Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanske in poslanci: Renata Brunskole, Bogdan Barovič, Vili Rezman, dr. Peter Verlič, mag. Branko Grims, Janez Janša in Samo Bevk od 12. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O MALEM DELU, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 12 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Bojanom Kontičem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Ivanu Svetliku, ministru za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog zakona o malem delu, ki ureja občasno in priložnostno delo upokojencev, študentov, dijakov, brezposelnih in neaktivnih oseb. To pomeni, da bodo vsi opravljali to delo kot dopolnilno svoji osnovni dejavnosti oziroma statusu, ki ga z malim delom ohranijo oziroma ne izgubijo. Z uvedbo malega dela želimo povečati prožnost trga dela, hkrati pa zagotoviti vsem, ki opravljajo občasna in priložnostna dela, ustrezno varnost. Delodajalci že dlje časa opozarjajo, da je hitro reagiranje na potrebe na trgu dela pogoj za ohranitev konkurenčnosti podjetij, zato se vedno bolj poslužujejo takih oblik. Vse več ljudi že sedaj opravlja delo, ki ima občasen ali priložnosten značaj, zato je treba postaviti jasen okvir za opravljanje teh del, določiti standarde in zagotoviti tudi tem delavcem primerljive pravice iz dela in socialnih zavarovanj. Predlog zakona o malem delu na novo ureja tudi občasno in priložnostno delo študentov in dijakov. Na tem področju že več let opažamo potrebo po korenitih spremembah, na problematiko študentskega dela pa nas je že večkrat, tudi letos, opozorila Evropska komisija, ki kot posebej pereč problem Slovenije izpostavlja ravno obstoječi sistem študentskega dela, ki nima časovnih omejitev in ni vključeno v sistem socialnega zavarovanja ter študentom tudi ne zagotavlja nobenih pravic. Pri pripravi zakona o malem delu smo izhajali iz cilja, da naj bi malo delo tudi v naprej omogočalo fleksibilen prvi stik študentov in dijakov s trgom dela. Osnovna ideja tega dela je, da dopolnjuje študij, omogoča pridobivanje praktičnih izkušenj in pridobivanje sredstev za financiranje interesnih dejavnosti študenta. Malo delo je v predlogu zakona opredeljeno kot plačano začasno, občasno delo ali trajnejše časovno omejeno delo v obsegu največ 60 ur na mesec. Izjema velja za študente in dijake, ki jim je zaradi študijskih obveznosti omogočeno, da malo delo opravljajo tudi več ur na mesec, vendar v koledarskem letu ne smejo preseči obsega 720 ur. Z omejevanjem števila ur malega dela se določi jasna razmejitev med institutom malega dela in delovni razmerjem, kar je pomembno z vidika zaščite delovnega razmerja, ki je primarna oblika zaposlovanja in delavcu nudi največ pravic. Časovna razmejitev je tudi skladna s standardom OECD, ki malo delo opredeljuje kot tisto, ki traja do 14 ur na teden. Omejitve pa so postavljene tudi delodajalcem, ki tako svoje dejavnosti ne morejo graditi le na malem delu, ampak morajo svojo dejavnost utemeljevati tudi na tem, da ponudijo redna delovna razmerja oziroma zaposlitve. Iz malega dela se bodo plačevali prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ter za zdravstveno zavarovanje v skupni višini 15,5 %, delodajalec pa je zavezan za plačilo dajatve iz malega dela v višini 14 %, kar je enako, kot znaša trenutna koncesijska dajatev iz dela dijakov in študentov. Sredstva iz dajatve se v največjem odstotku namenjajo za financiranje štipendij ter gradnjo in vzdrževanje študentskih domov. Del sredstev iz dajatve bo namenjen za rizični sklad, delovanje organizacij študentov, izvajanje projektov, namenjenih študentom, upokojencem in brezposelnim. Vsi prejemniki sredstev iz dajatve bodo morali pri porabi teh sredstev upoštevati vse javnofinančne predpise, vključno s predpisi o javnem naročanju, kar pomeni tudi učinkovitejšo in gospodarnejšo porabo teh sredstev. Posredovanje malega dela se bo izvajalo kot nepridobitna dejavnost, pri posredovanju malega dela se ohranja institut napotnice, ki zdaj velja za študentsko delo, vendar z vgrajenimi varovalkami, ki bodo zagotovile redno plačevanje delodajalcev za opravljeno malo delo oziroma učinkovitejšo izterjavo neplačanih obveznosti. V primeru neplačila s strani delodajalca uvajamo posebno varstvo za osebo, ki bo malo delo opravila, in sicer tako, da se zagotovi plačilo dela iz skupnega rizičnega sklada. Pomembno je tudi, da predlog zakona o malem delu vzpostavlja učinkovit način spremljanja in nadzora na tem področju, prav tako pa določa bistveno višje sankcije tako za delodajalce kakor tudi za posameznike, ki bodo kršili določila zakona. Za učinkovito izvajanje, spremljanje in nadzor malega dela je ključna tudi vzpostavitev centralno informatizirane evidence o malem delu, ki jo bo vodil Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, in v kateri bodo tekoče razvidni podatki o opravljenem delu za posamezno osebo in delodajalca, neposredni vpogled v evidenco pa je mogoč tudi nadzornim organom. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister! Predlog zakona o malem delu temelji na fleksibilnosti trga dela, ki ga ima zdaj študentsko delo, hkrati pa bo zagotavljal osnovne pravice iz socialnega zavarovanja. Določal bo tudi pravice in postopke za izvajanje možnosti opravljanja občasnega in začasnega dela upokojencem. Z zakonom se bo znatno zmanjšalo tudi delo na črno, kar je tudi eden od ciljev predlaganega zakona, ki pa bo omogočal tudi trajnejše časovno omejeno delo študentov, dijakov, upokojenih, brezposelnih in drugih neaktivnih oseb za največ 60 ur mesečno. Za študente in dijake bo omogočena izjema, da opravljajo tudi več ur na mesec, vendar v posameznem koledarskem letu ne več kot 720 ur. Poraja se vprašanje o razliki med malim delom in delom za skrajšani delovni čas. Razlika se zazna le v tistem delu, ko zakon govori o pravicah, ki izhajajo iz delovnega razmerja. To pa je predstavljeno v samem predlogu zakona, kjer se govori, da malo delo ne bremeni stroškov dela iz delovnega razmerja, kot so odpravnine, prevoz na delo, letni dopust in podobno. Predlagane urne omejitve malega dela so opredeljene tudi v tistem delu, ki govori o delodajalcih z različnim številom zaposlenih, mala in mikro podjetja. Seveda se tu poraja dilema o možnosti razbijanja velikih delovnih mest na mala delovna mesta in posojanja napotnic pod drugim imenom, še posebej takrat, ko bo posameznik dosegel limit ur, samo da bo lahko nadaljeval delo. Pri delodajalcu, ki zaposluje do 10 delavcev, bo lahko po predlogu delalo 6 malih delavcev, takih gospodarskih družb pa je v Sloveniji kar 92.4 %. Po podatkih, ki jih posredujejo mediji, se je v državah, kjer malo delo že izvajajo, število zaposlenih s polnim delovnim časom zmanjšalo kar znatno, delež malih del pa se je povečal kar za trikrat. Glede na podatke o zaslužku, ki govorijo, da je bruto urna postavka 4 evre in letni zaslužek največ 6 tisoč evrov, se lahko vprašamo o možnosti preživetja z malim delom. Bruto plače vseh zaposlenih v Sloveniji na letni ravni znašajo okoli 17 milijard evrov, medtem ko vsi redni, izredni, dijaki in študentje z delom preko študentskega servisa v letu dni zaslužijo okoli 300 milijonov evrov. Prejemki študentov in dijakov so tako za okoli polovico nižji od povračil stroškov za prevoz na delo in okoli 30-krat nižji od ocene obsega sive ekonomije, kar je le dobra 2 % celotnega slovenskega trga. Vsekakor pa so študentje s svojim delom močna konkurenca na trgu dela, saj njihovo povprečno plačilo za podjetja predstavlja le okoli 55 % stroška povprečno plačanega delavca. Niso pa konkurenčni tistim, ki delajo za minimalno plačo. 70 % opravljenih del študentov so manj zahtevna in fizična dela, nekaj je del, ki jih opravljajo tudi takšni, kjer se uporablja teoretično znanje, in le 17 % je takšnih, ki predstavljajo in zapolnjujejo zelo zahtevna dela, kjer je potrebno znanje, ki so si ga pridobili skozi študij in bo koristilo tudi pri kasnejših zaposlitvah. Namen zakona je, da se vse oblike dela vključijo v mehanizme podpore socialnim blagajnam, da imajo vsi pravico iz socialnega zavarovanja ter ustrezno varnost na trgu dela. Sindikati imajo seveda pomisleke, saj se po njihovem krepi nelojalna konkurenca, izkoristila pa bi se naj tudi stiska socialno ogroženih ljudi. Opozarjajo tudi na zlorabo zakona s strani delodajalcev, ki bodo raje zaposlovali preko malega dela in ne za določen čas. To je pa tista zgodba, ki sem jo omenil, da države, ki to že imajo, se soočajo ravno s povečanjem malega dela. Dejstvo je, da zakon na področju malega dela potrebujemo, zato bi bilo prav, da se vse udeleženke v postopku vzamejo čas in da se pripravi zakon, ki bo sprejemljiv za vse, tako za študente kot za delodajalce. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkami, kolegice in kolegi! Na začetku predstavitve stališča Poslanskega kluba LDS bi želel poudariti, da je po našem mnenju Predlog zakona o malem delu treba razumeti skupaj v paketu predlaganih sprememb delovnopravne zakonodaje in ga je za celovito razumevanje treba gledati in ocenjevati v okviru te celote. V Poslanskem klubu LDS pozitivno ocenjujemo odločitev Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da vse oblike občasnih in priložnostnih zaposlitev enotno uredi v zakonu o malem delu, ki ga bodo pol študentov opravljale še brezposelne osebe in upokojenci. Tako bo vsem omogočen enakopraven dostop do krajših zaposlitev in povišanja mesečnih prihodkov, s katerimi si bodo lahko izboljšali svoj materialni položaj. Skupno obravnavo razumemo kot uveljavitev načela solidarnosti med različnimi generacijami in različnimi interesnimi skupinami. Cilj novega zakona je tudi zmanjšanje dela na črno in krčenje sive ekonomije, saj gre pri malem delo za legitimno, možnost dodatnega zaslužka. Ob tem želimo spomniti, da malo delo ni popolna novost, saj je uvedeno že z zakonom o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Pri tem je treba opozoriti, da rešitve v zakonu niso omogočale prijave v socialno zavarovanje na podlagi pogodbe o malem delu, kar bo sedaj v zakonu o malem delu jasno in natančno urejeno. Malo delo bo po zakonskem predlogu še naprej ohranilo svoj fleksibilni značaj in ugodnosti za delodajalca, saj bo njegova obremenitev okoli 29,5 %, kar je manj od obremenitve rednega delovnega razmerja. Nadalje se bodo kot od vsakega dela plačevali prispevki v zdravstveno in pokojninsko blagajno, kar se nam zdi korektna in pravičnarešitev. Pri tem opozarjamo, da se prispevki za zdravstveno blagajno vede ali nevede mešajo z zdravstvenim zavarovanjem študentov. Študenti so namreč zavarovani preko svojih staršev in ravno denar v zdravstveni blagajni omogoča takšno zavarovanje. Prispevki v zdravstveno blagajno iz naslova malega dela pa pomenijo zagotavljanje obsega pravic na višji ravni in na ta način boljšo zdravstveno varstvo vseh. Delodajalec bo po novem plačeval še prispevek za primer poškodb pri delu in poklicne bolezni. Na ta način bodo vključeni bolje zavarovani, kot so bili doslej. Študentom se bo izvajanje malega dela štelo tudi v pokojninsko dobo, saj navedene rešitve po našem prepričanju prinašajo pozitivne izboljšave dosedanje ureditve. Nadalje bi opozorili, da študentsko delo predstavlja samo 4 % vseh opravljenih delovnih ur, vendar v segmentu zaposlovanja do 30 let predstavlja kar 15 % vseh delovno aktivnih mladih. Raziskava iz leta 2010 z naslovom Ekonomski vidiki študentskega dela dokazuje, da študentska populacija ni le nelojalna konkurenca svojim kolegom diplomantom, ampak so nelojalna konkurenca tudi mladi nekvalificirani delovni sili do 30 let. Zaradi ugodnosti za delodajalce študenti podaljšujejo absolventski staž ter ohranjajo študentski status s prepisovanji med izobraževalnimi zavodi. Plačilo študenta predstavlja le 55 % stroškov povprečno plačanega delavca. Zato se nam zdi izredno pomembno, da bodo ob navedenem zakonu predlagane še druge ustrezne in potrebne rešitve. Ena takšnih je po mnenju LDS prav gotovo tudi nujna ureditev evidence enotnega vpisa, ki bo odpravila navedene anomalije. Zaradi študentskih in dijaških protestov in njihovega nestrinjanja s predlogom zakona je treba jasno povedati, da študentom z novim zakonom ne bo odvzeta možnost dela, je pa res, da se omejuje obseg malega dela študentov in dijakov, ki je omejen na 720 ur letno. Že sedaj pa 80 % študentov opravlja manjše število ur, kot pa je predvideno v zakonu. Opravljanje dela v času študija v Poslanskem klubu LDS ocenjujemo kot pozitivno, saj si študentje z delom nabirajo delovne izkušnje in navezujejo stike z bodočimi delodajalci. Vendar smo prepričani, da je glavna študentska obveznost opravljanje študijskih obveznosti. Zato v LDS vztrajamo, da mora država ustvariti takšne pogoje, ki bodo omogočili študij vsem tistim, ki želijo študirati, ne glede na socialni status in položaj posameznika. Zato podpiramo uveljavitev zakona o malem delu šele s 1. januarjem 2012, ko bodo po zagotovilih Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve že uveljavljene državne štipendije v večji višini in večjem številu. Na podlagi teh zagotovil v Poslanskem klubu LDS tudi v prvi obravnavi izrekamo podporo navedenemu zakonu. Ob tem pa poudarjamo pozitivne spremembe za dodelitev državne štipendije, ki pomeni dvig cenzusa za dodelitev na višino dohodka 600 evrov na družinskega člana. Pozitivno ocenjujemo tudi dodatne elemente in kriterije za dvig zneska štipendije glede na uspeh študija, deficitarne študijske usmeritve in oddaljenost od kraja bivanja. Z njihovim upoštevanjem bo lahko štipendija segla tudi čez 400 evrov. Precej polemik in nasprotujočih si mnenj je povezanih z višino, predvsem pa delitvijo in namembnostjo dajatev iz malega dela, ki skupaj predstavljajo 14 %. Podpiramo rešitev, da bodo dajatve iz malega dela v največji meri namenjene za štipendije in nove študentske domove, pri čemer bodo tudi upokojenci in brezposelni prispevali v ta sklad. Ob že omenjenih potrebnih štipendijah bi poudarili potrebo še po naslednjem pogoju za izvajanje študijskih obveznosti. To je potreba po zagotovitvi potrebnih bivalnih kapacitet za študente, zato podpiramo opredeljeno namembnost teh sredstev. Del sredstev bo namenjen oblikovanju po našem mnenju potrebnega rizičnega sklada, ki bo vzpostavljen za pokrivanje neplačil delodajalcev, sodne takse ter stroške izterjave. Del sredstev bo namenjen tudi interesnemu delu študentov, kar ocenjujemo kot potrebno in nujno. Zato v LDS zagovarjamo avtonomnost študentskega delovanja, česar zakon ne omejuje, saj se sredstva za delovanje študentskih organizacij ohranjajo, drugačen sistem razdeljevanja dela sredstev, za katera bodo po novem lahko kandidirale tudi druge mladinske organizacije, pa bo še okrepil raznovrstnost in raznolikost projektov študentskih, dijaških in mladinskih organizacij, kar bo prispevalo h krepitvi celotnega slovenskega mladinskega sektorja. Z omejitvijo števila ur, ki jih bodo lahko opravili vključeni v malo delo, se bo zmanjšala tudi možnost zlorab v primeru, ko je potreba na nekem delovnem mestu skleniti redno delovno razmerje. Ker je slišati vrsto opozoril, da bodo posledice uvedbe zakona ravno nasprotne, v LDS pričakujemo tudi bolj učinkovito delo inšpektorata za delo, saj so bile zlorabe napotnic na področju študentskega dela odkrite zelo redko, čeprav je bilo v javnosti slišati vrsto opozoril o zlorabah. Za preprečevanje zlorab se v zakon uvajajo tudi omejitve števila vključenih v malo delo pri posameznem delodajalcu glede na število zaposlenih. Zaradi opozoril delodajalcev, da bodo zelo omejeni pri najemanju delovne sile za večje in krajše dogodke, v primeru sejmov, prireditev, v poslanskem klubu LDS podpiramo ustreznejšo rešitev, kjer je omejitev zapisana kot mesečna omejitev ur opravljenega malega dela pri delodajalcu. Glede na burne odzive zainteresirane javnosti in nekaterih socialnih partnerjev glede na posredovane pripombe in mnenja, smo v LDS veliko pozornost namenili izmenjavi pogledov in stališč o vsebini zakona tako s predlagateljem kot zainteresiranimi. Opravili smo veliko pogovorov, iskali sprejemljive rešitve in odgovore na izpostavljene dileme. Pri tem smo bili opozorjeni s strani predstavnikov študentskih servisov, da je za posredovanja dela 2 % dajatev premajhna. Glede na argumente Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki v dokaz korektnosti izračunov ponuja delovanje zavoda za zaposlovanje, ki opravi več storitev za manj denarja, bo v nadaljevanju sprejemanja zakona prav gotovo še priložnost za izmenjavo dodatnih argumentov. Pri tem se opozorila nanašajo predvsem na plačevanje zdravstvenih pregledov ter njihovo število. Ob razpravi o zakonu je bila izražena bojazen tudi na podlagi izkušenj drugih držav, da bi določen sloj in določeno število delavcev postalo popolnoma odvisno od malega dela, ki bi ga opravljali pri več delodajalcih ter bi tako postali zaprti v krog malega dela brez možnosti redne zaposlitve in tako ujeti v past revščine. Glede na mednarodne primerjave se strinjamo z oceno Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da je naš sistem drugačen, da je meja zaslužka vezana na minimalno plačo. Pri tem je treba poudariti, da se bodo brezposelni v malo delo vključevali prostovoljno. Njihov osnovni cilj skupaj z zavodom za zaposlovanje pa bo še vedno iskanje redne zaposlitve in programi aktivnega zaposlovanja. Pomembno je namreč, da brezposelni obdržijo stik z delom, z delodajalci, tako bodo z malim delom delovno aktivni s ciljem, da najdejo delodajalca za redno zaposlitev preko malega dela. Sedaj to delo iščejo na črno in s serijo sive ekonomije. Ker se nam opozorila študentov, sindikatov in drugih zdijo zelo pomembna, podpiramo predlagano rešitev v zakonu, ki predvideva ustanovitev strokovne komisije za spremljanje izvajanja malega dela. Le-ta bo spremljala izvajanje zakona v praksi in ravno preko njenega dela bo mogoče sproti odpravljati morebitne težave in odstopanja od postavljenih ciljev zakona. Ker je zakon o malem delu razburkal širok krog zainteresiranih in ker še vedno obstajajo zelo odklonilni pogledi do predlagane vsebine zakona, v Poslanskem klubu LDS tudi današnjo razpravo razumemo kot priložnost za iskanje najboljših rešitev. Ob tem pozitivno ocenjujemo dosedanje izboljšave zakonskega besedila, do druge obravnave pa ga bomo lahko še dopolnili. Pri tem si želimo nadaljnje dogovarjanje o vsebini iskanja najboljših rešitev v okviru socialnega dialoga. V Poslanskem klubu LDS bomo v prvi obravnavi podprli predlog zakona, hkrati pa pričakujemo odgovore in rešitve na odprte dileme, s katerimi bi ustrezno lahko nadgradili zakonsko besedilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Dejan Levanič. Prosim.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Zakon o malem delu je sestavni del slovenske izhodne strategije za leti 2010–2013 in kot tak tudi umeščen v celoto predvidenih sprememb na trgu dela. Ker danes obstajajo različne oblike priložnostnega in občasnega dela, ki so opredeljene tudi v več zakonih, je tudi njihovo izvajanje zelo različno. Prav tako se bistveno razlikuje glede na pravice in varnost tistih, ki ta dela tudi opravljajo. Delodajalci se vedno bolj poslužujejo nestandardnih oblik dela in vse več ljudi opravlja delo, ki ima občasen in priložnosti značaj, zato je nujno treba postaviti nek jasen okvir za opravljanje teh del, določiti standarde in zagotoviti tem delavcem primerljive pravice iz dela in socialnih zavarovanj. Vključitev nestandardnih oblik dela v socialna zavarovanja pa je pomembna tudi za vzdrževanje socialne države. Z uvedbo malega dela želimo tudi zmanjšati obseg dela in zaposlovanja na črno, saj se s tem uvaja neka možnost legalnega opravljanja plačanega dela, ki ima lahko tudi elemente delovnega razmerja pod ugodnejšimi pogoji za delodajalca. Predlog zakona o malem delu med drugim ureja tudi občasno in priložnostno delo študentov in dijakov. Z zakonom želimo namreč vzpostaviti sistem, ki bo učinkoviteje ščitil pravice dijakov in študentov ter jim omogočil ustrezno varnost na trgu dela, hkrati pa ohranil neke pozitivne strani trenutne ureditve študentskega dela. Po podatkih iz raziskave Evroštudent slovenski študentje v povprečju prebijejo na predavanjih in drugih študijskih obveznostih 18 ur tedensko, nadaljnjih 17 ur na teden pa jim vzame individualno študijsko delo. Poleg tega namenijo 17 ur na teden plačanemu delu, skupaj torej traja delovnik povprečnega študenta 52 ur tedensko. Bolonjski proces zahteva še intenzivnejše delo študentov, se pravi visokošolskega študija, zato se je obremenitev študentov s študijskimi obveznostmi v zadnjih letih še povečala. Raziskava Evroštudent tudi ugotavlja, da delovna obremenitev študentov vpliva na študij, ko delovne obremenitve presežejo 15 ur na teden. Študentje torej veliko časa namenjajo delu ob študiju, zato študij kot tak traja dlje. Socialni demokrati smo mnenja, da je treba ustvariti pogoje za to, da bo lahko študent več študiral in manj dela. Študentsko delo, kot ga poznamo danes, je sigurno socialni korektiv, ki je mnogim omogočil, da so si lahko z delom študij sploh privoščili. Pa čeprav naj bi študij v Sloveniji bil brezplačen. In študentsko delo danes predstavlja eno izmed najbolj neoliberalnih oblik dela, saj študentom ne nudi nobene varnosti. Zato moramo vsi skupaj ob sprejemanju zakona o malem delu odgovoriti na ključno vprašanje :Ali zakon o malem delu škodi študentu? Ko pregledamo argumente, vidimo odgovor, da to ne drži in da to ni namen zakona. Ravno nasprotno. Za študente ta zakon pomeni veliko pridobitev. Pa poglejmo zakaj. S tem zakonom izpolnimo dva cilja, ki sta nujna. Prvi cilj je socialna varnost študentov. Študent bo ob vključevanju, se pravi v zakon o malem delu, pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovan, tekla mu bo delovna doba in priznane mu bodo delovne izkušnje. Kar je še posebej pomembno zaradi tega, ker od mladega človeka delodajalec zahteva predvsem delovne izkušnje, ko se vključuje na trg dela, teh pa nima, kljub temu, da je v času študija opravljal kakršnokoli delo. In drugi cilj, dajemo mu pogoje, da lahko študent študira. To so štipendije. V zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev prihaja Slovenija do števila štipendij, kot jih v zgodovini ni imela. Cenzus s 300 evrov na družinskega člana se zvišuje na 600 evrov na družinskega člana, kar je 100 % povišanje in pomeni okrog 10 tisoč štipendij več. Že v času največje krize, torej v letu 2009, smo cenzus zvišali na 68 % minimalne plače, na 70 % za otroke, ki prihajajo iz enostarševskih družin ali otrok s posebnimi potrebami. Torej smo že povišali cenzus za štipendije, zdaj se ta cenzus spreminja iz minimalne v povprečno plačo. Študent bo lahko za razliko od drugih dveh skupin, o katerih bom govoril nekoliko kasneje, torej upokojencev in brezposelnih, delo ob študiju prilagajal tudi svojemu študijskemu procesu, ker bo lahko delal 14 ur na teden ali 60 ur na mesec ali štiri mesece v letu. Pri tem bo lahko zaslužil 6 tisoč evrov. Že danes je več kot 80 % študentov pod to mejo zaslužka. Tako finančno zakon o malem delu študentov ne bo omejeval, poleg tega pa bomo na drugi strani imeli veliko več štipendij. Določena je tudi minimalna urna postavka. Ta je zapisana v zakonu o malem delu in znaša 4 evre. Po zdajšnjem sistemu je bila povsem prepuščena trgu dela, gibala se je od 2 evra pa vse do 35 evrov na uro. Odpravljajo se tudi zlorabe, saj danes ni nobenih omejitev in preverjanja v postopku izdajanja napotnic. V zakonu o malem delu pa so vgrajene varovalke, ki bodo delovale predvsem preventivno. Študentje bodo zaščiteni pred tistimi, ki ne plačujejo. To se dogaja veliko študentom, in žal ostanejo brez denarja in brez vsake zaščite. Vsak študentski servis naj bi imel danes svoj rizični sklad, s svojimi pravili, kar pomeni neenak položaj študentov. Marsikateri študentski servis rizičnega sklada sploh ni imel ali pa se je izčrpal že v prvi polovici leta. V zakonu o malem delu je predviden skupen rizični sklad, ki ga bo vodil Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, kjer bodo študentje, predvsem tisti, ki ne bodo dobili plačila s strani delodajalcev, to plačilo lahko tudi izterjali iz sklada. Veliko jabolko spora so tudi finance študentskih organizacij in študentskih servisov. Te se v zakonu o malem delu postopoma zmanjšujejo, še vedno pa bodo imeli toliko, in to jim seveda zakon zagotavlja, da bodo lahko delovali, ohranjali svojo avtonomnost, da bodo lahko projekti za študente nemoteno funkcionirali tudi v prihodnje. Sredstva se po predlogu zakona o malem delu v največjem procentu namenjajo za financiranje štipendij in izgradnjo in vzdrževanje študentskih domov. Na podlagi načela medgeneracijske solidarnosti bodo sredstva za svoj namen s svojim delom prispevali tako dijaki in študentje kakor tudi upokojenci, brezposelni in druge neaktivne osebe. Manjši del teh sredstev bo torej namenjen za rizični sklad, delovanje organizacij študentov, izvajanje projektov, namenjenih študentom in seveda upokojencem, izvajanje aktivne politike zaposlovanja ter za podporo, evidentiranje in pa spremljanje malega dela. S strožjimi pravili glede porabe sredstev iz dajatve želimo doseči predvsem učinkovitejšo in gospodarnejšo porabo teh sredstev, ki so se danes porabljala brez nadzora. In prav je, da sredstva nadzirajo in da ima pri tem kaj besede tudi država. Predlog zakona o malem delu določa, da bodo malo delo lahko opravljali tudi upokojenci in brezposelni. Ko govorimo o brezposelnih, je treba povedati, da je nujno treba dati brezposelni osebi možnost, da tudi v času brezposelnosti ohranja aktivni stik s trgom dela in delodajalci ter ohrani neke delovne navade in nadgradi znanje in sposobnosti, hkrati pa z zaslužkom vsaj delno nadomesti izpad rednega dohodka. Z aktivno vključitvijo na trg dela bo oseba manj izpostavljena, da pade v past dolgotrajne brezposelnosti, hkrati pa se z aktivnostjo krepi tudi svojo samopodobo. Pomembno je tudi, da se bodo opravljene ure malega dela brezposelni osebi štele tudi v pokojninsko dobo in v delovne izkušnje, kar ji bo seveda v pomoč pri iskanju redne zaposlitve. Malo delo lahko vodi tudi v redno zaposlitev, saj lahko na ta način delodajalec spozna in preizkusi delavca na delovnem mestu, zavod pa lahko z ukrepi aktivne politike zaposlovanja spodbudi prehod brezposelnega seveda v redno delovno razmerje. Opravljanje malega dela za brezposelno osebo ne bo pomenilo obveznosti ali izgubo pravic, ki jih ima kot brezposelna oseba, vendar pa opravljanje malega dela ne sme ovirati brezposelnega pri iskanju redne zaposlitve. Zavod RS za zaposlovanje ne bo napotoval brezposelnih oseb na malo delo, temveč se bodo za to delo odločali prostovoljno. Možnost opravljanja malega dela je v korist brezposelnim osebam, saj jim daje možnost pridobivanja dodatnega zaslužka in povečuje tudi njihovo možnost za pridobitev redne zaposlitve, govorim o novih delovnih izkušnjah, socialni izključenosti, ne da bi to vplivalo na njihove pravice, ki izhajajo iz zavarovanja za primer brezposelnosti. Do sedaj brezposelni te možnosti niso imeli, zato se je veliko dela in storitev opravilo na črno, tudi preko študentskih napotnic, izdanih drugim osebam s statusom dijaka ali študenta. V času do druge obravnave želimo kljub temu Socialni demokrati opraviti še nekaj usklajevanj skupaj z ministrstvom, ker ne želimo, da se dobra ideja o vključevanju brezposelnih izrodi v sistem, kjer se bodo le-ti znašli v začaranem krogu malega dela in v redno zaposlitev ne bodo prišli. Varovalke v zakonu že obstajajo, imamo pa mnenje sindikatov, ki opozarjajo na določene pasti. Zato so možni dodatni ukrepi, ki prihajajo s strani Socialnih demokratov za zmanjšanje možnosti zlorab in negativnih učinkov malega dela za brezposelne, kot je recimo, da napotnico za malo delo lahko brezposelnemu izda le pristojna enota zavoda za zaposlovanja, ki tako v celoti ohranja nadzor nad aktivnostjo iskalca zaposlitve. Zavod lahko tudi odkloni izdajo napotnice, če oceni, da si brezposelni s predvidenim malim delom ne bo izboljšal zaposlitvenih možnosti. Drug takšen predlog je,da na napotnice za malo delo za brezposelne se mora natančno vpisati čas opravljanja dela, ure začetka in konca opravljanja dela, tako se lahko zmanjša možnost zlorab malega dela za delo na črno in tudi inšpektorski nadzor bi v tem primeru bil lažji. Vsem skupaj nam namreč mora biti v interesu, še posebej v teh časih, da ima čim več ljudi delo in da imajo pri tem zagotovljene osnovne pravice, ki jim pripadajo, zato bomo Socialni demokrati zakon o malem delu v prvem branju podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Zakon ima, podobno kot mnogi zakoni, ki jih pripravlja Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, dober namen, vendar pa je izvedbeno precej slab. Poleg tega ministrstvo tradicionalno slabo načrtuje finančne posledice, pa tudi ne vemo, na podlagi katerih analiz je prišlo do nekaterih podatkov oziroma upošteva neka obdobja tako imenovanih debelih krav oziroma leta, ko so nekatere stvari bile na najvišjem nivoju, in na podlagi tega načrtujejo tudi v prihodnje. Zakon ponovno kot nekateri drugi pod istim okriljem združuje tri različne skupine, z različnimi potrebami in značilnostmi posamezne skupine, torej upokojence, študente in brezposelne. Ocenjujemo, da je zakon lahko veliko boljši, če je pisan in pripravljen za eno skupino, saj zajame vse variante in tudi specifike določene skupine. Predvsem pa bi pričakovali, da pri pripravi takega zakona ministrstvo opravi razgovore z vsemi tremi skupinami, za katere zakon pripravlja, prisluhne njihovim predlogom in nato tudi z vsaj približno usklajenim predlogom zakona pride v parlament. Vendar tudi tokrat Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ignorira tiste, ki jim je zakon namenjen. Nekateri govorijo o tem, da je socialni dialog umrl, da pogovora med socialnimi partnerji ni, in to kljub temu, da ste v koalicijski sporazum zapisali: "Za uspešno izvajanje varne prožnosti je treba zagotoviti aktivno sodelovanje socialnih partnerjev ter pripravljenost zainteresiranih strani za sprotno sprejemanje zakonodajnih sprememb." V pogovorih predstavniki študentov in upokojencev, sindikatov, razen menda enkrat upokojenci niso sodelovali oziroma so pogovori potekali na različnih nivojih, ko nekdo govori, drugi pa posluša, vendar ne sliši. Nekdo piše zakone, za katere pravi, da so namenjeni tem specifičnim skupinam, pa jih zraven ne povabi, ne prisluhne njihovim argumentom. To jih je očitno tudi združilo, da so skupaj nasprotovali in še vedno nasprotujejo zakonu o malem delu. Podoben primer smo imeli pri zakonu o subvencioniranem delovnem času. Z njim se niso strinjali delodajalci, sindikati, pripravili so proteste pred parlamentom. Minister je vztrajal, nekajkrat smo znižali sredstva v proračunu za ta namen, v nekaterih podjetjih podaljšali agonijo za nekaj mesecev, saj dnevno dobivamo informacije, da se podjetja, ki so bila deležna teh subvencij, zapirajo, da se uvajajo stečaji in odpuščajo delavci, ustanavljajo slamnata podjetja in podobno. Socialni sporazum, ki je bil sprejet v času prejšnje vlade, je že potekel in pričakovali bi od nove vlade, da bo s socialnimi partnerji dogovorila nov socialni sporazum, dogovorila način, kako se bodo pogovarjali in dogovarjali s socialnimi partnerji. Vendar tega dogovora ni, kar očitno za Pahorjevo vlado pomeni, da se tudi pogovarjati in dogovarjati s socialnimi partnerji ni treba. Na to v naši poslanski skupini ne pristajamo. V prejšnjem mandatu smo mnogo naporov vložili v to, da smo usklajevali predloge, ne samo s socialnimi partnerji, pač pa tudi s takratno opozicijo, ker menimo, da je socialni dogovor o ključnih reformah in rešitvah potreben in tudi edini garant, da so rešitve potem za večino ustrezne in tiste najboljše. Delo študentov je danes urejeno v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Verjetno bi zakon res potreboval nekaj izboljšav. Že s spremembami v preteklih obdobjih se je bistveno povečal nadzor nad delom študentskih servisov. Odpravljene so bile nekatere anomalije in nepravilnosti. Pred leti je za kratek čas zaživel celo način poročanja, dodatnega poročanja o vseh izdanih napotnicah tudi Inšpektoratu za delo. Kasneje je bilo to sicer ukinjeno, verjetno predvsem zato, ker je šlo za ponovno papirno poročanje namesto morda elektronskega, ki bi povzročilo manj birokracije in manj dokumentacije, ki jo najbrž inšpektorat niti ni mogel obdelati. Vendar pa je bil to dober način, da je bil inšpektorat že v začetku, preden je bilo izvedeno študentsko delo, obveščen o tem, da tako delo poteka, in o vseh ključnih podatkih, ki so potrebni za to, da je nadzor nad tem dober. Nam se zdi neprimerno omejevati študentsko delo, ne da bi hkrati uredili druga področja. Ministrstvo namreč obljublja nove štipendije, vendar zakona še ni ,kljub temu da je v normativnem načrtu Vlade vpisan za leto 2010. Po prvotnem predlogu naj bi začel veljati že s 1. 1. 2011, nato je bila prestavljena uveljavitev na 1. 9. 2011. Glede na izkušnje pa se verjetno zna zgoditi, da bo še kam v prihodnost umaknjen, ker ugotavljamo, da so zakoni slabo pripravljeni, potem jim pa podaljšujemo čas uveljavitve, da bi v tistih kratkih mesecih uspeli zagotoviti vse, kar je za uveljavitev zakona potrebno. Pred tem bo začel veljati zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, zakon o socialnih transferjih, s katerim ukinjate štipendijo za mladoletne dijake. Po tej logiki bi bilo štipendij kvečjemu manj, ne pa več, saj tudi pomemben del teh dijakov prejema danes še štipendije, pa jih v prihodnje očitno ne bo. V naši poslanski skupini menimo, da je področje študentskega dela nujno potrebno urediti, vendar pa se sprašujemo, ali je to prava pot. Podpiramo tudi predlog, da se študentsko delo bolj obdavči, da ne bo predstavljalo nelojalne konkurence, in da imajo iz tega naslova študentje tudi določene ugodnosti,da jim teče delovna doba in podobno. Vendar pa se take stvari in take korenite spremembe delajo postopoma. Ne moreš v bistvu čez noč za 100 % povečati obdavčitev, ker to pomeni problem tako za delodajalce kot za študente same. Zakon po našem mnenju sam po sebi ne bo omejil študentskega dela in uredil tega področja, vsaj ne v tistem delu, kjer je največ zlorab. Nekaj o tem sem že povedala. Mnogo učinkoviteje bi to dosegli z ustrezno evidenco vpisov na visokošolske zavode, ko bi te evidence povezali in zaostrili pogoje za pridobitev statusa tudi s spremembo davčne zakonodaje, se pravi že omenjena višja obdavčitev, vendar pa ne na enkrat za 100 % in več. Morda bi razmišljali o večji obdavčitvi dohodkov nad določenim zneskom, kajti s pretiranim omejevanjem študentskega dela bomo spet povzročili posojanje napotnic ali pa bo prišlo do tega, da se bo ponovno izplačevalo na druge manj obdavčene načine, se pravi, na potne stroške ali kaj podobnega. Predvsem pa seveda z ostrejšim nadzorom, če študentje delajo polni delovni čas in neprekinjeno več mesecev, obstajajo elementi delovnega razmerja, zato bi delodajalec v skladu z zakonom o delovnih razmerjih moral skleniti pogodbe o zaposlitvi. Kot rečeno, če bi ostalo v veljavi poročanje študentskih servisov direktno na inšpektorat, bi verjetno te stvari lahko pravočasno ugotavljali in bi inšpektorat iz prve roke imel tudi te podatke. Nadzor je sploh tisti, kjer smo najboljši v tej državi. V zakonih po navadi sicer imamo predvidene sankcije in ustrezno kazensko odgovornost, vendar pa to v zelo slabi meri realiziramo. Ministrstvo bi se verjetno moralo tudi vprašati, kako je mogoče, da je v letu 2009 47 študentskih servisov za 12 milijonov evrov in z 250 zaposlenimi izvedlo vse postopke za študentsko delo za 150 tisoč dijakov in študentov, medtem ko zavod za zaposlovanje, kamor sedaj prenašamo to delo, z 900 zaposlenimi za 45 milijonov evrov izvede postopke za 100 tisoč brezposelnih. Sedaj ta zavod dodatno obremenjujemo, kljub temu da ves čas govorijo, da delajo s premalo ljudmi in večina državljanov ga prepoznava kot neučinkovitega ali pa vsaj bolj slabo učinkovitega. Že sedaj po veljavni zakonodaji je možno, da tudi zavodi za zaposlovanje posredujejo študentsko delo, vendar se to ne dogaja, kajti učinkovitost je, kot rečeno, zelo slaba, in se bo tisti, ki se za tako delo odloči, odločil za tisti servis ali pa tisto organizacijo, ki mu to najhitreje naredi. In verjetno bi lahko bolje izkoristili sistem, ki ga imamo, in okrepili, kot rečeno, nadzor, da ne bi prihajalo do zlorab. Sindikati opozarjajo, da predlog zakona o malem delu ni namenjen ureditvi študentskega dela, saj bi ga lahko uredili drugače, tudi oni so podali nekaj predlogov, ampak bo delodajalcem omogočil predvsem izkoriščanje delavcev, pritisk na redno zaposlene in zniževanje cene njihovega dela. Zgledujemo se po Nemčiji, kjer se je zaposlilo le 10 % tako imenovanih malih delavcev, kar pomeni zelo malo vplačnikov v obe blagajni, ki sta vsak dan bolj prazni, torej pokojninsko in zdravstveno blagajno. Zakon omogoča delo preko inštituta malega dela tudi upokojencem. Zagotovo ga bodo potrebovali, ko jim boste zamrznili pokojnine, da bodo prišli iz meseca v mesec, vendar pa bodo imeli najbrž ne malo težav, ko bodo stali v vrsti pred okencem na zavodu za zaposlovanje za triurno košnjo trave pri sosedu. Obremenjujete ponovno delodajalce. Nalagate jim cel kup opravil, ob tem pa pravite, da bo zakon razbremenil podjetja. V resnici kot z mnogimi drugimi povečujemo administracijo, kar bo zahtevalo dodatne kapacitete in nove ljudi na zavodih za zaposlovanje. Predvidevamo ponovno izgradnjo novega informacijskega sistema za 2 milijona evrov. Tudi to srečujemo v vsakem zakonu. V nadaljevanju sicer vsakoletno vzdrževanje ne bo bremenilo proračuna, ampak naj bi bilo financirano iz malega dela. Vendar pa izkušnjah, če informacijski sistem ne deluje, ni zagnan pravočasno in vsaj poskusno nekaj časa ne teče, se zgodi računalniški mrk, ali kako bi temu rekli, in si naredimo in nakopljemo še več težav. Predlog zakona tudi zelo podrobno določa, kaj mora vsebovati besedilo javnega razpisa, na katerem bodo kandidirale organizacije, ki bodo hotele dobiti status pooblaščene organizacije za posredovanje dela. Vse o tem, kako bo komisija odpirala vloge in podobne malenkosti, medtem ko druge zelo pomembne stvari prepušča podzakonskim predpisom, na primer pravilnik o pogojih za opravljanje dejavnosti posredovanja malega dela, ki bo podrobneje predpisal pogoje za pridobitev dovoljenja za posredovanje malega dela, pogoje za podaljšanje, trajanje dovoljenja, način obračuna stroškov, ki se prizna organizaciji, način finančnega in drugega poročanja, skratka cel kup drugih stvari urejamo potem v podzakonskih aktih. Predlog predvideva tudi ustanovitev dveh novih institucij oziroma skladov, s katerimi bo moral nekdo upravljati, kamor naj bi se stekali prihodki od koncesij, ki naj bi bili namenjeni za sofinanciranje štipendij, za delovanje študentske organizacije, izvajanje projektov, izvajanje aktivne politike zaposlovanja in tako naprej. Da sklada ne bosta le skrbnika koncesijskih sredstev, ampak neka nova inštitucija, napeljuje navedba, da bodo prihodki obeh skladov poleg dajatev iz malega dela lahko tudi prihodki iz javnih sredstev, iz sredstev evropskih skladov in donacije. Ustanavljamo tudi nov rizični sklad, strokovno komisijo, ki bo sicer o predlogu zakona to delala v času rednih zaposlitev in ne bodo potrebne dodatne zaposlitve. Vendar pa po izkušnjah to po navadi preraste v nekaj drugega, zato se sprašujemo, zakaj potrebujemo še tri sklade in dodatno komisijo. Ali je to spet neka nova poenostavitev in racionalizacija? Zakon prinaša novo administracijo. V 36. členu imamo cel kup evidenc in kaj vse bo v teh evidencah. Nove inštitucije, zapleten način, ki bo zahteval nekajkrat več operacij, kot jih imamo danes. Namesto da bi sistem poenostavljal, ga komplicira, zaradi česar se najbrž tudi delodajalci ne bodo v taki meri odločali za to obliko, podobno kot ne zaživijo tudi druge oblike, skrajšan delovni čas in podobno, ker jih zraven obremenjujemo s cel kup administracije. Pri zakonu o malem delu je potrebno povedati dve stvari. V naši poslanski skupini se strinjamo, da je nujno potrebno na nek način urediti študentsko delo, bolje nadzorovati, kaj se dogaja na študentskih servisih. V zvezi s tem smo tudi sami sprejeli nekaj ukrepov, ko smo to možnost imeli. S temi ukrepi in s temi koraki bi bilo treba nadaljevati. Predvsem pa nas moti, da so izključeni socialni partnerji iz pogovorov. Zagotovo bi bil zakon veliko kvalitetnejši, če bi bil dosežen dogovor z vsemi tistimi, za katere ministrstvo zakon piše, torej z upokojenci, študenti in brezposelnimi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavila Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani kolegi in kolegice! Poglavitni namen predloga zakona, o katerem govorimo, je enotna ureditev različnih začasnih oblik dela. Tako se bodo po novem tudi upokojencem in brezposelnim, torej neaktivnim, kot tudi študentom, ki bodo opravljali priložnostna in občasna dela oziroma malo delo, omogočile primerljive pravice iz socialnih zavarovanj in s tem tudi ustrezna varnost na trgu dela. To poudarjam na začetku prav zaradi tega, ker me čudi, da sindikati ne podpirajo predloga tega zakona, ki pravzaprav velikemu delu, segmentu na trgu dela, daje večje socialne pravice. S temi ukrepi naj bi se zmanjšal tudi delež zaposlovanja in dela na črno; tudi tu bi se lahko srečali z interesi sindikata. S temi ukrepi se zaradi prilagajanja študentov študijskim obveznostim ne postavlja mesečna, ampak letna urna omejitev. To želim posebej poudariti, ker se v javnosti govori, da ta zakon pomeni malodane ukinitev študentskega dela. Vsi ostali bodo delali največ 60 ur mesečno, kar pomeni, da je kvota za študente bistveno večja. Brezposelne osebe malo delo lahko opravljajo le, če bodo ostale aktivne iskalke redne zaposlitve. Tudi to se mi zdi pomembna varovalka pri eventualnem izigravanju. Dodatne pogoje opravljanja malega dela brezposelnih pa ureja zakon o urejanju trga dela, ki bo tudi obravnavan na današnji seji. V Poslanski skupini Zares menimo, da malo delo omogoča aktivacijo in odskočno točko za redno zaposlitev brezposelnim osebam. Je možnost tudi za aktivno starost upokojencev in je možnost za občasno, študiju prilagojeno, poudarjam, študiju prilagojeno, delo za študente. Cilji zakona ne smejo poteptati in odpirati vrat novim oblikam izkoriščanja najšibkejših. Zato ne smemo dovoliti in moramo tudi v nadaljevanju obdelave zakona budno paziti, da ne bi prišlo, na primer, do veriženja malega dela, do česar bo zaradi omejitve števila ur verjetno težko prihajalo, in tudi do zmanjšanja števila zaposlitev s polnim delovnim časom. Da bi se izognili kakršnikoli možnosti, da se brezposelne osebe ujamejo v zanko revščine, lahko pričakujemo, da v nadaljnji obravnavi sprejmemo ustrezna dopolnila kot dodatne omejitve na strani delodajalcev, na primer, da po opravljenem določenem številu ur delavec ne bi več smel pri istem delodajalcu opravljati malega dela, lahko pa bi mu delodajalec ponudil redno zaposlitev oziroma prehod v delovno razmerje. Največ žgočih razprav in nasprotovanj zakonu je bilo zaradi sprememb študentskega dela. Mnogi so prepričani, da s predlogom zakona ukinjamo študentsko delo, o čemer sem že govorila in absolutno ni res, in tudi močno zarežemo v socialni položaj velikega števila študirajočih. Pa je res tako? Poglejmo današnji sistem. Po podatkih iz raziskave Evroštudent iz leta 2007 slovenski študenti v povprečju prebijejo na predavanjih 18 ur tedensko. Nadaljnjih 17 ur jim vzame individualno študijsko delo. Poleg tega namenijo 17 ur na teden plačanemu delu. Skupaj torej traja delovnik povprečnega študenta 52 ur tedensko. Bolonjski proces zahteva več intenzivnejšega dela študentov visokošolskega študija, zato se je obremenitev študentov s študijskimi obveznostmi v zadnjih letih povečala. Večina študentov torej tako dela občasno poleg študija zaradi pridobivanja dodatnih finančnih sredstev, nabiranja izkušenj, zaslužka ob študijskih dejavnostih in tako naprej. Za to delo zdaj niso zavarovani, delovne izkušnje se jim ne štejejo, niti se jim to obdobje ne šteje v pokojninsko dobo. Nemalo pa je tudi tistih, ki študentsko delo pogosto izrabljajo. Študentsko delo je pravzaprav koristno za vse, zato je tudi toliko anomalij na tem področju, kajti koristi vsem, delodajalcem, študentom, tistim, ki preko napotnic znižujejo stroške svojih organizacij. Zato je tudi preganjanje dela in misel, da je možno samo z nadzorom urediti to področje, iluzija, kajti interesi so vedno na stranitega, da je tega čim več in nadzor je tukaj pravzaprav obsojen na neuspeh. Kje prihaja do izrabljanja študentskega dela? Tudi pri vprašanju vpisovanja na fakulteto, kjer ugotavljamo, da mnogi želijo delati in ne študirati in je fakulteta le alibi, kritje za to zadevo. Delo je pri takšnih študentih na prvem mestu. Študirajo pa polovičarsko ali pa sploh ne, zato ugotavljamo, da v Sloveniji nekateri študirajo tudi do 10 let. V povprečju pa v tem trenutku že sedem let. Okoriščajo se pri tem delodajalci, posredniki dela, nekateri celo dobro služijo s preprodajo in provizijo na račun napotnic, ki jih dajejo drugim, tudi upokojencem za 10 % provizije. S tem pa postavljamo na glavo celoten sistem, v katerem bi moralo veljati: študent, naj študira, delavec pa dela. In kakšne so novosti, zaradi katerih je študentska organizacija zapustila pogajalsko mizo, prekinila socialni dialog, in je bilo na žalost razbitih tudi nekaj oken na pročelju Državnega zbora in vanj vržene granitne kocke? Naj pri tem izkoristim to priložnost tudi za to, da izrazim ogorčenje nad tem, kako zelo za neodgovorne se kažejo organizatorji študentskega protesta, saj se zdaj jasno vidi, da v trenutku, ko bi morali prevzeti odgovornost in tudi pokriti račun za nastalo škodo, gospa Katja Šoba na primer izjavlja, da za to ni pristojna. Ampak vrnimo se, kaj moti študentsko organizacijo. Malo delo še vedno v veliki meri ohranja pozitivne strani sedanjega študentskega dela oziroma njegov fleksibilni značaj na trgu dela, ob tem pa ščiti pravice dijakov in študentov in tudi nudi osnovno varnost. Najprej se omejuje čas, ki ga lahko študent posveti temu delu, ta je predpisan na 14 ur tedensko oziroma 720 ur na letni ravni, kjer je omogočena fleksibilnost, kar se mi zdi prav. Raziskava Evroštudenta, o kateri sem že govorila, ugotavlja, da delovna obremenitev študentov, da bi ne bil vpliv prevelik na študij, lahko obsega nekje 15 ur na teden. Torej smo se približali tistemu, kar nekje tudi svetujejo, za zgornji limit. Za socialno varnost dijakov in študentov je zelo pomembno dejstvo, da se bo malo delo štelo v delovno dobo, plačevali se bodo prispevki za pokojninsko zavarovanje, tudi za zavarovanje za primer poškodb na delu in poklicnih bolezni, ter zdravstveno zavarovanje. Omejuje se letni zaslužek v višini 6 tisoč evrov in določa najnižja postavka. Ta je šest evrov na uro. Za tiste, ki so nemalokrat ostali brez plačila, in teh je v zadnjem času vse več, pa se tudi uvaja rizični sklad, ki bo poplačeval vse tiste, ki od delodajalca ne bodo dobili izplačil. Tudi ta sklad se bo financiral iz te kvote pridobljenih sredstev. Tukaj mislim, da večjih težav najbrž študentska organizacija ni imela s temi rešitvami, imela jih je pa drugje. Boleča točka je razporeditev sredstev iz dajatev. Po novi ureditvi se bistveno povečuje odstotek sredstev, ki bo namenjen za štipendije. Je v tem lahko kaj spornega? Ohranja se tudi višina odstotka za izgradnjo študentskih domov. Je v tem lahko kaj spornega? Za štipendije in študentske domove se bo tako namenjala polovica vseh dajatev, ki bodo zbrane iz tega dela. Meni osebno se zdi to primerna rešitev. Na podlagi načela medgeneracijske solidarnosti bodo sredstva za te namene s svojim delom prispevali tako dijaki in študentje in tudi drugi, ki bodo delali na področju malega dela, tudi upokojenci in brezposelni. Bistveno manjši delež sredstev, kot je sedaj, in to pa poudarjam kot najbrž središče spora, pa bo namenjen kritju stroškov posredovanja malega dela, torej kritju stroškov študentskih servisov. Manj sredstev bo neposredno prejemala tudi študentska organizacija. Tukaj pa mislim, da sta tisti dve najbolj boleči točki. Kar se študentskih servisov tiče, jaz mislim, da bomo našli primerno raven, kje so stroški upravičeni, ampak tako kot stvari sedaj opazujemo, se tam ustvarjajo veliki dobički. Vidimo, s kakšnim premoženjem razpolagajo ljudje, ki so lastniki teh servisov, tako da kakšne velike solidarnosti na tem področju ni treba. Študentska organizacija pa je vseskozi več let že prestreljena s stalnimi lastnimi spopadi znotraj. Ob vsakih volitvah opazujemo pravo vojno za študentske stolčke. Ne nazadnje pred dnevi smo videli, da se celo med seboj znajo podkupovati, in to ne s tako majhnimi vsotami, za takšne ali drugačne glasove. Ne vem, od kod ves ta denar. Manjši del sredstev bo namenjen tudi za izvajanje inšpekcijskega nadzora, kar je prav tako v redu, vzdrževanje in vodenje evidence malega dela in tudi temu rizičnemu skladu, o katerem sem govorila. Del sredstev iz dajatev se bo namenilo za projekte, namenjene študentom in upokojencem. Ta sredstva, razdeljena glede na obseg malega dela po ciljnih skupinah, se bodo podeljevala na javnem razpisu, na katerem bodo lahko kandidirale vse organizacije, vsa združenja študentov in upokojencev ter drugi izvajalci aktivnosti za navedeni ciljni skupini, ampak z ločenimi razpisi, kar se mi zdi pomembno. S projektnim pristopom bo zagotovljena transparentnejša in gospodarnejša poraba sredstev iz teh dajatev. Enak odstotek sredstev iz dajatev, ustvarjenih z malim delom brezposelnih in drugih neaktivnih oseb, pa se bo namenil tudi za izvajanje ukrepov aktivne politike zaposlovanja. V Poslanski skupini Zares smo prepričani, da se z novim transparentnejšim načinom razdeljevanja sredstev ne sme okrniti, kaj šele ogroziti dejavnosti radia Študent, študentske založbe, na primer Beletrina, tudi drugih založb in ostalih tržnih subjektov, ki imajo v Slovenijo pomembno kulturno poslanstvo. Zato podpiramo rešitev, da je v komisiji, ki bo pripravljala razpise na Uradu Republike Slovenije za mladino, obvezno tudi predstavnik študentov in dijakov in predstavnik Ministrstva za kulturo. Ne vidimo pa nikakršnega razloga, da bi pri delitvi sredstev iz dajatev sodelovali politični podmladki. Kajti tu je lahko tudi jedro marsičesa negativnega, kadar se v te interesne zadeve začne vpletati politika. Ob točno določenih merilih in postopkih ter ob nadzoru ustreznih institucij bi bilo morda celo najbolje, in upam, da bomo o tem v nadaljnjih fazah obravnave zakona tudi razmislili, da razpise vodijo študentje sami, in ne država v njihovem imenu. Jabolko spora v zvezi s tem je prav zmanjšanje neposrednega dodeljevanja sredstev študentski organizaciji, kar se je v zadnjih dneh izkazalo kot tisto, kar naj bi bilo ključno jabolko spora. Zato nas ne čudijo peripetije na ŠOS in ŠOU Ljubljana glede nove študentske ustave in zmanjšanje sredstev za ljubljansko organizacijo. Na eni strani priprave sprememb ustave brez dialoga in sodelovanja partnerjev, na drugi sumi podkupovanja glasov in celo še hujše zadeve. Kaj reči za zaključek? Zakon predvideva uvedbo centralne evidence o malem delu in strokovno komisijo za spremljanje izvajanje malega dela. Najbrž bo treba po določenem obdobju ugotoviti, kakšni so rezultati sprememb zakona. Mislim, da bi bilo dobro vgraditi v zakon obvezno evalvacijo in potem morda tudi pripraviti spremembe, če bi se izkazalo, v katerih točkah zakon ne dosega svojih ciljev. Beležile se bodo tudi delovne izkušnje, veščine in kompetence posameznika, pridobljene prek malega dela, kar bo olajšalo dokazovanje izkušenj pri iskanju zaposlitev. To bodo po našem mnenju ključni elementi, ki bodo omogočili izvajanje zakona, večji nadzor in učinkovito evalvacijo pozitivnih ali tudi negativnih učinkov tega na vsako družbeno skupino posebej. Nekateri moji poslanski kolegi na posamezne predlagane rešitve gledajo z dvomi. Sprašujejo se, ali bo zakon res omogočil večjo socialno varnost, predvsem študentov, ali bo ostalo malo delo še konkurenčno glede na ostale oblike zaposlovanja, ali bo neodvisnost študentskih organizacij zaradi nove razporeditve dajatev res ostala neokrnjena. Zato bo morebitno sprejetje ustreznih dopolnil bistveno vplivalo na njihovo končno odločitev glede podpore zakonu. V pripravo in usklajevanje predloga zakona je bilo vloženega veliko dela, veliko ur, ki so botrovale besedilu pred nami. Zato mislim, da kritike o tem zaostanku socialnega dialoga in nekega pogovora v zvezi s tem zakonom so tudi nekoliko neupravičene in enostavno potencirane glede na aktualne razmere. Mislim, da je bilo pri tem zakonu v resnici veliko pogovorov, veliko dilem, veliko diskusij, ampak socialni dialog se konča tam, kjer nekdo ne more uveljaviti vsega, kar si želi. V parlamentarni obravnavi pa je, kot sem že rekla, dovolj možnosti za to, da zakon tudi dopolnimo, saj danes pravzaprav obravnavamo zakon v prvi obravnavi. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona v prvi obravnavi podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani, spoštovana državna sekretarka in druge predstavnice Vlade, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se sicer sprašujemo, kaj je sploh mogoče reči ob obravnavi zakona, ki mu nasprotujejo praktično vsi, ki jim je namenjen, po drugi strani pa se zavedamo, da je treba študentsko delo bolje urediti in bolje kontrolirati. Glede na nejasnosti, kaj bo prinesel ta zakon, in glede na dolgotrajne proteste tako študentov kot sindikatov in upokojencev, lahko rečemo, da zakon nima bistvenega elementa čim uspešnejših pogajanj s socialnimi partnerji, kar je temeljno pravilo pri odločanju o socialnih pravicah in pri sprejemanju delovne zakonodaje in tudi zaveze iz koalicijske pogodbe. V Poslanski skupini Slovenke ljudske stranke smo prepričani, da bi ta zakon lahko sprejemali le skupaj z novim zakonom o štipendiranju, da ne bo imel katastrofalnih posledic za mlade, predvsem za študente s podeželja, ki imajo občutno višje stroške študija, dohodki družin pa so na podeželju praviloma manjši. Če beremo zgolj obrazložitev k zakonu, bi bilo mogoče celo pritrditi načelom in ciljem, saj celo sami študentje opozarjajo, da ni vse v redu na področju študentskega dela. Tudi sam večkrat poudarjam, da je v Sloveniji nekaj hudo narobe tako s sistemom študija, štipendijske politike in študentskega dela. Problematiki štipendiranja in študentskega dela sta zadevi, ki sta zelo prepleteni in pomembni, saj usodno vplivata na bodočnost mladih in s tem na prihodnost vse naše družbe. Nepremišljene poteze v iskanju rešitev v času krize, želje po polnjenju socialnih blagajn in navidezne pomoči gospodarstvu lahko s tem pustijo usodne posledice. Zato pričakujemo, da si bosta Vlada in ministrstvo vzela čas do jeseni, poiskala izboljšane in bolj usklajene rešitve, ki bodo temeljile na analizi stanja in na primerjalnih izračunih posledic zakona, ter šla v korak socialnega dialoga s prizadetimi skupinami, ki jim je zakon namenjen, ter bosta pripravila izboljšane rešitve. Z zakonom o malem delu se želi enotno urediti oblika dela, ki je zaradi občasne narave in dinamike opravljanja dela ni mogoče šteti kot delovno razmerje, kljub temu da ima takšno delo v posameznih primerih lahko tudi elemente delovnega razmerja. Po podatkih DURS-a je v letu 2008 dohodke iz drugega pogodbenega razmerja prejelo preko 117 tisoč oseb, od tega 33 tisoč in še nekaj upokojencev. Namen zakona o malem delu je, da se tudi priložnostno in občasno delo vključi v mehanizem podpore socialnim blagajnam in da se vsem, ki to delo opravljajo, omogočijo primerljive pravice iz socialnih zavarovanj in s tem tudi ustrezna varnost na trgu dela. Vsekakor je res, da je treba narediti red na področju študentskega dela, pri tem pa menimo v poslanski skupini SLS, da je treba poiskati način, ki bo študente spodbujal k čim hitrejšemu zaključku študija in jim omogočil redno zaposlitev v skladu z njihovo izobrazbo. Prepričani smo, da mora štipendijska politika omogočiti vsem, ki so sposobni in želijo študirati, pravične in enakopravne pogoje dostopa do študija,ne glede na status ali oddaljenost od večjih centrov oziroma fakultet. Ena od rešitev je gotovo tudi predlog samih študentov, da bi enotna evidenca vpisa na visokošolske ustanove preprečila manipulacije, saj bi pomenila pritisk na študente, da bi bolj redno opravljali izpite in čim prej končali študij, in red na področju študentskega dela, saj bi preprečila manipulacijo oziroma začasne oziroma fiktivne vpise. Nasprotno pa trdijo mladi, da je ta predlog zakona potuha nedelovnim študentom, ali kot se je izrazil eden od študentskih funkcionarjev, potuha za životarjenje, saj bodo še dlje študirali, ker bodo po zakonu o malem delu, glede na drugi odstavek 3. člena predloga zakona, kljub temu lahko delali, čeprav ne bodo imeli statusa. Na drugi strani pa bodo mladi izpostavljeni pritiskom delodajalcev po končanem študiju, ker jih ne bodo hoteli redno zaposliti. Prav tako se bojijo sindikati, da delavcem in brezposelnim delodajalci ne bodo ponujali pravega dela, ampak zaradi nižjih stroškov le še malo delo. Poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke do jeseni pričakujemo izboljšan predlog, ki bo temeljil na analizi stanja in dejanskih izračunih posledic in bo vzporedno obravnaval zakon o štipendiranju. Zagotovo pa uveljavitev zakona s 1. 1. 2012 omogoča uveljavitev boljše štipendijske politike, kar je eden od pogojev za to, da ne bo negativnih posledic tega zakona oziroma da bodo vsem, ki so sposobni in želijo študirati, omogočeni vsaj približno enaki pogoji študija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Franc Jurša. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva! Naj uvodoma povem, da se poslanci naše poslanske skupine načeloma s tem predlogom strinjamo in ga bomo v tej fazi tudi podprli. Malo delo naj bi bilo opredeljeno kot plačano začasno ali občasno delo ali trajnejše časovno omejeno delo študentov in dijakov, upokojencev, prosilcev za azil, oseb z začasno zaščito in drugih delovno neaktivnih oseb. Veseli nas, da se s tem zakonom postavljajo formalne meje, do kod malo delo lahko sega, da se vključujejo vanj tiste skupine ljudi, ki bi jim malo delo prišlo prav z več vidikov. Prvič. Da so vključeni upokojenci, ki bi želeli ostati delovno aktivni tudi po upokojitvi in v okviru svojih možnosti, kar pomeni omogočanje dostojnega in aktivnega staranja. Vemo, kakšen je lahko njihov prispevek za družbo v tem smislu, da svoje znanje in izkušnje posredujejo tistim, ki jih še nimajo. Da so med upokojenci tudi tisti, ki so zaradi nizkih pokojnin primorani prislužiti še kakšen dodaten evro, da lahko gredo na dopust, v toplice, da lahko pomagajo svojim otrokom ali da se sploh lahko prebijejo iz meseca v mesec. Da se vključujejo dijaki in študenti, ki so vpisani na šole, fakultete, ker želijo študirati in doštudirati, in si bodo z občasnim delom tudi prislužili kakšen evro za kritje stroškov študija ali za žepnino ter dobili stik s trgom dela in z namenom, da to postane prva vstopnica v samostojno in od staršev finančno neodvisno življenje. Da so vključene še nekatere druge skupine upravičencev, ki bodo zaradi svoje neštevilčnosti ostajale bolj marginalne v malem delu, je pa pomembno, da bodo imeli tudi ti priložnost nekih rednih dohodkov in vključevanja na trg dela, ki jih zaradi različnih razlogov, tudi zaradi veljavne zakonodaje, v tem trenutku mogoče nimajo. Poanta uvedbe malega dela, ki sicer po svojem bistvu ni novost, teži k zmanjšanju in preprečevanju dela na črno, saj je slednje prevelik problem slovenskega trga dela in zaradi visoke stopnje pojavnosti po naši oceni zelo negativno vpliva tudi na sliko brezposelnosti, kakršno imamo danes v Republiki Sloveniji, in to ne glede na gospodarsko krizo in politični upad potreb delodajalcev po delavcih. Ne vem, če v dejavnostih, kot so na primer prevozništvo, gradbeništvo, gostinstvo in turizem ter nekatere proizvodne in druge storitvene dejavnosti, danes sploh obstaja podjetje, ki ima obseg zaposlenosti delavcev prilagojen dejanskemu številu opravljenih rednih ur in nadur. Ne samo, da se krši delovnopravna zakonodaja, posledice dela preko polnega delovnega časa izven predpisanih omejitev se negativno pokažejo tudi pri izplačevanju teh ur, opravljenih na črno, saj od njih država ne nazadnje nima nič razen manjka v pokojninski, zdravstveni in socialni blagajni. Delavci se ob prekomernem delu bolj ali manj prej kot slej posledično z več bolniškega dopusta tudi iztrošijo. Naslednje, kar ovira redne oblike zaposlovanja, je tudi študentsko delo, in sicer zaradi tega, ker sta njihov razmah in zloraba presegla vse razumne meje, seveda predvsem zaradi tega, ker sedanja ureditev slednje v veliki meri tudi dopušča. Brezposelni pa tudi na račun teh dveh omenjenih anomalij nimajo in ne dobijo dela in ostajajo v breme državi. Zato se naš pomislek nanaša na eno samo besedo v tem predlogu zakona, ki pa je po naši oceni zelo pomembna. Če ne bo v naslednjih fazah zakonodajnega postopka prišlo do ustreznih modifikacij predloga zakona v tem delu, bo nadaljnja podpora z naše strani tudi vprašljiva. Pomislek nas spremlja že lep čas skozi celotno obdobje nastajanja oziroma oblikovanja tega predloga zakona in nanj smo vseskozi tudi opozarjali. Kot ste me slišali pred kakšno minuto pri povzemanju definicije tega, kaj naj bi malo delo pomenilo in kateri upravičenci naj bi bili tako rekoč novodobni in zelo fleksibilni, tako imenovani mali delavci, sem v naštevanju izpustil brezposelne. Tako spolzka tla, ki jih ta predlog predvidena za malo delo in standard življenja brezposelnih, za Poslansko skupino DeSUS niso sprejemljiva. Že predlagatelj sam pove, da bo takšna oblika dela z vidika delodajalca precej bolj ugodna v smislu manjših stroškov dela, manj administracije in kar je ključno – v smislu hitrega reagiranja na potrebe po delu. Seveda se je mogoče strinjati s tem in pritrditi težnjam za prilagajanje zaposlovanja razmeram v gospodarstvu, ampak vendarle bi morali biti pozorni na pasti, ki jih predlagana prožnost trga dela ob tako visoki stopnji brezposelnosti utegne povzročiti. Malo delo bo po naši oceni nedvomno prineslo negativne posledice za skupino brezposelnih. Kljub temu da so postavljeni limiti tako za upravičence kot delodajalce bo do veriženja malega dela zagotovo prihajalo, kar pa seveda vodi v nič drugega kot to, da bo ta oblika nadomestila redno obliko dela. Brezposelni mali delavci bodo postali ujetniki v tej novi obliki dela, ki ne nudi niti najosnovnejših pravic iz dela in ne pomeni nikakršnih možnosti za kvalitetno in dostojno življenje delavca in njegove družine. In kar je še najbolj ironično v zvezi z namenom tega zakona, je to, da obstaja nevarnost da siva ekonomija ne bo zajezena. Koncept varne prožnosti ima dve plati medalje. Razlaga se lahko zelo različno. V tem trenutku ob tem paketu delovnopravne zakonodaje je gotovo, da gre predvsem v prid delodajalcem. Sporočila Evropske komisije in parlamenta govorijo o obeh vidikih in so glede varne prožnosti jasna - fleksibilnost "da", vendar ne v tem smislu, da bi bilo treba podjetjem dati več svobode pri zaposlovanju ali odpuščanju, hkrati pa se poziva tudi k oblikovanju politike zaposlovanja, ki preprečujejo izkoriščanje delavcev skozi akumulacijo nestandardnih oblik dela, ki ne vsebujejo istega nabora pravic kot polne pogodbe o zaposlitvi, in naj se drži tradicija modela odprtih zaposlitev za nedoločen čas, ki oblikuje osnove socialne varnosti v državah članicah. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je manevrskega prostora za izboljšanje predloga zakona v nadaljevanju postopka v smislu in iskanju ustreznejših rešitev več kot dovolj, zato ga bomo v tej fazi podprli, saj je naša ocena glede večine rešitev predlaganega zakona tudi pozitivna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič. Prosim.
Hvala lepa. Dober dan vsem skupaj! Gospod predsednik, ekipa z ministrstva, kolegice in kolegi! Zakon o malem delu regulira nekaj, kar do sedaj ni bilo regulirano oziroma je bilo regulirano na pomanjkljiv način. To se pravi, ali preko študentskega dela ali preko dela na črno. Pomeni začasno ali občasno delo, ali trajnejše časovno omejeno delo študentov, upokojencev, brezposelnih in drugih neaktivnih oseb, kar samo po sebi pomeni dopolnilo k nečemu drugemu, kar predstavlja osnovo za zagotavljanje socialne varnosti aktivnih v malem delu. Veliko besed je bilo spregovorjenih o samem študentskem delu, sama pa bi se v večji meri dotaknila predvsem malega dela za brezposelne oziroma neaktivne osebe, ker mislim, da so nekatere resne evropske študije vendarle opozarjale na določene pomisleke, na katere moramo biti pozorni. Dejstvo je, da so predvsem izkušnje iz Nemčije, kjer so izredno deregulirali tovrstno dejavnost, jo obremenili z bistveno manjšimi prispevki, pripeljale do tega, da so nekatere raziskave, recimo raziskave Instituta za ekonomska in socialna raziskovanja iz leta 2006 in pa raziskava Calienda, Künna in Uhlendorffa¸ iz leta 2009 nakazovale na to, da mini dela pogosto postajajo neke vrste slepa pega oziroma točka za osebe, ki so bile predhodno brezposelne in niso ustrezen način prehoda v zaposlenost in da tudi dvom v to, ali predstavljajo odskočno desko za brezposelne v redno zaposlitev. Še zlasti se je to povezovalo tudi s pomisleki o tem, da lahko pride do veriženja malih del in s tem do manjših pravic aktivnih v malem delu in tudi do njihovih nižjih prejemkov. To so bile raziskave, ki so na neki način spodbudile tudi Evropski parlament, ki je v svojem poročilu o tem, kakšni so skupni principi varne fleksibilnosti, zapisal, da je treba vpeljevati politike, ki preprečujejo izkoriščanje delavcev skozi akumulacijo nestandardnih oblik dela, ki ne vsebujejo istega nabora pravic kot polne pogodbe o zaposlitvi. Vprašanje je, ali naš zakon o malem delu odgovarja na te izzive oziroma pomisleke, ali je v zadostni meri vkalkuliral varovalke, ki bi to preprečevale. Za razliko od nemškega modela je v naš zakon vgrajena omejitev števila ur in zaslužka iz malega dela ter omejitev malega dela za delodajalce. Prav tako je jasno postavljena meja med rednim delovnim razmerjem in malim delom. Na nek način je predviden tudi nadzor in spremljanje tega, kaj se z malim delom dogaja. Pa vendar še vedno menimo, da obstaja dovolj prostora za to, da se zamislimo nad tem, ali so varovalke zadostne in pomenijo pravzaprav preprečevanje teh negativnih efektov. Na drugi strani pa bi vendarle rada opozorila, da tudi že nemške študije, predvsem zadnja študija iz leta 2010, ki je zasnovana na podatkih socialno-ekonomskega vprašalnika, kaže tudi nekaj drugega, da na individualni ravni pa malo delo služi kot odskočna deska, kot korak iz brezposelnosti ali neaktivnosti v zaposlitev kakor tudi spremembe iz fleksibilne oblike dela zaposlitve v zaposlitev za polni delovni čas za nedoločen čas. Prednosti učinka odskočne deske naj bi se odražale zlasti pri delojemalcih z nizko produktivnostjo. To pa so nove raziskave, ki pa jih je treba v našem premisleku upoštevati, čeprav seveda tudi tukaj opozarjajo na nižje plačilo tistih, ki so aktivni v malem delu. Nesporno dejstvo je, da je pri nas malo delo za brezposelne mišljeno kot oblika aktivacije, kot oblika, ki naj pomeni možnost, da ob tem, kar posamezniku pripada iz naslova brezposelnosti ali kasneje iz naslova socialne pomoči, nudi možnost, da izboljša svoj socialno-ekonomski položaj, vstopi na trg dela in si s tem pravzaprav tudi sam aktivno pomaga pri reševanju svojega položaja. Prej smo imeli pa recimo situacijo ali pa dokler zakon tega ni reguliral, da so se ti ljudje posluževali dela na črno, če so bili pa prihodki registrirani, se jim je to odštevalo od njih pravic. To se pravi, sedanja regulacija vsekakor pomeni napredek, če si aktiven, če sam nekaj prispevaš k reševanju svojega socialnega-ekonomskega položaja, si zato nagrajen s tem, da se ti to ne odšteva od tvojih pravic. Jaz osebno mislim, da je ta rešitev pozitivna, vendar terja še resnejši premislek in iskanje skupnih dogovorov tudi s socialnimi partnerji, na kakšen način bi lahko pravzaprav možnosti zlorab v tem primeru omejili. Jaz sem prepričana, da tukaj obstaja nekaj idej, kako bi to lahko rešili,in to predvsem z večjim vključevanjem zavoda za zaposlovanje v smislu kontrole in kdo pravzaprav izdaja napotnice in kako se te napotnice spremljajo. Druga točka, ki bi se je rada dotaknila, pa je vprašanje malega dela za nevladne organizacije. Nevladne organizacije so pastorek te slovenske družbe. Velikokrat sem že citirala, da se po stopnji razvitosti nevladnega sektorja, ki ga tvori zdaj že 24 tisoč nevladnih organizacij, po kazalnikih razvoja sektorja, po deležu BDP, ki ga ustvarijo, po deležu zaposlenih v sektorju uvrščamo na sam evropski rep, da sta pod nami samo še Slovaška, pa Romunija. Ampak malo delo, tako kažejo raziskave, v večini teh sem sodelovala tudi jaz, kažejo, da malo delo pri nevladnih organizacijah pomeni kar pomemben del njihovega dela. In raziskava pravi, da kar 40 % plačanega dela v nevladnih organizacijah opravijo tisti, ki bi jih lahko opredelili za aktivne v malem delu. Ker je večina nevladnih organizacij majhna, zapade pod omejitev, ki jo je zakon predvidel za male delodajalce, to se pravi 360 ur. Zato odpiram vprašanje, ali ne bi pri nevladnih organizacijah, ki so jasno definirane, tukaj pač ne vem, zakaj imamo probleme z razumevanjem nevladnem sektorja, po definiciji sodijo v nevladni sektor v Sloveniji društva, ustanove in zasebni zavodi, tudi tiste cerkvene organizacije, ki se ukvarjajo z dobrodelno dejavnostjo. Ali ne bi veljalo tudi tukaj razmisliti o neki izjemi, ki jo imamo tudi za velike delodajalce, da se dopusti določena,večja kvota dela, ki se lahko opravi v teh organizacijah? Predvsem zato, ker so same izpostavljene največji obliki fleksibilnosti nenehnega iskanja možnosti za svoje delovanje. Tukaj je pač fleksibilnost največja in največja je tudi za tiste, ki nekako delajo oziroma se zaposlujejo v tem sektorju. Moja pobuda je v smeri spremembe 4. člena, da se tukaj pač razmišlja o nekoliko bolj benevolentnem obravnavanju dela v teh organizacijah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Domnevam oziroma prepričan sem, da vsi izhajamo iz trdnega prepričanja, da je treba manj premožnim študentom zagotoviti pogoje za dokončanje študija, ali je to z ustreznim sistemom štipendiranja ali je to s sistemom, ki bo omogočal študentom opravljanje dodatnega dela za to, da se v čim možni meri samofinancirajo, ne da bi to delo negativno vplivalo na potek študija. Jaz sem prepričan, da namen Vlade in namen tega zakona je, da bi našli tisto pravo ravnotežje med vsemi temi možnostmi, da bi zakon dejansko uredil področje, ki sedaj deluje vsaj navidezno, ampak tudi praktično, zelo nedorečeno ali celo na trenutke kaotično. Namen zakona je dober. Mislim, da samo dejstvo, da podpremo v tej prvi obravnavi zakon, ne izključuje nadaljnjega izboljšanja samega zakona, da bo v teku same razprave možno slišati precej pobud in sugestij, možnosti amandmiranja, tako da bi končni izdelek bil boljši od tega, ki za zdaj ni v celoti zadovoljiv predvsem za zainteresirano populacijo. Ampak tudi pri tem se je treba vprašati, ali niso zadovoljni študentje, ki jim je namenjen ta zakon in jim ponuja tudi nekaj pomembnih novosti, ne samo ureditev razmer, ampak tudi socialno varstvo, ali pa je nasprotovanje temu zakonu predvsem del želja in računov študentske nomenklature. Izkazalo se je prav po tistih zloglasnih protestih, razkrila se je razsežnost povezav interesov, ki, vsaj po mojem mnenju, so precej oddaljeni od realnih študentskih interesov. Tudi sam sem bil včasih študent in vem, zakaj smo se takrat borili. Ko pa poslušam nekatere argumentacije in zahteve današnjih študentskih veljakov oziroma voditeljev študentskih organizacij, ne prepoznavam več nobenih načel, nobenih idealov, ampak predvsem borbo za obvladovanje ogromne mase denarja in slutim celo v nekaterih potezah nekakšno željo po ustvarjanju študentskega tajkunstva. Zavedam se, mislim, da se vsi zavedamo, da je treba zagotoviti pogoje študija in tudi dela vsem študentom, zlasti tistim, ki to delo potrebujejo. Ampak dejstvo, da bomo zmanjšali obseg urnika, je po eni strani logično, če dajemo in če vemo, da je prioriteta študij. To, da zahtevamo izplačevanje prispevkov, je tudi logična zahteva. Seveda pri tem pa obstaja verjetno prostor za nadaljnjo pogajanje. Ena od preokupacij, eden izmed strahov neposredno prizadetih je, da bi z zmanjšanjem konkurenčnosti malega dela lahko bistveno omejili te možnosti. Mislim, da je tem strahovom treba prisluhniti. In mogoče je še prostor, kjer bi z ustreznim amandmiranjem malo razbremenili ceno tega dela in obdržali razmeroma visoko konkurenčnost. Četudi sem mnenja, da problemov študentov in njihovega dela ne bomo rešili tako, in tudi prav ne bi bilo, da bi iz študentov ustvarili kitajske delavce. To je delavce, ki bodo izkoriščeni, ki bodo delali za delodajalce brez socialnih garancij in zaščite. Seveda je tudi to nedopustno. In če je namen tega zakona, in verjamem, da to je, urediti na fer način,gre ta namen podpreti, seveda s pogajanji. Prostor za pogajanja obstaja do končnega izdelka in do končnega izglasovanja, upam, da bo do teh pričakovanih sprememb tudi prišlo. Zato bom jaz v tej fazi zakon podprl, bom prisluhnil vsem argumentom in se bom na koncu tudi odločil glede na argumente in na pobude, ki bodo tukaj pojasnjeni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi rad opozoril na nevarnost verižnega malega dela za brezposelne osebe. Ko mali delavec izpolni svojo mesečno kvoto 60 ur pri delodajalcu do 10 zaposlenih, lahko malo delo opravlja 6 malih delavcev. To pomeni,da dva redno zaposlena delavca bo lahko delodajalec poklical, drugega, tretjega in tako naprej do števil 72. Koliko jih bo lahko na leto uporabil, če jih bo zamenjaval mesečno? En mali delavec bi glede na omenjeno mesečno oziroma letno kvoto ur lahko bil zaposlen v podjetju skozi redno polno obliko zaposlitve približno 4 mesece. Potreba podjetja po malih delavcih bo zelo verjetno prisotna skozi celo leto, ob dejstvu, da je takšna oblika zaposlovanja za delodajalca zelo ugodna, saj je zelo fleksibilna, brez omejevalnih temeljnih pravic iz delovnega razmerja, in zaradi tega tudi zelo poceni. Približno 140 tisoč je samo teh malih podjetij, ki bodo skupno lahko razpolagala glede na mesečne kvote v končnem enoletnem izračunu z enim milijonom malih delavcev. Že danes je preveč ljudi, ki delajo skozi zelo fleksibilne oblike dela, če upoštevamo dejstvo, da je večina zaposlitev, ki jih sklepajo v zadnjih letih, sklenjena za določen čas, ki pa ne nudijo zadostne ekonomske, socialne, družinske, stanovanjske varnosti, ki so prvi pogoj za dostojno življenje naših državljanov in državljank. Kako bo dolgoročno vplivala uvedba malega dela na brezposelne same, ne samo v smislu njihovega standarda, ampak recimo tudi v smislu psihičnega stanja? Kaj pomeni malo delo ne nazadnje tudi v povezavi z vsemi spremembami socialnih zakonov in zakona o urejanju trga dela za stanje v državnih blagajnah? Sprašujem pa se, kaj že govorita 49. in 66. člen Ustave naše države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Kot je bilo že nekajkrat danes rečeno, ta zakon spada v sklop delovnopravne zakonodaje in ga ne gre gledati kot tistega, ki bo vse težave in vse probleme rešil in kar naenkrat bo vse v redu in prav. Sigurno pa je eden izmed tistih zakonov, ki zgolj samo ne daje, ampak ureja. In ko se stvari urejajo in postavijo na svoje mesto, se dvigne tudi nekaj prahu. Vsemu temu smo bili v zadnjih obdobjih priča. Ali je to bilo dobro ali slabo, po mojem prepričanju študentje izražajo svoja mnenja na različne načine in ni nič narobe, če so ta stališča včasih malo bolj trda. Seveda pa pride trenutek, ko se je treba usesti in stvari vztrajno in počasi postaviti na svoje mesto. Ker zakon ne bo doživel danes glasovanja in konca, danes bomo glasovali zgolj o prvi obravnavi, je še veliko možnosti urediti vse tisto, s čimer nekatere skupine niso zadovoljne. Je pa nedvomno, če se ne bi lotili zakona o malem delu, bi se morali kakšne druge regulative, kajti tako, kot je zdaj področje dela in študentskega dela urejeno, ne bi moglo zdržati veliko časa. Če si v tem zakonu pogledate, v njegovem, če lahko tako rečem, predgovoru vse statistike in podatke, da jih ne ponavljam, ker jih imate vsi pred seboj, boste ugotovili, da smo v Sloveniji s študentskim delom nekako svetovni prvaki in da je študentsko delo postalo, hočeš nočeš, ne za vse, za nekatere, bolj biznis kot dobrodošla finančna pomoč ob samem študiju. Ampak tudi to se lahko vzame, kot pač vsak študent premisli, ali bo dokončal študij hitro, učinkovito in se v roku zaposlil, ali pa se bo v teh krogih vrtel do svojega, ne vem, katerega, leta in potem na koncu študij končal ali pa tudi ne. Zato se mi zdi zelo pomembno, da ta zakon ta razmerja ureja, jih nekako postavlja na svoje mesto. Po mojem ureja tudi nekaj, kar je v naši državi razpaseno do onemoglosti, in to je siva ekonomija, delo na črno, delo nekontrolirano. Tako jaz vedno težko govorim o teh zadevah, ko je nekdo nezaposlen, ker ne dobi dovolj sredstev za preživetje in si mora svoj standard izboljšati z dodatnim delom. Še posebej je to priročno v obmejnih področjih, jaz sem doma iz Kopra, in naši ljudje si veliko pomagajo s tem, da delajo tudi drugod. Je pa čas, da se te zadeve uredijo, da ljudje lahko delajo tudi doma, in to legalno, brez strahu, da za to tudi nekaj dobijo, pač plačilo za to delo, kot je v tem zakonu predvideno, pa čeprav se sivi ekonomiji nikoli ne bo nikjer dalo izogniti, v nobeni državi, ravno tako tudi pri nas ne. Če pogledamo recimo z zornega kota urejanja te delovnopravne zakonodaje, bomo kaj hitro ugotovili, da vse, kar se poskuša urediti, se ureja tudi glede na dane razmere. Ker se nikjer več ne cedita med in mleko, je treba stvari urediti tako, da je znosno in zmožno preživeti vsem skupinam v tej družbi. Meni je žal, ampak ko sem bral številke, finance, s katerimi študentje razpolagajo, sem bil resnično zgrožen. Vedel sem, ker so se v zadnjih pol leta začeli po časopisih razni članki medsebojnega obtoževanja, diskreditiranja in so prihajale res zelo čudne stvari in številke o raznih podjetjih, obvodnih podjetjih in tako dalje. Tako da, kot sem že na začetku rekel, ta zgodba je nekako ušla iz rok. To pa ne pomeni, da moramo z malim delom kogarkoli prisiliti, še najmanj študente in nezaposlene, da bi morali delati popolnoma drugače in tako, kot si kdo misli. Ne, ampak urediti stvari tako, da ne bo nikomur treba skrbeti za to, da ne bo mogel preživeti študija, in po drugi strani, da bo za tistih 270 evrov, ki jih danes v povprečju dobi študent v Sloveniji, to povprečje ni tako zelo visoko, ampak če pogledate številke s prihodki študentskim servisom, drugim, so to enormne številke. Izdanih je bilo milijon 180 tisoč napotnic, opravljenih je bilo 84 milijonov ur, študentom je šlo neto 341 milijonov evrov, potem pa še vse dajatve, ki jih je bilo treba poplačati, od koncesijskih dajatev do postavke za gradnjo študentskih domov. Če pogledamo v zakonu tisti del, ki obravnava malo delo upokojencev. Danes imamo, na žalost, v državi zelo veliko mladih upokojencev. Po letu 1990 smo generalno upokojili cele skupine poklicev. In ti ljudje so še vedno uporabni, še vedno marsikaj lahko naredijo in tudi delajo. In ne vidim razloga, zakaj ne bi tega počeli legalno in zakaj si ne bi tega zaslužka pridobivali brez strahu za obogatitev svojega hišnega proračuna, saj pokojnine, kot vemo, niso tako zelo velike, da bi vriskali od veselja. Sam bom v prvem branju podprl zakon o malem delu. Podprl ga bom z namenom, da se nadaljuje razprava v nekem strpnem vzdušju in okolju, kjer se bomo lahko s tehtnimi argumenti dokopali do nekaterih sprememb, ki bodo te ciljne skupine zadovoljile. Je pa treba razumeti, da brez te delovnopravne zakonodaje enostavno stvari ne morejo več naprej. Zato se bo treba potruditi in ne zgolj uveljavljati svoje volje, groziti in še kaj hujšega, kar se je dogodilo, ampak to je stvar odnosa do stvari in kultura, ki je tudi očitno v nekaterih segmentih družbe popolnoma izginila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Od samega začetka pa do zdaj so bile nekatere zelo zanimive razprave in tudi stališče ene od poslanskih skupin. Ob tem stališču človek dobi občutek, kot da so študentje in študentske organizacije krive za to, da prihaja do zlorab pri študentskem delu. Tak občutek se je poskušal ustvariti. Sam pa trdim, da je za to kriva trenutno veljavna zakonodaja, ki to omogoča. Sprejeta je bila pred 15 leti in do zlorab prihaja samo zaradi tega, ker to ta zakon omogoča. Ni nadzora, in to se, normalno, izkorišča. Vendar to izkoriščajo študentski servisi, ne izkoriščajo študentje. In to je tista ključna poanta, ki jo je treba povedati, da ne bi s prstom kazali vseskozi samo na študente. Vsi smo proti zlorabam študentskega dela. Prepričan sem, da ni nikogar med nami, ki ne bi bil enakega mnenja. Vemo, da obstaja, in prav je, da se uredi to področje študentskega dela. Do tu smo si, mislim, da vsi popolnoma enotni. Velik madež na predlagani zakon, torej zakon o malem delu, predstavlja socialni dialog, ki je po besedah sindikatov, študentov in upokojencev mrtev. To so izjavili predstavniki vseh sindikatov, vseh sindikalnih central, in nad tem se je treba zamisliti. Temu zakonu nasprotujejo vsi sindikati. Temu zakonu nasprotujejo študentje, študentske organizacije. Temu zakonu nasprotujejo upokojenci. Temu zakonu nasprotujejo vsi, katerih se ta zakon tiče. Vsi. Vsi pravijo, ustavimo konje, usedimo se za mizo in se začnimo pogovarjati znova. Ni dovolj, amandmirajmo zakon v naslednjih obravnavah. Zakon, kot trdijo oni, vse te tri sfere, je v osnovi zgrešen in je konceptualno nesprejemljiv, ker se vsi govorimo o sindikatih, upokojencih in študentih, znajdejo v enem zakonu. Mislim, da bi bilo treba te rešitve uveljavljati za vsako skupino posebej, ne pa skupaj v enem zakonu. In to so tudi pripombe vseh teh treh, o katerih sem govoril, o sindikatih, upokojencih in študentih. Če se dotaknem najprej študentov oziroma študentskega dela ali pa tistih, ki predstavljajo študente. Študentska organizacija nasprotuje in trdi, da je sam pristop pri sprejemanju te zakonodaje napačen. Najprej bi bilo treba urediti štipendijsko politiko, potem pa urejajmo malo delo. In s tem se jaz absolutno strinjam. Zakon o štipendiranju je še daleč od parlamentarnih klopi, čeprav bi po normativnem planu moral biti že zdavnaj na mizi. Pa ga ni. Mi pa urejamo malo delo. Jaz imam občutek, kot da se s tem zakonom ali pa z ignoriranjem opozoril igramo s študenti, igramo se z brezposelnimi, igramo se z upokojenci. In to zame osebno ni sprejemljivo. Za enak obseg dela, kvečjemu še zmanjševal se bo, glede na situacijo, ki jo imamo v Sloveniji, bodo za ta dela konkurirali študentje, brezposelni, tudi dijaki in na koncu tudi upokojenci. Zavedati se moramo, da marsikdo dela zato, da lahko študira. Marsikdo. In tega ne smemo spregledati. Je pa res, da prihaja tudi do zlorab. O tem sem govoril že na samem začetku. Jaz se bojim, da bo to malo delo lahko postalo na nek način zamenjava za redno delovno razmerje. Tega se resnično bojim in na to opozarjajo tudi sindikati. Lahko se poveča zaposlovanje v negativnih oblikah dela. Malo delo prinaša veliko nevarnosti. Gospa Črnak Megličeva je prej govorila o Nemčiji. Tudi jaz sem prebral to študijo. Ampak zanimivo, v gradivu imam jaz občutek, da je samo en del študije, ki je pozitiven. Kje pa je tisti del, ki govori o zlorabah tega malega dela, na kar opozarjajo v Nemčiji? In to so dejstva. In bi bilo dobro dobiti to študijo do druge obravnave, ampak ne samo to, kar je zapisano v gradivu Vlade, pač pa kompletno študijo, ki govori o malem delu, ki je bilo v Nemčiji. Študentsko delo ima smisel le, če je kot socialni korektiv, in nič drugega. Mislim, da Vlado premalo skrbi vpliv nove zakonodaje na socialni položaj študentov. Da se razumemo, nimam nič proti temu, da dobijo priložnost za opravljanje tega dela tudi upokojenci, brezposelni itn., da se razumemo. Ampak z malim delom se lahko zgodi, da se zmanjšajo pravice delavcev in povečajo pravice delodajalcev. Ne vem, če nam je to v interesu. Tudi sprejetje same zakonodaje je zelo skrbno tempirano. Zadnja seja pred poletjem, gremo za vsako ceno čez prvo branje. Ko prvo branje opravimo, popravnega izpita ni več. Študentje, sindikati in upokojenci opozarjajo, da je sam koncept zgrešen, zato ga z amandmaji ne bo možno popraviti. Je nesmiselno govoriti, da spravimo ta zakon preko prvega branja in ga bomo do drugega branja dodelali. Ne bomo ga dodelali. Pa tudi če ga bomo dodelovali, te tri skupine še vedno ne bodo zadovoljne. Ne vem, če nam je to v interesu. Socialni dialog v državi, v krizi, v kakršni smo, mora biti. To mora biti prioriteta te vlade. In če socialnega dialoga ne bo, se nam lahko zgodi marsikaj. In jaz se tega bojim. Iskreno se bojim. Zakaj? Zato, ker smo poslanci in poslanke tisti, ki sprejemamo zakonodajo, ne Vlada. Vlada je dialog z vsemi tremi skupinami ustavila. Dialoga ni več. Jaz si ne morem privoščiti kot poslanec, da sprejmem zakonodajo, ki ni usklajena s partnerji. In mi kot poslanci smo dolžni obnoviti ta dialog, če ga Vlada ni sposobna oziroma ga noče. Ta zakon ima tudi nekaj dobrih rešitev. Ne moremo reči, da jih ni. Povečan bo nadzor nad posredovanjem in upravljanjem študentskega dela. To je absolutno dobro. Vzpostavila se bo enotna evidenca vpisov. Pozdravljam to. Vzpostavlja se vseživljenjska karierna orientacija. Vzpostavitev skupne evidence vpisov bo znižala obseg študentskega dela. Prepričan sem, da ga bo znižala. In posledično se bo zmanjšala tudi povprečna doba študija, kar je tudi v našem interesu. Omogočena bo tudi na nek način zloraba teh napotnic. Ampak to je tudi vse. To je vse, kar je v tem zakonu dobrega in o čemer se strinjajo tako študentje kot sindikati in upokojenci. Ampak kaj bo to pomenilo za te tri skupine ljudi, o katerih teče debata pri malem delu. Kaj to pomeni za upokojence? Reaktivacija upokojencev na trgu delovne sile je reševanje eksistenčne krize velikega dela upokojencev. V zadnjem času smo priča, da so upokojenci v veliki krizi. Imajo toliko, kot imajo, sploh v zadnjih letih se je zadeva uredila tako, kot se je uredila, ko ni več takšnih usklajevanj, kot so bila. In po mojem je to na nek način zgrešen pristop. Ponoven vstop v obvezno pokojninsko zavarovanje se bo zgodil. Če bodo upokojenci upravljali malo delo, bodo ponovno vstopili na trg. Kaj s tem delamo? S tem rušimo koncept solidarnosti. Oni bi morali uživati v pridobljenih pravicah in država bi morala poskrbeti zanje na drugačen način. Ne tako, da jim sedaj rečemo, ko sprejemamo to zakonodajo, če nimate dosti penzije, pojdite pa delat. To je sugestija tega zakona upokojencem, češ, če imate premalo, imate možnost, da greste delat. Mislim, da je to zgrešeno. Kar se tiče dijakov in študentov. Študent, ki ne bo delal preko malega dela, bo na podlagi statusa upravičen do subvencioniranega bivanja, do prehrane, do prevoza in do štipendije. Če pa bo sprejel malo delo, pa postane del aktivnega prebivalstva in je obremenjen s plačevanjem pokojninskega in zdravstvenega prispevka. To je dejstvo. Do tega bo prišlo. Temu tudi jaz rečem napačni pristop, pa kakorkoli že vzamemo. Kar se tiče brezposelnih, malo delo bo zaradi razširitve možnosti fleksibilnih oblik dela zagotovo okrepilo pritisk na varno zaposlitev in erozijo zaposlovanja za nedoločen čas. Mislim, da na dolgi rok tudi za določen čas. Strinjam se, da je treba vse te zadeve, ki so v tem zakonu, urediti, ampak za vsako skupino posebej, nikakor ne za vse tri v enem zakonu. Mislim, da je čas, da se ta trenutek ustavimo, glede na to, da temu zakonu res nasprotujejo vsi, ki so vključeni v ta zakon, da se ustavimo, rečemo, še enkrat se je treba usesti za mizo, najti rešitve, ki bodo sprejemljive za vse, in potem gremo naprej. Ni dovolj, da rečemo, da bomo z amandmaji ta zakon popravili do te mere, da bodo vsi zadovoljni. To se ne bo zgodilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jasno je, da se mora v času krize vsaka družba vprašati, kje ima še kakšne dodatne resurse, in to počne tudi naša in jih išče, kjerkoli se le da. Jaz nisem prepričan, da je zakon, ki ga imamo danes v prvem branju, tista največja rezerva, ki jo naša družba ima, zato da bo bolj konkurenčna v primerjavi z ostalimi družbami in svetovnimi gospodarstvi. Je pa to tudi čas, ko se mora vsaka družba vprašati, ali ima svojo družbeno pogodbo pravilno napisano in so razmerja med generacijami takšna, da so pravična do vsake generacije. Kaj naša družba ponuja generaciji, ki šele prihaja? Ponuja ji spremenjen visokošolski sistem, za katerega še ne vemo točno, ali bo rodil sadove ali ne. Ponuja jim perspektivo, da bodo morali za dokončanje študija najemati študijske kredite. Ne ponuja jim kake redne zaposlitve, saj glede na trenutno stanje gospodarstva to ni najbolj verjetno. Ponuja jim možnost, da se doživljenjsko zakreditirajo in vzamejo hipotekarni kredit, zato da bodo lahko nekje živeli. In ponuja jim pokojninsko shemo, ki je blazno neperspektivna za njih. Skratka, kup razlogov proti, proti čemurkoli. Naša naloga seveda je, da napišemo na novo to medgeneracijsko pogodbo, to družbeno pogodbo, in da stvari uredimo tako, da bo življenje za generacije, ki prihajajo, v tej državi vredno. Sam nisem prepričan, da je predlagana zakonska sprememba tista, ki gre v to smer. Zdajšnja zakonska ureditev je vsaj študirajoči generaciji ponujala, in to trdim, neko varnost. Ponujala je neko finančno varnost, ki je dajala samozavest, neko relativno finančno samostojnost in je pomenila enega od, če ne korakov, pa bom rekel, stopnišče v odraslost. In če želimo zdaj to stopnišče ukiniti, bi bilo treba vsaj kake druge zasilne izhode pokazati. Jaz pa ne vidim, da bi bil na dnevnem redu tega parlamenta kak stanovanjski zakon, ki bi obdavčil peto, šesto, sedemnajsto nepremičnino, ki bi uredil oddajanje sob na črno. Ni še pokojninske reforme, ki bi omogočila mladi generaciji perspektivo, in podobno. In dokler tega ni, je seveda težko pričakovati, da se bo neka generacija pripravljena nečemu odreči, če za to ne bo dobila ničesar v zameno, še posebej, če gre za generacijo, od katere se pričakuje, da bo dala neko dodano vrednost temu gospodarstvu, da bo tista, ki bo naredila ta kvaliteten preboj med svetovnimi konkurenčnimi gospodarstvi. Figo bo to naredila, če se ne bodo ustvarili pogoji za to! Zakaj pa bi to naredila, če generacije pred njo tega niso, v čem je pa ona boljša, bolj primorana in bolj odgovorna za bodočnost te države, kot so bile pa generacije pred njo. Zato so tudi določene zakonske spremembe, ki se predlagajo, milo rečeno, čudne. Strinjam se, da je na področju študentskega dela smiselno nezgodno zavarovanje, najbrž je tudi dobro, da so ljudje pokojninsko zavarovani vsaj deloma. Logično je, da mora biti delo omejeno, da se ne izrodi. Še najbolj važno je pa, da se uvede enotna evidenca vpisa in da delajo tisti, ki to smejo. To so spremembe, ki bi se jih dalo narediti brez tako radikalnih posegov, kot jih predvideva ta zakon. Ali je smiselna omejitev količine dela za večja, mala, srednja podjetja, še posebej pa za nevladne organizacije, je še posebej stvar premisleka; tudi s strani kolegice Črnakove je bilo to omenjeno. Kar se tiče domnevnega argumenta, da je takšen način dela anomalija, je treba reči, da bi bila najbrž za OECD anomalija tudi enoletna porodniška, ki jo v naši državi imamo, pa zaradi tega nikomur ne pade na pamet, da bi skrajševal v smislu konkurenčnejšega gospodarstvo to porodniško. Ta država se je pač odločila v svoji preteklosti določene koncesije določenim delom svojih državljanov podeliti, ker verjame, da je to dobro. Tudi koncesije od iger na srečo, recimo, plačujemo za invalidske organizacije. Tudi tukaj najbrž prihaja do nepravilnosti, nepravilne porabe in tako naprej, pa se v ta resurs zaenkrat ni odločila poseči, ne vem sicer, zakaj ne, čeprav ocenjujem, da gre za večji resurs, kot pa je ta, o katerem razpravljamo danes. Sam obseg študentskega dela naj bi predstavljal približno 3 % trga dela in tendenca naj bi bila, da bi se to delo prelilo v redno zaposlitev. Redna zaposlitev je edina, s katero primerjamo to študentsko delo. Seveda je to možno, je pa nerealno, ker pri toliko oblikah dela, kolikor jih pri nas imamo, je treba pogledati, kako je študentsko delo in kako bo v bodoče malo delo konkurenčno z vsemi oblikami malega dela, predvsem pa z eno obliko dela, ki nam je najmanj ljuba. To je z delom na črno. In delo na črno je tisto, v katerega se, po mojih predvidevanjih, lahko večina tega študentskega dela prelije, ker je večina tega dela v storitvenih dejavnostih, lažja fizična dela, nezahtevna dela. In tukaj ne gre za kakršnokoli konkurenčnost tistim, ki bi lahko bili redno zaposleni v tej dejavnosti, ker itak nihče noče biti, vsaj od slovenskih državljanov, zaposlen v tej dejavnosti. Tukaj se moramo vprašati, ali smo pripravljeni na priseljevanje, ali nam je jasno, da bodo delavci, predvsem iz revnejših držav Evropske unije, opravljali potem ta dela in da bo veliko tega dela odteklo skozi delo na črno, da bo spet malo več potnih nalogov. Predvsem se bodo, recimo, ustanavljali samostojni podjetniki, ker bo tak način opravljanja dela za marsikatero slovensko podjetje pomenil manjše administrativni strošek. Zdajšnja zakonska ureditev, ki je predlagana, predvideva en kup administrativnih stroškov, ki bodo podražili ta način dela. Seveda pa je tudi obdavčitev večja in na nek način krivična do generacije, ki bi morala opravljati to malo delo pod takimi pogoji. Zakaj bi zdajšnji študentje in bodoči študentje plačevali za zdravstveno zavarovanje, če opravljajo tako delo, če pa njihovim staršem, ko so opravljali tako delo preko študentskega servisa, ni bilo treba dodatno plačevati zdravstvenega zavarovanja. Ali je ta generacija, ki bo sedaj delala, bolj bolehna od ostalih? Ne, seveda ne. Katere generacije pa sedaj uporabljajo storitve tega zdravstvenega zavarovanja? Tiste, ki so včasih delale na študentske napotnice, ne da bi bilo to delo tako drago, kot bo delo sedaj. Nepravično. Ali je to medgeneracijska solidarnost? Figo, pa taka medgeneracijska solidarnost! Seveda mi nismo prvi in edini, ki se takih sprememb lotevamo. Kot je bilo že omenjeno, to počnemo po nemških izkušnjah in dobro bi bilo pogledati, ali so te izkušnje res takšne, kot se nam vedno kažejo, da so. Jasno je tudi, da je to en del te zakonodaje, drugi del pa se tiče organiziranosti in porabe sredstev, ki iz te koncesijske dajatve izhajajo. Sam se težko strinjam z vsem, kar se danes počne v Študentski organizaciji Slovenije in njenih entitetah. Obenem pa seveda, ker sem tudi sam soustvarjal ta sistem na lokalnem nivoju pri študentskih klubih in marsikaterih organizacijah, ne morem reči, da je vse, kar se s tem denarjem financira, slabo. Še več. Verjamem, da je marsikatera stvar zelo dobra. Tudi izkušnje nevladnikov vam bodo povedale, da marsikatera mladinska organizacija dosti več denarja za svoje delovanje dobi s strani entitet Študentske organizacije Slovenije kot pa z Urada za mladino. In da si ne bi kdo slučajno mislil, da bo pa kakršnakoli drugačna delitev te koncesije s strani Urada za mladino ali koga drugega kaj manj transparentna. Študentska organizacija v Sloveniji nima nobenega problema s tem, da bi njeno poslovanje pregledovalo Računsko sodišče. Dajmo potem to narediti, saj gre za denar, ki ga država odstopa za namene, ki so določeni v zakonu o skupnosti študentov. Teh problemov, teh anomalij, na katere večina od vas opozarja, ni treba reševati na ta način. Jaz sam zato v prvem branju tega zakona ne morem podpreti tudi zato, kar sem povedal že prej, ker se mi zdi, da je prej treba spisati še kakšna druga poglavja medgeneracijske pogodbe, preden se bo tudi to poglavje lahko zaključilo. Dvomim, da je od generacije, od katere se tako veliko pričakuje v bodoče, spodobno pričakovati, da se bo prva začela odrekati pravicam pri pisanju nove družbene pogodbe. Bo se, ko bo dobila občutek, da se jo jemlje za enakovredno. Kako se pa njeno delo vrednoti, se je pa dalo videti tudi ob sprejemanju insolvenčne zakonodaje. Jaz sem predlagal, da bi študentsko delo postalo tudi eno izmed prednostnih terjatev v postopku stečaja. Temu seveda ni bilo tako, ker pri nas vlada ultimat redne zaposlitve za nedoločen čas, ki pa je za generacijo, ki prihaja, znanstvena fantastika. Dokler se ne bodo začele pisati realnejše zgodbe, tudi jaz te zgodbe, ki je zdajle pred nami, v prvem branju ne morem podpreti. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Veliko vprašanj ste že odprli v tej razpravi, pa dovolite samo nekaj komentarjev in pojasnil nanje. Najprej kar zadeva primerjavo študentskega dela in malega dela. Zanimivo je, da mnogih današnja oblika študentskega dela ne skrbi. Pa je neomejeno tako za delodajalca kot posameznika, pa ga opravljajo študenti brez vsakih pravic, razen če dobijo plačilo. Večina ga dobi, nekateri tudi ne. In kot ugotavljate, je brez zadostnega nadzora. Edino nadzor se zdi vsem nekoliko problematičen, drugega pa nič. Malo delo, kot ga predlagamo, ki vključuje študentsko delo, pa na drugi strani postavlja omejitve študentom, ker so primarno študentje, in je njihova prva naloga, da študirajo in potem tudi kaj delajo, in postavlja omejitve delodajalcem, ker danes imamo tudi primere, ko posameznik – podjetnik ima registrirano podjetje in celotno dejavnost utemeljuje, da tako rečem, na izkoriščanju take oblike dela, ne da bi ponudil eno samo redno zaposlitev. In za zaposlovanje gre, ste nekateri rekli. In nam tudi gre za to, da se več zaposlitev, več delovnih mest ponudi. Skozi malo delo ponujamo pravice iz naslova vplačil za socialno varnost. Teh vplačil danes ni in k temu se bom na koncu te diskusije še vrnil. Če pa so vplačila, morajo biti tudi pravice. Danes ni ne enega ne drugega. Vemo pa, da se nam dogaja ravno skozi tako imenovane vse širše, bolj uporabljene oblike fleksibilnega dela, da nam vse več tega dela uhaja izven okvira rednih zaposlitev, kar pomeni, da tudi posamezniki imajo dohodke, ne prispevajo pa k skupnim potrebam. Zato imamo težave v pokojninski blagajni, imamo težave v zdravstveni blagajni, ki bodo še večje, če ne bomo spremenili te filozofije, da vsako delo šteje, da vsak, ki zasluži, mora prispevati tudi za skupne potrebe, pri katerih participira skozi javne storitve. Te filozofije danes nimamo in zato se ta razkorak med tistimi, ki so zmeraj bolj obremenjeni znotraj svojega delovnega razmerja, ki zmeraj težje prispevajo in tudi delajo svoja podjetja nekonkurenčna, na eni strani, in tistimi, ki pobegnejo iz tega sistema, povečuje. In tudi v neenakopravnem položaju imamo zato ene in druge, ki participirajo na delitvi dela v tej družbi. Če trdim, da vsako delo šteje, je to treba jemati s tega stališča. Študentje uporabljajo zdravstvene storitve. Pravite, da zanje plačujejo starši. Toda, če oni zaslužijo s svojim delom. Kje je razlog, da ne bi tudi oni participirali pri pokrivanju teh storitev? Ni nobenega tehtnega razloga za to. Če nekdo dela po pogodbi, zakaj ta zaslužek ne bi bil obremenjen tudi s temi prispevki za pokrivanje skupnih potreb? Pokojninska doba se zdi študentom nepomembna zadeva, ampak ko se danes pogovarjamo s socialnimi partnerji o tem, da bo treba podaljšati delovno aktivnost, zlasti s tistimi, ki imajo samo nekaj let do upokojitve, je pa vsako leto še kako pomembno. In se pogovarjamo o tem, ali bomo uspeli leto, dve podaljšati delovno aktivnost. In tisto leto ali dve je mogoče dobiti tudi tako, kot ga danes dobijo, ko v resnici opravljajo študentska dela. S tega stališča je treba tudi celovito gledati to družbeno pogodbo, ki ste jo izpostavili. Jaz se zelo strinjam, da je najbrž v novih razmerah nova medgeneracijska družbena pogodba potrebna. Malo delo je tukaj samo majhen prispevek lahko v tej smeri. In mi v tej smeri delujemo. Drugi del prispeva socialna zakonodaja, ki jo tudi sprejemamo, pokojninska, sem jo že omenil, lahko nekaj prispeva k tej novi družbeni pogodbi in verjetno še katera, stanovanjska, se popolnoma strinjam. Če hočemo, da bomo res bolj ustrezno vrednotili oziroma dosegli bolj ustrezen položaj, bolj izenačen položaj posameznih generacij. Konec koncev bomo tudi pri razpravi o zakonu o delovnih razmerij prišli tudi do tega vprašanja na nekoliko drugačen način. Drugo vprašanje, ki ste ga izpostavili, je vprašanje socialnega dialoga. Moram reči, da ta dialog teče na različnih ravneh, teče med delodajalci in delojemalci neposredno. Teče med Vlado in posameznimi socialnimi partnerji neposredno. Teče skozi ekonomsko-socialni svet, teče tudi skozi druge organe, tudi svet za študentska vprašanja. Njegove komisije so temu namenjene in z njimi smo tudi pri pripravljanju tega zakona sodelovali,kolikor so bili študentje pripravljeni sodelovati. Vabili smo jih več kot eno leto, da dajo predloge na besedilo zakona, žal teh konkretnih predlogov od njih do zadnjega nismo prejeli in je še čas za kakšno dopolnitev, za popravek, tako kot ste rekli. Nimamo nobenih težav, da jih upoštevamo, če bodo prišle. Res pa je, to pa je treba reči, da se pri nas socialni dialog razume tako, kot ga ne razumejo, vsaj to smo lahko preverili, v drugih evropskih državah s tradicijo socialnega dialoga, da je treba o vsaki stvari doseči popolno soglasje ali nič. Med nič in popolnim soglasjem je nekaj možnosti, ki jih drugje jemljejo za legitimne, normalne. In to možnost tudi mi jemljemo za legitimno in normalno. Seveda je pa težko pričakovati, da bi dosegli konsenz in popolno soglasje o predlogu tega zakona, ko smo trčili ob monopol posrednikov študentskega dela ali ob znatne koristi predstavnikov študentov oziroma študentske organizacije. 30 milijonov evrov se obrača v teh dveh strukturah, kar ni majhna vsota. Težko je v tem primeru pričakovati, da bo soglasje popolno, konstruktivni dialog pa je mogoč. In mi smo za to, da ga vodimo, vsaj za to, da pridemo do transparentne porabe teh sredstev, v katera imajo vpogled, ker gre za parafiskalna sredstva, v resnici tudi javne institucije, kot je Računsko sodišče, ki nima vpogleda ta trenutek v delitev teh sredstev. Jasno je, da malo delo ne omogoča in ne obljublja, ne zagotavlja preživetja nobenemu. In v tem smislu ga nobeden ne ponuja in ne vzpostavlja. Je pa lahko dopolnilna dejavnost za tiste, ki ohranjajo svoj primarni status. Upokojenec bo ostal upokojenec, brezposelni brezposelni, študent študent, ob tem, ko bo to delo opravljal, vsak s svojim namenom. Saj ne gre samo za dodatna finančna sredstva ali za to, da bi si posameznik s tem izboljšal svoj materialni položaj. Tudi to, ampak to ni edini ali primarni namen. Pri starejših ljudeh gre za možnost podaljševanja, čemur pravimoaktivnega staranja, ker natančno vemo, da tisti, ki so aktivni, dlje časa ohranjajo svoje psihofizične sposobnosti in tudi zmožnost, da skrbijo zase, da skrbijo za svoje potrebe in niso odvisni od drugih. Pri študentih gre za stik z delom, s trgom dela, da dobivajo delovne izkušnje, ki se jim bodo zdaj formalno priznale, do zdaj se jim niso. Nihče ni tega upošteval pri njihovi vlogi za zaposlitev. Zdaj bodo imeli to možnost, kot referenco bodo lahko predstavili te izkušnje delodajalcu, ki jih bo lahko tudi ustrezno ovrednotil. Pri brezposelnih gre za isti namen, da ostanejo, da imajo stik z delom, ker pri brezposelnih točno poznamo krivuljo njihovega psihološkega dojemanja lastnega položaja, ki se hitro, če nimajo stika z delovnim okoljem, s trgom dela, začne spuščati v smeri tako imenovane pasivizacije oziroma razočaranosti in tudi prenehanja iskanja zaposlitve. To je efekt, ki je zelo poznan iz vseh mogočih raziskav. In na tak način jim to omogočamo. Bodo pa brezposelni, če je to skrb, ostali brezposelni v svojem primarnem statusu. Ne izgubijo tega statusa, če bodo delali, če se bodo odločali za to, da vzamejo malo delo. V to jih ne bo nihče silil. Upoštevali pa bomo to njihovo aktivnost in jim tudi skozi to lahko preko zavoda pomagali dodatno k aktivizaciji, da lahko preide ta aktivnost v zaposlitev pri določenem delodajalcu. Pri brezposelnih gre seveda za to, da je vsaka aktivnost boljša kot pa pasivnost. To vemo iz izkušenj, to vemo iz vseh študij. Od njih se pričakuje, da so aktivni kot iskalci dela, po tistih, ki se vključujejo v usposabljanje, in tudi v določene delovne aktivnosti. Če so to delovne aktivnosti, potem naj bodo formalne, naj bodo legalne, ne pa delo na črno. Danes imamo veliko primerov pri brezposelnih, ko jim ustreza pasivna politika zaposlovanja v smislu prejemanja denarnega nadomestila in neko delo v sivi ekonomiji, ki je neprijavljeno, ki jim pa daje dodaten dohodek. Malo delo omogoča legalizacijo te aktivnosti tudi skozi zakon o urejanju trga dela, seveda omogočamo, da brezposelni legalno prejema dodatne vire iz naslova delovne aktivnost ob denarnem nadomestilu. Malo delo je primeren inštitut za to. To, na kar opozarjajo v tej nemški študiji, je seveda relevantno, ampak nemški sistem je drugačen od našega. Nemški sistem dopušča vsakemu, tudi zaposlenemu, da to delo opravlja, in ko to delo opravlja, nima več statusa brezposelne osebe. V tem je bistvena razlika. Zato je v tem njihovem sistemu lahko nekdo ujet v te aktivnosti, v našem se mu to ne more zgoditi oziroma je verjetnost, da bi se kaj takega zgodilo, dosti manjša. Treba je poudariti, da malo delo ni edina oblika dela, ki ga lahko bodisi delodajalec bodisi posameznik izkorišča, zlasti delodajalci na to opozarjajo, tisti, ki so doslej pretežno izkoriščali študentsko delo kot podlago za svojo dejavnost. Od malega dela naprej pridemo do dela za določen čas. In to, kar lahko še dodatno storimo, je, , da bomo spodbujali delodajalce k temu, da bodo tiste posameznike, ki jih skozi malo delo angažirajo, zaposlovali za določen čas. In tisti, ki imajo sezonska dela za dva meseca, tri mesece kontinuirano, imajo danes povsem legalno, normalno obliko dela, ki ga lahko ponudijo – to je delo za določen čas, redno delovno razmerje. Če nas to skrbi, bo ta zakon prispeval k temu, da bo mogoče več teh ponudb, ne pa v obliki dela, ki ne prispeva nikomur za njegovo socialno varnost. Če se problematizira, da postavljamo tri različne skupine v isti zakon, moram reči, da je ta rešitev popolnoma normalna s tega stališča, da vzpostavljamo skozi malo delo enakopraven dostop do tega dela vsem posameznikom v tej državi, ki že imajo nekaj in ohranjajo nek drug primarni status. In tu se lahko srečujejo starejša generacija, srednja generacija, mlajša generacija, neka oblika medgeneracijskega srečevanja se tudi lahko dogaja tukaj. In če zahtevate poseben zakon za študente, študentsko delo, pa poseben za upokojence, vas sprašujem, ali imamo za redno delovno razmerje tudi posebne zakone za posamezne skupine. Nimamo jih, ker to je popolnoma neobičajna rešitev. Mi izhajamo iz ureditev trga dela. Malo delo je začetek stika s trgom dela, zaposlitev za krajši delovni čas je druga, za polni delovni čas je tretja. In s tem se ta mavrica različnih možnosti, ki jih posameznik ima, tudi sklene. Vprašanje, ali je urejeno štipendiranje. Je urejeno. In upam, da boste vsi poslanci jutri zvečer glasovali za zakon o upravičenosti do javnih sredstev, ki omogoča pridobitev več štipendij in višjih štipendij, državnih štipendij, za vse, ki nimajo možnosti pridobiti vire iz drugih naslovov, ki so v materialno slabšem položaju. Slabih 600 evrov na člana družine je kriterij za pridobitev državne štipendije. To je več, kot je minimalna plača. In če to niso na široko odprta vrata za vse, ki imajo slab materialni položaj, potem ne vem, o čem v tej državi govorimo. Obdavčitev tega dela. Vsako delo šteje in če vsako delo šteje, bomo tudi prispevke plačevali. Nižja je, kot je v primerljivi ureditvi v Nemčiji, če koga to skrbi. In delodajalci, s katerimi smo vodili dialog o tem zakonu in niso v bistvu nasprotovali temu zakonu v ničemer, razen v točki, da bi oni še več možnosti, ki jih zdaj nekako zamejujemo, ker je to kompromisna rešitev, niso imeli pripomb na to, da se plačujejo iz tega naslova prispevki, niso jih imeli, vsaj doslej ne, ki bi jih zapisali, ki bi jih jasno eksplicitno izrazili. Posredovanje tega dela ne gre, tako kot je bilo rečeno, na zavodu za zaposlovanje. Razpis bo objavljen, posamezne inštitucije se bodo prijavile na ta razpis, podeljene bodo koncesije, podpisane bodo pogodbe. Mi računamo, da bodo izkušnje študentskih servisov lahko koristno izrabljene tudi v prihodnje za to isto dejavnost kot doslej, vendar na neprofitni osnovi. To je sprememba, ki mislim, da zasluži posebno pozornost, ker je posredovanje dela samo po sebi kot profitna dejavnost, zlasti pa na način, ko gre za to, da država posebej to regulira in gre tukaj za dostop do tako imenovanih parafiskalnih sredstev, v osnovi že problematično. Omenjen je bil sklad . Tukaj ne gre za poseben sklad v smislu, kot poznamo javne sklade, recimo za štipendiranje ali kaj podobnega. Gre za posebno postavko, proračunsko postavko znotraj ministrstva, in to na zahtevo finančnega ministrstva, da bi skozi to inštitucijo lahko tok vseh teh koncesijskih sredstev nadzorovali bolje, kot je bilo to nadzorovano doslej. Gre za večjo preglednost poslovanja. Še avtonomijo študentske organizacije bi omenil. Veliko je bilo o tem govora. Mi vseskozi zagovarjamo rešitev, po kateri se tudi skozi malo delo, skozi koncesijsko dajatev lahko ta avtonomija ohranja, ker vidimo pozitivno stran v avtonomnem delovanju študentov in študentske organizacije. Predlog, ki smo ga imeli na mizi s strani financ, je bil, da naj pozabimo na koncesijske dajatve, da naj preprosto malo delo, tako kot to naredijo v Nemčiji, obdavčimo z enotno stopnjo in to gre v proračun, potem pa bodo že študentje kandidirali za svoje dejavnosti na drugačne načine. Mi smo se pogajali za to, da ostane rešitev, kot je zdaj, približno enaka, samo da naredimo pregled in porabo teh sredstev bolj namensko in tudi bolj pregledno. In nimamo nič težav, ponujali smo to Študentski organizaciji, še vedno ji ponujamo, da se vključi v mehanizem delitve teh sredstev, ki bodo šla preko razpisov. Vidimo jo kot konstruktivnega partnerja pri tej rešitvi. Žal ni bilo konstruktivnega odziva na to pobudo. Toliko za enkrat, hvala lepa.
Hvala. Gospod Rožej, imate proceduralni predlog? Gospod Rožej, nisem opazil, da bi bili citirani, da bi vas minister imenoval, je pa minister res odgovarjal na vprašanja, ki ste jih odpirali poslanci o istih temah, in to je pravzaprav značilnost korektne razprave Tako boste morali počakati na čas, ko bo delitev časa na koncu, in se boste lahko prijavili za razpravo. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka in sodelavke z ministrstva, poslanke in poslanci! Ne bom podlegla skušnjavi, da bi razlagala svoje neposredne in posredne izkušnje s študentskim delom, pač pa želim razpravljati o zakonu o malem delu, spodbujena tudi z nekaterimi razpravami danes dopoldan, pa tudi z vsem tistim, kar se je ob tem zakonu dogajalo. Najprej naj povem, da v celoti podpiram koncept zakona o malem delu, ker vidim, da se s tem zakonom ureja področje dela, ki ni uvrščeno v delo v delovnem razmerju, bodisi v delovnem razmerju za polni delovni čas ali za krajši delovni čas. Tudi nadurno delo, ki ga OECD kot obliko dela omenja, je vezano na obstoj delovnega razmerja, zunaj tega konteksta pa obstajajo občasne oblike dela, ki so marsikomu v tej državi omogočale kot siva ekonomija izboljšanje statusnega položaja ali finančnega položaja družine. Zato se mi zdi zakon poskus urediti ravno to področje, si pa ne umišljam, da bo delo na črno s tem zakonom popolnoma prenehalo. Verjetno je vedno tistih, ki najdejo poti za obvode, več, kot tistih, ki lahko predvidijo, kakšni obvodi bi lahko nastajali. Jaz na koncept tega zakona pristajam, zato bom zakon v prvi obravnavi tudi podprla. Rada pa bi odgovorila še na dva pomisleka, ki sta bila izrečena tudi v razpravi, in je bila citirana Ustava, in sicer 49. in 66. člen. Jaz pa vidim ta zakon ravno kot uresničevanje teh dveh členov. 49. člen Ustave govori samo o svobodi dela, ni več tistega določila, da ima vsak pravico do dela, ampak govori o svobodi dela. In vidite, če o eni od kritiziranih rešitev v zakonu razmišljam, če razmišljam s stališča brezposelnih oseb, ki so evidentirane na zavodu za zaposlovanje in prejemajo nadomestilo za čas brezposelnosti, njim je omogočeno svobodno odločanje o tem, ali bodo delali v okviru malega dela in kaj bodo delali, ker tam ni nobenih zagotovil, kako mora ponujeno delo ustrezati stopnji izobrazbe in še čemu drugemu, torej se bodo svobodno odločali za to delo, in jaz vidim ta zakon kot uresničevanje tega člana. Če pa govorim o 66. členu, ki govori ovarstvu dela, je ta člen zelo jasen, "država ustvarja možnosti za zaposlovanje in za delo ter zagotavlja njuno zakonsko varstvo". In ravno v tem zakonu vidim poskus ureditve zakonskega varstva zaposlitve za krajši delovni čas. In v tem kontekstu vidim tudi tisto, da vsako delo šteje. In razumem, če se mi delo upošteva, potem moram poleg te ugodnosti, da se mi delo upošteva, pristati tudi na to, da moram iz tega dela neko obveznosti tudi poravnavati. In sem pri tistem, čemur se reče prispevek iz plačila za malo delo. To sta tisti dve stvari, ki sta se mi zdeli potrebni, da ju omenim čisto na začetku. Bi pa imela še nekaj pripomb na to, kar poslušam. Ne morem mimo tega, da smo leta in leta razpravljali, kako je zlasti študentsko delo polje številnih zlorab, tako delodajalcev kot tistih, ki preko študentskih napotnic delajo. In če je zdaj v tem zakonu odprta neka možnost ureditve večjega nadzora nad malim delom, jo podpiram; še vedno ne trdim, da je idealna, ker sem že prej povedala, kako na zadeve gledam. Vendar se mi zdi to z nekih drugih vidikov tudi pomembno. Vodenje registra o malem delu se mi zdi pomembno tudi zaradi tega, ker če bodo študentje uveljavljali pravico, da se jim neko malo delo šteje tudi kot izkušnja za nadaljnjo zaposlitev, potem se mora uradno vedeti, kaj je ta človek delal, ali je bil nočni čuvaj, ali je bil prenašalec pohištva ali pa je delal neko tako delo, ki pomeni usposabljanje za kasnejšo zaposlitev. Tu se mi zdi, da je korist večja od tistega, kar bo terjala ureditev te kontrole, da tako rečem, ali registra. Podpiram tudi to, da se bodo sredstva iz koncesijske dajatve za delo drugače prerazporejala. Meni se zdi naravnost v skladu z zahtevami tudi Študentske organizacije, da se poveča število štipendij. In če se zdajšnja dajatev, ki znaša 3 %, in gre v sklad za razvoj kadrov in štipendije, zviša na 5 %, je to stvar, ki jo lahko samo podprem. Zdi sem mi dobro, da se zmanjša, razumem pa tiste, ki bodo morali delo posredovati in se bodo morali sprijazniti z nižjimi stroški organizacije. Tudi postavka "projekti, namenjeni študentom in upokojencem, ter financiranje ukrepov aktivne politike zaposlovanja," ki do zdaj ni bila upoštevana, po novem pa bo, s 4 %, kar je 13 milijonov evrov, se mi zdi nadvse dobrodošla. Glede na to, da sem pač privrženka literature, se mi zdi dobro, da se bo, recimo, mariborska Litera ali pa ljubljanska Beletrina lahko prijavljala na razpise za dodeljevanje sredstev za svojo dejavnost; mimogrede, Litera je tako izdala knjigo, ki je letošnjega kresnika dobila. Še bi lahko govorila, kaj mi je v tem blizu. Sicer razumem, da nekaterim, ki ne soglašajo s tem zakonom, ni do tega, da bi natančno prebrali predlog zakona. Težko pa sprejemam dejstvo, da v Državnem zboru kot zakonodajalci ne spremljamo zakonodajnega postopka in da problematiziramo štipendije, ko smo vendar v ponedeljek razpravljali o zakonu o prejemkih iz javnih sredstev in smo določali upravičence in višino za štipendije, za kar je treba dohodke tudi zagotoviti. In obžalujem, da je to še ena od poti zamegljevanja dejanskega stanja stvari. Ne trdim, da so vse stvari v tem zakonu take, da ne bi mogle biti boljše. Razumem upravičeno skrb sindikatov, da bo malo delo dampinške zaposlitve povečevalo, ampak če se že sklicujemo na nemški model, "Minijob" se menda tam imenuje, malega dela, potem je treba upoštevati, da Nemci nimajo ne določenega kroga upravičencev, ne limitiranega ali postavljenega časovnega gabarita za malo delo. To se pravi, da neke izboljšave v našem zakonu so, zato jaz mislim, da bi morali energijo usmeriti predvsem v to, da najdemo še tiste stvari, kjer bi zavarovali ljudi pred prekarnimi zaposlitvami. Tukaj sem zlasti s prekarniki zelo solidarna, ko so opozarjali na to, ker opozarjajo na manjšo socialno varnost, na manjšo varnost zaposlitev, na izkoriščevalske zaposlitve. Zato se mi pa zdi z naše strani nedopustno, kar se je dogajalo na seji Odbora za notranjo politiko, kjer so bili ti, ki so po moje z razlogom demonstrirali in vedeli, zakaj demonstrirajo, ker so jim stvari jasne in ker opozarjajo na zlorabe s strani delodajalcev, da so tem hoteli nekateri pripisati odgovornost za vandalizem, ki se je na študentskih in dijaških demonstracijah zgodil. Jaz mislim, da je naloga ministrstva, da daje zakonske osnove za varstvo vseh. Sedaj še kaj malega o socialnem dialogu. V našo poslansko skupino so prišli predstavniki študentskih organizacij, še preden so se skregali med seboj in še preden so bile demonstracije. Ampak njihovo stališče je bilo trdo. Oni so rekli, "mi zakonu o malem delu nasprotujemo, ne bomo pisali pripomb, za nas je zakon nesprejemljiv, mi hočemo imeti poseben zakon o študentskem delu". Tukaj je dialog onemogočen, če se ena stran zapre za dialog. Potem smo se sešli s štirimi ali petimi predstavniki sindikatov. Jaz ne morem reči, da so prevevali od navdušenja nad tem zakonom, ampak temu zakonu niso nasprotovali, zakonu o malem delu niso nasprotovali, jaz pa vem, da Svobodni sindikati pa zakonu o malem delu nasprotujejo, torej tudi med sindikati ni enotnega stališča. Sedaj samo še beseda o upokojencih. Jaz uvrstitev upokojencev v nabor upravičencev za malo delo zelo podpiram. Zakaj? Ker je nemška izkušnja takšna, da je število zaposlitev v okviru malega dela za visoko usposobljene storitve in dela v porastu. Meni se zdi škoda neizkoristiti nakopičeno znanje in izkušnje upokojencev, ki še lahko delajo in ki želijo delati in ki so do sedaj pač bili potisnjeni v to situaciji, da delajo na etični pogon in za svoje delo ne dobijo nobenega plačila ali pa lahko to delajo v okviru čisto regularne oblike dela brez slabe vesti, da delajo na črno. Še enkrat, jaz bom zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, državna sekretarka s sodelavkami, spoštovane kolegice in kolegi! Za začetek bi rekel, da pozdravljam evolucijo in to predvsem v pozitivni smeri. Če se spomnimo, dve, tri leta nazaj smo bili tik pred tem, da bi študentske servise in študentska dela ukinili, tako smo bili nastrojeni, ker smo rekli, da študentje in študentke so zato, da študirajo, ne pa, da ob tem delajo. Tako ta evolucijski pozitivni naboj podpiram v zadnjem letu. Ob dosedanji razpravi bi dal dve opazki, in to taki na hitro. Zakaj bi brezposelni in upokojenci preko svojih vnukov ali pa svojih otrok šli na študentski servis in prejeli napotnico, da bi lahko ob tem, ko rabijo nek denar, še kaj zaslužili. Zato seveda ta predlog zakona, ki na nek konsistenten način legalizira tisto, kar se zdaj dogaja na nelegalen način, s tega vidika seveda pozdravljam, in nekako združuje v enem zakonu vse oblike tega dodatnega dela in zaslužka. Tako kot sem prej rekel, v zadnjih letih je bilo tudi v tej dvorani izrečenih veliko kritičnih besed, pripomb, mnenj in tudi sodb o študentskem delu. Da s študentskim delom nekaj ni v redu, je ne nazadnje večkrat, danes je bilo omenjeno, ugotavljalo tudi Računsko sodišče, ko je pri nekaterih pravnih osebah, precej državnih institucijah in nekaterih podjetjih, ki opravljajo z javnimi sredstvi, ugotavljalo, da se uporabljajo fiktivne napotnice, da so izračuni na posameznih napotnicah pokazali, da nekateri študentje delajo tudi 18, 20, 22 ur na dan in tako dalje. Torej predmet kritike so bili predvsem študentski servisi, ki se zadnja leta vse bolj spreminjajo, in to si moramo priznati, iz posrednikov študentskega dela tudi in predvsem v subjekte krepitve svoje kapitalske moči na račun dela študentov in vseh tistih drugih, ki so uporabljali ali pa zlorabljali študentske napotnice. Posledica takega pristopa in načina dela posrednikov dela, se pravi teh študentskih servisov, je bilo ravnanje tudi vseh tistih, ki so bili upravičeni in deležniki do sredstev iz teh koncesij. Ne nazadnje v zadnjem mesecu dni imamo priložnost brati, kako so nekateri deležniki študentske organizacije ta denar, ki so ga študentje s trdim in krutim delom zaslužili, uporabljali za stvari, ki nimajo nobene zveze s študentskim standardom. In vse to se je in se še vedno počne pod tezo, da le na ta način, s ponujanjem študentskega dela se omogoča večjemu delu študentske populacije, da lahko študira. Moram povedati, da se s to tezo delno strinjam in bom povedal zakaj. Študentske delo opravljata v bistvu dve večji skupini študentov in študentk. Prva je tista, ki zares ta zasluženi denar rabi, da si lahko dela socialni korektiv in da lahko študira. Vendar pa imamo tudi tisto drugo skupino, ki ni tako majhna, ki to študentsko delo ali ta dodaten zaslužek porabi za tako imenovani, bom rekel pod narekovaji, študentski nadstandard, ki ne nazadnje ima svoje vizualne oblike tudi zunaj. Torej obe skupini namenita del študijskega časa za delo in zaslužek in s tem si podaljšata čas študija, vendar interesi teh dveh skupin so popolnoma različni. Zato je prav, da se na tem področju storijo nekatere spremembe. Predlog zakona o malem delu v tem prvem branju, ki ga imamo danes pred seboj, je neka oblika, ki omogoča, da se te spremembe storijo. Predvsem zato, da se pretrga popkovina, ko se posredovanje študentskega dela in ne nazadnje tudi garanja, bom uporabil to težko besedo študentov, ob študiju zlorablja in izkorišča za pridobitveno dejavnost posameznih skupin in ne nazadnje, kar sem prej že omenil, da se ustvarjajo neki predpogoji tudi za neke tajkunčiče, ki znotraj te študentske organizacije te stvari zlorabljajo za svoje čisto osebne ozke interese. Zato podpiram predlog zakona v prvi obravnavi s pričakovanjem, da bo v naslednjih obravnavah zakon še bolj jasno in ne nazadnje, pod narekovaji, trdo opredelil, res onemogočil posrednikom, ki bodo na javnih razpisih dobivali koncesije, v zakonu piše za pet let, in potem vsakih pet let obnavljali, zares preprečil to pridobitveno dejavnost, da bodo zares imeli stroške, ki jih bodo dobili iz te koncesnine, samo zato, da bodo lahko delovali, da bo centralna evidenca zares preprečila zlorabe fiktivnega opravljanja, zdaj pa ne samo študentskega dela, ampak vseh oblik malega dela, in ne nazadnje, da bo sama logistika, ker po mojem je treba dati največji poudarek logistiki in pa kontroli napotnic, da bo preprečevala dosedanje zlorabe, ki so se dogajale v zvezi z delovanjem teh študentskih servisov. Na drugi strani, mislim, da je skrajni čas, da ima, kot je danes že večkrat bilo rečeno, vsako delo tudi neke pozitivne rezultate za prihodnost, po mojem ne more biti boljše rešitve, kot je, predvsem za študente, zdaj pa govorim za študente, da imajo plačano pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje, da se jim šteje v delovno dobo, da če se je že podaljšal čas študija s petih, šestih na sedem let, in so ob tem morali opravljati to dodatno delo, da se jim to ne nazadnje tudi pozna. Ob prvi zaposlitvi so delovne izkušnje še kako pomembne. Opozoril bom, zakaj bi nekdanji minister za javno upravo izbrancem dajal študentsko delo, kot zaposlitev z delovnimi izkušnjami po posebnem zakonu in interpretaciji, zakaj teh delovnih izkušenj vsi tisti, ki delajo prek študentskih servisov, to boniteto lahko kasneje koristijo in uporabljajo.
Hvala. Besedo ima gospod Magajna.
Spoštovani minister s sodelavci, še prej pa gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Ne bom navajal vsega, kar je bilo že povedano, kaj prinaša zakon, to si lahko preberemo v obrazložitvi in izvajanju gospoda ministra. Izpostavil bi pa nekaj odprtih dilem. To pa ne pomeni, da osnovnega koncepta in usmeritve zakona ne podpiram. Menim tudi, da je ustrezno, da so različne kategorije: upokojenci, študentje, delavci, vključeni v enotni zakon in ne v različne. Ne samo zato, ker ne gre za toliko različne situacije, te so specifične, ampak ker izhajamo s področja, to so občasna, začasna dela, ne pa iz statusa oseb, ki so. Te se lahko v istem zakonu uredijo s specifičnimi poglavji. S takim pristopom imamo bolj kompleksno zajeto področje delovnih razmerij in trga dela. Osnovni koncept zakona uvaja nekaj zelo pomembnih zadev. Poleg tega da vključuje kategorijo upokojencev, študentov in nezaposlenih, predvsem uvaja to, kar je že minister večkrat poudaril, princip, da vsako delo šteje. Izredno pomembna zadeva, ki do sedaj v sedanjih ureditvah ni bila urejena. Vsako delo šteje, pomeni tudi to, da vsak prispeva k skupnemu sektorju, to se pravi javnemu sektorju, s prispevki in dajatvami, ne pa, da so samo tisti, ki so bili vključeni v redna delovna razmerja, plačevali praktično vse, pokrivali tudi druge oblike dela, za katere se je plačevalo malo ali nič. Torej vsako delo šteje. S tem bomo tudi posledično dosegli, da se bodo prispevki iz delovnih razmerij povečali in po drugi strani razbremenili davčne obveznosti delo, za katerega vemo, da je v Sloveniji prekomerno obremenjeno. Delo je predrago. Pa ne zaradi plač, plače so prenizke, glede na življenjske razmere v Sloveniji. Bruto plača pa je previsoka. Tudi zato, ker če rečemo po znanem balkanskem izreku, "gajžlaj konja, ki vleče", torej tisti, ki so bili evidentirani, vidni, tisti so plačevali, tem se je dajalo še dodatne obveznosti, dodatne davke, tisti, ki pa niso vidni, se pa z njimi nismo ukvarjali, ker jih je bilo težko evidentirati. Socialni dialog. Dialog je bil, kakšen je bil, vsak ga ocenjuje po svoje. Sindikati pravijo, da ni bil dober, da je neustrezen. Mislim, da so komunikacije tekle, je pa res, da se morda nismo poslušali oziroma nismo poslušali eden drugega, vseh argumentov. Neko opozorilo sindikatu bi tudi sam sprejel v tej smeri, pravzaprav bojazen, ki jo kaže ta večkrat omenjena nemška raziskava, da je relativno malo delavcev, ki opravljajo malo delo, kasneje vključenih v redno delovno razmerjem, posebno za določen ali nedoločen čas. To je resen pomislek, posebno pa tudi kar se nanaša na nezaposlene osebe. Ne bi ponavljal vsega tega, ker je bilo že povedano in je znano iz literature, da je dobro tudi za nezaposlenega, da je na nek način aktiven pri iskanju službe, da je vključen v aktivne programe ali aktivne politike zaposlovanja, ampak da bi se tudi v določenem, manjšem, obsegu vključeval v delovno razmerje. Pa ne gre samo zaradi dodatnega zaslužka, za vse tisto, kar vemo, da je koristno. Najslabše je, kot vemo, da delavec ostane doma in čaka in premišlja o svoji usodi. Iz depresije se težko izvleče. Tu pa bo zelo odvisno, kje bo ta delavec delal. Če bo delal pri samostojnem podjetniku, so tu možne večje zlorabe, pa ne bi zdaj moraliziral, čisto preprosto zato, samostojni podjetnik, espejevec, ima bistveno lažjo pot, da pridobi gotovino, razpolaga z gotovino, d.o.o. ne more dvigniti gotovine brez utemeljenega razloga, vedno mora biti pokritje. Tu se bo lahko to delo iz ene ure raztegnilo tudi na 5 ur, vemo pa, država še pod takšnimi pogoji nima možnosti nadzirati vsakega delodajalca. Na napotnici bo pisalo eno, v praksi pa se bo dogajalo drugo. Pri d.o.o.-jih je izplačevanje z gotovino nekoliko oteženo, pa še vedno se bo lahko tudi tu zlorabljalo. Morda bi razmišljali o tem vključevanju nezaposlenih v bolj omejenem smislu glede narave delodajalca. Ne bojim se za večje zlorabe, če gre za delo v javnem sektorju, tam kjer pravzaprav niso motivirani, da bi s tem delom služili, v javnih podjetjih, v javnih ustanovah. In še nekaj, kar je obratna pozicija, delo v nevladnem sektorju, to, na kar je gospa Andreja Črnak Meglič že opozorila, tu pa je, kot rečeno, dejansko obratna situacija. Društva, redko katero ima zagotovljene vire, lahko planira svoje dohodke. Zaposlitve za redno delovno razmerje, nedoločen čas skoraj ni. Je povsem razumljivo zaradi njihovega statusa. Če bi pa tu le bili bolj odprti, da bi omogočali večjo dostopnost tudi do malega dela, bi zaradi fleksibilnosti njihove dejavnosti in nejasnih financ in planiranja to delo odprli. Z zdajšnjimi omejitvami pa jim v bistvu zapiramo to možnost, ker ne ustrezajo kriterijem za zaposlitev. Tako, da bi to bila ena odprtih dilem, ki sem jih omenil. In morda, kot sem si tu malo pripravil, čisto konceptualna zadeva, ki sem jo hotel pravzaprav že leta in leta izpostaviti in tudi predlagati. Govorimo o več rangih dela - malo delo, delo za določen čas in potem tisto, bi rekel, tradicionalno delo, redno zaposlitev s polnim delovnim časom za nedoločen čas. Vemo, da se po vseh analizah ta zadnja kategorija, ki je postala najvišja varnost delavca, znižuje. Morda bi pristopili, samo seveda sedaj v tem kontekstu ni čas v tem zakonu, ampak mogoče na nekem drugem področju davčne politike, da bi tudi z davčno zakonodajo stimulirali prehod v te najbolj varne in trajnejše oblike dela, s tem, da bi ta občasna, začasna dela pravzaprav tudi najbolj obdavčili, ne samo, da jih obdavčimo, ampak občasno, začasno delo bi imelo najvišjo davčno stopnjo, delo za določen čas nekoliko nižjo in ta rang zaposlitev za trajno delo, nedoločen čas pa bi bil najmanj obdavčen. S tem bi tudi z davki nekako stimulirali delodajalce, da bi se posluževali teh občasnih del res samo občasno, da bi pravzaprav bila tudi ekonomska računica, da se delodajalcu splača najemati in verižiti delo s temi delavci, ki delajo občasno in začasno, da bi bilo to delo pravzaprav za delodajalca najdražje. Študentko delo, ki je bilo že večkrat omenjeno. Sindikati in študentske organizacije so se kar nekoliko zbližali ob teh demonstracijah. Oboji so kritični do zakona o malem delu pa vendar Sindikati vedo, da je vsaj v določenem obsegu ta pretiran obseg študentskega dela posegal na trg dela. Da je bil obseg tega dela nesorazmeren, prekomeren, kot mi je znano nismo samo v evropskem vrhu, ampak celo v svetovnem vrhu glede na obseg dela študentske dela. In nobeden nas ne bo prepričal, da to ni v določeni meri vplivalo. Jaz sem celo bral neke številke, izračune, koliko delovnih mest pokrivajo študentje, ker so bile te številke zelo različne, jih ne bom navajal, ker ne vem, katera je prava. Da se tudi izračunati, odvisno, kakšno izhodišče imamo, ali je to povprečna plača ali minimalna plača, koliko delovnih mest pokriva študentsko delo. Bistveno preveč. Tudi ta shema, raziskava, koliko ur gre za študij, koliko za delo, obštudijske dejavnosti kaže, da so tukaj nesorazmerja. Še drugo nesorazmerje, po eni strani smo rekorderji tudi po številu let, ko študentje delajo, mislim, da smo kar na vrhu, torej, po eni strani največji obseg študentskega dela in pa število let za študij. Nekdo bo rekel, to ni povezano. Verjetno ni premosorazmerno, čisto statistično zdaj bomo obseg študentskega dela za 10 % znižali pa bo, zato 10 % krajši povprečni čas študija. To sigurno ni premosorazmerno, sorazmerje pa je. To me ne bo nobeden prepričal, da te stvari niso povezane. Seveda so povezane in te anomalije je treba odpraviti. Študije so opravljale, ampak jaz po navadi navajam en tak slikovit primer iz resničnega življenja. Tukaj blizu mene, kjer stanujem, v trgovini s tekstilno branžo je zaposlenih 10 študentov, 2 redno zaposlena, poslovodja in namestnica, to se pravi, razmerje 2:10. Na vitrini oglas "Iščemo delavca za delo v trgovini – študenta", še klicaj in napotnica. Se oglasi mlad fant. Pravi poslovodji : "Nimam napotnice, imam pa spričevalo o končani trgovski šoli." Kaj se zgodi? Klasičen primer. Zavrnjen. On je bil trgovec, verjetno morda edini s trgovsko šolo v tem obratu, pa ni dobil zaposlitve. To se pravi, verjetno se vsi strinjamo, študentsko delo bo treba omejiti. Strinjamo se tudi o tem, splošno je bilo, mogoče se s tem strinjajo tudi sindikati, da bi morali vzpostaviti posredovanje na neprofitni osnovi. Pa smo pri štrajku. Eden od motivov – eni tako razlagajo, drugi pravijo, da je bil to štrajk zaradi socialne ogroženosti ljudi, ne vem, sam imam mešane občutke, bilo je eno in drugo. Pa bi ponazoril spet s primerom: med kockami so bile tudi polne plastenke in tudi nekaj sendvičev. Tako da je bilo tako in drugače. Tudi sms-ji, ki so prihajali iz študentskih servisov, kažejo, da je bila to tista ost, na katero so najbolj reagirali ob zakonu o malem delu. Provizije in zaslužkarstvo se bo verjetno v večji meri omejilo in verjamem, da bodo lobisti, ker je ta "poklic" zelo moderen, še veliko delali, da bodo minirali ta zakon, predvsem zaradi tega, ker provizije ne bodo več predstavljale področja zaslužkarstva. Toliko, ker me že gledajo kolegi, da sem ves čas porabil. [[oglašanje v ozadju]] Se pa s tem ukvarjam toliko let, župani se ukvarjate z drugimi področji. Tudi moji kolegi včasih porabijo pol ure, pa mi ne zamerite, boste še imeli čas povedati.
Hvala. Gospod Zanoškar. Ga ni. Gospod Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Zanimivo je poslušati nasprotno klop, vendar to ni tema, tema je malo delo. Jaz na splošno, gospod minister, ne govorim o temah, s katerimi vi prihajate v Državni zbor, ker nekako ne čutim, da bi bilo to področje meni ravno najbolj blizu. Tokrat temu ni tako, iz temeljnega razloga, ker nekako obravnavate malo delo, področje študentov, ki pa je tudi meni blizu. Tako bom rekel, rešitve, ki jih v zakonu predlagate, vsaj kar se tiče malega dela in študentov, imajo mojo načelno podporo. Absolutno imajo načelno podporo, ker, veste, ko prideš v predavalnico, pogledaš spisek prijavljenih in vidiš, da je na tem spisku 40 študentov, da na predavanja hodi okoli 15, 20 študentov in da je končni izplen, da teh 15, 20 tudi naredi izpit v prvem ali drugem roku. In ko se pozanimaš, kje pa pravzaprav so ostali, kdaj bodo ostali prišli, ugotoviš zelo jasen odgovor študentov: "Ja, saj oni so pa zaradi statusa." Torej, če so oni zaradi statusa, potem je v tej državi nekaj narobe. V tej državi je treba študirati. Naj študirajo, naj imajo možnost s štipendijami študirati vsi in naj fakultete tudi končajo v nekem normalnem času. Poudarjam, v nekem normalnem času, poudaril sem tudi, ob ustrezni štipendijski politiki. 60 ur tedensko, zavarovanje, 14 ur tedensko ponujate zavarovanje, ki ga danes ni. 6 tisoč evrov, če to delite z 12, je 500 evrov. Za to, gospodje študenti, je treba živeti, pa tudi študirati. 18 ur na fakulteti, delavci so 40 ur na delovnih mestih, če rečemo, da je osnovno delo študenta študiranje. Torej, moja podpora gre v tej smeri in bi bilo narobe, če bi karkoli drugače rekel, ker tudi doma imam nekoga, ki je hud kritik na tem področju, in sva se veliko o tem pogovarjala, pa je dal skozi celoten študijski proces in tudi zelo jasno povedal, da je ta smer prava. In mislim, da ima prav, je prava. Pa vendar je treba reči nekaj. Srečujemo se tudi z nekaterimi drugimi zadevami. K meni prihajajo študenti, ko januarja napišejo diplomo, pa rečem: "Ja, zdaj bova šla februarja na zagovor." Pa reče: "Ne, ne, dajva počakati do septembra, saj bom status izgubil." Ja, glejte, nekoč je bilo to drugače. Nekoč, če si v takem primeru diplomiral januarja ali februarja, si dobil še šest štipendij, tisto, kar je sodilo. Tudi o takih stvareh bi kazalo razmisliti, ker danes to, da mu na dan diplomiranja ukinemo štipendijo, v trenutku je brez štipendije, po moje ni prav. Saj ga stimuliramo, da je do 30. 9. študent. Torej, bi kazalo te zadeve tudi nekako premisliti in videti, koliko je ura. Tisto, kar me ob vsem tem vendarle nekoliko bega, so ta druga določila, ki se nanašajo na upokojence in tako naprej. Nimam najbolj izdelanega mnenja. Sam bom precej prisluhnil nadaljnjim obravnavam tega zakona, ker se mi tudi tam postavlja vprašanje, ali je prav, da na nek način upokojenci lahko delajo, hkrati imamo pa nezaposlene ljudi, ki vem, da se tudi lahko poslužujejo malega dela. Ampak vendarle, kar se tiče zaposlenih imam občutek, da lovite nek izhod v sili – zaradi togega trga dela prihajamo s to rešitvijo. Verjetno bi kazalo o togosti določil na področju trga dela bolj razmišljati. Skratka, tu nimam neke čisto prave smeri za naprej. Socialni dialog. Prej je kolega Hrovat omenil socialni dialog s študenti, z delavci in tako dalje in sem slišal tam iz nasprotne klopi: "Ma, daj no, ta del me pa moti, socialni dialog!" Gospe in gospodje, ko smo se mi s sindikati in še kom drugim, s študenti in tako dalje, pogovarjali o kakšnem dvigu plač, višini regresa, pa je šlo v plus, v nekaj letih za več odstotkov, pa sindikati niso bili zadovoljni z nekim povišanjem, če želite. Oprostite, jaz sem zelo jasno slišal z vaše strani: "Ne, zakona ne bomo podprli, ker ga niste uskladili s socialnimi partnerji!" Na volitve ste šli tudi lepo tako, da ste rekli, da je Slovenijo mogoče voditi bolje, zlasti na podlagi dialoga s socialnimi partnerji. Sedaj ga pa pokažite! Saj ga znate bolje, kot ga zna desnica, baje pa ne. Malo prej sem govorili s sindikalisti, ki jih prometni minister sploh sprejeti noče, jih pošlje na Vlado, ta na gospodarsko ministrstvo, pa je vprašanje tam 3 do 5 tisoč delovnih mest. Nočejo jih sprejeti. A to je pa dialog? Ta dialog me pa moti, čeprav moramo biti tudi na tem področju objektivni. Jaz se dobro zavedam, da tega dialoga ne bo mogoče vedno in povsod vzpostaviti za vsako ceno. Na neki točki se bo treba ustaviti in bo treba odločiti tako na Vladi kot v parlamentu, ampak ne bitim ko ste v opoziciji, tako sarkastičen okoli tega socialnega dialoga, tako kot ste bili v prejšnjem mandatu. Zdaj lahko vidite, da ga vedno ni mogoče izpeljati. In se ga verjetno res ne bo dalo vedno izpeljati. Vemo pa, da drvimo samo navzdol. Da zaključim. Gospod minister, vsekakor v tistem delu, kjer govorite o malem delu povezanem s študenti, imate absolutno mojo podporo. To je tudi v odgovor tistim, ki so mi na seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje ob obravnavi študentskih demonstracij pred parlamentom očitali nekako zlizanje s študentsko organizacijo. Ne, jaz izjemno ločim njihove vsebinske zahteve do vas, kjer podpiram vas, in ne študentsko organizacijo, in med tistim, kaj se je dogajalo pred parlamentom, kjer pa študentska organizacija ne more nositi osnovne krivde za dogodke, ampak kakšna anarhistična skupina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Rihter.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Ne bom razpravljala ali odgovarjala kolegu o dialogu in tako naprej, in se bom raje lotila tistega, za kar smo nenazadnje tukaj danes, ko razpravljamo o zakonu o malem delu. Naj takoj na začetku povem, da tako kot nekaj mojih predhodnikov, zakon v prvem branju v večini nenanazadnje podpiram zaradi izhodišč in zaradi ciljev. Gre za zakon, ki urejuje delo, plačano in začasno, nenazadnje za vse generacije ali za vse tiste, ki se pač v to delo želijo vključiti. In seveda zakon lepo in zelo podrobno ureja načine, postopke, nadzor in kontrolo nad vsemi temi in s tem nenazadnje doprinese k ureditvi nekaterih nepravilnosti ali obvodov, ki se danes na trgu dela tudi odvijajo. Ravno nasprotno, kakor tudi nekateri menim, da je dobro in prav in edino pravilno, da se ureja za vse in da se nobenega ne more izločevati, najmanj pa seveda mlade, ki nenazadnje, ko vstopajo na trg dela s svojimi željami ali potrebami, od vsega začetka naj bi veljali tudi enaki kriteriji za to. Ko govorimo o dialogu, je težko govoriti o dialogu, če za to nista oziroma vedno sta za to potrebna dva. Če eden ostane, gre od mize ali gre celo na cesto, je potem ta dialog zelo težko vzpostaviti. Ampak tisto, kar je mene vseskozi v zadnjih mesecih, bom rekla malce begalo, je bilo to, da nisem videla konkretnih predlogov, tisto, kar nenazadnje določene skupine, vladne oziroma nevladne organizacije moti, kaj so konkretni predlogi. Vemo, zelo dobre analize so, potrebujemo nenazadnje večji red na tem področju in vidimo, da se določena velika sredstva, tisoče in tisoče evrov nekako izgubljajo ali se ne nalagajo tam, kjer bi bili potrebni. Zaradi tega se mi tudi konkretni predlogi, ki so podkrepljeni v zakonu z analizo in s statistiko, ko govorimo o omejitvah zaslužka na leto in seveda tudi o omejitvi delovnih dnevih, tedensko, letno in mesečno za študente in tudi za starejše, dober predlog. In nenazadnje prinaša neko sigurnosti tudi, kakor iz svoje prejšnje službe ali profesionalnega dela, je bilo zelo veliko razlik, ko so se mladi pogajali o tem, koliko bodo bodili na uro danes. V predlogu zakona zelo krasno stoji postavka, kjer je 4 evre minimalno in zagotovljeno nenazadnje tudi plačilo tistega, ki to delo tudi opravlja. Seveda, razpravljamo lahko o tem, koliko je letni dovoljeni zaslužek, ampak tako kot je minister že prej skoraj pol ure ponovno razlagal vse podrobno od postavke do postavke o členu, od poglavja do poglavja, si pač nekateri, ki smo tudi že študirali in se veliko ukvarjamo in pogovarjamo s študenti, katerih glavna naloga, poslanstva je študij. Povprečje študija v Sloveniji, po podatkih, je skoraj 7 let, kar je za mene kar malce dolga doba, če odvzamem študij, ki imajo redno študijsko dobo, od šest oziroma šest in pol let. In zaradi tega se mi zdi – in tukaj pa si bom prizadevala, da se zakon o določenih področjih še dopolni –, da je to eden doprinos ali tudi vir, da s tem zakon omogočimo še kakšen tolar dodatno za štipendijski sklad. Kajti če na drugi strani imamo krizo in zelo veliko mladih študira, ki si ne morejo plačevati življenje in standarde študija, njihova naloga je pa študij, je za te mlade ljudi in seveda tudi družine treba priskrbeti štipendije in seveda tudi primerne pogoje za študij, v vseh tistih okoljih, kjer pač študirajo. Poleg mest, univerzitetnih mest, imamo tudi v Celju vedno večje število študentov, vedno večjo populacijo, ki za to nimajo osnovnih pogojev, nenazadnje bivanja in tudi dobrega okolja za ta študij. In tukaj je treba narediti korak naprej. Tukaj pa verjetno mora Vlada razmisliti pa v celoti in se o položaju študentov pogovarjati v nekem novem zakonu. Ko govorimo pa o zakonu o malem delu, ki prinaša sigurnost, varnost, medgeneracijsko sodelovanje, se mi zdi pa oziroma v celoti podpiram in bom podprla zakon v prvem branju. Kot sem pa rekla, se bom še verjetno pogovarjala, da se določeni procenti, kakor so nakazani v začetku zakona, nenazadnje, vsaj minister upam, da bo prisluhnil, in če bomo poslanci tukaj prišli s kakšnimi argumenti, seveda poveča kakšen procent ali pol procenta za štipendijski sklad. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Zakon o malem delu bom zagotovo podprl, ker predstavlja dobro podlago za urejanje te zelo pereče problematike, pereče zaradi tega, ker se je študentsko delo razbohotilo do te mere, da naj bi kar dve tretjini študentov moralo delati, da lahko študira. In ta podmena oziroma trditev Študentske organizacije, da samo tako lahko študenti študirajo, če imajo pravico do tako obsežnega, mislim, glede na število udeležencev, študentskega dela je skregana z rezultati, ki govorijo o tem, kako dolgo se študira. Študira se predolgo, zato ker je po mojem prepričanju študentsko delo postalo bolj pomembno od študija, za marsikoga. To je ena zadeva. Pri tem seveda ni mogoče mimo dejstva, da s samim nadzorom ni mogoče odpraviti zlorab, ki se dogajajo na tem področju. In je treba z zakonom določiti, denimo, do katerega leta lahko še nekdo dela kot študent, ali določiti, da bi smel delati samo tisti študent, ki redno študira na prvi vpisani fakulteti. Ne pa da pet let menja fakultete, pet let dela in ne naredi ničesar, kar zadeva študij. Poznam namreč študentko, ki dela pet let, vpisana je na petih fakultetah in seveda še nobenega letnika ni naredila. Ta zakon pravzaprav omogoča ureditev stvari tako, da do takih anomalij ne bi prihajalo. Prav tako ni mogoče sprejeti nasprotovanja upokojencev. Pred leti so me tri upokojenke povabile na razgovor o tem, da bi našli rešitev za ustanovitev upokojenskega servisa za delo, ki bi upokojencem omogočal pridobitev takega ali drugačnega dela za nekaj ur, za pol dneva na teden ali kaj takega, ker mnogi še želijo delati in mnogi bi si dejansko s tem popravili svoj materialni položaj. In je pravzaprav za upokojence to možnost več, da lepše in plodnejše ter ustvarjalno preživljajo svoja pozna leta. Prav tako ni mogoče sprejeti nasprotovanja zaposlenih. Oni imajo delo in pravzaprav njih stvar ne briga. Malo delo je priložnost za nezaposlene. Ti pa so lahko v skrbeh, če nič ne delajo in pridejo ne samo iz kondicije, ampak tudi iz volje do tega, da bi nekaj počeli v življenju. Hkrati ob majhnih nadomestilih utegne malo delo koristiti. Kar zadeva nasprotovanje Študentske organizacije, je pa treba povedati, da je ta organizacija pripravila študente k demonstracijam z notorično lažjo, da država ukinja študentsko delo. Pa tudi vsi tisti, ki so danes v svojih razpravah odločno nasprotovali tej podlagi za urejanje tega pomembnega segmenta, področja dela in trga dela, niso prebrali zakona, po mojem trdnem prepričanju. Sam sem ga trikrat prebral, zato da bi razumel posamezne rešitve, in mislim, da so dobre v marsičem. To ne pomeni, da zakona ni mogoče izboljšati ali z amandmaji pripeljati do še boljše ureditve tega področja. Zlorabe, na katere mnogi opozarjajo, da bodo še vedno mogoče, pa verjamem, da bodo. Ampak če bomo ustrezno dvignili globe za tiste, ki jih polovimo, bodo ostali trikrat premislili, preden bodo ponovno zlorabili možnost, da se nekaj dela drugače, kot bi bilo treba. Kar zadeva same študente, moram povedati, da večina ni demonstrirala. Poznam študentko, ki je rekla, da jih je čez 40 v razredu, pa niti ena kolegica oziroma kolega ni šel na demonstracije. Bilo pa jih je sram za tisto, kar se je zgodilo, zaradi tega, ker ikonografija, lahko rečem, izrazoslovje bo marsikaj povedalo o tistih, ki so demonstrirali. Če odštejem to, da so bili tam zapeljani, otroci pijani in tako naprej. Jaz se s takimi demonstracijami ne strinjam in s takim dialogom, ki teče v smeri ali–ali tudi ne. Podprl bom ta zakon kot obliko, ki je dobra.
Hvala. Besedo ima gospa Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Na tej seji obravnavamo tudi delavsko in zdravstveno zakonodajo, ne da bi bilo prej o njeni vsebini doseženo soglasje na Ekonomsko-socialnem svetu. Ob tem se postavlja vprašanje, kaj bi sploh moral biti cilj socialnega dialoga. Le če imamo jasen skupen cilj socialnega dialoga, je namreč možno povedati, ali je ta cilj dosežen in ali je bil socialni dialog uspešen. Socialni dialog zagotovo ne pomeni tega, da si vse strani izmenjajo svoja mnenja, nato pa Vlada in parlament odločita v skladu s svojim mnenjem. Socialni dialog tudi ne more biti uspešen le s tem, da se izpolni vsako zahtevo ene ali vseh strani. Kaj bi torej moral biti skupni cilj socialnega dialoga in kdaj je le-ta uspešen? Skupni cilj socialnega dialoga bi moral biti, kar pove že ime, krepitev socialne varnosti prebivalstva. Ta pa je povezana tudi z zdravstveno in delavsko varnostjo prebivalstva. Za postavitev takšnih ciljev pa bi morali biti vsi socialni partnerji dovolj odgovorni. Kadar se znižuje socialne in s tem povezana delavska in zdravstvena varnost prebivalstva, potem je socialni dialog zagotovo neuspešen. Če pogledamo, kaj se je vrsto let dogajalo s socialno, zdravstveno in delavsko varnostjo prebivalstva, potem lahko zagotovo rečemo, da socialni dialog vsa leta od osamosvojitve dalje ni bil dovolj uspešen, saj so se te pravice večinoma zmanjševale, in sicer do te meje, da je danes ogrožena socialna, zdravstvena in tudi delavska varnost dela prebivalstva. Zato lahko rečemo, da socialni partnerji od osamosvojitve Slovenije dalje niso bili dovolj odgovorni do prebivalstva in do njihovih upravičenih zahtev, da bi vodili socialni dialog ob postavitvi omenjenega skupnega cilja. To je zagotoviti vsakemu prebivalcu zadostno socialno in s tem povezano zdravstveno in delavsko varnost. S stališča tega skupnega cilja socialnega dialoga je imela Vlada prav, da ni ugodila zahtevi Fidesa, saj prekomerna plačila zdravnikov glede na finančno stanje zdravstvene blagajne ogrožajo zdravstvene pravice ljudi in s tem socialno ter zdravstveno varnost prebivalstva. S stališča tega cilja je imela Vlada tudi prav ob vztrajanju na povečanju minimalne plače. Prav tako je naloga Vlade, da se uredi sedanje neustrezno urejeno študentsko delo, ki vodi do razpolaganja študentov z enormno visokimi zneski, s katerimi se kupuje tudi jadrnice, parkirišča, in druge za študij nepotrebne naložbe, ali se celo ogroža notranjo demokracijo z deviacijami, kot je na primer podkupovanje z zneski, ob katerih se marsikakšnemu delavcu zvrti v glavi. Prav bi bilo, da bi se Vlada in socialni partnerji dogovorili za ustrezno štipendijsko politiko, da bi se študentje lahko posvetilu študiju, ne pa delu za preživetje. In v ta namen je potreben še nadaljnji dialog tudi pri zakonu, ki ga danes obravnavamo. Ni prav, da smo dobili v parlamentarno proceduro zakone z vsebinami, ki tudi poslabšujejo socialno in s tem povezano delavsko in zdravstveno varnost prebivalstva. Razlike med socialnimi partnerji ne bi bile nepremostljive, če bi imele vse strani omenjen skupni cilj in če bi bile dovolj odgovorne, če bi bil namen dialoga in socialnega sporazumevanja res izboljševati socialno in s tem povezano delavsko in zdravstveno varnost prebivalstva. Glede na izkušnje v svetu o hudih posledicah malega dela, kolikor so v ta sistem vključeni tudi brezposelni, bi se moral socialni dialog končati drugače, kot se je. Verjamem namreč, da si nihče, niti delodajalci in še manj Vlada, ne želi, da bi število delavcev, ki opravljajo malo delo, prerastlo število polno zaposlenih oseb. Verjamem, da si nihče ne želi, da bi postale standardne zaposlitve ogrožene in bi se povečala revščina, kar so izkušnje drugih držav na področju malega dela, kadar ga opravljajo brezposelne osebe. Tudi ne verjamem, da bi bila Vlada in večina delodajalcev, res zadovoljnih, v kolikor bi se znižali delavski standardi in bi se namesto dela za skrajšani čas, ki ponuja vse pravice iz delovnega razmerja, pričelo uporabljati malo delo. S sodobnim suženjskim delom, z bolnim prebivalstvom in praznimi želodci, pač ne more biti ustreznega razvoja. Zveza svobodnih sindikatov in Gibanje za ohranitev in izboljšanje javnega zdravstva sta zahtevala umik dveh predlogov zakonov iz svežnja delavske zakonodaje oziroma umik Predloga zakona o zdravstveni dejavnosti. Vesela sem, da smo Socialni demokrati pokazali posluh do teh zahtev, in je vodja naše poslanske skupine ob pričetku te seje Državnega zbora napovedal umik spornih predlogov zakona o delovnih razmerjih ter Predloga zakona o zdravstveni dejavnosti. Iz predloga zakona o malem delu, ki ga danes obravnavamo, pa naj bi bila umaknjena sporna vsebina. To je vključitev brezposelnih oseb v ta zakon. To je tudi razlog, da bom ta zakon podprla. Pri tem pa pričakujem, da bomo Vlada in poslanci še naprej vodili socialni dialog s sindikati, študenti, upokojenci in drugo civilno družbo, seveda s skupnim ciljem socialnega dialoga, kot sem ga navedla že v začetku svoje razprave. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila Kopač Mrakova v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Dragi poslanci in poslanke! Morda bi vseeno, ko teče razprava, je treba določene, nekatere argumente večkrat povedati, nekatere druge pojasnitve pa morda še bolj jasno izpostaviti. Zdi se mi, da je pri tej debati o zakonu o malem delu zelo pomembno, da ga povezujemo predvsem s sklopom zakona o urejanju trga dela, ki sta medsebojno močno povezana in dejansko gre za logiko novega urejanja trga dela, pri čemer gre v osnovi za iskanje ravnovesja med potrebno fleksibilnostjo, ki je nujna za preživetje gospodarstva, za konkurenčnost gospodarstva in po drugi strani za varnost vseh, ki vstopamo na ta trg delovne sile. In koncepti, ki so bili v preteklosti, se pač morajo spremeniti zaradi tega, ker se čas, v katerem delujemo, vsi ti subjekti, tako delodajalci kot tudi mi, ki na trg vstopamo kot delojemalci, mora spremeniti. In dejansko je to, naprej bom izpostavila nekatere segmente, eden od ključnih ciljev zakona o malem delu. Ker, če pogledamo današnjo situacijo, v tem trenutku, kakšna je na trgu delovne sile, ugotovimo, da imamo delovna razmerja, kjer z zakonom o delovnih razmerjih določamo elemente, tako vsebino delovnega razmerja za določen čas, za nedoločen čas, krajša oblika, med drugim pa imamo tudi prožne oblike, ki nimajo nobenega vidika socialne varnosti, pri čemer je glavno, ključno izmed teh in prevladujoče predvsem študentsko delo. Torej, v tem danem trenutku imamo v Republiki Sloveniji študentsko delo, ki predstavlja 2 do 4 % celotnega trga delovne sile, kjer so študentje in dijaki, ki to delo opravljajo, popolnoma brez vseh socialnih pravic. Edino kar jim je zagotovljeno, je plačilo za njihovo opravljeno delo, pri čemer ni niti najnižje omejitve njihove urne postavke. Torej, ta najbolj kruta fleksibilna oblika dela, ki je možna, ki je tudi tako zelo konkurenčna, ker predstavlja samo 55 % stroška normalno zaposlenega delavca, kar je z vidika delodajalca zelo interesantno. In zanimivo je, da Gospodarska zbornica Slovenije v svojih stališčih do tega predloga zakona opozarja sama po sebi, da zaradi nesorazmerno ugodnejše davčne obremenitve predstavlja študentsko delo resno konkurenco drugim oblikam zaposlitve. Ta opozorila prihajajo s strani Gospodarske zbornice in verjetno je na nas, na vas, vas kot zakonodajalca, nas kot predlagateljev, da naredimo nekaj na tem področju. Predlog zakona gre ravno v tej smeri, ker prinaša tiste ključne pravice, pravice do osnovne socialne varnosti, ki gre predvsem v smeri zagotavljanja varne starosti, ker bo na koncu to ključni, zaradi demografije, zaradi trendov, to je ključni poudarek, s katerim se bomo morali vsi ukvarjati, in predvsem ključne za študente, takoj ko vstopajo na trg dela, so dejanske delovne izkušnje, priznavanje delovnih izkušenj. Analize kažejo, da je pri mladih problem vstopanja na trg delovne sile predvsem ta, da nimajo uradno priznanih delovnih izkušenj, to je ključni argument delodajalca. Prav s predlogom tega zakona smo želeli na ključne probleme mladih pri vstopanju na trga dela seveda tudi odgovarjati. To je, se mi zdi, zelo pomembno izpostaviti. Poleg tega, če samo študentsko delo obravnavamo, dejansko ugotavljamo, da znotraj tega zakona izgubljata, samo delno izgubljata samo študentski servisi, katerih tako, kot je bilo rečeno, je pač posredovanje neprofitno, kar je edino prav. Hkrati smo pa z zelo detajlnimi izračuni in pregledom, koliko so stroški zaposlenih sedaj v študentskem servisu, zagotovili z deležem koncesije, damo jim dovolj sredstev, da so vsi zaposleni, ki trenutno delajo, če bodo seveda pridobili koncesijo, lahko ohranili delovno razmerje in opravljali svojo aktivnost naprej. Študentski organizaciji smo, kot je bilo tudi že poudarjeno, zagotovili avtonomijo z deležem sredstev. Kot je bilo tudi že rečeno, nimamo težave s tem, da se vključijo v razdeljevanje sredstev, ki pa mora biti opravljeno na transparenten način. To je sedaj s tem zakonom omogočeno, ko se je oblikovalo proračunski sklad, za katerega potem veljajo pravila Zakona o javnem naročanju in vsa druga pravila, ki so ključna za zagotavljanje transparentne delitve javnih sredstev. Kar se tiče te debate o štipendijah. Večkrat poudarjeno – štipendije bodo zagotovljene. Z Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev prav zaradi tega vključujemo segment državni štipendij, da bodo že pred uveljavitvijo zakona o malem delu zagotovljene višje državne štipendije. Torej smo enemu ključnih pomislekov študentov, ki so jih na začetku te diskusije o tem zakonu in izhodiščih zakona izrazili, prisluhnili in to uredili. Drugi segment, o katerem je veliko debate, je glede brezposelnih oseb. Pomembno je, da se zavedamo, da je to delo prostovoljno. Torej, ni tako, kot je bilo včasih z zakonom o prejemnikih do denarno socialne pomoči, ko morajo ti delati po podjemni in avtorski pogodbi, da so opravičeni do denarne socialne pomoči. Ne. Tukaj puščamo svobodno odločitev brezposelnim osebam, da delajo, če želijo. Zanimivo je tudi to, ko govorite o nemških študijah in jih omenjate, je ena zadnjih objavljenih na spletnih straneh Evrofanda, to je, Evropske agencije v Dublinu iz marca 2010, ki jasno kaže na analizi nemškega sistema, da fleksibilne oblike zaposlitve povečujejo možnosti za te osebe, da vstopajo v redna delovna razmerja. Po drugi strani pa zelo pomembno z vidika revščine in socialne varnosti prebivalstva jasno kažejo, da se riziko revščine pri redno zaposlenih delavcih in tistih, ki delajo v fleksibilnih oblikah zaposlitve, ta primerjava je bila narejena, jasno kaže, da je ta riziko večji pri tistih, ki so v fleksibilnih zaposlitvah, vendar – in to je pomembno – bistveno manjši kot pa pri tistih, ki so brezposelni in neaktivni. To je ključna ideja tega zakona, da dejansko brezposelnim osebam omogočimo, da se vključijo v te oblike dela, ki jim bodo omogočali odskočno desko za naprej. To je del aktivne politike, aktivne socialne politike. Pri čemer je zelo pomemben poudarek, da ne izgubijo svojih primarnih pravic. V tem trenutku se brezposelni osebi, če dela in zasluži več kot 65 evrov denarnega nadomestila, zniža ta pravica oziroma pravico do denarnega nadomestila izgubi. Varovalka, ki je bila dana v Zakon o urejanju trga dela, je to višino postavila na 200 evrov, kar je tisto, kar je povezava tudi z možnim dohodkom iz Zakona o malem delu. Torej, odprli smo možnost, da delajo, pri čemer ne posegamo v njihovo temeljno socialno varnost, ki se jim zagotavlja s statusom brezposelnih oseb. In to se mi zdi, da je zelo pomembno, ko odpiramo vprašanje brezposelnih oseb. Kar se tiče pa vprašanja, kako bo to vplivalo na trg dela kot celoto in je zelo pomembno tudi, ko primerjamo nemški sistem, da vemo, da nemški sistem nima tako kot mi te omejitve, ki jih sedaj vpeljujemo tudi zaradi izkušenj, ki jih imamo s študentskih delom. Zato imamo številne varovalke tako na ravni posameznika, koliko lahko dela, na ravni delodajalca, kar je ključna varovalka v tem, koliko lahko in katera dela lahko izvaja, ne bo se moglo več dogajati to, kot se dogaja zdaj, da lahko nekateri delodajalci izvajajo svojo dejavnost samo z zaposlenimi preko študentskih napotnic. To ne bo več mogoče. In to je zelo pomemben vidik stabilizacije trga delovne sile. Rada bi pa odprla še eno stvar. Ko govorimo na eni strani, da imamo zahteve, da naj znižamo dajatve oziroma prispevke, ki jih plačujejo od študentskega dela, znotraj malega dela in ostali, zelo pomembno je, da vemo, da smo s tem v nasprotju s stališči sindikata. Namreč, pri tem, za katere oblike se bo delodajalec odločil na trgu dela, je zelo pomemben faktor strošek dela. Bolj spustimo ceno, bolj bo to odprto in bolj se bo tega delodajalec posluževal. In zanimivo je to, da delodajalci s to višino prispevkov nimajo težav, ker se zavedajo, da je treba zagotoviti temeljno socialno varnost, če se določene oblike dela izvajajo. To, na kakšen način določimo ceno, pa je še iz enega zelo temeljnega vidika zelo zelo pomembno, če bomo spustili ceno, da bomo zniževali ceno malega dela, ima to posledice tudi za cene delovne sile na celotnem trgu. S tem, ko smo postavili po tehtnem premisleku obremenitev, v kateri višini smo postavili malo delo, smo imeli v mislih vso to celotno problematiko trga dela in vse različne oblike delovnih razmer in s tem prispevkov, ki jih morajo v različnih oblikah zaposlitve delavci plačevati. Da dejansko za temi predlogi, ki so v zakonu vključeni, so številne analize opravljene zadaj, prav tako je narejena zelo detajlna analiza stroškov študentskih servisov, ki se tu pojavlja kot problem, da jim dajemo prenizko koncesijo za izvajanje te dajatve. Torej ne moremo pristati na to, da ni dejansko tehtnega premisleka za vsemi temi predlaganimi rešitvami.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež.
Hvala za besedo. Jaz potrebo po spremembah na tem področju prepoznavam v dveh velikih problemih. Najprej v veliki nadpovprečni brezposelnosti naših mladih ljudi. Mislim, da so ti mladi ljudje največja neizkoriščena priložnost te države, da imamo v njih skrite številne potenciale za tisto kar želimo na strateški ravni v tej državi storiti. To je prehod v drugačno ekonomijo, v ekonomijo, ki bo v večji meri temeljila na znanju in ustvarjalnosti naših ljudi. Drugič, problem sive ekonomije. Mednarodne ocene, ocene mednarodnih organizacij kažejo, da je dela na črno v tej državi med 17 % in 26 % bruto domačega proizvoda. To je ogromen potencial, ki danes v veliki meri ne samo, da ustvarja neke krivice, na katere obstajajo v pomembnem delu tudi reakcije, ki utegnejo voditi v nevarne procese v družbi, ampak predstavljajo tudi izjemno šibitev naše skupne zaveze, da bomo v tej državi ohranjali socialno državo in da bo ta socialna država sposobna dati spodbudo posamezniku, ki je na pragu poleta po uspehu, in varstvo in pomoč tistim, ki zase ne morejo ustrezno poskrbeti drugače. To šibi tudi socialne blagajne. Zaradi teh 17 do 26 % bruto družbenega proizvoda, ki gre mimo našega sistema, imamo težave tudi v pokojninskem sistemu, imamo težave v zdravstvenem sistemu in drugih parametrih socialne države, ki bi jih tudi ta ekonomija morala napajati. Jaz razumem malo delo kot poskus, da na učinkovit, sistematičen način v tej državi zajamejo čim večji del te črne ekonomije. Osnovna razprava o malem delu se je do zdaj osredotočala na vprašanje položaja študentov in jaz absolutno pritrjujem tistim stališčem študentov, ki pravijo, da je do zdaj študentsko delo zagotavljajo mnogim študentom v tej državi sposobnost, da so sploh študirali, da je bila tukaj povezava med šibkim socialnim statusom posameznika in njegovo nujo, da si z delom ob študiju zagotovi možnosti, da pride do znanja, prevelika. Zato sem vesel sprememb na področju štipendijske politike. Spremembe, ki jih uvaja, o katerih bomo v končni fazi glasovali tudi na tej seji, zagotavljajo največje povečanje štipendij, tako po njihovi višini kot po obsegu štipendiranja v zgodovini te države. Ali smo s tem zadovoljni? Ne. Mislim, da bo potreben še nadaljnji premislek na medresorski ravni v povezavi Ministrstvo za delo, Ministrstvo za visoko šolstvo pa tudi Ministrstvo za šolstvo, kako zagotoviti še več štipendij v perspektivi in se čim bolj približati nekemu idealu čim bolj univerzalnih štipendij. Ne glede na to, sem sam tudi mnenja, ker imam globoko izkušnjo s tem študentskim delom, in trdim, da danes ne bi bil to, kar sem, če ne bi bilo študentskega dela. Zato, ker mislim, da je študentsko delo v tej državi mnogim dalo ne samo izkušnje, ne samo bogastvo socialne mreže, ki so si jo skozi to delo ustvarili, ampak tudi neko orientacijo v življenju, kako graditi svojo kariero, kako graditi svoj individualni uspeh, da bo to družbo tvorilo čim več uspešnih, zadovoljnih posameznikov, ki bodo to svojo uspešnost znali solidarno deliti tudi s skupnostjo, v kateri živimo. Pred meseci me je na mariborski Kalvariji pričakal velik transparent Frangež izdal si nas, menda je ta transparent zaradi zakona o malem delu tja namestil eden od študentskih funkcionarjev, ki je na študentsko organizacijo prišel pred menoj, pa je še vedno tam. Čisto vsaka vlada do zdaj je napovedala spremembe študentskega dela, morda pa je to res najbolj radikalen od dosedanjih predlogov. Ampak, mislim, da je pomemben tudi zato, ker malo delo ali študentsko delo ne postavlja kot nek izoliran proces, ampak ga integrira v celoto dogajanj na trgu dela in je popolnoma skladen z ambicijami, ki jih naša vlada postavlja na področju zakona o delovnih razmerjih, kot tudi zakona o urejanju trga dela. V teh spremembah jaz ne vidim neoliberalnih sprememb, kot nekateri očitajo. Vidim uresničevanje nekega skandinavskega modela, ki pa bo sposoben prilagajanja naše družbe, našega trga dela, naših ljudi na spremenjene gospodarske okoliščine, ker togost ne pritiče tej mali državi, ki mora biti fleksibilna, ki mora biti inovativna, če hoče biti uspešna na svojem globalnem nastopu. Da ne bom predolg, naj dam samo nekaj priporočil. Jaz mislim, če hočemo zagotoviti uspešen sistem z malo zlorab, moramo težiti k enostavnosti tega sistema, kjer bodo kršitve sistema čim bolj evidentne. Tukaj vidim v Predlogu zakona o malem delu še nekaj rezerv, še nekaj možnosti, da sistem poenostavimo in ga približamo učinkovitosti obstoječega študentskega dela. In eno opozorilo, ki ga dajem, mislim, da ni pravi recept zanašati se na to, če študentski servisi oziroma agencije za zaposlovanje tega dela posredovanja dela ne bodo opravili, imamo še vedno Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje. Mislim da vsaj osem let velja ureditev, da lahko to delo posreduje tudi Zavod za zaposlovanje, poglejmo v kolikšnem delu deležev ga posreduje, praktično v nikakršnem. Celo država išče študentsko delo preko študentskih servisov in to je en inštitut, ki ima neko svojo vrednost. Ne rečem da tu ni tudi številnih anomalij, ampak mislim, da je to ena od stvari, na katere je treba biti v nadaljnjem postopku pozoren. Delitev koncesijskih sredstev. Na eni strani imamo bogate študentske organizacije, na drugi strani imamo revne mladinske organizacije. Tukaj je zagotovo treba ustvariti neko novo ravnotežje. Pa da se razumemo, ravno zaradi svoje izkušnje v študentskem organiziranju trdim, da ima študentska organiziranost in tudi ta avtonomnost študentske organiziranosti, ki jo zagotavlja ta koncesijska dajatev, mnoge svoje dobre stvari in da so študentske organizacije v preteklosti znale postavljate nove dejavnosti, nove projekte, ki so predstavljali pomembno obogatitev študentskih interesnih dejavnosti pa tudi širših interesov skupnosti. V mojem času, ko sem sam vodil Študentsko organizacijo Univerze v Mariboru, smo postavili nekaj takšnih projektov, od katerih še danes ti projekti živijo in predstavljajo, bom rekel, zaledje ne samo za študente, ampak tudi za skupnost, kot takšen recimo Zavod PIP, ki je največja nevladna organizacija za posredovanje brezplačne pravne pomoči vsem socialno ogroženim ljudem. Namig in nasvet morda pa predvsem v tem, da je mogoče ta sistem narediti boljši samo, če bomo ostali zvesti temu socialnemu dialogu. In tukaj ni bila krivda na strani države, tudi sam sem skušal pritegniti študente k temu, da se vrnejo za mizo. Brez študentov, v pomembnem delu tudi brez študentskih servisov, brez njihovega tvornega sodelovanja v teh spremembah ne bo mogoče zagotoviti optimalnega sistema. V to sem trdno prepričan in naj ta moja razprava zveni tudi kot ponovno povabilo, da se vrnejo za mizo in da ustvarijo spremembe, ki so na svojem fundamentu dobre. Če smo v večjem delu pozornost posvečali predvsem študentom pri obravnavi tega zakona, moram reči, da so nekatera opozorila sindikatov pokazala na to, da moramo ponovno razmisliti o tem, kaj nam zakon o malem delu predstavlja na fleksibilnosti, na trgu dela kot celoti. Koncept, ki ga zagotavlja ta vlada, koncept ki ga zagotavlja minister Svetlik, je koncept varne prožnosti. Varnost pred prožnostjo. In v temu pogledu se mi zdi, da utegnemo odpreti neko področje, ki utegne rezultirati v slabih rešitvah, zato jih moramo ponovno razmisliti, ponovno znotraj socialnega dialoga predebatirati, predvsem položaj brezposelnih znotraj tega sistema, da na koncu pridemo do optimalnih rešitev. Kot rečeno, koncept podpiram, gre v pravi smeri, mislim pa, da nas do uspešnih rešitev čaka še nekaj dela.
Hvala. Besedo ima gospod Žerjav.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Po vseh razpravah v zadnjem času in tudi vseh dogodkih, ki so se dogajali, se nagibam h temu, da so spremembe nujne. Tudi sedaj po granitni sredi, da temu tako rečem, prihajajo na plano številne nepravilnosti študentskih organizacij, od načina sprejemanja študentske ustave do podkupovalnih glasov, do prerekanj, obtoževanj in tako naprej in tako dalje. Več kot očitno je, da se je tukaj ustvaril nek, bom rekel v narekovajih, študentski lobi, ki skupaj s študentskimi servisi deluje kot dobro naoljen stroj. Žal pa so sami študenti, torej tisti pravi študenti, tisti, ki študirajo, tisti, ki niso študenti zato, da imajo status, kot je danes že bilo rečeno, tisti, ki se jih v tem primeru izkorišča. Študentsko delo ni nikjer socialni korektiv in tudi pri nas študentsko delo ne more biti in ne sme biti socialni korektiv. Je pa dejansko žal v resnici tako, da je temu tako. Torej, da je študentsko delo v našem primeru, žal, socialni korektiv. In ti je sistemsko in tudi sicer narobe. Študentski čas je namreč čas, ki je namenjen študiju. In v tem času bi se morali študentje predvsem skoncentrirati in posvetiti študiju. Interes vseh bi moral biti, tako študentov predvsem pa države, da je ta čas čim krajši. Torej, da študent čim prej pride do želene izobrazbe in da se s to želeno izobrazbo post festum čim prej zaposli. To pa se lahko zgodi le, če je predvsem skoncentriran in osredotočen na študij in na nič drugega. Iz svojih lastnih izkušenj trdim, da ni mogoče normalno, poudarjam normalno, študirati in hkrati še hoditi v službo. Na kemijski tehnologiji v Mariboru smo imeli dopoldan predavanja, ki so bila pogojno obvezna, približno šest ur na dan. Pogojno obvezna seveda zato, kar če te ni bilo na predavanjih, si imel bistveno manjše možnosti, da si na izpitu uspel. Popoldan pa seveda obvezne laboratorijske vaje, kjer je prisotnost bila pogoj na vsakih vajah, da si sploh lahko pristopil k izpitu. Moj kolega, gospod Germič, je bil tukaj še posebej strog in ni pustil, da bi kdorkoli na vajah manjkal in potem imel, če bi manjkal, možnost za pristop k izpitu. Ampak tako je bilo prav, ker se drugače preprosto ne da in sem mu za to hvaležen. Iz tega izhaja, da za druge zadeve pač ni bilo časa. In podoben študij kot je bil ta na kemijski tehnologiji, kjer je pač laboratorijsko delo obvezno, je najbrž tudi medicina, so tudi drugi tehnični študiji, naravoslovni študiji. Trdim, da ni moč na teh študijih normalno študirati, če ob tem opravljaš še neko delo in ne vem kaj in želiš hkrati v roku, kot se temu reče, končati ali pa v nekem normalnem roku. Včasih tudi kakšen izpit spodleti in izgubiš kakšno leto, pa je to nekaj drugega. Ampak v normalnem roku, po moji oceni, pač to ni mogoče. Žal pa je največji problem socialni status študentov, na katerega pa je država v zadnjih letih, moramo priznati, malo pozabila in ga prepustila iznajdljivosti študentov samih. Piskrček oziroma če sem pošten, en pošten pisker pa so k temu pristavili tudi študentski servisi. In da je tudi tu nekaj narobe, kažejo dejstva, da ti servisi ustanavljajo bypass podjetja, da sponzorirajo med drugim tudi televizijske oddaje in podobno. To se mi ne zdi normalno. Če že, študentski servisi so bili ustanovljeni za točno določeno poslanstvo, ne pa da se tu v ozadju dogajajo, milo rečeno, čudne zadeve. Zato, ker je študentsko delo postalo socialni korektiv, se nam je čas študija v povprečju podaljšal. S tem se lahko vsi strinjamo in to za to državo ni dobro. Ampak študenti potrebujejo štipendije. Še enkrat: Študenti potrebujejo štipendije. To je socialni korektiv. Da bodo študenti tudi z mojega konca, iz Prekmurja, da ne bom rekel iz Bele krajine ali mogoče iz Trente, iz Bovca lahko enakovredno v roku študirali v Ljubljani, v Mariboru in v drugih krajih v Sloveniji, zato potrebujemo štipendije. Tukaj pričakujemo od ministrstva, predvsem od ministra Svetlika, da morda do konca te obravnave tega zakona v Državnem zboru ali pa do konca procedure tega zakona v Državnem zboru, v Državni zbor priroma tudi zakon o štipendiji. In da bi dosegli neko vzporedno obravnavo in se bo marsikateri poslanec tukaj v Državnem zboru lažje odločal za podporo enemu in drugemu zakonu. Naj omenim, da me nekako moti to, kar se obravnava v zakonu o urejanju pravic iz javnih sredstev, kjer je določeno, kako se bo na novo določalo pravico do državne štipendije, kjer se omenja primerno stanovanje. In če primerjamo sedaj na eni strani primerno stanovanje tukaj v Ljubljani z eno kmetijo v Prekmurju, pa denimo, da imajo starši enake prihodke, je vprašanje, ali bosta oba študenta res dobila štipendijo ali ne. In tukaj se mi zdi, da lahko zaidemo v eno ponovno anomalijo, kjer bodo tisti, ki so oddaljeni, zato ker pač živijo na kmetiji, na kmetiji je pa pač tako, da je kmetija nekaj vredna, prihodki so pa nizki, komaj se preživljajo, spet v nekem slabšem položaju kot tisti, ki živijo v mestih. Torej na podeželje v tem primeru, gospod minister, ne smemo pozabiti in temu je treba posvetiti še posebno pozornost. Študentsko delo se je izjalovilo v celoti in predstavlja po moji oceni – in to je danes nekajkrat že bilo rečeno –, veliko anomalijo na trgu dela, predvsem, seveda logično, zaradi neplačevanja iz naslova pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Ta institut se izkorišča na vseh nivojih in je resen, konkurenčen problem za ostale zaposlitve. Danes pravzaprav na nekaterih področjih skoraj več ne najdemo zaposlitve za nedoločen čas, ker pravzaprav vse opravljajo študenti. Denimo gostinstvo je zagotovo tak primer. In še en konkreten primer bom navedel. Pa me je groza in tudi zaradi tega ga želim obelodaniti. Bivša direktorica ženskih oblačil v Muri, mojih let, z blaznimi menedžerskimi izkušnjami, je pač v tem postopku, bom rekel, zapiranja Mure tudi ostala brez službe in danes išče zaposlitev. Vse kar se ji ponudi v Pomurju, so javna dela ali pa delo preko študentskih servisov. Pa to za božjo voljo ni normalno, da bo en menedžer, ki je imel skratka toliko in tolikoletne izkušnje, zdaj šel preko študentskega servisa delati, zato ker pač, bom rekel, gospodarske družbe seveda gledajo na vsak strošek in je to najcenejše in pač to ponudijo. Kam smo pravzaprav sploh prišli? Študentsko delo je pravzaprav postalo delo za določen čas. Delo za nedoločen čas pa je postalo delo za določen čas. V tej smeri približno gremo. Prav je, in tukaj seveda podpiram ministra, da na tem področju resnično storimo en korak naprej, da naredimo red. Zato sem trdno prepričan, da je treba to urediti. Pričakujem pa, tako kot sem dejal, da se pospeši priprava zakona o štipendijah in da se pripelje v proceduro v Državni zbor še pred zaključkom procedure o tem zakonu. Sam se bom takrat veliko lažje odločal o podpori temu zakonu. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni! Vsekakor je ta zakon o malem delu zbudil zelo veliko polemičnih razprav in verjetno, da je razlog tudi v tem, da so nekatere spremembe le potrebne. Brez ekonomije, ki temelji na znanju, ni možnosti za pravi in resnični razvoj, ni možnosti za dodano vrednost in ni možnosti za marsikaj tistega, kar smo si v različnih strateških dokumentih tudi zastavili. Brez resnega študija pa tudi ni možna kakršnakoli perspektivna ekonomija. In resen študij brez neke politike štipendiranja tudi ni možen. Mislim, da nam na tem področju ta zakonodaja tudi omogoča in daje možnost videti, kako in na kakšen način bodo lahko študentje študirali brez navedenega študentskega dela. Seveda, jasno je, da so vse spremembe in rezi boleči, in zaradi tega tudi toliko polemik. Pa vendar, naj bom kratka. Zakon je zelo primerna podlaga in ga bom podprla. Sem pa zelo skeptična glede na administrativne ovire, ker smo si zastavili v tej vladi, da jih moramo na nek način premoščati. Kako in na kakšen način minister meni, da bo centralni register malega dela izveden, ker če želimo zmanjševati administrativne ovire in če nameravamo zmanjševati tudi stroške administriranja, mislim, da bi morali vendarle ponuditi neko boljšo rešitev. Pa naj bo tudi kolegom dana možnost, da povedo svoje.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič. [[Ga ni.]] Gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Najprej bi morali verjetno imeti v parlamentu pogovor o tem, kaj je to socialni dialog. Kajti razmišljanja, da če predlog zakona ni usklajen s partnerji, potem ga ne more Državni zbor sprejeti, potem ne vem, zakaj tu sedimo. Naj se sindikati in ministri zmenijo in gremo mi lepo domov. Moram povedati, ko govorimo o študentih, je šlo za zlorabo študentskih množic in imamo celo vrsto študentov, ki res garajo, študirajo in bodo zaslužili penzije, če rečem po domače. Imamo pa seveda študentske tajkune, ampak to je drug problem, s tem se ne bom ukvarjal. Na neko drugo področje bi opozoril, na aktivne upokojence, ki želijo delati. Mogoče ne veste, da v Italiji, ko je trgatev, te obiralce kontrolira finančna policija s helikopterjem. Jih prešteje in gredo na osnovi parcelne številke h gospodarju vprašat, kako plačuje in kako so zaščiteni. To je demokracija, red mora biti. In zakaj upokojenec ne bi delal, če je sposoben. Rabimo pomoč pri varovanju, čiščenju stanovanja, tudi intelektualno delo in podobno, na kmetih, in če je to urejeno, zakaj to ne bi teklo in bi si izboljšali svoj standard. Ampak uredil ga bo samo ta zakon, ki se sedaj pripravlja, in jaz ga v celoti podpiram, s spremembami, ki bodo verjetno potrebne, da bo zadeva čista. Študentje so danes sužnji, ker jih izkoriščajo. Tu se jim pa ponuja, da bo plačan prispevek za zdravstveno zavarovanje, prispevek za slučaj nesreče, pokojninska osnova jim bo rasla in tako dalje. In zato mečejo kamne v parlament? Pa, dajte, no! Zlorabljeni so, nepravilno obveščeni in mislim, da tudi sindikati tu delajo sebi zelo slabo uslugo. Prepričan sem, da je res to, kar je gospod Žerjav govoril pred mano, štipendije, štipendijska politika, kar se obljublja, do 400 evrov, recimo. Vendar pa so tudi študentje, otroci staršev, ki ne rabijo popolnoma vse socialne pomoči s strani države. Tudi tu je treba narediti selekcijo. Zakaj bi nekemu izjemno bogatemu občanu država plačevala študij njegovega otroka. Tako da bo potrebna treznost in velik razmislek. Gospod minister, zaslužite pohvalo za vse te dokumente in za to, da prestajate vsa pljuvanja, tudi sindikalistov, ki so v Državnem svetu pa govorijo, politika in ne vem kaj. Vsak se naj malo prizemlji. In glede na situacijo, ki je v svetu, se moramo navaditi, da bomo živeli in delali drugače. Hvala.
Gospod Jožef Jerovšek.
Gospod predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Moram reči, da sem prepričan, da neka regulacija na področju, ki se sedaj deklarira kot malo delo in vključuje tudi študentsko delo in delo brezposelnih, je potrebna. S tem se strinjam, na temu področju je kar veliko nereda, zlorab in vsega tega. In se mi tudi z drugega vidika pravzaprav zdi, da je ta debata in ta zakon prinesel neko razjasnjevanje delitve znotraj študentskih organizacij in tudi v družbi. Ne me drugače razumeti, bog varuj, da bi kdo tolmačil, da bi smatral, da je bilo uničevanje parlamenta in zloraba študentov in dijakov, predvsem dijakov, nekaj pozitivnega. Tam so bili študentje večinoma, predvsem pa dijaki, mladoletni, zlorabljeni. In zadnjič smo na Odboru za notranjo politiko, ko smo o tem govorili, ko smo bili soočeni z več informacijami, že lahko videli konture te zlorabe, v katero se je očitno vključila tudi vladajoča politika. Bile so vključene očitno tudi obveščevalne službe oziroma intriganti, provokatorji, novačili so med študenti, povezali so se celo z nekdanjimi antiglobalisti, ki so sedaj pod drugimi imeni in drugimi frontami, ampak vse to seveda ni zdržalo pod pokrovko. Te rabote so prišle na dan in bodo vsak dan bolj vidne. Vzrok pa je tudi delno seveda v silnem interesu tistih, ki so zlorabljali študentsko delo; to so študentski baroni, tajkuni, ki so celo življenje študentski funkcionarji in služijo s tem. Ko gledam te številke, koliko gre za štipendiranje v obstoječem stanju, koliko pa za študentske organizacije in študentske servise, so razmerja porušena na glavo. Daleč največ bi moralo iti za štipendije. Tukaj se je pa dolga, dolga leta pitalo dejansko te študentske tajkune in pa preko servisov te pridobitnike, vemo, poznamo jih tudi v državi in so danes kapitalsko izjemno močni in imajo praktično vso podporo vladajoče elite, kajti so vplivni. In seveda tu je treba nekaj narediti. Moram reči, da sem daleč od tega, da bi vse študentske funkcionarje metal v isti koš. Da ne bi vedel, da so med njimi tudi izjemno pošteni in prizadevni, ki se jim gre za študentske pravice generalno. In tiste argumente tudi razbiram, ko nasprotujejo pri teh stvareh, ko predlagajo rešitve in posodobitve in boljše rešitve. Poglejte, vsi, ki smo študirali, večina jih ima tudi nekaj izkušenj s študentskim delom. Jaz moram reči, da se je že takrat zlorabljala študentska napotnica, kajti sam sem bil soočen s tem, da je kolega sicer že po opravljenem izpitu bil nagovorjen od profesorja, ki je sodeloval z nekim inštitutom, da mu je novačil napotnice za to bypass financiranje, tudi v prejšnjem sistemu. Jaz sem bil toliko pošten ali pa neumen, da sem to odklonil za provizijo, ker sem smatral, da je to seveda kaznivo. Nisem pa seveda kolega šel ovaditi, ker je bil pravzaprav tudi v socialni stiski in je že prej prek študenta delal in je na takšen način profesor prišel do njega. Tudi takrat se je to dogajalo, najbolj na fakultetah med profesorji, ki so bili povezanim z nekim širšim področjem gradenj, nepremičnin in prav gotovo, jaz sem prepričan, tudi na družbenih dejavnostih, pri nas, na kemiji, mislim, da tega ni bilo, ni bilo možnosti. Študentsko delo ima seveda tudi pozitivne posledice, dobijo se izkušnje. Domnevam pa, da ima tudi slabe posledice. Prej nisem razumel kolega Frangeža, ko je rekel, da ima bogate izkušnje in da ne bi bil to, kar je, če ne bi bilo študentskega dela. In me zanima, ali mu je študentsko delo škodovalo, ga ustavilo na poti do diplome. Ker vem, ko je bil izvoljen, sem bral, da je gimnazijski maturant. Zdaj ne vem, kakšen status ima zdaj, verjetno mu je škodovalo. Je prišel v stik s politiko preko študentskega dela? Je dobival privilegirana dela? Ga je študentsko delo odvrnilo od študija? Vse to je možno, to so lahko tudi slabe posledice. Ni pa rekel, če bi rekel, da je bil v socialni stiski, da se je moral na to pot podati, potem ga je študentsko delo reševalo. In tu, ko gremo na to, kakšne so rešitve v tem zakonu. Kot sem že rekel, nekatere so pozitivne, in več preglednosti in reda je treba narediti, ima pa ministrstvo možnost, da se ponovno usede s študenti, upam, da bodo do takrat tisti, ki dajejo podkupnine, ki imajo preveč denarja, ločenih od tistih, ki se bodo pogajali, in da bodo avtentičnih predstavniki študentske populacije in ne študentski funkcionarji po poklicu sedeli nasproti ministra in da bo ta zakon v teku dodelave doživel še tiste spremembe, ki so potrebne, ki bodo šele v prid tega, da ne bi bilo slučajno narejeno tako, da bodo ob zmanjšanem obsegu in možnosti študentskega dela nastradali tisti, ki dejansko iz socialne, eksistenčne nule gredo delat preko študentskega servisa. In v teh študentskih servisih, veste, je nekaj izkoriščanja bilo že takrat, nekaj pa privilegiranih dostopov. Najboljša dela so tudi takrat dobivali tisti, ki so najmanj študirali, pa so, recimo, bili slabši študenti, ker so očitno, jaz takrat tega nisem vedel, znali odstopiti tudi provizije, mazati, po domače povedano, in tega mazanja je v času, ki je povzpetniški, bistveno več. In jaz mislim, da lahko ima študentsko delo tudi negativne posledice. Tam sem prej spraševal, ali je imelo na kolega poslanca negativne posledice. Na njegovo ekonomsko stanje verjetno pozitivne. Nekje sem bral, da ima že praktično boljši standard kot jaz, ki sem bil 20 let v industriji. Tako, da vse to je treba oceniti. Gospod minister, dejansko bodite dialoški, sprejmite pobude študentov, da bodo tiste pozitivne pobude vgrajene v dodelavo zakona, da bo to dejansko v prid slovenski študentski populaciji. Najdite pa način, da se tiste, ki zlorabljajo ta sistem, ki s tem podkupujejo, se gredo korupcijo, izločite. Sicer dvomim, da bo ta vlada tega zmožna. Če gospod Golobič govori, da živimo v državi, kjer je v politiki in medijih polno podkupovanja. Vprašamo vašo kolegico Širca, konkretno katero podkupovanje, ona osorno odvrne: "Ne bom se jaz soočala z Golobičem, kar sami se soočajte z njim." Če na Vladi nek minister nekaj pove o korupciji in gotovo imate tudi vi podatke, kaj se s tem denarjem, ki pride do tega, dogaja, in potem noben ne da organom pregona tega naprej, potem ni možno, da izidemo iz te spirale, ki gre navzdol. Jaz upam, da imate namen, da se po špirali dvignemo ven, da izplavamo iz tega blata, ki posebej v času te vlade vlada na številnih področjih. Upamo, da bo izplen pozitiven.
Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Preden se lotim razprave, je treba izreči staro pravilo, ki pravi, da je treba najprej počistiti pred svojim pragom, potem pa iti drugam. Drugače pa moram priznati, da je ta zakon pred nami in gre v pravo smer. Posebej ga podpiram na račun tega, ker je prav to, kar drugi pravijo, da ni v redu, torej skupni dokument, ki varuje študente, dijake, upokojence, brezposelne in tako naprej. Kolikor še imam časa, bi samo poskušal apelirati na to zelo, zelo pomembno dejstvo, ki je že bilo pred nekaj časa rečeno, torej preprečevanje dela na črno, zaposlovanje na črno. Prosim vas, spoštovani minister, da se tega lotite resno, preudarno. V tem trenutku je pravi čas, da pogledamo, kako je z medsebojno sosedsko pomočjo v smislu črnega dela, kako je z [[...]] [[znak za konec razprave]] Hvala, vam bom to v pisni obliki predal.
Besedo ima gospod Franc Bogovič.
Lep pozdrav spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani minister! Sam moram reči, da sem vesel, da imamo poslanci na klopeh resnično prvi zakon, ki izhaja in je tudi sestavni del izhodne strategije Republike Slovenije za leto 2010–2013 in posega na zelo zahtevno področje, področje delovnopravnih zadev. Ta zakon posega na področje urejanja trga dela in sam sem odraščal, ker so bili danes že poklici tu omenjeni, tudi na kmetiji, kjer je bilo delo od nekdaj vrednota in nam je bilo od malega rečeno, da če ne bomo delali, ne bo kruha, ne bo kaj jesti. In zato mislim, da je v Sloveniji skrajni čas, da področju urejanja trga dela delo zopet postavimo v osredje kot vrednota, kot nekaj od česar se da častno živeti in kar je osnova za prosperiranje posameznika, podjetja ali pa družbe v celoti. Bojim se, da smo z različnimi stvarmi v zadnjih letih prešli po nekaterih področjih na zelo deviantna področja, ko je bilo enostavno bolje imeti v študentskem času status študenta zato, ker je bila neka kalkulacija, da se ti bolje izide, ali je to delo dodatno ali dobiš kakšne socialne podpore več ali nekaj podobnega, da ne govorim o tem, da je velikokrat med brezposelnimi tudi slišati, da je bolje ohraniti ta status, ker je, ko seštejejo vse pravice iz tega statusa, mogoče celo boljši, kot pa dobiti neko manj plačano delo. Bojim se, da je to napačna smer in zagotovo sem prepričan, da je to napačna smer in zato pozdravljam takšne zakone, kot je zakon o malem delu, za katerega mislim, da zagotovo vrača delo nazaj kot neko osnovno vrednoto in stvar, s katero se omogoči posamezniku lažje preživetje. Danes je bilo tu govora, da je treba v družbi doseči novo družbeno pogodbo in resnično je treba tudi slediti spremembam časa, ki se nam dogajajo. In če danes gledamo, kdo so dejansko pogodbeniki v tej družbeni pogodbi v Republiki Sloveniji, sam vidim tri takšne, ki jih lahko kot neke skupine ocenim, na eni strani posameznika, na drugi strani gospodarstvo in tretji partner v tej podobi je država kot inštitucija in tista, ki zagotavlja skupno javno dobro in dobrine posamezniku. In ko pogledamo, kdo smo ti posamezniki in kako smo razporejeni, vidimo, da je kar milijon 50 tisoč tistih, ki sodijo v kategorijo otroci, dijaki, študentje, brezposelni oziroma upokojenci, se pravi delovno neaktivni ljudje in da je potem na drugi strani 750 tisoč tistih zaposlenih, od katerih, kot vemo, je toliko in toliko, se pravi, 150 tisoč zaposlenih v javni upravi. In ko danes poslušamo te široke debate okoli tega zakona pa tudi o drugih, ki prihajajo v proceduro, se vprašamo, kdo koga zastopa in kdo je danes zelo glasen. Jaz se bojim, da so tisti, ki so danes zaposleni v realnem sektorju, v gospodarstvu, v tem celotnem dogovarjanju najslabše zastopani in da je veliko več slišati študente, brezposelne, tudi delavce zaposlene v javni upravi, upokojence in na neki način se bojim, da bo ta družbena pogodba, v kolikor bomo pri tem dogovarjanju in pa sklepanju tega dogovora sledili samo temu, koliko glasne ima kdo advokate in kako so ti prepričljivi v javnosti, kako nastopajo, da bo ta družbena pogodba na koncu zelo slaba. Zato mislim, da je pot, ki jo, spoštovani minister, ubirate prava, da je pot, ki ni enostavna in ki ne bo velikokrat deležna pohvale. Mislim pa, da je pot, ki pelje družbo v neko normalno ureditev, s katero bomo v tej družbeni pogodbi zapisali tak dogovor, da bo prvotno moral najprej vsak za sebe poskrbeti, v kolikor bo prišel v težave, bo moral imeti v ozadju socialno državo, ki jo skupaj gradimo, od tam naprej pa lahko pričakuješ tudi pomoč od družbe od posameznikov. Če preidem na te kategorije, ki so obravnavane v tem delu, sam ocenjujem, da so osnovni nameni zakona pri vseh treh kategorijah, pri študentskem delu, pri brezposelnih in pri upokojencih, da so to prave usmeritve, kajti ocenjujem, da če gledamo pri študentskem delu, je zagotovo treba ohraniti to delo kot ta socialni korektiv ob predhodni, tako kot je bilo že danes velikokrat povedano, kvalitetni štipendijski politiki, ki bo študente res usmerila v študij in bo to zgolj neki manjši korektiv in ne pa neka oblika izigravanja sistema. Zagotovo se je pokazalo tudi v teh zadnjih mesecih, da so tukaj v tem okviru študentskega dela neke skupine, ki so v zatečenem stanju prišle do neke pozicije, ki bi jo z veseljem ohranjale in mislim, da je prav, da se v družbi dogovorimo, da najbrž je taka pozicija, kot jo ima danes študentska organizacija, pa tudi študentski servisi, največji iz naslova delitve tega kolača, neprimerna in da se tukaj poseže na takšen način. V drugem delu, ko govorimo o neaktivnih brezposelnih, ki ne opravljajo neke aktivnosti, mislim, da je zelo prav, da uredimo neko organizirano uzakonjeno rešitev, ki omogoča v nekem delu to dopolnilno dejavnost, kot ste dejali in da je resnično to tista oblika, s katero si bo lahko nekdo tudi popravil ta svoj status. Zato jaz mislim, da je v tej paleti od malega dela preko dela za določen naš pa do stalne zaposlitve to zelo hvaležen korektiv in inštrument, s katerim bo lahko posameznik nastopal na tem trgu dela. Kar se tiče delo upokojencev, absolutno podpiram tako obliko, kajti mislim, da so izkušnje mlajših upokojencev, tistih, ki lahko tudi nekatere vrednote prenašajo na mlajšo generacijo, zelo dragocene in velikokrat imajo ti ljudje težave, ali se upokojiti ali ne. Mislim, da je ena taka oblika res lahko primerna oblika, da lahko ljudje v teh prvih letih upokojitve še na takšen način prenašajo te izkušnje, hkrati pa, da tudi ta potencial mlajših upokojencev izkoristimo, kajti v tej strukturi, ko gledamo, koliko ljudi danes ustvarja za to, da država kot celota funkcionira, mislim, da bomo morali te resurse krepko izkoristiti. Če so resursi v mladih, da se čim prej zaposlijo, sem tudi prepričan, da so resursi med upokojenci in da bo to malo delo med upokojenci ena od oblik, ki bo dobro sprejeta. Oblik, ki bo mogoče rešila tudi to, da se bo kdo raje upokojil, dal prostor mlajšemu kolegu in mu mogoče tudi kakšno delo za kakšno krajše obdobje tudi prispeval v tem delu. Mislim, da bo potrebno biti zelo tankočuten do nevladnih organizacij. Te nevladne organizacije jaz sam smatram tudi kot neko vezivo družbe, kot tisto, kar po svoje omogoča tudi veliko v nadaljevanju, poleg tega, ki bi preko malega dela ali pa neke oblike tam opravljali to delo, tudi veliko vlogo voluntarizma, ki mislim, da je pomembna zadeva. Mislim, da je treba še te premisleke okoli tega narediti. Moram reči, da tudi sam nimam posebej izdelanega stališča, mislim pa, da je resnično še prostor v tem času, ko bo šel zakon skozi vse procedure, da se tudi te zadeve uredijo. Še enkrat, da skrajšam in da strnem to svojo razpravo. Ocenjujem, da ta zakon gre v to smer, ker omogoča po eni strani večjo konkurenčnost posameznika na trgu dela, tudi kar se tiče gospodarstva, mislim, da se nekatere deviantne možnosti zaposlovanja umikajo. V tej prvi fazi bom ta zakon podprl. V nadaljevanju pa mislim, da se bo resnično treba poslušati v tem dialogu in tudi eden drugega slišati. Bojim se, da dialog, v katerem se nekdo postavi na trdo stališče, da se noče pogovarjati, da se dialogu izogiba, da bomo pač v tem primeru v nekem trenutku morali tudi tisti, ki imamo določeno politično odgovornost, kakšen korak narediti, tudi če ne bo 100 % soglasja. Ocenjujem, da je korak v pravo smer in zato še enkrat z moje strani podpora temu zakonu.
Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. [[Ga ni.]] Milenko Ziherl. [[Tudi ne.]] Gospod Jakob Presečnik. [[Se odpovedujete.]] Gospod Vili Trofenik. [[Ga ni.]] Cvetka Zalokar Oražem. [[Tudi ne.]] Gospod Danijel Krivec, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani, podpredsednik, kolegice in kolegi! Spoštovani minister! Moram reči, da na začetku niti nisem razmišljal, ali bi razpravljal pri tej temi, ampak vse razprave, ki sem jih do zdaj poslušal, pa tudi sama materija vseeno zahteva tudi kakšno besedo. Preveč je bilo do zdaj govorjenja o tem, kako so določeni modeli, ki jih vidimo v Nemčiji in podobno, neka podlaga tudi za to našo ureditev. Jaz mislim, da je tako kot so vsi ugotavljali, to študentsko delo in malo delo nek unikum, ki ga imamo v Sloveniji. In zato je prav, da se ga tudi na tak način lotevamo, ne da ga primerjamo z nekimi drugimi modeli, ki absolutno ne bodo v naši državi nikoli zdržali. In to se je pokazalo pri prenosu katerekoli dozdajšnje zakonodaje. Jaz mislim, da se je treba tukaj strinjati, da je dosedanja ureditev na nek način pomenila tudi dokajšnjo fleksibilnost našega trga dela, navkljub togosti, ki jo imamo v administrativnem delu, je to študentsko delo vseeno pomenilo za gospodarstvo neko konkurenčno prednost. Kakorkoli obrnemo, so bili študentski servisi na nek način sposobni dosti agilno slediti potrebam, ki sta jih malo in večje gospodarstvo narekovala. Pri tem so nastajala tudi določana odstopanja, določene anomalije, kar je bil tudi povod o razmišljanju, da se to področje na nek način izboljša, korigira. Vendar smo se po mojem mnenju lotili tega na enak način, kot če bi gradili hišo, pa ugotovili, da eno okno malo počez stoji, potem bi pa ugotovili, da moramo celo hišo podreti zato, da to okno poravnavamo, namesto da bi samo to uredili. Imam občutek, da s tem zakonom posegamo na preširoko področje s premalo razmisleka. Nekateri pred menoj so govorili, kako bomo s tem uredili delo, ki ga opravljajo študenti, upokojenci in brezposelni. Mislim, da to ne bo držalo. Glejte, brezposelni so večinoma iz tistih panog, kjer je dodana vrednost sorazmerno nizka, kjer so že do zdaj, ko so bili zaposleni, dobili mogoče kvečjemu dva do tri evre za svojo, bi rekel, plačo. Tudi plače v tem sektorju so nizke in dvomim, da bo nek delodajalec povlekel te brezposelne skozi ta inštrument, če bo obvezan dati štiri ure neto nekomu, ker niti tistega, ki ga ima zaposlenega, ga v taki višini ne plača. Tako da nekatere omejitve, ki jih v ta zakon prinašamo, ne bodo povečale konkurenčnosti tega trga dela, v to sem prepričan. Glede zlorabe študentskega dela je bilo veliko govora. Vendar je že dosedanji zakon omogočil ta nadzor, omogočil, da se to sankcionira. Tudi govora o tem, da je potreben nov informacijski sistem, ki bo zagotovil preglednost, transparentnost in nadzor nad tem. To je spet zavajanje, kajti taki sistemi obstajajo, do pred dveh let so se ta navzkrižna poizvedovanja izvajala in se je lahko na ta način ugotavljalo praktično vse podatke, ki so potrebni, in v tem zakonu predvidevamo spet nek nov informacijski sistem, kot da tega že ne bi imeli v tej državi, bi rekel, preveč, zato pa tudi imamo tako neučinkovito. Treba se je zavedati, da je, ne vem, če vsi veste, ampak v tem trenutku, recimo, je samo v Kliničnem centru 700 študentov. V javni upravi 15 tisoč študentov. V javni upravi, se pravi tudi na ministrstvih, tudi na uradih, tudi na zavodih, ki jih na novo ustanavljamo. Dvomim, da se bo tu razčistila zadeva, ki bi jo želeli s tem urediti. Tudi vzporedna štipendijska shema ni tako daleč pripravljena, da bi zagotavljala neko nadomestilo tega študentskega dela. Najbolj me je pa zmotilo, da se v tem zakonu ne predvideva določenih izjem, ki bi jih zaradi določenih sezonskosti del, predvsem v poletni turistični sezoni, v zimski turistični sezoni dajalo tistim malim podjetnikom, ki te dejavnosti izvajajo. In to v tistem času, ko študenti opravijo svoje izpitne naloge in lahko bolj intenzivno delajo v panogah, ki so vezane ravno na to, da so sezonsko potrebne in takrat je tudi večje število teh študentskih napotnic in vsega. In še tretji problem, ki ga vidim, je način, ki ga uvaja ta zakon, ki ga pripelje v izvajanje, ki dejansko poveča stroške teh postopkov in zaplete vso zadevo. In več ko napišemo zapletenih zadev, več je možnosti tudi za izigravanje. To pa verjetno vsi že dobro občutimo, kajti prenormirane stvari, kot jih v tem zakonu dejansko vidimo, kjer navajamo ogromno nekih omejitev, ki naj bi jih uradnik v fazi postopkov nadziral, mislim, da bodo privedle kvečjemu do izigravanja, ne pa do poenostavitve in izboljšanje tega sistema. Moram reči, da mene ta zakon ne prepriča. Sicer se zavedam, da je treba na tem področju pripraviti neke spremembe, vendar mislim, da so v tem primeru preveč konfuzne, da bi jih jaz lahko mirne duše v tem trenutku podprl. Mislim, da ne prinašajo tistega, kar si želi ministrstvo, kar si želimo tudi mi, da bi se ta del naše obveze, se pravi malo delo v vseh segmentih, izboljšal, da bi se izboljšal nadzor, transparentnost in vse ostalo. Jaz ne vidim v tem zakonu vseh teh vrednosti. Nekatere stari so dobre, vendar je večina stvari zaenkrat nedodelanih. Predvsem me moti večja birokratizacija teh postopkov, kar bo prineslo kvečjemu težave, predvsem gospodarstvu in pa tudi tistim, ki bodo to izvajali.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! Na tej seji Državnega zbora imamo ponovno kar zajeten komplet zakonov, ki niso usklajeni, kot vidimo iz razprave, niti znotraj koalicije, še toliko manj s socialnimi partnerji. Tu so poleg tega zakona tudi zakon o delovnih razmerjih, zakon o zdravstveni dejavnosti in to pravzaprav kaže, kakšen je pristop, kakšen je način dela te koalicije v tem mandatu. To, da prihajajo v Državni zbor zakoni, ki niso usklajeni, to je pravzaprav že folklora, načina dela te koalicije. To je folklorna zadeva. Tu moram ponovno poudariti, da s takim pristopom, s takim načinom dela se ne moremo strinjati, ne glede na to, da gre za zelo pomembne vsebine, za zelo pomembna področja, s katerimi se z rešitvami v marsikaterem delu celo strinjamo. Vendar pristop, na katerega ste toliko dali in katerega toliko poudarjate, je pravzaprav popolnoma drugačen, kot je bil pričakovan in kot je bil napovedovan z vsemi dogodki v prejšnjem in tudi na začetku tega mandata. Mislim, da tak pristop, ki diametralno odstopa od tistih rešitev, ki so bile povedane, napovedovane, ni v redu. Drugo kar je, bi v tem primeru pričakoval, da bi na mizo dobili tudi kakšno analizo učinkov vseh teh zadev, ki prihajajo na mizo in s katerimi urejamo posamezna področja. Pravzaprav me zanima, na kakšen način in za koliko se bo skrajšal na osnovi tega zakona čas študija, ki je bil tolikokrat tudi izpostavljen kot eden od problemov. Je problem. Vendar omejitve, ki jih vnaša ta zakon, bi se morale potem tudi v analizi odraziti v dolžini študija in tukaj verjetno bi morala biti neka analiza. Pričakoval bi tudi, da bi nam natančno pojasnili, kakšen ali pa koliko to vpliva na gospodarski del, na ekonomiko delovanja podjetij. Teh dveh analiz, ki so pravzaprav temelj za pripravo tega zakona, tukaj nimamo pred seboj. Drugo kar je problematično pri tem zakonu, je to, da izrazito povečuje birokratizacijo. Da prinaša spet dodatne obrazce, dodatne formularje, papirje, vendar iz vsakdanje prakse vemo, da pravzaprav to ni pravi pristop. Mi imamo na Dolenjskem in morda še kje celo kopico divjih barakarskih naselij. Tam živi veliko ljudi, ki prejemajo socialne transferje in so v vrstah tudi pred občinskimi vrati, vendar vsi ti ljudje ali pa veliko teh ljudi se vozi z boljšimi avtomobili kot njihov župan. In me pravzaprav zanima, na kakšen način pa je Vlada pripravljena regulirati to obliko malega dela, da nekdo, ki pridobiva socialne transferje, otroške dodatke, nadomestilo za brezposelnost, živi v boljši situaciji, v boljših razmerah kot tisti, ki so redno zaposleni, ob tem, da vsi ti ne plačujejo nobenih javnih storitev. Mislim, da bi morali tudi takim oblikam malega dela posvetiti kar veliko pozornost. Problem so tudi prioritete, ki jih obravnavamo v Državnem zboru. Zdaj tukaj se na veliko ukvarjamo s tem malim delom, kjer bomo verjetno tudi imeli neke male prihranke, povsem ob strani pa puščamo veliko delo, redno delo, povsem ob strani puščamo gospodarske družbe, ki zahtevajo od svojih delavcev, da delajo več, kot je dovoljeno, v obliki nadurnega dela, da jim firme ne plačujejo obveznosti oziroma prispevkov, da je veliko teh zadev neizterjanih itn. Tam so najbrž temeljni prihranki. In če se prav spomnim, nekaj let nazaj, je bilo teh zabilančnih obveznosti, če jih tako imenujemo, izredno izredno veliko. Izredno veliko. In glede na to, kakšne so razmere, tudi te obveznosti dodatno nastajajo. Jaz mislim, da kakšnih pomembnih učinkov na plačevanja v pokojninsko blagajno, v zdravstveno blagajno s tem, ko se bo uredil trg malega dela, ker je treba te zadeve zagotovo urediti, ne bo. Bistveno večje stvari bi se dogodile, če bi uredili plačevanje rednega sistema in rednega dela. In tukaj je očitno, da pravzaprav te diskrepance še vedno ostajajo. Se pa strinjam s tem, da je treba urediti študentsko delo, malo delo, tudi ostale oblike malega dela, da je tudi treba urediti ta razmerja med koncesijskimi, delitve koncesijske dajatve, kajti očitno je, da nekateri segmenti dobijo prevelik delež koncesijskih dajatev in se sredstva, s katerimi razpolagajo, ne porabljajo namensko za tisto, za kar so bila namenjena, ampak se uporabljajo predvsem za luksuz, to se pravi, da se nabavljajo razne druge stvari iz teh sredstev. In očitno je, da je predvsem spopad med organizacijami, ki participirajo na ta sredstva, izključno zaradi tega, kdo bo dobil več in kdo bo dobil več tega luksuza. Strinjam se s tem, da je treba to delitev koncesijske dajatve urediti precej podobno, kot je tudi predlagano v zakonu. Da se dejansko sredstva namenijo za tiste dejavnosti, za katere so namenjena, ne pa za nabavo raznih gospodarskih družb, ki potem poslujejo po bypassih, ne za kupovanje raznih jaht in čolnov, ne za sponzoriranje raznih rok koncertov in podobne zadeve. Predlagal bi tudi ponoven razmislek o tem, da se bistveno več sredstev koncesijskih dajatev nameni predvsem za izgradnjo študentskih domov. Kajti bolj pomagati študentom, kot so študentski domovi in cenene študentske postelje, v bistvu ne moremo, še posebej ne tistim, ki prihajajo iz oddaljenih okolij, s periferije, saj so ti pravzaprav zaradi splošnih razmer, splošnih razmerij med centri in periferijo najbolj na udaru. In tak korak bi bil potreben tudi [[...]] [[izklop mikrofona]]
Gospod Alojzij Potočnik. [[Ga ni.]] Želi še predlagatelj besedo? Izvolite, gospod minister.
Spoštovani! Še enkrat se oglašam glede na razpravo, ki je doslej tekla, da bi pojasnil nekatere stvari, ki so bile zdaj odprte, in tudi dal še nekaj dodatnih informacij. Sprašujete se o izračunih, ocenah in tako naprej. Mi smo te študije videli in tudi navedli v uvodu, v celotnem tekstu zakona kar nekaj. Tako da če si boste natančno prebrali ta tekst, jih boste zasledili. Tam so navedene tudi reference, in če sledite referencam, pridete do originalnih tekstov. Skozi te študije in podatke se tudi vidi deloma odgovor na vprašanje, kaj pomeni danes obseg študentskega dela z ozirom na možne zaposlitve. Ocena je, da je tega dela za približno 30 tisoč rednih zaposlitev. Število brezposelnih mladih je pa danes 14 tisoč. In verjamem, da se bo skozi regulacijo, ki jo predlagamo, nekaj teh zaposlitev oziroma nekaj tega dela preoblikovalo tudi v redne zaposlitve. Ne glede na to, da se potem obseg študentskega dela zmanjša, nam zaradi tega z vidika celote ni treba biti posebej žal. Naj omenim drug podatek. Upokojenci opravljajo po podatkih Ministrstva za finance na letni ravni za približno 70 milijonov evrov dela. In če bi tudi to prevajali v redne zaposlitve, bi jih bilo okrog 10 tisoč, če bi isti faktor uporabili. Se pravi, veliko tega dela danes teče skozi te oblike. In če ne bo ponujeno v obliki malega dela naprej, bo potem ponujeno v obliki rednih zaposlitev. Seveda se lahko v določenem primeru ta tok drugače tudi v nasprotno smer obrne. Vprašanje, koliko bodo pridobile javne blagajne, če bi ostali pri enakem obsegu, ki smo ga vzeli za osnovo teh ocen, bi pridobile približno 53 milijonov evrov na letni ravni, kar je za pokojninsko blagajno, recimo, malo, za zdravstveno nekaj več, pa vendar ne nepomembno v časih, ko povsod iščemo sredstva, kako bi financirali javne programe, ki jih te blagajne financirajo. Odpirali ste vprašanje in tudi poudarjali, da predlog tega zakona gre v smeri zmanjševanja dela na črno. Mi verjamemo, da bo njegov učinek takšen, seveda ne v celoti. Ne obetamo si, da bomo ta problem na tak način v celoti rešili, deloma pa prav gotovo. Ob tem naj povem, da zakon o preprečevanju zaposlovanja in dela na črno odpiramo jeseni, ga bomo pripravili in vse pobude, ki jih dajete, so dobrodošle. Ravno tako naj dodam, da je v samem zakonu, kot je bilo tudi že navedeno, predvideno spremljanje in evalvacija, tako da bomo lahko na podlagi podatkov, ki jih bomo dobivali, tudi ustrezno korigirali posamezna določila, če se bo to izkazalo za potrebno, če se bodo ugotavljale določene nezaželene posledice. Odpiranje socialnega statusa študentov je na mestu, jev ospredju, tudi pri nas je bilo in tudi jaz mislim, da je to prava diskusija. Še enkrat poudarjam, zakon, ki ureja državne štipendije, bo začel veljati pol leta prej preden bo začel veljati oziroma se uporabljati zakon o malem delu, tako da ne bo nobenih težav pridobiti državno štipendijo vsem tistim, ki bodo do tega opravičeni. Vse drugo, kar se sedaj navaja in kroži, je preprosto zavajanje samega sebe ali javnosti, kakorkoli hočete to vzeti. Seveda je pa treba upoštevati, da so poleg državnih štipendij danes na voljo Zoisove štipendije za študente, da so na voljo tudi kadrovske štipendije, ki jih je več tisoč nepodeljenih, zato ker pač ni interesov zanje, ker pač ne bi vsi študirali tistega, kjer so potrebe večje, ampak nič ne de. Mi se ne pritožujemo nad študenti, ampak moram reči, da je precej teh priložnosti, ki jih država nudi za podporo študijev, na tak način neizkoriščenih. V pripravi je tudi štipendijski zakon, tisti, ki bo celovito urejal vse štipendije, bo predstavljen javnosti prav gotovo prej, preden bomo do konca zapeljali proceduro tega spremljanja tega zakona, vsaj upam, da ne bo prišlo do zastojev. Tudi sodelujemo tako, kot smo si želeli pri malem delu, s Študentsko organizacijo na tej točki in mislim, da bo lahko v ta Štipendijski zakon vgrajeno vse tisto, kar smo doslej pogrešali. Tudi spodbude za hitrejše dokončanja študija, recimo, ki so bile poprej omenjene, o tem je govora. Ta predlog je na mizi in mislim, da je dobrodošel. Bi pa ob tem, ko se govori o socialnem položaju študentov, vendarle rad še to dodal. Upoštevati je treba, da študenti mimo teh štipendij, ki jih lahko dobijo, dobivajo vsi subvencionirano prehrano, kar znaša dobrih 50 evrov na mesečni ravni, da tisti, ki pridejo do stanovanj ali privatnih stanovanj preko pogodbe, dobijo tudi tukaj subvencijo. Jaz mislim, da je teh premalo in da je treba kaj več narediti. Tega se tudi mi zavedamo. In da ne upoštevamo pogosto davčnih olajšav, ki jih imajo starši na račun študirajoče mladine. Na nek način je tudi to prispevek države, če hočete, ali skupnosti, naš skupni prispevek k temu, da posameznik, ki se odloči za študij, ima lažji dostop do študija. Odprto je bilo vprašanje, kako bo potem pri dostopu do štipendije upoštevanje materialnega položaja zlasti nepremičnin na to vplivalo. Mislim, da je v zakonu o upravičenosti iz javnih sredstev to dovolj dobro rešeno, da se upošteva ne le velikost nepremičnine, ampak tudi zares njena vrednost, ki variira, glede na lokacijo. V Prekmurju hiša iste velikosti kot v Ljubljani, ampak sta najbrž v kakšnem razmerju 1:10 ali kaj podobnega lahko, ali celo več in to se bo vse upoštevalo pri oceni potencialnega dohodka, ki ga taka nepremičnina, če presega določen standard, lahko daje. Se pravi, ne bo se upoštevala nepremičnina kot taka, ampak potencialna vrednost, ki jo lahko daje v primeru najema oziroma dajanje v najem ali kaj podobnega. To bo v tem sistemu z dovoljšnim občutkom upoštevano. Upoštevana bo tudi starost in podobi parametri, ki seveda na to vplivajo. Kar zadeva administriranje, ki ste ga izpostavili. Tukaj smo pri takih zelo zanimivih dilemah, ki jih je lepo izpostavljati, malo težje reševati. Preveč nadzora, premalo nadzora, preveč administracije, nič administracije – vsi vemo, da je treba tukaj najti pravo mero–, tudi preveč obremenitev zaradi dela, zaradi delodajalcev ali pa premalo, zaradi javnih blagajn. Tu je treba najti srednjo pot. Ko smo se pogovarjali s sindikati in delodajalci o teh vprašanjih, moram reči, da so si tukaj seveda običajno stali vsak na svoji strani, vsak je imel svoj interes in seveda ga niso znali sami od sebe uskladiti. Ta dialog, na katerega se sklicujete na tej točki, tudi zahteva poseg. Predlog za kompromisno rešitev sam od sebe ne nastane, kadar so interesi divergentni. In ravno v primeru, ko gre za to, ali dopustimo povsem liberalno uporabo malega dela, neomejeno, ali pa ga zamejimo, tako kot smo ga, seveda, to najlepše pokažejo. In te dileme se bodo seveda tudi v nadaljnji razpravi še prav gotovo odpirale. Centralni register. Kot rečeno, se ne vpeljuje zato, da bi bilo več administracije, ampak zato, da bi lahko skozi centralni register on-line vsak takoj, ko se odloči, dobil napotnico, jo podpisal hkrati s tem interesentom, ki bi malo delo opravljal, in bi jo potem tudi verificirali. Seveda lahko premislimo, ali je še kakšen korak manj potreben pri tem postopku, vendar je treba imeti pred očmi tudi vprašanje ustreznega nadzora nad zaposlovanjem na ta način. Nemški model, smo že potrdili, je drugačen, je bistveno drugačen, ko gre za položaj tistih, ki opravljajo mala dela. Ampak bilo bi nespametno, če ne bi pogledali, kako deluje, da se ne bi rajši učili na njihovih napakah kot na svojih. Kar zadeva sezonska dela in podobo, ki da jih bo težko zdaj opravljati skozi malo delo zaradi teh omejitev, naj še enkrat poudarim, imamo tudi zaposlitev za določen čas. Za tri mesece se pogostokrat zaposluje za določen čas tam, kjer je interes. In če je interes sindikatov to, da se te zaposlitve ne prekvalificirajo v mala dela, potem jaz mislim, da je treba to podpreti, da se del tega malega dela pri tistih, ki izključno na tem delu to delo uporabljajo, vendarle ponudi v tej obliki. Mislim, da je to predvsem v korist delavcev, ki ta dela iščejo. Vprašanja analiz sem že komentiral. Torej, so v tekstu in v dokumentaciji. Je pa res, da mi ne znamo napovedati vseh podrobnih posledic tega instituta, tako kot jih najbrž ne zna napovedati nihče. "Če bi bil vedež, ne bi bil revež", so rekli včasih. Pa če bi vedeli, da bo kriza tako nastopila, kot je, bi jo najbrž tudi drugače znali regulirati, kot smo jo v preteklosti in tako naprej. Skratka so določene stvari, ki jih moramo spremljati in nanje potem tudi sproti reagirati. Rekel bi še to, da smo vseskozi bili odprti za socialni dialog, da smo imeli na Ekonomsko-socialnem svetu razprave tudi o tem zakonu. Da je seveda v teh razpravah prihajalo do tudi zastojev, tudi do tega, da se posamezni partnerji na določeni točki niso želeli pogovarjati o tem zakonu. Tudi sindikati so se tako obnašali, deloma morda zato, ker so se solidarizirali s študenti, ampak še zmeraj smo ne glede na to izkušnjo odprti za ta dialog in za predloge za naprej, razen ko gre za vprašanje ultimativnih zahtev. Na ultimate se pač ne da voditi dialoga. Na koncu bi se vsem razpravljavcem danes zahvalil za konstruktivno razpravo, predloge. Mi bomo te tudi proučili in verjamem, da lahko predlog teksta, ki ga danes imate, še izboljšalo. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Štirje. Trenutek, da vam povem, koliko boste imeli časa. Vsak razpravljavec ima na voljo 4 minute 47. Izvolite.
Gospod predsedujoči, hvala lepa. Gospod minister, kolegice in kolegi! Jaz sem vesel, da smo o tako resnem zakonu po dolgem času imeli konkretno vsebinsko, lahko tudi kritično razpravo, ampak kljub temu, da smo se pogovarjali o tem, kako rešiti resen problem, resno vprašanje malega dela v Sloveniji. Rad bi se izrecno zahvalil ministru in državni sekretarki, zaradi tega, ker nimamo vedno in ob vseh zakonih v Državnem zboru priložnosti slišati strokovne argumente in odgovore na, lahko rečem, praktično vsa odprta vprašanja, ne glede na to, ali z odgovori potem tudi v celoti soglašamo ali ne. Osebno bom zakon podprl in mislim, da je dober, ne glede na to, da morda še kakšno vprašanje odpira. Bi pa rad to priložnost izkoristil, da ob, bi rekel, svojem zadovoljstvu nad vsebino razprave povem, da še vedno ne razumem, da tudi pri tako resnih vprašanjih, kot je recimo zakon o malem delu in nekaterih drugih, prihaja do izraza, da neobjektivnost nekaterih opozicijskih strank, ki govorijo o tem, da ni nobenega poizkusa najti skupne rešitve, da ni nobenega socialnega partnerstva, da se zlorabljajo dogovori in politika, ki smo jo koalicijske stranke oblikovale ob sprejemu te vlade. To enostavno ni res in prosil bi vas, da računate s tem, da ima ta vlada po vsebini toliko nalog, lahko tudi, da si je kakšno sama dala preveč, ampak toliko nalog in da hkrati na toliko frontah tečejo razgovori o izjemno težkih vprašanjih, da pa po vrhu tega pri večini teh vprašanj gre za mnoge materialne omejitve, ki zahtevajo izjemno težaško delo. Jaz ne bom rekel, da sem vedno zadovoljen s tem, da imam tudi včasih občutek, da je najprej postavljen rok potem vsebina. Mislim, da nam je vsebina najpomembnejša, pa da kdaj računamo s tem, da bomo vse probleme uspeli rešiti za naslednjih dve ali pa tri generacije, ampak reči, da nimamo izjemno težkih in zahtevnih vprašanj, ki jih mora ta vlada reševati simultano skoraj, da rečem, ne samo z opozicijo, ne samo s sindikati, ampak tudi mnogimi drugimi socialnimi skupinami tudi z delodajalci in to na področjih, ki so vsako zase občutljiva za slehernega od nas, da bi bilo prav in korektno, da poskušamo brez želje, da se problemi zaostrujejo, spodbujati nadaljnje sodelovanje med vsemi zainteresiranimi in socialnimi partnerji, da bi do rešitve prišlo. Jaz po sodelovanju z našo vlado tudi z ministrom dr. Svetlikom lahko zagotovim, da pripravljenost za iskanje vedno novih rešitev in nadaljnje dogovarjanje obstoja tudi še danes. Tudi ko imamo določene zakone že v Državnem zboru, so ponekod zavestno s strani koalicije odprti datumi, da bi še nadaljnje usklajevanje bilo morda doseženo in najdena neka rešitev, ki bi bila zadovoljiva za vse. In da je to res, bomo imeli tudi na tej seji konkretne dokaze. Vi veste dobro, da smo se odločili, da bomo zakon o delovnih razmerjih reševali po drugi poti, ker nam ostajajo neka vprašanja, ki jih enostavno nismo znali, uspeli v tem času domisliti, pa jih želimo rešiti najprej dogovorno, po možnosti tudi s socialnimi partnerji, kasneje pa po nujnem postopku sprejeti. Da smo se odločili, da zakon o zdravstvenih dejavnostih za koalicijo še ni dovolj zrel, da bi se lahko o njem odločala. In še bi se dalo naštevati, zato prosim, dajmo se potruditi in pomagati, da bi v teh težkih razmerah do usklajevanja prišlo, biti kritičen do vsebine ne pa se apologetsko postavljati v stališče, "nekdo je, nekdo pa ni pripravljen za iskanje najboljših rešitev".
Gospod Vito Rožej, prosim.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Sigurno je, da je ta država v svoji dvajsetletni zgodovini za določene sloje prebivalstva – in za študente to prav gotovo velja–, skrbela in skrbi za njih vedno bolj, lahko rečem, se stvari premikajo na bolje. Na začetku je bilo te skrbi manj, in zato je raje prepustila tej kategoriji svojih državljanov, da sami poskrbijo za čim več svojih problemov na način, kot pač je, s študentskim delom. Gospodarstvo samo je pri tem pomagalo, potrebovalo je takšno delovno silo, in stvari so prišle do sem, kamor so prišle. Tisto, kar ima mlada generacija in druge generacije nimajo, nimajo pa ničesar drugega razen tega, je svoboda do prodaje svojega dela in energije. Izkušenj ima malo, znanje si šele pridobiva, lastnine nima. Torej, je delo tisto, ki ga lahko izkoriščajo, in svoboda do tega, da to počne na način, kot si sama želi, je tudi edino, kar ji daje neko varnost, ker druge še nima, si je še ni imela časa ustvariti. Zato je treba zelo tankočutno delati s to svoboščino in je ne preveč omejevati, ker če ne, bo najbrž ta generacija, ki to zna in zmore, to svoje delo prodajala kje drugje in to znanje tudi. Jaz ne trdim, da je skrb, ki se kaže preko študentske prehrane in še česa drugega, povečanega štipendiranja, zanemarljiva. Daleč od tega, ampak treba je vedeti, zakaj se to študentski populaciji, v narekovajih rečeno, dopušča, zato ker se od nje pričakuje, da bo kasneje po končanem študiju v rednem delovnem procesu prispevala mnogo več, kot njihovi vrstniki, ki pač študija ne bodo deležni. Naša država ne pozna instituta socialne kartice pri zdravstvenem in socialnem zavarovanju, pobira od tistih, ki so zmožni, vse, kar se da. Kot je kolega Magajna slikovito opisal, "treba je gajžlati konja, ki že itak dobro teče", ker ta bo še kaj dosegel, tisti, ki pa že na začetku ne, pa pač nič ne bo od vsega skupaj. Tako, da je tudi odveč pričakovati, da bo generacija, od katere se toliko pričakuje, z nekimi, pogojno rečeno, miloščinami zadovoljila. Saj najbrž tudi za prašiče, ki jih pitamo za zakol, ne moremo reči, da slabo jedo, zelo dobro jedo, samo njihov namen je pa očiten, neke hude perspektive ni. In mislim, da bi za to veljalo, in današnja debata je šla deloma tudi v to smer, da bi bilo treba to problematiko osvetliti s širših vidikov, kot pa samo iz tega, da gre, pogojno rečen, za anomalijo na trgu dela, da tukaj prihaja do takšnih in drugačnih izkrivljanj. Jaz bi želel verjetni, da trditve, da bo uvedba malega dela pomagala k več rednim zaposlitvam, to bi želel verjeti – da bo zmanjšala delo na črno, težko pa verjamem, da bo temu res tako. Gospodarstvo ali kapital, če hočete, bo vedno našlo načine, da bo za tisto, kar potrebuje, da bo to dobilo po čim nižji ceni, kar se nam zna zgoditi, kot sem že rekel, da se bo to delo, ki se zdaj deklarira kot delo, začelo prodajati v obliki kapitala preko takšnih in drugačnih oblik podjetništva – samostojnega in katerega drugega in da končni cilj na trgu dela ne bo tako zelo različen. Če je kaj anomalija na trgu dela, je to delo na črno. Delo na črno je približno 10-krat tolikšno, kot je zdajšnji obseg malega dela pri nas, in to je tisto, kar bi nas moralo predvsem skrbeti. Če bo posredovanje teh del res lahko potekalo na neprofitni ravni, kot je rečeno, sem seveda za, ampak moramo pa imeti v glavi izkušnje, tudi zdajšnjih posredovanj iz dela, ne teh začasnih del, ampak vseh ostalih rednih zaposlitev za določen čas in tako naprej, če hočete vseh drugih agencij. Provizija, da vi, recimo, plačate s kreditno kartico v nakupovalnem središču, stane tega prodajalca 4 %, zato da vi potegnete skozi terminal svojo kartico. To stane 4 %. Če ministrstvo misli, da posredovanje dela stane pol manj, potem bo treba eno strašno dobro kartico pogruntati, ki bo res vse to omogočala. Jaz imam za enkrat preveč dvomov, ne v namene tega zakona, ampak v način, na katerega se je lotil te izvedbe, da bi ga lahko v prvi obravnavi podprl. Prepričan pa sem, da bo, če ta poskus ne bo uspešen, na naše mize prišel kakšen boljši in sprejemljivejši način reševanja te problematike. Hvala.
Gospa Alenka Jeraj, prosim.
Hvala za besedo. V razpravi ali ob tem, ko se je minister oglasil, nam je dal nekaj podatkov, ki bi jih lahko imeli že v obrazložitvi zakona oziroma jaz pogrešam predvsem to, da nimamo podatka, večinoma se ves pogovor vrti okoli študentov, ni v gradivih podatka koliko upokojencev, ki že sedaj lahko delajo po podjemnih pogodbah, dela. Prej ste to sicer povedali, ampak v tem pa tega ni, niti kakšni so zneski teh zaslužkov ali odstotkov tega dela. In zagotovo bi bil to eden izmed veliko bolj uporabnih podatkov kot marsikakšen, ki ga notri imamo. In to, kar smo na začetku povedali, torej, da smatramo, da bi lahko vsako kategorijo urejali na svoj način, še vedno pri tem vztrajamo oziroma bi področje brezposelnih lahko uredili v zakonu o urejanju trga dela, medtem pa ko bi za študente ohranili zakon, ki ga imamo ta trenutek, ga poostrili na tistih segmentih, kjer ocenjujemo, da se slabo izvaja. Jaz bom še enkrat rekla, da mislim, da so bili narejeni koraki tudi v omejitvah in zlorabah na področju študentskega dela v preteklosti in bi s tem morali nadaljevati. Končno na to kaže tudi objavljena analiza, ki jo je ministrstvo predložilo v obrazložitvi zakona, ko se v bistvu od leta 2002 zmanjšuje tako število koncesionarjev, se pravi študentskih servisov kot tudi v nekih obdobjih zaslužkov ali prihodkov in število izdanih napotnic. Vse te stvari so se zgodile zato, ker se je na določenih stvareh, na določenih segmentih zakonodaja poostrila in je bilo ali smo uspeli nekako zajeziti, tudi bistveno zmanjšati posojanje napotnic ali dajanje provizije, če daš napotnico, da imaš 10 % od tega dela tudi tisti, ki je dal napotnico. In mi mislimo, da bi v tem smislu morali nadaljevati in res več narediti na enotni evidenci vpisa, da imamo te podatke, da poostrimo mogoče tudi pogoje, kako prideš do statusa študenta, ker zdaj je to kar dobra stvar, imaš bone, še mnogo drugih ugodnosti. Vendar pa, ko je minister rekel, da bi tam, kjer je sezonsko delo ali kjer delajo študentje zdaj za tri mesece, bi se lahko zaposlili tudi za zaposlitev za določen čas tri mesece, to je res, ampak s tem študent zgubi status in še nekatere druge stvari in zato najbrž pričakovati, da se bo potem za tri mesece zaposlili, potem pa ta svoj status spreminjali, najbrž ni preveč realno. Še enkrat v zvezi s štipendijami. Nam ves čas očitate ali pa je bilo slišati, da smo tudi v prejšnjem mandatu spreminjali zakon oziroma sploh prvič napisali zakon o štipendiranju, pa je bilo potem podeljenih manj štipendij. Več stvari je treba upoštevati. Mi smo takrat zelo resno računali na to, da se bodo v Sloveniji uvedle pokrajine, da se bodo oblikovala regijska središča, ki bodo zainteresirana za to, da izobražen kader tam ostane in bodo tudi iz tega naslova regijskih shem drugače zaživele štipendije, pa se to potem ni zgodilo, zato samo reči, da takrat ni bilo nekaj narejeno, ni najbolj na mestu, zraven pa govoriti, da zagotovo bo več štipendij v nadaljevanju, ob tem pa minister sam pove, da natančno ne more vedeti, kaj bodo prinesle spremembe ostale socialne zakonodaje in ali bo na koncu res štipendij več, če bomo vse to, kar se predvideva, tudi upoštevali pri določanju cenzusa. Še stališče gospodarskega ministrstva bi bilo mogoče primerno imeti. Mene zanima, kako oni ocenjujejo, kaj bo to pomenilo za gospodarstvo, te spremembe. In ne glede na vsa opravila, ki jih bodo morala podjetja opraviti, jih je mnogo več kot ta trenutek in zato se bodo najbrž tega dela vseeno manj posluževali kot [[...]] [[znak za konec razprave]] se bodo in da bo to vse, kar se je zdaj dogajalo na študentskih servisih, preneslo na malo delo. Mi še [[...]] [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Minister, najprej čestitke, da ste prišli s tem pomembnim zakonom do Državnega zbora, kjer se bomo skupaj potrudili, da ga spravimo naprej in čim prej uveljavimo. Prav zaradi tega, da ga lahko čim bolje uveljavimo, imam pet pripomb na celoten predlog, na celoten koncept, kar je, konec koncev, tudi smisel splošne obravnave, kjer skušamo ugotoviti, ali predstavlja pravilno osnovo, hkrati pa tudi izluščiti tisto, kar je vsaj po našem mnenju dobro še enkrat premisliti. Začel bom z vprašanjem malega dela za brezposelne. Če po eni strani postavljamo določene omejitve pri tem, koliko lahko brezposelni dostopajo do te oblike malega dela, kot konec koncev tudi ostali, ki se bodo lahko posluževali malega dela, še vedno ostaja pri meni bojazen, da ne bo to pri brezposelnih le nova oblika "social" dampinga, ker si bodo namesto zaposlitve z malo malega dela pa z malo dela na črno pa s socialnimi prispevki na koncu zagotavljali tisti minimum preživetja in ne bodo nikoli do konca stimulirani za to, da pridejo do svoje zaposlitve. Mislim, da sem pravilno iz vaših ust slišal, da menda beležimo, da se pri brezposelnih pridobivanje zaposlitve poveča ravno takrat, ko se nekako prenehajo socialni prejemki. In se bojim, da bi morda malo delo predstavljalo dodatno pomanjkanje stimulacije za iskanje zaposlitve, zaradi tega, ker v bistvu neko obliko dela bodo že imeli. Naslednje, časovna omejitev opravljanja malega dela s strani študentov. Kvoto, ki ste jo predlagali, resda presega zelo majhno število študentov. Vendar se sprašujem, če je študent pripravljen delati in če ga je delodajalec, pod narekovaji, torej tisti, ki ga vzame na malo delo, pripravljen plačevati, morda zato, ker je vendar kakovosten študent, dobro opravlja svoje delo, hkrati pa se ne želi zaposliti, ker želi ohraniti status rednega študenta, zakaj mu tega ne bi omogočili. Seveda se tu odpre vprašanje nelojalne konkurence, pod narekovaji, v smislu zelo nizkih stroškov dela za študenta, ki opravlja malo delo. Dajmo tu pogledati možnosti, da omejitev, ki je bila časovna, postane davčna omejitev. Da ne glede na dvome pri financah vidimo možnost, da določeno kvoto malega dela obremenimo po eni stopnji, določeno kvoto pa obremenimo po bistveno višji stopnji, primerljivi redni zaposlitvi, ne pa da študentu rečemo enostavno: "Čuj, ti pa zdaj ne smeš več delati, vsaj za letos ne." Tretje, štipendije. Minister, povedali ste, da bodo štipendije uveljavljene prej. Ampak s strani študentskih organizacij pa slišimo skrbi. Namreč, na začetku je bilo rečeno, da bodo štipendije 1. januarja, sedaj pa so že zbežale na 1. september 2011. In to je, vsaj po mojem mnenju, eden tistih poglavitnih pogojev za to, da lahko to potrdimo. Torej, da potrdimo ta zakon, moramo imeti že jasno potrjene ukrepe, da bodo te štipendije ne samo na voljo, ampak da bodo lahko do njih študenti tudi dostopali. Zato ker nam nič ne pomaga, če imamo 40 tisoč štipendij, potem imamo pa tako stroge pogoje, da lahko te štipendije koristi samo 30 tisoč študentov. Četrtič, financiranje študentskih organizacij. Kaj se je tu dogajalo takrat, ko je bilo preveč denarja, smo že videli. Res je, da so študentske organizacije tudi po vaši zaslugi in po zaslugi tega zakona prestopile k večji transparentnosti. Zagotovo bo prišlo do zmanjšanja tega pavšalnega dela, vendar bi vseeno rad, da še enkrat preverimo, katera je tista kvota, kateri je pravi odstotek za to, da lahko študentska organizacija še naprej deluje. Nenazadnje pa vprašanje študentskih servisov, ki so se izkazali za učinkovite. Strinjam se, da je treba zmanjšati njihove dohodke, a hkrati jim je treba zagotoviti še naprej učinkovito delo. Hvala.
Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 15. 7. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DELOVNIH RAZMERJIH, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 12-ih poslank in poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci, še enkrat dober dan! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnih razmerjih, s katerim se poleg sprememb in dopolnitev povezanih z uskladitvijo določb tretjega odstavka 8. člena ter 84. in 85. člena Zakona o delovnih razmerjih, kar zahteva Ustavno sodišče, z namenom zagotavljanja večje fleksibilnosti na trgu dela skrajšujejo odpovedni roki in znižuje višina odpravnin ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Gre za zniževanje zakonskega minimuma pravic, pri čemer se ne posega v obstoječo ureditev teh pravic v kolektivnih pogodbah, to namreč pomeni, da se socialni partnerji lahko vedno dogovorijo za višji nivo pravic v kolektivnih pogodbah in v posameznih kolektivnih pogodbah je dogovor že danes takšen. V predlagani ureditvi minimalnih zakonsko določenih odpovednih rokov so v skladu z zahtevami Konvencije mednarodne organizacije dela, številka 158, o prenehanju delovnega razmerja na pobudo delodajalca ohranja diferenciacijo odpovednih rokov glede na predhodno trajanje zaposlitve pri delodajalcu. Ob upoštevanju ocene mednarodnih institucij, tudi OECD, da je v slovenskem prostoru potrebno preseči segmentacijo na trgu dela in primerjalnih prikazov ureditve dolžine odpovednih rokov in višine odpravnin v drugih primerljivih evropskih državah ter v povezavi s predvidenimi spremembami glede nadomestila za primer brezposelnosti ter vloge Zavoda za zaposlovanja v postopku pred postopkom v okviru predloga Zakona o urejanju trga dela se zato skrajšujejo odpovedni roki za delavca z več kot 15 in več kot 25 let delovne dobe s 75 na 60 oziroma 150 na 90 dni, medtem ko naj bi odpravnina ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca enotno znašala eno petino osnove za vsako leto dela pri delodajalcu. Pri odpovedi s strani delavca se ohranja enomesečni odpovedni rok in možnost, da se pogodbo o zaposlitvi ali kolektivna pogodba lahko dogovori za daljši odpovedni rok, ki pa za razliko od trenutno veljavne ureditve ne sme biti daljši kot 150 dni oziroma ne sme biti daljše kot 3 mesece. Skrajšanje odpovednih rokov je treba torej gledati tudi v luči povečevanja denarnih nadomestil in podaljševanje časa njihovega prejemanja ter preventivnega delovanja Zavoda za zaposlovanje, kar urejamo z drugim zakonom in kar je bilo načelno med socialnimi parterji že v prejšnjem obdobju dogovorjeno. S predhodno odločbo 9. člena zakona, ki ga predlagamo, je predvideno postopno zniževanje odpravnin na eno petino osnovne povprečne plače delavca zadnjih treh mesecev pred odpovedjo za leto dni dela. Ta enotna mera za odpravnino, ena petina osnovne povprečne plače, menimo, da je upravičena, glede na to, da želimo, da obravnavamo vse starostne kategorije delavcev enako oziroma želimo utemeljevati to na ta način, da je pač 10-leto delo v tem smislu vredno kot tisto delo, ki ga nekdo opravi, denimo, 30-leto. Znižanje odpravnin naj bi uveljavili torej v skladu s tem predlogom po enem letu od tega zakona. Dogovarjamo pa se, da bi ta rok še podaljšali, in sicer tako, da bi se v čim večji meri približali začetku delovanja sklada za odpravnine, ki ga po dogovoru s socialnimi partnerji želimo čim prej vzpostaviti na podlagi zakona, ki bo pripravljen do konca tega leta. In v temu smislu bomo v nadaljnji pripravi tega zakona to tudi še lahko dopolnjevali. Ker se je v vmesnem obdobju od priprave tega zakona zaostrilo vprašanje prezaposlovanja delavcev iz matične v hčerinske družbe z namenom zniževanja pravic delavcem in uničevanja družb, soglašamo tudi s tem, da zakon umaknemo oziroma, da se ga zavrne z namenom, da bi vanj vgradili za delavca ugodnejša določila. Hvala lepa.
Havla lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Vsem še enkrat lep pozdrav! Spremembe in dopolnitve Zakona o delovnih razmerjih bodo v prvi vrsti omogočile implementacijo odločbe Ustavnega sodišča v zvezi s pravico delavcev, ki delajo v podjetjih, kjer ni organiziranega sindikata. Po sedaj veljavnem zakonu je sodelovanje delavcev pri urejanju svojih pravic mogoče samo v primeru, če so sindikalno organizirani. Ustavno sodišče je zato ugotovilo, da je Zakon o delovnih razmerjih v neskladju z načelom enakosti pred zakonom, ki ga zagotavlja Ustava Republike Slovenije, saj brez razumnega razloga postavlja delavce in njihove pravice v različne položaje. Tako je Ustavno sodišče določilo rok devetih mesecev za odpravo neskladnosti, podobno je tudi v primeru, ko delavec v primeru redne ali izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi zahteva, da se s tem pisno obvesti sindikat, ki nadaljuje postopke v njegovem interesu za zaščito njegovih pravic. Tudi v temu primeru so delavci, ki niso sindikalno organizirani, v slabšem položaju kot delavci, ki so člani sindikata. Tudi to neskladje je treba po odločbi Ustavnega sodišča urediti. Spremembe in dopolnitve zakona to sedaj popravljajo in urejajo skladno z ustavo. Predlagatelj zakona oziroma Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pa se je v povezavi z urejanjem trga dotaknilo še odpovednih rokov in višine odpravnin kot ukrepa za dosego večje prožnosti zaposlovanje kot enega izmed ukrepov za večjo konkurenčnost gospodarstva. Ocenili so, da je ureditev minimalnih odpovednih rokov in odpravnin, ki sicer ustreza mednarodnim zahtevam v primerjavi z ureditvijo v drugih evropskih državah, na dokaj visoki ravni, na kar so opozarjali tudi delodajalci. Tako dolžina odpovednih rokov kot višina odpravnin naj bi vplivali na togost slovenskega trga dela. Kot posledica togosti pa so lahko marsikdaj ogrožena tudi tista delovna mesta, ki bi jih delodajalci želeli ohraniti. Zato se s predlagano novelo predlaga skrajšanje odpovednih rokov za delavce, ki imajo krajšo delovno dobo, prav tako pa se s predlogom sprememb izenačujejo višine odpravnin ne glede na dolžino delovne dobe. V tem delu spreminjanje Zakona o delovnih razmerjih v Poslanskem klubu LDS razumemo kot delovno zakonodaja v povezavi s predvidenimi rešitvami v zakonodajo s področja trga dela, h kateri sodijo tudi zakon o urejanju trga dela, zakon o malem delu ter zakon o minimalni plači. Z navedenimi spremembami prilagoditev in zakonodaje na področju trga dela predlagatelj posega na področje koncepta varne prožnosti. Pri tem bi v Poslanskem klubu LDS želeli jasno povedati, da gre za zelo občutljivo in pomembno vprašanje povezano z uresničevanjem socialne države na eni in zagotavljanjem pogojev za konkurenčnost gospodarstva na drugi strani. V LDS smo vedno zagovarjali takšne razvojne usmeritve, ki zagotavljajo takšna delovna mesta z dostojno plačo, ki bo omogočala dostojno življenje in socialno varnost posameznika. Ukrepov v okviru uresničevanja varne prožnosti zato ne razumemo na način, da je podjetjem treba dati več svobode pri zaposlovanju ali odpuščanju in da so pogodbe za nedoločen čas zastarele, temveč gre pri prožnosti za uspešno obvladovanje razvojnih sprememb v življenju posameznika in prožno organizacijo, ki omogoča učinkovit odziv na nove potrebe ter spretnosti in znanja pri proizvodnji. Hkrati pa varnost ne pomeni le zgolj ohranitve delovnega mesta, temveč, da je treba ljudem zagotoviti spretnost in znanja za njihovo poklicno pot in da se jim pomaga pri iskanju nove zaposlitve, hkrati pa z zagotovitvijo ustreznih nadomestil v primeru brezposelnosti, s katerim se olajša prehod. Pravice starejših delavcev so primerjalno gledane z drugimi državami v Evropski uniji na dokaj visoki ravni. Višina odpravnin lahko predstavlja za podjetje strošek, ki ga podjetja v težavah velikokrat ne zmorejo poravnati. Tako se zgodi, da navkljub zakonodaji delavci ostanejo brez odpravnin. Za večjo varnost delavcev, zato v LDS podpiramo usmeritev ustanovitve sklada za odpravnine, ki naj pomeni varnost zaposlenih, če podjetje ne bi bilo sposobno in ne bi zmoglo izplačila. Poslanska skupina LDS pri delovni zakonodaji pozorno spremlja stališča socialnih partnerjev zainteresirane javnosti in sledi mednarodnim primerjavam in želi pretehtati vsa mnenja in dileme. Za nas je današnja razprava dodatna priložnost za pogovor in pojasnjevanje različnih stališč. V LDS gredo premisleki v smeri oblikovanja sklada za odpravnine in postopnega uvajanja krajšega odpovednega roka in nižanje odpravnin. Po našem mnenju bi bilo dobro, da bi vprašanje o oblikovanju sklada opredelili še pred uveljavitvijo tega zakona. Naj še dodamo, da pri delovni zakonodaji pričakujemo intenzivna pogajanja med delodajalci in delojemalci in da država posega v ureditev le, ko je to res potrebno. V LDS želimo posebej poudariti občutljivost za socialna vprašanja in da država za socialno varnost državljanov preko različnih transferjev namenja okoli 1,3 milijarde evrov. Zakon o socialno varstvenih prejemkih in zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki sta v obravnavi, sledita tem ciljem, zato se strinjamo z Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da je treba narediti korak k varni prožnosti trga dela. Potrebni so razmisleki v korakih za izenačevanje trga delovne sile, ko imamo sedaj na eni strani starejše delavce, ki imajo pogodbe za nedoločen čas in večjo varnost zaposlitve, in na drugi strani mlade, ki dobijo službe za določen čas in temu ustrezno manjša zaščito delovnega mesta. Nedavna razprava in opozorila o slamnatih podjetnih, pa narekujejo potrebo po spremembah zakonodaje v smeri, ki bo preprečevala kršenje delovno pravne zakonodaje in da se ne bo mogoče izogniti izplačilom plač in prispevkov zaposlenim ter izplačilu odpravnin. Delno to lahko rešimo s spremembami 73. člena Zakona o delovnih razmerjih, zato je smiselno, da se spremembe Zakona o delovnih razmerjih, ki so pred nami, zavrne in da se s tem omogoči predlagatelju, da se v najkrajšem možnem času pripravi sprememba zakona, ki bi vključevala tudi spremembe 73. člena, in s tem preprečevala zloraba. Ta odloka pa v LDS razumemo tudi kot možnost nadaljevanja pogovorov med socialnimi partnerji in zbližanja stališč o odprtih vprašanjih. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Kontič v imenu Poslanske skupine SD.
Spoštovani gospod minister, sekretarka, kolegice in kolegi! Že pri najavi oziroma odločanju o dnevnem redu sem v imenu poslanskih skupin koalicije napovedal, da bomo zakon o delovnih razmerjih zavrnili. Pri tem je treba poudariti, da ne ocenjujemo, da zakon ne bi bil primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Smo se pa znašli v zagati, ko je treba zelo hitro odreagirati na stanje, ki smo mu v tem trenutku priča. Govorim o slamnatih podjetjih. Ker nam ta zakon, ki se obravnava po rednem postopku, tega ne omogoča, smo se odločili, da ga danes zavrnemo in s tem omogočimo ministrstvu oziroma Vladi, predlagatelju, da ta zakon, ki zaseda proceduralni prostor v parlamentu, nadomesti z zakonom, ki bo posegel tudi v 73. člen Zakona o delovnih razmerjih in omogoči odpraviti te nepravilnosti, ki smo jim danes priča. Seveda to ne bo dovolj. Treba bo poseči še v Zakon o gospodarskih družbah, treba bo kaj storiti tudi na področju kazenskih sankcij, treba bo razmisliti, kako urediti dokazovanje naklepa pri ustanavljanju slamnatih podjetij, torej to so naloge, ki jih je treba v najkrajšem možnem času odpraviti. Torej, to je tudi razlog, da bomo mi ta predlog zakona zavrnili, kajti, če bi danes predlog sprejeli, bi jeseni imeli še drugo in tretjo obravnavo, to pa je preveč dragocenega izgubljenega namreč časa za ureditev področja, ki ga lahko uredimo v 73. členu, v tem zakonu pa v 73. člen v tem trenutku ne moremo posegati. To je osnovni razlog. Seveda si želimo in apeliramo tudi na predlagatelja, da znotraj socialnega dialoga poskusi storiti korak naprej glede sklada za odpravnine, skrajševanja odpovednih rokov in zniževanja višin odpravnine. Ko smo se pred časom pogovarjali z nekaterimi predstavniki nekaterih sindikatov, so omenjali, da so nekatere zadeve sprejemljive in da skrajšanje odpovednih rokov niti ni tako problematično, kajti znotraj teh odpovednih rokov se dogaja marsikaj s tistimi, ki odhajajo iz firme. Je pa težava z zniževanjem odpravnin v povezavi s skladom za odpravnine, ki ga bo treba ustanoviti. In dobro je, če to urejamo v zelo strnjenem časovnem obsegu. Ko govorimo o odpravninah in o višini odpravnin ter odpovednih rokih, je seveda treba opozoriti tudi na težave, ki so prisotne v tem času, to je, da so težave ne le z odpravninami, ampak tudi s plačami. Pred dnevi sem s predstavniki delavcev enega izmed gradbenih podjetij, ne bom ga omenjal, dobil informacijo, da ljudje enostavno dobivajo plačilne liste, na katerih imajo lepo izračunano, kolikšna je plača, ki bi jo naj oziroma morali prejeti, pa te plače ni. To seveda tudi pomeni, da so ti ljudje še vedno zaposleni, ostajajo pa brez sredstev za osnovno človeško preživetje. To so težave, s katerimi se soočamo, in zato pravim, da bo zelo težko to urediti samo v tem zakonu in bo treba poseči tudi na drugo področje. Smo pa dolžni to storiti, kajti na tem področju lahko ocenjujemo, da smo že v fazi, če bi uporabil grobo primerjavo, kar sužnjelastništva, kjer ljudje delajo, pa za to nič ne dobijo. Prihajajo na gradbišča tudi 8 kilometrov peš in delajo za en obrok dnevno, ki ga pri tem delodajalcu dobijo in se potem zvečer vračajo zopet po isti poti domov brez sredstev za preživetje. Torej, to so anomalije, ki bi jih morala tudi inšpekcija ugotoviti in na katere bomo morali odreagirati v prihodnjih tednih, morda tudi znotraj spremembe določene zakonodaje, kar seveda je možnost, in edina možnost, parlamenta. Vlada pa seveda lahko ukrepa tudi kako drugače. Hkrati, ko ljudje ne dobivajo plač za svoje delo, jim podjetje enostavno izračunava odtegljaje za njihova posojila, posojil pa ne plačuje. In potem doživijo tudi obisk na domu, ko jim želijo zaradi tega določene stvari enostavno zapleniti, rubiti in povrniti tisto, kar pač tistemu, ki je posojilo dal, enostavno pripada. Torej, te življenjske zgodbe, ki smo jim priča v tem trenutku, ker so tako krute v določenih primerih, da bo treba hitro in učinkovito ukrepanje za zaščito pravne države. Vem, da sem zdaj nekoliko odšel iz teme, ki je danes na dnevnem redu, vendar je smiselno na to opozoriti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo torej zavrnili ta predlog zakona, ne zato, ker bi ocenjevali, da ni primerna podlaga, ampak zato, da omogočimo, da določene anomalije odpravimo znotraj tega zakona po nujnem postopku v najkrajšem možnem času. Seveda je logično, da glede na to, da napovedujem zavrnitev tega zakona oziroma glasovanje proti sklepu, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, da bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi skrčili razpravo o tem zakonu, ker je pravzaprav nesmiselno obravnavati in razpravljati o zakonu, ki ga bomo na koncu zavrnili. Pričakujem pa torej v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov nadaljevanje dialoga, iskanje najboljših rešitev in odpravo pomanjkljivosti, na katere sem opozoril. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Štefan Tisel v imenu Poslanske skupine SDS.
Prav lep pozdrav vsem prisotnim! Gospod podpredsednik, gospod minister, gospa sekretarka, poslanke in poslanci! Predlagani sta spremembi zakona o delovnih razmerjih na dveh področjih. Prvo področje je zagotovitev možnosti delavcem, da preko zastopnikov sodelujejo v postopku sprejemanja splošnega akta delodajalca, s katerim se določajo pravice, ki so sicer predmet urejanja kolektivnih pogodb. V obstoječem zakonu je to sodelovanje omogočeno le delavcem, ki so organizirani v sindikat. Zato so delavci v neenakopravnem položaju pred delodajalci, če niso sindikalno organizirani. Ustavno sodišče je sprejelo ugotovitveno odločbo in za odpravo nepravilnosti določilo rok devetih mesecev. Do odprave ugotovljene protiustavnosti mora delodajalec v postopku sprejemanja splošnega akta delodajalca v primerih, ko pri njem ni organiziranega sindikata, pred sprejemanjem splošnega akta pridobiti mnenje delavskih predstavnikov, kot so svet delavcev ali delavski zaupniki. Drugo področje spremembe zakona je uskladitev dolžine odpovednih rokov ter višina odpravnin z mednarodno primerljivimi evropskimi državami. Primerjajo se predvidene rešitve v zakonodaji s področja zaposlovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predvsem tiste ukrepe, ki bi pomembno prispevali k zmanjšanju in odpravljanju brezposelnosti ter dvigovanju motivacije brezposelnih za iskanje zaposlitve. Zaradi nujnosti učinkovitejšega povezovanja trga dela in gospodarstva, je smiselno razmišljati o prenosu pristojnosti s področja trga dela na Ministrstvo za gospodarstvo. To so predvsem tiste pristojnosti, ki vplivajo na ustvarjenje novih delovnih mest in na pogajanja s socialnimi partnerji pri zagotavljanju bolj fleksibilnega trga dela. V danem primeru sprememba zakona gre za krajšanje odpovednih rokov in za znižanja odpravnin. Lepo se sliši, da gre za prilagajanja evropskim razmeram. Gre pa za zmanjšanje pravic delavcev. Sicer je razumljivo, da je podjetje lahko v celoti ogroženo, če bi bili odpovedni roki predolgi in odpravnine bi lahko pobrale vso akumulacijo in bi podjetje propadlo, tudi tisti zdravi del, ki bi lahko sicer posloval v manjšem obsegu in bil še konkurenčen na trgu. Slišali smo o pripravi zakona o odpravninskih skladih, to je vsekakor vredno pohvale in bo marsikatero slabše stoječe podjetje rešilo pred propadom. Pa vendarle je pomemben dialog oziroma pogajanja s socialnimi partnerji, to je delavci oziroma sindikati kot njihovimi zastopniki ter delodajalci in seveda ministrstvom. Brez minimalnega soglasja zakon ne more zadovoljivo zaživeti. Zato tega dela spremembe zakona v smislu skrajšanja odpovednih rokov in znižanja odpravnin ne podpiramo. Treba je nadaljevati socialni dialog. Zaradi odpuščanja zaposlenih preko slamnatih podjetij je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podala zahtevo za sklic nujne seje Odbora Državnega zbora za delo, družino in socialne zadeve na to temo. Seja je bila sklicana 8. 7. 2010 in bila zelo dobro obiskana tudi s strani socialnih partnerjev, delodajalcev, sindikatov, Ministrstva za delo in Ministrstva za gospodarstvo. Tako koalicijski kot opozicijski poslanci smo bili precej enotni, da je treba to področje, se pravi, odpuščanje delavcev preko slamnatih podjetij, urediti v Zakonu o delovnih razmerjih in v Zakonu o gospodarskih družbah. Zato predlagamo, da se Zakon o delovnih razmerjih ustrezno dopolni. Kot sem že omenil, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v tej obliki ne podpira sprememb Zakona o delovnih razmerjih. Hvala.
Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Novela Zakona o delovnih razmerjih v prvi vrsti izhaja iz odločbe Ustavnega sodišča, ki je v postopku za preizkus pobude Združenja svetov delavcev slovenskih podjetij in ostalih z odločbo leta 2009 ugotovilo, da je tretji odstavek 8. člena v neskladju z načelom enakosti pred zakonom, kot ga pojmuje 14. člen Ustave. Kot navaja ta odločba, brez razumnega razloga postavlja delavce pri delodajalcih, kjer ni organiziranega sindikata v primerjavi s tistimi, kjer to je, v slabši položaj. Zato je Državnemu zboru naložilo odpravo neustavnosti v roku 9 mesecev, do takrat pa morajo delodajalci v postopku sprejemanja splošnega akta delodajalca iz tretjega odstavka omenjenega 8. člena v primerih, ko pri njih ni organiziranega sindikata, pred sprejetjem akta pridobiti mnenje delavskih predstavnikov. Tudi naslednja sprememba sledi odločbi Ustavnega sodišča, določa pa vlogo sindikata, po novem tudi delavskega zaupnika, v primeru nameravane redne ali izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Tudi v tem primeru je Ustavno sodišče določilo 9-mesečni rok za odpravo protiustavnosti. Do odprave ugotovljene protiustavnosti pa ima v primerih, ko je zoper delavca, ki ni član sindikata, uveden postopek po 84. in 85. členu. V tem postopku ima svet delavcev ali delavski zaupnik enake pristojnosti, kot jih ima sindikat. V Poslanski skupini Zares – nova politika smo prepričani, da bi morali spremenjene določbe predvsem v luči varstva delavčevih pravic podpreti, ne glede na to, da jih je v svoji odločbi že zavarovalo Ustavno sodišče. Smo pa glede na vsebino celotne novele skeptični. Vlada je namreč v novelo poleg ustreznih sprememb vnesla tudi spremenjene določbe glede odpovednih rokov, o višini odpravnin, ki bi posameznim delavcem pripadale ob odpovedi delovnega razmerja. V luči vse večjih zlorab delovnopravne zakonodaje nas nekoliko preseneča odločitev pristojnega ministrstva, da k spremembam pristopi samo v okviru teh določb. Prejšnji teden smo na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide obravnavali problematiko odpuščanja delavcev preko tako imenovanih slamnatih podjetij oziroma delodajalcev prevzemnikov. In omejitev, kot je zapisana v 73. členu, pravi, da mora pravice in obveznosti iz kolektivne pogodbe, ki je zavezovala delodajalca prenosnika, delodajalec prevzemnik zagotavljati delavcem najmanj eno leto, razen če kolektivna pogodba preneha veljati pred potekom enega leta ali če je pred potekom enega leta sklenjena nova kolektivna pogodba. In prav ta rok enega leta je tisti, ki ga delodajalci prevzemniki s pridom izkoriščajo, popolnoma nezaščiteni pa ostanejo delavci. Sami smo tako ob predstavitvah mnenj danes kot kdaj prej že lahko slišali mnogo tragičnih zgodb. Ob tem se lahko vprašamo, kako v teh primerih svoje delo opravljajo posamezni sindikati, saj zgolj opozarjanje na obstoječe anomalije ne sledi njihovemu osnovnemu poslanstvu. Prav tako bi bilo zanimivo ob tem izvedeti, kako v podobnih primerih ravnajo druge pristojne institucije, torej Inšpektorat za delo, pristojna tožilstva in nenazadnje koliko je bilo pravnomočno obsojenih delodajalcev za nemarno kršitev slovenske zakonodaje na gospodarskem in delovnopravnem področju. Kolikor sam vem, je tak doslej samo en primer, vsi se pa seveda strinjamo, da je kršitev mnogo več. V Poslanski skupini Zares – nova politika smo zato predlagali – v okviru tega je bil na omenjenem odboru sprejet tudi ustrezen sklep –, da se za zaščito delavcev spremeni obstoječi 73. člen, v smeri, ki bi delodajalca prevzemnika za zagotavljanje pravic in obveznosti iz kolektivne pogodbe zavezovala vsaj tri leta. Zavedamo se sicer, da to ni edina rešitev, je pa v okviru tega zakona nujno potrebna. V povezavi s to problematiko, bi bilo brez dvoma treba spremeniti zakonodajo na več področjih, omenjeno je bilo že gospodarstvo in tudi v okviru javnih naročanj. Zanimivo bi bilo namreč videti, koliko slamnatih podjetij bi bilo ustanovljenih v primerih, ko bi poleg delodajalca prevzemnika solidarnostno za zagotavljanje pravic in obveznosti iz kolektivne pogodbe za omejeni minimalni čas odgovarjal tudi delodajalec prenosnik. To število bi se zagotovo drastično zmanjšalo. Ob tem se nam ponavlja tudi vprašanje, kako je v naši državi mogoče, da tisti, ki izčrpavajo podjetja in jih po prisilni poravnavi oziroma stečaju kasneje ustanavljajo kot gobe po dežju, danes lahko še sodelujejo na državnih in drugih razpisih, ne glede na svojo moralno držo. Moralna odgovornost je namreč tista, ki jo slovenski gospodarski prostor, žal, pozna premalo, če sploh. Včasih lahko dobimo občutek, da se gospodarski subjekti med seboj ščitijo in tekmujejo v številu zlorab slovenske zakonodaje. V Poslanski skupini Zares – nova politika se zato sprašujemo, ali je slovenski prostor sposoben absorbirati evropsko zakonodajo, ki ji poskušamo slediti, ali so slovenski delodajalci sposobni prevzeti moralno odgovornost, ki nastopi v trenutku, ko so od njega odvisna številna preživetja. Prav enoznačno temu žal ne moremo pritrditi. Zato v Poslanski skupini Zares – nova politika ne bomo podprli predlagane spremembe zakonodaje. Pričakujemo pa, da bo pristojno ministrstvo in tudi ostala v jeseni pripravila novo novelo, ki bo v največji možni meri preprečevala zlorabe na delovnem področju. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat vsi prav lepo pozdravljeni! Glede na to, da je koalicijski dogovor po današnjih napovedih v mnenjih poslanskih skupin, da zakon pade in da Vlada pripravi drug dopolnilni predlog besedila, bom kratek in dodal samo nekaj osnovnih misli o predlaganih spremembah zakona, več pa seveda potem, ko bomo imeli nov oziroma dopolnjen predlog. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se strinjamo, da se predlog zakona dopolni z določbami, ki bodo preprečile delodajalcem izigravanje ustanavljanja slamnatih podjetij in preko njih zaposlovanje in odpuščanje delavcev, v kolikor je to res razlog za odložitev obravnave. Enakega mnenja smo sicer tudi pri vsej ostali socialni in delovni zakonodaji, ki je na dnevnem redu. Škoda se nam sicer zdi, da se ne najde v strpnem socialnem dialogu razumnih rešitev, ki bi bile sprejemljive tako za delavce kot delodajalce. S hitenjem in prehitevanjem se povzroča samo nepripravljenost socialnih partnerjev k pogovoru. Prisili se jih k blokadi, vztrajanju na pozicijah. Upam le, da ne gre le za previdnost koalicije pred lokalnimi volitvami, kljub temu je verjetno bolje počakati in nadaljevati po lokalnih volitvah in s celim paketom uskladiti tudi pokojninsko in zdravstveno zakonodajo, saj pregretost političnega ozračja ne pripomore k dobrim rešitvam. Vlada ima zaradi krize sicer dobro priložnost, da predlaga sodobne prilagoditve tega zakona tržnemu sistemu, ki bi omogočale boljše pogoje delavcev, hkrati pa olajšale tudi položaj delodajalcev, izboljšale konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Predlog zakona, ki je na dnevnem redu za nas sicer ni sporen, predvsem v delu, kjer izpolnjuje odločbo Ustavnega sodišča in ureja možnost delavcev, da tudi v primerih, ko pri delodajalcu ni organiziranega sindikata, sodeluje pri določanju njihovih pravic preko sodelovanja drugih predstavnikov delavcev, preko sveta delavcev ali preko delavskega zaupnika. Še posebej je pomembno, da bi se v postopku odpovedi zagotovilo varstvo pravic tudi tistim delavcem, ki niso člani sindikata, zato podpiramo predlog v zakonu, da imajo v tem postopku svet delavcev ali delavski zaupnik enake pristojnosti, kot jih ima sindikat. Uskladitve dolžine odpovednih rokov ter višine odpravnin pa ne moremo kar gladko podpreti. Učinki takšnih sprememb, po naše, niso dovolj znani in dovolj premišljeni. V razmislek pri pripravi novega besedila, pa dajemo tudi predlog, da odpravnine ne bi bile obdavčene. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav tudi predstavnikom ministrstva! Predlog novele Zakona o delovnih razmerjih v 5. in 6. členu s krajšanjem odpovednih rokov in znižanjem odpravnin z vidika starejših delavcev, tistih s 25 in več let delovne dobe pri delodajalcu, drastično posega v veljavno ureditev teh dveh delovnopravnih institutov oziroma pravic delavcev. Ker gre za poseganje v pravice starejših delavcev, se v Poslanski skupini DeSUS s predlogom novele zakona o delovnih razmerjih v tem delu ne strinjamo. V Poslanski skupini sicer razumemo potrebo po prilagajanju delovne zakonodaje obstoječemu trgu dela in sedanjemu stanju gospodarstva, vendar predlagane spremembe vidimo kot ukrepe, ki gredo izključno v korist delodajalcem, večje fleksibilnosti trga dela, ki pa ne pomeni varne prožnosti za delavce, še posebej starejših, ki spadajo v ranljivo skupino, saj je ta skupina težje zaposljiva. S stališča DeSUS-a je predlagana ureditev preveč grobo posegla v pravice delavcev, ki so svoja najboljša leta, gledano z vidika efektivnosti dela, pustili v podjetju in s svojim znanjem, izkušnjami in lojalnostjo delodajalcu bistveno prispevali za dobrobit podjetja in s tem posledično rasti kapitala. Krajšanje odpovednih rokov s sedanjih 150 na 90 dni – torej s približno 5 mesecev na približno 3 mesece – niti ne kompenzira tistega, kar je tej skupini delavcev, ki imajo delovno doba 25 let in več, dano s spremembo trajanja denarnega nadomestila v predlogu zakona o urejanju trga dela, saj ostaja ta doba za delavce, ki sicer še niso dopolnili starosti 50 let – zavarovalna doba pa dosega 25 in več let –, enaka veljavni ureditvi, torej 12 mesecev. Za tiste, ki so pa dopolnili starost 50 let ali 55 let in imajo 25 in več let zavarovalne dobe, pa se trajanje prejemanja nadomestila zvišuje zgolj za 1 mesec, z 18 na 19 mesecev oziroma s 24 na 25 mesecev. Res pa je, da je čas, ko je delavec v odpovednem roku, tako zanj kot za delodajalca izjemno neugoden in nehvaležen, zato je lahko predlog v tem delu sprejemljiv. Še posebej odklonilno mnenje imamo v Poslanski skupini DeSUS v zvezi s predlogom nove ureditve odpravnin, kjer je zopet kategorija starejših delavcev tista, ki je primerljivo z ostalimi skupinami delavcev najbolj prikrajšana, saj je za krog delavcev s 25 let in več delovne dobe pri istem delodajalcu znižanje odpravnine kar 40-odstotno. Pri tem je po naši oceni popolnoma neprimerno in nerazumno tudi to, da se poenoti višina odpravnine za vse delavce, ki so zaposleni pri enem delodajalcu eno leto in več, ne glede na trajanje zaposlitve in s tem neodvisno od vložka posameznika v podjetje glede na dolžino delovne dobe pri istem delodajalcu. Prav tako pa je jasno, da se to znižanje ne kompenzira sorazmerno s predlogom višanja denarnega nadomestila po zakonu o trgu dela, ki predvideva višji znesek nadomestil, kot je veljavna ureditev, samo za prve 3 mesece brezposelnosti, v nadaljevanju pa je predlagana višina enaka sedaj veljavni. Ocenjujemo, da glede na to, da ostaja v podjetjih vse manj delavcev – v povezavi tako z odpuščanji in trenutnim stanjem brezposelnosti ter z vse večjimi trendi fleksibilizacije, prožnosti trga dela –, ki imajo trajajočo delovno dobo pri istem delodajalcu daljšo od 20 oziroma 25 let, ne gre za ogrožanje konkurenčnosti podjetja izključno zaradi odpravnin za to skupino delavcev. Dejstvo pa je, da se jim jemlje tisto, kar so sami v svoji polovici in več delovne dobe dali podjetju in v skladu s tem se seveda z njihovega vidika upravičeno pričakuje, da bo zanje v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi s strani delodajalca ustrezno poskrbljeno. Tudi glede na to, da tako regresi kot božičnice oziroma trinajste plače več ali manj postajajo počasi že preteklost, udeležba delavcev na dobičku pa ostaja samo še pobožna želja, menimo, da se skupini starejših delavcev ne bi smelo odtegovati že sedanjih nekaj evrov, ki so jim ob izgubi rednih dohodkov ne nazadnje v veliko pomoč pri premoščanju prve finančne stiske, s katero se soočijo ob izgubi dolgoletne službe ob dejstvu, da rednih, s svojim delom zasluženih in za življenje potrebnih in dostojnih dohodkov v veliki verjetnosti ne bodo tako kmalu imeli več. Ob tem se je treba vprašati, ali je moralno vzeti takemu delavcu tako rekoč del njegovega vložka v podjetje in ga hkrati povabiti, da naj potem, ko bo brezposeln in kot tak izpolnil pogoj upravičenca po novem zakonu o malem delu, postane mali delavec morebiti celo tega istega podjetja, ki mu ni moglo izplačati odpravnine. V luči celotne problematike, ki že lep čas pesti tako naše kot tuje delavce, je zagotovo ustrezneje urgirati v smislu sprememb in dopolnitev predpisov tako, da se preprečijo vse anomalije in izigravanja norm ter očitne zlorabe delavcev. Slamnate družbe, neplačevanje prispevkov, delo preko agencij za zagotavljanje dela, kršitve delovnopravne zakonodaje, tako ocenjuje kršitve delovnopravne zakonodaje pristojni inšpekcijski organ, je druga zgodba; vse to so pomembnejša vprašanja, ki smo jih dolžni urediti prednostno. Dokler se ne bo zgodil zadosten premik v smeri spoštovanja obstoječih predpisov in se ne bo spremenila slovenska podjetniška kapitalistična kultura, uvajanje večje prožnosti delovnih mest ni sprejemljivo. V Poslanski skupini DeSUS predloga te novele zakona o delovnih razmerjih ne podpiramo. Poslanci DeSUS-a se bomo tudi odpovedali razpravi o noveli zakona. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Zakon o delovnih razmerjih je eden od zakonov, ki vplivajo na delovanje trga dela in katerega spremembe in dopolnitve naj bi v skladu s slovensko izhodno strategijo prispevale tudi h krepitvi elementov varne prožnosti na trgu dela. S predlaganim zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o delovnih razmerjih naj bi se zaradi načela enakosti pred zakonom zagotovilo možnost delavcev, ki niso sindikalno organizirani, da preko sodelovanja drugih predstavnikov delavcev, ki so izbrani po posebnem zakonsko določenem postopku, sodelujejo v postopku sprejemanja splošnega akta delodajalca, s katerim se določijo pravice, ki so sicer predmet urejanje kolektivnih pogodb. Prav tako se s spremembami želi zagotoviti varstvo pravic vseh delavcev, ne glede na njihovo članstvo v sindikatu, tudi v postopku odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Predlagano je skrajšanje minimalnih zakonsko določenih odpovednih rokov v primerih dolgotrajnejših zaposlitev ter znižanje višine odpravnin v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi za približno 20 %. Ker sistemske spremembe zakona o delovnih razmerjih zahtevajo izhodiščno predhodno strokovno obravnavo in zaradi nasprotujočih si interesov socialnih partnerjev, je bila sprejeta pametna odločitev, da se pač zakon o delovnih razmerjih spreminja v več fazah oziroma kot danes slišimo, da se ga prestavi na kasneje. Prve spremembe obsegajo nujno uskladitev zakona zaradi že navedene odločitve Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ter v povezavi s spremembami v novem zakonu o urejanju trga dela, ki ga bomo še obdelovali in kjer se določa pravica do nadomestila iz naslova brezposelnosti, tudi skrajšanje odpovednih rokov in znižanje višine odpravnin delavcem, ki jim preneha zaposlitev pri delodajalcu iz poslovnih razlogov. Predlaga se rešitev, da bi se odpravnine zniževale postopno, in sicer takoj z uveljavitvijo zakona na eno petino osnove za vsako leto dela pri delodajalcu. Če je delavec zaposlen pri delodajalcu več kot eno leto do 15 let oziroma na eno četrtino osnove za vsako leto dela pri delodajalcu, če je zaposlen pri delodajalcu nad 15 let. Znižanje odpravnin torej na eno petino osnove za vsako leto dela pri delodajalcu bo po predlogu uporabno šele eno leto po uveljavitvi zakona, tako kot je zdaj bilo pripravljeno pa predlagano. Danes imamo v obdelavi tri dokaj zahtevne zakone, ki vsak po svoje ureja trg dela. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da vsak od teh zakonov zaradi kompleksnosti in občutljivosti tematike, ki jo obravnava, dejansko zahteva daljši čas usklajevanja, seveda, če želimo zagotoviti funkcionalno delovnopravno zakonodajo, ki bo zdržala vsaj nekaj časa in bo zagotovila doseganje ciljev s področja zaposlovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti, kot tudi da bodo zagotovljena načela enakosti pred zakonom za vse delavce, tudi tiste, ki niso člani sindikata, da bo prišlo do ustrezne uskladitve dolžine odpovednih rokov kot tudi višina odpravnin z mednarodno primerljivi evropskimi državami. Ker pa po mnenju Slovenske nacionalne stranke predlog še zdaleč ni zadovoljivo usklajen z vsemi socialnimi partnerji, da je šel marsikje v postopkih mimo sindikatov in povzroča nemalo zadovoljstva, menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in predlagamo, da ga predlagatelj, torej Vlada Republike Slovenije, pripravi z ustreznejšo vsebino in usklajenostjo. Če hoče Slovenija vstopiti v gospodarstvo in družbo znanja brez velikih socialnih izgub, ki bi ta prehod oziroma sil blokirale od znotraj, mora namreč predvsem ohranjati relativno visoko stopnjo socialnega soglasja in zaupanja, temelječega na socialni varnosti in enakosti med posameznimi segmenti populacije, s socialnimi skupinami in s socialnimi partnerji. In prav tukaj je odločilno stališče Vlade Republike Slovenije, ki se deklarira za levičarsko in liberalno istočasno, tok dogodkov v zadnjih letih in dejansko stanje pa kažeta vse bolj znake najbolj brutalnega kapitalizma in neoliberalizma, ki ga je bilo moč videti pred več kot 100 leti v zahodni Evropi, danes pa je civilizirana Evropa, kot se reče, presegla takšno politiko, pri nas smo pa žal nemalokrat priča skoraj suženjskemu delu tretjega sveta in na ta račun neomejenemu bogatenju peščice novodobnih posttranzicijskih bogatašev. Zatorej še enkrat. Če že prisegate na socialno demokracijo in socialno pravično državo, se boste morali tudi z danes obdelovanimi zakoni upreti v prvi vrsti pritiskom naših neokapitalistov, ki z izsiljevanjem suženjskega dela bogatijo na plečih delavcev, in predhodno boste morali vzpostaviti učinkovit dialog z vsemi prizadetimi socialnimi partnerji in na tej osnovi pripraviti zakon po evropskih civilizacijskih standardih, normah in zakonih. Toliko bolj sem presenečen in vesel, da se je tudi največja poslanska skupina našega parlamenta odločila v tem smislu pripraviti in sodelovati pri izdelavi dobrega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa državna sekretarka! Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev. Naj mi bo dovoljeno, da ob splošni razpravi brez želje, da jo omejujem, opozorim, da je bilo sporočeno, da bodo koalicijske poslanske skupine po konce razprave jutri glasovale proti predlogu zakona, da bi lahko bil zakon na novo, tudi glede vprašanj, ki doslej niso mogla biti urejena v njem, pripravljen. Prosim? No, potem pa samo SD, ampak dogovorjeno je v okviru koalicije. Še enkrat, ne omejujem s tem razprave. Če želite, bomo razpravljali dvakrat, mislim pa, da je prav, da na to opozorim. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Če me spomin ni čisto zapustil, mislim, da smo nekaj podobnega, da se bo treba septembra soočiti z novim predlogom zakona, slišali tudi od tu gospoda ministra. Čeprav je vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov napovedal, da bomo svojo razpravo kar se da strnili oziroma skrčili zaradi tega, ker menimo, da je treba odpreti prostor za sprejem še nekaterih drugih določb v zakonu o delovnih razmerjih, želim vseeno nekatere stvari povedati. Popularno se zakon o delovnih razmerjih imenuje delavska ustava. Priča sem bila in sodelovala sem pri sprejemanju zakona o delovnih razmerjih in vem, kako naporna in dolgotrajna so bila usklajevanja med socialnimi partnerji, da smo zakon o delovnih razmerjih lahko sprejeli in da nismo mogli marsikdaj spremeniti tudi kakšne dikcije, ki bi jo želeli. Denimo, v 6. členu, ki mu popularno pravimo antidiskriminacijski člen, o tem, koliko energije je bilo potrebno porabiti za obratno dokazno breme pri nadlegovanju na delovnem mestu, in še bi lahko takšnih, čisto drobnih utrinkov iz tedanjega dela povedala. Zato ob zdajšnjih spremembah zakona o delovnih razmerjih po eni strani razumem predlagatelja zakona, da je ob spoznanju, da je treba v zakonu o delovnih razmerjih nekatere stvari spremeniti, da pa je za to potreben čas, se odločil za tiste odločnejše ali številčnejše posege v zakon o delovnih razmerjih – in jih odložil za kasnejši čas. Da pa je sklenil nekatere stvari, ki so zvezane zlasti z odločbo Ustavnega sodišča in še nekatere druge, urediti zdaj. Zato je pravzaprav škoda, da se je izgubilo ob tem predlogu vse tisto, kar je med socialnimi partnerji usklajenega, in smo se pravzaprav vsi osredinili samo na tisto, kar je v zakonu neusklajenega. To pa je krčenje pravic delavcev pri skrajšanju odpovednih rokov in pri zniževanju odpravnin. Ni mogoče zanikati dejstva, da se obseg delavskih pravic oži. Ni mogoče zanikati tega, da smo Socialni demokrati vedno opozarjali na nujno spoštovanje evropske socialne listine. Ni mogoče zanikati še cele vrste stvari, na katere smo opozarjali, ampak tisto, kar pa je mogoče v bran tej odločitvi, ki smo jo sprejeli v Poslanski skupini Socialnih demokratov, povedati, pa je, da ravno zaradi tega, ker v zadnjem času v večjem številu prihaja do opozoril zaradi neizplačevanja plač delavcev, zaradi nezaščitenosti delavcev ob slamnatih podjetjih, da je treba reagirati hitro. In zato menim, da ni mogoče najti učinkovitejše poti kot zdaj sprejeti sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in septembra v zakon po nujnem postopku vgraditi tudi spremembo 73. člena. Ob temu členu pa hočem – in zato sem se pravzaprav javila k besedi – poudariti, da sama ne vidim zadostnega varovala ali zadosti dobre rešitve, če bi spremenili samo 73. člen, ampak da je vsekakor treba poseči tudi v zakon o gospodarskih družbah, da je treba tudi v kazenske določbe, v kazenski zakonik poseči in tam določiti globe in sankcije drugače, da bodo tisti, ki kršijo na ta način delavske pravice, krepko premislili, ali bodo iskali luknje v zakonih ali ne. In da smo pravzaprav blizu in da mislimo podobno, me utrjuje razprava na nujni seji, ki smo jo opravili nedavno tega. Ampak želela sem razpravljati ravno zaradi tega, ker ni mogoče prezreti tega, da imajo pa predstavniki različnih segmentov naše družbe o istem problemu tudi različne poglede. Kot rečeno, želela sem opozoriti pač na to, da samo s spremembo Zakona o delovnih razmerjih v 73. členu problema ne bomo rešili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franco Juri ne bo razpravljal, Bojan Kontič ne bo razpravljal, dr. Pavel Gantar ne bo razpravljal, Dejan Levanič ne bo razpravljal, Breda Pečan ne bo razpravljala, Matjaž Han ne, Zmago Jelinčič Plemeniti ne bo razpravljal, Ivan Gril ne bo razpravljal, Marijan Križman ne bo razpravljal, mag. Franc Žnidaršič ne bo razpravljal, Franci Kek ne bo razpravljal, mag. Andreja Rihter ne bo razpravljala, Renata Brunskole ne bo razpravljala. Mag. Radovan Žerjav, izvolite besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz pa bom razpravljal, pa kljub temu da imamo ta zakon, ki je po moji oceni sicer potreben, nekako v oklepajih danes tukaj v obravnavi, je vendar naklonjen slovenskemu gospodarstvu. Je pa res, da je ta naklonjenost predvsem izražena na račun delavk in delavcev, kar pa je po svoje narobe. Mislim, da bi bilo v teh prihodnjih tednih in mesecih treba razmišljati predvsem v smeri – in zdi se mi, da bi bilo to veliko bolj pošteno, korektno in fer –, da bi odpravnine ostale nespremenjene, da bi se pa država odpovedala davščinam, prispevkom in tako naprej na te odpravnine. Na ta način bi delavke in delavci vendarle dobili tisto, kar jim pripada, za podjetje pa bi vendar bila posledica tudi nižji strošek in s tem bistveno manjši problem. Veste, odpravnina je vendar namenjena delavkam in delavcem in je socialni korektiv. Namenjena pa je preživetju za čas iskanja nove službe. Ne bi želel, da bi ta socialni korektiv, ki je v zadnjem času odigral zelo pomembno vlogo, kakorkoli omejevali. Je pa prav, da v tem konkretnem primeru nasproti stopi tudi država in vsaj z odpovedjo, ali kakorkoli že to imenujem, davščinam na te odpravnine pristopi nasproti tudi delodajalcem. Torej, pustimo odpravnine takšne, kot so, umaknimo davščine, pa bomo morda znotraj tega našli tudi kakšen kompromis znotraj socialnega dialoga. Kar se tiče odpovednih rokov, se sam strinjam s skrajšanjem. Namreč, ti roki v veliki večini primerov ne igrajo neke pomembne vloge, saj se delavci in delodajalci po navadi celo dogovorijo drugače. Sicer pa je tako v tistem trenutku, ko se poti na nek način razhajajo, najbolje za obe strani, da se zadeva čim prej tako ali drugače zaključi, kot pa, da se vleče v neko prihodnost in se s tem na eni in drugi strani vzpostavlja neko mučno stanje. Kar pa se tiče slamnatih podjetij, je tukaj v Slovenski ljudski stranki zagotovo velika podpora. Namreč, to je postala pravzaprav ena največjih rakran slovenskega gospodarstva. Ustanavljanje slamnatih podjetij zato, da se tako ali drugače ignorirajo, izigravajo – ne vem, kako bi to vse skupaj imenoval – slovensko zakonodajo. Še posebej se je to izpostavilo v gradbeništvu. Ti primeri, ki jih gledamo po televiziji, še posebej je naredila na mene vtis oddaja Dosje: ali ustvarjamo sužnje ali nekaj podobnega – to ne vodi nikamor! Skratka, to, kar se je dogajalo in se še dogaja v slovenskem gradbeništvu, predvsem z delavci iz držav bivše Jugoslavije, to je sramota za Slovenijo. To je večja sramota kot marsikaj drugega. Da imamo obraz povabiti ljudi v Slovenijo, da delajo tukaj za nas, naše infrastrukturne objekte in da potem nismo v stanju tem ljudem plačati tisto, kar jim pripada, to pa je kriminal brez primere. Pričakujem, da bomo znotraj tega popravljenega zakona našli ustrezne odgovore na to in da bomo predvsem učinkoviti. Ne more se dogajati, da glavni inšpektor za delo v kamero vedno znova ponavlja, da nima pristojnosti in da nima zakonskih osnov. Kakšen inšpektor je to? Ta inšpektor bi, po moji oceni, moral odstopiti s tega delovnega mesta ali pa bi ga bilo treba že zdavnaj zamenjati, ker je nesposoben. To, kar se dogaja, to je res kriminal in svinjarija. Človek ne najde besed za te dogodke. Dajte resno razmisliti tudi o tem, da se na tem inšpektoratu te stvari spremenijo. Ne more biti tako, da se kar reče, da se pač nič ne da; in ker se nič ne da, je pač tako, kot je. Te logike ne morem sprejeti in apeliram na ministrstvo, da resno razmišljajte tudi v tej smeri, da se tudi tam kaj kadrovsko spremeni. Ker to tako ne more biti. Tako – v vsakem primeru podpora; kar se tiče tega, da razrešimo to problematiko slamnatih podjetij, nimam težav z odpovednimi roki, kar pa se tiče odpravnin, pa razmislimo v smeri, da jih obdržimo takšne, kakšne so, da pa se država v luči razbremenitve gospodarstva vendar odpove davščinam na te iste odpravnine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razpravljali ne bodo: gospod Dušan Kumer, Bogdan Barovič, mag. Borut Sajovic, Janko Veber, Tadej Slapnik, Anton Kampuš, mag. Julijana Bizjak Mlakar, Miran Györek, Matevž Frangež, Marijan Bezjak [[...]]Izvolite, gospod Marijan Bezjak – sem vas preskočil? Gospod Bezjak, imate besedo. Gospod Pojbič, ne razumem, kaj je narobe? Gospod Bezjak, izvolite besedo, gospoda Marijana Pojbiča sem izpustil in bo za vami dobil besedo. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Lepo pozdravljena, gospa državna sekretarka, in številne poslanke in poslanci, ki ste tukaj! Lahko bi rekli, končno je prišla sprememba zakona o delovnih razmerjih. Res je, pohvalno je bilo pred 4 leti, ko se je takrat spremenil zakon o invalidskih podjetjih, da imajo zdrava podjetja zdrave ljudi, invalidska podjetja pa imajo invalide, in zato morajo zdrava podjetja plačevati participacijo za invalidska podjetja. To je zelo pametno in zelo smiselno. Res je, ta zakon, ki ste ga nekako pripravljali s strani Vlade, je napravljen v pozitivni luči, ampak kljub temu bi rad poudaril kar nekaj pomanjkljivosti. Prav je, da se znižuje dolžina odpovednih rokov, kajti te dolžine odpovednih rokov so bile ogromne, če lahko tako rečem, da se zdaj skrajša za 15 let delovne dobe s 75 na 60 dni in s 25 let s 150 dni na 90 dni. Veste, kdor želi delati, tisti bo vedno imel delo, in kateri delodajalec bo želel imeti dober kolektiv, dobre ljudi, nikdar ne bo odpustil ljudi iz svojega podjetja. Potrebna je dobra, pozitivna klima in takrat ni nobenih problemov v nobeni družbi. Prav je, da so se tudi znižale odpravnine, dejansko za zaposlene na eno tretjino zadnjega trimesečja povprečnih plač, plače, ki jo je delavec dobival. Kajti, te odpravnine so bile v tem času v tem prejšnjem zakonu zelo velike. Nekatera podjetja, ki so že zašla v krizo, verjemite, če hočeš firmo spet postaviti v dobro podjetje, potem moraš napraviti nekaj na ljudeh, tudi odpustiti delavce. In takrat se je začelo dogajati, da dejansko podjetja niso imela denarja za odpravnine. Zato je pozdravno, da so se odpravnine znižale na eno tretjino. Prav tako menim, da bi se moral znižati ali pa izničiti davek na odpravnine. Kajti odpravnina je tisti del za zaposlenega, ki dejansko zaide potem v neko težavo, sploh starejši ljudje, ki so težje zaposljivi kot mlajši. Nikakor se tudi ne strinjam, če bo sprejet ta zakon, da bi začel veljati šele čez leto dni. Veste, to je predolgo obdobje od sprejetja zakona do začetka veljavnosti tega zakona. Res pa je, da se s socialnimi partnerji, sindikati, skoraj niste pogovarjali. To je pa druga stvar. Zato je pomembno, da bi se pogodbe o delovnih razmerjih drastično spremenile. Pri nas še vedno poznamo pogodbe za določen čas, za nedoločen čas, kakor tudi pogodbe o delu in tako naprej. V drugih državah tega ne poznajo. Nobenemu delavcu, nobenemu zaposlenemu se ni treba bati za pogodbo, ali jo bo imel ali je ne bo imel, če ve, da dobro dela. Prav tako noben delodajalec ne sme razmišljati o pogodbi, da bi jo dal ali ne dal zaposlenemu, če ve, da ta pozitivno in pravilno razmišlja. Zato je treba vedeti, kateri delavci so zaposleni za določen čas in preidejo v zaposlitev za nedoločen čas ter potem začnejo hoditi na bolniške dopuste. In tako naprej. Potem ima delodajalec veliko nemoč. Prej je že gospod Žerjav povedal, da inšpektor pravi, da pri tej situaciji ne more ničesar narediti. To je – ne vem, laž. Takšen inšpektor, žal, ali nima pooblastil, ali mu nočejo dati pooblastil, ali pa sam ne vidi čez ograjo, kaj na drugi strani ograje ljudje počnejo. Prav tako se strinjam, da je treba 73. člen Zakona o delovnih razmerjih dodelati. In se tudi strinjam z ministrom, da ga je začasno ustavil, kajti v tem členu je treba tehtno premisliti in dobro določiti kriterije za ta tako imenovana slamnata podjetja. In v zakonu o gospodarskih družbah prav tako. Kajti, podjetje, ali podjetnik, ali lastnik tega podjetja, ki ob ustanovitvi registrira pet, šest podjetij – veste, da ne misli resno. Veste, da že takrat razmišlja o tem, kako nekaj mesecev ali nekaj let delati na enem podjetju, potem prekanalizirati stvari na drugo in tako naprej. Največje zlo je pa to, da potem tisto podjetje, ki nevede posluje s tem podjetjem, ki ima slamnato podjetje, plača kazen za tisto podjetje, ki ima slamnato podjetje. To pa je absurd. Seveda, davkarija pobere denar, ki je na mizi, ne pa tam, kjer bi se morala skloniti in ga pobrati s poda, s tal. To je treba v zakon jasno napisati in opredeliti, da dejansko ne bodo prišli do teh mahinacij, do teh stvari, da bi postala ali pa bila slamnata ali pa namišljena podjetja, kot jih je kar veliko število v Sloveniji. Prav tako se strinjam, da se ustanovi sklad za odpravnine, ampak ta sklad mora ustanoviti vsako podjetje za sebe, za svoje podjetje, nikakor pa ne more biti ta sklad ustanovljen v celoviti družbi, v celoviti državi, in da bodo vsa podjetja participirala sredstva v ta sklad. Kaj pa tista podjetja, ki nikdar ne bodo zašla v težave? Bodo morala dajati za državno birokracijo ali pa za neko socialo, ki se tega podjetja ne tiče?! To ni solidarnost. Veste, mi živimo sedaj v letu 2010, ne pa v letu "kardeljizma" ali pa leta 1945. Razmišljajmo o letu 2010 in naprej! Prav tako se moramo dotakniti tudi tega. Absolutno bi tudi bil tega načela, da se tudi v stroške, v plačo, da prevoz na delo in malica. In za to osnovo se naj znižajo dajatve prispevkov. Vemo vsi, da prevoz na delo in malica nista obdavčena. Ampak zaradi tega se naj znižajo davki, da bo to všteto v plačo, kajti vsak zaposlen samo govori, bom kar primer povedal; če ima neto plače 680 evrov, govori, da je zaslužil samo 680 evrov. K temu ne prišteje 210 evrov za potne stroške in 75 evrov za malico. In to je za delodajalca 965 evrov. To je plača, to je izplačilo delodajalca. Ne pozabljajte tega. Zato je treba v zakon dodati in razmišljati o tem, kako. Verjamem, da je težko razmišljati ali pa je težko lotiti se tega dela zakona, da bi bil pravičen za vse. Ampak zakon naj bo tako napisan, da bo enak pred vsemi, da ga bodo znali brati tudi najbolj navadni ljudje, ne samo pravniki, in da ljudje, delodajalci in delavci, ne bodo razmišljali o zakonu, da mora biti, ampak da bodo razmišljali delodajalci o svojih obveznostih in zahtevah, prav tako pa delojemalci - delavci. Ne pa, da potem začnejo razmišljati samo o tem, kaj so njihove zahteve, o tem, kaj so njihove obveznosti pa ne. Tu gre za obe strani: za delojemalce in delodajalce. Zato opozarjam ministra, ko pripravljajo zakon, naj v 73. členu dodajo in pazijo na slamnata podjetja in naj v naslednjih členih razumejo še to, kaj so obveznosti delodajalcev in kaj so obveznosti delojemalcev. Drugače pa je pohvalno, da se je minister spustil v prenovo tega zakona. Ne vem, zakaj se stranka SD ali pa vladna koalicija boji tega. Veste, če bo čez leto dni, takrat boste že spet razmišljali o volitvah. Za to, kar se ne bo storilo danes, bo konec leta prepozno. Zato kar pogumno, minister!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani podpredsednik. Na žalost ne razumem, ali je kakšen problem, če se jaz prijavim k razpravi, ali ste me res spregledali. Ne vem čisto točno. Izpustili ste me dvakrat in se mi ni zdelo ravno normalno, ker [[...]]
Če zelo dvomite v to, bom povedal, kako nekorektno ste se ravnali do mene, ampak rajši ne, ker želim, da seja normalno poteka. Izvolite besedo.
Prav. To, kar ste zdaj trdili, da sem se do vas obnašal nekorektno, to zagotovo ne drži, gospod podpredsednik, ampak hotel sem samo opozoriti na to, da tako kot vsak poslanec imam v tem parlamentu tudi jaz pravico govoriti, če sem na spisku. Zdaj pa gremo k vsebini. Moram reči, da sem malce razočaran, ko sem ugotovil, da se je zgodilo to, kar bi verjetno kdo izmed poslank in poslancev pričakoval. Na eni strani Vlada vlaga določen zakon v parlamentarno proceduro, na drugi strani pa prav poslanske skupine te vlade ta zakon na seji Državnega zbora zavračajo. To se je zgodilo danes in moram reči, da sem zelo presenečen. Nisem pa presenečen glede razlogov, zakaj je do tega prišlo. Vsem nam je zelo jasno, da so koalicijske skupine ugotovile, da pač ne najdejo ustreznega soglasja pri tem zakonu, tukaj so predvsem pomembno vprašanje odpravnine, ki so zapisane v tem zakonu, poleg tega pa se niso uskladile s socialnimi partnerji. Socialni partnerji so zagotovo tokrat pokazali tisto, kar je potrebno in nujno, ko se jih presliši oziroma se ne upošteva njihovih pogledov na rešitev, ki se dotikajo tudi njih. In hvala bogu, da so koalicijske poslanske skupine ugotovile in sprejele to modro odločitev in bodo ta zakon tudi na jutrišnji seji zavrnile, ker v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta zakon ni kvalitetno pripravljen, ni dobro pripravljen, predvsem pa ni tako dobro pripravljen, da bi lahko bil v Državnem zboru podprt tudi od nekoalicije. Med drugim pa sem tudi zelo vesel, da je koalicija in da so koalicijske stranke spoznale, da opozicija v parlamentu ni samo zato, da nagaja koaliciji, temveč tudi zelo zelo plodno sodeluje. In to se je izkazalo ravno pri umiku tega zakona. Prav Slovenska demokratska stranka je bila tista, ki je sklicala nujno sejo Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide in kjer je bila ena točka ravno obravnava te problematike, vezane na prenos delavcev z matičnih podjetij na slamnata podjetja. Na seji tistega odbora smo tudi v Slovenski demokratski stranki zahtevali, da se zakon, ki je sedaj v proceduri, torej zakon o delovnih razmerjih, umakne .Danes je tudi marsikateri od koalicijskih poslank in poslancev potrdil, da je bil eden izmed ključnih razlogov, da se ta zakon umakne z dnevnega reda, tudi to, da mora ta zakon reševati problematiko celovito. Ne samo v posamičnih segmentih, ne po korakih, ker je preveč izpostavljenih problemov na tem področju, ki jih je nujno treba reševati v sklopu tega zakona. Moram reči, to me pa veseli, da je prišlo do tega, da se tudi to upošteva in da bo v zakon o delovnih razmerjih vključena tudi ta problematika, ki je vezana na odpuščanje delavcev preko slamnatih podjetij. Torej ocenjujem, da je ta rešitev prava, pot je prava in ko bo zakon primerno pripravljen za prvo obravnavo, da se tudi takrat vloži v parlamentarno proceduro. Velikokrat je bilo s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in tudi opozicije opozorjeno, da Vlada prihaja z zakoni, ki so slabo pripravljeni in slabo dodelani. Točno to se je zdaj ponovno pokazalo in prav opozicija je tista, ki opozarja na te zadeve in tokrat je, hvala bogu, tudi koalicija temu prisluhnila in bo umaknila ta zakon, ki ga je predlagala njihova vlada, iz parlamentarne procedure. Seveda, tudi če bi ta zakon šel skozi prvo branje, ga nikakor ne bi podprl. Razlogov je več, med drugim so zelo pomemben razlog tudi te odpravnine. Sam se ne strinjam s tem, da se odpravnine znižujejo, mislim, da je treba najti rešitve in je cel kup možnih drugih rešitev za to, da delavci tisto najmanj, kar jim pripada, dobijo. Mislim, da ima država v rokah cel kup drugačnih, boljših rešitev kot pa je ta, ki je napisana na škodo zaposlenim. To je eden izmed pomembnih razlogov, zakaj jaz osebno tega zakona, tudi če bi ostal v parlamentarni proceduri, ne bi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Darja Lavtižar Bebler ne bo razpravljala, gospod Vito Rožej – ne. Anton Colarič – ne. Dr. Luka Juri – ne. Vili Trofenik – ne. Alenka Jeraj – ne. Cvetka Zalokar Oražem – ne. Gospod Jože Tanko? Izvolite besedo.
Hvala lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Tu pred sabo imamo ponovno enega izmed zakonov, ki so prišli v zakonodajni postopek na način, ki v koalicijskem sporazumu in tudi v skladu z dosedanjo prakso ni predviden. Namreč, zakon ni usklajen z ekonomskosocialnimi partnerji, ni usklajen s sindikati in Vlada je, kljub temu da so tu velike razlike v pogledih na reševanje teh zadev, zakon kljub vsemu vložila v zakonodajni postopek. To je način, kako se loteva urejanja občutljivih družbenih razmerij, to je način, kako se loteva urejanja modernizacije ključnih sistemov te države, tako, recimo, pokojninskega, potem delovnopravnega področja, tudi drugih področij, zdravstvenega področja in tako naprej. In pri vseh teh zadevah enostavno, če se le da, obide socialne partnerje oziroma tiste, ki so in morajo biti vključeni v pripravo rešitev tega zakona. Ta seja to pravzaprav prav eksponira, kajti najmanj tri zakone imamo na dnevnem redu na tej seji, ki niso usklajeni z ekonomskosocialnimi partnerji, katerim aktivno nasprotujejo in vse te tri zakone je Vlada kljub vedenju, kljub temu sprejela in dala v zakonodajni postopek. Ne samo zakon, ki smo ga prej obravnavali, zakon o malem delu, tudi ta zakon o delovnih razmerjih in zakon o zdravstveni dejavnosti so takšni, ki nimajo potrebnega širšega soglasja, širšega konsenza. Tu ne pričakujemo, da bo prišlo do absolutnega soglasja, vendar zakoni niso niti v teh osnovnih izhodiščih usklajeni in tu je treba izreči kritiko Vladi, da si upa in da hoče na tak način poseči v občutljiva družbena razmerja. Začelo se je že ob proračunu za leto 2010, ko je Vlada septembra lani vložila zakon o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize, tudi takrat je v proračunu prvič vložila neusklajene rešitve, potem je poskušala to usklajevati in je zakon, ki je bil sicer vložen po nujnem postopku, nadomestila, zamenjala in smo potem to stvar obravnavali. Ta slaba praksa se v letošnjem letu samo nadaljuje. Tu je le treba povedati, da z zakonom o delovnih razmerjih posegamo na izredno občutljivo področje, tako kot pri ostalih, kajti pri marsikaterem od tistih, ki se bo tu našel na tisti slabši strani, pomeni to eno zelo težavno situacijo, lahko tudi brezizhodno situacijo, kajti regeneracija delovnih mest zaradi splošnih razmer, pa tudi zaradi pristopa Vlade, ni zadostna. Nam vsakodnevno več ali manj narašča število ljudi, ki se selijo na urade za delo, ki izgubljajo delovna mesta. Najmanj 100 tisoč delovnih mest je bilo izgubljenih v tem mandatu. Niso vsa prešla na urad za delo, spoštovani minister, ampak del jih je bilo tudi čez mejo, ker so delali na podlagi delovnih dovoljenj, in teh izgubljenih delovnih mest v naših evidencah na zavodih in uradih ne vodimo. Naša ekonomska politika in tudi naše gospodarstvo nista uspela regenerirati in producirati toliko novih delovnih mest, da bi vsaj globalno uspeli vzdržati stopnjo brezposelnosti na ravni leta 2008, nismo uspeli. To je bilo tudi težko pričakovati, kajti vladna izhodna strategija ali pa koalicijska izhodna strategija je dokument, ki ima napisanih 26 zakonov, 26 aktov, in prvih 10 zakonov je zakonov s področja Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. To kaže tudi na to, na kakšen način se je koalicija orientirala in pripravila na reševanje težke ekonomsko-socialne situacije, izključno s socialnimi ukrepi. Ukrepov, ki bi pomenili prestrukturiranje, ki bi dali možnosti gospodarstvu, ki bi dali možnosti malim podjetnikom, nastajanju novih podjetij, je v tej izhodni strategiji izredno malo. Pravzaprav med temi ukrepi ni nobenega takega, ki bi neposredno pomagal nastajanju novih podjetij, novih delovnih mest, pač pa je veliko ukrepov takih, ki so omogočali, da so si podjetja rezervirala delavce preko čakanja na delo. In tu je pristop tak, ki onemogoča, da bi se Slovenija hitro izkopala iz te gospodarske krize. Zato so tudi trendi več ali manj taki kot le malo kje v državah Evropske unije. Če gledamo primerjavo leta 2008 z letom 2010, v Evropski uniji niti v evroobmočju skoraj ne najdemo države, ki bi bila po kriterijih, po kazalcih, ki so primerljivi, slabša od naše države. Vsi smo se do leta 2008 gibali v približno enakih svetovnih makroekonomskih razmerah in vsi smo se po letu 2008 gibali v približno enakih makroekonomskih razmerah. Vendar tako kot pred letom 2008 je tudi po letu 2008 vsaka država na svoj specifičen način reagirala, enkrat na razmere, ki so bile dobre, in drugič na razmere, ki so bile slabe. In tu lahko ugotovimo, da takrat, ko so bile razmere dobre, je država našla odgovore in zagotovila spodbude, tudi dodatne spodbude za gospodarstvo, da smo se razvijali hitreje, in to bistveno hitreje, kot je bilo povprečje Evropske unije. Po letu 2008, se pravi, v obdobju tega mandata, pa Vlada ni našla odgovorov, ni pravilno koncipirala rešitev, da bi ohranili za najmanj toliko manjši padec, kot je bilo povprečje Evropske unije. Zato smo tudi bistveno padli na teh lestvicah uspešnosti, tudi za države, ki so bile vedno slabše od nas. To se pravi, tudi vzhodnoevropske države, ki so vstopile v Evropsko unijo, so sedaj tiste, ki so po kazalcih uspešnejše, kot je naša država. Kolegi so že omenili nekatere probleme, ki so povezani z določenimi slabimi rešitvami in pospeševani na trgu dela. Govorili so o slamnatih podjetjih. Vendar bi rad opozoril, da so slamnata podjetja en del problema, ki povzroča gospodarske težave v Republiki Sloveniji in ki na nek neprimeren, lahko rečemo tudi nezakonit način, netransparenten način omogoča odpuščanje delavcev, s tem da jim ne plačujemo ničesar, da ostanejo brez poravnanih obveznosti do pokojninske, do zdravstvene zavarovalnice in do kakšnih drugih zadev – prej so bili tudi omenjeni krediti. Drugi del tega problema pa so poštni nabiralniki. Poštni nabiralniki so pa tisti, ki omogočajo zlorabo na drugi strani, na drug način, in skozi te poštne nabiralnike se opravljajo lastninska preoblikovanja, se opravljajo storitve kapitala. Ti poštni nabiralniki lahko tudi v veliki meri omogočajo sploh nastanek in izčrpavanje oziroma ustanovitev slamnatih podjetij. O obeh problemih je treba govoriti in mislim, da bi bilo treba tudi oba problema tudi sočasno reševati; tako probleme slamnatih podjetij, v katerih so vključeni mnogi, ki jih poznamo, nekateri lahko opravljajo celo politične funkcije v tej državi in v tem mandatu, in na drugi strani tudi ustvarjanje, ustanavljanje slamnatih podjetij, kjer se odpuščajo delavci. Mi imamo v tem mandatu celo primer, ko se je eno izmed podjetij pohvalilo, da je sklenilo velike posle v Libiji za več kot milijardo evrov, milijardo sto milijonov evrov – in to, kot se je pohvalilo, ob izdatni pomoči Vlade –, istočasno pa prek slamnatih podjetij odpustilo tristo delavcev, prek dveh slamnatih podjetij. Sprašujem se, ali so dejansko takšne razmere prave, zdrave, transparentne. Mislim, da tisti posel za milijardo in sto milijonov evrov takšen, da ga to podjetje v paketu še ni sklenilo. Mislim, da v enem letu to podjetje še ni sklenilo pogodb; niti pri gradnji avtocestnega programa niti nikjer in ni odpuščalo. Sedaj, ko je pa sklenilo enormen posel, posel, ki je velik 15 % državnega proračuna, pa si je privoščilo odpuščanje delavcev prek slamnatih podjetij. Rečeno je bilo, da so bili to slabi delavci. Če je problem odpuščanja slabih delavcev zaradi togosti zakona o delovnih razmerij, potem bi bilo treba pač urediti te določbe, ki omejujejo in ovirajo posamična odpuščanja v primeru, bi rekel, slabega dela ali pa neopravljanja dela, zlorab pri delu in tako naprej. Mislim da rešitev, da to poteka prek slamnatih podjetij, ni primerna, prav tako ne kot tudi poslovanje gospodarskih družb preko poštnih nabiralnikov. Osnovno, matično podjetje obdrži samo neko kvoto likvidnega denarja, toliko, da lahko funkcionira z neko ničlo, vse ostalo pa ostaja drugje. In marsikateri od teh slamnatih lastnikov prejema celo plačo iz državnega proračuna, opravlja pomembno funkcijo v državi, ne plačuje pa davkov v tej državi. Pri urejanju delavnih razmerij imamo izredno izredno veliko težav. Tako bi le predlagal, da vsi ti ukrepi, ki se zajemajo, ki se obravnavajo preko delovnih razmerij, preko tega zakona, da se k njim pristopi sistemsko. Ni dovolj, da se lotimo reševanja problema, ki so ga odkrili mediji ali je kdo na njega slučajno opozorjen, in da je zadeva potem eksplodirala. Treba je te zadeve pogledati bolj sistemsko in tudi bolj dolgoročno. Rad bi ob tem opozoril, da ima Vlada v rokah tudi nekatere mehanizme, ki lahko omogočajo določene kompenzacije in prehode. Aktivna politika zaposlovanja je eden izmed mehanizmov, ki je pozitiven ukrep, vendar bi verjetno bilo tukaj le treba ugotoviti, ali aktivna politika zaposlovanja in izobraževanja ali usposabljanja daje tiste primerne rezultate v zadostni višini. Ali je izplen iz teh ukrepov 10-odstoten, 5-odstoten, ali pa je tisti, ki so v te programe vključeni, 50, 60 %. Vemo, da ne more biti zadeva realizirana 100 %. Sploh ne. Morda dolgoročno, ampak če se spustimo v neke take ukrepe, za to namenimo sredstva, potem bi bilo treba, da ocenimo, ali je ukrep pobral zadosti ljudi in jih potem ustrezno zajel in jim omogočil nadaljnje normalno delovanje življenja ali to ni to. Tudi pri ukrepih, ki so vezani na gospodarstvo, na ustvarjanje novih delovnih mest, bo treba verjetno storiti kakšen pomemben korak. Socialna politika, ki je zapisana v izhodni strategiji, je tukaj zapisana tako, kot da je to temeljni korak, temeljni odgovor na probleme časa. Temeljni odgovor na probleme tega časa so ukrepi, ki so vezani na spodbujanje gospodarske rasti, na ustvarjanje novih delovnih mest. In socialna politika je v bistvu politika, ki kompenzira tisto, česar ni mogoče zajeti z ukrepi gospodarske rasti. Žal je pri tej koaliciji sistem obrnjen. To se pravi, primarni ukrepi so vezani na socialno politiko in relativno malo ukrepov je v izhodni strategiji, pravzaprav nič, ključna ukrepa s področja financ sta zakon o upravljanju kapitalskih naložb ter prestrukturiranje Kada in Soda, kar je v bistvu ukrep, ki ne prinese ničesar, samo preloži zadeve z ene na drugo in umakne nadzor, ne prinese pa nobene dodatne vrednosti. Vsi ukrepi, ki bi prinesli kakšno dodatno vrednost ali pa velika večina tistih, ni bila niti uporabljena, je bila prezrta, pa najsi jih je predlagala opozicija, pa najsi so jih predlagali tudi v interesnih združenjih malega ali pa tudi velikega gospodarstva, v zborničnem sistemu. Malo ukrepov izmed teh je bilo uporabljenih. Za veliko večino ukrepov, ki so bili predlagani, je bilo rečeno, da povečujejo primanjkljaj, da povečujejo javni dolg itn. Vendar obe postavki sta izredno visoki, primanjkljaj na višini milijarde 600 milijonov trenutno, javni dolg je enormno zrasel, največ v evroobmočju, pa nobenega od poslabšanj teh dveh kazalcev ni povzročil katerikoli ukrep, ki smo ga predlagali v opoziciji ali pa katerokoli interesno združenje. Tako vseeno predlagam, da se lotevamo reševanj teh problemov, ki so povezani z nastalo situacijo, bolj premišljeno, bolj racionalno, tudi bolj kompletno, pa predvsem tudi v pravem vrstnem redu, s pravimi prioritetami. Vedeti moramo, kaj je prioriteta in kaj je dopolnilo. In tukaj, spoštovani minister, tukaj vam moram priznati, da ste v Vladi uspešni, ker vaši ukrepi so postali ključni. Nisem rekel, da so slabi, ampak bi morali biti bolj kot dopolnilo ne kot osnova. Vlada bi morala pač zadeve nekoliko drugače obrniti in lotevati bi se morali teh stvari na drugačen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Referentka, ki spremlja časovno naše delo, me je obvestila, da je za 10 minut razlike, in dovolite, da vas obvestim, da čas SDS-a ni 30 minut, ampak 20 in nekaj sekund in prosim, če to vzamete na znanje. Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojzij Potočnik. [[Ne.]] Gospod mag. Štefan Tisel, izvolite.
Vsem lep pozdrav! Že na začetku je gospod Kontič pri svojem uvodnem nastopu napovedal zavrnitev Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o delovnih razmerjih kar iz nekaj razlogov, kar seveda pomeni, da ta zakon ne bo nadaljeval procedure zdaj, ampak v jeseni, ko bodo pripravljena določena dopolnila. Vesel sem, da se tokrat nekako izraža primer dobre prakse, da tudi opozicija, če pride z dobrim predlogom, je upoštevana in se potem ta predlog vključi v samo proceduro sprejemanja zakonov. Kajti zaradi odpuščanja zaposlenih preko slamnatih podjetij je poslanska skupina sklicala oziroma predlagala sklic Odbora Državnega zbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide na to temo in ta seja odbora je bila sklicana, dobro obiskana in tudi zelo konstruktivna. Mislim, da je od tam potem ta predlog, da je treba v zakon vnesti tudi spremembe na tem področju, ki prizadene mnoge zaposlene in tudi marsikatero podjetje. Tako bo tem za spremembo kar več, ne samo tista, ki pomeni možnost delavcem, če nimajo organiziranega sindikata v podjetju, tudi upoštevanje zastopnikov v smislu delavskih zaupnikov oziroma zaupnikov delavcev ali pa delavskih svetov, da sodelujejo pri sprejemanju splošnih aktov, ki uravnavajo pravice delavcev, zlasti, ker se nanaša to tudi na odpuščanje, kar pa pomeni zmanjšanje, skrajšanje odpovednih rokov in znižanje odpravnin, kar je spet lahko velik udarec za zaposlene. Kot sem omenil, sem vesel, da to sodelovanje nekako prihaja do izraza, kot je tudi že sam predsednik Vlade nakazal, da se lahko tudi z nekim zaupanjem in sodelovanjem koalicije in opozicije pride do boljših rešitev, zlasti na področjih delovnopravne zakonodaje, socialnih zakonov, kjer je še kako pomemben dialog med vsemi partnerji, zlasti med delavci, sindikati, delodajalci, Vlado in vsemi, ki na tem področju sodelujejo, da so potem zakoni, ki so sprejeti, vzdržljivi in da niso katere stranke preveč prikrajšane. Tudi sindikati se bodo morali sprijazniti s težko situacijo, vendar ne s silo, ampak z dialogom, ker smo že večkrat poudarili, da pogrešamo ta dialog, ki se na neki fazi ustavi in potem z grožnjo, da do dogovora ne bo prišlo, se sprejme neka varianta, ki pa seveda ne zadovoljuje nikogar. Da ne bom predolg, bom upošteval predlog gospoda Kontiča, da danes vsebinsko ne bi preveč razpravljali, ampak še enkrat, da izrazim veselje nad sodelovanjem in zaupanjem. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Andreja Črnak Meglič, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sama ne bom pričela pri Adamu, ker govorimo o zakonu o delovnih razmerjih oziroma o tej vsebini, ki je na mizi, ki je vezana prvenstveno na upoštevanju odločb Ustavnega sodišča in na odpravnine in odpovedne roke. Res je, sovpadle so ugotovitve o tem, da je vendar treba po hitrem postopku sprejeti še neke druge spremembe, pa vendar sovpadle v smislu spoznanj v koaliciji in tudi kot rezultat razprave, ki smo jo imeli na izredni seji Odbora za delo, družino in socialne zadeve. Stvari so preprosto eskalirale. Naj vas opozorim na to, kar je bilo že povedano. Leta 2003 je bil 73. člen zakona, ki upošteva evropsko direktivo za urejanje tega področja, sprejet s popolnim soglasjem socialnih partnerjev. Ampak stvari se pač dogajajo in namesto da se utrjuje družbeno odgovorno podjetništvo, pač v času krize, tako kot sem že povedala, smeti priplavajo na plano. Problem slamnatih podjetij ni od danes, ampak tako kot so opozarjali sindikati, obstaja že kar nekaj časa. Dejstvo pa je, da so stvari sedaj eskalirale in v želji, da to eskalacijo, ki se od tega časopisnega barona nakazuje še na nekaterih področjih, preprečimo, je nekako rezultirala v to, da se poda predlog, da se umakne obravnava tega zakona in dopolni z dopolnitvijo 73. člena. Tu naj vas opozorim, da oblikovanje tega 73. člena poteka v soglasju s socialnimi partnerji, da tvorno sodelujejo že pri samem oblikovanju. Socialni dialog ni mrtev. Res pa je, da če prideš z zahtevo: enostavno sprejmi ali pusti, seveda, dialog na ta način ni mogoč. Da smo tudi sami izrazili določene pomisleke v zvezi z urejanjem odpravnin, je bilo zaznati tudi že v uvodnem nagovoru našega predsednika poslanske skupine in nakazovanje na to, da vendar zadeve je potrebno reševati v navezovanju na sklad za odpravnine, kjer je bil pa zopet dosežen dogovor s socialnimi partnerji, da se vzpostavi. Sedaj gre samo za to, da se pospešijo postopki za pripravo tega sklada in da se dogovori, na kakšen način bo koncipiran in kakšne vzore bo pravzaprav sledil. Sama bi rekla, malo več strpnosti z vseh strani in resničnega sodelovanja, na kar ste nas pozvali, pa sem prepričana, da nas bo to pripeljalo do skupnega cilja. Veste, če pa začenjamo pri Adamu, potem pri Adamu lahko povemo tudi to, kako se je pregrevalo gospodarstvo, kako so se ustvarjala navidezna delovna mesta, kako imamo hipertrofirano proizvodnjo na določenem področju in ne nazadnje tudi na to, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve s svojimi uspešnimi ukrepi v prejšnjih letih, ne na to pozabiti, uspelo rešiti več deset tisoč delovnih mest in da Slovenija sodi po stopnji brezposelnosti med štiri najboljše države. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, želite besedo? Besedo ima dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve.
Spoštovani gospod podpredsednik! Zelo kratek bom, glede na to, kako diskusija teče, pa vendar bi tudi jaz poudaril to, kar je poslanka gospa Črnak Meglič ravnokar povedala. Pravzaprav to, da nam socialni partnerji nenehno zatrjujejo, da je zakon o delovnih razmerjih tisti akt, ki je bil absolutno s konsenzom sprejet, pa vendar, takoj ko smo nastopili ta mandat, so se pri meni oglasili delodajalci, ki so zahtevali spremembe, in sindikati, ki so bili absolutno proti kakršnemukoli posegu v ta zakon, in mi smo njim tudi obljubili, da v prejšnjem letu v ta zakon ne bomo posegali. No, sedaj se pojavljajo pred nami tudi sindikati, delojemalci s svojimi zahtevami. To seveda samo kaže na to, da je situacija dinamična, ampak da jo bomo lahko ustrezno regulirali, če bo dialog zares stekel. Mi si za ta dialog prizadevamo. Morajo biti pa vse strani nanj pripravljene. In običajno za te zahteve po posegu v ta zakon kontradiktorne in gredo na eni strani v eno smer, na drugi pa na drugo. Tukaj bo naša vloga nedvomno tudi zelo težavna. Smo pa vsekakor pripravljeni, tako kot velja dogovor, da iščemo najboljše rešitve v skupno korist. Želel sem samo replicirati še na trditev, kako so v času konjunkture bili sprejeti ukrepi, ki so to konjunkturo še pospeševali, kar je dobro, seveda, ampak po drugi strani so pa tudi pomagali napihovati tisti balon, ki je potem nam delal in nam še dela težave, in ni bilo ustvarjenih tistih rezerv, ki bi jih v času krize krvavo potrebovali. In še to: mi imamo ocene učinkov naših ukrepov, kar zadeva aktivno politiko zaposlovanja. Lahko rečem, da se giblje ocena uspešnosti, kar zadeva zaposlovanje, pri posameznih programih tam med 20 in 80 odstotkov, odvisno od posamezne ciljne skupine in seveda težavnosti reševanja njenega položaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lista prijavljenih je izčrpana. Ker pa čas za razpravo še ni potekel, moram kljub temu vprašati, ali želi še kdo o tej točki razpravljati? Gospod Bezjak. Še kdo? Dajem prijavo, da ne bo kaj narobe. Izvolite, kdor želi razpravljati, naj se prijavi. Gospod Marjan Bezjak, izvolite.
Hvala za besedo.
Gospod Bezjak, običaj je, da se določi čas. Ali je v redu 5 minut?
Ja, ja, dobro.
Hvala.
Hvala za besedo. Prav je, da prihaja čas spremembe zakona, vendar ta zakon je treba uskladiti najprej s socialnimi partnerji in delodajalci. Pomembno bi bilo, da med te socialne partnerje, gospod minister, povabite mlajši kader, ki je danes bolj razumen kader, ki danes ne hrepeni po tem, kako bo 50 let sedel na enem stolčku. Ta kader povabite in se začnite pogovarjati! Kajti, ti socialni partnerji, verjemite, jih zelo spoštujem, in verjemite, da boste napravili velik korak naprej z mlajšim kadrom, če ga boste hoteli poslušati. Absolutno bi vam tudi priporočal, da bi dejansko v zakon dali, imamo minimalno plačo, zakonsko bi morali opredeliti, da bi bila minimalna plača in variabilni del plače 50 : 50 %; to je motivacija zaposlenih, to je motivacija delodajalcev. Vsak delodajalec bo dobro plačeval zaposlene, če bodo dobro soustvarjali, kreirali podjetje. V podjetju nikoli ni samo ena oseba podjetje, samo delodajalec ali direktor podjetja, podjetje so vsi člani, ki so zaposleni v takšnih podjetjih. Ugotovilo se je, tudi iz medijev, da je pri teh slamnatih podjetjih zdaj največ pritiska na zaposlene iz bivše Jugoslavije, dejansko iz sosednjih držav. Res! Vendar pa se moramo zavedati, da imamo v Sloveniji skoraj 100 tisoč brezposelnih in da v Slovenskih goricah v podjetju ne dobimo 30 šivilj in jih moramo uvoziti iz Madžarske. Ali jih ni ali 100 tisoč zaposlenih noče delati? Tudi to je vprašanje. Še enkrat poudarjam, da dajmo v pogodbo, v zakon opredeliti, zaradi mene naj bo samo ena pogodba o delovnih razmerjih, ne pa, da imamo za nedoločen čas, določen čas, individualne pogodbe in ne vem koliko različnih pogodb. In to je samo zavajanje inšpektorjev, samo slepljenje oči delodajalcev in delojemalcev. Pogodbe morajo biti tako kreirane in usklajene z vsemi socialnimi partnerji, kot tudi z delodajalci, da lahko v vsakem trenutku zaposliš ljudi in odpustiš tudi lahko ljudi v vsakem trenutku. Noben delodajalec ne bo odpustil dobrih ljudi, noben zaposlen delavec ne bo izgubil službe. Rad bi se navezal še na to, da bi bilo v pogodbi nujno še to, kaj so večje kršitve ali manjše kršitve. Kaj je, če delodajalec, direktor, ali delojemalec, zaposleni delavec, naredi gospodarsko škodo. Kako odgovarjati za te stvari. Tudi to ni precizno definirano [[...]] [[znak za konec razprave]] , ampak je zelo, zelo ohlapno. To je pomembno, še enkrat pravim, minister, najti dialog, povabite tudi mlajši kader, mlajši kader se ne boji [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo o predlogu zakona. O predlogu sklepa, ali je primeren zakon za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 12 poslank in poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo dr. Ivanu Svetliku, ministru za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Še enkrat, tretjič, o tretjem zakonu. Zakon o zaposlovanju zavarovanju za primer brezposelnosti, ki je bil od svojega nastanka v letu 1991 spremenjen in dopolnjen 18-krat, spremembe pa so v zakon posegale dokaj nesistemsko, kar danes povzroča precej težav pri njegovem izvajanju. Aktivna politika zaposlovanja je bila v zadnjih letih posodobljena, uvedeni so bili številni novi ukrepi in programi, ki pa jih tudi zaradi neustreznih rešitev v prej omenjenem zakonu pogosto ni bilo mogoče hitro in učinkovito izvesti. Aktualna gospodarska in finančna kriza je še izraziteje pokazala, da trg dela potrebuje več in nove izvajalce ukrepov, nove pristope, predvsem pa je treba poenostaviti postopke in zmanjšati število dokumentov, ki urejajo to področje. Največje ovire pri izvajanju obstoječe zakonodaje so predvsem naslednje. Nejasna razmejitev aktivnosti glede na vire financiranja, ko gre za bodisi storitve bodisi ukrepe. Drugič: časovno zamudni postopki za porabo proračunskih sredstev za aktivno politiko zaposlovanja; nezadostne podlage za vključevanje nekaterih ogroženih skupin oseb, ki se pojavljajo na trgu dela; novim razmeram na trgu dela neprilagojen sistem zavarovanja za primer brezposelnosti in posledično oteženo izvajanje tega sistema, vključno z odločanjem o pravicah iz sistema zavarovanja. In ne nazadnje, nezadostne podlage za sodelovanje različnih institucij pri obravnavi oseb z zaposlitvenimi ovirami. Eden ključnih razlogov za spremembo zakonodaje je tudi prenos evropske zakonodaje v nacionalni pravni okvir, predvsem na področju prostega pretoka delovne sile. Poglavitni cilj novega zakona o urejanju trga dela je nadaljnje uveljavljanje koncepta prožne varnosti na trgu dela v Republiki Sloveniji. Ta cilj bo dosežen v povezavi s spremembami sistemskih zakonov, ki urejajo delovna razmerja in sistem socialne varnosti na eni strani, ter povečano vlogo aktivne politike zaposlovanja ter večjo varnostjo brezposelnih oseb na drugi strani. S tem bomo okrepili varnost oseb, ki so izgubile zaposlitev oziroma je njihova zaposlitev ogrožena. Omogočili bomo mladim hitrejši dostop do denarnih nadomestil za primer brezposelnosti in starejšim podaljšali čas prejemanja tega nadomestila. Povečali bomo uspešnost in učinkovitost izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja, zmanjšali bomo administrativne obremenitve za podjetja in osebe na trgu dela ter povečali nadzor nad institucijami na tem trgu. Zakon uvaja tudi strožji finančni in strokovni nadzor nad delovanjem institucij, ki sodelujejo pri urejanju zaposlovanja. Ključen poudarek je na sistematičnem pristopu k poročanju ter spremljanju in evalvaciji ukrepov. S tem bo omogočena bolj učinkovita in gospodarna poraba javnih sredstev. Zakon o urejanju trga dela bo tako podlaga za učinkovitejše izvajanje storitev na tem trgu, ki se bodo po novem lahko izvajali tudi preko koncesionarjev. Podlaga bo za učinkovitejše izvajanje aktivne politike zaposlovanja, saj zakon prinaša nove rešitve za bolj učinkovito odzivanje na hitre spremembe na trgu dela. Bo pa tudi podlaga za učinkovitejše izvajanje sistema zavarovanja za primer brezposelnosti in pravice iz tega zavarovanja, saj spreminja pogoje pridobitve denarnega nadomestila, širi krog upravičencev, zvišuje znesek nadomestila v prvih treh mesecih prejemanja in povečuje ta znesek – oziroma v maksimalnem in minimalnem znesku. Lahko rečemo, da bomo s tem povečali varnost v primeru izgube zaposlitve, posebej bi izpostavil mlajše zaposlene oziroma mlajšo generacijo, ki dostikrat opravlja delo v tako imenovanih prožnih oblikah. Bomo pa tudi omogočili hitrejšo pot do prve oziroma ponovne zaposlitve tistim, ki zaposlitev izgubijo in, seveda, zagotovili učinkovitejše izvajanje ukrepov na trgu dela. Med njimi bi še posebej omenil karierno orientacijo, denarno spodbujanje aktivnosti brezposelnih oseb, sodelovanje med uradi za delo in centri za socialno delo pri iskanju rešitev tudi za prejemnike denarnih nadomestil, pa tudi strožji nadzor nad posredniki dela delavcev, kar je bilo doslej večkrat izpostavljeno kot problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima besedo dr. Andreja Črnak Meglič v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Ponovno vas pozdravljam! Že kar lep čas smo skupaj. Spoštovani! Predlog zakona o urejanju trga dela je tretji iz paketa delovnopravne zakonodaje, ki ga obravnavamo danes. Ob tem je pomembno poudariti, da tokrat pa gre za predlog, ki je dosegel stopnjo usklajenosti s socialnimi partnerji. Slednje ni presenetljivo, saj zakon znatno povečuje pravice brezposelnih oseb in hkrati širi krog upravičencev do nadomestila za brezposelnost. Ni nepomembno, da bo finančno breme večjega obsega pravic na svoja ramena prevzela država. Predlog zakona je danes v prvi obravnavi in v Poslanski skupini Socialnih demokratov ga bomo podprli kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Seveda pa pričakujemo, da bodo morebitni novi, dobri predlogi za izboljšanje besedila zakona upoštevani v nadaljnji obravnavani. Predlagani zakon podpiram tudi zato, ker bolj celovito in pregledno, kot je to do sedaj, ureja področje politike zaposlovanja in skrbi za brezposelne. Omeniti velja, da je bil sedaj veljavni zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, kot je omenil že minister, sprejet že davnega leta 1991 in velikokrat noveliran. Vse spremembe in dopolnitve pa niso prispevale h kontistentnosti zakona. Že samo zato je bil čas, da Vlada oziroma pristojno ministrstvo pripravi nov sistemski zakon s tega področja. Ker pa smo hkrati v obdobju ene največjih gospodarskih in finančnih kriz, je ta zakon pomemben tudi z vidika uvajanja večje prožne varnosti na trgu dela, ki je zaradi globalizacije gospodarstva tudi v Sloveniji neizogiben proces. Večja prožnost in varnost na trgu dela za seboj avtomatično potegne tudi vprašanje zagotavljanja ustreznega socialnega položaja ljudi. Za Socialne demokrate je socialna varnost enako pomembna kot prožnost na trgu dela. Predlagani zakon o urejanju trga dela govori torej o varnostni plati kovanca, ki ga imenujemo varna prožnost. Hkrati pa je z izboljšavami na področju aktivne politike zaposlovanje, to je tretji steber varne prožnosti, skrbi, da se bo večja prožnost dejansko odrazila na prožnejšem zaposlovanju in ne le na prožnejšem odpuščanju. Predlog zakona na področju pravic prinaša nekaj konkretnih izboljšav. Najprej je treba omeniti spremenjene pogoje za pridobitev denarnega nadomestila za brezposelnost. Predlog zakona širi krog upravičencev do denarnega nadomestila, saj bodo po novem nadomestilo lahko pridobile tudi osebe, ki so bile zaposlene vsaj 9 mesecev v zadnjih 24 mesecih. To je bistveno ugodneje od sedanje ureditve, ki kot pogoj za pridobitev pravice določa vsaj 12 mesecev zaposlitve v zadnjih 18 mesecih. Na ta način bodo do denarnega nadomestila upravičeni tudi mnogi mladi, ki do sedaj te pravice niso imeli. Denarna nadomestila bodo v prvih treh mesecih prejemanja višja in so povečana s 70 na 80 % osnove, hkrati pa se bo podaljšala doba prejemanja nadomestila za delavce, ki so starejši od 55 let. Z vidika utrjevanja socialnega modela, za kar si Socialni demokrati vseskozi prizadevamo, je bistveno, da predlog zakona prinaša pravice, ki se povečujejo, širi krog upravičencev, ki se lahko prostovoljno zavarujejo za primer brezposelnosti, posledično pa se povečuje tudi krog upravičencev do denarnega nadomestila za čas brezposelnosti. S spremembo vstopnih pogojev bodo do denarnega nadomestila pogosteje upravičeni tudi mladi, torej prihaja tudi do medgeneracijske prerazporeditve, ki imajo malo delovnih izkušenj, kar bo povečalo njihovo socialno varnost. V predlogu zakona o trgu dela se povečuje tudi dovoljen obseg dela brezposelnih s ciljem, da ohranijo stik s trgom dela, torej tako imenovana aktivacija, pri tem pa bodo ohranili pravico do denarnega nadomestila. Uvaja se tudi delna brezposelnost, kjer brezposelni ob sprejemanju zaposlitve za krajši delovni čas ohranijo pravico do sorazmernega dela denarnega nadomestila za čas brezposelnosti. Socialni demokrati ocenjujemo, da so ti ukrepi naravnani v povečevanje socialne varnosti iskalcev zaposlitev, tudi z uvajanjem novih ukrepov aktivne politike zaposlovanja, s čimer se krepi socialno vključevanje ranljivih skupin na trg dela. K temu bo precej pripomogla tudi nova opredelitev pojma ranljivih skupin na trgu dela, ki bo bistveno izboljšala možnosti za njihovo prednostno vključevanje v ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Pomembna izboljšava, ki predstavlja korak k močnejšemu socialnemu partnerstvu in kar so posebej pozdravili tudi sindikati, pa je dejstvo, da predlog zakona povečuje vlogo socialnih partnerjev pri oblikovanju politike trga dela oziroma oblikovanju ukrepov aktivne politike zaposlovanja in njegovem izvajanju. Ena izmed pomembnih sprememb, ki jih prinaša zakon, so tudi izboljšave na področju agencij za posredovanje dela delavcem. Pri tem gre za kompleksno področje urejanja, na katerem je v preteklosti prihajalo do številnih zlorab in kršenja pravic delavcev, v sedanji ureditvi, na primer, ni jasne ločnice med izvajanjem storitev in posredovanjem delavcev, kar onemogoča učinkovit nadzor. Predlog zakona tako natančno opredeljuje pogoje in postopke za zagotavljanje dela delavcev drugemu uporabniku in na tem področju opredeljuje tudi inšpekcijski nadzor. Skratka, predlagani zakon pomeni pomemben korak v uvajanju tako imenovane zunanje fleksibilnosti, ki bo s povečevanjem pravic oseb, ki so postale brez zaposlitve, in širšim zajemom le-teh ustrezno varna. Izboljšani ukrepi na področju aktivne politike zaposlovanja pa pomenijo še večjo skrb države, da brezposelnim čim prej pomaga do zaposlitve in jim s tem omogoči, da sami poskrbijo za svojo socialno varnost. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlagani zakon v prvi obravnavi podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Razlogi za sprejem predloga zakona o urejanju trga dela, kot jih navaja Vlada Republike Slovenije, so po oceni Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke v nekaterih segmentih predloga zakona utemeljeni, in sicer Vlada navaja, da je gospodarska in finančna kriza pokazala, da je na trgu dela nujno zagotoviti nove izvajalce ukrepov, nove pristope, predvsem pa je treba poenostaviti postopke in zmanjšati število dokumentov, ki urejajo to področje. Največja ovira pri izvajanju programov je nejasna razmejitev aktivnosti, ki se izvajajo in financirajo kot javna služba, in aktivnosti, ki se financirajo programsko. Sistem zavarovanja za primer brezposelnosti je zastarel in ga je v praksi težko izvajati. Sedanja kriza, katere posledica je visoka brezposelnost, je pokazala, da sedanji sistem zavarovanja za primer brezposelnosti mnogim ne zagotavlja zadostne varnosti ob izgubi zaposlitve. Prav tako se je ob pripravi omenjenega predloga zakona, ki bo urejal trg dela, v Sloveniji problem študentskega dela prenesel in reševal v skladu s sprejeto odločitvijo, da se to področje uredi v posebnem zakonu o malem delu. Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje je najpomembnejši izvajalec ukrepov na trgu dela. Vlada ugotavlja, da Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje pri svojem delu ne razpolaga z nekaterimi specifičnimi znanji za delo z brezposelnimi osebami, zato je tudi na tem področju treba poiskati potrebne rešitve. Tudi agencije za posredovanje dela, ki so z vidika fleksibilnosti trga dela v EU zelo pomembne, so pri nas zelo številne, zato je to področje treba na novo urediti. Torej, navedenih je veliko področij, ki jih zajema predlagani zakon in jih je treba na novo urediti. Predlagani zakon sledi naslednjim ciljem: povečanje varnosti iskalce zaposlitev, vzpostavitev mreže izvajalcev, ki bodo omogočali učinkovito izvajanje ukrepov, povečanje učinkovitosti izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja in zmanjšanja administrativnih bremen za podjetja in osebe na trgu dela. Rešitve, ki jih predlaga omenjeni zakon, povečanje kroga upravičencev do denarnega nadomestila, mladi z manj kot letom dni delovne dobe, in povišanje višine nadomestila za prve tri mesece s 70 na 80 %. Za tovrstne ukrepe v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da so potrebni, vendar to povišanje ni zadostno. Tistim, katerim je osnova za odmero nadomestila minimalna plača, predstavlja to izredno malo. Ob tem v Poslanki skupini Slovenske demokratske stranke opozarjamo, da se pravica do odpravnine po zakonu o delovnih razmerjih kar precej znižuje. Ta ukrep tako imenovane fleksivarnosti je s tega vidika precej neuravnotežen. Na eni strani torej govorimo o povečanju fleksibilnosti, po drugi strani pa se ne zagotavlja enaka stopnja varnosti. Prav tako zakon predlaga podaljšanje trajanja denarnega nadomestila za osebe, ki so starejše od 50 let in imajo več kot 25 let delovne dobe, omogočanje delne brezposelnosti ob ohranitvi sorazmerne pravice do denarnega nadomestila, prednostno vključevanje ranljivih skupin prejemnikov denarnih nadomestil in denarne socialne pomoči v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, pravice brezposelnih oseb do opravljanja določenih oblik dela ob ohranitvi pravice do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti. Uvaja se možnost novih izvajalcev ukrepov, predvsem koncesionarjev in fundacije. Prav tako predvideva uvajanje novih ukrepov aktivne politike zaposlovanja, kot sta nadomeščanje na delovnem mestu in delitev delovnega mesta, širitev storitev vseživljenjske karierne orientacije kot prvega koraka na poti do zaposlitve, poenostavitev postopkov izbire izvajalcev in delodajalcev, vključevanje socialnih partnerjev na lokalni ravni in sistematično spreminjanje in vrednotenje ukrepov aktivne politike zaposlovanja, ukinitev nepotrebnih administrativnih bremen za podjetja in iskalce zaposlitve ter uvajanje sodobnih elektronskih storitev. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke opozarjamo, da zakon ni v celoti usklajen z Ekonomsko-socialnim svetom, in sicer je neusklajenih 8 členov tega zakona. Prav tako opozarjamo, da je prišlo do precejšnjega zmanjšanja pravic na področju čakanja na upokojitev. Sedaj ima brezposelni po izteku pravice do denarnega nadomestila pravico, da mu zavod plačuje prispevke za ZPIZ, če mu do upokojitve manjka največ tri leta, po novem pa le še, če mu manjka eno leto. Z zmanjšanjem te precejšnje ugodnosti se je seveda mogoče strinjati, toda najti je treba rešitve tudi za tiste starejše, ki se bodo dejansko znašli v težavah, saj jih nihče ne bo hotel zaposliti tudi zato, ker predstavljajo večji strošek, kar pa predstavlja problem, ki bi ga morali urediti v zakonu o delovnih razmerjih. Te osebe bodo po vsej verjetnosti prišle iz evidence prejemnikov nadomestil za brezposelnost v evidenco prejemnikov socialnih pomoči. Kljub temu da naj bi novi zakon prinesel podlage za učinkovitejšo politiko aktivne politike zaposlovanja, je dejstvo, da sedanja politika ni dovolj učinkovita. Sprašujemo se, ali prihodnja bo ali bo prišlo tudi do sprememb programov. Pomembni so namreč konkretni programi, ne le strategija in ukrepi, ki ostajajo na deklarativni ravni. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, invalide, se rado pohvali, da je povečalo sredstva za izvajanje aktivne politike zaposlovanja. Toda učinkovitost se ne meri le s količino denarja, ki je namenjena za aktivno politiko zaposlovanja. Pomembno je, ali so bili s temi sredstvi res doseženi neki cilji ali pa je šlo le za razdeljevanje denarja. Ali ministrstvo razpolaga z analizami glede učinkovitosti za doseganje ciljev in kakšni so ti rezultati? In seveda, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlogu zakona o urejanju trga dela ne bomo nasprotovali, seveda pa pričakujemo, da se bo v nadaljnjih obravnavah predlog zakona z amandmaji še izboljšal in tako dosegel cilje, ki so namen tega zakona. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zakon o urejanju trga dela je sicer zgolj eden v paketu tako imenovanega trojčka predlogov zakonov, ki jih je Vlada posredovala v parlamentarno proceduro zaradi sprememb na področju trga dela. Gre za predlog zakona, za katerega se lahko vsi iskreno strinjamo, da je zaradi dejanskih sprememb na tem področju dobrodošel in nujno potreben. Zakon je povezan s spremembami tako na področju delovnih razmerij kot študentskega dela. Vsebina zakona bo sicer v celoti nadomestila Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, ki je urejal področje politike zaposlovanja, sistem zavarovanja za tiste, ki so delovno mesto izgubili, štipendiranje, področje študentskega dela in predstavljal osnovo za delovanje institucij na trgu dela, v največji meri Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Spremembe, ki jih je doživljal obstoječi zakon, so bile parcialne, saj nobena izmed prejšnjih vlad ni uspela celovito pristopiti k ustreznim spremembam, ki bi sledile dejanskemu stanju na trgu dela. Aktivna politika zaposlovanja je bila v zadnjih letih posodobljena, saj so bili uvedeni številni novi ukrepi in novi programi, njihovo izvajanje v celoti pa je onemogočala ravno neustrezna zakonodaja. Dodaten argument za spremembo oziroma sprejem zakona je tudi obstoječa gospodarska oziroma finančna kriza, ki je izraziteje pokazala, da je na trgu dela nujno potrebno zagotoviti nove izvajalce ukrepov, uvesti nove pristope, predvsem pa poenostaviti postopke. Ena izmed večjih anomalij je nejasna razmejitev aktivnostih, ki se izvajajo in financirajo kot javna služba, in aktivnosti, ki se financirajo programsko. To bo zakon o urejanju trga dela ustrezno uredil. Poglavitni cilji, ki jih navaja Vlada in jih v Poslanski skupini Zares podpiramo, so povečanje varnosti iskalcev zaposlitve, vzpostavitev mreže izvajalcev, ki bo omogočala učinkovito izvajanje ukrepov, povečanje učinkovitosti izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja in zmanjšanja administrativnih obremenitev za podjetja in osebe na trgu dela. Predlog zakona zato povečuje krog upravičencev do denarnega nadomestila za čas brezposelnosti z nižanjem vstopnih pogojev za pridobitev pravice, v prvih treh mesecih povečuje višino denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, podaljšuje trajanje denarnega nadomestila za osebe, ki so starejše od 50 let in imajo več kot 25 let delovne dobe, omogoča delno brezposelnost ob ohranitvi sorazmerne pravice do denarnega nadomestila, v ukrep aktivne politike zaposlovanja prednostno vključuje ranljive skupine prejemnikov denarnega nadomestila in denarne socialne pomoči in brezposelnim osebam omogoča opravljanje določenih oblik dela ob ohranitvi pravice do denarnega nadomestila. Poleg obstoječih določa nove izvajalce ukrepov po tem zakonu tu – govorim o koncesionarjih in fundacijah – med nove aktivne politike zaposlovanja pa vključuje tudi nadomeščanje na delovnem mestu in delitev delovnega mesta. Širi storitve vseživljenjske karierne orientacije kot prvega koraka na tej poti, in kot rečeno že v samem uvodu, poenostavlja postopke izbire izvajalcev in delodajalcev, vključuje socialne partnerje na lokalnem nivoju ter skladno z 21. stoletjem uvaja sodobne elektronske storitve. Na prvi pogled so spremembe sicer v večji meri naravnane izključno v pozitivni smeri, čeprav je treba priznati, da se bo trg dela po izhodu iz krize temeljito spreminjal. Zato ne bom v tej fazi obravnave ponovno poudaril politične in sociološke izzive, ki so pred nami. Že ob sprejemu izhodne strategije smo opozarjali, da je slovenski ekonomski model premalo razvojno in trajnostno naravnan, vključujoč tudi njegovo socialno plat. Dejstvo je, da tehnološki razvoj in razvoj storitev postavljata dolgoročno zaposlovanje, kot smo ga poznali do danes, pod vprašaj. Slovenija kot socialna država in država blaginje se bo morala ob povečani brezposelnosti odzivati hitreje in tudi bolj pogumno. Zato je v prvi vrsti potreben nov socialni konsenz, ki bo povečal občutljivost države blaginje za nova tveganja, povečal redistribucijo dohodkov in redefiniral plačljivo delo, kot edini vir, ki zagotavlja finančno neodvisnost in socialno varnost. V Zaresu kot rešitev pred povečano tveganostjo revščine, te je že danes okoli 12 %, in socialno izključenostjo, vidimo v uvedbi univerzalnega temeljnega dohodka, saj smo prepričani, da morajo enakopravnost, protidiskriminacija in individualizacija postati temelj novega koncepta urejanja socialne vključenosti. To je tudi eden od izhodov, ki bo olajšal vpeljavo tako imenovane varne prožnosti "flex security" v prakso. V Poslanski skupini Zares bomo predlog zakona podprli, seveda s pričakovanjem, da bo s spremembami zakona o delovnih razmerjih in ostalih reformnih predlogih pristojno ministrstvo v največji možni meri zaradi moralne vprašljivosti delovanja določenih delodajalcev zaščitilo najšibkejši člen v delovnem okolju, to je delavca. Hvala. Zakon bomo seveda podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da se je mogoče strinjati z načeli in cilji zakona o urejanju trga dela, predvsem pa z dejstvom, da so na tem področju že dolgo pričakovane in potrebne spremembe. Predlog v prvem poglavju v uvodnih določbah kot poglavitne naloge države določa izvajanje ukrepov aktivne politike zaposlovanja, v skladu s strateškimi dokumenti za to področje, ter delovanje in razvoj sistema obveznega in prostovoljnega zavarovanja za primer brezposelnosti. Ob tem je predvideno zmanjšanje administrativnih bremen za delodajalce pri prijavi prostega delovnega mesta, saj povečuje število primerov, ko prijava ni potrebna. Sistem zavarovanja za primer brezposelnosti uvaja številne novosti, predvsem pa se nam zdi dobra rešitev in bolj fleksibilen pristop nadomeščanja na delovnem mestu in delitev delovnega mesta, kar je bil tudi naš predlog v preteklosti, predvsem v primerih starševstva, torej porodniškega dopusta. Kot pa je videti, pa ne vliva zaupanja koncept tako imenovane prožne varnosti, ki mu očitno sindikati ne zaupajo. Pozdravljamo tudi to, da je v prilogi že pravilnik o ureditvi podelitve koncesij, kar bi bilo dobro, da bi bila praksa tudi drugod, predvsem da se to zgodi tudi v zdravstveni in še kateri zakonodaji. Cilji zakona, kot so povečanje varnosti iskalca zaposlitev, vzpostavitev mreže izvajalcev, ki bo omogočala učinkovito izvajanje ukrepov, povečanje učinkovitosti izvajanja ukrepov aktivne politike zaposlovanja in zmanjšanje administrativnih obremenitev za podjetje in osebe na trgu dela so, po našem mnenju, prav tako sprejemljivi. Zakon predvideva ureditev trga: s povečanjem kroga upravičencev do denarnega nadomestila za čas brezposelnosti, z nižanjem vstopnih pogojev za pridobitev pravice, s povečanjem višine denarnega nadomestila za primer brezposelnosti v prvih treh mesecih, s podaljšanjem trajanja denarnega nadomestila za osebe, ki so starejše od 50 let in imajo več kot 25 let delovne dobe, z omogočanjem delne brezposelnosti ob ohranitvi sorazmerne pravice do denarnega nadomestila, s prednostnim vključevanjem ranljivih skupin prejemnikov denarnega nadomestila in denarne socialne pomoči v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, pravico brezposelnih oseb do opravljanja določenih oblik dela – ob ohranitvi pravice do denarnega nadomestila za primer brezposelnosti – z novimi izvajalci ukrepov po tem zakonu, predvsem koncesionarji in fundacijami, z uvajanjem novih ukrepov aktivne politike zaposlovanja, kot sta nadomeščanje na delovnem mestu in delitev delovnega mesta, s širitvijo storitev vseživljenjske karierne orientacije kot prvega koraka na poti do zaposlitve, poenostavitvami postopkov izbire izvajalcev in delodajalcev, z vključevanjem socialnih partnerjev na lokalni ravni in s sistematičnim spremljanjem in vrednotenjem ukrepov aktivne politike zaposlovanja. Z ukinitvijo nepotrebnih administrativnih bremen za podjetja in iskalce zaposlitve ter uvajanjem sodobnih elektronskih storitev se vsekakor strinjamo. Prav tako podpiramo povezovanje centrov za socialno delo in zavodov za zaposlovanje. Pri tem ponovno spomnimo, da centri za socialno delo potrebujejo kadrovske okrepitve ob vseh novih nalogah, predvsem z novo socialno zakonodajo. Skratka, zakon prinaša številne nove in dobre spremembe. Na področju zaposlovanja in reševanja v primeru brezposelnosti je v obravnavi v Državnem zboru več zelo obsežnih zakonov, ki bodo ob uveljavitvi zahtevali izredno logistiko in usklajenost ustreznih služb. Ali bodo pa sploh kadrovsko usposobljeni, ali bo dovolj učinkovita kontrola, da pri celi množici novosti ne bo prihajalo do splošne zmešnjave, pa tudi nepravilnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru in sodelavcem, kolegicam in kolegom! Predlagatelj zakona je pripravil in spisal ta predlog v želji in nuji po: prvič, modernizaciji celega sistema veljavne ureditve področja zaposlovanja in zavarovanja za primer brezposelnosti. Skoraj 20 let star zakon je sicer bil kar 18-krat noveliran, spremembe in dopolnitve pa so sistemsko posegle v zakon, kar je povzročalo izvedbene težave glede vseh ukrepov, ki se izvajajo skozi aktivno politiko zaposlovanja. Drugič, prilagajanje zakonodaje in ukrepov aktivne politike zaposlovanja v luči fleksibilizacije trga delovne sile in prilagajanje le-tega še vedno aktualni, sicer ne več tako silni gospodarski in finančni krizi. To se dosega skozi oblikovanje takšnih rešitev, ki bodo povečale varnost iskalcev zaposlitve in tudi dogradile oziroma razširile sistem možnosti vključevanja v programe zaposlovanja. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da so zelo različne situacije, v katerih je zaradi velike raznolikosti okoliščin, zaradi katerih je neka oseba brezposelna, nezaposlene nemogoče obravnavati na skupnem imenovalcu in je v okviru varstva njihovih pravic ter njihovih zaposlitvenih možnosti, torej, pravice in ukrepe zaposlovanja, slednje smiselno oblikovati glede na vsako posamezno ciljno skupino. Temu predlog zakona ustrezno sledi. Predvideva namreč tako razširitev pravic iz naslova brezposelnosti, ki jih prilagaja hitrim spremembam potreb po delavcih v podjetjih, ter problemom brezposelnosti dveh kritičnih skupin, mladih iskalcev zaposlitve in starejših delavcev. Uvaja sistem nove skupine upravičencev do ukrepov aktivne politike zaposlovanja, katerih status ni brezposelnost, prihajajo pa iz tako imenovanih ranljivih skupin. Utrjuje in dopolnjuje veljavne in uvaja nove ukrepe in programe, ki naj bi ugodneje vplivali tudi na nadaljnje možnosti zaposlovanja. Nadalje se ključne spremembe veljavne ureditve nanašajo še na predvidevanje novih izvajalcev ukrepov, kar razširja obstoječo mrežo še na fundacije za izboljšanje zaposlitvenih možnosti, ki bodo delovale v lokalnem okolju na način, da bodo povezovale socialne partnerje ter izvajale programe usposabljanja in izobraževanja, ki bodo namenjeni tako delodajalcem kot tudi delavcem. Upamo, da bo s prenovo področja zagotavljanja oziroma posredovanja dela drugemu uporabniku, torej agenciji za zagotavljanja dela, tu končno vzpostavljen red in nadzor, saj dvomimo, da danes 179 agencij dela v skladu s poslanstvom oziroma namenom svoje ustanovitve. Poslanska skupina DeSUS ta zakon pozdravlja in ga podpiramo, opozorim pa naj, da bo zaradi preostale oziroma pravne zakonodaje, ki je in še bo v obravnavi, v odvisnosti od njegove uveljavitve oziroma neuveljavitve, treba zakonske določbe v naslednji fazi postopka verjetno nekoliko sanirati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne skupine bo predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, gospod minister, predstavniki ministrstva! Sam naziv pričujočega predloga zakona govori o vsebini zakona. Torej o urejanju trga dela, ki predstavlja enega od najpomembnejših segmentov človekovega življenja, saj se na tem trgu srečujejo iskalci zaposlitve z znanji, veščinami in delovnimi izkušnjami in na drugi strani kandidati, ki iščejo kandidate za prosta delovna mesta. Nove zaposlitvene možnosti iščejo tako brezposelni kot tisti, ki delo sicer imajo, vendar bi želeli opravljati drugi poklic ali pa jim bo zaposlitev prenehala in iščejo nove priložnosti na trgu dela. In prav slovenski trg dela ima kar nekaj značilnosti, ki v določeni meri odstopajo od splošnih ustaljenih značilnosti trgov dela v drugih primerljivih evropskih državah. Naj omenim samo nekaj specifičnih značilnosti oziroma pomanjkljivosti na slovenskem trgu dela, za katerega je značilna nezadostna fleksibilnost. Slovenija mora doseči večjo fleksibilnost na trgu dela in pri zaposlovanju, bolj pogoste delne in začasne zaposlitve, lažji pretoki mobilne delovne sile. Ljudje bi morali postati bolj odgovorni za svoje delo, zaposlitev in izobraževanje. Tudi plačna politika bi morala v večji meri omogočiti prilagodljivost stroškov dela na podjetniški ravni, kjer se mora povečati socialna odgovornost ljudi. In še lahko naštevamo nekatere značilnosti slovenskega trga dela, recimo, kot so: nizka stopnja delovne aktivnosti v določenih starostnih skupinah prebivalstva, prenizka izobrazbena in kvalifikacijska raven, prevelik delež nezahtevnih delovnih mest, izobrazbena, poklicna in regionalna struktura, neskladja, neenak dostop do dela in kapitala in še bi lahko rekli kakšno pri opisu stanja in problemov na slovenskem trgu dela, ki bi jih moral novi predlog zakona o urejanju trga dela upoštevati, če želimo ustrezno reagirati na izzive novega časa in dosegati sile z ustreznimi usmeritvami in pravimi ukrepi. Za razreševanje prej navedenih problemov je tudi za Slovenijo zavezujoč lizbonski proces, s katerim iščemo v Evropi določeno ravnotežje med na znanju temelječem gospodarskem razvoju in socialno kohezijo. Zato v Slovenski nacionalni stranki menimo in pričakujemo, da bo Vlada sčasoma pripravila, dodelala takšen predlog zakona, ki bo zagotovil doseganje sledečih ciljev: povečanje stopnje delovne aktivnosti, izboljšati izobrazbeno in kvalifikacijsko sestavo aktivnega prebivalstva, povečati delež zahtevnih in po znanju intenzivnih delovnih mest, razreševati strukturna, izobrazbena, poklicna in regionalna neskladja in omejevati neenakost na trgu delovne sile in tako naprej. No, in kaj od tega vsebuje v obravnavo vloženi Predlog zakona o urejanju trga dela? V Slovenski nacionalni stranki smo ga vsebinsko temeljito obdelali in žal ugotovili, da predlog, čeprav uvaja nekatera področja, ureja nekatera področja ustrezno, vseeno ne izpolnjuje naših pričakovanj. In verjetno v takšni obliki in s takšno vsebino ne bo učinkovito reševal vseh prej omenjenih problemov in bi kar predlagali, da ministrstvo pristopi k temeljitejši dodatni obdelavi in pripravi predloga. Skratka, z drugimi besedami: menimo, da predlog potrebuje za nadaljnjo obravnavo vseeno določeno dodelavo, pa četudi, kot sem že rekel, vsebuje nekatere pozitivne rešitve, kot so na primer uvajanje aktivne politike zaposlovanja, povečanje varnosti iskalcev zaposlitve in do neke mere tudi izboljšanje koncepta varne prožnosti na trgu dela. Glede varne prožnosti – kot sem nekje zasledil, v bistvu je iz strokovne literature povzeta neka kombinacija besed "fleksibility" in "security", pa smo zdaj dobili varno prožnost, ki sama po sebi kot pojem ne pove vsega. Potem tudi ne nazadnje hitrejše odzivanje države na dinamične spremembe na trgu dela, to je ravno ta fleksibilnost, ki sem jo uvodoma omenil, pa tudi pozitivna stvar – vloga vseživljenjske karierne orientacije pri odločitvah posameznikov na poklicni poti, pa ne nazadnje tudi hitrejša obravnava brezposelnih oseb. Vse to so pozitivne strani tega predloga, sem pa prepričan, da bo v nadaljnji obravnavi, do katere bo tudi prišlo, v določenih segmentih oziroma členih, treba še marsikaj amandmirati. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav! V času zaostrenih gospodarskih razmer in ob višji brezposelnosti se je še bolj pokazala neustreznost zakonske ureditve trga dela. Zakon o urejanju trga dela sodi v paket delovnopravne zakonodaje, ki obsega še spremembe in dopolnitve ostalih zakonov, ki so tudi danes in že v preteklih dnevih v obravnavi. S spremembo zakonodaje se ureja področje trga dela, njegova večja fleksibilnost na eni in večja varnost na drugi strani. Cilji zakona so usmerjeni h krepitvi socialne države in h krepitvi konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, ki bo omogočalo nove in ustrezno plačane zaposlitve. Sedaj veljavni zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti ureja politiko zaposlovanja, sistem zavarovanja za primer brezposelnosti, štipendiranje in področje študentskega dela, predstavlja tudi temelj za delovanje Zavoda za zaposlovanje in skladov dela. Spremembe na trgu dela so ga naredile nekonsistentnega in zastarelega. Določbe o štipendiranju so bile umaknjene iz zakona že leta 2007. Zakon o malem delu bo uredil področje študentskega dela na novo in ga tudi ne bo več v zakonu o urejanju trga dela. V praksi se na področju aktivne politike zaposlovanja izvaja veliko novih rešitev ter ukrepov, ki pa jih je zaradi neustrezne zakonodaje težko izvajati. Ena večjih težav je tudi nejasno financiranje, torej, kaj se financira kot javna služba in kako se financirajo posamezni programi, predvsem pa so problem predolgi postopki. Pri LDS bi radi izpostaviti dve pomanjkljivosti trenutnega zakona. Prva je, da trenutni sistem zavarovanja za primer brezposelnosti mnogim ne zagotavlja varnosti. Izpostavljeni so mladi, saj je trenutni pogoj za prejemanje nadomestila vsaj 12 mesecev zaposlitev v zadnjem letu in pol. To pa je večini mladih iskalcev zaposlitve nedosegljivo. To pomanjkljivost novi zakon odpravlja in s tem tudi prinaša več enakosti na trg dela. Tudi OECD nas opozarja, da imamo preveč ljudi, ki ne dobijo nadomestila v primeru brezposelnosti. Starejši delavci imajo večjo varnost zaposlitve, zaposlitve največkrat za nedoločen čas, mlajši pa po pravilu za določen čas, iz česar pa sledijo lahko druge omejitve, recimo pri pridobivanju kreditov. Druga, tudi medijsko odmevna anomalija pa so agencije za iskanje zaposlitev. V Sloveniji naj bi jih bilo kar 179. Preko njih pa bi bilo po nekaterih ocenah zaposleno približno 1 % delovne sile. V glavnem so posredniki za delo na področju gradbeništva in industrije. O njihovem delu obstajajo različna stališča. Po mnenju sindikatov agencije pri posredovanju dela kršijo delovnopravno zakonodajo, delodajalci pa ocenjujejo agencije kot koristne, saj lahko preko njih hitro dobijo delavce. Ob tem Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in inšpektorat za delo ugotavljata, da mnoge agencije niso vpisane v register, delajo brez koncesijskih pogodb in podobno. Zato v Poslanskem klubu LDS podpiramo rešitev v zakonu, ki na tem področju vnaša več reda in se ustrezno odziva na opozorila iz prakse. Določeno je, da se v poslovni register lahko vpišejo samo agencije, ki v zadnjih dveh letih niso kršile delovnopravne in socialne zakonodaje, ki nimajo neporavnanih obveznosti s področja davkov in prispevkov. Predlog zakona o urejanju trga dela po mnenju LDS prinaša vrsto ustreznih sprememb, ki bodo povečale varnost iskalcev zaposlitev, saj se povečuje krog upravičencev do denarnih nadomestil za čas brezposelnosti. Pogoj bo zaposlitev v zadnjih štiriindvajsetih mesecih vsaj za 9 mesecev. To bo prineslo večjo socialno varnost mlajši generaciji. Denarna nadomestila za prve tri mesece bodo višja, prav tako pa se izboljšuje prejemanje denarnega nadomestila za osebe, ki so starejše od 50 let in imajo več kot 25 let delovne dobe. Gre za pomembne elemente uveljavljanja koncepta varne prožnosti, katere načelo je večja fleksibilnost trga dela, vendar pa tudi večja varnost za čas morebitne brezposelnosti. V Poslanskem klubu LDS podpiramo uvedeni model tako imenovane delne brezposelnosti, kjer brezposelni ob sprejemu zaposlitve za krajši delovni čas ohranijo pravico do sorazmerne pravice do denarnega nadomestila. Prednostno bo urejeno vključevanje ranljivih skupin prejemnikov denarnega nadomestila in denarne socialne pomoči v ukrepe aktivne politike zaposlovanja, saj bo sedaj obvezno sodelovanje centrov za socialno delo z zavodom za zaposlovanje pri pripravi posebnih programov za posameznike, ki še posebej težko – zaradi odvisnosti, duševnih motenj in podobno – dobijo zaposlitev. Nadalje podpiramo rešitve, da bodo status brezposelnih oseb lahko pridobile tudi osebe, ki se izobražujejo ob delu, kar je bilo sedaj problem, prav tako pa bodo storitve za iskanje zaposlitve lahko koristili na primer študenti in delavci, ki jim grozi izguba zaposlitve. Zakon bo omogočil podeljevanje koncesij za izvajanje javne službe na področju aktivnega zaposlovanja. Tako se predvideva ustanovitev fundacij za izboljšanje zaposlitvenih možnosti kot naslednikov sedanjih skladov dela. Izvajali bodo predvsem programe usposabljanja in opravljali nalogo povezovanja socialnih partnerjev na lokalnem nivoju. PO mnenju LDS ta zakon ureja trg dela tako, da bo socialno in medgeneracijsko pravičnejši. Z njim se želi doseči večjo uravnoteženost oziroma izenačevanje pogojev na trgu delovne sile. Zato ga v LDS podpiramo, saj med vrsto pozitivnih rešitev prinaša dodatno varnost iskalcem zaposlitve in podpira izvajanje aktivne politike zaposlovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima Andrej Magajna.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister s sodelavci, kolegica in kolegi, lepo vas pozdravljam! Zakon, kot je napisan, v bistvu ne povzroča nekih polemik. Kot vidimo, je nujna sprememba, pravzaprav nadomešča zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Sam sem ga moral opravljati v okviru strokovnega izpita, sem ga poznal, pa me je kar začudil podatek, da je bilo od leta 1991 kar 18 sprememb in je težko poznati vse spremembe. Tudi strokovni delavci so imeli težave, da so ta zakon, ki se je leta in leta dopolnjeval, spreminjal, obvladali in ga ustrezno interpretirali. Tako je bil nujen ta ukrep, zato ne bom ponavljal, ker je bilo že večkrat izrečeno, tudi vidim, da ni pravega interesa po neki širši razpravi. Imam eno uro časa, samo se ni bati, še kolegica bo nekaj časa [[...]] Omejil se bom na 11. poglavje, ki morda tudi ni samo po sebi sporno, je prepis določil. Nanaša se na agencijo za zagotavljanje dela delavcev. Tu ni nekih večjih sprememb. Seveda so tudi te spremembe, ki se nanašajo na dejavnost določenih agencij, ki so v bistvu opravljale storitveno delo. Tu gre pa za posredovanje delovne sile uporabnikom, ki potem vključujejo delavce kot svoje delavce v delovno razmerje. Vseeno bi moralo ministrstvo, pa ne to, že prejšnje, zaskrbeti, zakaj se je naenkrat pojavilo toliko teh agencij. Kot beremo v obrazložitvi, je to ena najbolj priljubljenih oblik fleksibilnega zaposlovanja, tudi v tujini. Po mojem videnju in tudi po analizah, ki smo jih delali na Društvu za nezaposlene – to je bilo leta 2006, ko smo izvedli eno kar zanimivo anketo, o kateri sem že govoril na matičnem odboru – pa lahko ugotavljamo, da je to tudi ena ne samo priljubljenih oblik, ampak tudi zlorab pravic delavcev. Že pri zakonu o spremembah delovnega razmerja sem hotel opozoriti, pa ni bilo širše razprave, ker bodo novosti predložene. Predvsem se omenja 73. člen. Sam pa menim, čeprav je gospod minister opozoril, da širili pa ne bomo zdaj še na druge spremembe. Včasih zadošča, poglejte, samo en odstavek ali polovica stavka in lahko ogromno spremenimo. Navezujem se na 58. člen Zakona o delovnih razmerjih, ki ga bom prebral, drugi odstavek. Zakaj je to zelo pomembno? Namreč, če bi ta 58. člen dopolnili še s tretjim odstavkom, bi morda te anomalije odpravili. Malo je treba, pa veliko lahko dosežemo. Poglejte, predčasna prekinitev potrebe po delu delavca pri uporabniku ne sme biti razlog za prenehanje pogodbe o zaposlitvi pri tej agenciji, recimo, pri delodajalcu, ki posoja delavce. No, mi smo iz te ankete ugotovili, da tega ni, kar določa tudi posebna pogodba o zaposlitvi. Delavec in delodajalec se v pogodbi o zaposlitvi dogovorita tudi o višini nadomestila plače za čas predčasnega prenehanja dela pri uporabniku oziroma za čas, ko delodajalec delavcu ne zagotavlja dela. Ta plača oziroma nadomestilo ne sme biti nižje kot 70 % minimalne plače. Mislim, da je inšpekcijski nadzor nad vsemi agencijami pokazal nek podatek, ki je bil pa malo prezrt pri interpretacijah, da tega sploh ni. Mene prav zanima, koliko agencij sploh zagotavlja to nadomestilo v času, ko delavec prekine delo pri uporabniku in čaka mesec, dva ali tri na delo pri drugem uporabniku. Pomanjkljivost te ureditve, torej govorimo o tem 58. členu, je v tem, da 58. člen govori, da predčasna prekinitev potrebe ne pomeni prekinitev delovnega razmerja na agenciji, vendar praviloma agencije takrat tudi prekinejo delovno razmerje ali pa dan kasneje. Po neki tožbi, moram sicer povedati, da je nisem videl, samo slišal sem za njo, se je agencija izgovorila na neopredeljenost, koliko časa je še dolžna imeti tega delavca. Moramo pa tudi razumeti agencije, da ne morejo imeti kar tri, štiri mesece delavca na čakanju, če tako rečem, ker od kod pa naj zagotovijo sredstva, od kod naj zagotovijo 70 % dohodka za tega delavca, saj delavec na agenciji ne ustvarja neke vrednosti, nekaj, kar bi lahko tržila, ker to ustvarja pri uporabniku. Torej agencija nima sredstev. Ko sem se že pred leti obrnil na ministrstvo, sem vprašal, kako naj agencija reši ta problem, ima delavca, po enem mesecu je prišlo do prekinitve, agencija pa ne sme prekiniti delovnega razmerja – kaj naj stori? Nadomestilo – koliko časa: en mesec, dva, tri? Kje naj pridobi sredstva? In takratni sekretar, mislim, da je bil gospod Dejan, je odgovoril, da pač to mora zaračunati uporabnikom na nek način; ali prek pavšala ali prek provizije. Samo v tem primeru bi bil ta najem izredno drag, če bi poleg vsega, kar mora uporabnik zagotoviti, kompletno vse pravice delavca, moral pokrivati še te mesece na čakanju. Tudi agencije so v neki težki situaciji, zato pač interpretirajo ta člen, da ga sicer ne odpustijo isti dan, ampak naslednji dan in rečejo: "Saj smo ga imeli še en dan." Mislim, da bi bilo dobro tu določiti, koliko časa je agencija dolžna še imeti delavca, ob tem ko ne dobi takoj novega uporabnika. Zdaj, če bi se dalo v sklopu teh sprememb zakona o delovnih razmerjih še z neko alinejo to dopolniti. Sam bom pripravil amandma, pa če ta zadeva ni preveč komplicirana tudi pravno, mislim, da bi se tukaj anomalije potem končale. Pravzaprav bi bili delavci veseli, da lahko delajo na agenciji, ker bi poleg vseh pravic imeli še dohodek, ko čakajo na drugega uporabnika. Praksa pa se je tukaj izrodila, ker ravno tega pa ni. Zanimiv je podatek, da največja agencija tega zagotavljanja dohodka oziroma nadomestila v času čakanja nima, ker baje delavcem – tisoč delavcev na leto obrača – takoj najde drugo zaposlitev. Tega pač ne moremo verjeti, ker je nemogoče. Praksa je taka, da jih pač odpustijo, ali naredijo sporazumno odpoved, ali pa imajo tako kratke pogodbe, da ga lahko že čez en teden odpustijo. Recimo, neka firma naroči delavca za pol leta, agencija pa dela neko veriženje pogodb – šest enomesečnih pogodb za delavca. Saj pravim, če bi se tu dalo nekaj urediti – na to že kar dve leti opozarjam, pa tudi prej sem opozarjal, ko nisem bil poslanec – bi se dalo marsikaj rešiti. Zato bom pač predlagal in predložil ministrstvu tak predlog, ki ga bom tudi obrazložil.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri. Se odpoveduje. Besedo ima dr. László Göncz. Prosim.
Hvala lepa. Imam sicer manj časa, kot ga je imel gospod Magajna, pa upam, da tudi tega ne bom v celoti izkoristil, saj predvsem želim izreči nekaj pohvalnih besed. Namreč, ocenjujem, če primerjam zakone oziroma predloge zakonov, ki so bili danes v obravnavi, da je ta predlog, sistemsko najbolj dodelan. Predvsem pohvale vredno dejanje je zato, ker kar se tiče vsebin, ki jih obravnava ta zakon, je morda najbolj raznolik, in tudi čas in okoliščine, v katerem se je pripravljal ta zakon, niso najbolj primerne za pripravo tovrstnih sistemskih zakonov, čeprav je nujno. Skratka, ravno zaradi teh okoliščin se mi zdi, da je še posebej pomembno, da je ta predlog zakona predvsem s sistemskega vidika kar dober in je primerna podlaga za nadaljnjo razpravo. Dve stvari bi morda omenil, in sicer bi ponovil misel tistih, ki so že opozorili na to, da naj bo ta zakon zelo tankočuten, predvsem do zaščite delavca. In to bi jaz tudi dvakrat podčrtal. Ne trdim, da že sedanje določbe niso dokaj primerne, ampak menim, da se tu da še kaj dopolniti in izboljšati, morda tudi pri specifikah posameznih območij. Namreč, predvsem kar se delovanja izvajalskih ustanov oziroma zavodov za zaposlovanje tiče, morda je še neka možnost, da se dopolni njihova dejavnost v tej smeri, da se specifike na tem področju, ki pa niso tako majhne, tudi do neke mere upoštevajo. Neke možnosti so že, ampak tudi tukaj menim, da bi bil dobrodošel še bolj pozitiven pristop tudi do tega vprašanja. Morda bi še to rekel, po moji oceni je predlog pripravljen prav tako, da je primeren izzivom sedanjega časa. Ne trdimo in niti ni pričakovati, da bi lahko pisali zakon tako raznolikih vsebin za, ne vem, desetletno obdobje – tudi gospod minister je ugotovil, da ravno zaradi sistemskih težav dosedanjega zakona ni bilo možnosti za nadgrajevanje. Torej je dejstvo, da je ta zakon za ta moment oziroma za nekaj let in verjetno se bodo zadeve spreminjale v taki meri, da ga bo treba nedvomno tudi vsebinsko zelo dopolnjevati ali pa celo tudi novelirati. Skratka, za zaključek postavljam samo eno vprašanje oziroma razmišljam o naslednjem: v razlagi zakona je zapisano, da naj bi bile finančne posledice tega zakona okoli 15 milijonov. Tako bi rekel, če bo, glede na okoliščine, to res samo 15 milijonov, ta znesek niti ne bo tako velik, da bi bil problematičen, se pa bojim, da, žal, življenje bo tukaj pisalo kakšne druge scenarije, vendar sem to zgolj mimogrede omenil, in bi res želel, da ostanemo v teh okvirjih, kot je v razlagi zakona predvideno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ne morem si kaj, da ne bi razpravljala pri zakonu, ob katerem me preveva pravo olajšanje, glede na to, da je to tisti zakon, ki mu nihče ne očita, da bi bil neusklajen s socialnimi partnerji. In če se v zvezi s tem malo pošalim, in v vsaki šali pa je menda zrno resnice, ni težko, da se delojemalci in delodajalci uskladijo ob zakonu, ob katerem ima največ obveznosti za zagotavljanje varne prožnosti pravzaprav država. Ker sem v preteklih letih spremljala zakon oziroma novele zakone, ki ga s tem sistemskim zakonom nadomeščamo, bi del razprav, ki sem jih takrat imela, lahko kar spoznala za utemeljene slabosti, ki jih pa – mislim, da – ta predlog zakona v dobršni meri popravlja. Kolega Magajna je že opozoril na agencije za zaposlovanje in spomnim se debat iz preteklosti, ko smo hoteli namesto javne službe za zaposlovanje, ki jo opravlja Zavod za zaposlovanje, pospešiti pobudo tudi za agencije in kaj drugega, in je zraslo teh agencij za posredovanje dela, mislim, da je bilo rečeno 179. Zato se mi zdi v tem zakonu ključnega pomena 11. poglavje, to je tisto, ki govori o zagotavljanju dela delavcev drugemu uporabniku. Če spremljam žalostne življenjske zgodbe številnih zaposlenih, ki jim sledimo v medijih, zlasti v zadnjem času v večjem številu, smo jih pa srečevali tudi poprej, potem se mi zdi, da je v tem zakonu, v teh določbah, ki so sicer oprte na evropsko direktivo, vendarle mogoče zaznati, da bodo kršitelji pri posredovanju ostreje sankcionirani; da bo tudi omejeno število tistih, ki bodo lahko posredovali delo pod zaostrenimi pogoji in ne bodo smeli biti v preteklosti prepoznani kot kršitelji delovnopravne zakonodaje. In še ena določba se mi zdi silno pomembna, ta je, da ne smejo ti, ki posredujejo, od onih, ki so posredovani, zahtevati kakšnega posebnega denarnega nadomestila za to uslugo, v narekovajih. In tretja prednost je ta, da si zaposleni lahko pravzaprav po omejitvi te začasne zaposlitve odbere, pri katerem delodajalcu bo zaposlen. Sama ne nameravam biti zelo natančna in izčrpati vseh prednosti tega zakona, na eno pa bi vendar še rada opozorila. Ko sem pregledovala te določbe, ki se navezujejo na zaposlitveni načrt, na usposabljanje brezposelnih oziroma iskalcev zaposlitve v okviru aktivne politike zaposlovanja, to pa je bila tudi neka tema, s katero sem se v preteklosti rada ukvarjala, se mi zdi zelo dobro predvsem to, da je v karierni načrt, denimo temu, posameznika, ki je usmerjen v večjo aktivacijo posameznika, k njegovemu osebnemu angažmaju za to, da se tudi odloča ali definira, kakšen je njegov cilj, kakšna so njegova zaposlitvena pričakovanja, in da s tem je lahko tudi pomoč, ki jo dobi kdo v okviru aktivne politike zaposlovanja, učinkovitejša, zato ker je posameznik dejaven pri vseh teh korakih, ki jih mora narediti. V tem vidim večjo stopnjo aktivacije brezposelne osebe. To je ena stvar. Druga stvar, ki se mi zdi pa silno pomembna, pa je, da je v te postopke vključena tudi oseba, ki je potencialno brezposelna. Se pravi, tista, ki je ogrožena, in je to tudi definirano, recimo, tri mesece pred iztekom zaposlitve. Za določen čas je lahko vključena v tako delo, v tak zaposlitveni načrt ali kaj podobnega. Skratka, naložena je tudi večja skrb posamezniku, da bolj natančno spremlja, kaj se dogaja z njegovim delodajalcem, kakšne so njegove zaposlitvene možnosti glede na stopnjo in, poudarjam, tudi vrsto izobrazbe. In to se vse zelo pomembne stvari, ki pomagajo tudi k odpravljanju stresnosti situacije, ker saj mi sedaj govorimo o varni prožnosti. Sedaj se po nekaj letih težko še komu zgodi nerodnost, da namesto varne prožnosti uporablja izraz "prožna varnost", kar smo včasih tudi doživljali. Razumem, da je težko doseči konsenz pri nečem, kjer je pri delodajalcih prožnost vedno premajhna, za zaposlene je pa varnost vedno premajhna. Ampak vendar, kot rečeno, večja aktivacija posameznika, to pa je zvezano tudi s tistim, čemur rečemo večja participacija zaposlenih pri upravljanju. To je v nekem delu zvezano tudi s tistim, o čemer smo prej govorili pri prejšnjem zakonu, da poleg sindikatov dobijo pravico, neke pravice tudi tisti, ki v sindikatu niso organizirani ali pa jih zastopa samo svet delavcev. To so zame vse zelo pomembne stvari. Eno pripombo bi pa vendar rada povedala še na račun tega. Razumem, da morajo biti ukrepi tako usmerjen in da se kakovost teh ukrepov meri tudi po njihovi učinkovitosti oziroma po tem, kako so ciljani in kako dobro svoje cilje uresničujejo. Ampak ob enem kriteriju ali ob eni zahtevi bi pa vendar rekla, da se ni izkazala kot popolnoma upravičena, ali vseeno lahko prinaša težave. Denimo, pravimo, da je treba dvigovati izobrazbeno raven. Spet bom spomnila na nek podatek, da je pred 30 leti vsaka petdeseta ženska imela višješolsko ali visokošolsko izobrazbo, sedaj je ena petina žensk z višješolsko ali visokošolsko izobrazbo. Ampak, če gledate, v nekaterih ne tako velikih okoljih so zaposlitvene možnosti za ženske z visokošolsko izobrazbo manjše od zaposlitvenih možnosti moških, zlasti kadar so to prve iskalke zaposlitve. Spomnim se nekega podatka, 53 iskalcev prve zaposlitve je bilo na nekem zavodu za zaposlovanje. 50 je bilo žensk in 3 moški. Govorim pa samo o podatku za visoko izobražene. Vprašanje je namreč, ali je naš trg dela sposoben absorbirati vse delavke in delavce z visokošolsko izobrazbo. Jaz razumem, da ni vedno vrsta izobrazbe skladna s potrebami po delu. Ampak vendar je to problem, ki je rešljiv samo v kombinaciji različnih momentov in različnih elementov. Drugi moment, ki me pri zaposlovanju in pri obvladovanju trga dela zelo zaposluje ali vznemirja, je pravzaprav to, o čemer je govoril tudi gospod minister in o čemer tudi večkrat slišimo, to je medgeneracijska solidarnost. Tako kot se na eni strani soočamo s težjo zaposljivostjo oseb po 50. letu, pa to sploh še niso tista problematična skupina delavcev, ki so po evropskih merilih težje zaposljivi, in že omenjeni prvi iskalci zaposlitve. Mislim, da bo zakon, ki uživa tako podporo, dobro sprejet in bo učinkovit takrat, kadar bo tudi nekatere anomalije učinkoviteje odpravljal. Je pa v vsakem primeru dobro, da ga dobivamo. Za konec bi pa samo še na eno stvar opozorila, ki pa ne bo tako zelo prijazna, gospod minister. Že pri zakonu o malem delu sem opazila, da imate v prilogi dva osnutka pravilnikov, pri tem zakonu je dvanajst pravilnikov. Jaz sploh nimam nobene pripombe na ta račun, celo pohvalo lahko izrečem, da je to eden redkih zakonov, ki jih spremljajo tudi podzakonski akti. Samo želela bi, da bi bila slovenska pravopisna pravila upoštevana. Pa ne bom zdaj govorila o vejicah in še čem, ampak preprosto o tem, da je pa vsaj slovensko abecedo treba upoštevati takrat, kadar se za označevanje alinej uporabljajo črke. Mi ne moremo na angleški sistem pristajati, ampak je treba čisto normalno tudi črko č vključiti. Na to sem mislila, da bi bilo prav, ker to sodi – vem, da bo to v redakciji sicer lahko opravljeno, ampak dobro bi bilo, da bi se v naslednjih fazah še pri kakšnem drugem zakonu ne srečevali s tem. Sicer pa, gospod minister, vam in vaši ekipi izrekam vse priznanje za veliko delavnost in za veliko prizadevnost. In še enkrat, mislim, da ste tisto ministrstvo, ki bi moralo biti vedno posebej omenjeno in pohvaljeno, ko govorimo o učinkovitosti pri načrtovanju izhodne strategije iz krize. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani predsednik, gospod minister! Kot sem že uvodoma povedal v imenu poslanske skupine, mislim, da je ta zakon eden boljših zakonov, ki so bili vloženi v proceduro Državnega zbora. Prav tako se mi zdi zelo pomembno, kot je povedala tudi kolegica Majda Potrata, da so pripravljeni podzakonski akti; to se mi zdi zelo pomembno in pohvalno. Vendar pa moram poudariti, da pa je, kot običajno, slaba ocena finančnih posledic. Predvideno število prejemnikov nadomestil ni ravno v skladu s sedanjo situacijo. Mislim, da bi bilo učinke precej enostavno izračunati, saj sem prepričan, da zavod razpolaga z natančnimi podatki glede strukture brezposelnih in lahko bi naredili odlično simulacijo. Prav tako sem prej govoril tudi o aktivni politiki zaposlovanja, kjer se mi zdi, da bi bilo treba tudi še na nekatere stvari opozoriti. Tu mislim na ukrep samozaposlovanja, kjer se brezposelne stimulira za ustanavljanje svojih podjetij ali s. p.-jev, brez predhodnega ustreznega izobraževanja. Slovenija je naenkrat postala zelo podjetna država, saj je bilo na ta račun v zadnjih letih ustanovljenih nekaj tisoč s. p.-jev. Koliko od teh je danes še živih – je pomembno vprašanje! Tudi če bo sedaj obvezna enotedenska delavnica, to še ne bo naredilo iz brezposelnih podjetnikov. Nadalje, kako je tudi z ukrepi, ki spodbujajo izobraževanje in usposabljanje – tudi to je pomembno vprašanje. Prav tako, ali so zaposleni v podjetjih, ki jim je država dala denar za izobraževanje, res nadgradili svojo usposobljenost in izobrazbo tako, da so bolj konkurenčni na trgu dela, da prinašajo večjo dodano vrednost na zaposlenega. Plačuje se, na primer, delavnica za varnost in zdravje pri delu, ki je po zakonu obvezna za vse zaposlene v podjetju. To je sicer koristno, vendar ali je s tem res dosežen cilj, ki ga zasleduje program. Kaj pa uspešnost ukrepa, ki je spremljal interventne zakone, po katerem so se morali zaposleni na čakanju izobraževati? Na katerih področjih in za kakšne namene so se izobraževali? To je nekaj vprašanj, ki se mi zdijo pomembna, na katere bi seveda prosil tudi odgovor s strani ministrstva. Sicer pa mislimo v Slovenski demokratski stranki, da je zakon relativno dober in kot sem uvodoma povedal že stališče poslanske skupine, ne samo da mu ne bomo nasprotovali, v prvi obravnavi bomo ta zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, gospod minister, kolegi in kolegice! Dejansko, ta košarica iz paketa zakonodaje za odpravo različnih nesoglasij, ki so nastajale vrsto let v času tranzicije, je dokaj zajetna in delo na ministrstvu verjetno ni bilo enostavno, zlasti zaradi tako pestrih in tako različnih interesov v socialnem dialogu. Dejansko je treba pohvaliti zelo veliko delo, ki je bilo opravljeno. Mene osebno najbolj fascinira to, da so tudi med ostalim pripravljeni nekateri podzakonski akti, ker je, recimo, pomanjkljivost večine tistih zakonskih dokumentov, ki pridejo v Državni zbor, da pač vsi ti pravilniki, poslovniki in vse ostalo, kar se navaja v določeni zakonodaji, ali niso pripravljeni ali so v nekaterih prvih, drugih ali tretjih fazah usklajevanja. Verjetno bo še dosti govora zlasti pri zagotavljanju varnosti pri delu in zdravja pri delu, ker bo to poglavje še dokaj intenzivno in zelo zahtevno, ker so tudi socialni partnerji na tem področju, bi človek rekel, daleč bolj ozaveščeni, kot so bili nekoč, in tudi zaradi pojavov različnih bolezni in različnih deformacij. Seveda pa je treba posebej poudariti tisto, ki smo pač povedali že dostikrat, da je za vse evidence, ki so na področju trga dela, za vse registri, ki se pojavljajo, treba na nek način narediti mrežno prepletanje vseh teh registrov in videti, kje se lahko dosežejo tiste optimalne ekonomičnosti in ne podvajanja pri različnih podatkih, da se, tako kot je po sistemu Vse na enem mestu, tudi na tem področju naredi. Seveda zelo je pomembno tudi pripraviti zakon oziroma vse tisto, kar sovpada za odpravnine in za različne sklade tudi tistih malih podjetnikov, ki so do sedaj zahtevali določene zakonske predpise na tem področju. Za mene kot poslanko je zelo pomembno, da se na trgu dela pri zaposlovanju žensk, ki so bodisi v zgodnjem, mladostnem delu, takoj po študiju, to se pravi ob prvi zaposlitvi, na nek način degradirane ali ki so recimo v tisti fazi po 45., 50. letu, da se tudi temu segmentu na nek način posveti več pozornosti in vidi, kaj je mogoče z aktivnimi ukrepi pri zaposlovanju tega dela populacije. Zaradi tega, ker to je tisti najbolj mehki del populacije, ki kljub vsemu, kar je do sedaj storjeno na tem področju, je vendar toliko bolj občutljiv, kot je sicer videti na prvi pogled, pa na vse možne načine se stvari tudi zelo blago in rahlo zamegljujejo. Mislim, da je to področje toliko bolj pomembno obdelati. V glavnem, vse pohvale ministru in kompletni ekipi za opravljeno delo. Hvala lepa. Zakon bom seveda podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, sodelavci, kolegice in kolegi! Malokdaj se dogodi, da se v Državnem zboru toliko lepih besed sliši v enem zakonu. Če bi to počeli vsaj enkrat na mesec, bi bili najbolj uspešna država, po vsej verjetnosti, v Evropski skupnosti. Tako se človeku kar milo naredi ob takih lepih besedah; z leve in z desne, seveda. Jaz bi samo še nekaj besed, kajti predvsem moji kolegi so povedali praktično vse tisto, kar je treba povedati o tem zakonu, poleg tega, da je samo dobro, je bilo veliko tehtnih argumentov. Nekaj stvari sem malo za šalo povedal, ampak če se resno ozremo nazaj in pogledamo dosedanji zakon, vidimo, da resnično več ne odgovarja času. Izkoriščanje delavcev je prišlo v neverjetne razsežnosti in sam sem ugotavljal, slabše podjetje kot je, več ima pravnikov in več ima piarovcev. Samo zato, da ustvari skozi zakon čim več koristi sebi, slabemu menedžerju. Temu smo bili stalno priča in tukaj ni pomembna oblast, tu je pomemben samo denar in če se z zakoni ne poskusi – seveda se nikoli ne bo z nobenim zakonom moglo ustaviti vseh malverzacij, ampak vendar, ta zakon bo odprl možnosti delavcem, da ne bodo predmet pometanja, predmet nekih dogovorov med agencijami, recimo, o čemer je kolega Andrej prej govoril, in podjetij. Mi imamo, tako mislim, čez 160 agencij, ki so jih ustanavljala sama podjetja, jih ni ustanavljal nekdo, ki bi rekel, s tem si bom služil svoj kruh, postavi agencijo in skrbi za delavce, zaposluje in v zvezi s to zaposlitvijo delavcem sledi in jim pomaga. Po enem letu, ko delodajalec ni tega delavca potreboval, ga je vrnil na agencijo. Agencija, ki je bila njegova, je rekla "na svidenje, hvala, te ne potrebujemo več". Ampak treba je povedati, zakaj je ta zakon resnično dober. Kajti poglejte, za leto dni, pa spet za leto dni, pa ne vem na kakšne vse mogoče načine so se ljudje zaposlovali; to pomeni, da si ne moreš privoščiti ničesar, ne moreš dvigniti kredita, ne moreš uveljavljati drugih pravic, ki jih imajo tisti, ki imajo pogodbo za nedoločen čas – so skupine ljudi, ki so postavljene v strašno težak in včasih tudi brezizhoden položaj – in potem, če pride plačilo za njihovo delo, ampak velikokrat tudi ne. Mi smo zadnje čase bili priča takim slamnatim podjetjem, ko se je dogajalo, da delavci niso vedeli, da niso več zaposleni v podjetju, kjer so delali, pa so nosili ime podjetja – tukaj. In ko so jim povedali, "vi niste pri nas, kaj se pritožujete", so potem rekli, "a ja, kako da nismo pri vas". Seveda niso! Ker nekdo jih je zaposlil drugje in ko jih ni potreboval, se je teh ljudi po kratkem postopku rešil in – gremo na nove projekte! Ta mlada država počasi in vztrajno postaja vse bolj zrela in tudi ta norija se bo po vsej verjetnosti morala končati. Potrebno je medsebojno spoštovanje med zaposlenimi in med delavci na vseh nivojih. To, kar je prej bilo v socialni državi, se je sedaj obrnilo v svoje nasprotje in ne vem, verjetno je po drugih državah tudi podobno, ampak če pogledate, pri nas je to prav res prišlo v take skrajnosti, da je groza. Zato je ta zakon, s katerim je treba povedati, da se strinja tudi sindikat in to zelo strinja, je varovalka, je tudi zaščita posameznih pravic delavcev in v končni fazi tisto, kar minister za delo, družino, socialne zadeve in invalide najbolje občuti. Če bomo šli tako naprej, kmalu nihče več ne bo plačal prispevkov v tej državi. Vsi pa imajo nešteto takšnih in drugačnih pravic. Če hočeš plačati pravice, moraš imeti tudi prihodek, in ustvarjanje prihodka je iz pogodb, iz plač, ne pa, da je pol plače na roko in pol plače na plačilni listi, ampak iz plač! Le tako se bo počasi ustvaril red in ponovno bomo, mogoče, upam, prišli do vzdržnosti vseh sistemov, vključno s pokojninskim, kar je posledica našega dela, saj vsi delamo zase, noben ne dela nič za drugega. Vsi delamo zase! V tem primeru imam veliko upanje, da bomo spet nekako prišli v nek red, ki bo v prvi vrsti zagotavljal več pogodb za nedoločen čas, da bo delavcem vrnil dostojanstvo. Če ne drugega, bodo vsaj vedeli, da ko firma propade, da tam nimajo več kaj početi, in si bodo lahko tudi skozi ta zakon pomagali in poiskali drugo službo. Tukaj jim bodo pomagale razne institucije, kot je v zakonu navedeno, da tega ne ponavljam, in to je tisto, kar je prav klicalo po tem zakonu, da se vendar nekaj naredi. Gospod minister, ne bom vas hvalil, ne zato, ker niste dobri, ampak zato ker so vas že vsi pohvali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič. [[Se odpoveduje.]] Želi besedo še predlagatelj, minister, za komentarje in zahvale pri pohvalah?
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod predsednik! Rad bi komentiral nekaj stvari, ki so bile izrečene, in se tudi zahvalil za izrečene pohvale celi ekipi. Vsekakor ne moremo mimo socialnega partnerstva, ki ga vseskozi omenjamo, in tudi nočemo mimo socialnega partnerstva, zato bom dal nekaj komentarjev ob tem zakonu na ta račun. Naša delovna skupina, ki je imela kar veliko sestankov in v njej so zastopani vsi socialni partnerji, je identificirala 41 odprtih vprašanj, o katerih so se socialni partnerji potem izrekali, iskali skupne rešitve in jih po večini tudi našli. Vendar na koncu je ostalo 11 odprtih ali če temu rečemo interesnih vprašanj. To so takšna vprašanja, kjer je težko priti do soglasja, ker pridemo do točke, ko eden od partnerjev reče, da bi tega imel še več, drugi pa, da bi bilo tega treba manj, in podobno. Skratka, gre za to, da so partnerji zahtevali daljša obdobja prejemanja ali višja nadomestila in kaj podobnega in na tej točki je potrebna tudi presoja naših finančnih zmožnosti. Sami ste opozarjali in spraševali, ali smo ustrezno ocenili finančne posledice. Moram reči, da se tiste finančne posledice nanašajo na dodatna potrebna sredstva in ne na vsa sredstva, ki so za to potrebna, zato smo morali ta odprta ali interesna vprašanja na nek način zapirati sami. Moram reči, da velikih protestov v tem primeru ni bilo. Hkrati pa se takšna vprašanja odpirajo in ostajajo odprta tudi z vidika presoje, ki je včasih skupna, včasih pa ne, motivacije za delo, kjer je treba vzdrževati razmerja med višino nadomestila in minimalno plačo in tako naprej. Tistih hip, ko se o tem razpravlja, so vsi nagnjeni, nekateri zlasti, k večjim plačilom, vendar je treba ohranjati primerna razmerja, zato da ne prihaja do anomalij pri vedenju. Soglasje je bilo tukaj razmeroma lahko doseči, jasno iz razloga, ker smo v glavnem lahko dodajali k varnosti, ker nismo praktično ničesar zmanjševali, ničesar odvzemali. Mislim, da bomo s tem tudi zagotovili, povečali varnost zaposlenih, zlasti tistih, ki izgubljajo delo. Seveda pa smo zato tudi pričakovali in še vedno pričakujemo od socialnih partnerjev, da bodo z enako trezno presojo z nami razpravljali tudi o večji prožnosti. Ker povečevati samo enega se ne bo dalo, če hočemo to ravnotežje varne prožnosti vzdrževati naprej. Pri tem bi zlasti rad izpostavil to, da si vsi morda želimo, da bi večina ljudi imela zaposlitev za nedoločen čas s polnim delovnim časom, vendar, če je ta institut takšen, da delodajalcem nadpovprečno otežuje prilagajanje na konjunkturna nihanja na trgu, potem bodo naši delodajalci imeli težavo in na koncu se bo to kazalo v manjšem številu delovnih mest. To je treba priznati, to je treba vzeti resno. Mislim, da bodo tudi sindikati, ki imajo tukaj seveda največ težav pri razumevanju tega vprašanja, to razumeli. Tudi zaradi tega, ker je temu tako, nam delodajalci potem bežijo v druge oblike, pogodbena dela za določen čas, preko agencij in tako naprej. Če se bomo uspeli domeniti skozi temeljito prenovo zakona o delovnih razmerjih za večjo prožnost redne zaposlitve ali zaposlitve za nedoločen čas s polnim delovnim časom, bo seveda teh pobegov in teh iskanj manj in bomo lahko v večji meri zagotavljati tisto, kar bi želeli vsi zaposlenim zagotoviti. Lahko rečemo, da se torej skozi ta zakon varnost povečuje v mnogoterih pogledih: skozi večja denarna nadomestila, skozi daljše prejemanje teh nadomestil, skozi lažji dostop tistih, ki so doslej težko dostopali do teh nadomestil, pa tudi skozi preventivno delovanje, preden nastopi problem brezposelnosti in seveda skozi tudi aktivacijo zaposlenih. Tako je varnost v tem zakonu, v tem predlogu tega zakona dobila izjemen poudarek. Manj morda prožnost, ki jo bomo iskali kje drugje. Pri tem bi lahko to varno prožnost tudi drugače postavili. Želimo si, da bi prešli, včasih temu rečemo od pasivnega koncepta varnosti k bolj aktivnemu zagotavljanju varnosti. Kaj je s tem mišljeno? Mišljeno je to, da pri delovnem mestu ne moremo vztrajati na zaščiti posameznika na enem samem delovnem mestu doživljenjsko, ampak moramo zagotavljati to prožnost, da je on mobilen med delovnimi mesti, med poklici pa tudi med delodajalci, vendar ob zagotavljanju varnosti, kadar se ta tekoči prehod ne posreči takoj in kadar je tveganje brezposelnosti realizirano. Podobno mislimo tudi, če se vrnemo samo za hipec nazaj na prejšnjo razpravo, ko gre za brezposelne osebe. Velika večina ali pa veliko ljudi, ne bom rekel večina, veliko ljudi še zmeraj razume status brezposelnosti kot nek pasiven status, v katerega sem postavljen, imam pravico do denarnega nadomestila, imam pravico mirno, brez kakršne koli aktivnosti čakati, dokler se mi ta pravica ne izteče. Mi tega koncepta ne sprejemamo in zato seveda želimo z vsemi ukrepi, ki jih imamo znotraj nabora aktivne politike zaposlovanja, s temi ljudmi delati, jih spodbujati, da si sami in z našo pomočjo potem prizadevajo priti nazaj v delovno razmerje. Tako ali drugačno in zato tudi v to funkcijo želimo vključiti tudi malo delo, ko gre za brezposelne osebe, ne da bi jim pri tem želeli posebej škoditi. To se mi zdi, da je pomembno za razumevanje celega koncepta. Zdaj pa, če je bilo govora še o nekaterih drugih zadevah, dovolite, da še omenim edino stvar, kjer je dejansko prišlo do večje omejitve ali krčenja pravic – bi rekli socialni partnerji iz vrst sindikatov – to je čakanje na zavodu, rečemo temu, pred upokojitvijo. Sedaj imamo situacijo, ko nekdo lahko dejansko 5 let pred upokojitvijo preneha biti aktiven. To se nam zdi v današnjih razmerah, ko se pričakuje daljša delovna aktivnost, absolutno predolgo obdobje, zato smo predlagali skrajšanje tega dodatnega čakanja, 2 leti prejemanja nadomestila in potem še 3 leta, ki jih krčimo zdaj na 1 leto. To bi pomenilo pri 40 letih pokojninske ali delovne dobe, 12,5 %, pri 30 18 % in to je nemogoče s takim institutom v prihodnje shajati. Zaradi tega je bil tudi ta predlog dan. Hvala za pobudo, kar zadeva zaposlovanje preko agencij, mislim, da je vredna temeljitega pregleda, proučitve. Lahko kaj dodatno še uredimo v tem zakonu ali pa morda v zakonu o delovnih razmerjih, kjer se verjetno da malo bolje nadzirati potem delovanje teh agencij, kjer se strinjamo, da so lahko njihove aktivnosti tudi problematične. Zdaj, kar zadeva posamezne socialne skupine, moram reči, da aktivno politiko zaposlovanja želimo urediti na ta način, da je tudi ta prilagodljiva, da sproti spremljamo stanje na področju zaposlovanja in da se tudi programi potem usmerjajo k tisti skupini, ki je v težjem položaju, katere položaj se poslabšuje. To so lahko višje, visoko izobraženi, lahko so neizobraženih, teh je tudi veliko, ki imajo težave. Lahko so to ženske, lahko je tudi kakšna druga populacija. To je vgrajeno v sam sistem. Je pa poudarek v tem zakonu tudi na spremljanju, evalvacijah ukrepov, česar ne moremo reči, da ni bilo doslej. Tudi doslej smo to delali, zavod ima reden pregled in tudi učinke meri, vendar morda premalo poglobljeno in sistematično, zlasti kadar gre za večje ukrepe. Tako bomo v prihodnje prav gotovo to dejavnost še okrepili. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Torej, imamo enega prijavljenega Še kdo? Bom dal prijavo, da ne bo kakšnih [[...]]Seveda se lahko prijavi tudi minister, če bo to želel. Dal vam bom na razpolago pet minut, besedo ima gospod Marjan Bezjak. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, minister s sodelavci, poslanke, poslanci! Pri zakonu o urejanju trga dela je zelo pomembno to, kot je že dejansko povedal tudi gospod minister, da pogodbe – kakor koli se imenujejo, ali je pogodba za nedoločen čas, določen čas ali je pogodba premierja gospoda Pahorja – morajo biti fleksibilne. Fleksibilna za delojemalce, delodajalce. Za oba! S tem bomo napravili velik korak naprej med delodajalci in delojemalci. Zato sem že v prejšnji razpravi dejansko povedal, da povabite mlajši kader socialnih partnerjev v razpravo. Ti ljudje čisto drugače gledajo na stvari kot pa morda nekateri, ki so že trideset let predsedniki sindikatov in tako naprej. Zato, če bo pogodba dejansko enostranska ali z enim imenom, takrat verjemite, da bo mnogo manj špekulacij, mnogo manj razmišljanja, kako se dejansko znebiti ljudi, kako dejansko pridobiti dober kader in tako naprej. Absolutno je treba, da tudi zakonsko spremenimo, da damo večji poudarek agencijam ne pa zavodom za zaposlovanje. Kajti danes je Zavod za zaposlovanje institucija, ki z mojega vidika gledano, sploh ne ve, kaj počne. Vsako leto si izmišljujejo raznorazne stvari, ki jih morajo iskalci služb nositi k delodajalcem; s podpisi, s številkami in tako naprej in tako naprej. To je metanje peska v oči! Te stvari je treba drugačne urediti. Zato so dejansko privatne institucije za zaposlovanje mnogo bolj fleksibilne, imajo mnogo drugačne prijeme do ljudi. Na teh institucijah dejansko ni človeka, ki mu ne bi našli zaposlitve. Sedaj, v tem času verjamem, da je kadra dovolj, pred dvema letoma pa je res bilo kadra zelo malo ali pa si ga težko dobil. Pohvalno je tudi to, da se dejansko zmanjšuje čakanje za upokojitev s petih let na dve leti. To je prav, saj so bili ti ljudje v petih letih še vedno aktivni. Dobivali so dvojna plačila, če lahko tako rečem. Čakali so na upokojitev, prav tako pa so v določenih podjetjih še tako ali drugače delovali. To je treba prekiniti. Zadal bi tudi ministru to nalogo, da bi dal v zakon, kdaj je čas za upokojitev, da oseba mora iti v pokoj, vsaj v gospodarskih sektorjih teh ljudi, ko pride tisti čas, skoraj ni. V javni upravi pa je 50 % teh ljudi, ki se nočejo upokojiti in dati možnosti mlajšemu kadru. To je hendikep, to je razvojni zaostanek države za leta ali stoletja. Upam, da boste te stvari ter pripombe dejansko vkomponirali v ta zakon in da bo ta zakon zelo fleksibilen in takrat ne bo prihajalo do mahinacij in takrat bo pogodba, takšna ali drugačna, lahko samo ena.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 15. 7. 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 19. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa.