jih gost turist dobi v kraju brezplačno. Promocijska taksa, v želji določati stabilen, neodvisen vir za nadaljnjo promocijo slovenskega turizma. Kar nekaj poslank in poslancev je pravilno izpostavilo in poudarilo, da imamo v veljavi kar dva zakona. To je Zakon o igrah na srečo in tudi obstoječi ter tudi v predlogu zdajšnjega zakona o spodbujanju razvoja turizma, ki opredeljujeta, da je koncesija od iger na srečo namenski vir, ki se v 48 % namenja za spodbujanje in razvoj turizma na lokalnem nivoju, to se tudi izvaja, in 48 %, kar predstavlja približno 19 milijonov, kar je bilo tudi izpostavljeno, za promocijo in razvoj turizma na nacionalnem nivoju. Dejstvo je, da turizem v Sloveniji raste, da raste tudi storitev, da raste dodana vrednost. Naši cilji so še veliko bolj ambiciozni, ampak v obdobju rasti je treba še toliko več vlagati tudi v samo promocijo. Tukaj mislim, da pravzaprav ni bilo problema tudi pri vašem mnenju. Hvala.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Gospod Jožef Horvat, samo vi. Še kdo želi? Ugotavljam, da ne, zato imate samo vi pravico še dodatnih 5 minut. Izvolite, gospod Jožef Horvat, imate besedo.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Zelo sem vesel, za začetek moram to najprej povedati, da sem s strani državne sekretarke slišal, da se pa le nekaj dogaja na področju urejanja področja Airbnb. Ko gledam našega podpredsednika se vedno na to tudi spomnim. Sem vesel. Res pa je, da bi si vsi želeli, da bi to šlo nekoliko hitreje, in verjamem, da tu je tudi kolega Marko Ferluga s tem zadovoljen. Nadaljujem s tem, kar sem povedal prej, da turizem ni samo resor, ki ga pokriva Ministrstvo za gospodarstvo, da je to morda najbolj interdisciplinarna panoga, gospodarska panoga oziroma industrija v tem najmodernejšem smislu besede. In ker prihajam iz slovenske žitnice, upam, da še vedno, moram tukaj izpostaviti pomen kmetijstva. Turizem je tudi kmetijstvo. Tukaj seveda mislim na hrano oziroma mislim na tisto kmetijstvo, ki je proizvodnja hrane. Jaz tukaj delam enačaj, kmetijstvo je enako hrana. Ne maram tistega kmetijstva, ki sicer hrano proizvaja, ampak zato, da jo potem skurimo. Ne maram takšnega kmetijstva in ne maram takšne proizvodnje. Če moramo hrano uvoziti, in to počnemo, zgleda da vedno več, ker smo vedno manj samooskrbni, potem nam od turizma ostanejo samo odpadki in fekalije. Ne vidim nobenega nasprotovanja, torej se s tem strinjamo. In če e-mobilnosti, o kateri sem prej govoril, dodamo še dobro domačo hrano, potem smo zmagali. Tudi tukaj se gotovo strinjamo. Kolega Janko je prej govoril o drugem tiru. Res je prav, da se ta investicija naredi, potrebujemo prometno infrastrukturo, jaz tu nisem, kot me poznate, nek goreč nasprotnik tega. Ko pa danes govorimo o turizmu – kaj bo turizem imel od tega, ker se bo dramatično povečal transport po slovenski diagonali? Samo v razmislek. Ja, boste rekli, električne lokomotive. Ja, res. Mi že, ne vem, menda 20 let delamo neke potrebne daljnovode Pince–Cirkovce, ki bodo tudi oskrbovali električne Lokomotive. Ampak to nam preprosto ne gre. Postavljam poslanska vprašanja, kot da to preprosto nikogar ne briga. Kolegica Marija Bačič je omenila rokodelstvo. Poglejte, kako se število rokodelcev dramatično zmanjšuje v zadnjih nekaj letih, sedmih, osmih. Nova Slovenija se kot opozicijska stranka že nekaj mesecev trudimo, da bi le v parlamentu dosegli neko soglasje glede Zakona o zaščiti rokodelstva. Na nek način smo ostali sami oziroma kolikor sem zdaj seznanjen, je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport reklo, da pa bi v tem mandatu morda sprejeli zgolj neko zavezo, da bi rokodelstvo rešili, ali kakšno zavezo, saj enostavno ne vem. Glejte, vse to ni turizem. Takšne poteze kažejo na to, da mi nimamo volje, da nimamo politične volje, da si ne upamo. Mi si preprosto moramo upati. Moramo imeti ambicijo. Če tega ne bo, bomo neka mlačna država, ki jo bo vedno manj drugih držav gledalo, opazovalo in tudi cenilo. Mislim, da je kolega Marko Ferluga omenil Kitajce. Fantastičen turistični potencial, bi rekel človek. Pozabite na Kitajce ob tem neumnem diplomatskem zapletu Republike Slovenije in Kitajske. Ker se ne znamo iti. Ker preprosto nimamo znanja. Mi nekaj govorimo, delamo pa čisto drugače. Neumnost in nekdo bi moral za to odgovarjati. Pa če sem že pri zunanji politiki. Ko in če boste priznali Palestino, boste državljanom Republike Slovenije prepovedali potovanje v Sveto deželo, boste to onemogočili. Bravo za takšen turizem. Kulturni turizem, se temu reče. Tja hodijo tisti, ki jih to zanima kot neka kulturna destinacija. In s tem zaključujem. Nekoč se je zgodilo: Bodi svetloba. Pardon: Bodi internet. Tudi internet je turizem, ampak takšen, kot ga v Evropi želimo in zagovarjamo, 100 megabitov na sekundo.
S tem tudi zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 8. točko dnevnega reda in 37. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16. uri in 20 minut. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvesti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 6., 7., 8., 13., 15. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o izobraževanju odraslih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 22. 1. 2018. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, vsi so glasovali za. [[Za je glasovalo 64.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in Desus k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 14. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Predlagatelj predloga zakona je že v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, zato prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev in vsi so glasovali za. [[Za je glasovalo 67.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaja k 3. in 23. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema členoma vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora, v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 68.]] Zakon je bil soglasno sprejet. S tem zaključujem 6. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o Kobilarni Lipica v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23. 1. 2018. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in SD k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti nihče. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 37. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 36. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in SD k 38. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 42. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 37. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 44. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 36. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC in SD k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 2. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo še o amandmaju Poslanske skupine Levica k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 36. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in drugo obravnavo predloga zakona. Ker je predlagatelj predloga zakona ob uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 2. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je Zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 15., 38. in 45. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada niste opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 3. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 7. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spodbujanju razvoja turizma. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 4. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za gospodarstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem 8. točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O POLITIČNEM DIALOGU IN SODELOVANJU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO KUBO NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 6. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga razrešitve člana in imenovanja članice sveta Agencije za energijo. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Državni zbor je na seji 12. junija 2014 sprejel sklep o imenovanju predsednice in članov sveta Agencije za energijo, iz katerega med drugim izhaja, da je za dobo šestih let za člana sveta Agencije za energijo imenovan tudi dr. Tomaž Žagar. Dr. Tomaž Žagar je Agencijo za energijo 13. 6. 2017 obvestil o spremembi delodajalca, hkrati je podal tudi odstopno izjavo z mesta člana sveta Agencije za energijo, saj skladno s tretjo alinejo drugega odstavka 393. člena Energetskega zakona član sveta Agencije za energijo ne sme biti zaposlen pri izvajalcu energetskih dejavnosti. Vlada je izmed kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje, določene v Energetskem zakonu, sestavila listo kandidatov. Državni zbor razreši člana sveta agencije in za obdobje preostanka trajanja funkcije imenuje novega člana sveta Agencije za energijo, to je do junija 2020. Vlada Republike Slovenije predlaga Državnemu zboru, da za članico sveta Agencije za energijo imenuje Katjo Božič za preostanek mandata razrešenega člana. Gospa Božič je magistrica znanosti s področja poslovodenja in organizacije, s specializacijo iz poslovodenja bank, pridobljena znanja pa je nadgrajevala v gospodarstvu, na Ministrstvu za finance ter z izobraževanjem v tujini. GospaBožič izpolnjuje zakonske pogoje za imenovanje v svet agencije. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavnik Vlade. Mandatno-volilna komisija je na 41. seji 18. januarja 2018 obravnavala predlog razrešitve člana in imenovanje članice sveta Agencije za energijo, ki ga je Državnemu zboru 4. 1. 2018 predložila Vlada. Energetski zakon v 390. členu določa, da sta organa Agencije za energijo svet agencije in direktor. Pristojnosti sveta določa 391. člen navedenega zakona. V skladu s prvim in drugim odstavkom 392. člena Energetskega zakona sestavlja svet agencije predsednik in pet članov, ki jih imenuje in razrešuje Državni zbor na predlog Vlade. Šesti odstavek istega člena nadalje določa, da Državni zbor glasuje o predlaganem kandidatu za predsednika oziroma člana sveta v 30 dneh po prejemu predloga Vlade. Na podlagi osmega odstavka se predsednik ali član sveta imenuje za dobo šestih let. Če je zaradi predčasnega prenehanja funkcije predsednika ali člana sveta potrebno imenovati novega predsednika ali člana, se ta imenuje za preostanek trajanja funkcije. Kot je predstavnik Vlade uvodoma pojasnil tudi predlog in potek, lahko ugotovimo, da je Državni zbor 12. 6. 2014 sprejel sklep o imenovanju predsednice in članov sveta Agencije za energijo, s katerim je za člana za dobo šestih let imenoval tudi dr. Tomaža Žagarja. Ministrstvo za infrastrukturo je objavilo poziv za zbiranje predlogov kandidatov za člana Sveta Agencije za energijo, na katerega so se prijavili štirje kandidati. Vsi kandidati izpolnjujejo pogoje iz 393. člena Energetskega zakona, zato jih je minister za infrastrukturo uvrstil v listo kandidatov za člana sveta Agencije za energijo, ki jo je posredoval Vladi. Vlada se je seznanila z listo kandidatov ministra za infrastrukturo in predlaga Državnemu zboru, da za preostanek mandata razrešenega člana za članico sveta Agencije za energije imenuje mag. Katjo Božič. V razpravi so bila izražena nasprotovanja predlogu Vlade glede imenovanja predlagane kandidatke za članico sveta agencije. Ob tem je bilo izpostavljeno, da gre za imenovanje v organ, ki bo v prihodnje na področju energetike opravljal zelo pomembno vlogo, kar terja še posebno pozornost pri odločanju o imenovanju na tako pomemben položaj. Predlagana kandidatka kljub zagotovilom Vlade, da izpolnjuje vse zakonske pogoje za imenovanje, po mnenju nekaterih članov komisije ni primerna, saj ne izpolnjuje najvišjih standardov zlasti zaradi svoje pretekle vloge, ki jo je imela kot članica nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke. Člane komisije je zato zanimalo, ali je Ministrstvo za infrastrukturo na ustnem razgovoru kandidatko soočilo z očitki, ki so se o njej pojavili v javnosti. Državni sekretar mag. Klemen Potisek je odgovoril, da teh navedb pri kandidatki niso preverjali ter zagotovil, da kandidatka izpolnjuje tudi pogoj glede nekaznovanosti, ki ga določa zakon. Člani komisije so glede na ugotovitev ministra za infrastrukturo, da štirje prijavljeni izpolnjujejo zakonske pogoje za imenovanje, zaradi česar je tudi vse uvrstil na listo kandidatov, ki jo je posredoval Vladi, menil, da bi Vlada v imenovanje lahko predlagala primernejšega kandidata. Glede na razpravo in v njej izražene pomisleke o primernosti predlagane kandidatke za članico sveta agencije ter podan postopkovni predlog je Mandatno-volilna komisija ločeno glasovala o predlogu Vlade za razrešitev člana ter o predlogu Vlade za imenovanje članice. Najprej je glasovala o naslednjem predlogu sklepa: Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, s katerim se v svetu Agencije za energijo razreši član dr. Tomaž Žagar. Komisija je sklep sprejela. Mandatno-volilna komisija je nato glasovala še o naslednjem predlogu sklepa: Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, s katerim se za članico sveta Agencije za energijo za preostanek mandata razrešenega člana imenuje mag. Katja Božič. Komisija sklepa ni sprejela. Upoštevaje navedeno, Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da predlog sklepa o razrešitvi člana sveta Agencije za energijo sprejme in da predloga sklepa o imenovanju članice sveta Agencije za energijo ne sprejme. Najlepša hvala.
Prijavljenih k razpravi ni. Preden preidemo na glasovanje, naj opozorim, da bo Državni zbor v skladu s predlogom Mandatno-volilne komisije o predlogu Vlade odločal ločeno, in sicer o razrešitvi člana Agencije za energijo dr. Tomaža Žagarja in o imenovanju mag. Katje Božič za članico sveta Agencije za energijo za preostanek mandata razrešenega člana. Če sklep o razrešitvi člana Agencije za energijo ne bo sprejet, bo predlog sklepa o imenovanju članice Agencije za energijo postal brezpredmeten. Prehajamo torej na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v svetu Agencije za energijo razreši član dr. Tomaž Žagar. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sklep sprejme. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Glasujemo še o predlogu sklepa, s katerim se za članico sveta Agencije za energijo za preostanek mandata razrešenega člana imenuje mag. Katja Božič. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da predlog sklepa ne sprejme. Glasujemo. Prekinjam. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Z vidika postopka, ker običajno je drugače oblikovan sklep, bi rad pojasnilo. Glede na to, da ste, predsednik, omenili na koncu, kaj predlaga MVK, me zanima, kaj to pomeni v primeru, če glasujemo za. Ali to pomeni, da ni izglasovan sklep oziroma da kandidatka ni izvoljena ali obratno? Gre v bistvu za malce zmede zaradi vaših treh besed na koncu. Zanima me, ali je to sestavni del sklepa ali je to samo vaša ugotovitev, kaj je MVK glasovala. Hvala. Da bom lažje vedel, kako glasovati.
Glasovanje je silno preprosto. Sklep je formuliran pozitivno, torej glasujemo o sklepu, s katerim se za članico sveta Agencije za energijo za preostanek mandata razrešenega člana imenuje mag. Katja Božič. To je sklep. Potem je pa obvestilo o tem, kaj predlaga Mandatno-volilna komisija. Če sklep podprete, potem bo postala članica, če ne, pa ne, in bom o tem obvestil Vlado. Postopkovno, mag. Branko Grims.
Predlagam, da čestitate gospodu Möderndorferju, ker je s tem vprašanjem dokazal, da je res pravi človek za vodenje preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije. Hvala.
Povsem neumestna pripomba. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 36. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Ker predlagana kandidatka za članico sveta agencije ni prejela potrebne večine poslanskih glasov, bom v skladu s sedmim odstavkom 392. člena Energetskega zakona o tem takoj obvestil Vlado. Prehajamo na obravnavo predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novem mestu. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospe Betke Šimc v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novem mestu. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega sveta besedo okrožni sodnici Špeli Jakopič.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Na Okrožnem sodišču v Novem mestu se je v preteklem letu zmanjšalo število sodnikov, saj je bila ena izmed sodnic imenovana na mesto predsednice Okrajnega sodišča v Črnomlju. Razlogi za razpis prostega sodniškega mesta so poleg kadrovske oslabitve sodišča tudi podatki o poslovanju, ki so terjali zapolnitev izpraznjenega mesta, sicer bi prišlo do težav pri njegovem delovanju. Na razpis okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Novem mestu za kazensko področje se je prijavilo sedem kandidatov. Izmed prijavljenih kandidatov je Sodni svet kot najustreznejšo kandidatko izbral Betko Šimc, ki jo je Državnemu zboru predlagal v izvolitev. Kandidatka Betka Šimc je svojo poklicno pot pričela v bančništvu. Po opravljenem pravniškem državnem izpitu se ja zaposlila kot strokovna sodelavka na Okrožnem sodišču v Novem mestu, kjer je bila zaposlena do leta 2005. Nato je delala tudi kot pravnica na Občini Šentjernej ter kasneje na Zvezi delavskih sindikatov Slovenije. Leta 2007 je nastopila tožilsko funkcijo na Okrožnem državnem tožilstvu v Ljubljani, leta 2008 na Okrožnem državnem tožilstvu v Novem mestu, kjer jo je opravljala pet let. Leta 2013 je bila dodeljena na specializirano državno tožilstvo, kjer tožilsko funkcijo opravlja še danes. Kandidatka je delo doslej opravljala na različnih pravnih področjih, večinoma je delala na kazenskem področju.Po opravljenem pravniškem državnem izpitu je pridobila več kot 15 let delovnih izkušenj. Skoraj 10 let delovnih izkušenj ima na samostojnem mestu državne tožilke, od leta 2013 dalje se ukvarja z najtežjimi oblikami gospodarskega in organiziranega kriminala. Njeno delo je bilo ocenjeno kot zelo dobro. Ima zelo dobro strokovno znanje, zelo dobre delovne sposobnosti in izjemno bogato znanje kazenskega, materialnega in procesnega prava. Pri svojem delu se je naučila samostojnega odločanja ter utemeljevanja svojih odločitev. Odlično znanje, sposobnost in veščine, potrebne za uspešno opravljanje sodniškega dela, je kandidatka Šimčeva izkazala tudi na razgovoru s člani Sodnega sveta. Na podlagi navedenega je Sodni svet ocenil, da je Betka Šimc najprimernejša za razpisano sodniško mesto, zato jo predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novem mestu.
Hvala. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matični delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novem mestu izvoli gospa Betka Šimc. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 3. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije na zunanjem oddelku v Celju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospoda Edvarda Ermenca v sodniško funkcijo na sodniško mesto višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije na zunanjem oddelku v Celju. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega sveta besedo okrožni sodnici Špeli Jakopič.
Spoštovani navzoči! V letu 2007 se je na zunanjem oddelku Upravnega sodišča v Celju, na katerem sta sistematizirani le dve sodniški mesti, ena sodnica upokojila. Zaradi izpraznitve sodniškega mesta in ob upoštevanju statističnih podatkov o delu sodišča je na predlog predsednice Upravnega sodišča Vrhovno sodišče razpisalo eno prosto sodniško mesto, saj je bilo to nujno potrebno za zagotavljanje njegovega nemotenega dela. Na razpis sodniškega mesta višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije na zunanjem oddelku v Celju so se prijavili štirje kandidati. Izmed prijavljenih kandidatov je Sodni svet kot najustreznejšega izbral Edvarda Ermenca, ki ga predlaga Državnemu zboru v izvolitev. Kandidat Edvard Ermenc je poklicno pot najprej pričel na upravnopravnem področju, saj je na Ministrstvu za pravosodje sodeloval v postopkih izročitev zahtevanih oseb drugim državam. Svoje delovne izkušnje in znanje z upravnopravnega področja je kasneje nadgradil tudi s kazenskopravnim. Kot samostojni okrožni državni tožilec je na kazenskopravnem področju deloval na področju klasičnega in organiziranega ter gospodarskega kriminala. Pridobil je visoko stopnjo strokovnega teoretičnega znanja, ki ga je zelo uspešno uporabljal pri reševanju konkretnih zadev. Po opravljenem pravniškem državnem izpitu ima več kot 17 let delovnih izkušenj. Kot okrožni državni tožilec je bil dodeljen tudi v skupino za pregon organiziranega kriminala pri Vrhovnem državnem tožilstvu, kjer se je srečeval z najzahtevnejšimi zadevami. Svojo delo je opravljal na visoki strokovni ravni. Pri kandidatu izstopa samostojnost pri delu in odločanju ter utemeljevanju svojih odločitev. Zelo uspešno je opravil tudi razgovor s člani Sodnega sveta. Izkazal je odlične sposobnosti analitičnega in logičnega razmišljanja in zelo dobre sposobnosti ustnega izražanja. Na podlagi navedenega je Sodni svet ocenil, da je Edvard Ermenc najprimernejši za razpisano sodniško mesto, zato ga predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije.
Najlepša hvala. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto višjega sodnika na Upravnem sodišču Republike Slovenije na zunanjem oddelku v Celju izvoli gospod Edvard Ermenc. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 5. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev mag. Katje Rojko v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega Sveta besedo okrožni sodnici gospe Špeli Jakopič.
Spoštovani! V preteklih letih je veliko sodnikov zapustilo Delovno sodišče v Mariboru. Do dodatne kadrovske oslabitve je prišlo v lanskem letu, ko se je upokojila še ena sodnica. Ob precejšnjem zmanjšanju števila sodnikov sodišče strankam težko zagotavlja ustrezno pravno varstvo. Navedeni razlogi so terjali razpis sodniškega mesta okrožnega sodnika na Delovnem sodišču v Mariboru. Na razpis se je prijavilo 12 kandidatov, izmed prijavljenih je Sodni Svet kot najustreznejšo izbral mag. Katjo Rojko, ki jo predlaga v izvolitev Državnemu zboru. Kandidatka Katja Rojko je bila izjemno uspešna študentka dodiplomskega študija prava na Pravni fakulteti v Mariboru in je v letu 2006 zelo dobro opravila tudi pravniški državni izpit. Leta 2014 je pridobila naziv magistrice prava. Svojo poklicno pot je začela v gospodarstvu in jo nadaljevala v sodstvu. Od leta 2006 dalje zaposlena kot višja pravosodna svetovalka na civilnem oddelku Višjega sodišča v Mariboru. Je vodja strokovnih sodelavcev na tem sodišču in administratorka baze Višjega sodišča v Mariboru za pripravo odločb vseh oddelkov navedenega sodišča za vnos v bazo EEPS. Na svoji poklicni poti je pridobila bogato pravno znanje ter izkazuje obsežne delovne izkušnje s področja dela sodišč. Na delovnem mestu višje pravosodne svetovalke na Višjem sodišču v Mariboru že več kot 10 let izdeluje osnutke odločb sodišča druge stopnje, predstavlja zadeve na sejah pritožbenih senatov in opravlja tudi dodatne naloge. Številna mnenja višjih sodnikov izkazujejo, da je kandidatka svoje delo opravljala zelo uspešno in da izkazuje visoko kvaliteto strokovnega znanja ter sposobnosti. Na razgovoru s člani Sodnega Sveta je pokazala zelo bogato, široko in poglobljeno strokovno znanje s področja delovnega in civilnega procesnega prava, odlične sposobnosti analitičnega in logičnega razmišljanja, izjemno uspešna je bila pri argumentaciji rešitev zahtevnejših pravnih problemov. Ob tem je izkazala tudi odlične sposobnosti ustnega izražanja in zelo dobre komunikacijske spretnosti. Navedeno so bili ključni razlogi za zaključek Sodnega sveta, da je kandidatka Katja Rojko najprimernejša za razpisano sodniško mesto okrožnega sodnika na Delovnem sodišču v Mariboru, zato jo je predlagal Državnemu zboru v izvolitev na to sodniško mesto.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem sodišču v Mariboru izvoli mag. Katja Rojko. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 2. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Sodni Svet je Državnemu zboru predložil predlog z izvolitev gospe Katarine Rajgelj v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem v imenu Sodnega sveta besedo okrožni sodnici gospe Špeli Jakopič.
Spoštovani! Delovno in socialno sodišče v Ljubljani je po statističnih podatkih najbolj obremenjeno od vseh prvostopenjskih delovnih sodišč. Zaradi zagotavljanja sojenja v razumnem roku v delovnih in socialnih sporih je treba na tem sodišču zagotoviti polno zasedbo s kadrovskim načrtom predvidenih sodniških mest. Poleg obremenjenosti sodišča z zadevami in kadrovskega osipa na sodišču je dodaten razlog za razpis sodniškega mesta tudi kadrovska struktura sodnikov. Na njeni podlagi je namreč moč v prihodnjih petih letih predvideti številne upokojitve. Na razpis okrožnega sodnika na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani se je prijavilo 17 kandidatov. Izmed prijavljenih je Sodni svet izbral Katarino Rajgelj, ki jo Državnemu zboru predlaga v izvolitev. Kandidatka Katarina Rajgelj ima več kot 20 let delovnih izkušenj, od tega več kot 9 let po opravljenem pravniškem državnem izpitu. Zaposlena je bila v javni upravi, v zasebnem sektorju in v pravosodju. Šest let je delala kot višja pravosodna svetovalka na socialnem oddelku Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, pred tem je pet let delala na področju delovnopravnih zadev, od leta 2014 dalje je odvetnica. Ves čas svoje poklicne poti tudi pri opravljanju odvetniškega dela se ukvarja predvsem z delovnopravnimi in socialnopravnimi zadevami, zato je glavnina njenih delovnih izkušenj povezanih s tem pravnim področjem. Pri kandidatki Katarini Rajgelj je treba izpostaviti njene raznolike in dolgoletne delovne izkušnje, ki jih je pridobila predvsem z delom na delovno in socialnopravnem področju, in odlična priporočila višjih ter vrhovnih sodnikov, ki so s kandidatko sodelovali v šestletnem obdobju njene zaposlitve na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Med prijavljenimi kandidati Katarina Rajgelj pozitivno izstopa zaradi bogatega poglobljenega ter raznolikega strokovnega znanja s področji delovnega in socialnega prava. Precejšen del svoje poklicne poti je aktivno povezana z delom sodišč. Veliko širino in poglobljenost strokovnega znanja ter bogate delovne izkušnje, retorične sposobnosti, komunikacijske spretnosti ter sposobnosti kritičnega in analitičnega razmišljanja je kandidatka pokazala tudi na razgovoru oziroma pri odgovorih na vprašanja članov Sodnega sveta, kjer se je odlično izkazala. Celostna ocena strokovnega znanja, izkušenj in sposobnosti kandidatke je zato Sodni svet vodila do zaključka, da je Katarina Rajgelj najprimernejša kandidatka za razpisano sodniško mesto, zato jo predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani izvoli gospa Katarina Rajgelj. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, 4 pa so bili proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi člana Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Svetu za elektronske komunikacije Republike Slovenije razreši mag. Bojan Pohar. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem 15. točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric, ministrov in generalne sekretarke Vlade z dne 23. 1. 2018, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi z napovedano stavko javnega sektorja. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 33. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Jelke Godec v zvezi z ukrepi Vlade glede korupcije v zdravstvu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 32. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z možnostjo izločitve Madžarske iz projekta izgradnje drugega tira. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 35. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi z izjavo ministra glede sprejemanja odločitev. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 38. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s prehranskimi nasveti v oglasni akciji Naša super hrana. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 38. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo Antona Peršaka na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s programskim razpisom na področju umetnosti v letih 2018–2021. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 29. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje Jožefa Horvata v zvezi z analizo Ministrstva za zdravje o posledicah prezentizma. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 37. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča ter ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanja Franca Breznika v zvezi z nesorazmerjem med ceno avtoplina in plina za ogrevanje. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 38. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi z zagotavljanjem poplavne varnosti. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 35. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Žana Mahniča v zvezi z višino odstrela rjavega medveda. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 37. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje Bojana Podkrajška v zvezi s prodajo poslovnih prostorov v lasti Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 40. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru generalne sekretarke Vlade mag. Lilijane Kozlovič na poslansko vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi z urejanjem in izboljševanjem položaja romske skupnosti v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 38. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje Jožefa Horvata v zvezi s spodbujanjem e-mobilnosti v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 38. [[za je glasovalo 24.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem 1. točko dnevnega reda. Prekinjam 37. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v četrtek, 25. 1. 2018, ob 9. uri.