Spoštovani kolegice in kolegi poslanci, pozdravljeni, dober dan! Prav poseben pozdrav gospe varuhinji z ekipo! Začenjam z nadaljevanjem 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Violeta Tomić, gospa Ljudmila Novak, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Irena Grošelj Košnik, gospod Andrej Čuš, gospod Matjaž Han, dr. Franc Trček, gospod Marjan Dolinšek, gospod Matjaž Nemec od 12. ure dalje in gospod Kamal Izidor Shaker od 19. ure. Vse prisotne prav lepo pozdravljam! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA ENAINDVAJSETO REDNO LETNO POROČILO O DELU VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2015, S PREDLOGOM PRIPOROČILA. Enaindvajseto redno letno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci ter vsi na sejo vabljeni gostje! Pitagora je povedal zelo pomembno misel: Življenje je kot olimpijske igre; nekateri na njih izgubljajo, drugi se borijo, tretji opazujejo. In zagotovo je tudi Varuh človekovih pravic tisti, ki opazuje življenje v naši državi. Predstavitev letnega poročila Varuha je priložnost, da povemo, sicer težko v 15 minutah, da predstavimo, kaj smo v minulem letu delali, kaj dosegli, kakšna so naša priporočila in kakšna naj bo prihodnost ljudi v Republiki Sloveniji, da bodo spoštovane človekove pravice. Seveda je proti koncu oktobra vsako leto, tako se pač vedno odvija, na tej seji težko iti mimo tudi sedanjih, aktualnih dogodkov; vendar je to poročilo vsekakor za preteklo leto, torej za leto 2015. Ima kar 430 strani, to zagotovo kaže na naše delo, na to, koliko smo zapisali, koliko ugotovili, koliko je primerov, ki terjajo reakcije, in tudi, kje smo zaznali dobro upravljanje ali slabo upravljanje. Varuh, ko pregleduje stanje v Sloveniji na podlagi pobud, ne more mimo širših vprašanj. Statistika je nek pokazatelj; a ne tisti, na podlagi katerega bi lahko rekli – toliko pobud, toliko kršitev, toliko zaznav. Zagotovo je tudi vsakodnevno življenje pri nas, ki ga prinašate vi v Državnem zboru, ko sprejemate zakonodajo, ko se krešejo mnenja, mediji, dogodki za vsakega človeka, vse to je tisto, kar narekuje naš pogled s kontrolnega mostu. Varuh na tem kontrolnem mostu stoji in posluša, kaj pripovedujejo ljudje na eni strani, to so naše pobudnice in pobudniki, in ko ugotavlja, kakšno je stanje na drugi strani, strani institucij, ki so pomembne za ljudi v državi, sporoča, kaj je narobe. Seveda lahko ugotovi, da se je marsikaj tudi spremenilo. Vedno, ko je naše poročilo predloženo Državnemu zboru, predsedniku, doživi tudi sprejem pri predsedniku republike in predsedniku Vlade. Vse to so priložnosti, ko lahko vsaj v kratkem orišemo stanje človekovih pravic. A najpomembnejše se začne takrat, ko vsi, ki dobite naša poročila, začnete z resnim delom in s pregledom tega, kar je zapisano. Naše poročilo, ki je na 430 straneh, ni edino; imamo še dodatno poročilo na preko 200 straneh. To je zelo pomembno poročilo državnega preventivnega mehanizma, ki v Sloveniji že zadnja leta zelo intenzivno spremlja stanje na področju, kjer je ljudem omejena svoboda gibanja. To niso le zapori, to ni le policija, azilni domovi, to so tudi domovi starejših občanov in psihiatrija; torej dve zelo pomembni področji, kjer s tem, ko je odvzeta svoboda gibanja ljudem, ko so ljudje v drugačnem položaju, kot bi bili na svobodi in doma, se jim prav tako lahko kršijo določene pravice; pa morda sami zaradi stanja, v kakršnem so, tega ne zmorejo opaziti. In zato Varuh zelo natančno spremlja tudi to stanje. To dodatno poročilo, kot ste opazili, je celo letos, torej za lansko leto, drugačno. Kajti pri vsakem našem priporočilu, in teh ni malo, napišemo tudi, kako so ga sprejeli tisti, ki so ga dobili; ali je že realizirano, ali je na poti reševanja in uresničitve, ali sploh ne. In tu sem vesela, da lahko rečem, da je izredno malo zadev, za katere pristojni mislijo, da niso pravilno ugotovljene. Veliko je že realiziranega in sama sem si zadala za cilj, ko sem postala varuhinja, da nikoli ne bom gledala le na stanje v tistem letu; ampak bo treba pogledati tudi nazaj, kajti nekatera priporočila se leta niso uresničevala. Zdaj bi lahko rekli, da je že čas, da stopimo korak naprej in da začnemo z doslednim spoštovanjem človekovih pravic na nekaterih, tudi zanemarjenih področjih. Naše delo je zelo različno, po eni poti prihajajo, ta je vse bolj elektronska, pošte. Te prikazujejo težave ljudi na zelo različnih področjih. Tu je vsega dovolj – od obupa, žalosti, prošenj, besa, pričakovanj. Takšne pošte dobimo preko 11 tisoč, vendar imajo nekateri tudi zelo veliko prilog, tudi po 100 in več dodatnih prilog, torej je ta pošta tudi nek pokazatelj, a zagotovo ne dovolj. Odhajamo tudi na teren, vsako leto opravimo vsaj 12 zunanjih poslovanj v različnih občinah po Sloveniji; ne moremo pa se vsako leto izogniti zlasti tistim, pri katerih je zelo velika stopnja nezaposlenosti. Prav stopnja nezaposlenosti na določenih področjih tudi pogojuje stanje ter tudi pobudnike in pobudnice, ki prihajajo k nam, spregovorijo o težki socialni stiski, o problemih, ki jih imajo, ker nimajo dela ali plače, o težavah tistih, ki so na robu življenja, ki so bodisi invalidni, ki so revni, ki hodijo od vrat do vrat in iščejo svojo pravico. Vedno je priložnost na terenu, da se srečamo tudi z županom. Tudi župani pojasnijo stanje v posamezni občini, pri čemer, kot veste, nas vedno zanima, kakšno je stanje za najbolj ranljive, kako je v zdravstvu v posamezni občini, kako je s cestami, ki so še vedno tudi po zasebnih zemljiščih, kako je s spoštovanjem okolja, kako je poskrbljeno za najranljivejše, tudi invalide. Vedno odhajamo tudi v kraje, ki so blizu obema manjšinama, kajti zdi se mi pomembno, da imajo možnost, da pridejo na severovzhodu ter na jugu k nam tudi tisti, ki bi poročali, ali je kršena pravica tudi narodnim skupnostim. Seveda je težko v teh nekaj minutah zajeti vse, kar doživimo, kar zaznamo, zato pa je poročilo takšno, kot je, tako obsežno; celo s posameznimi primeri, ki kažejo na določene kršitve. Lahko bi rekli, da je statistika pokazatelj stanja, a zagotovo ne popolna. Kajti v nekaterih primerih se lahko nekdo obrne na nas, pa takoj zaznamo nepravilnost, reagiramo in se stanje za druge, takšen primer so bile štipendije za deficitarne poklice, izboljša. Ni bilo več prijav, kajti isti dan, gre sicer za letošnje leto, je bil razpis razveljavljen. Prizadetih bi bilo 6 tisoč mladih, k nam se jih je obrnilo le nekaj. Torej ne moreš reči, da stanje ni bilo zaskrbljujoče, a vendar smo reagirali takoj. In zato so te številke in tudi utemeljenost pobud nek pokazatelj; a ne dovolj velik in ne eksakten. Pobuda je lahko neutemeljena, ker je podana k nam prezgodaj, ker ljudje še niso izkoristili pravnih sredstev, ki bi jih morali. Takrat žal ne moremo predvidevati rešitve, ki bo na koncu, kajti ko je zadeva rešena, običajno ne poročajo več. In takrat se zapiše, da je celo neutemeljena. Vendar s tega konkretnega razloga, če bi izvedeli, kaj se bo zgodilo čez nekaj let, če bi nam poročali, ali čez nekaj mesecev, pa bi lahko pobudo šteli tudi kot utemeljeno. Delo z mediji je tudi za nas izjemnega pomena, kajti že jutranji klipingi prinesejo 50, 100 novic in dodatni popoldne še nove. Mediji prikazujejo, kaj se v Slovenji dogaja, na kaj opozarjajo ljudje. Naša področja dela so – 4 namestniki, in sicer 1 namestnica in 3 namestniki – strogo razdeljena. Če se dotaknem na kratko tistega področja, ki je za ljudi tudi najpomembnejše, socialno-ekonomske pravice, tukaj seveda ljudje tarnajo tudi nad počasnim delom države, počasnim odločanjem o pritožbah, ki jih vložijo; o tem, da je težko preživeti, če prosiš humanitarne organizacije, da ti dajo ob socialni podpori tudi določeno pomoč. Tukaj je izgubljeno dostojanstvo mnogih ljudi. Te zgodbe na socialnem področju, kjer bi lahko rekli, da sem spadajo ljudje od rojstva do smrti, to so invalidi, otroci, najstarejši, osebe s posebnimi potrebami, se še kako dotaknejo slehernega od nas v naši ekipi, ki mora odločati o tem, ali so jim kršene in kaj narediti. Pogosto se zapleta pri zakonodaji. Zato na srečanjih z vsemi ministri opozarjamo, kaj smo ugotovili in kako je treba hiteti z zakonodajo, ki res pogosto zelo zamuja. O njej odločate vi. To je tudi področje zdravstva, ki se še kako dotika ljudi. Zdravje, vsak bi moral imeti v bližini nekoga, ki ga bo v trenutku, ko mu je najhujše, pozdravil, da ne bo čakal; da ne bo stopil v vrsto tistih, ki si bodo morda poslabšali svoje zdravstveno stanje zaradi dolgih čakalnih dob. Veliko je afer. Veliko je zgodb, ki jih pripovedujejo ljudje, ki ne zaupajo, da je vse tako, kot bi moralo biti. In vendar se mi zdi prav, da se o tem govori, ne pozabimo pa tudi dobrih stvari. Veliko je tudi narejenega, veliko dobrih ljudi, ki delajo v teh institucijah; in zato pri Varuhu opozarjamo tudi na dobro upravljanje. Če se kdo zmore opravičiti, povrniti škodo, je zagotovo vreden vse pohvale. Še vedno ljudi razburja pokojninsko zavarovanje, mlade zagotovo malo manj, ker si mislijo, da tega sploh ne bodo dočakali. Starejši, ki so bili že tam, ki so bili že blizu, pa se to oddaljuje, ki so plačevali, pa niso dobili vsega, kar so mislili, se seveda zelo jezijo, so zelo razočarani, ker se jim zdi, da bi jim morale biti priznane pravice, za katere so upali, da bodo in bodo pravočasno. Čas terja spremembe, čas revščine nikoli ni prijazen; a zagotovo je lahko tudi velik izziv, da potegnemo najboljše, kar se da, da naredimo največ, kar lahko. Ko so lepi časi, ko se cedita med in mleko, zagotovo lahko rečemo, da je za vse v državi, ki upravljajo, veliko lažje, tudi za Varuha. Naj preidem na področje, ki se tudi dotika mnogih zgodb, to je področje pravosodja, policijskih postopkov, odvzema svobode. Področje, kjer ima lahko vsak svojo zgodbo in pričakovanja. Pravičnost je poseben pojem. Varuha in tudi nas skrbi, da bi ti postopki ne tekli dovolj hitro; da bi ljudje prišli do svojega cilja, pa čeprav je v primerih, kjer si stojita nasproti dva, zelo težko reči, da bo rešitev za oba pravična. Zagotovo bo eden odšel iz sodišča razočaran, tudi iz najvišjega, tudi iz Ustavnega, celo iz evropskega, kajti vsak vidi svojo pravico drugače. Vendar če bo sojenje kvalitetno, če se bo izpeljalo v krajših rokih, bomo zagotovo naredili dovolj. Moram reči, da še nikoli ni bilo toliko predlogov zakonodaje, kot jo je sedaj. Še nikoli toliko sej različnih odborov, za katere dobivamo vabila, da se jih udeležimo. Odhajamo na zelo različne seje, tudi pri Varuhu, vsak teden je praktično ena in tam se pogovarjamo o tematiki. Želim si le, da bi zakonodaja, ki se jo obljublja, pomenila tudi napredek. Vesela sem vseh mnenj, ki smo jih dobili od Državnega sveta, od Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki je naša matična komisija. Vesela sem vseh odzivov v 200 strani dolgem poročilu Vlade. In še najbolj tega, da se bo Vlada v prihodnje, tako je obljubila, odzivala celo z vmesnim poročilom. To bo velik napredek, kajti ne bo treba čakati na novo letno poročilo Varuha, ampak bomo med letom ne le spremljali, ampak dobili tudi odziv pristojnih. In na to resnično računam. Tu je še okolje. Ljudje vse bolj čutijo, da okolje ni tisto prijazno okolje. Da je kapital včasih tisti, ki kroji usodo mnogih, da se vidijo v filmih, ki so bili včasih predvajani, in si videl, ko je nekdo reven, ti lahko blizu postavijo tudi onesnaževalca, ker boš moral potrpeti, pa čeprav za ceno zdravja. Veliko je civilnih iniciativ, ki opozarjajo. Varuh se srečuje z vsemi nevladniki z zelo različnih področij. Lani smo imeli povsem novo problematiko begunstva, ki nas je tudi zelo obremenjevala; in o tem smo v poročilu zapisali kar nekaj. Opravljali smo tudi monitoringe. Tu so še števila področja, recimo diskriminacija do invalidov, do različnih verujočih, do istospolnih. Tukaj poudarjam, da sem vesela napredka zakonodaje, Zagovornika načela enakosti, zakona proti diskriminaciji. Tukaj so še manjšine, prvič smo se srečali pred kratkim v našem letnem poročilu celo na temo obeh, torej madžarske in italijanske narodne skupnosti, kar je zelo pomembno. Tukaj so tudi invalidi, ki še vedno čakajo na določene rešitve. Veselim se napredka nove zakonodaje na področju otrok s posebnimi potrebami; dolga zgodba. Zgodba ljudi, ki so že odrasli, nekateri umrli, ki so čakali na to, da bi jim država nudila pomoč, pa jim žal ni mogla. Zrastli so brez tistega otroštva, ki bi si ga zaslužili; in ne samo oni, tudi njihovi starši, ko so umrli, so imeli slab občutek, da zanje niso poskrbeli; sploh pa ne država tako, kot bi morala. Področje diskriminacije zavzema tudi področje sovražnosti govora, ko se vprašaš, kje je svoboda govora, kje jo omejiti in kdaj, ko pa vendar vsi želimo imeti svobodo govora. Ali kdaj poseže v tvoje področje tako hudo, da se čutiš, da si prizadet tako močno, da si rečeš, to pa je sovražni govor. To presojajo pristojne institucije. Tukaj imamo torej še ogromno področij, ki se jih v našem poročilu dotikamo; in ob koncu zapišemo 83 novih priporočil. Vesela sem, da so nekatera taka, da so se že uresničila, da so nekatera blizu uresničitve; žalostna pa, ker so nekatera še vedno v zraku. O mnogih problemih ljudi, ki težko živijo, se govori premalo. Področje, ki ga bom omenila na koncu, ki je vredno vse pozornosti, so zagotovo pravice iz delovnih razmerij. Tam so ljudje, ki so prizadeti, ki ne morajo razumeti, da ne dobijo plač, da so opeharjeni, da nekdo služi na njihov račun; da lahko kumulira podjetja in jih rabi takrat, ko mu pridejo prav, pa čeprav so last njegove onemogle babice, ki se že bliža domu starejših občanov. Tu je mobing, tu so razmerja v delu, ki so suženjska. Težko se je vrniti v suženjstvo, ko smo ga vendar že zdavnaj preživeli in ga okarakterizirali za neko hudo obdobje. A žal so tu ljudje, ki niti ne želijo govoriti, ker se bojijo, ker pravijo, da je bolje tako, kot da moram oditi in izgubim še tisto majhno upanje, ki ga imam. In zato smo pri Varuhu konec leta 2015 pripravili poseben bilten, ki govori o pravicah iz dela, o kršitvah na tem področju. Bilten je dolg. Imeli smo okroglo mizo, na kateri smo razpravljali z vsemi, ki pokrivajo to področje. Žal tudi v sedanjih sestankih s pristojnimi ugotavljam, da še ni vse tako, kot bi moralo biti. Tu so otroci, imamo projekt Zagovornik – glas otroka, to so šibka bitja, za katera si želiš, da bi nekdo ob njih stal, da bi jim pomagal. In čeprav se na vseh teh področjih kaže neko upanje, mislim, da je treba pohiteti. Da je treba iz tiste preventive, ki bi bila najboljša, kdaj poseči tudi po ostri represiji. Kajti sodstvo, inšpekcijske službe, organi, ki morajo bdeti nad tistimi, ki kršijo pravice iz delovnih razmerij in na drugih področjih, so zadnje upanje ljudi in ne smejo zatajiti. Upam, da bo tudi razprava konstruktivna in da boste v tem državnem zboru lahko sledili našim priporočilom in da bo prihodnje leto, ko bom stala tu, za ljudi v Sloveniji boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa, spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo. Pripravila je predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila komisije. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je obravnavala Enaindvajseto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2015. Na začetku obravnave na seji komisije je prva dobila besedo gospa Vlasta Nussdorfer, varuhinja človekovih pravic, ki je na kratko predstavila poglavja, ki so navedena v poročilu, ter navedla glavne poudarke pri posameznih tematikah. Omenila je romsko problematiko, Zakon o pokopališki in pogrebni dejavnosti, pomanjkanje kadrov v zaporih, problem tujcev in prosilcev za mednarodno zaščito, probleme v pravosodju ter dolgotrajne postopke, sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, razmere v policiji, dvojno obdavčitev delavcev migrantov, problem črnih gradenj, denacionalizacijo, pokop žrtev povojnih pobojev, koncesije, področje delovnih razmerij ter v zvezi s tem tako imenovano moderno suženjstvo, področja pokojninskega in invalidskega zavarovanja, problem nadzora v zdravstvu, centre za socialno delo, počasno obravnavo pritožb ter ob koncu varstvo otrokovih pravic. Svojo predstavitev pa je varuhinja zaključila z opisom pomena državnega preventivnega mehanizma, ki ga v okviru svojih pristojnosti izvaja Varuh. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da so se seznanili s poročilom Varuha ter ga ocenili kot kakovostno in pregledno. Poročilo vsako leto postavi ogledalo družbi, vendar po njihovi oceni bistvenih sprememb na bolje ni. Predlagajo, da Varuh pripravi podrobno analizo obljub državnih organov. Predstavnik Vlade Republike Slovenije je povedal, da je Vlada obravnavala Enaindvajseto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2015 ter izrazil pohvalo za strokovno in kvalitetno opravljeno delo, ki je dobra podlaga za delo izvršilne veje oblasti, ko išče rešitve in ukrepe za zagotavljanje spoštovanja človekovih pravic. Vlada je ustanovila posebno medresorsko skupino, ki je zadolžena za zagotavljanje pogojev, da bodo sodbe mednarodnih sodišč, predvsem Evropskega sodišča za človekove pravice, v ustrezni meri in pravočasno uresničene. V okviru Ministrstva za pravosodje je v ustanavljanju posebna stalna projektna skupina, ki bo zadolžena za spremljanje in strokovno pomoč pri uresničevanju sodb Evropskega sodišča ter drugih sodišč ter tudi priporočil varuhinje za človekove pravice. Predstavnik Vlade je omenil tudi pripravo predlogov treh pomembnih zakonov, ki bodo prispevali k pospešitvi postopkov ter k odločanju v razumnem roku; in sicer novelo Zakona o kazenskem postopku, novelo Zakona o pravdnem postopku in Zakon o kolektivnih tožbah. Za konec je dodal, da se na Vladi trudijo uresničevati priporočila Varuha, da pa je včasih razlog za to, da priporočila niso uresničena v celoti ali pa samo deloma, v dejstvu, da je premalo ustreznih kadrovskih ali finančnih resursov. V večini primerov pa obstaja pripravljenost, da bi tovrstna priporočila v čim večji možni meri uresničevali. Zagovornik načela enakosti je poudaril problem odsotnosti vizije in strategije varstva človekovih pravic, ki je država nima. Menil je, da je potrebna neka usmeritev, ki jo mora podati Vlada, in pokazati svojo željo po tem, da vodi in daje zgled na tem področju. Omenil je vprašanje odpravljanja diskriminacije zaradi invalidnosti ter se v zvezi s tem dotaknil zagotavljanja prevozov študentov, ki potrebujejo posebne prilagoditve. V razpravi, ki je sledila, so članice in člani Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti podali svoja mnenja in ugotovitve k vsebini poročila. Omenjeno je bilo področje diskriminacije, kjer je bilo med drugim govora o romski skupnosti, nedostopnosti do osnovne infrastrukture ter osnovnega izobraževanja. Izpostavljen je bil problem sovražnega govora ter v zvezi s tem elektronskih medijev ter spletnega komentiranja. Po zaključku razprave smo dali na glasovanje delovno gradivo, osnutek predloga priporočila z dne 19. 9. 2016, ki so ga članice in člani komisije sprejeli soglasno. V nadaljevanju pa so članice in člani komisije glasovali še o predlogih priporočil Poslanske skupine Združene levice ter nato še o predlogih priporočil Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ter jih zavrnili. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo, obravnaval pa ga bo danes Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa, gospa Irgl. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja. Državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare, beseda je vaša.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja, oba namestnika in namestnica! Vlada se je seznanila s poročilom Varuha za leto 2015 in pripravila odzivno poročilo, v katerem so podana podrobnejša pojasnila k posameznim ugotovitvam in priporočilom na posameznih področjih. Vlada kot pozitivno ocenjuje dejstvo, da je mnogo danih priporočil že uresničenih bodisi v celoti bodisi deloma. V tistih primerih, kjer priporočila niso uresničena, obstaja resno prizadevanje in namen, da se v čim krajšem možnem času uresničijo. Tudi iz poročila Varuha je ugotovljeno, da obstaja dobro sodelovanje med varuhinjo in državnimi organi. Varuhinja v uvodnem delu svojega poročila ugotavlja, da si je treba stalno prizadevati za ohranjanje in že ohranitev dosežene ravni na področju človekovih pravic; hkrati pa tudi za njihovo doslednejše uresničevanje in spoštovanje. Kot je navedeno že v odzivnem poročilu Vlade, je Vlada prav s tem namenom, da bi se tudi to stalno ohranjanje in prizadevanje za doslednejše uresničevanje človekovih pravic dejansko zagotovilo v naši državi, sprejela kar nekaj sistemskih ukrepov, ki so bili danes že omenjeni. V juliju 2016 je s spremembo Zakona o državni upravi med naloge Ministrstva za pravosodje izrecno dodala proučevanje in načrtovanje uveljavljanja temeljnih človekovih in svoboščin. Že konec leta 2014 je Vlada s spremembo Zakona o državni upravi pooblastila Ministrstvo za pravosodje za usmerjanje ministrstev glede izvrševanja sodb mednarodnih sodišč, kar se v veliki meri nanaša tudi na sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Vlada je ustanovila tudi medresorsko delovno skupino za koordiniranje izvrševanja sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, pravkar pa se na Ministrstvu za pravosodje ustanavlja posebna projektna skupina za izvrševanje sodb, ki bo zagotavljala strokovno podporo in pomoč doslednejšemu uresničevanju sodb Evropskega sodišča za človekove pravice. Za učinkovitejše uresničevanje priporočil Varuha namerava pripraviti Vlada oziroma Ministrstvo za pravosodje, ki je z letošnjo spremembo Zakona o državni upravi posebej pooblaščeno za pripravo zbirnega poročila o uresničevanju priporočil varuhinje, posebno vmesno poročilo v polletnem obdobju. Če bo možno, bomo pa tudi v letošnjem letu zagotovili transparentnost uresničevanja oziroma stopnje uresničitve samih priporočil na način, da bodo objavljena tudi na spletni strani Ministrstva za pravosodje, ki bo v okviru priprave tega vmesnega poročila te podatke od resornih ministrstev pridobivalo. Varuhinja tudi že leta opozarja, da Slovenija nima polnopravne državne institucije za človekove pravice s statusom A na podlagi pariških načel. Glede tega je bil storjen v tem obdobju pomemben korak naprej, Vlada je decembra lani sprejela sklep, da Ministrstvo za pravosodje pripravi novelo Zakona o Varuhu človekovih pravic; julija letošnjega leta pa je z Zakonom o državni upravi preneslo pristojnost za to področje na Ministrstvo za pravosodje. Ministrstvo za pravosodje je že pristopilo k pripravi osnutka spremembe Zakona o Varuhu človekovih pravic, pri čemer sodelujemo tudi z Varuhom. Predvidoma bo osnutek pripravljen do konca letošnjega leta. Glede posameznih priporočil varuhinje, ki jih je letos skupaj nekoliko manj kot v prejšnjem obdobju, naj posej poudarim, da si vlada resnično preko svojih resorjev prizadeva, da bi se njihovo izvajanje oziroma uresničevanje omogočilo in dejansko uresničilo v največji možni meri. Podrobnejše ukrepe in rezultate pa smo predstavili v pisnem poročilu, ki je sestavni del gradiva današnje seje. V uvodnem delu naj na koncu še enkrat varuhinji in njenim sodelavcem izrazim posebno zahvalo v imenu Vlade. Na kratko povedano – vaše strokovno delo, ugotovitve in priporočila predstavljajo odličen smerokaz za delo izvršilne veje oblasti pri zagotavljanju in uresničevanju človekovih pravic. Hvala.
Hvala, gospod Stare. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Eva Irgl.
Še enkrat najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic! Pred nami je tokrat že Enaindvajseto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic, ki opisuje kršitve človekovih pravic, povzročene v letu 2015. Preden grem na samo vsebino poročila, mi dovolite, da najprej sploh pogledamo, katere so ključne naloge Varuha. Varuh človekovih pravic mora varovati posameznika v stikih z državnimi organi, lokalnimi organi in nosilci javnih pooblastil ter mora nadzorovati njihovo delo. Včasih je Varuh človekovih pravic pri tem uspešen, včasih pa malo manj. Državnim organom mora naslavljati predloge, mnenja, kritike ali priporočila. Na Ustavno sodišče lahko naslovi predlog za oceno ustavnosti predpisov ali ustavno pritožbo zaradi kršitev človekovih pravic. Vladi in parlamentu lahko daje pobude za spremembo zakonov in drugih predpisov. V vsakoletnem poročilu Varuha človekovih pravic, tudi v tem enaindvajsetem, ki ga danes obravnavamo, pa daje tudi veliko število priporočil, med katerimi se jih vedno znova kar nekaj ponavlja, kar pomeni, da vlada tukaj ni dovolj proaktivna in bi morala bistveno bolj prisluhniti pripombam, ki jih Varuh človekovih pravic zagotovo v tem smislu dobronamerno izreče. Varuh človekovih pravic tudi opravlja preglede zaporov in drugih prostorov, v katerih so osebe, ki jim je odvzeta prostost. Tudi v tem poročilu je kar nekaj strani namenjenih ljudem, ki jim je odvzeta svoboda. Varuh človekovih pravic pa ima še eno zelo pomembno nalogo, za katero menim in tudi v Slovenski demokratski stranki vedno znova opozarjamo, da bi morala varuhinja večkrat poseči po tem. Gre za to, da Varuh človekovih pravic lahko samoiniciativno obravnava, in sicer brez predhodne najave nekoga drugega, kršitve človekovih pravic, ki se zgodijo ali pa jih zazna v družbenem prostoru. No, tu pa vidimo, da Varuh večkrat reagira pristransko, ali pa pri tako pomembnih kršitvah, kot je na primer neupoštevanje kazenskega postopka pri potrjevanju morišč, sploh ne reagira; ampak o tem več v nadaljevanju. Že vrsto let kot poslanka in tudi predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti precej natančno spremljam delo Varuha človekovih pravic. Tako sem imela priložnost spremljati delo oziroma poročila, ki nam jih je v ta državni zbor dostavljal gospod Matjaž Hanžek, potem sem lahko spremljala poročila gospe Zdenke Čebašek Travnik, danes je pred nami poročilo varuhinje gospe Vlaste Nussdorfer. Seveda se delo varuhov človekovih pravic med seboj razlikuje. Ampak tisto, kar je najbolj pomembno za varuha človekovih pravic, je to, da sledi Ustavi Republike Slovenije, zakonom in da dejansko pomaga ljudem v stiski. Na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki je matično delovno telo za obravnavo tega poročila, je bila varuhinja ob obravnavi deležna v veliki večini čestitk s strani vladnih resorjev in koalicijskih poslancev, zlasti glede dobro oblikovno in estetsko pripravljenega poročila, s čimer se tudi sama strinjam. Vendar pa je bila zelo malo deležna konstruktivne kritike, tiste pravične kritične distance, preko katere si vendarle dolžan opozoriti tudi na nekatera nesprejemljiva ravnanja na področju varovanja človekovih pravic. Še posebej, če izhajamo iz dejstva, da je Slovenija pred odločitvijo za samostojno državo živela v sistemu, ki je grobo kršil človekove pravice in temeljne svoboščine. Tudi zato je potrebna še posebna skrbnost pri obravnavi človekovih pravic. Funkcija varuha človekovih pravic je torej izjemnega pomena za uspešno delovanje pravne, predvsem pa pravične družbe in države. Varuhinja je v svojem poročilu in tudi na seji Komisije za peticije opozorila na dostojanstvo človeka, ki mora pripadati slehernemu. Tudi sama kot predsednica komisije večkrat ali pa vedno znova opozarjam, da človekove pravice, ki smo jih zapisali tudi v najvišjem pravnem aktu, torej v Ustavi Republike Slovenije, ne bi smele biti nikdar in nikoli teptane. Zlasti pa s kršitvami ne bi smeli posegati v dostojanstvo in integriteto posameznika, saj takšna ravnanja pustijo globoke posledice; pustijo tudi povsem uničene in strte posameznike, katerih pot se lahko zaključi tudi zelo tragično. In danes smo, spoštovani kolegice in kolegi, prav mi vsi tukaj dolžni ohraniti človeško dostojanstvo, saj je to ključna in prva naloga vseh nas. Je pa res, da je to izjemno zahtevna in težka naloga, ki pa na koncu zagotovo daje pozitivne rezultate. Ugotavljam, da so se v letu 2015 na nekaterih področjih varovanja človekovih in socialnih pravic v Sloveniji standardi zelo znižali. Vse več ljudi živi pod pragom revščine oziroma vse več ljudi je socialno izključenih. Veliko ljudi, zlasti mladih, pa odhaja v tujino, ker imajo tam boljše pogoje za delo, in zato, da si ustvarijo neko boljšo, bolj zdravo prihodnost. Gre vsekakor za alarmanten pojav, ki pa mu vlada, ki jo vodi Miro Cerar, žal ni kos. Veliko ljudi je v finančni stiski, so osamljeni in so v stalnem boju za preživetje, kar opozarja tudi varuhinja v Enaindvajsetem rednem letnem poročilu. Ampak na to nas ne opozarja samo varuhinja človekovih pravic. Na to nas, kar je morda še bolj pomenljivo, opozarjajo tudi mednarodne lestvice, ki nam kažejo zrcalo, v katerem se lepo vidi, v kakšnem stanju je država na področju spoštovanja človekovih pravic, na področju učinkovitosti pravne države ter na področju učinkovitosti ekonomskega sistema. Suma sumarum lahko rečemo, da mednarodne lestvice kažejo na učinkovitost oziroma neučinkovitost delovanja vlade. In mi smo v letu 2015, spoštovani kolegice in kolegi, tudi če si zatiskamo oči, padli na čisto vseh mednarodnih lestvicah, kar bi moral biti alarmanten podatek za vlado in pristojna ministrstva. Varuhinja ponovno v poročilu opozarja na problem revščine. Tu se strinjam z njo, da bodo potrebni še dodatni mehanizmi, ki bodo zajezili revščino in omogočili človeku dostojno življenje; in ne samo preživetja. Danes pod pragom revščine živi okoli 300 tisoč ljudi, največ je med njimi upokojencev in brezposelnih oseb. In revščina med upokojenci je dejansko velik problem, ki pa se ga vlada očitno ne zaveda dovolj resno. Povprečna pokojnina znaša le 580 evrov. Posledica tega pa je, da celotna slovenska družba, ki se obenem tako kot celotna Evropa sooča s problemom staranja, drsi v revščino. Naj navedem samo en podatek, na začetku leta 2015 je bilo otrok v Sloveniji 14,6 %, starejših pa 17,55 %, kar pomeni, da je v Sloveniji živelo 300 tisoč otrok in 361 tisoč starejših. Razmerje torej pove vse. Ampak ko govorimo o revščini med starejšimi, pri tem prihaja tudi do svojevrstnega absurda, da morajo številni upokojenci s svojimi nizkimi prejemki skrbeti tudi za svoje odrasle otroke, saj le-ti ne dobijo zaposlitve. Država pa žal ne vzpostavi potrebnih mehanizmov, da bi izboljšali to nemogočo, ampak res nemogočo situacijo. Ljudje potrebujejo delo in ljudje potrebujejo zaposlitev; ne samo zato, da preživijo, ampak tudi zato, ker je delo vrednota. Tveganje za revščino je pri mlajših od 65 let okoli 10-odstotno, pri starejših pa več kot 20-odstotno. Glavni problem pa so nizke pokojnine in tega se v Slovenski demokratski stranki globoko zavedamo, zato tudi na seji Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti vedno znova opozarjamo na ta velik problem revščine med starejšimi. Kar 60 % upokojencev prejema manj kot 622 evrov na mesec, 40 % upokojencev ima pokojnino nižjo od 500 evrov, skoraj 100 tisoč ljudi ima pokojnino nižjo od 400 evrov, zato životarijo, še zlasti, če živijo sami. Raziskave tudi kažejo, da je vzrok revščine pri mnogih starejših osebah pogosto tudi ta, da so preveč kratkotrajne zaposlitve v času aktivnega življenjskega obdobja. Visok kazalnik je tudi neaktivnost starejših v družbi, pogosto so izključeni iz socialnih mrež. Naj tu omenim raziskavo, ki je bila narejena prav za to področje, da so starejši izključeni iz socialnih mrež, ki kaže na to, da socialne mreže nima kar 8 % starejših, 26 % pa je v tej populaciji depresivnih. Kar 15 % starejših je socialno izločenih na več področjih, kar nas uvršča – to sem enkrat že povedala na eni izmed sej – na nečastno drugo mesto med državami v Evropski uniji; bolj socialno izključeni so le še starejši na Madžarskem. Okoli 400 tisoč ljudi v Sloveniji torej trpi socialno izključenost. Veliko je takšnih, ki nimajo niti za osnovno preživetje, pa jih je, spoštovani kolegice in kolegi, sram prositi za pomoč. To doživljam osebno tudi sama, ko kličejo na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Ampak ni samo ta skupina tista, ki je zaskrbljujoča glede revščine. Zaskrbljujoči so tudi Unicefovi podatki, ki kažejo, da v Sloveniji v revščini živi približno 15 % otrok, daleč najbolj ranljiva skupina pa so gospodinjstva z brezposelnimi člani in vzdrževanimi otroki, takšnih naj bi bilo okoli 75 %. In tu me zanima, kaj bo vlada, konkretno ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti naredila na tem področju?! Moramo vedeti, da ima odraščanje v revščini dolgotrajne posledice. Država je dolžna z vsemi svojimi resursi, ki jih ima na voljo, vzpostaviti takšne mehanizme, ki bodo revščino preprečevali, in narediti vse, Da se ne bodo osebe, ki že živijo v revščini, še dodatno zaradi situacije, v kateri so se znašli, ker mogoče ne morejo dobiti zaposlitve, imajo pa doma otroke, ki jih morajo vzdrževati, znašle v situaciji, da bodo še dodatno izpostavljene socialni izključenosti. Že včeraj smo ob obravnavi točke v zvezi s socialnimi prispevki v Slovenski demokratski stranki opozorili, da problema revščine ne moremo reševati le z neko korekcijo socialnih prejemkov. V prvi vrsti moramo vzpostaviti takšno politiko, da se bodo na podlagi ukrepov lahko ljudje dejansko začeli zaposlovati. Že pred volitvami smo v Slovenski demokratski stranki jasno povedali, da je najboljša socialna politika politika novih delovnih mest in razbremenitve gospodarstva. Dobro bi bilo, da bi se tudi vlada Mira Cerarja končno po dveh letih spomnila, da je mogoče kaj treba narediti tudi v tej smeri. Poročilo Varuha, ki ga danes obravnavamo, torej kaže na to, da so ljudje resnično v hudih socialnih in ekonomskih stiskah. Večkrat so tudi soočeni z izrazito institucionalno ignoranco. To ne govorim na pamet kot predsednica komisije za človekove pravice, tudi sama ugotavljam, da morajo strokovni sodelavci komisije večkrat poslati kakšne urgence tudi na pristojna ministrstva, da sploh dobimo odgovor. To je prvovrstna ignoranca ljudi, ki delajo na teh mestih. Mislim, da si slovenski državljan zasluži vsaj to, da dobi odgovor na zastavljen vprašanje; pa ga večkrat ne dobi. Potem pač nastopimo mi kot komisija in verjetno tudi Varuh; kakšne vloge se tudi podvajajo med Varuhom človekovih pravic in med Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Pred nekaj dnevi smo imeli interpelacijo ministrice za zdravje. Res je, to je aktualna tema, ampak je zapisana tudi v poročilu iz leta 2015. Gre za stanje, ki je dovolj alarmantno v zdravstvu, da je treba o tem govoriti. Da ljudje stojijo v predolgih čakalnih vrstah, da vsak osmi Slovenec čaka na nek pregled in da je 246 tisoč Slovencev v neki čakalni vrsti. Spoštovani kolegice in kolegi, gre za čisto osnovno človekovo pravico, pravico do hitre pomoči. Vsi državljani in državljanke Republike Slovenije dajemo sredstva v zdravstveno blagajno. Spoštovana varuhinja, tudi sami ugotavljate, da je zdravstvena reforma nujna, in pričakujete, to ste povedali tudi na komisiji ob obravnavi tega poročila, da bo ministrica že končno pripravila zlasti Zakon o zdravstvenem zavarovanju in Zakon o zdravstveni dejavnosti. V poročilu opozarjate tudi na to, da je v letu 2015 odmevala uvrstitev Slovenije v sam vrh kršiteljic človekovih pravic na Evropskem sodišču za človekove pravice. Zraven zapišete naslednje, citiram, »da brez poglobljene analize ne moremo preprosto trditi, da je Slovenija med največjimi kršiteljicami človekovih pravic«.Kot sem opozorila že na komisiji za peticije, se s to ugotovitvijo z vami ne morem strinjati. Takrat, ko smo dobili poročilo Evropskega sodišča za človekove pravice, smo v Slovenski demokratski stranki sklicali tudi izredno sejo Državnega zbora, kjer smo opozorili, da s tem, ko je bila največkrat kršena pravica do sojenja v razumnem roku, so bile posledično kršene tudi vse ostale človekove pravice. Spoštovana varuhinja, zato je povsem utemeljen in relevanten podatek Evropskega sodišča za človekove pravice, da smo država, ki je največkrat kršila človekove pravice. Danes bi se morali pogovarjati samo o tem, kako bomo zagotovili, da Slovenija ob novem poročilu Evropskega sodišča za človekove pravice ne bo več prva na seznamu kršiteljic. V Slovenski demokratski stranki tudi sicer že zelo dolgo opozarjamo na nepravilnosti znotraj pravosodnega sistema. Nanje v tem poročilu opozarja tudi varuhinja. Opozarjamo, da je pravosodni sistem nujno potreben prevetritve na kadrovskem in vsebinskem področju, da imamo potem posledično težave na vseh področjih in družbenih podsistemih, ker ni bila nikoli narejena lustracija ali pa vsaj neke vrste reforma pravosodnega sistema. Na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti dobimo največ peticij in vlog državljanov, vezanih prav na delovanje pravosodnega sistema. Ljudje pa se dejansko zlomijo ob dolgotrajnosti sodnih postopkov. Poznamo nešteto zgodb, kjer so ljudje bili dobesedno ob vse. Včasih, kar je najhuje, ne samo finančno-ekonomske posledice, kar je najmanj; ampak so tudi ob dostojanstvo. Bilo bi prav, da enkrat nekaj naredimo na tem področju in da se tudi pravosodna veja oblasti ne vede več tako ignorantsko in arogantno. Tudi sami, spoštovana varuhinja, ugotavljate, da je velik problem pravosodnega sistema dolgotrajnost sodnih postopkov. Ugotavljate pa tudi, in to drži, da je podatek o deležu obsodilnih sodb Evropskega sodišča za človekove pravice zoper Slovenijo skrb vzbujajoč. Zdaj pa k drugi temi. V poročilu ste tudi zapisali, citiram: »Dokončno rešitev terjajo tudi sramotni in človeka nevredni povojni poboji, zlasti z dostojnim pokopom vseh žrtev.« Seveda se tukaj strinjam z vami, 71 let že te žrtve in njihovi svojci čakajo na pokop, na nek večni mir in pokoj. Tukaj sem pa res, morda naivno, ampak vendarle osebno pričakovala, da boste, spoštovana varuhinja, povedali kaj v zvezi z zadnjimi izkopavanji človeških okostij v Košnici. Sama sem bila na tem mestu zločina in moram reči, da sem ostala brez besed. Molk državnih organov pa je bil tudi več kot povedan. Na komisiji za človekove pravice sem vas med drugim vprašala, kakšno je vaše mnenje kot varuhinje človekovih pravic o tem, da tam kljub temu, da gre za morišče – moramo vedeti, kaj je morišče in kaj je grobišče in da gre za po vojni izvensodno pobite ljudi –, zakaj tam ni preiskovalnega sodnika. Kakšno je vaše mnenje o tem, da ni tam preiskovalnega sodnika, da ni tam preiskovalnega tožilca in da so tam samo arheologi, ne pa tudi forenziki? Tega odgovora nisem dobila. Vprašala sem vas tudi, ali se vam zdi kot varuhinji pravično, da nihče ne odgovarja za zločine, storjene po vojni; pa čeprav zločini zoper človečnost ne zastarajo ne po domačem in ne po mednarodnem pravu. In sploh če vemo, da se storilce, tudi po mednarodnem in domačem pravu, lahko, ker gre za takšna kazniva dejanja zločinov zoper človečnost, procesira tudi posthumno. Tudi na to vprašanje nisem dobila odgovora. Treba pa je reči, če mrtve, torej žrtve povojnega nasilja samo pokoplješ, ne obsodiš pa sistema in ne obsodiš zločincev, ki so zločin storili, potem še naprej puščaš in dopuščaš odprto pot za delitve, ki nikakor ne morejo nikoli delovati v smeri sprave; obenem pa se, spoštovana varuhinja in kolegice ter kolegi, zlasti v koaliciji, strinjaš s sistemom, ki je te zločine udejanjal. In če želimo doseči pomiritev, potem moramo zagotoviti spoštovanje človekovih pravic. To je naše osnovno poslanstvo, ki se odraža prav skozi elemente tako imenovane tranzicijske pravičnosti, o kateri govorijo strokovnjaki s področja sprave; torej pravico vedeti. Ljudje imajo pravico vedeti, ljudje imajo pravico do poprave krivic, ljudje imajo pravico do zakonitosti, kar pomeni, da imajo svojci pravico vedeti, kdo je udejanjal te zločine; ter preko krepitve demokracije in človekovih pravic doseči zagotovilo o neponavljanju. Naj na tem mestu povem, da smo danes v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vložili spremembe Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Že ves čas sprejemanja tega zakona, ki ga je pripravila Nova Slovenija s podporo Stranke modernega centra, smo opozarjali, da zakon zamegljuje bistvene stvari in ne spoštuje človeškega dostojanstva žrtev na način, kot bi si to skupaj z njihovimi svojci zaslužili. Da ne postavlja razlike med tem, kaj je morišče in kaj grobišče. S to novelo želimo predlagatelji urediti pomanjkljivosti, ki so se izkazale v praksi pri izvajanju Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Kot kaže, pri izkopavanjih oziroma postopkih potrjevanja morišč tam niso prisotni organi odkrivanja in pregona ter preiskovalni sodnik, s čimer se ti postopki ne izvajajo v skladu z zakonom, ki ureja kazenski postopek. Zakon množične in sistematične vojne zločine izvzema iz sistema kazenskega prava in jih prepušča diskrecijski odločitvi Komisije Vlade Republike Slovenije za reševanje vprašanj prikritih grobišč ter organov pregona. Gre za izrazito negacijo pravne države ter kršitev načela, da smo pred zakonom vsi enaki, in da velja kazensko pravo za vse. Cilj predlaganega zakona, ki smo ga danes vložili v zakonodajni postopek, je vzpostaviti podlago, da se bodo postopki potrjevanja morišč izvajali v skladu z zakonom, ki ureja kazenski postopek, in bodo v postopkih obvezno sodelovali organi odkrivanja in pregona kaznivih dejanj ter sodstvo; saj gre za prizorišče zločinov in za žrtve, ki so bile pomorjene in jih je treba obravnavati povsem enako kot druge umorjene po načelih kazenskega postopka. Kazenski postopek pa ne sme ovirati postopkov dostojnega pokopa, vendar pa se morajo zavarovati vsaj tisti dokazi, ki omogočajo nadaljevanje kazenskega postopka in ugotavljanje odgovornosti. Spoštovani kolegice in kolegi, želela bi se dotakniti še dveh tem. Druge teme bodo v nadaljevanju odprli tudi moji poslanski kolegi. V Slovenski demokratski stranki smo na seji komisije za človekove pravice predlagali nekaj dodatnih priporočil s področja varstva otrokovih pravic; pa je koalicija, mašina koalicije tudi tokrat glasovala proti, kar pomeni, da priporočila niso bila sprejeta. Gre za priporočila, ki so vezana na sistemsko stanje, ki je že ves čas prisotno in se je v praksi najbolj odrazilo ravno v letu 2016 in v primeru koroških dečkov. Spoštovana gospa varuhinja, vi niste odkrili prav nobenih nepravilnosti pri nezakonitem odvzemu koroških dečkov. Predvčerajšnjem pa je še Vrhovno sodišče povedalo, da je bil odvzem koroških dečkov nezakonit. Tukaj vas javno, spoštovana varuhinja človekovih pravic, sprašujem, ali boste sedaj po vseh odločitvah Vrhovnega sodišča javno zahtevali odstop ministrice dr. Anje Kopač Mrak? Ob koncu pa bi želela opozoriti še na eno temo, ki ste jo tudi vi načeli, to je tema, ki je vedno bolj prisotna tudi v Sloveniji, čeprav Evropa že dolgo časa opozarja nanjo. To vidimo tudi z vlogami, ki jih dobivamo na komisijo za peticije. Govorim o mobingu oziroma trpinčenju na delovnem mestu, ki je po 197. členu Kazenskega zakonika kaznivo dejanje, zanj pa je zagrožena kazen do dve leti. Tukaj bi želela opozoriti, da je prav, da vsi skupaj postanemo bolj senzibilni do problema šikaniranja in ustrahovanja, ki se odvija na delovnih mestih, in da nanj tudi opozorimo. Kazenski zakonik jasno opredeljuje, kaj je mobing na delovnem mestu. Tudi 6. člen Zakona o delovnih razmerjih prepoveduje nadlegovanje, trpinčenje na delovnem mestu. Ustava Republike Slovenije natančno določa, da ima vsakdo pravico do osebnega dostojanstva in varnosti, kar pomeni, da morajo državne oblasti in vsi posamezniki spoštovati pravico do tega osebnega dostojanstva in varnosti. Želim tudi poudariti, da se posledic mobinga, ki se kažejo tudi na zdravju, in to dolgoročno, dobro zaveda tudi Evropska unija, ki opozarja, da je tretjina vseh delovnih dni izgubljena zaradi bolezni in odsotnosti, ki so posledica mobinga. Stroški, ki nastanejo zaradi tega manka, gredo v tisoče milijard evrov. To je dovolj zgovoren podatek, ki kaže na to, da moramo še več storiti na tem področju in to jemati kot resen pojav znotraj delovnega okolja. Za konec, spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja, mi bomo vaša priporočila, ki jih dajete, podprli in podprli bomo tudi poročilo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Peter Vilfan.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja z ekipo ter spoštovani predstavniki Vlade! Na poslanskih klopeh imamo Enaindvajseto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2015. Varuh nam tudi tokrat temeljito poroča o aktualnem delovanju, iz katerega je mogoče razbrati najbolj pereče težave oziroma kršitve človekovih pravic. Poročilo Varuha vključuje 83 priporočil, žal pa se marsikatera ponavljajo iz leta v leto in še vedno ostajajo neuresničena. Vendar je, kot je na pristojni komisiji poudarila varuhinja, sodelovanje z Vlado dobro, kar je bistvenega pomena za doseganje zaželenih ciljev, na katere opozarja varuhinja. Varuhinja je med drugim ponovno posebej izpostavila in pozvala vse nosilce javnih funkcij in politike, da se vzdržijo vseh izjav z diskriminatorno sovražno govorico, ne ponižujejo, strašijo ali kako drugače škodijo manjšinam, skupinam ali posameznikom. V času begunske krize in v času sprejemanja zakonodaje, ki končno vsaj deloma ureja položaj istospolnih partnerjev, je bilo slišati mnogo nestrpnih besed v javnosti ter tudi v Državnem zboru. Prav poslanke in poslanci moramo biti zgled celotni družbi. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da se lahko prav vsi poslanke in poslanke, ki sodelujemo v javnih razpravah, v svojih izjavah izogibamo spodbujanju sovraštva ali nestrpnosti na podlagi katerekoli osebne okoliščine; pri tem pa moramo nastopati strpno in spoštljivo. Dejstvo je, da javnost od vseh nas pričakuje, da bomo v času svojega mandata delovali po svojih najboljših močeh, predvsem pa etično. Tako predstavljajo etični standardi skupni imenovalec za vse poslance, ne glede na velikost poslanske skupine, njihov politični oziroma strankarski program ali druge interese. V Poslanski skupini Desus nas žalosti podatek, da kar 300 tisoč ljudi živi pod pragom revščine, kar je 14,5 % vseh prebivalcev. Med njimi je kar 26-odstotni delež upokojencev. Zastrašujoči so podatki, da kar 175 tisoč starostnih upokojencev prejema pokojnino pod 600 evri, med tem ko je prag revščine 593 evrov za enočlansko gospodinjstvo. V Poslanski skupini Desus bomo vedno znova opozarjali na dostojno pokojnino glede na 40-letno pokojninsko dobo. Veseli nas dejstvo, da je v zakonodajnem postopku novela zakona o nasilju v družini; in to ravno na tej seji, ki se dotika tudi izboljšave varstva starejših. Po podatkih policije nasilje nad starejšimi narašča; protokoli za ravnanje, kako doseči starejše, ki so žrtve ene ali več oblik nasilja, pa niso izdelani. Gre za izjemno perečo problematiko, država pa bo morala najti ustrezne ukrepe pri reševanju le-te. Na tem mestu bi rad opozoril predvsem na ekonomsko nasilje nad starejšimi, kjer je poleg mentalitete svojcev do starejše generacije velik problem tudi v ekonomski stiski samih svojcev. Slednje pa je posredno lahko povezano z gospodarskim stanjem države in vprašanjem aktivne politike zaposlovanja ter delovanja socialne države. V praksi prihaja do različne obravnave starejših, ko govorimo o domovih za starejše, ki so v lasti države; ali domovih, ki so v zasebni lasti. Ustvarjanje dobička nikakor ne bi smelo biti poslanstvo zasebnih domov. Starejši so neupravičeno potisnjeni iz družbenega dogajanja in vsi skupaj bi morali storiti vse, da zadovoljimo specifične potrebe in pravice starejših. Prepogosto se pozablja, da je človekova pravica tudi pravica dostojno preživeti jesen našega življenja. V Poslanski skupini Desus nas veseli dejstvo, da se je institut Varuha od njegovega uradnega začetka delovanja leta 1995 močno zakoreninil v zavest državljank in državljanov oziroma celotne družbe ter uživa velik ugled v javnosti. Želimo pa si, da bi bilo poročilo za leto 2016 bistveno krajše, kar bi pomenilo, da se problematika na področju človekovih pravic le izboljšuje. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam, gospod Vilfan. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana varuhinja, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! »Ljudje se naučijo sovražiti in če se lahko naučijo sovražiti, se lahko naučijo tudi ljubiti.« Izsek iz misli Nelsona Mandele, ki jo kot uvod v Enaindvajseto redno letno poročilo navaja varuhinja, hkrati navdaja z upanjem in tudi z odgovornostjo. Z upanjem, da je lahko drugače, bolje in odgovorno, da smo kot izvoljeni predstavniki ljudstva dolžni zagotavljati za to primerne pogoje. A upanje in odgovornosti nam primanjkuje v politični skupnosti ter tudi v družbi. K takemu zaključku nas vedno znova pripelje obsežno poročilo institucije, ki jo ljudje umeščajo med najbolj zaupanja vredne v državi. Besedilo, ki je pred nami, ne olepšuje surovosti vsakdana, skozi katerega se v bitko zoper revščino, nasilje in druge osebne stiske prebijajo naši ljudje. Zato ga vsakokratna vladajoča politika skuša olepšati z normativnim okrasjem, opozicija pa ga z neusmiljeno, pogosto tudi neupravičeno kritiko izkorišča za klasičen parlamentarni boj. Po mnenju Poslanske skupine Socialnih demokratov nobena od uhojenih poti ni prava in ne doseže namena pripravljavcev. Zato poročilo razumemo v prvi vrsti kot kompas, kot spodbudo v prizadevanjih za ustvarjanje boljših pogojev življenja za vse, ki živijo ali zgolj začasno bivajo v tej državi. V poročilu Varuha so predstavljeni številni primeri, ki bi jih lahko opredelili kot posamične ekscese; a so žal zaradi pogoste pojavnosti prej odraz krize sistema. Med njimi prednjači področje zdravstva, ki se navkljub izjemni požrtvovalnosti zdravstvenega osebja pogreza v spirali sistemskih anomalij. Prva med njimi je percepcija zdravstvenih storitev kot klasičnega tržnega blaga, ki je dostopno zgolj izbranim. Še posebej pa je skrb vzbujajoče, da se tak način razumevanja iz zasebnega širi tudi v javni prostor. Neenaka in nepravična dostopnost do zdravstva je namreč za socialno državo nesprejemljiva. Čakalne vrste in z njimi povezano preskakovanje, celo zlorabe položaja, zbiranje zamaškov za operacije v tujini, ki bi morale biti financirane iz sredstev zdravstvene zavarovalnice, zbiranje sredstev humanitarnih organizacij za investicije v zdravstvo, omejenost dostopa do zobozdravstva in še bi lahko naštevali, so iz izjem prešli v pravilo, ki je v posmeh 2. členu naše ustave. Upamo, da bodo napovedi ministrice ob interpelaciji o njenem delu postale meso in da se bo imela moč zoperstaviti lobijem, ki že toliko let lomastijo po tem področju. V tem boju ima vso našo podporo. Nadalje opozarjamo na delo, ki bolj kot vrednota postaja instrument, s katerim posamezniki plemenitijo svoje bogastvo; ob tem pa siromašijo zaposlene ter jih rinejo na rob ali preko njega, v revščino. Razkrite zgodbe delavcev iz samskih domov ter iz Loške doline so vrh ledene gore. Njen poglavitni del namreč predstavljajo vsi tisti, ki za svoje delo prejemajo minimalne plače, ki so na podjemnih pogodbah, tisti, ki so najeti iz manj razvitih držav Evropske unije. Vsi tisti torej, ki so v tako imenovanem fleksibilnem delovnem razmerju. Strinjamo se z Varuhom, ki pravi, če ukrepi za zaščito pravic delavcev ne delujejo, jih je treba čim prej nadomestiti z novimi. Spoštovane in spoštovani, čas je za takšne ukrepe! Čas je tudi za ukrepe za dobrobit starejših. Varuh opozarja na njihovo stisko v primerih različnih oblik nasilja nad njimi. Poleg tega so pogosto edini, ki imajo zagotovljene redne prihodke, s katerimi pomagajo preživljati družine svojih otrok. Spopadajo se z njihovo negotovo prihodnostjo, z vprašanji oskrbe, ko sami ne bodo zmogli poskrbeti več zase. Od vlade pričakujemo, da bo odgovor, ki ga težko pričakujejo tudi svojci dolgotrajno bolnih, kmalu prinesla na poslanske klopi v obliki zakona o dolgotrajni oskrbi. Ob različnih priložnostih opozarjamo na najranljivejši del te družbe – to so otroci, veliko med njimi s posebnimi potrebami. Znamo prisluhniti njihovim pričakovanjem?! Letošnja nosilna tema Tedna otroka je bila Svet, v katerem želim živeti. Sprašujem se, kakšen svet jim ustvarjamo mi s svojimi odločitvami v Državnem zboru?! Spomnimo se razprav dela politične javnosti, ki je določilo o prepovedi telesnega kaznovanja banaliziral do skrajnosti in zagovarjal celo dvigovanje rok nad otroki kot nekakšni vzgojni ukrep. Si otroci želijo svet, v katerega bodo pospremljeni s klofutami, udarci? Si otroci želijo svet, kjer se bodo na njihovih plečih lomila kopija političnih bitk, bitk razpadajočih ali razhajajočih staršev? Si želijo svet, kjer njihovi sodržavljani, pripadniki romske skupnosti živijo v nedostojnih razmerah, prikrajšani za običajno otroštvo, tudi za vključenost v šolski sistem? Ob begunski problematiki si je treba postaviti tudi vprašanje, ali si naši otroci želijo sveta, kjer bodo njihovi sovrstniki prepuščeni na milost ali nemilost zmede v lastne interese zakopane politike tako imenovanega modernega zahodnega, baje celo civiliziranega sveta. Izzivi na področju varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin so mnogokateri. Zato smo z enakim zanimanjem, kot smo prebirali poročilo, prebirali tudi odziv Vlade nanj. Pozdravljamo bolj resen pristop izvršilne oblasti k spremljanju uresničevanja priporočil Varuha, ki je zaveza, da bo na pol leta preverjala realizacijo in jo redno objavljala na spletu. Podpiramo tudi napovedano krepitev instituta Varuha v skladu s pariškimi načeli na področju promocije, izobraževanja in raziskovanja. Nadalje pozdravljamo vzpostavitev organa Zagovornika načela enakosti, ki bo v skladu s pristojnostmi iz Zakona o varstvu pred diskriminacijo opravljal naloge svetovanja, osveščanja in opozarjanja na tem področju. Okvir je torej dober. Kakšno sliko pa bo v njem izrisal čas, bomo videli kmalu. Skico zanjo bo namreč v dobršni meri zarisal dopolnjen predlog proračuna za prihodnji dve leti. Spoštovane in spoštovani, ljudje so se naveličali razprav o sistemskosti, strateškosti in še kar nekaj podobnih pomensko fluidnih izrazov. Varuh nas ne le kot politike, pač pa kot družbo v celoti spodbuja k temu, da končno pričnemo delati tisto, kar je prav; in ne tistega, kar je nekomu v njegovem lastnem interesu, kajti človekove pravice in temeljne svoboščine so univerzalne, neodtujljive, oziroma vsaj takšne bi naj bile. Zgolj kratek pogled na dva tedna nazaj, ko je skupina z ideološko manifestacijo negirala z Ustavo zajamčeno pravico do splava, pa kaže, da se je treba za spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin prizadevati ali boriti vsak dan. Spoštovana varuhinja, vam in vaši ekipi se v Poslanski skupini Socialnih demokratov zahvaljujemo za obsežno predstavljeno delo! Trudimo se, da bi ga v čim večji meri in pogosteje vnašali v politični vsakdan, pri čemer pa iskreno priznamo, da nam velikokrat to tudi ne uspe. Hvala lepa.
Hvala lepa, mag. Bojana Muršič. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Pozdravljeni vsi! Pozdravljena ekipa Varuha človekovih pravic; pozdravljena gospa Vlasta Nussdorfer! Letno poročilo Varuha človekovih pravic je dokument, ki je pokazatelj stanja v državi. Kot tak si vsekakor zasluži posebno pozornost; realizacija v njem danih priporočil pa bi morala biti prioriteta Vlade ter Državnega zbora. A realna slika je na žalost drugačna. Danes bomo opravili razpravo o tej temi, Vladi bomo naložili, naj vendarle realizira dana priporočila, le-ta se bo pohvalila, kako že dela na tem; čez eno leto pa bomo ponovno ugotovili, da se stanje ni bistveno spremenilo, ponekod še celo poslabšalo. V Združeni levici smo pred letom dni ob obravnavi poročila za leto 2014 predlagali šest priporočil, ki jih je koalicija zavrnila z argumentom, da njihovo sprejetje ni potrebno. Predlagali smo, naj se uredi področje odkrivanja in sankcioniranja sovražnega govora ter spodbujanje sovraštva na socialnih omrežjih. Do danes se na tem področju ni spremenilo nič in priporočilo Varuha se ponovno znajde v poročilu. Enako priporočilo smo zato predlagali tudi letos, a ga je koalicija ponovno zavrnila. To me še posebej čudi, ker sem včeraj slišal kar nekaj sovražnega govora, sicer ne tako kričavega, kot je bil pred leti; ampak tihega, hladnega, odklonilnega rasizma, ki pa ni nič manj, kvečjemu še bolj nevaren. Pred enim letom smo predlagali, naj se socialno šibkejšim olajša dostop do sodišč in zagotovi enakopravno obravnavo pri uresničevanju pravic. Tudi tu v enem letu nismo videli izboljšav. Opozorili smo na nedopustno dolge postopke v zvezi z mednarodno zaščito; leto kasneje ministrica namesto tega predlaga celo popoln suspenz azilnih postopkov; bolna mati z novorojenčkom pa medtem že 14. mesec čaka na rešitev svoje prošnje. Predlagali smo tudi priporočila, ki so se nanašala na zagotovitev ustreznih finančnih sredstev in kadrovske okrepitve Inšpektorata za delo ter zagotovitev ustreznega nadzora in sankcioniranja neizplačanih plač in prispevkov za socialno varstvo. K temu bi mirno dodal, da je o tem Varuh že leta 2005 opozarjal vlado, pa smo še vedno tam, kjer smo. Ne le da se stanje na tem področju v zadnjem letu ni izboljšalo, celo poslabšalo se je. A kot sta bili priporočili s strani koalicije zavrnjeni lansko leto, sta bili brez obrazložitve zavrnjeni tudi letos. Povsem enako se je zgodilo tudi vsem ostalim priporočilom, ki smo jih predlagali, pa čeprav gre za probleme, ki se iz leta v leto le še poslabšujejo. In tako v poročilu preberemo: »Vodenje države in institucij na mnogih področjih ni dobro; predvsem pa ne dovolj hitro, učinkovito in ne vedno v največjo korist ljudi, zlasti tistih na socialnem robu, revnih, nemočnih, oropanih dostojanstva in zelo razočaranih.« In to opozorilo je realnost. To je realno stanje, ki je posledica zgrešenih in antisocialnih politik te vlade in preteklih vlad. Nepripravljenost vlade in koalicije za iskanje kakršnihkoli rešitev, ki bi pripomogle k odpravi revščine ter pripomogle k izboljšanju socialne slike, jasno kaže na to, da je opozorilo Varuha, da sit lačnemu ne verjame, zdrav bolnemu in bogat revnemu, več kot na mestu. Sistematično ignoriranje priporočil s strani vlade je v tej luči zaskrbljujoče, kar se nam zdi tako nesprejemljivo, da smo tudi letos predlagali sprejetje desetih priporočil. Po posameznih sklopih smo želeli vlado izrecno zavezati k njihovi realizaciji, predvsem tistih, ki se ponavljajo že dolgo časa, da varuh niti več ne poroča o njih, temveč že zahteva. A kot rečeno, tudi tokrat je koalicija brez obrazložitve zavrnila vse, od prvega do zadnjega. Čez eno leto bomo spet stali tukaj in ponovno ugotavljali, da ostajajo poročila Varuha nerealizirana, da se socialna slika slabša, da je stopnja revščine še vedno zaskrbljujoča, da pod pragom revščine živi že več kot 50 tisoč otrok. Vlada in koalicija bosta ponovno prikimali, da problemi so, se mogoče zavezali k pripravi kakšne analize ali obljubili kakšno sistemsko rešitev; zavrnili vse nove predloge opozicije in vsaj za eno leto pozabili na to. Verjeti, da bo splošno priporočilo, naj institucije in funkcionarji spoštujejo priporočila Varuha, karkoli spremenilo, bi bilo utopično. Dokler Vlada in koalicija ne boste dojeli, da sta revščina in socialna izključenost glavni generator problemov, se bodo le-ti iz leta v leto poglabljali. Slovenija pa bo pravna in socialna država le še za elito. Dokler bo brezbrižnost do nemočnih pomembna drža državnih institucij in politike, se bo Varuhovo poročilo debelilo. Debelost Varuhovega poročila je sicer znak dobrega dela te institucije; žal pa še bolj nedela tistih, ki bi morali skrbeti, da bi se debelina tega poročila krajšala. Hvala lepa.
Hvala, gospod Hanžek. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, varuhinja človekovih pravic, kolegice ter kolegi! Rdeča nit letnega poročila Varuha človekovih pravic so dejansko že nekaj let dolgotrajni sodni postopki, zaostanki pri reševanju pritožb zoper prvostopenjske odločbe na praktično vseh področjih, delovna razmerja, štipendije, uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, socialna varnost ter brezposelnost, krivice v zdravstvu in številne druge. Tudi poročilo za leto 2015 je, lahko rečemo, žal enako. Varuhinja s svojimi sodelavci ugotavlja žalostno resnico, ki je samo še Ministrstvo za delo in Vlada Republike Slovenije ne vidita, da se v naši družbi povečuje revščina ter da se družbene razlike še poglabljajo. Kot glavno težavo na področju socialne varnosti navaja revščino velikega dela prebivalcev. Posledice revščine, na katere nenehno opozarjamo tudi v Novi Sloveniji, so široke. Slabo materialno stanje vpliva na samopodobo teh ljudi, njihove družinske odnose, predvsem pa krši pravico do dostojanstva tem ljudem. Kaj posluša in kaj gleda pristojno Ministrstvo za delo in Vlada Republike Slovenije, da se v zadnjem letu na tem področju ni prav nič premaknilo?! Že od leta 2012 varuhinja opozarja na neučinkovito reševanje pritožb zoper prvostopenjske odločbe o pravicah iz javnih sredstev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti bi moralo z organizacijskimi, kadrovskimi in finančnimi ukrepi zagotoviti, da bodo odločbe na prvi in drugi stopnji odločanja izdane v zakonitih rokih. Ministrstvo priporočila ne uresničuje, iz poročila pa ni čutiti, da bi se stanje na tem področju kaj izboljšalo. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na dopis Varuha celo odgovori, da lahko stranke, ki se pritožijo zoper odločbe glede otroškega dodatka, subvencije vrtca in državne štipendije, pričakujejo rešitev njihove pritožbe v roku dveh let. Kje je tukaj pravna varnost? Kaj pa v tem obdobju dveh let? Še eden razlog za to, da bi se morala ministrica že davno posloviti. Krščanski demokrati se zaradi tega sprašujemo, ali ni institucija Varuha zreducirana samo na opozarjanje, Vlada pa Varuhovih priporočil ter opozoril ne upošteva. Varuh je glas vpijočega v puščavi. Z Varuhom se strinjamo, da je načelo pravne države prepogosto grobo kršeno; in to je nesprejemljivo. Še naprej bomo glasno opozarjali na te krivice. Na področju delovnih razmerij se je število pobud leta 2015 v primerjavi z letom prej sicer zmanjšalo, še vedno pa je večje od števila pobud v letu 2013. Večina pobud se nanaša na neplačilo plač in prispevkov za socialno varnost, veriženje podjetij, zaposlovanje v prekarnih, negotovih oblikah dela, trpinčenje, šikaniranje, mobing in druge oblike nasilja na delovnem mestu, izvajanje inšpekcijskih postopkov, napotitev na delo v tujino, volontersko pripravništvo ter problematika tujih delavcev migrantov. V poglavju Diskriminacija najdemo izčrpno poročilo o številnih pobudah, ki poglobljeno predstavljajo primere pobud s področja diskriminacije različnih družbenih skupin. Pa vendar krščanski demokrati ocenjujemo, da predstavljena slika izpušča pomemben del prebivalcev naše države – kristjane, verne ljudi. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je na svojem zimskem zasedanju 29. januarja 2015 z veliko večino navzočih glasov sprejela resolucijo, ki v državah članicah zahteva več verske svobode in spoštovanje verskega pluralizma. Evropa, ki bi morala biti mednarodni zgled spoštovanja verske svobode, žal postaja nasprotje tega ideala evropskega povezovanja. Množijo se poročila o nasilju, vandalizmu in drugih oblikah sovražnosti do kristjanov in cerkva na evropskih tleh. Oblast je odgovorna za razumno ureditev razmer, ki bi v praksi spoštovala svobodo veroizpovedi. Parlamentarna skupščina Sveta Evrope je obsodila tudi primer Nizozemske, ki je matičarjem prepovedala odklonitev sodelovanja pri sklepanju istospolnih porok zaradi ugovora vesti. Gre za napad na tradicionalno krščansko manjšino. Naj omenimo, da je podobno tudi v Sloveniji. Koalicija zavrne vsak predlog Nove Slovenije za možnost ugovora vesti na različnih področjih. Razpravljavci na seji Parlamentarne skupščine Sveta Evrope so pozvali tudi k spoštovanju pravic staršev, da se otroci morajo šolati v skladu z verskimi in filozofskimi prepričanji staršev, da se kristjanom v celoti omogoči normalno in brezpogojno udejstvovanje v javnem življenju ter proti stereotipiziranju kristjanov s strani medijev. Država je po prepričanju Sveta Evrope dolžna obsoditi in kaznovati vsako obliko sovražnega govora ali nasilnega dejanja, ki pomeni napad na katero od veroizpovedi. Takšen napad pomeni tudi diskriminatorna zakonodaja. Diskriminacija kot takšna ne zadane le pripadnika manjšin, ampak tudi pripadnike večinske verske skupnosti. Mediji teh pojavov praviloma niti ne zaznajo in o njih ne poročajo. Z obsodbami so zelo skope tudi pristojne državne ustanove. Žal tudi v poročilu Varuha človekovih pravic ni o tem prav ničesar zapisanega, pa gre za zelo aktualne in pereče zadeve tudi v Republiki Sloveniji. Na področju zdravstvenega varstva varuhinja ugotavlja, da je bilo treba izboljšati delo Zavoda za zdravstveno zavarovanje pri odločanju o pravicah. Prav tako ugotavlja, da se stanje na področju sprejetja nujne zdravstvene zakonodaje ni nič spremenilo glede na preteklo leto. Varuhinja navaja, da ministrstvo stalno obljublja potrebne zakonske spremembe, vendar jih v času pisanja, kot seveda tudi sedaj, še ni v javni obravnavi. Ravno tako, kot smo v Novi Sloveniji opozarjali pri obravnavi interpelacije, tudi varuhinja opaža podaljševanje čakalnih dob, posamezne nepravilnosti pri organizaciji dela, domnevne strokovne napake ter nepripravljenost pristojnih za hitro in učinkovito odzivanje, kar zmanjšuje zaupanje v zdravstvo. V Novi Sloveniji pa izražamo zaskrbljenost in se nikakor ne moremo strinjati z naslovom podpoglavja, ki se glasi Evtanazija kot človekova pravica. Zaskrbljujoče je, da varuhinja človekovih pravic sugerira, da je evtanazija človekova pravica, medtem ko je temeljna človekova pravica pravica do življenja. Prav tako ne vidimo nobene potrebe, kot napoveduje varuhinja, da se izvede posvet o tej občutljivi temi. Bi pa bilo zelo dobrodošlo, da se izvede posvet na temo dolgotrajne oskrbe in nege umirajočih, paliativne oskrbe, kar je glede na starajoče se prebivalstvo naše države že zelo nujno. Dolgotrajni postopki umeščanja posegov v prostor, problematika vodnih zemljišč in vodnih dovoljenj ostaja na dnevnem redu Varuha človekovih pravic; tudi v preteklem letu. Število obravnavanih pobud je bilo v lanskem letu precej večje od prejšnjih let, kar kaže na vse večje probleme na tem področju in neukrepanje države. Varuhinja še vedno opozarja na problem dolgotrajnosti sodnih postopkov in na kakovost sojenja. Varuhinja spodbuja sprejetje dolgoročne strategije sodstva. Varuh človekovih pravic ugotavlja, da obstoječe možnosti po Zakonu o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja – nadzorstvena pritožba in rokovni predlog nista zadostni sredstvi za dosego sojenja v razumnem roku. V zvezi s tem predlaga dodatna sredstva za te namene. V zvezi s kakovostjo sojenja Varuh človekovih pravic opozarja na krepitev učinkovitosti nadzornih mehanizmov, izboljšanje transparentnosti in javnosti delovanja sodstva. Varuh človekovih pravic tudi ugotavlja, da pravica do poštenega, nepristranskega sojenja ni vedno spoštovana. Priporočila, da sodniki dosledno upoštevajo določila ZPP in se sami izločijo iz sojenja. Poleg nepristranskosti je pomemben tudi videz nepristranskosti; tudi postopki izvršbe so še vedno bistveno predolgi. Varuh je v veliki meri obravnaval tudi problematiko delavcev migrantov. V Novi Sloveniji smo razočarani, da se Vlada Republike Slovenije še ni resno lotila obravnave tega problema; kaj šele, da bi rešitev že poiskala. Krščanski demokrati pa smo Državnemu zboru že dvakrat predlagali rešitev – spremembo Zakona o dohodnini. Naša rešitev predvideva uvedbo enotne splošne olajšave na višini 7 tisoč evrov. Žal je koalicija naš predlog za razrešitev tega vprašanja vselej zavrnila. Krščanski demokrati smo bili veseli tudi odziva Varuha človekovih pravic v primeru povišanja vpisnine v imenik odvetnikov, ki je mlajšim pravnikom znatno otežilo vstop v odvetniški poklic. Takšno povišanje vpisnine je grobo poseglo v človekovo pravico do svobode dela in tudi v ustavno pravico do svobodne gospodarske pobude. V Novi Sloveniji smo veseli, da smo skupaj z našim podmladkom uspeli z zakonom preprečiti takšno nedopustno omejevanje razvoja in napredovanja mladih. Ob tem pa naj opozorimo, da bo treba tudi v prihodnje ohraniti pozornost na področju omejevanja pravice do svobode dela in svobodne gospodarske pobude. Pri tem pričakujemo, da bo Varuh človekovih pravic odigral svojo vlogo; predvsem pri opozarjanju na morebitne nepravilnosti. Poslanci Nove Slovenije podpiramo poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2015.
Hvala lepa, gospa Dimic. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavila dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Dovolite mi, da se v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev najprej zahvalim varuhinji človekovih pravic ter njeni ekipi za izčrpno poročilo in njihovo dosedanje delo. Iz poročila je razvidno, da je Slovenija na določenih področjih naredila korak naprej. Čeprav ne moremo reči, da se prav nič ne spreminja na bolje, pa je še vedno veliko preveč takšnih zadev, na katere varuhinja opozarja iz leta v leto. Navkljub vsakoletnim opozorilom in priporočilom varuhinje se prepotrebne spremembe ne zgodijo; pa čeprav to pristojni organi vsako leto ob obravnavi poročila obljubljajo. Obravnavano poročilo se, kot je to lepo povedal namestnik varuhinje ob obravnavi poročila na matičnem delovnem telesu, iz leta v leto debeli; in to kljub trdnim odločitvam, da ga bomo zmanjšali. Problematika se zelo malo spreminja, se zgolj dopolnjuje; probleme, na katere varuhinja iz leta v leto opozarja, pa je vedno več. Tako se v letnih poročilih ponavljajo opozorila, povezana z razumevanjem ter uresničevanjem pravne in socialne države, sodnih zaostanki, neuresničevanje odločitev Ustavnega sodišča; predvsem pa pomanjkanje vizije in strategije varstva človekovih pravic. Nikakor si kot družba in tudi kot najvišje zakonodajno telo ne bi smeli dovoliti situacije, ko se problemi, ki so ugotovljeni in potrjeni, ne razrešujejo na zakonski in sistemski ravni; pa čeprav si pristojna ministrstva k temu zavežejo. Za neuresničevanje priporočil varuhinje še nihče ni bil sklican na odgovornost; o eroziji pravne države pa se sprašujemo, kot kaže, zgolj ob letni obravnavi poročila. Alarmantno stanje na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti; stvari se iz leta v leto ne premaknejo na bolje. Pa težave na področju invalidskega varstva, tukaj sta dve odločbi Ustavnega sodišča z ugotovljeno diskriminacijo invalidov, ki še vedno čakata na izvršitev. Tudi področje zdravstvenega varstva ne kaže omembe vrednih napredkov. Ob obravnavi poročila pa, spoštovani kolegice in kolegi, nikakor ne moremo mimo nekaterih posameznih vprašanj, ki jim je tudi varuhinja namenila posebno pozornost; med njimi so človekove pravice Romov; tudi varuhinja opozarja, da na tem področju še vedno ni prišlo do nobenih rešitev. Naj poudarim, da smo v Zavezništvu že v zadnjih dveh letih večkrat opozarjali na potrebo po ureditvi romske problematike. S tem predvsem mislim na ureditev osnovne infrastrukture, kamor vsekakor sodi dostop do pitne vode in dostop do elektrike. Spomnila bi rada tudi na vloženi amandma Zavezništva, ki smo ga vložili ob obravnavi Rebalansa proračuna za leto 2015, z amandmajem smo želeli zagotoviti nekaj sredstev za zagotovitev osnovnih pogojev za človeka dostojno življenje. Predvsem pa želimo spomniti na spomladi leta 2015 vloženi Zakon o romski skupnosti, ki je bil usklajevan in usklajen že v času prejšnje vlade; za sprejetje katerega je zaradi zamenjave vlade zmanjkalo časa. Preden smo lani, takrat še kot Poslanska skupina Zavezništva, vložili zakon, ki je bil, kot omenjeno, v večji meri že pripravljen v času prejšnje vlade, smo ga še dodatno usklajevali in uskladili s sodelavci varuhinje človekovih pravic ter ga tako usklajenega lani spomladi vložili v obravnavo Državnemu zboru. Vlada je žal na ta zakon dala negativno mnenje z obljubo, da pripravlja lasten zakon. In poglejte, minilo je že poldrugo leto, a o tem zakonu ni ne duha ne sluha. Varuhinja ponovno opozarja, poročilo opozarja, da zakona še vedno ni. In to nas resnično žalosti. Pa ne zato, ker naš zakon ni bil sprejet, temveč zato, ker se na pristojnem uradu očitno nihče ne zgane. Temeljna človekova pravica, kar pravica do pitne vode vsekakor je, se kontinuirano krši, čeprav se je prav naš sklic Državnega zbora zavzel, da bo v Ustavo, naš najvišji pravni akt, vpisal pravico do pitne vode. Praksa, ki se je v naši državi očitno več kot prijela, da se stvari in problemi prelagajo iz leta v leto, je tista, ki je razlog, da se poročilo, ki ga obravnavamo, samo še debeli. Problemi se ne rešujejo, na koncu pa pridemo do situacije, ko nekdo drug namesto nas odloči o tistem, kar bi morali že davno sami urediti. Takšna odločitev je najdražja z finančnega vidika, predvsem pa z moralnega vidika, kjer kot družba vsi skupaj izgubljamo. In zopet smo danes tik pred izrekom kazni Evropskega sodišča za človekove pravice zaradi kratenje dostopa do pitne vode. Kot rečeno, od vložitve našega zakona je minilo kar nekaj mesecev. Od takrat se na zakonodajnem področju ni spremenilo nič, kar je nedopustno. Kljub temu je vlada Zakon o romski skupnosti vključila v normativni program dela. Kljub obljubam, da bo vladna novela kmalu ugledala luč sveta, je danes še vedno ni pred nami. Nekateri predstavniki romske skupnosti pa dan za dnem preživljajo brez pitne vode in elektrike. Zato tudi ob tej priložnosti, ko obravnavamo poročilo Varuha človekovih pravic, podajam apel vladi, da na področju bivanjskih razmer in kršitev človekovih pravic romske skupnosti naredi korak naprej. Iskreno upam, da boste, če že ne slišite opozoril opozicije, slišali vsaj priporočila varuhinje. Slišali in tudi upoštevali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. László Göncz bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Uvodoma naj poudarim, da lahko z vidika celovitosti delovanja ustanove Varuha človekovih pravic in njegovega poročila za leto 2015 govorimo o kvalitetnem nadgrajevanju dejavnosti. V podkrepitev te trditve naj od tematskih področjih, ki jih zajema poročilo, omenim zgolj socialno področje. Na tem področju beležimo konstantno rast števila primerov, ko se občani zaradi kršenja ali zapostavljanja socialnih pravic obračajo na Varuha. Pri tem je pohvale vredno, da se ustanova Varuha primerno odziva na tovrstne zlorabe, da opozarja in predlaga ukrepe v zvezi s tem. Ob tem pa smo lahko z vidika celovitega materialno-socialnega položaja prebivalstva zelo zaskrbljeni. Revščina je postala realen problem naše družbe, kar je v določenih regijah še posebej pereče. Pozitiven trend opažamo tudi glede konstantnega opozarjanja Varuha na sodne zaostanke in nedoslednosti ter na področju sistemskih težav zdravstvenega sistema, kar je marsikdaj pogojeno s kršenjem človekovih pravic. Tudi na tem področju beležimo proaktivno vlogo ustanove Varuha. In se opravičujem, ker gospe varuhinje ter njenih sodelavcev nisem posebej pozdravil. V nadaljevanju se bom osredotočil predvsem na problematiko, povezano z avtohtonima narodnima skupnostnima. V preteklem letu smo imeli z varuhinjo in njenimi sodelavci kar nekaj vsebinskih pogovorov o težavah narodnih skupnosti oziroma o potencialnih krčenjih njihovih pravic. Te pogovore ocenjujemo kot pomembne in nujne, vendar, kot smo ugotavljali tudi na seji Komisije za narodni skupnosti, bi bilo v prihodnje potrebno, da se varuhinja oziroma njen pristojni namestnik in strokovne službe redno srečujejo tudi s predstavniki organizacij madžarske in italijanske narodne skupnosti, kjer bi lahko do potankosti analizirali konkretne primere tega specifičnega področja. Želim, da se to razume kot dobronamerni poziv k organiziranju tovrstnih srečanj. Iz Enaindvajsetega rednega letnega poročila Varuha za leto 2015 lahko ponovno razberemo, da so pripadniki avtohtonih narodnih skupnosti prijavili malo kršitev svojih pravic, vendar je to zgolj statistični podatek, ki je brez obrazložitve lahko zelo zavajajoč. Naj poudarim, da omenjena navedba v poročilu nikakor ne pomeni, da težav na tem področju ni, česar se zaveda tudi varuhinja človekovih pravic, kar je potrdila na omenjeni seji Komisije za narodni skupnosti. V narodnih skupnostih ocenjujemo, da naši pripadniki Varuha niso seznanili z morebitnimi kršitvami svojih pravic. Tega niso storili bodisi zaradi pomanjkljivega poznavanja pristojnosti Varuha bodisi zato, ker se bojijo razkrivati tovrstne težave zaradi negativnih izkušenj iz preteklosti oziroma pač niso slišali zanje. Ni treba posebej razlagati, da je to področje zaradi svojevrstnih zgodovinskih dogodkov v našem prostoru še posebej občutljivo. V okviru organizacij in ustanov narodnih skupnosti ter na srečanjih na narodnostno mešanem območju namreč potekajo konstantne razprave o težavah, ki se nanašajo na uresničevanje in kršenje pravic pripadnikov narodne skupnosti, ki temeljijo na konkretnih kršitvah. V zadnjem času najbolj izstopajo primeri, ko je pripadniku oziroma pripadnici narodne skupnosti kršena pravica pri zasedbi delovnega mesta, kjer je zakonsko določeno znanje tudi jezika avtohtone narodne skupnosti, ter nedoslednosti pri uporabi svojega maternega jezika v okviru poslovanja z državnimi ali lokalnimi organi. Mimogrede, še vedno ni dosledno urejeno zagotavljanje dvojezičnih obrazcev v ustanovah, kjer je to nedvoumno zakonsko predpisano. Tako je stranki že ob pričetku postopka onemogočeno, da bi postopek v nadaljevanju potekal tudi v jeziku narodnih skupnosti. Tudi v preteklem letu so bili žal prisotni posamezni primeri nacionalne nestrpnosti. Pripadniki narodnih skupnosti so bili zaradi svoje narodne pripadnosti še vedno deležni žaljivk, obrekovanj in sovražnih izjav. Marsikdaj se tovrstne zlorabe pojavljajo v povezavi s splošno socialno stisko državljanov; zaradi tega pa se velikokrat spregleda osnovni problem – torej nestrpnost na narodni ali morebiti tudi na verski ali podobni osnovi. Pozdravljamo aktivnosti oziroma preverjanja stanja na terenu, ki so jih sodelavci Varuha sicer že na začetku tega leta, torej v letu 2016, nenapovedano izvedli na nekaterih upravnih enotah na narodnostno mešanih območjih v Prekmurju in na območju, kjer živi italijanska narodna skupnost. V zvezi z zagotavljanjem pogojev dvojezičnega poslovanja državnih in občinskih organov ter ustanov so ugotovili določene nepravilnosti, na katere so tudi opozorili. Predlagamo, da Varuh s tovrstnimi aktivnostmi nadaljuje, kajti le tako bo mogoče spremljati izboljšanje ali poslabšanje stanja. Komisija za narodni skupnosti je po obravnavi poročila Varuha za leto 2015 sprejela sklep, s katerim ponovno predlaga Varuhu človekovih pravic, da v sodelovanju z avtohtonima narodnima skupnostma proaktivno izvaja vlogo varstva njihovih pravic, vključno z osveščanjem o vlogi in pomenu tega instituta. Naj zaključim s tem, da v naši poslanski skupini poročilo Varuha za delo 2015 ocenjujemo za primerno, bogato in podpore vredno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo predstavila stališče v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovana varuhinja človekovih pravic, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predstavnice ter predstavniki Vlade! Državni zbor danes obravnava drugo vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic v tem mandatu, sicer pa že enaindvajseto po vrsti. Na začetku bi želela opozoriti, da je pričujoče poročilo v bistvu prvo poročilo, ki se v celoti dotika delovanja vlade, ki jo vodi predsednik Vlade iz vrst Stranke modernega centra. Naj spomnim, da je vlada dr. Mira Cerarja prisegla šele 17. septembra 2014. Zato se šele v tem poročilu varuhinje dejansko izkazuje odnos oziroma spoštovanje človekovih pravic in svoboščin te vlade in te koalicije; hkrati pa tudi predstavlja kazalnik stanja države in družbe kot posledico njenega delovanja v obsegu njenih pristojnosti. V zvezi s tem velja opozoriti, da je sodna veja oblasti skladno z načelom delitve oblasti samostojna pri izvajanju sodne oblasti. Da bomo bolje razumeli, zakaj sem izpostavila omenjena dejstva, naj najprej orišem naloge in pristojnosti Varuha človekovih pravic kot samostojnega in neodvisnega državnega organa. Je ustavna kategorija, saj 159. člen Ustave Republike Slovenije določa, da se za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil z zakonom določi varuh pravic državljanov. Zakon o varuhu človekovih pravic določa, da je varuh pri svojem delu neodvisen in samostojen ter se ravna po določilih Ustave in mednarodnih pravnih aktov o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Varuh človekovih pravic torej ni del mehanizma oblasti, ampak nadzornik vseh vej oblasti. S svojim delovanjem omejuje samovoljo oblasti in nadzira njeno delovanje. Zato poročila Varuha predstavljajo tudi neke vrste poziv vsem trem vejam oblasti, pa tudi vsem državnim organom, javnim uslužbencem in javnim funkcionarjem, vključno z nami v Državnem zboru, da spoštujemo in zagotavljamo uresničevanje človekovih pravic in svoboščin. Priporočila vplivajo tudi na oblikovanje politične agende Vlade in Državnega zbora oziroma obe veji oblasti poročilo zavezuje k temu, da v okviru pristojnosti, ki jih imata, v čim krajšem možnem času in v čim večji možni meri upoštevata in poskušata uresničiti dana priporočila. Kljub obsežnosti letošnjega poročila, ima preko 400 strani – ob tej priliki bi se tudi varuhinji rada zahvalila za vestno in dobro opravljeno delo –, bi lahko sklepali, da slednje kaže na sistemsko in posamično kršenje človekovih pravic ter da se Vlada, posamezna ministrstva ter Državni zbor na opozorila varuhinje ne odzivajo oziroma ne odzivajo na primeren način in ne ukrepajo. Upam si trditi, da temu ni tako. Res je, da se nekatere ugotovitve Varuha ponavljajo v več letnih poročilih; res pa je tudi, da je na veliko področjih opazen precejšen napredek. V letu 2013 je poročilo vsebovalo 150 priporočil, v letu 2014 – 114, tokratno poročilo Varuha človekovih pravic prinaša 83 priporočil, kar je 31 manj od poročila za leto 2014. Število priporočil se je v primerjavi z letom 2013 skoraj prepolovilo. To kaže, da se je stanje pomembno izboljšalo. Tudi Vlada se v svojem poročilu na kar preko 200 straneh izčrpno odziva na Varuhova priporočila. Zato velja v zvezi z dojemanjem stanja človekovih pravic in svoboščin ter delovanja državnih organov opozoriti, da še zdaleč ni vse tako slabo in še zdaleč ni vse tako problematično, kot se rado poudarja. Slednje navedbe temeljijo tudi na dejstvih iz poročila varuhinje. Varuhinja v poročilu navaja tudi odločitve izvršne veje oblasti, ki zagotavljajo višje standarde zaščite človekovih pravic. Treba je omeniti tudi zakonodajne akte, ki so že bili sprejeti v tem mandatu Državnega zbora ali pa so še v postopku obravnave in bodo zagotovili zaščito človekovih pravic posameznikov in določenih skupin. Iz poročila Varuha ter tudi Vlade je moč razbrati, da je sodelovanje Varuha z ministrstvi in drugimi državnimi organi na splošno dobro in korektno; a se vseeno pojavljajo težave glede hitrosti in odziva posameznih organov oziroma ministrstev. A ne glede na slednje ugotovitve velja opozoriti, da se vlada ne izogiba proučitvi in praviloma sledi tudi ukrepanje za odpravo ugotovljenih kršitev oziroma težav. V večini primerov opozoril Varuha je razvidno, da posamezna priporočila, četudi niso v celoti realizirana, ministrstva obravnavajo. Med različnimi vladnimi resorji lahko pri pripravi posameznih predpisov prihaja do različnih stališč. Glede na temeljito odzivno poročilo Vlade utemeljeno upamo, da bo takšnih zapažanj o napredku na posameznih področjih še veliko več ter da bo napredek postal stalnica na vseh področjih. Vlada si je namreč priporočila Varuha človekovih pravic prizadevala upoštevati v največji možni meri. Naj opozorim tudi, da je ta vlada ustanovila posebno medresorsko skupino, ki je zadolžena za zagotavljanje pogojev, da bodo sodbe mednarodnih sodišč, predvsem pa Evropskega sodišča za človekove pravice, v ustrezni meri in pravočasno uresničene. V okviru Ministrstva za pravosodje pa je v ustanavljanju posebna stalna projektna skupina, ki bo zadolžena za spremljanje in strokovno pomoč pri uresničevanju sodb Evropskega sodišča ter drugih sodišč ter tudi priporočil varuhinje za človekove pravice. Po mojem vedenju tega do sedaj še ni storila nobena vlada. Poleg tega bi rada opozorila, da smo šibki glede sistematičnega spremljanja stanja in odzivanja na sistemske kršitve človekovih pravic ter da nimamo institucije na podlagi pariških načel, ki bi delovala na tem področju. Varuh soglaša s takšnimi ugotovitvami, ob tem pa poudarja, da na potrebo po oblikovanju državne institucije za človekove pravice opozarja praktično že od vsakega začetka delovanja. O tem piše v letnih poročilih in predlaga priporočila, ki so jih doslej vlade in Državni zbor spremljale, konkretnih ukrepov v smeri realizacije pa nikoli ni bilo. Ta vlada je prva, ki je že sprejela sklep, zadolžila pa Ministrstvo za pravosodje, da pripravi osnutek novele Zakona o varuhu človekovih pravic, ki bo zagotavljal tudi pogoje za status A po pariških načelih. Ta status namreč omogoča tudi neposredno sodelovanje državne institucije v okviru mehanizmov univerzalnega, periodičnega pogleda držav, ki je najpomembnejši mehanizem OZN na področju spremljanja stanja in spoštovanja človekovih pravic posameznih držav članic. Kot država z institucijo, ki ima status B, smo sedaj v družbi držav, ki niso ravno zgledne glede ravni spoštovanja človekovih pravic. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da je ta koalicija in vlada zavezana k spoštovanju človekovih pravic, svoboščin in temeljnega človeškega dostojanstva, občutljiva glede pravic ranljivih družbenih skupin in zavezana odgovornosti delovanja državnih organov. Ne glede na to pa se zavedamo, da je pot do cilja oziroma odprave kršitev človekovih pravic in svoboščin še dolga, saj obstaja še kar nekaj področij, na katera opozarja varuhinja in kjer so spremembe nujno potrebne. Naj omenimo romsko problematiko, probleme v pravosodju ter dolgotrajne postopke, področje delovnih razmerij, delovanje centrov za socialno delo in še nekaj drugih. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo zato poročilo varuhinje skupaj s predlogom priporočil, s katerimi bomo Vlado in tudi Državni zbor zavezali k ukrepanju, podprli na matičnem delovnem telesu in jim bomo podporo izrekli tudi danes na seji zbora. Hvala.
Hvala, gospa Dekleva. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in predlogu priporočil. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Pripravi naj se gospod Janko Veber in gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav spoštovani gospe varuhinji in njenima sodelavcema! Lep pozdrav tudi kolegom v Državnem zboru in vsem prisotnim predstavnikom ministrstev! Sama menim, da je področje človekovih pravic eno temeljnih področij, ki se mu moramo posvečati. Vse, kar počnemo, je največkrat prežeto z vprašanjem spoštovanja človekovih pravic. Mislim, da se pri tem vprašanju vse začne in tudi vse konča, zato nenehno tudi poudarjam, da je to zame tema, ki ima najvišjo vrednost in ki jo je treba tako tudi obravnavati. Kolegica je že v stališču poslanske skupine omenila, da obstaja v Republiki Sloveniji problem sistematičnega spremljanja stanja na področju izvrševanja varstva človekovih pravic. Tukaj se ne morem bolj strinjati, da državna inštitucija po pariških načelih, ki bi imela eno nalogo, kot jo sicer Varuh človekovih pravic ima, ampak bi imela še širšo nalogo; pri čemer je zelo pomembno, da izvršuje splošno nalogo ugotavljanja stanja, promocije, ozaveščanja, izobraževanja. Mislim, da je to nekaj, kar v Sloveniji nujno moramo dobiti. Resnično vem, tudi povedano je bilo, da so bili nekateri napori v okviru Ministrstva za pravosodje tukaj že sproženi in da je bil nek napredek dosežen. Na tem mestu tudi pozivam vlado, da pospeši vse napore na tem področju, ker to državno institucijo enostavno moramo dobiti. Tudi sama sem bila med prvimi, ki sem opozarjala na to; ampak problem je v tem, da v Sloveniji doslej niti nismo imeli ministrstva, ki bi bilo pristojno za to področje. To je za mene je nesprejemljivo, saj sem se ukvarjala s človekovimi pravicami, s tega področja sem tudi doktorirala, preden sem bila sodnica. Nesprejemljivo je, da so nam človekove pravice tako manj pomembne. Upam, da ta trend, ki se zdaj kaže v tem, da je Ministrstvo za pravosodje nekako dobilo to pristojnost, pomeni trend na bolje, da bomo dejansko to institucijo dobili; ker se potem na vseh področjih kaže ta sistemska pomanjkljivost, da nimamo tega spremljanja. Imamo ga, da ne bom zdaj delala krivice Varuhu človekovih pravic, ampak tudi sama varuhinja opozarja in prej so varuhi opozarjali, da potrebujemo takšno institucijo, ki bi na tem področju skrbela za ugotavljanje stanja, še več promocije, ozaveščanja in izobraževanja na tem področju. Kajti izobraževanje je tisto, ki nam pomaga, da spoznamo nekatere stvari iz tega področja, da se državljani, prebivalci države spoznajo z nekaterimi področji in da sprejemajo drugačnost. To je samo en vidik tega. Pomembno pa je, da smo naredili v Republiki Sloveniji pomemben napredek pri oblikovanju institucij, ki nadzorujejo izvrševanje zavez Republike Slovenije, tudi po mednarodnih instrumentih za varstvo človekovih pravic na področju diskriminacije, prepovedi diskriminacije. Sprejeli smo Zakon o varstvu pred diskriminacijo in zdaj imamo tudi neodvisnega Zagovornika načela enakosti, kar mislim, da je zelo pomemben napredek; kajti prej je bil ta institut v okviru – še zdaj zaenkrat je, dokler dokončno ne imenujemo zagovornika v tem državnem zboru. Potem bo začela dejansko delovati ta neodvisna institucija. To je bila tudi zahteva Evropske unije, Evropske komisije, da to storimo. Mislim, da se še premalo zavedamo, kakšen napredek smo tukaj dosegli, ker smo ga. Prav je tudi, da na določenem področju, če smo to storili, temu damo pomen, na to opozorimo; in se bo tudi pokazalo, prepričana sem, pri samem delovanju te institucije, da je temu tako. Tisto, kar še enkrat poudarjam, je, da res pozivam vlado, pa tega ne delam javno iz te pozicije, ampak tudi ko se pogovarjamo s predstavniki Ministrstva za pravosodje, da naredimo vse, da se institucija na podlagi pariških načel za človekove pravice oblikuje tudi v Republiki Sloveniji. Mislim, da bi te pogoje lahko izpolnili in da bi se prestavili v to skupino držav, ki imajo institucijo A; in tako tudi navzven pokazali, da resnično imamo voljo, da se uvrstimo v to skupino teh držav članic, ki izpolnjujejo standarde na področju varstva človekovih pravic. Drugo, omenjeno je bilo – tudi z varstvom pravic manjšin sem se ukvarjala kar nekaj časa –, da obstaja nerešena problematika na področju urejanja statusa romske skupnosti. Ja, tudi sama menim in tudi v poslanski skupini menimo, da je treba urediti zakon o romski skupnosti. Obstajale so nekatere pobude glede tega predlaganega zakona; prvi očitek je bil, da ni bil usklajen z romsko skupnostjo. In potem se nimamo praktično kaj pogovarjati, če temu ni tako. In tudi na tem področju delamo vse, da se tukaj stvari zaženejo; in je zato nujna prioriteta sprejetje novega nacionalnega programa ukrepov za Rome in tudi sprejetje spremenjenega ali pa popolnoma novega zakona o romski skupnosti, morda na nekih malo drugačnih izhodiščih in temeljih. Tukaj smo večkrat in tudi predsednik Vlade je osebno opozarjal direktorja Urada za narodnosti, naj vendarle tu pospeši dejavnosti. Dobili smo zagotovila, da se zakon pripravlja, da je v zaključni fazi. Osebno ugotavljam, da se tu stvari prepočasi premikajo, in mislim, da je tu treba narediti več, da pridemo do sprejetja tega zakona. Ker smo v vladajoči stranki, mislim, da bo treba narediti več na tem področju, da dejansko pride do sprejetja tega zakona in nacionalnega programa ukrepov. Vlada je obravnavala Poročilo o položaju romske skupnosti v Sloveniji in je pripravila tudi dopolnjeno verzijo Strategije vzgoje in izobraževanja Romov; naredila je tudi pomemben korak za zagotavljanje pitne vode za Rome, dodelila je dodatna sredstva za zagotavljanje pravic Romov v jugovzhodni Sloveniji in s tem zagotovila dostop do pitne vode v naseljih Goriča vas, Dobruška vas številka 35 in Dobruška vas številka 41; neki premiki so. Te problematike se še kako zavedamo tudi v naši poslanski skupini in se jo zavedajo v vladi; ampak izkoriščam tudi to možnost, ko javno predstavljam svoje stališče na seji Državnega zbora, da spodbudim vlado in tudi Urad za narodnosti, da se pospešijo dejavnosti pri pripravi novega zakona o romski skupnosti. Sama sem dejavna na področju otrok s posebnimi potrebami. Tukaj delamo vse, da bi vsaj na področju zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami – in hvala, gospa varuhinja, da nas v tem podpirate – naredili vse, da bi tudi ta zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami bil vložen v proceduro na začetku naslednjega leta. Pomembno se mi zdi tudi to, kar ste tudi vi, gospa varuhinja poudarili, da bo vlada podala vmesno poročilo o tem, kako se izpolnjujejo priporočila Varuha človekovih pravic, kajti tu je potem možno vmesno ocenjevanje, kot ste sami poudarili. To se mi zdi pomemben napredek, da nimamo potem celo leto časa, da delamo analizo, potem pa šele po enem letu ugotavljamo, kaj je in kaj ni rešeno. Lahko se tudi na tej polletni osnovi, v krajših časovnih obdobjih zadeve ugotavljajo in rešujejo ter je to tudi dodatno zagotovilo, da mislimo resno na področju človekovih pravic, da mislimo resno pri izpolnjevanju teh priporočil, ki so zelo pomembna, ki so neodvisna ocena stanja, kje je treba še kaj postoriti. In priporočila niso odvisna, temu je tudi institucija Varuha človekovih pravic namenjena, od nekih trenutnih političnih interesov katerekoli stranke, politične opcije, česarkoli. Menim, da se vsi strinjamo, da je izvršitvi ugotovitev iz teh priporočil treba nameniti posebno pozornost. In me zelo veseli, da se je vlada odločila za tak korak priprave vmesnega poročila o izvrševanju priporočil. Večkrat znamo povedati, da tega ni in onega ni ter da bi bilo potrebno posvetovanje. Mogoče imamo kdaj tudi premalo informacij ali pa se morda niti ne potrudimo, da jih pridobimo. Če lahko pripomnim na koncu, kolegica Iva Dimic je povedala, da bi bil potreben strokovni posvet o dolgotrajni oskrbi. V ponedeljek, 24. oktobra, imamo v Državnem svetu posvet o dolgotrajni oskrbi, ki ga organizirata Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ter Ministrstvo za zdravje. Velikokrat je situacija takšna, da se morda včasih tudi premalo informiramo o nekaterih zadevah; in tudi morda nekatera naša stališča ter potem tudi naše delovanje izvirajo iz tega, da včasih morda premalo poznamo situacijo. Tukaj vidim kot zelo pomembno institucijo Varuha človekovih pravic, da pripomore tudi k informiranju, ozaveščanju javnosti o tem, kaj je še treba postoriti na področju človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Zato temu poročilu izražam vso podporo, za poročilo se zahvaljujem varuhinji in njenim sodelavcem ter tudi sama prevzemam obveznost za to, da bomo v čim večji meri izpolnili priporočila varuhinje, ki so podana v poročilu za leto 2015. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Se opravičujem, predsednik! Hvala za potrpljenje. V zvezi z razpravo o poročilu Varuha človekovih pravic bi se želel osredotočiti predvsem na pojav revščine, za katero mislim, da je tudi ena od ključnih zadev v tem poročilu ter tudi praktično v vseh poročilih, ki smo jih do sedaj obravnavali v Državnem zboru. Pa vendarle lahko zasledimo iz vseh teh poročil, da ukrepi, ki jih sprejemamo v Državnem zboru ali pa tudi sicer na nivoju odločevalcev, ali izvršne veje oblasti ali zakonodajne veje oblasti, ne sledijo tem opozorilom. Žal moram ugotoviti, da so nekateri ukrepi takšne narave, ki tudi dolgoročno ne kažejo možnosti, da bi se stanje izboljševalo. Velik del tega je povezan prav s tem, kaj se tudi sicer dogaja v svetu. Praviloma finančna in gospodarska kriza nastane zato, da majhna količina ljudi v tistem trenutku obogati na račun velike večine ostalih. In to se nam je zgodilo tudi v Sloveniji ob nastanku zadnje gospodarske in finančne krize, tako da smo deležni dogajanja v svetu tudi v Sloveniji. Seveda pa je v veliki meri tudi od nas odvisno, ali in kako se odzivamo na to, ali bomo pospešili ta proces k revščini, ali bomo s svojimi ukrepi blažili ta proces. Dejstvo je, da takrat, ko nastane finančna in gospodarska kriza, bančniki hipoma odreagirajo in želijo takrat v trenutku pobrati ves denar, ki so ga posodili ljudem ali podjetjem. In to je tisti ključni trenutek, ki povzroči revščino. Ali ostanejo brez zaposlitve, ker je podjetje nezmožno vračati kredite, ali pa ljudje ostanejo brez svojega premoženja, za katerega so recimo varčevali ali najeli kredit; in hipoma ostanejo brez vsega. In ves proces, ko ga spremljaš v svetu in tudi v Sloveniji, gre v to smer, da ljudem in državi pobiramo premoženje ob nastanku krize. In kaj se dogaja v Sloveniji? Ravno ta proces se dogaja v Sloveniji, imamo intenzivno organizirane oblike prodaje z ustanovitvijo Slovenskega državnega holdinga, tudi slabe banke; in vse to smo dvignili celo na ustavno raven s sprejetjem fiskalnega pravila. Fiskalno pravilo je eno od tistih, ki nam onemogoča, da hitreje izstopimo iz te krize in da omogočimo izpeljavo ukrepov, ki bi zagotavljali več delovnih mest in bi zagotavljali tudi boljše prejemke ljudem, bodisi tiste, ki jih prejemajo skozi svoje delo, plače, bodisi tiste, ki jih prejemajo skozi socialne prispevke in varstvene dodatke. In eden od konkretnih ukrepov, ki je bil v Sloveniji izveden zato, da se ublaži ta gospodarska kriza, in je šlo v odvzem premoženja, je bil tudi zakon o varstvenih dodatkih. To je bil konkreten primer, kaj se je zgodilo v Sloveniji zaradi gospodarske in finančne krize, torej odvzem premoženja ljudem. In ko enkrat nimajo premoženja in ko država nima premoženja, potem smo nebogljeni in res odvisni od tega, kako se bo nek svetovni bančni sistem odločil, kolikšno mero revščine ali dostojnosti življenja nam bo dovoljeval. To je ta ključen problem, s katerim se srečujemo in velikokrat na to pozabimo, ko poskušamo obravnavati in reševati številne posamezne primere, s katerimi se srečuje prav Varuh. Nanj prihajajo številni telefonski in pisni klici, vidimo iz teh poročil, seveda tudi čestitke; odreagirajo praktično na vse in poskušajo pomagati vsem. Ti napotki so potem tisti, ki bi jih morali v največji meri akceptirati prav tukaj, kjer odločamo o pomembnih rešitvah. In da ne govorim kar tako na pamet; lahko pogledamo tudi statistične podatke znotraj Evropske unije, kjer se ravno tako posledice gospodarske in finančne krize odpravljajo zelo počasi, še posebej tudi znotraj evroobmočja. Po podatkih Eurostatove statistike lahko ugotovimo, da se skorajda vsaka četrta oseba spogleduje z revščino oziroma je porinjena na družbeni rob ali na rob družbene izključenosti. Zaskrbljujoče je, da je po teh podatkih Eurostata več kot 30 % mladih med 18. in 24. letom in kar 27,8 % otrok, ki si deli življenje z revščino. To je podatek, ki nas mora skrbeti. Mislim, da bi morala kot članica Evropske unije delovati tudi v to smer, da znotraj tega sistema opozarjamo na težave, v katerih so mladi in tudi številne generacije, ki si poskušajo sicer s svojim delom zagotoviti dostojno plačilo oziroma preživetje. Ampak tudi ta podatek Eurostata kaže, da je med revnimi 66 % tistih, ki so zaposleni in pridno delajo; vendar so iz dneva v dan bolj ubogi. In dovolite mi tukaj tudi eno grobo primerjavo, ko se pogovarjamo o človekovih pravicah, je mogoče prav, da se tega tudi zavedamo. Če govorimo o 66 % tistih, ki so zaposleni, pridno delajo in so iz dneva v dan bolj ubogi, nas to pripelje do primerjave z delavnimi taborišči v nekdanji nacistični Nemčiji, kjer so ravno tako ljudje delali brez dostojnega plačila, brez dostojnih pogojev in bili obubožani tudi ob koncu 2. svetovne vojne. To je tisto opozorilo, ki ga želim tudi skozi to razpravo še posebej izpostaviti, da se moramo zavedati tega, da smo sestavni del tega procesa. In če ga ne bomo zaustavljali, bomo imeli čez leta vse več težav. To, da ne veljajo ti podatki samo za Evropo in da veljajo tudi za Slovenijo, pa je razvidno tudi iz teh podatkov, ki jih imamo v Sloveniji okrog tega vprašanja. Slovenija je ena od evropskih držav, kjer se je socialni položaj otrok najbolj poslabšal. Leta 2008 smo imeli zelo dober položaj mladih, starejših, delovne populacije, torej zaposlenih; ampak po podatkih Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo kaže, da smo ena od držav, kjer se je socialni položaj otrok najbolj poslabšal po tej finančni in gospodarski krizi. Slovenija, ki je sicer vseskozi veljala za državo z dokaj zgledno družinsko politiko, se vse bolj oddaljuje od tistega, kar je bilo zgledno; in približuje državam, kjer je to problem. V letu 2008 je bila Slovenija na drugem mestu med evropskimi državami, v letu 2012 na četrtem, v letu 2013 pa je zdrsnila že na 6. mesto in je še vedno nad evropskim povprečjem. To so tisti ukrepi, tiste odločitve, ki jih sprejemamo, vezane na to gospodarsko in finančno krizo, tako da ne imeti za postransko zadevo razprave o tem, zakaj je treba ohraniti 13 milijard evrov premoženja, ki ga Slovenija še ima; zakaj je treba ohraniti svoje naravne monopole, ki jih imamo v Luki Koper, energetiki. Dravske elektrarne proizvajajo najcenejšo energijo, pa se jih poskuša prodati. To je samo nekaj primerov, na katere želim opozoriti, da je prav, da se streznimo, dokler še kaj imamo. Vsi ti procesi, ki jih dejansko tudi poskušamo sami pospeševati s sprejetjem neustreznih zakonov, gredo v to smer, da bomo lahko postali čez leta bistveno bolj revni, kot nam bi bilo treba. Kajti če bomo zmanjševali vlaganje v znanje, znanost – poglejte, zakon o visokem šolstvu in izobraževanju imamo v proceduri –, kjer gredo rešitve v smer, da se ne nadzira več v takšnem obsegu kvaliteta izvajanja visokošolskih programov, kot smo to imeli do sedaj. Posledično brez znanja ne bo napredka. To so vse aktualne teme, ki jih ta hip obravnavamo. Mislim, da je resnično treba Poročilo Varuha človekovih pravic gledati predvsem v luči, kako lahko ta opozorila prenesemo v zakonodajo in rešitve, ki jih dobimo v Državni zbor. Opozarjam, da vedno temu ni tako; in v zadnjem obdobju celo prevečkrat temu ni tako. Hvala.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospa Marija Bačič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana varuhinja s svojimi sodelavci! Seveda tudi jaz pozdravljam predstavnike Vlade. Bi si pa želela, da bi bili danes tukaj predstavniki Vlade s skoraj vseh področij. Zakaj? Če pogledamo to obsežno poročilo in tudi če izpustimo tistih sto listov, ki govorijo o tako imenovanih dolžnostih, odgovornostih in zakonskih podlagah, ki jih Varuh človekovih pravic pri tem ima, je problemov veliko. In ti problemi se dotikajo skorajda vsakega ministrstva. Na ta način bo to samo dodatna spodbuda, da se problemi konkretneje rešujejo. Dovolite, da grem počasi od ene tematike do druge. Zdi se mi zelo pomembno, da se danes na tem mestu, čeprav sem to povedala tudi ob zadnjem poročilu varuhinje preteklo leto, o kršitvah človekovih pravic ne smemo pogovarjati samo takrat, ko imamo na mizi poročilo varuhinje; ampak je treba to reševati sproti, zelo konstruktivno, da ob tem ne naletimo na kršitve človekovih pravic nekoga drugega, in predvsem pospešeno. Ko sem poslušala posamezne razprave, in res sem jih pozorno poslušala, ne morem mimo nekaterih dejstev. Seveda si vsak rad pripne kakšno medaljo, da je naredil korak naprej. Verjamem, da je to v svoji razpravi želela doseči Stranka modernega centra kot vodilna stranka. Ampak govoriti, da je število priporočil tisto bistveno, kar se pozna v enem letu dela neke vlade, mislim, da na tak način ne moremo razpravljati. Gre za globino in težo posameznih kršitev človekovih pravic. Lahko bi bilo poročilo samo eno, pa bi bila ta problematika hujša kot katera druga, ampak pustimo to. Nekoliko smo tudi dvolični, ko govorimo danes o tem, da ostajajo problemi v zdravstvu, na katere je varuhinja v svojem poročilu nazorno opozorila. Ostajajo; ampak za namen smo imeli vsi tistih nekaj sekund pred nekaj dnevi, da stvari spremenimo, ko smo govorili o interpelaciji in odgovornosti tistega, ki ta resor trenutno vodi. Pa se za to niste odločili. Govorimo o pravicah otrok, da se te kršijo vedno bolj. Se strinjam s temi podatki. Tudi o tem smo govorili in opozarjali v tem državnem zboru, pa tudi takrat je bil nekajsekundni gumb pretežak za nekatere. In stanje, da se dogaja v tem času, v tem obdobju, da nekomu odvzamejo otroke, to je za mene zelo huda in groba kršitev človekovih pravic. Zdi se mi, da včasih želimo narediti nek vtis bodisi na javnost bodisi na varuhinjo človekovih pravic; pa vendar smo pri tem najmanj učinkoviti takrat, ko lahko stvari tudi z lastnimi gumbi in razpravami spremenimo. Dovolite, da se tudi sama dotaknem tako imenovanih povojnih grobišč. Lepo je bilo zadnjič slišati vprašanje Stranke modernega centra predsedniku Vlade, kako se te stvari rešujejo. Ampak rešujejo se samo tako, da se sicer urejajo grobišča, da ti ljudje ne bodo brez grobov in da bodo svojci vendarle lahko v miru prižgali luč in se poklonili svojim svojcem. Ampak ali smo naredili vse, da se tako hud zločin nad človeštvom tudi sankcionira?! Pri vprašanju o pokopih manjka tisti drugi del, kaj je z odgovornostjo. In tukaj je treba ukrepati in zato smo v Slovenski demokratski stranki danes tudi vložili konkreten zakon, kjer predlagamo, da se zakon o povojnih grobiščih nadgradi v delu, da kadar gre za tako imenovano odkrivanje grobišč, mora biti zraven prisoten tudi sodnik in tožilec. Govorim o preiskovalnem sodniku in tožilcu, to je pomembno. Ni dovolj, da samo naredimo en del, potem pa pustimo drugega in rečemo, da smo stvari rešili. Nismo jih rešili. Če grem naprej, v naši družbi smo, vsaj v Slovenski demokratski stranki, velikokrat opozarjali tudi na hude kršitve človekovih pravic, ki jih je povzročala tako imenovana Udba, kasneje samo bolj kot ne formalno preoblikovana v Službo državne varnosti. Vedno znova je bilo rečeno, da je to neko ideološko vprašanje, nimamo seznamov, površno; nekdo, ki ti ne paše, ga daste v nek kupček sodelavcev, kršiteljev človekovih pravic. Vendar, spoštovani, danes je drugače, danes so seznami javni in so v Arhivu Republike Slovenije. Danes vemo, kdo so bili ti. Danes vemo, kdo je kršil človekove pravice; in na drugi strani imamo ljudi, ki so žrtve teh kršitev. Veste, kaj je pri vsem tem najbolj žalostno, da se danes ta žrtev v izvršilni ali pa v vseh vejah oblasti ter v javnem sektorju, državni upravi lahko s temi ljudmi sreča. Morda celo zopet odločajo nekje o njegovih pravicah. Kakšna družba smo?! Jaz včasih govorim, da je to politična perverznost. Govoriti o človekovih pravicah, pri tem pa dovoliti, da se nekdo celo na sodišču sreča, ko išče novo pravico, s človekom, za katerega se konkretno ve, ne gre za pavšalne trditve, da je kršil človekove pravice in mu bo danes zopet delil pravico. To so problemi, ki ostajajo. Teh ne bo nikoli moč poteptati, zakriti, spraviti pod preprogo. To bo to družbo še teplo. Ves čas jo bo teplo, dokler teh stvari ne bomo postavili na svoje mesto. Sedaj pa dovolite, da se nekoliko več posvetim področju, ki ga bolj poznam, ker ga srečujem na terenu kot izvoljena poslanka v okolju, kjer je problem romske problematike res izjemno velik. Prej je kolegica Jasna Murgel lepo rekla, da se moramo včasih nekoliko ozreti in stvari bolj poznati. Podan je bil tudi očitek, kako bo v Državnem svetu potekala razprava. Prav ima. Moramo se o stvareh zelo dobro poučiti, zato škoda, ker je ni v dvorani, ker je omenila Dobruško vas. Vprašala bi jo, kolikokrat je bila tam; ampak iskreno bi jo vprašala, kolikokrat je bila tam. Sedaj pa dovolite, da povem, kaj mislim o tej temi. Varuhinja človekovih pravic v poročilu – lahko me bo popravila – opozarja, da se ta tema rešuje prepočasi; sicer pa to vidimo tudi iz podatkov. Naj spomnim na razpravo približno enakega časa leto dni nazaj, ko je – danes ni več naša kolegica – gospa Lilijana Kozlovič, danes je generalna sekretarka Vlade, omenila, da se pripravlja nova strategija za leto 2016 in naprej. To je omenila lansko leto. Tukaj pred menoj je odgovor Vlade Republike Slovenije na kar nekaj vprašanj, povezanih z romsko problematiko. Moje osebno mnenje je in mislim, da to ni samo moje mnenje, če želimo reševati romsko problematiko, ni dovolj, da spremenimo samo obstoječi zakon; ampak je pomembno, da sploh vemo, s kakšnimi podatki operiramo. Ali sploh vemo, kakšno je stanje na tem področju?! Odgovor Vlade je bil, da se strategija pripravlja. Pred enim letom se je pripravljala, leta 2016 se zopet pripravlja; vendar vas opozarjam, gre za obdobje od 2016, torej praktično zamujamo že leto dni. Pa ni to bistveno. Dovolite, da izpostavim nekaj konkretnih problemov, čeprav verjamem, da varuhinja razpolaga z več informacijami kot jaz, pa vendar jo bo morda pri tem zanimalo tudi nekaj od tega. Vlado Republike Slovenije sem vprašala, koliko je praktično naselij, ki so na nek način ilegalna, ni urejenega gradbenega dovoljenja, ni urejenega vsega ostalega, kar mora navaden državljan storiti, če danes želi zgraditi hišo. To vedo tisti, ki se strokovno s tem ukvarjajo, in tisti, ki so kadarkoli kaj gradili. Vlada mi je odgovorila, da takšnih podatkov nimajo; torej praktično ne moremo več govoriti o teh naselij. Kako bomo reševali problem, če nimamo jasnih podatkov? Vlado Republike Slovenije sem ob tem tudi vprašala, kako je s trajno zaposlitvijo romskega prebivalstva. To je pomembno, kajti vsi se vedno strinjamo, da je tukaj ključnega pomena njihova vključitev v družbo. In na ta način bi lahko bili najbolj vključeni, če bodo skrbeli na to, da bodo zaposleni, in bodo lahko skrbeli tudi za svojo družino. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve s temi podatki ne razpolaga, spoštovani. Ne razpolaga. Naj ne bi bilo zakonske podlage. Zakaj pa potem vejo, koliko je začasno zaposlenih? In mi bomo reševali probleme romskega in neromskega prebivalstva na tistem območju, kjer je?! Spoštovani, Vlado Republike Slovenije sem vprašala, koliko romskih otrok zaključi osnovno šolo in koliko njih obiskuje osnovno šolo teh devet let, ki so obvezna, in v katerem razredu povprečno jo zaključijo. Da boste bolje razumeli, gre za to, da ni obvezno, da zaključiš celoten proces šolanja; ampak lahko po tolikih letih končaš v petem, šestem razredu in tako naprej. Vlada Republike Slovenije s temi podatki ne razpolaga. Ne razpolaga niti s temi, koliko romskih otrok je vključenih, kajti teh podatkov naj ne bi smeli zbirati, ker gre za posebno skupino. Kako jo bomo pa opredelili, če nimamo podatkov?! In če bi danes odgovorne vprašala, koliko romskega prebivalstva imamo v Sloveniji, verjemite mi, da bi dobila različne podatke; teh podatkov nimamo. In zdaj vas sprašujem, kako lahko potem odgovarjamo, da nekje ni problemov z romskim prebivalstvom, če niti tisti, ki ne živimo v teh okoljih, s temi podatki ne razpolagamo; ne vemo. Ko na drugi strani jemljemo otroke družini, ki je bila bojda nekoliko socialno šibkejša, vas vprašam, kaj je z romskimi družinami, kjer po sedem, osem otrok cepeta sredi zime bosih in napol golih. Koliko ukrepov je ministrstvo naredilo v teh primerih? Prav tako sem ministrstvo vprašala – kajti ko hodim na teren in se pogovarjam s temi ljudmi, romskimi in neromskimi, da ne bo težav, in povejo, koliko je nasilja med mladostniki, koliko je raznih tatvin, hujših kršitev javnega reda in miru –, sem tudi to vprašala Vlado Republike Slovenije. Teh podatkov nimajo. In ko sprašuješ ob letnih poročilih, ali se kaj dela na tem, da bi se rešilo med enimi in drugimi to vprašanje, pravijo: kršitve javnega reda in miru na tem območju upadajo. Lepo vas prosim, kako pa veste, če teh podatkov nimate?! Kako bomo mi reševali te probleme in ta zelo močan problem na Dolenjskem, če nimamo osnovnih podatkov? Ali sploh lahko govorimo o nekih etničnih skupinah, za katere ne vodimo nobenih evidenc? Potem neke zadeve rešujemo parcialno in s tem samo še dodatno ogrožamo lastno državo pred Evropskim sodiščem, ko bojda rešujemo neke težave s priključki, kot je voda in vse ostalo. Ali se je kdo dejansko vprašal, kako je tam do tega prišlo, kje ti ljudje živijo? Je kdo kdaj govoril z ljudmi, ki so jim kršene človekove pravice, ker jim je zemlja odvzeta in na njej živi nekdo drug? Ne, mi kot država se celo hvalimo s tem, da tam potem poskrbimo za vodni priključek. Čakajte malo, na tuji zemlji! Imamo pa državna stanovanja v številnih občinah, v Ljubljani zagotovo, pa so prazna. Tam pa pač dovolimo, da nekdo vzame zemljo in potem še pritiskamo na občino, da to uredi. Veste, da se župani srečujejo z enimi kot z drugimi. In kako lahko od nekega župana pričakujemo, da bo sprejel neko odgovornost in na nekih tujih lastništvih skrbel za priključke? Vprašajte naše državljane, kaj se bo zgodilo, če bo začel graditi hišo, brez da bi imel gradbeno dovoljenje. Samo za prizidke so težave in koliko zneskov morajo za to plačevati. Sedaj boste rekli, da gre za ogroženo skupino, ki finančno tega ne zmore, pa dovolite nekaj podatkov tudi o tem. Mislim, da je prej gospod Veber zelo lepo rekel, da imamo zelo veliko ogroženih otrok. Imamo tudi zelo veliko ogroženih starejših, žal to ni tako, kakor se je odražalo na tistem delu včerajšnje razprave, ko bi lahko sprejeli zakon Slovenske demokratske stranke glede varstvenega dodatka in da ga tem ljudem ni treba vračati, tudi socialnih. Sedaj pa vas sprašujem, kako je to urejeno pri romskem prebivalstvu, kajti pred zakonom smo vsi enaki, spoštovani. Družina. Naj vam povem, da je celo zelo znan podatek, da – zame je to 23 let staro dekle – mislim, da je postala že sedmič mama, tudi to je v Posavju, ampak vsi vemo, da je to prebivalstvo, ki zelo zgodaj nekako ustvari družino. V nekih primerih mislim, da je to že kršenje tudi kakšnih človekovih pravic, ko gre res za dekleta, ki so praktično še otroci. Ampak če dam neko povprečje, sedemčlanska romska družina, kjer sta dva odrasla in imajo pet otrok, dobi mesečno 2 tisoč 250 evrov. Ta družina enkrat dovoli ali pa omogoči otrokom, da gredo v šolo, drugič ti otroci ostanejo doma, ker za njih nihče ne poskrbi, enkrat prosijo naokoli za hrano – ker nihče teh podatkov ne pregleduje, za kaj gredo, čeprav so tukaj vključeni tudi dokladi za otroke in življenje gre naprej. Dva tisoč 200. Je to reševanje romske problematike, spoštovani? Sedaj bomo sprejemali verjetno neke predloge zakonskih sprememb, zakon sam po sebi sploh in tako slab, samo kakšno stvar je treba uresničiti in biti nekoliko bolj strikten in imeti tudi kakšne jasne podatke. Sedaj bomo verjetno šli v neke predloge, katerim smo bili že priča, ko bomo zopet dovolili nekaterim, da imajo mnogo več pravic kot drugi, in dopustili, da se drugim kršijo človekove pravice. Osebno in tudi ljudje, ki živijo na teh območjih, tega ne pozdravljajo in več ne morejo ne samo gledati, ne morejo več živeti na teh območjih, spoštovani. Tako daleč smo prišli, da prosijo mestno občino za izselitev iz lastnih hiš, za katere plačujejo državi davke, za katero so morali poskrbeti vsaj dovoljenja, da so si jo postavili; danes na tistem območju več ne morejo živeti, mi pa nimamo podatkov, koliko na nekem območju tako imenovanega romskega prebivalstva je, ker teh podatkov nimamo. Da ne bomo rekli, da je vse v denarju. Kar precej denarja gre za to vprašanje. Problem je samo, kako se koristi. Naj povem, da v obdobju od 2003 do 2016 so različna društva, med njimi tudi Zveza Romov Slovenije, nekaj je bilo tudi povedanega od tega, prejeli nekaj manj kot milijon evrov na leto. Milijon evrov na leto, spoštovani! Pa da bom konkretna, še njim 800 tisoč. Ali se vam zdi, da imamo kakšen korak naprej? Mislim, da je velik problem tukaj tako imenovani urad in da vsaj oni bi pa morali beležiti te podatke in samo na takšen način, spoštovani, bomo lahko začeli res konkretno in pravilno reševati to vprašanje. Ne smemo si dovoliti, da tako eni kot drugi, se pravi tako romsko prebivalstvo kot neromsko prebivalstvo, pri tem čuti dodatno kršenje človekovih pravic. Nihče v tej državi ne more biti tako privilegiran, da se dovoli, da se nekomu drugemu vzame lastnina, zato da jo uporablja nekdo drugi. To pač tako ne gre. In če tega ne znamo povedati tudi pred nekaterimi evropskimi institucijami, potem se moramo resno zamisliti, kam peljemo to državo. Že ko sem sama organizirala na Dolenjskem tako imenovano tribuno, za katero se tukaj tudi prisotnim iz ministrstva in tistim, ki jih ni, zahvaljujem za udeležbo, sem izpostavila ključno vprašanje: Ali so tako visoke socialne podpore Romom v korist za vključevanje v družbo ali predstavljajo zaviranje? Kajti, veste, dogaja se, ko se nekdo dobesedno smeji sosedu, ki gre zjutraj ob 6. v službo, čeprav je celo noč poslušal rajanje in tako naprej, ko na drugi strani drugi ostajajo doma. Dogaja se to, kar smo sicer že govorili, da poštarji v posamezna naselja več ne upajo voziti. In potem, ko se poskuša to urediti in predlagajo celo, da bi pošto v tistem naselju dostavljal romski prebivalec in s tem celo imel službo, odgovorijo, da to pa ne, on bo pa še kaj izmaknil. Morda je to malo šale, ampak to je bila resnica. Medtem pa tisti drugi dobesedno vsa korita, vso hrano skorajda vežejo doma, zato da je ne bo odnesla noč. Skratka, se bom tukaj ustavila, ampak preden res govorimo o kakršnihkoli spremembah na področju romske problematike, naša naloga je, da zberemo podatke, predvsem pa, da se ministrstva ne skrivajo, s tem da na eni strani nagrajujejo neko stanje – tukaj še enkrat poudarjam, ker je ravno prišla predstavnica Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve –, da je ravnanje, tudi kar se tiče centrov za socialno delo, z romskim in neromskim prebivalstvom enako. Kajti – ne kimajte! –, jemali ste otroke družini, ki je urejena, na drugi strani imamo pa otroke, ki hodijo bosi in – ne smejte se! – bosi hodijo, slečeni in ne prihajajo v šolo, pa teh podatkov, bojda, to je vaš odgovor, ne smete imeti in jih ne smete beležiti. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar. Pripravita naj se gospod Saša Tabaković in Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic s sodelavci! Naj vam najprej čestitam zaradi vsebinsko dobrega, po obsegu bogatega in vizualno kakovostnega poročila, v katerega je vključeno tudi Poročilo o uresničevanju predhodnih poročil in Poročilo državnega preventivnega mehanizma, ki je prav tako izjemno pomembno. S svojo sorazmerno majhno ekipo zadnja leta uspešno premikate in spodbujate odpravo kršitev človekovih pravic. Čeprav je še preveč ministrstev, institucij in državnozborskih poslancev, ki premalo zavzeto uresničujejo mednarodne humanitarne in človeške zaveze, ki pomenijo tudi spoštovanje človekovih pravic. Z vami sem uspešno sodelovala kot ministrica, in sicer pri oblikovanju medijske zakonodaje, s katero smo tedaj regulirali in omejili sovražni govor v medijih. Pri kršitvah človekovih pravic so običajno pomembno udeleženi Vlada oziroma ministrstva, parlament in druge institucije v pristojnosti države. Državni zbor prevečkrat dopušča odsotnost ustreznih zakonov in sprejema slabe zakone, s katerimi se omogoča delovanje dostikrat premalo občutljivih birokratskega ali represivnih organov v družbi, omejuje svoboda, krči pravice ljudi na pravnem, socialnem, zdravstvenem, delovnopravnem področju ali na drugih področjih, pri čemer se običajno podlega zasebnim interesom. Komercializira se javne službe in se jih razgrajuje. Poslanci so pogosto poslušni vojščaki svojih političnih strank, ki včasih ne čutijo upravičenih potreb ljudi in jih te nekatere niti ne zanimajo. Zakaj bi se sicer dogajalo, da so običajno opozicijske stranke polne besed, kako izboljšati življenje ljudi, ko pa imajo žezlo oblasti v svojih rokah, pa naenkrat ni več posluha za potrebe običajnih ljudi? Če bi vlade in parlament upoštevali nekatera pretekla priporočila Varuha človekovih pravic, bi se preprečilo marsikatero stisko ljudi, država pa bi se izognila mednarodnim blamažam in nekaterim nepotrebnim stroškom. Tako pa je še vedno veliko težav na pravnem, socialnem, zdravstvenem, okoljskem in delovnopravnem področju. Malo prej smo veliko slišali o težavah Romov oziroma o težavah človekovih pravic Romov. Povedala bi, da morda marsikaj drži, kar smo slišali, vendar pa, kar zadeva človekove pravice, se vsekakor ne moremo izogniti dejstvu, da Romi na nekaterih območjih nimajo pitne vode, kar je človekova pravica, in tudi ne elektrike. Pomeni seveda, da bi morali biti na teh območjih bistveno bolj aktivni, pa ne glede na to, ali poznamo, koliko točno jih je na nekem območju, vemo, da ti problemi obstajajo in da bi jih bilo treba reševati veliko bolj aktivno, kot jih rešujemo trenutno. Še vedno se krši tudi človekove pravice zaradi dolgotrajnih sodnih postopkov. Sodstvo se pogosto obnaša samozadostno. Kot da niso del te države, se skrivajo za svojo neodvisnostjo. Upam, spoštovana gospa varuhinja, da vam bo uspelo spodbuditi bolj učinkovit nadzor nad sodniki in oblikovanje sistema, ki bo uveljavil sodniško odgovornost, o čemer smo lahko brali tudi v vašem poročilu; torej, da gredo vaši napori tudi v to smer. Še večjo aroganco kot med sodstvom včasih doživljamo na področju zdravstva do bolnih in pri visokošolskih zavodih, kjer se rektorska in del profesorske elite s svojimi sateliti trudijo v imenu profita s tujimi študenti ukiniti študij v maternem jeziku. Vsi svoje zasebne interese skrivajo za tako imenovano avtonomijo. Seveda za naš javni denar. Posebej sem vesela vašega dala na terenu. Opozorili ste na institucije, kjer je ljudem odvzeta svoboda gibanja; na zapore in policijske postaje. Posebno zaskrbljuje ravnanje nekaterih izvajalcev v domovih starejših občanov. Ta del sem še posebej z zanimanjem prebrala. Pomembno delo ste opravili pri begunski problematiki, zaradi česar je bilo marsikateremu beguncu olajšano bivanje v Sloveniji. Opozarjate ministrico za zdravje, naj pripravi predlog sprememb Zakona o duševnem zdravju. Opozarjate na hudo socialno in stanovanjsko problematiko revnih ter še posebej brezdomcev, ki jih je vedno več – med brezdomci so celo ženske in otroci –, pristojno ministrstvo, občine in parlament pa so na tem področju premalo aktivni. Tudi letos bomo sprejeli proračun, v katerem ne bo zadostnih rešitev za področja, ki sem jih pravkar omenila. Pristojna ministrstva nas prepričujejo, da revščina, predolge čakalne dobe in brezdomstvo morajo biti, ker je tako tudi drugod, kar pa seveda ne drži. Bogastva je v naši državi dovolj, da to ne bi bilo potrebno, če bi bila vlada bolj občutljiva tudi za potrebe najbolj ranljivih. Težave so s preveč onesnaženim okoljem, s čimer se že desetletja ogroža zdravje otrok in odraslih, posluha pristojnih ministrstev pa ni dovolj. Zaskrbljena sem nad neurejenostjo področja delovnih razmerij, prav tako kot vi, na kar opozarjamo – vi, nekateri poslanci – prav vsako leto, opozarjamo na neplačilo plač in prispevkov za socialno varnost, na veriženje podjetij, na mobing, šikaniranje in na pomanjkljiv nadzor. Ukrepi v primeru kršitev niso zadostni. Inšpekcijske službe pa so kadrovsko podhranjene in s premalo pooblastili. Strinjam se z vami, da so nujni ukrepi za učinkovit sistem nadzora nad plačevanjem plač, kar bi lahko Ministrstvo za finance že zdavnaj zagotovilo, če ne bi sledilo interesom kapitala. Vesela sem, da vsako leto obravnavate tudi področje pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve že leta dopušča nepravičen pokojninski sistem, ki pa se vztrajno poslabšuje. Dolgoletna zamrznitev pokojnin je razmere še poslabšala. Z zaostritvijo pogojev za varstveni dodatek, ki je postal posojilo in ne nepovratni prispevek pokojninam, se je veliko število ljudi varstvenemu dodatku odpovedalo in padlo pod prag revščine. Mnogi upokojeni z nizkimi pokojninami ne morejo dostojno preživeti. Prav tako mnogi zaposleni nimajo dovolj za dostojno preživetje svojih družin. Desus na to opozarja in uspeva blažiti obstoječe stanje. S svojimi le 11 poslanci v Državnem zboru pa ne more vplivati na to, da bi se razmere na tem področju bistveno spremenile na bolje. Na potrebo po določitvi vrste in stopnje telesnih okvar opozarjate že leta, pristojno ministrstvo pa ni odzivno. Premalo nadzorovani so tudi izvajalci storitev v domovih za starejše občane. Težave povečuje dejstvo, da so nekateri izvajalci v organiziranju profitnih organizacijskih oblikah, iskanje profita na oskrbi najbolj ranljivih skupin pa običajno vodi v zlorabe. Pomembna so tudi vaša opozorila pristojnemu ministrstvu glede centrov za socialno delo, ki jih je treba reorganizirati, da se bodo lahko aktivno ukvarjali za razreševanje problemov ljudi, kjer je trenutno preveč birokracije. Pereče je področje zdravstva, kjer opozarjate na predolge čakalne dobe, na pomanjkanje potrebnih sredstev in na zakonodajo ter na potrebo po izboljšanju strokovnega nadzora. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, vaše delo na vseh področjih, kjer prihaja do kršitev človekovih pravic, je izjemno pomembno. Upam, da boste še naprej uspešni in da vam bodo prisluhnili tudi tisti ministri, poslanci in drugi odgovorni za kršitev človekovih pravic, ki vam doslej še niso prisluhnili. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravita naj se gospa Marina Levičar in gospod Primož Hainz.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana varuhinja s svojimi sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice, kolegi! Res je, danes obravnavamo poročilo Varuha za leto 2015, ki na nek način svojo analizo kaže, kakšno je stanje na področju kakovosti življenja državljank in državljanov in na kakšen način država z nekim svojim razumevanjem vrednostnega sistema v resnici naslavlja vprašanje človekovih pravic in na kakšen način to vprašanje tudi neguje. Danes smo poslušali zelo različne razprave, ki se dotikajo pomena in razumevanja človekovih pravic in seveda na splošno se lahko strinjam, da država mora, kadar sprejema neka zakonodaja, imeti glede tega vprašanja, torej vprašanja človekovih pravic, seveda, tudi neko edukativno smer, tudi nek edukativen poriv za to, da bi se lahko mentaliteta naroda, ko se pravzaprav sprašuje o človekovih pravicah, spreminjala in razvijala. Vseeno pa mislim, da država tudi dobronamerno na vsa vprašanja na tak način ne more odgovoriti, tudi morda kar se tiče polpretekle zgodovine, ki se mi zdi, da bo na koncu odgovor morda poiskala kvečjemu v menjavi generacij. Mislim, da se to morda ne tiče tudi samo polpretekle zgodovine, mislim, da se to točke pravzaprav še marsikaterih različnih področij, ki se morda v tem trenutku tudi tičejo naših življenj. Ko sem bral to poročilo, moram povedati, da seveda nisem in ne želim biti pesimističen človek, da bi izključno pesimistično gledal na državo, ki jo imamo, in si seveda tudi ne želim pripenjati kakršnihkoli medalj, ampak nekatere stvari so se spremenile na bolje. Res pa je, da je ostalo še kar nekaj stvari, ki so nerešene in se v teh 25 letih, odkar imamo svojo državo, predolgo vlečejo. Če pogledamo, ker smo se danes zelo v resnici pogovarjali o diskriminaciji splošno, tukaj je potrebno poudariti, da je bilo s strani varstva pred diskriminacijo nekaj vseeno narejeno. Potrdili smo zakon, ki ustanavlja varuha pred diskriminacijo. Na ta način smo seveda sledili tudi smernicam evropskih direktiv in na nek način poskušali vsaj na zakonodajni ravni nekako primerno nasloviti to vprašanje. Je pa res, da ko se pogovarjamo o vprašanju diskriminacije, da ostajajo nerešena vprašanja tudi na področju, kot je bilo danes že slišati, na področju romske skupnosti in tudi nekega širšega vprašanja, ki se tiče same kvalitetne integracije določenih posameznikov v našo družbo. Tu se seveda strinjam. Kar se tiče naslavljanja, ne bom rekel romske problematike, ampak bolj romskega vprašanja, da tukaj v teh 25 letih nismo bili dosledni in da bi morali malo bolj promptno in ažurno pristopiti k reševanju teh zelo perečih vprašanj, katera pravzaprav s strani tudi zakonodaje nismo še nekako primerno, tudi v zakonodajnem smislu, naslovili. Res je to, da je bilo, ko se pogovarjamo o romskih skupnostih, da je bilo nekih požarov, smo seveda poskušali gasiti tudi tako, da smo določenim posameznikom zagotovili dostop do čiste vode, do sanitarij, je pa to seveda širše vprašanje, da s takšnimi rezultati kot družba v nekem civilizacijskem smislu ne morejo biti zadovoljni in tudi ni prav, da bi bili. Zato sam predvsem rešitev ali neke možne rešitve vidim v samem sistemu, kako v resnici mi naslavljamo integracijsko politiko, kakšna je ta integracijska politika pri nas, sploh v globalni luči, kaj se v globalnem svetu dogaja, ali je to vprašanje tudi skozi integracijsko politiko, torej tudi romska skupnost, ali je ta pravilno naslovljena skozi, kot rečeno, sam način integracije oziroma koliko je ta integracija v naši državi sploh uspešna. Če pogledamo samo vprašanje romske skupnosti, lahko vidimo, da ko govorimo o integraciji, da je ta v Sloveniji zelo različna. Mi imamo romsko skupnost v Prekmurju, kjer lahko govorimo o neki uspešni integraciji romske narodnosti v našo družbo, in imamo velik razkorak med tem, kaj se dogaja na Dolenjskem. Je pa res, da bi morali malo širše nasloviti to vprašanje, in se mi zdi, da bi morali tudi s strani države, ko naslavlja različne deležnike, ki se ukvarjajo z romsko problematiko, da bi morali tudi na strani njih imeti malo večja pričakovanja. S tem mislim seveda tudi na Zvezo Romov Slovenije, ker enostavno nepojmljivo je, da integracija Romov v Prekmurju je lahko dokaj uspešna in lahko govorimo o nekih primerih rezultatih, medtem ko na Dolenjskem ni tako. Mislim, da je, ko smo se pogovarjali o samih podatkih, koliko je Romov v Sloveniji, na to vprašanje zelo težko dogovoriti oziroma se lahko govori samo približno, zaradi tega ker je tudi vprašanje, koliko pravzaprav Romov, če imajo to poreklo, v resnici se sploh ob popisu prebivalstva izreka za Rome. Ko govorimo o romskih otrocih, je to vprašanje seveda zelo zelo podobno. Te številke nikoli niso natančne, je pa tudi vprašanje, ali sme država beležiti, koliko je romskih otrok v šoli, ker to bi pomenilo, da bi potem morali zbirati podatke tudi, koliko je bosanskih oziroma koliko otrok bosanskega porekla, srbskega [[...]]Mislim, ne vem, če je to dejansko točno naslavljanje. Se pa strinjam s kolegico Bah Žibert, ko je govorila, da mi, ko govorimo o enakosti pred zakonom – tukaj se pa v nečem strinjava. Strinjava se v tem, da ko govorimo o vprašanju romske skupnosti, da ga je treba naslavljati skozi vprašanje, ali je kulturna identiteta nekega posameznika neminovno povezana z njegovim socialnim statusom. Mislim, da prevečkrat, ko se pogovarjamo o romskem vprašanju, da nismo presegli tega okvirja, da njihov socialni status ne sme biti njihova kulturna identiteta. Kulturna identiteta je jezik, kulturna identiteta so neki običaji, neko kulturno izročilo, ne more pa to biti neminovno povezano s socialnim statusom posameznika, ker konec koncev govorimo o državljankah in državljanih Republike Slovenije. Zdi se mi, ko bomo znali kot družba to distinkcijo kakovostno razmejiti oziroma jo nasloviti in to vprašanje razmejiti, takrat se mi zdi, da bomo dejansko lahko šele govorili o neki primerni integraciji in reševanju tega vprašanja. Tukaj se strinjam, še vedno se dogaja to, da v Prekmurju je nekim romskim staršem popolnoma samoumevno, da dajo svoje otroke šolat, da se ti otroci šolajo, medtem ko je pa, to prevečkrat slišimo, kar se na Dolenskem dogaja, kjer je treba starše prepričevati, da njihovi otroci morajo hoditi v šolo, in da se veliki napori vlagajo v to, da bi ti otroci v šolo hodili, da se potem prevečkrat s strani javnosti sliši, pa saj oni so tako ali tako Romi, saj to tako tako njim pritiče; oni pač taki so, oni so tak narod. Mislim, da mi kot družba enostavno ne smemo na to pristati in v tem smislu govorim o razlikovanju med tem, kaj je pravzaprav neka kulturna identiteta in kaj je nek socialni status državljana in na kakšen način mu država, da se lahko v tem smislu opolnomoči, mora pomagati. Tukaj bi na to temo zaključil, da moramo tudi od predstavnikov romske skupnosti zahtevati, da postanejo malo bolj koherentni sogovorniki, na drugi strani pa tudi predstavnike lokalnih oblasti, ker te raze in te razprtije med njimi so sedaj postale tako globoke, da se zelo težko med sabo pogovarjajo. Ampak mislim, da enostavno, če želimo kvalitetno nasloviti to vprašanje, da se bodo ti posamezniki, deležniki enostavno morali usesti za mizo in nekako preseči te razlike, ki so se zgodile in ki se še morda še vedno dogajajo tudi na terenu danes. To je enostavno njihova naloga. Nadalje bi tudi se dotaknil teme, ki govori o zagotavljanju enakih možnosti. Mi vemo, da smo bili v tem mandatu tudi priča referendumu, ki se je tudi dotikal vprašanja državljanov, ki so istospolno usmerjeni. Tudi smo v tem mandatu sprejeli zakon, ki je na nek način v določenih alinejah vseeno poskušal odpraviti diskriminacijo. Res pa je, da so seveda ostala neka odprta vprašanja, ki so bila s strani javnosti nekako najbolj z revoltom sprejeta, in tu se mi zdi, da bi morali se še malo bolj potruditi k ozaveščanju, k spodbujanju nekih javnih razprav, ker se strinjam, referendumi se mi zdi, da v resnici niso tisti forum, ki bi lahko na ta vprašanja nekako kvalitetno odgovoril, predvsem zato, ker na koncu je popolnoma vseeno, katere politične stranke so se borile za neko vprašanje. Na koncu ostajajo posamezniki, ki se jih to vprašanje najbolj dotika in jih tudi v resnici v tem smislu najbolj prizadene. Tako mislim, da bi se morali bolj potruditi v smeri ozaveščanja in v smeri nekih javnih razprav in morda ne vedno pravzaprav z glavo skozi zid pritiskati, ne glede na to, da se za neke stvar borimo, ampak ni nujno, da je to vedno pravi odgovor. Kar se tiče samih ustavnih pravic in etike javne besede, tega poglavja v poročilu, ki se seveda dotika sovražnega govora, za katerega je bilo danes tudi že izpostavljeno v določenih stališčih, tudi v nekaterih razpravah. Za sovražne govore je seveda simptomatično, da se pojavljajo ob različnih nekih družbenih pojavih, tudi razpravah in zagotovo ta pojav sovražnega govora vedno nekako niha, ampak moram reči, da jaz sem kot poslanec do tega vprašanja občutljiv in zdi se mi prav, da se temu vprašanju da neka pozornost, to se je seveda tudi zgodilo v Državnem zboru, poslanci, ne samo jaz, vsi poslanci smo glede sovražnega govora tudi že razpravljali in ga nekako, se mi zdi, tudi primerno naslavljali. Se mi pa spet zdi, da je to vprašanje neke mentalitete in nekega, kako bi temu rekel, demokratičnega razvoja. Seveda zakonodaja mora nekako spet imeti nek ta edukativni poriv, da poskuša zakonodajno te stvari reševati, ampak konec koncev pa je to spet morda vseeno tudi stvar generacij, pa tudi na splošno neke mentalitete našega naroda, kako sploh razumemo javni diskurz in kako v resnici razumemo etiko javne besede. Se je pa to vprašanje dotikalo tudi vprašanja same varnosti na internetu oziroma kako se na internetu opredeljujemo do sovražnega govora, kjer so bile tudi večkrat v javnosti podane neke rešitve, da bi morda morali to anonimnost, ki se dogaja na internetu, odpraviti. Sam mislim, da ni prav oziroma da to ne bi bila prava rešitev. Mislim, da je enostavno moderator oziroma tisti, ki so lastniki oziroma ki upravljajo z različnimi internetnimi stranmi, da so oni enostavno odgovorni za to, na kakšen način se dialog oziroma javni diskurz, ki je seveda javni, znotraj pač nekih internetnih strani vodi, da pa odprava anonimnosti, mislim, ne bi bila rešitev, predvsem zato ker se mi zdi, da vprašanja, ki se odpirajo na različnih blogih ali pa internetnih straneh, so lahko včasih zelo občutljiva, tudi intimno občutljiva. Zdi se mi nekako prav, da če človek težko izrazi oziroma je v zagati, da bi se osebno izpostavil z nekim problemom, ki ga osebno tudi zelo veže, da ima to možnost to vprašanje nasloviti tudi anonimno preko interneta in se na ta način zgodi neka javna razprava. Tako v resnici podpiram anonimnost na internetu; ne zato, ker bi na ta način morali varovati sovražni govor, ker bi ga morali sankcionirati drugače, torej preko moderatorjev, ki bi znali ta sovražni govor tudi kvalitetno, primerno tudi prijaviti organom pregona in ga na ta način tudi sankcionirati, ampak anonimnost na internetu se mi zdi, da je na nek način tudi neko polje, ki nam dejansko pokaže, v kakšni družbi v resnici živimo in katere so morda tiste težave, ki se ne dotikajo samo nekih večjih, kako bi temu rekel, družbenih naslavljanj ali pa nekih tematik, ki so družbeno zelo pomembne, ampak tudi nekatere, ki so morda za nekoga zelo obrobne, da tudi takšna vprašanja prepoznamo in se začnemo o njih kvalitetno pogovarjati. Za konec, ker mi ni ostalo veliko časa, bi rekel, da poročilo naslavlja še veliko več vprašanj, o katerih sem sam danes govoril, in se mi zdi prav, da vsa ta vprašanja kritično obravnavamo. Poročilo je obširno, kot rečeno, so nekatera vprašanja ostala neodgovorjena in kot poslanec si želim, da bi v prihodnje bilo odgovorov na ta vprašanja čim več, še več pa konkretnih zakonodajnih rešitev. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Replika, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Samo v tistem delu, če se morda nisva dobro razumela, ko se je nekako romsko skupnost primerjalo z bosanskimi otroki in tako naprej. Gre za posebno etnično skupnost, ki ima poseben zakon in posebna sredstva v ta namen. Če hočemo spremljati napredek, moramo vsaj organi imeti podatke, sicer je vse zaman, ker ne bomo vedeli. Vsa vaša razprava je bila zelo kakovostna v tem smislu in pomembna, da bomo sploh videli tudi primerjavo med enim delom in drugim delom Slovenije. To je ta problem, o katerem sem govorila, ne o tem, da bi šlo za neko obdelavo osebnih podatkov, ki vemo, da imajo svoje omejitve. Samo toliko. Hvala.
Besedo ima gospa Marinka Levičar, pripravita naj se gospod Franc Breznik in Uroš Prikl.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, predstavniki ministrstev, Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Najprej bi se varuhinji oziroma institutu Varuha v celoti zahvalila za njihovo požrtvovalno in res vestno delo, ki ga opravljajo v korist državljank in državljanov, pa tudi za vzorno pripravljeno poročilo o delu v lanskem letu, ki je pripravljeno tako, da res lahko iz njega ugotovimo največje pomanjkljivosti oziroma opozorila Varuha. Želim si, da bi ta opozorila vsi, na katere se nanašajo, jemali bolj resno, kot smo jih doslej, saj sicer, če bi bilo tako, da bi jih res jemali bolj resno, Varuhu tolikokrat ne bi bilo treba opozarjati na iste oziroma enake probleme. Veseli pa me, da se je nekaj problemov oziroma opozoril vendarle rešilo in da Varuh tudi pohvali te institucije, ki so uspele izboljšati stanje. Tako Varuh že dalj časa opozarja na problem dolgih čakalnih vrst oziroma dolgih sodnih postopkov. Dostikrat so prepočasne odločitve upravnih organov, kot na primer v zavodih, centrih za socialno delo, na Ministrstvu za delo in tako naprej. Tudi sama sem že nekajkrat opozarjala na predolgi rok na Ministrstvu za delo, se spomnim, prav pred kratkim, v zvezi z dolgimi roki za pritožbe na štipendije in druge pritožbene postopke. Ministrstvo mi je takrat odgovorilo, kaj bo naredilo, da se bodo ti postopki skrajšali; nekateri so se oziroma se bodo, nekateri pa bodo še vedno ostali predolgi, kar ni prav, in mi je žal, da je tako. Varuhinja oziroma Varuh opozarja tudi, da bi bilo treba reorganizirati centre za socialno delo. Tudi s tem se sama osebno strinjam in mislim, da tudi širša javnost, verjetno pa tudi pristojno ministrstvo. V preteklosti so mi že odgovorili, da se pripravljajo na to reorganizacijo, da se zdi tudi njim nujno potrebna. Res upam, da bo do nje kmalu prišlo, da bodo tako lahko socialni delavci oziroma zaposleni na teh centrih za socialno delo nudili več strokovne pomoči in več svetovalnega dela in se manj ukvarjali s samo birokracijo, ki sedaj tudi zelo ovira njihovo delo. To nam povedo tudi stranke, če jim lahko rečem stranke, državljanke in državljani, ki se obračajo na centre za socialno delo. Večkrat je bilo v tej današnji razpravi že opozorjeno na učinkovitost različnih inšpekcij. Tudi sama se moram ustaviti pri teh inšpekcijah, pri njihovih neučinkovitosti. Posebej se mi zdi nesprejemljivo oziroma res grozna ta neučinkovitost inšpekcije za delo. Varuhinja opozarja in tudi verjetno pristojni organi to vedo, da je tukaj takšno stanje zaradi kadrovske podhranjenosti, ampak mislim, da kadrovska podhranjenost ne bi smela biti vzrok za takšno stanje. Mislim, da se bi s prerazporeditvami, ker na novo vem, da se ne more zaposlovati, da je zaposlovanje v javnem sektorju omejeno, ampak prepričana sem, da je še mnogo rezerv s prerazporeditvami v javnem sektorju – širše gledano javni sektor – in da so strokovnjaki, ki bi lahko se hitro naučili teh inšpekcijskih nadzorov na raznih področjih. Mene je zbodla tudi stanovanjska inšpekcija, ker sem sama imela problem v zvezi s tem. Ugotavljamo, da je ta stanovanjska inšpekcija tudi neučinkovita, da ima premalo pristojnosti, vem pa tudi, da je veliko pripomb lastnikov stanovanj v večstanovanjskih stavbah in inšpekcija ne more nič narediti. Zato bi morali tudi to inšpekcijo še bolj okrepiti in povečati njihove pristojnosti. To danes še ni bilo rečeno, zato posebej to izpostavljam, ker marsikaj drugega, kar sem si tudi pribeležila, da bom spregovorila, je bilo že poudarjeno. No, pa še vseeno se moram še enkrat ustaviti ob premajhnem nadzoru države na področju pravic iz dela. Država ima tukaj res premajhen nadzor tudi nad plačevanjem prispevkov, nad učinkovitostjo pobiranja teh prispevkov s strani Fursa. Ta pregled je, kot ugotavlja Varuh, premalo učinkovit in tudi nepregleden. Žal, tako poudarja Varuh in tudi sama se s tem strinjam, bolj večkrat ščiti same delodajalce oziroma neplačnike kot pa delavce. To je res žalostno, to sem prepričana, da smo vsi takšnega mnenja in zato bi res morali na tem področju nekaj narediti. Poslanski skupini Desus oziroma poslanci Desusa smo večkrat opozarjali že, da bi moral nekako spremeniti ali pa narediti bolj učinkovit ta sistem izterjave prispevkov za socialno varnost. Tako bi se lahko tudi izboljšala ne le socialna varnost, pa tudi socialna varnost, kajti če bi bili prispevki plačani in če bi ljudje dobili solidno plačilo za delo, ki ga opravljajo, zato bi bile lahko tudi boljše plače. Mi smo vsekakor proti tem nizkim plačam: za solidno delo nesolidno plačilo. Če bi država lahko na tem področju kaj storila, da bi bile plače bolj solidne in da bi bila izterjava prispevkov boljša, bi se zmanjšala tudi revščina, o kateri smo danes kar precej govorili; tako revščina med zaposlenimi kakor tudi revščina med upokojenci. Kajti vsi vemo, da so pokojnine odraz minulega dela oziroma plač in prispevkov, ki so bili v ta namen odvedeni in zatorej, če bomo to rešili, če se bomo na tem področju bistveno izboljšali, bo boljši tudi socialni položaj vseh teh ogroženih ljudi in mislim, da bo tudi manj revščine, vsaj moralo bi jo biti. Torej za dostojne plače in za dostojne pokojnine se zavzemamo in preko teh dveh institutov, kar sem omenila, bi lahko tudi nekaj izboljšav prav gotovo dosegli. No veseli me, da je Varuh tudi opozoril na skrajševale čakalne vrste v zdravstvu, o tem smo ta teden veliko govorili v torek. Posebej zanimivo, za konec, pa se mi zdi ugotovitev Varuha, da je za dolge čakalne vrste in marsikaj takšnega, kar v zdravstvu ni urejeno, krivo to, da je bilo zamenjanih oziroma da se je zamenjalo toliko ministrov, da je bilo toliko menjav v zadnjih letih ministrov. Morda smo ravnali prav, če nismo zamenjali, če smo bili proti interpelaciji zadnje ministrice. Morda, upam da, bo pripomoglo k izboljšanju stanja na tem področju. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita naj se gospoda Jože Tanko in Roberto Battelli.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana varuhinja, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Seveda ne bom nič novega povedal, če bom vaše poročilo pohvalil; kot izdelek, kot celoto. Pri samem poročilu me še posebej veseli dejstvo, da revidiranci oziroma tisti, pri katerih ugotavljate, kaj se pri njih dogaja oziroma kaj se pri njih ne dogaja, kaj se krši, sem vesel, da nimajo pripomb na vaše ugotovitve, da ne zanikajo vašega dela, da vam priznavajo to, kar dejansko pri njih odkrijete, pa četudi so ta odkritja včasih, ne bom rekel boleča, ampak neprijetna za marsikatero institucijo. Slabo pri vsem tem vašem poročilu pa seveda je, prvič, da je vedno daljše. Pa ne zato, ker nekateri od nas ne bi radi govorili in radi brali, ampak čim je to poročilo dolgo, je seveda moč zaznati mnoge kršitve, mnoge napake in mnoge nedoslednosti, ki se ljudem vsakodnevno na raznoraznih koncih, raznoraznih področjih dogajajo. Čez 80 priporočil, direktnih, je bilo mogoče našteti, prebrati skozi to dolgo vaše poročilo in kar je morda še najbolj zastrašujoče ali pa negativno pri tej celi stvari, seveda je, da se mnoga vaša priporočila, mnoge vaše ugotovitve, opažanja ponavljajo iz leta v leto, pa se nič ne spremeni. Seveda ni vaša naloga, da tistega zaprete, da ga spravite pod ključ, vaš namen je drugačen; je opozarjanje, je predlaganje sprememb, ampak meni se zdi preprosto nedopustno, da se copy-paste zadeve v poročilu ponavljajo, pa ne iz razloga, ker bi vi imeli neke fiksne ideje na uradu varuha, ampak ker dejansko posamezne institucije ne pristopijo k urejanju težav. Mislim vseeno, da je malo drugačna zadeva, kot je pri sodstvu, ali pa policiji, ali ne nazadnje tudi kakšnem Računskem sodišču, kakšne finančne represarije opozorijo in te malo udarijo po žepu, kot pa, recimo, varuhinja, ki zelo nežno, ampak zelo preudarno na te zadeve opozarja. Mislim, da se morajo vsi tisti, vse tiste institucije, pri katerih se te zadeve iz leta v leto ponavljajo, nekako zamisliti in vendarle temu narediti konec. Vi pri mnogih ukrepih, pri mnogih vaših ugotovitvah opozarjate na kadrovski manko. Seveda to je vse v redu in prav, ampak bojim se, da bo na tem področju zelo težko narediti v kratkem zaznavni korak naprej. Zakaj? Mnogokrat poslušamo, zdaj v teh dnevih, ko se s proračunom ukvarjamo za naslednji dve leti, toliko in toliko več ljudi je zaposlenih v najširši javni upravi. Torej, če bomo na področju inšpektoratov in drugih nadzornih institucij zaposlovali – pa se strinjam, da je treba, tudi inšpektorji govorijo, da je treba zagotoviti dodatne zaposlitve –, ne vem, kako nas bodo kolegi iz opozicije gledali, ko bomo rekli toliko in toliko novih zaposlitev, pač v inšpekciji, tej ali oni, vendarle je to javna uprava v najširšem pomenu besede. Se strinjam, da kakšna okrepitev ja, predvsem pa kakšen večji poudarek, večji napor za učinkovitejše delo posameznih institucij tudi ne bi škodil. Tukaj se moram na dve vaši priporočili osredotočiti. Prva, bom zadaj začel, 77 številko nosi, in govori, da je vendarle treba, ta zadeva se ponavlja iz leta v leto, pa že dolgo časa se vsi zavedamo, da jo je treba rešiti. Govori o tem, da je treba narediti analizo učinkovitosti tako matice kot posameznih enot Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. In seveda to narediti tako, da bodo tej analizi učinkovitosti tudi sledili ukrepi, da bo večja ciljanost pri teh ukrepih in izvajanju le-te, seveda v interesu tako učinkovitosti kot hitrejše večje odzivnosti. Ker ljudje, ki pristanejo pač na zavodu za zaposlovanje – pač, ni čas njihov zaveznik. To si moramo kar priznati, se zavedamo, da je zadeva premalo učinkovita, premalo odzivna že kar nekaj časa, nekih bistvenih napredkov pa tukaj ni. Tako ob tej priložnosti tudi skozi mojo razpravo poziv, da se na tem področju naredi korak ali dva naprej. Druga zadeva, ki pa tako Državni zbor kot nas posameznike, ki tukaj delamo, direktno tangirajo. To pa je tisto priporočilo, ki je zapisano pod številko 67. Gre pa približno tako, da nas pozivate oziroma nam dajete na znanje, da bi bilo zelo fino, da od predlagatelja zakona, torej od Vlade, zahtevamo pri sprejemanju zakonskih rešitev tudi akcijski plan, torej tiste izvedbene predpise, ki bodo samo zakonsko materijo pripeljali do njenega učinkovanja. Moram reči, da bom to kar resno vzel in to pri svojem delu v bodoče, kolikor nisem do sedaj – malo kritike tudi samemu sebi – seveda upošteval. Ob tej priliki, pa da zaključim, bom pa povedal naslednje. Želim si, kolikor to dopuščajo tudi vaši resursi, da sodelujete pri pripravi zakonodaje. Mislim, da vendarle iz tega svojega specifičnega aspekta, ki ga pokrivate, pa zelo širokega seveda, da morda opozorite že takrat, ko se zakon pripravlja, ko še ni končno besedilo, daleč od izvajanja, da opozorite glede na izkušnje, glede na to, kar opažate na terenu, kar nedvomno opažate, da pač na te zadeve opozorite. Prepričan sem, da vas bodo pripravljavci zakonov, torej ministrstva, pri tem poslušala. Zakaj si zamišljam, da bo temu tako? Ker sem prepričan, da bo potem zakon boljši, predvsem pa to, da potem ko boste naslednja poročila v naslednjih letih dajali pred nas in ministrstva, bo mogoče kakšna stran manj. Torej, ne bo toliko ugotovitev nedoslednosti, napak, kršitev človekovih pravic. Mislim, da mora to vsem nam biti v interesu. Seveda pa, saj veste, da ste tudi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve, gospa Nussdorferjeva, vedno dobrodošli. Vedno vas radi tam in vidimo in poslušamo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravita naj se gospa Eva Irgl in dr. Mitja Horvat.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav varuhinji človekovih pravic, kakor seveda tudi vsem ostalim, ki spremljajo to razpravo v Državnem zboru! Seveda tudi kolegicam in kolegom. Danes je bilo že kar dosti ugotovitev, da je to poročilo, katerega ste pripravili, zelo dobro, lahko rečemo celo odlično. In seveda nas na nek način skrbi le-to, da je vsako leto daljše. To pomeni, da je v naši državi vedno več problemov s področja kršenja človekovih pravic. Tu moram posebej poudariti, da nas v naši poslanski skupini, kakor tudi mene osebno, dotika vprašanje, ki je povezano, pa ne bom rekel samo s starejšo generacijo, ampak predvsem glede na to, da smo stranka s takim nazivom, da nas ta populacija še posebej zanima, zanimajo problemi, ki se na nek način dogajajo, se ponavljajo pri starejši populaciji. Najprej je to, da večina starejših, predvsem pa tistih, ki ostanejo sami, in v teh primerih je največkrat, da ostane sama vdova z nizko pokojnino in živi v lastnem stanovanju oziroma lastni hiši. To toliko ni problem znotraj mest, večji problem prihaja do izraza predvsem pri starejših, ki živijo na vasi oziroma ki živijo na podeželju, kajti ti ljudje – pa še posebej, če govorimo o pomurskem prostoru –, so dejansko vezani, še bolj vezani na tisto stanovanje, v katerem so živeli, in vezani so še mogoče na delček tiste zemlje, kateri jim daje dodatne vire za preživetje, takrat dejansko, dokler so še sami sposobni to tudi urejati. Zakon, ki ga že tako močno si želimo, o dolgotrajni oskrbi in osebni asistenci želimo čim prej pripeljati v poslanske skupine. Spoštovana varuhinja! Tukaj pa vas res pozivam, da nam pomagate in da nam z vso vašo avtoriteto skušate pripeljati to zadevo – s spodbujanjem tistih, ki pripravljajo to zakonodajo –, da bomo o tej temi čim prej spregovorili in zadevo uredili. Vem, prepričan sem, da je tukaj osnovni problem denar, ampak veste, mi na državljankah in državljanih, posebej pa še na starejših ne bomo mogli več dejansko privarčevati, kot smo že privarčevali. Dejansko so ti ljudje na tistem robu, da komaj preživijo in dolgotrajna oskrba predvsem za tiste, ki želijo čim dlje časa preživeti v svojem okolju, v katerem so živeli, je zelo pomembno, da ne bom govoril o osebni asistenci. V glavnem to so razmišljanja, ki se mi najpogosteje pojavljajo takrat, ko gledam v poročilo Varuhinje človekovih pravic v Sloveniji. Ker pa prihajam s pomurskega prostora, bi še mogoče na koncu vseeno rekel nekaj o tistih, ki so v naši družbi mogoče dostikrat tudi zapostavljeni. To so Romi. Kljub temu da država je socialna, da poskrbi za njih, moram pa le povedati, da pa smo tukaj v pomurskem prostoru z integracijo vendarle uspeli in da se pri romskih starših ne postavlja vprašanje v pomurskem prostoru, ali bodo ti otroci šli v šolo. Tam je ta zadeva že samoumevna, v nekaterih delih Slovenije pa seveda še te zadeve niso samoumevne in bomo morali tudi na tem področju narediti vsi skupaj, tudi s pomočjo varuhinje, nek preboj, da bomo lahko rekli, da smo na celotnem prostoru Republike Slovenije uspeli čim boljše integrirati Rome oziroma romsko skupnost v našo družbo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravita naj se dr. Mitja Horvat, potem pa prehajamo v sklepni del, kjer dobi najprej besedo predstavnik Vlade.
Še enkrat najlepša hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja! Že uvodoma sem v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, se mi zdi, da dovolj natančno detektirala, kaj se meni osebno zdijo najpomembnejše kršitve človekovih pravic, ki so se dogajale tudi v letu 2015. Sedaj pa sem poslušala celotno razpravo tako koalicijskih poslancev kot opozicijskih in moram reči, da smo vsi skupaj odprli kar nekaj pomembnih tem, skozi katere smo opozorili na kršitve človekovih pravic. Vendar pa želim ob koncu, glede na to, da imam res zelo malo časa, še enkrat opozoriti na eno pomembno zgodbo, ki se je predvčerajšnjim odvijala ponovno, čeprav smo na to ves čas opozarjali. Torej, Vrhovno sodišče je predvčerajšnjim povedalo, da je bil odvzem koroških dečkov nezakonit. V Slovenski demokratski stranki smo ob vašem poročilu podali tudi dodatna priporočila, ki so vezana tudi na ta primer, pa so jih koalicijski poslanci žal zavrnili. Res bi vas prosila, spoštovana varuhinja, še enkrat vas opozarjam – saj verjetno ste nameravali odgovoriti, ampak vseeno še enkrat opozarjam, glede na to, da boste v nadaljevanju dobili besedo – bi vas prosila, da mi odgovorite, ali boste javno zahtevali odstop ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe Anje Kopač Mrak – glede na njeno objektivno in subjektivno odgovornost v tem primeru. Če bi imela gospa Anja Kopač Mrak kaj hrbtenice, bi sicer že sama od sebe odstopila, ampak v tem primeru, ker ste, gospa varuhinja, vi tudi pomembna avtoriteta, zlasti na področju kršitev oziroma varovanja in spoštovanja človekovih pravic, pričakujem, da boste danes ministrico pozvali k odstopu. Najlepša hvala.
Besedo ima dr. Mitja Horvat. Pripravi se naj za sklepni del varuhinja človekovih pravic.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, z namestniki in spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Tudi jaz sem v podobni časovni zagati, zato ne bom šel skozi celotno poročilo, in čestitam in želim še nadaljnje dobro delo Varuhu z vsemi sodelavci, za kar smo se na naši strani tudi zavezali in potrudili, da ima vse pogoje za uspešno in učinkovito delo. No, rahlo se pa moram odzvati za vsak slučaj, da ne bo ostalo v zraku in da ne bo ostalo neodgovorjeno v Državnem zboru za tekoče zadeve, za tiste zadeve, ki so v teku, o katerih še niso dokončno odločili organi, seveda štejemo, da ni primerno, da se na političen način obravnavajo teme, ki jih je treba rešiti pravno. Prav tukaj se nekako začne tudi moje vprašanje, na katerega upam, da mi bo varuhinja v nadaljevanju odgovorila, ni novo, je še s seje komisije, tako da ga bom zgolj ponovil, ker pričakujem, da bo varuhinja o svojem delu, ker je to poročilo o delu Varuha, čeprav ga radi raztegujemo v naši razpravi tudi na razpravo o stanju človekovih pravic v naši državi, o aktualnih vprašanjih. Mene pa prav zanima glede dela Varuha; namreč v Zakonu o varuhu človekovih pravic imamo možnost, da Varuh pri svojem delu uporabi tudi načelo pravičnosti in dobrega upravljanja. Zanima me, v kakšni meri pri svojem delu, če sploh, uporablja ta načela, kako se ta kažejo na obravnavo zadev, ker se bom malo tudi odzval na izziv, ki je bil postavljen glede nekaterih sklepov okoli številke 60. Gre tudi za vprašanje načela pravičnosti. Vprašanje, ki je zelo dobra tema in odpira veliko prostora, ker se zelo radi zatekamo k črkobralstvo, h kakšnim ozkim pravnim opredelitvam do posameznih vprašanj in me zato zanima tudi vprašanje načela pravičnosti s tega vidika. Kajti pri branju poročila, kjer kot že rečeno, po dveh letih ugotavljam, da se moja želja ni uresničila, da poročilo ni tanjše, ampak je debelejše, skušam kritično gledati, zakaj je temu tako. Ocenim lahko, da je temu tako zaradi tega, ker Varuh dela več. Ko pogledam številke, ugotavljam, da je vsako leto rešenih približno enako število zadev, okoli številke 3 tisoč se vrtimo. Bi pa želel sam in pozivam, da me popravite, če se motim pri svoji oceni, ko gledam številke, lahko ugotovim, da je v času naše vlade, torej v letu 2015, bila ena tretjina manj utemeljenih zadev predanih varuhu kot v letu pred tem in ostalem obdobju – ker mi zmanjkuje časa ne bi detajlno govoril. Tudi pomenljiva so področja, na katerih je procentualno, če bi tako gledali, največ kršitev človekovih pravic. Tako v tem delu ponavljam svoj poziv, da pogrešam nekako oceno, za kakšne vrste kršitev človekovih pravic gre: ali gre za zlorabo oblasti ali gre samo za ne uresničitev interesov posameznikov, ki se na koncu koncev obrnejo tudi na Varuha človekovih pravic, ko v ustreznih postopkih ne uspejo – in seveda ne referiram zdaj na temeljni aktualni primer koroških dečkov, ampak splošno v tem delu. Glede tega bi me resnično zanimalo, kakšne so te, ali gre za kršitve – v nekem bolj strokovnem jeziku – ali gre za ugotovljene kršitve pravic negativnega ali pozitivnega statusa, torej takrat, kadar se zgrne oblast na posameznika in je uporabljena ta moč oblasti, ali gre za to, da v nekih postopkih, ki jih zelo radi ocenjujemo tudi kot birokratske postopke, ljudem ne priznajo pravice, kadar štejejo, da jim te gredo in da jim pripadajo. V tem delu je resnično – zdaj se moram odzvati na kolega Prikla – ta državni zbor se je zavezal na zahtevo Združene levice, da bo pri svojem delu dosledno upošteval Resolucijo o normativni dejavnosti in vključuje seveda izvršilne predpise tudi pri pripravi zakonodaje. Tako posameznik in seveda vsi zainteresirani, lahko razberejo, kakšno bo stanje po sprejemu novega zakona. Ker mi je časa zmanjkalo; torej tam okoli 60 so številke, kjer so zelo zanimiva priporočila in tam se sprašujem, ali Varuh ne gre [[izklop mikrofona]]
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še varuhinja človekovih pravic. Bsedo ima varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, dr. Brglez, spoštovane poslanke in poslanci! Ko pogledam uro, vidim, da smo v 5. uri razprave, da je sicer v dvorani malo poslancev, vendar sem prepričana, da spremljajo to sejo tudi iz svojih pisarn, ob delu, ki ga imajo. Uvodoma bi se rada zahvalila najprej za vse vaše predstavitve. Ne nazadnje je to prilika, da vas tudi s kolegi slišim, da vidim, kako razmišljate. Torej, najprej gospe Evi Irgl za zelo izčrpno poročilo s posebne matične, naše komisije. Tam smo vedno prisotni in tam je tudi razprava približno toliko dolga. Potem seveda vsem vodjem poslanskih skupin, ki ste intenzivno nastopali, predstavniku Vlade, tukaj so tudi predstavniki različnih ministrstev, in seveda vsem vam, ki ste odprli določene teme. In sedaj, ker na začetku sem imela točno 15 minut, ki sem jih izkoristila, sedaj ko imam nekoliko več, bi poskušala strniti vse to, kar sem slišala, in vam nekako po vrsti počasi tudi odgovoriti. Ko je gospa Irglova omenila, ali delamo le na pobudah ali tudi odpiramo širša vprašanja, sem se spomnila, da bi morala vedno povedati, vendar ni časa, da Varuh spremlja resnično stanje v državi, ne sprejema le pošte, ki prihaja k nam na različne načine, ampak se odziva tudi na zelo aktualne tematike, ki se dotikajo tudi večjih skupin ljudi. Predvsem ranljivih skupin. Zato smo v letu, za katero poročamo, v letu 2015, odprli kar 47 različnih širših vprašanj. To pomeni zelo veliko; to pomeni, da je vsak od teh 47 tem predstavljala neko problematiko. Dotika se običajno tudi otrok; otrok kot bolnikov, otrok s posebnimi potrebami, otrok, za katere mogoče ne dobimo točno na določeno vprašanje tudi odgovore in zato odpremo širše vprašanje, ki pomeni, da raziskujemo zadeve in da seveda poskušamo ugotoviti, ali bi rabili tudi kakšno posebno priporočilo. Odpremo pa tudi na lastno pobudo zadeve, vendar je teh manj – 19 jih je bilo lansko leto. Zakaj manj, zato ker tu rabimo soglasje prizadetega. Pogosto se dogaja, da smo opozorjeni na neke nepravilnosti, vendar ko iščemo, da bi ta oseba pristala in podala soglasje, tega soglasja ni; torej te zadeve ne moremo obravnavati in če se ne nanaša na širšo skupino državljanov, tudi ne kot širšo pobudo. Naslednja stvar, ki jo je izpostavila gospa Irgl, so bila, če sem pravilno razumela, tudi zadnja odkrita grobišča – morišča, kot je rekla. Tu Varuh opozarja, da je naloga organov odkrivanja, policije in pregona, tožilstva – tako kot ste sami rekli, da ste predlagali celo nov zakon, ki naj bi to dorekel –, torej, stvar teh organov je, da se udeležujejo, če menijo, da je to potrebno, teh ogledov, to nikakor ni stvar Varuha. Je pa res, da Varuh v čisto vseh letih – in nismo s tem prenehali –, tudi v letnem poročilu za 2015 menim, da nam nekatere zadeve v naši pretekli zgodovini zagotovo niso v ponos. Zato smo tudi napisali veliko priporočil, tudi v zadnjem poročilu ga lahko najdete, da je treba urediti grobišča, dostojen pokop, seveda, da imajo dostop tudi svojci na te prostore. Mislim, da se zadeve tudi urejajo, kajti prihodnji teden se bom tudi sama udeležila nekega takega dogodka, ki bo v počastitev dogodkov, ki so se zgodili v preteklosti. Omenili ste Evropsko sodišče za človekove pravice. Dejansko smo zapisali, da bi bila nujna poglobljena, torej širša analiza. Vendar, zakaj – zato ker je treba prebrati na strani 125 celoten tekst, kajti že ob koncu, torej na robu piše takole: »Podatek o deležu obsodilnih sodb Evropskega sodišča za človekove pravice zoper Slovenijo je skrb vzbujajoč.« Torej, mi smo napisali, da nas je to skrbelo, vendar zapisali tudi malo širše. Ta podatek za nas ni presenečenje, čeprav je skrb vzbujajoč; menimo, da terja poglobljeno analizo. Zakaj – zato ker bi ta analiza odgovorila na tista vprašanja, kdaj se je to dogajalo, kajti tudi mi vsi vemo, da tudi Evropsko sodišče ne odloča v letu, ko kršitev nastane, ampak po mnogih letih, in zagotovo, če gre za leto, ko dobimo tako oceno, se je treba vprašati, za katero obdobje je šlo v preteklosti, ali so bile to neke množične širše kršitve, ki lahko predstavljajo za veliko število ljudi prizadetost, vendar le analiza lahko da tak, torej točen odgovor. Torej, nas to takrat ni presenetilo, nas je pa zaskrbelo; koga ne bi, če se znajdeš na takem seznamu. Ampak, ker nismo brez poglobljene analize znali razložiti – zdaj ima celo ministrstvo poseben oddelek in bo spremljalo te sodbe –, se nam je zdelo popolnoma prav, da bi se ugotovilo, na kaj so se nanašale, kajti le tako bi lahko tudi rekli, vidite, teh napak ne smemo ponavljati. Nadalje, zadeva, ki je niste izpostavili čisto samo vi, ampak še kdo – gospod Horvat je seveda takoj dodal, da gre za zadevo iz leta 2016, torej tako imenovana koroška dečka. Res je, o zadevah, ki niso končane, ki so še predmet številnih postopkov, je očitno res težko govoriti z neko piko na i. Vendar kljub temu, zato ker je ta zadeva tako razvpita, ker je pravzaprav predmet tako medijskih razprav kot razprav vseh ljudi, dovolite, da presežem okvir tega poročila, ki je za lansko leto, in povem nekaj svojih misli. Torej, Varuh človekovih pravic ni ne odvzel teh dveh dečkov in ju tudi nikoli ne more vrniti nazaj, tako kot se celo kdaj pričakuje in se me poziva, celo na plakatih sem videla zapis: Varuhinja in ministrica, vrnita nam otroka! Torej, to je prva stvar. Druga stvar, ki jo moram poudariti, so vse zgodbe, ki se tičejo otrok, ki so sirote, ki ostanejo po krutih dogodkih v družinah, ki zaznamuje nasilje, pa še marsikaj drugega. Za te zgodbe, kljub temu da vem, da mora država z institucijami najti odgovor, bi si v imenu otrok, ki bodo – upam – še zelo dolgo živeli, želela, da ne bi bile plod javnih razprav. Kajti vsi ti otroci so usodno zaznamovani. Tako ne bomo nikoli pozabili koroške deklice, tudi ko se bo poročila, ko bo umrla, bo kdo rekel, da to se je zgodilo znani koroški deklici. Žal imamo zdaj še dva koroška dečka in tudi ta dva bosta očitno skozi svoje življenje odšla zaznamovana z marsičim. O zgodbah, ki so predmet tako groznih dogodkov, ki so v naših družinah, nikakor ne moremo govoriti kar počez, na glas soditi. Sama sem se leta ukvarjala s tem in tudi sedaj vem, da vse nas, stroko, tudi Varuha, veže zaupnost podatkov. Po drugi strani me pa skrbi, da cela Slovenija, torej od Pomurja do Kolpe in Pirana, ve vse. Ljudje sodijo, ljudje razlagajo, ljudje sprašujejo. Tako se včasih, ko o nekaterih zadevah razmišljam in me nekdo vpraša, sprašujem, le od kje ljudem tako dobro poznavanje sleherne družine, dogodkov v njej, jaz pa moram ob vsem tem strokovno molčati. Zadevo moram razdeliti na dva dela; prvi del je del starih staršev. Torej, stara starša – ne vem, zakaj se govori samo o babici, tega zaenkrat še nisem uspela ugotoviti, vendar govori se samo o odvetniku babice in babici, ki naj bi ji bile kršene pravice do družinskega življenja, čeprav vsi vemo in na posnetkih vidimo tudi dedka. Torej, ta stvar je stvar sodnih postopkov. Na te postopke, na te poti je odšel odvetnik, ki ga tudi vidimo v medijih, odvetnik babice, in tukaj so se odvijale zadeve, o katerih govorite. Prva sodba Upravnega in sedaj Vrhovnega sodišča. Ko smo mi to zadevo obravnavali, sem pojasnila, da mi v postopke, ki jih sproža odvetnik v imenu babice, se ne vmešavamo, to je stvar postopkov. Smo pa glede na to, da smo v tem primeru pa z ozirom na velik odziv javnosti začeli proučevati korist otrok, v tem primeru smo pa tudi sklicali novinarsko konferenco, kjer sem kot varuhinja s svojim namestnikom, ki je zadolžen za to področje in je sedaj moral na nek drug dogodek, pojasnila, da mora Varuh sprejeti strokovno oceno tistih, ki so proučevali, ali je bila največja korist otrok, torej teh dveh otrok, upoštevana. Tukaj torej kot varuhinja nisem imela možnosti, najbrž tudi nikjer je nimam v teh primerih, da bi otroka analizirala, se poglabljala v to družino, ampak sprejmeš to, kar ti strokovnjaki povedo, da je bilo v tem primeru odločeno za ta dva otroka, torej da je bila njuna korist zaščitena. Seveda, tudi o tem tečejo postopki. Ob tem – torej, ko smo dejali, da je strokovna ocena bila v korist otrok, pa smo opozorili, pa vsi pozabljajo na ta opozorila, in vedno dodajajo, da krijem ministrico – smo opozorili na mnoge stvari. In sicer, prva stvar je bila, da bi morale te zadeve v družinskih sporih, ko pride do takšnih, s centrov preiti na sodišče. Ministrica je takoj, mislim, da še isti dan po našem obvestilu za javnost na tem področju, dejala, da spreminja se družinska zakonodaja in zadeve bodo v bodoče, in to vidite, da je predmet razprav, prešle s centrov – zato ker so lahko vpeti v dogajanje, ker imajo lahko svoje stališče, poznajo družino - na sodišča. To je bil torej že nekako, bomo rekli za vse bodoče primere, za nazaj seveda ne moremo razmišljati, uspeh. Druga je bila moja trditev – in pri tem vztrajam v vseh podobnih primerih – da so odvzemi otrok na tak način, da so odvzeti v vrtcu, v šoli, na cesti ali kjerkoli, pa so lahko različni razlogi za to, morda kdaj tudi tehtni, lahko predmet sporov in tudi nerazumevanja, ker otrok ni potovalka, sem dejala. Otroka ne moreš odvezati kot kovček in ga nekam prenesti, ker ima čustva, ker živi, ker ima svoje igračke, ker je pustil svoja oblačila za spanje nekje. Tako da tudi tu sem bila kritična. Nisem se strinjala s tem, pa čeprav trdijo nekateri, in to najbrž v nekaterih primerih celo velja, da so posebne situacije, ko ne moreš tega izpeljati drugje kot tam, kjer se otrok nahaja in ni doma. Ponudili smo tudi zagovornika kot glas otroka, vendar to ni bilo realizirano, zato ker je tedaj priznana strokovnjakinja s tega področja, profesorica na tem področju, na socialnem delu in dekanja, prevzela vlogo zagovornice teh dveh otrok. Zato ta naš tretji predlog, da bi mi postavili zagovornika – to bi pa bila oseba, ki bi slišala otroka, kako živita, kako menita – ni bila sprejeta. Torej, smo se odzvali in tudi dodala sem, da so stiki starih staršev zagotovo nujni v vseh primerih, še zlasti, če otroci ostanejo sirote. Kar se tiče odgovornosti, vi veste, vemo vsi, da sta odgovornost prevzela direktorica in direktor, torej dveh centrov, in tudi odstopila. Sama ugotavljam veliko kršitev na ministrstvih, pa, kot veste, še nikoli nisem predlagala kakršnegakoli odstopa ministra, ampak sem opozorila na različne napake, pomanjkljivosti in tako tudi v tem primeru upam. Opozorili smo ravno na novinarski konferenci na to, na kar opozarjata Vrhovno in Upravno sodišče, da je treba dati možnost odločbe, na katero se pritožiš. Te ni bilo pravočasno in to je bila velika napaka, da ni bilo odločeno o rejništvu z odločbo, ki bi imela znake, torej zakaj sta primerna babica in dedek, zakaj nista primerna; skratka nekaj, na kar se lahko pritožijo. In odvetnik je na to opozoril in to gre preko vseh teh instanc. Torej, zaupnost me veže, lahko je še najboljša zgodba v družini, lahko so vsi krasni, skrbni, vendar zagotovo pred javnostjo ne morem razpravljati o tem, kar sem strokovnega izvedela od pristojnih. Potem bi se morala, seveda, ker mi tudi sedaj že očitno slabo kaže s časom, skoncentrirati še na kakšne druge odgovore. Recimo, na področju diskriminacije – sedaj ni predstavnice Nove Slovenije, gospe Dimic, ki je to izpostavila – vere, verujočih. Moram povedati, da Varuh nenehno ponavlja in sama, večkrat me slišite, da je strpnost do vseh drugačnih, različnih izjemnega pomena. To vsebuje tudi strpnost do različnih ver, do največje vere v Sloveniji, pri čemer poudarjam, tudi ko ne dobivamo pobud, se letno sestajam – ker ni časa, ne bom brala, v našem letnem poročilu imate na strani 71 kar tri dogodke, ki so povezani z verskimi skupnostmi. Torej, Varuh, zato smo začeli pisati ob koncu vsakega poglavja tudi dogodke, da lahko vidite, da ne delujemo samo na podlagi pobud, ampak da se trudimo, da področja, ki jih pobude ne odpirajo, celo sami odpiramo in se sama kot varuhinja udeležujem številnih dogodkov. Ravno na področju verskih skupnosti sem se sestala, vsako leto se in se bom tudi prihodnji teden, z direktorjem največje, torej Radiotelevizije Slovenija, dosegli smo velik napredek na področju verskih programov, na kar so nas opozarjali ljudje v različnih pismih, ki niso bile pobude, ampak pisma kot taka, in seveda tudi, da sem se udeleževala različnih dogodkov za vse verske skupnosti. Bili so tudi na Ministrstvu za kulturo v decembru mesecu, tako da smo tam odpirali tudi številna vprašanja. Vprašanje evtanazije, tudi tu žal nimam časa, da bi vam prebrala. Vendar tu je poslanka izpostavila naslov; naslov Evtanazija kot človekova pravica – pa seveda je treba prebrati tudi vsebino. Na nas se je obrnil nekdo, ki bi si želel, da njegova mati ne trpi in umre dostojno. Na nas se obračajo mnogi ljudje tudi na terenu, ko me sprašujejo, ali imam pravico dostojno umreti. Zato se mi ni zdelo nič napačno, če bi opravili nek posvet na temo evtanazije, ki je pa tesno povezana s paliativo. Torej, pri nas ne smejo tisti, ki umirajo, trpeti in zato je nujna paliativna skrb. Seveda pa nismo mogli, z oziroma na pobudo, ki smo jo dobili in sem jo tudi predstavila, gospoda in njegove trpeče matere, iti mimo tega; sicer kar v Sloveniji ni dopuščeno, govorimo o življenju kot pravici, vendar na drugi strani ne moremo mimo tega, da nekatere države to imajo, da se tudi pri nas ljudje obračajo s takimi predlogi in da Zakon o pacientovih pravicah tudi omogoča, da lahko zapišeš svojo voljo in jo daš zastopniku pacientovih pravic, kako želiš pač brez bolečin nepodaljševanja svojega življenja. Torej sedaj moram že kar pohiteti z odgovori. Glede zakonodaje je bilo tudi eno vprašanje, mislim, da Priklovo. Seveda se Varuh pogosto oglaša, kadar gre za spremembe zakonodaje. Sicer nam čas in tudi naši kadri ne dopuščajo, da bi se mi tako temeljito pripravili, kot se morate seveda vi, vendar z vidika človekovih pravic pogosto, zlasti na dveh ministrstvih, pravosodje in notranje zadeve, sodelujemo. Ko dobimo nek zakon v pregled – moj namestnik Ivan Šelih je tukaj prav zelo dejaven, se potrudi preko vseh možnih, in vikendov in prostega časa, da pripravi tehtne pripombe. Smo pa v zadnjem času, ravno včeraj, dali pripombo na Zakon o tujcih, ki pa je bil nekako tukaj obravnavan bolj skrivnostno in nismo bili poučeni, kaj bo v njem. Potem smo Zakon o dolgotrajni oskrbi, ki ga omenja gospod Jurša – mislim, da je to zakon, pri katerem že dolgo opozarjamo na potrebo, tudi sodelujemo, tako da se mi zdi zelo pomembno, da tudi na tem področju nekaj naredimo. Gospod Horvat, vprašali ste, kako je s pravičnostjo in kako je z dobrim upravljanjem. Vidite, vse, o čemer ste spraševali, bo predmet prihodnjega poročila, kajti ugotovila sem v zadnjem času, da mi ne beležimo tako natančno, čeprav mislim, da to ne bo čisto pokazatelj stanja, katere pravice točno se kršijo in kdo so kršitelji teh pravic, kajti v nekaterih primerih je več kršiteljev, zato smo uvedli pri Varuhu celo nov informacijski sistem, kar ni bilo lahko. Sedaj poskušamo iz primerov razbrati, kdo je kršitelj, katera pravica je kršena, in mu tudi že med letom, torej v letošnjem letu to že pridno delamo, poslati dopis, v katerem ga opozarjamo tudi na dobro upravljanje, tudi na pravičnost in na to, da je treba nekaj na tem področju narediti. Kar se tiče pravičnosti, tudi ni predmet tega poročila, ampak bo šele za leto 2016 – ravnokar sem opozorila, da je nepravično, da se je našlo tolikšno število oporok, ki so bile nerazglašene, da ni bilo pravično do tistih, ki so zapustili premoženje, dobili so ga pa drugi. Na dobro upravljanje pa moram reči, da v letnem poročilu pogosto opozarjamo. Dobro upravljanje je nekaj, kar je več od zakonodaje, kar je več od tistega minimuma, ko nek uslužbenec reče: Naredil sem vse po zakonu, vse je v redu, gospa, ne morem vam pomagati. Zgodilo se je, da so ljudje ostali na minimumu preživetja brez vode, v silnih težavah in je Varuh [[…]]Naredili smo celo mnogo več, kot se pričakuje od Varuha, in smo tekom leta nekaterim institucijam napisali, ali ne bi bilo primerno, da se opravičite, da poravnate škodo. Torej, to dobro upravljanje je resnično neka širša zaznava in moram vam povedati, da ravno danes zjutraj sem razmišljala o tem, da bi morda dan človekovih pravic, govorila sem že z namestniki, posvetila temi, ki je ravno ta, torej pravičnost in dobro upravljanje. Seveda sem pa pri pravičnosti – omenila sem oporoke – malo bolj skeptična, da bomo našli prave rezultate, kajti o pravičnosti ima lahko marsikdo marsikatero mnenje; kar je za mene morda pravično, za nekoga morda ne bo. Zato si ne delam utvar, da tudi če bomo povabili visoke strokovnjake, da bomo ta pojem pravičnosti v realnost lahko postavili celovito, vendar tukaj pri oporokah se mi je zdelo, da ni pravično. Ni pravično, da ti napišeš oporoko, potem se pa zgodi tako, kot bi se zgodilo, če je ne bi napisal. In da gre tudi za slabo upravljanje, smo opozorili, za kršitev načela zaupanja, kajti ko človek napiše, odnese, se potrudi in celo ne želi, da bi pred smrtjo izvedeli svojci, komu je zapustil, ker običajno je to neka druga želja, je tvoje zaupanje porušeno oziroma zanj sicer ne izveš, ker si že po navadi – zdaj ti ljudje – dolgo mrtev. Dotaknila bi se še gospe Anje Bah, ki je govorila o Romih, romski skupnosti. Kot vidite, v začetku svojih izvajanj nisem niti omenila pri diskriminaciji tega poglavja in ko se je spraševala, kdo je bil oziroma ni bil na območjih, kjer živijo Romi, moram povedati, da Varuh spremlja, budno spremlja to področje. Seveda so problemi in tudi civilno iniciativo poslušamo v Novem mestu, gospoda Mesojedca, z njim sem se tudi že srečevala, udeležujem se številnih proslav, ki jih organizirajo Romi, ki so tudi odraz tega, da vidiš, kako živijo, kako živijo njihovi otroci. Imamo pravzaprav ravno tudi tu veliko težav, zakaj ti otroci hodijo šolo, nekateri na jugovzhodu, samo do srede in ne do petka, zakaj ne končajo več kot štirih ali pet razredov osnovne šole, zakaj ne dobijo službe, zakaj je nekateri morda niti ne iščejo, zakaj živijo v tako bednih razmerah, brez vode, elektrike. Otrok, ki se rodi v romski skupnosti in romski družini, tudi 10-članski, ni kriv in kako bi si še želel, da bi se rodil Kate Middleton, ampak se je žal na jugovzhodu Slovenije in se nima niti kje umivati niti njegovi starši. To je res velika problematika, računam na državo, da bo na tem področju naredila nekaj. Tudi sama sem prav pred kratkim, in to bo predmet novega poročila, se sestala z marsikom, da bi ugotovili; tudi s predstavniki Ministrstva za delo in imamo v kratkem nov sestanek s predstavniki Mestne občine Novo mesto in še marsikom na temo, kako bi ljudje na tem območju, da ne bi bilo nasprotovanj večinske skupnosti, s svojim denarjem, ki ste ga tudi omenili, prispevali določen del, da bi tudi oni pošteno kupili zemljišča in plačevali stroške. Zagotovo bi tak način reševanja problematike pokazal, da so pripravljeni narediti, da bodo naredili – za tiste seveda, ki ste jih omenili in imajo tudi sredstva. To že živi v občini Trebnje, trudimo se – to je predmet, saj pravim novega poročila, vendar ker ste me pač vprašali, je prav, da vam povem, da se na tem področju zelo trudim –, da bi se ti koraki nadaljevali v smer, da so otroci v vrtcu, da hodijo v šolo, da se družine čim bolj približajo življenju, ki ne bo doživelo nasprotovanja v skupnosti, da se zavedo pravic in dolžnosti. In zdi se mi, da se približujemo nekim boljšim časom, seveda so napredki težki. Kot vidite, je severovzhod res drugačen, tudi o tem smo slišali od gospoda Jurše, naprednejši. Seveda, več je tudi skupnosti Romov, vsaka po svoje deluje in se trudijo nekateri, tudi nekaj izobraženih Romov, na katere apeliram, da bi prikazali, da je izobrazba pozitivna, da so oni v življenju uspeli. Srečala sem se z novinarjem, policistko; skratka, tudi veliko ljudi, ki so uspeli v življenju, živijo v bloku, v stanovanju, so zgledni, skrbijo za svoje otroke, hodijo otroci v šolo. Tako se mi zdi, da če bodo še vsi drugi poskrbeli za to, in država in s skupnostjo, da bomo morda – jaz najbrž ne, ker imamo samo še dve leti mandata, si ne delam utvar, da bo vse to rešeno –, vendar bomo lahko rekli, se je začelo in pravzaprav smo tem ciljem prisluhnili tudi sosedom, tudi ljudem. Vsi si ne nazadnje želimo neke strpnosti, nekega sožitja, življenja, ki bo lepo in prijazno. Torej, vem, da je morda še kaj ostalo neodgovorjeno, vendar [[…]]Aha, bilo je, gospod Prikl je spraševal o ponavljanju priporočil. Žal jih res ponavljamo, zato ker ne mislim pozabiti na tista, ki niso realizirana in res računam veliko na Vlado, če bo dala odzivno poročilo. Pri pripravi zakonodaje sem govorila, o kadrih pa, ko govorimo, recimo o inšpekcijah, o povečanju služb v državi, pa pri Varuhu menimo, in tudi namestnica, ki pokriva področje inšpekcij, tako meni, da bi lahko kadre prerazporedili. A inšpekcije rabimo močne, pregledne, take, da delujejo, in če je kadrovska podhranjenost, ljudje menijo, da tudi če prijaviš, inšpektorja ne bo ali ne bo prišel pravočasno. Zato vidim rešitev, morda tudi ne toliko v širitvi, na kar opozarjam ministre, Iinšpekcijski svet, pristojnega ministra za javno upravo, naj se morda kadri tudi prerazporedijo. Veseli pa smo bili, kot rečeno, spremembe za stanovanjsko inšpekcijo, ker nam je Vlada končno prisluhnila, imeli smo kar nekaj bojev prej z ministrstvi, ampak sedaj smo dobili pozitiven odgovor: stanovanjska inšpekcija je ne glede na lastništvo pristojna, da ugotavlja nepravilnosti. V tem času, ki se mi izteka, najbrž čisto na vse nisem uspela še odgovoriti, se pa trudimo, da se udeležujemo vseh sej delovnih teles, kamor nas povabite, odborov. Včasih smo v zagati, ker vam moram povedati, da opravimo pri Varuhu preko 500 dogodkov letno, še enkrat toliko internih, torej 500 takih, kjer je potrebna zunanja udeležba, in 500 internih. To je pa veliko za kolektiv, ki sicer šteje 39 ljudi, vendar strokovnjakov, ki delajo na ozkih področjih, je le okoli 20, ki se specializirajo za posamezna področja. Tu so še podporne službe, vendar če pride k Varuhu 12 tisoč dokumentov in če jih tudi 20 tisoč odpošljemo na naslove in poslušamo 9 tisoč pogovorov, si lahko mislite, da je to delo zelo intenzivno. Zato ker to niso zgodbe o uspehu, to niso zgodbe, kjer bi nas ljudje hvalili, to so zgodbe, ki so težke, žalostne in obremenjujoče in včasih je že ena na dan dovolj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa in če kdo želi še razpravljati – pa tudi gospa varuhinja, če boste želeli –, se, prosim, prijavite. Prosim za prijave. Besedo ima gospa Iva Dimic. Izvolite, pet minut.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana varuhinja, vsi prisotni! Morda samo nek odziv glede pojasnjevanja podpoglavja Evtanazija kot človekova pravica. V pisarni sem poslušala tudi vašo obrazložitev, da si vsi ljudje želijo dostojne smrti. Resnično, vsi si želijo dostojne smrti, vendar sem prepričana, da evtanazija ni del dostojne smrti, da bi morali kot o dostojni smrti govoriti predvsem o paliativni oskrbi bolnikov oziroma umirajočih in tudi o možnostih, da se ljudem čim bolj pomaga v njihovih stiskah, pri njihovih bolečinah. Ne morem se strinjati, da bi bila evtanazija edina rešitev, ker ne nazadnje, zakaj imamo potem tudi prvo pomoč, s katero ljudem pomagamo. Če bi bili vsi, potem rečemo enostavno, lahko bi jih [[…]]Ne vem, bi se poslužili tudi evtanazije. Tako razpravljati o evtanaziji kot o človekovi pravici se mi zdi, da je neprimerno in da si to, še enkrat pravim, dostojno smrt mogoče vsi ali pa vsak po svoje razlaga, vendar moramo vsi stremeti k temu, da je ta dostojna smrt z vidika oskrbe, z vidika pristopa, z vidika celostne obravnave človeka dostojna za človeka in da ni evtanazija rešitev za dostojno smrt ali pa naziv. Tako, spoštovana varuhinja, lahko rečem, da smo tu mogoče na dveh bregovih, vendar je treba v naši državi marsikaj postoriti za to dostojnost in vsekakor evtanazija ni ta smer. Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Amandmajev k predlogu [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Niste se prijavili, žal. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 25. oktobra 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SKUPNOSTI ŠTUDENTOV, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Mihom Kordišem. Predlog zakona je na 18. seji, 28. 6. 2016, in na 21. seji, 5. 10. istega leta, obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavniku poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Peter Vilfan, predstavnik Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, ostali prisotni! V Poslanski skupini Desus se zavzemamo za to, da bi se vsa zakonodaja sprejemala na način, da bi bila v največji mogoči meri zagotovljena širša razprava o vsebini in seveda tudi o problemih oziroma vzvodih, ki pripeljejo do potrebe, da se nekaj uredi oziroma uredi drugače, kot je bilo urejeno do zdaj. Zato predvsem iz razloga, ker Študentska organizacija Slovenije, ki predstavlja del zainteresirane javnosti, ni bila vključena v pripravo predloga zakona, v Poslanski skupini Desus le-tega nismo podpirali. Nadalje, kljub temu da je bila opravljena tudi javna predstavitev mnenj o predlogu zakona, v naši poslanski skupini nismo mogli zaključiti, da je zakon mogoče podpreti v predlagani obliki, saj so ključna odprta vprašanja in dileme takšna tudi ostala. V Desusu pa se strinjamo glede tega, da je nujno ta zakon sicer v celoti posodobiti in ga ustrezno nadgraditi tako, da bo delovanje študentskih organizacij, torej vseh klubov in društev učinkovito, nadzorovano, transparentno ter v dobrobit celotne študentske populacije. Ne nazadnje pa naj se izluščijo še vse morebitne pomanjkljivosti zakona, ki kratijo demokratično zastopanost deležnikov. Glede na to, da je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport že pristopilo k temu, da bi se konfrontirane skupine študentov začele pogovarjati in poslušati, v Poslanski skupini Desusa apeliramo na Vlado oziroma na ministrstvo, da v postopku priprave novega predloga zakona vloži vse potrebne napore v to, da bodo deležniki prišli do uspešnega zaključka in da bomo v poslanske klopi čim prej dobili usklajen predlog za posodobitev Zakon o skupnosti študentov.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Ga ni. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Če poslušamo funkcionarje Študentske organizacije Slovenije in poslanke ter poslance koalicije na čelu s SMC, si lahko predstavljamo, da je študentsko organiziranje pri nas zgled dobrega upravljanja, demokratičnega delovanja in transparentnega poslovanja. Če pa poslušamo študentsko javnost in medije, dobimo seveda popolnoma drugačno podobo; dobimo zlorabo javnih sredstev, koruptivne prakse, netransparentnost, volilne mahinacije. Ravno v tem tednu so potekale volitve v Študentski zbor Študentske organizacije Univerze v Ljubljani, na katerih je prišlo do odmevnega nadlegovanja na Filozofski fakulteti, pa tudi do drugih nepravilnosti, med drugimi so glasove na nekaterih fakultetah lahko oddali tudi študentje, ki na te fakultete sploh niso vpisani. V času javne predstavitve mnenj pa smo lahko zasledili novico o Sebastjanu Koklu, ki vrh Študentske organizacije Univerze na Primorskem, najprej v vlogi predsednika, od leta 2007 do danes pa v vlogi direktorja kroji že veliko število let in mu sedaj grozi do pet let zapora in vračilo dobrih 170 tisoč evrov študentskega denarja, ki si ga je na račun fiktivnih računov in ponarejanja druge dokumentacije v tem času prisvojil. Poleg tega pa poteka proti istemu Koklu še drug postopek, v katerem mu tožilstvo očita ponareditev statuta Študentske organizacije Univerze na Primorskem. Vse te problematike je reševal predlog zakona, ki smo ga v Združeni levici vložili na pobudo študentske javnosti. Predlog je določal pravno subjektiviteto ŠOS, ker gre nedvomno za osebo javnega prava, ker je ŠOS financiran iz javnih sredstev, delno tudi neposredno iz proračuna. ŠOS in njegove organizacijske oblike upravljajo z znatno količino javnih sredstev upravljajo, pa z njimi delajo v resnici kot z zasebnimi sredstvi, tukaj ne upoštevajo predpisanih standardov, ki veljajo za javna sredstva. V Združeni levici smo predlagali, da ŠOS postane zavezanec po Zakonu o dostopu do informacij javnega značaja, da se pri tem smiselno uporablja Zakon o javnem naročanju in da se pri poslovanju smiselno uporabljajo določbe zakona s področja preprečevanja korupcije. Poslovanje bi z rednimi revizijami preverjalo tudi Računsko sodišče. Predlog so podprli predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, Informacijska pooblaščenka in predstavniki Računskega sodišča. Poleg javne predstavitve mnenj je potekala razprava na Svetu Vlade za študentska vprašanja, argumenti pa so bili lahko slišani tudi ob drugih priložnostih. No, ampak vse to ni prepričalo koalicije, ki se je odločila za nadaljevanje toleriranja korupcije in netransparentnosti v študentskem organiziranju. In očitno je raje prisluhnila bivšim in trenutnim študentskim funkcionarjem kot študentski javnosti in institucijam nadzora. Nič novega za koalicijo, na čelo katere je najbolj etična in transparentna stranka kadarkoli, ki z lastnim življenjem prisega na pravno državo. Tukaj sem seveda ciničen, zaradi tega ker smo namesto transparentnega in demokratičnega študentskega organiziranja dobili zgolj sklep, da bo namesto našega predloga Ministrstvo za izobraževanje v sodelovanju z deležniki pripravili nov Zakon o skupnosti študentov. Besede, ki smo jih v tem mandatu slišali že tolikokrat, iz tega pa je prišlo ven bore malo ali nič koristnega. Če do začetka leta 2017 ministrstvo ne bo predstavilo svojega predloga reforme Zakona o skupnosti študentov, bomo v Združeni levici ponovno vložili predlog, s katerim bi postavili osnovne okvire za transparentnost in demokratičnost ŠOS in sčasoma povrnili del upravičeno izgubljenega ugleda študentskega organiziranja. Dovolite mi pa še zaključen komentar. Ključna linija argumentacije, zakaj je SMC zavrnila ta naš predlog zakona o skupnosti študentov, je bil, da je potekal mimo javne razprave in da ne moremo odločati o mladih brez mladih: Nič o mladih brez mladih – tako se je glasila tista maksima. Ampak, kolikor se tudi sam sicer podpišem pod take principe, v tem konkretnem primeru študentskega organiziranja Nič o mladih brez mladih v resnici pomeni nič o mafiji brez mafije. Če hočemo poseči v interese privilegiranih študentskih funkcionarjev, ki delajo z javnim študentskim denarjem kot svinja z mehom, se o tem zelo težko pogovarjamo in usklajujemo z njimi samimi, kaj šele, da bi nam ti dali pristanek. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Prav burno javno razpravo je sprožil ta predlog sprememb Zakona o skupnosti študentov, ki ga je v parlamentarno obravnavo vložila Združena levica. V Novi Sloveniji smo z zanimanjem prisluhnili glavnima protagonistoma razprave, Študentskemu društvu Iskra kot zagovorniku zakona na eni in Študentskih organizaciji Slovenije, s kratico ŠOS, kot nasprotniku zakona na drugi strani. Oboji so nas, poslance, prepričevali v svoj prav. Predstavniki Iskre so izrazili predvsem potrebo po reformiranju študentske organizacije na več področjih, predvsem, da bi bila ŠOS pravna oseba javnega prava, da bi se študentske volitve približale študentom in postale bolj odprte in demokratične ter da bi se vsaj omejilo, če ne odpravilo, milo rečeno, čudne prakse ravnanja s študentskim denarjem. Tukaj so mišljeni predvsem nakupi ter prodaja zemljišč, stavb in podobno. Predstavniki ŠOS pa so na drugi strani vztrajali, da so že sedaj zavezanci oziroma revidiranci Računskega sodišča ter da vse pereče zadeve sproti urejajo. V Novi Sloveniji razumemo obe strani, ki sta zelo zavzeto predstavljali svoje argumente za in proti spremembam zakona. Žal pa jim ni uspelo in jim tudi sedaj ne uspe najti skupnega jezika za oblikovanje predloga, ki bi bil usklajen z vsemi. Posledično v Novi Sloveniji tega zakona ne bomo niti podprli niti mu ne bomo nasprotovali. Tukaj vidimo nalogo pristojnega ministrstva, da nemudoma poskrbi za proces, v katerega naj bodo vključeni vsi deležniki in bi pripeljal do celovite sodobne zakonske ureditve skupnosti študentov. Ta pa naj bo v funkciji omogočiti študentom, da bodo lahko čim bolje opravljali svojo osnovno nalogo – kvalitetno študirali.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Zakon o skupnosti študentov je bil sprejet leta 1994 in od takrat ni bil spremenjen ali dopolnjen. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da je treba zaradi večje jasnosti pravnega statusa Študentske organizacije, transparentnosti delovanja in poslovanja zakon ponovno prevetriti in predvsem zato, ker se Študentska organizacija Slovenije v večjem deležu financira prav iz javnih sredstev. Tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe napotuje na nikoli prav do konca opredeljeno osebo javnega prava. Prav ta pomanjkljiva opredelitev pravne osebe Študentske organizacije predstavlja jedro spora. Je Študentska organizacija Slovenije je ali ni pravna oseba javnega prava? Kaj so kriteriji za to opredelitev in ali financiranje iz javnih sredstev kakorkoli vpliva na le-to? V medijih smo v preteklosti in tudi sedaj lahko prebrali, da domala vse študentske organizacije spremljajo korupcijski škandali, volilne prevare in nenamenska poraba sredstev. Slovenska javnost je bila nemalokrat seznanjena tudi s primeri ponujanja podkupnin študentskim funkcionarjem in sklepanju fiktivnih svetovalnih pogodb. Prav tako smo lahko v medijih zasledili, da Študentska organizacija vsako leto za izvajanje zakonsko opredeljenih dejavnosti in zasledovanje z zakonom opredeljenih namenov in ciljev pridobi več milijonov evrov javnih sredstev, kljub temu pa ureditev načina in pogojev razpolaganja s temi sredstvi in ustreznega nadzora nad poslovanjem na zakonski ravni ostaja neurejena. Zaradi navedenih dejstev je reševanje zakonske problematike nujno, zato se v Poslanski skupini nepovezanih poslancev zavzemamo, da se v sodelovanju in soglasju z vsemi deležniki prestopi k pripravi novega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kamal Izidor Shaker bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice, kolegi! Veljavni Zakon o skupnosti študentov je bil sprejet leta 1994, in sicer z namenom ureditve položaja delovanja in dejavnosti samoupravne skupnosti študentov. V Študentsko organizacijo Slovenije se študentje združujejo zaradi urejanja vprašanj skupnega pomena in uresničevanja skupnih interesov zaradi solidarnega zadovoljenja skupnih potreb ter upravljanja zadev iz državne pristojne, ki so Študentski organizaciji dane z javnim pooblastilom. Ravno zaradi ohranjanja načela avtonomnosti je notranja organizacija in delovanje Študentske organizacije podrobno urejena v njenih notranjih aktih in pravilnikih. Tudi predlagatelji zakona sami prejudicirajo, da morajo biti bistvena vprašanja delovanja in organiziranja urejena v temeljnih aktih Študentske organizacije in njenih organizacijskih oblik, a to seveda ne pomeni, da je študentska skupnost v svojem delovanju povsem arbitrarna in nepodvržena ustrezni regulaciji. To smo poudarjali tekom obravnav predloga zakona v Državnem zboru. Poudarjali smo tudi, da okoliščine nastanka predloga, žal, kažejo na izrazita notranja trenja v študentskem organiziranju samem. Tukaj se lahko strinjam z eno od izjav prvopodpisanega predlagatelja zakona, in sicer, citiram: »Če si študenti resnično želijo močnega sogovornika svojih lastnih interesov, bodo navsezadnje morali po študentski hiši pospraviti sami.« Prav tako ne moremo trditi, da je bil predlog zakona pripravljen v sodelovalnem odnosu z vsemi predstavniki študentov. Do pogovorov in usklajevanj med različnimi skupinami študentov je prišlo šele ob mediaciji resornega ministrstva in to je prava pot. Treba je podpirati nadaljnji razmislek o strukturi in namestitvi študentskega organiziranja preko razprave, ki bo vključevala vse ključne deležnike. V dosedanjih razpravah v Državnem zboru, dvakrat na seji pristojnega matičnega delovnega telesa in na javni predstavitvi mnenj, smo lahko vsi skupaj ugotovili, da so določene rešitve, ki so predlagane v zakonu oziroma v predlogu zakona, ustrezne in potrebne. Prav tako pa so se izkazale določene pomanjkljivosti, ki bi jih veljalo nasloviti in ustrezno urediti v nadaljnjih procesih. V tem delu bo treba predlagane rešitve pretehtati širše ob upoštevanju številčnosti in različnosti organizacijskih oblik študentskega organiziranja. Hkrati pa poudarjamo, da si nobena od različnih skupin študentskega organiziranja ne more sama, neupoštevajoč odločitve nekih drugih organov, arbitrarno določati svojega statusa. Zato nas pravzaprav čudi, zakaj je predlagatelj tik pred zdajci z vloženim amandmajem na zadnji seji matičnega delovnega telesa, kjer smo obravnavali ta predlog zakona, odstopil od temeljne zahteve, ki jo je tako aktivno poudarjal in zagovarjal preko celotnega zakonodajnega postopka. In sicer gre za statusno pravno obliko Študentske organizacije Slovenije in za razmisliti je, ali se morda interes po sprejemu tega zakona skriva kje drugje. Zaradi navedenega v Poslanski skupini SMC predloga zakona, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Poslanska skupina Združena levica, nismo podprli, zato pa smo pristojno ministrstvo pozvali, da na podlagi do sedaj opravljenih razprav in javne predstavitve mnenj, ki je potekala tukaj, v Državnem zboru, pristopijo k pripravi novega predloga Zakona o skupnosti študentov. Usklajena rešitev mora nujno vsebovati nedvoumno zavezanost dostopu do informacij javnega značaja, podvrženost pravilom javnega naročanja ter Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije. Ne odstopamo pa od tega, da naj priprava zakona poteka v okviru Sveta Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja. To je tista platforma, v okviru katere se obravnava in daje mnenje h gradivom, ki se nanašajo na določitev in izvajanja politike v zvezi s študentsko problematiko ter obravnavo zakona in druge predpise na tem področju. Prav tako ne odstopamo od tega, da se dane spremembe in dopolnitve oblikujejo s širšo študentsko javnostjo. Pomembno je, da si vsi skupaj prizadevamo za odprto demokratično, transparentno študentsko skupnost. Hkrati pa bi želel na tem mestu študentke in študente ter ostale ključne deležnike pozvati k tehtnemu premisleku o nujnih in potrebnih spremembah aktualne visokošolske zakonodaje, s katero se po večletnem zatišju vzpostavlja spodbudno in stabilno okolje tako za študente kot tudi vse ostale v visokošolskem prostoru.
Hvala lepa. Končali smo [[…]]Pardon! Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Pogosto v Državnem zboru slišimo besede, da je treba korupcijo zatreti že v kali. S tem se absolutno strinjam, očitno pa se ne strinjamo s tem, kaj pomeni zatirati korupcijo v kali. Korupcija v kali je lep primer, kaj to je Študentska organizacija Slovenije, in ravno to je reševal vsaj do določene mere zakon, ki so ga predlagali v Združeni levici in katerega smo podprli tudi v Slovenski demokratski stranki predvsem z namenom, da končamo s temi mahinacijami, ki se dogajajo na ŠOS. Prepričan sem, da jih ni treba naštevati, da jih vsi dobro poznate. Mislim, da dobro tekmujejo z aktualno vlado o tem, kako se dela z denarjem, kako se negospodarno in pa netransparentno ravna. Poleg tega, da smo izrazili podporo temu zakonu, smo predlagali tudi svoje amandmaje. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi moralo vse spore, kar se tiče volitev, reševati Upravno sodišče. Prepričan sem, da ta zgodba, ki jo je prej kolega Kordiš omenil in ki smo ji bili priča, da se je vrtela v medijih zadnje dva dni, verjetno ne bo dobila epiloga na raznoraznih študentskih razsodiščih. Za takšne primere, kar se tiče spora, volitev, bi bilo potrebno, da je tudi v zakonu z zakonsko podlago pristojno Upravno sodišče. Druga zadeva, ki smo jo predlagali, je to, da je premoženje študentskih funkcionarjev javno, da morajo poročati KPK o svojem premoženju, tako kot to počnemo tudi funkcionarji te države, občin in tako naprej. Tretja zadeva, ki smo jo predlagali preko amandmaja, v obliki amandmaja, je, da se plača funkcionarjem omeji na 54. plačni razred. Že takrat na odboru sem predložil neke grafe, kako Študentska organizacija Slovenije razpolaga s svojimi sredstvi. Poleg redne piar službe, ki jo imajo, so v zadnjih letih povprečno 30 tisoč evrov letno namenili še za zunanjega izvajalca, ki jim izvaja piarovsko dejavnost. Zdaj, da bo mera polna, smo dobili še podatek, da je Študentska organizacija Slovenije tik pred volitvami, v primeru, da bi se slučajno kaj spremenilo in da se tiste prijatelje trenutnih študentskih funkcionarjev nekako poplača za ves trud, za vso pomoč, da bodo še naprej lahko prisesani na to študentsko organizacijo, se je za piar preko pogodbe zaposlilo eno od študentk oziroma recimo temu gospo, ki je blizu tej trenutni študentski garnituri, za tisoč 900 evrov neto mesečno. Poleg rednega piarja, poleg približno 30 tisoč evrov svetovalnih pogodb letno, še tisoč 900 evrov neto gospe Nini Finžgar. Miha Kordiš je poslanec z najnižjo plačo, on ima osnovo 2055 evrov neto. To se pravi, samo 150 evrov manj ima neka gospa, ki je s pogodbo prisesana na ta sklep Študentske organizacije Slovenije za tisoč 900 evrov neto mesečno. Takšen netransparenten način porabe študentskega denarja, spoštovane gospe in gospodje, vi podpirate s tem, ko ste se odločili, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In spet smo tukaj priča modusu operandi te koalicije: z vsakim predlogom zakona, ki pride, ki ga predlaga opozicija, zavrnete enkrat, dvakrat, trikrat, potem pa se le zganete. Tako je bilo s socialnovarstvenimi prejemki, je bilo treba dvakrat, trikrat vložiti, da ste zadevo uredili, tako je z Zakonom o gozdovih glede prevoznic, ko smo že tretjič morali mi vložiti, pa ste se zdaj končno zganili, da imate svoj predlog, tako je bilo, recimo, z dualnim šolskim sistemom, ko je bilo treba trikrat vložiti, pa imate zdaj svoj predlog. Upam, da ne bo treba trikrat vložiti tega zakona, ki ste ga zdaj zavrnili, da se bo tudi ta situacija izboljšala. Je pa ta zakon samo začetek, marsikaj je treba storiti za to, da bi se izkoreninilo korupcijo, ki smo ji priča v Študentski organizaciji Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 5. točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na drugo obravnavo PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O OBRAMBI, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 6 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Miho Kordišem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za obrambo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Žanu Mahniču za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala, predsednik. Kolegice in kolegi! Odbor za obrambo je na 12. seji 4. oktobra kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Miho Kordišem. Seji odbora so prisostvovali predstavniki predlagatelja zakona, Ministrstva za obrambo, Zakonodajno-pravne službe, Komisije Državnega sveta za državno ureditev in Urad predsednika Republike Slovenije. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja Miha Kordiš izpostavil, da v Združeni levici z novelo Zakona o obrambi predlagajo dopolnitev, po kateri bi morala Vlada pred napotitvijo Slovenske vojske v tujino pridobiti soglasje Državnega zbora Republike Slovenije. To predlagajo iz dveh razlogov. Prvi razlog je, da Slovenska vojska sodeluje oziroma bo sodelovala v vedno bolj vprašljivih vojaških operacijah, ob tem pa izpostavljajo zlasti odločitve Vlade, da napoti enote Slovenske vojske v Latvijo na meje ruske federacije. Drugi razlog je, da se te odločitve sprejemajo brez javne razprave. Tako je bila na primer slovenska javnost nekaj dni nazaj o napotitvi slovenskih vojakov v Latvijo seznanjena kar z zasedanja zveze Nato, še preden je vprašanje obravnavala Vlada Republike Slovenije. To po mnenju predlagatelje kaže na to, da odločitve v resnici sprejemajo strukture zveze Nato, ministrstvo in Vlada pa jih le formalno potrdijo in izvedejo. Predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za obrambo mag. Miloš Bizjak, je pojasnil, da Vlada Republike Slovenije ne podpira predlaganih sprememb Zakona o obrambi, ker meni, da je trenutna ureditev ustrezna in omogoča učinkovito uresničevanje mednarodnih obveznosti in sodelovanje, ki ga je država prevzela s podpisi mednarodnih pogodb. Vlada smatra, da veljavna pravna ureditev razmejuje pristojnosti Vlade in Državnega zbora pri odločanju o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v mednarodnih organizacijah oziroma z mednarodnimi pogodbami, zlasti pa o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije. Dejstvo je, da je vse odločitve o vstopu Republike Slovenije v mednarodne organizacije, najsibo OZN, EU, Nato in druge, sprejel Državni zbor Republike Slovenije, ki je tudi ratificiral ključne mednarodne pogodbe teh organizacij. Odločanje o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v teh organizacijah oziroma s temi mednarodnimi pogodbami, zato pomeni zgolj realizacijo s strani Republike Slovenije sprejetih zavez. Odločitev Vlade so torej le posledica prehodnih odločitev Državnega zbora o vstopu Slovenije v različne mednarodne organizacije oziroma o sklenitvi posameznih mednarodnih pogodb na obrambnem področju. V razpravi je bilo tudi izraženo mnenje, da tovrstna sprememba ni potrebna, sedanji tako imenovani dvostopenjski postopek, kot ga določa strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, ustrezno opredeljuje postopek napotitve, pri čemer pred napotitvijo Vlada Republike Slovenije o nameri seznani Državni zbor Republike Slovenije oziroma Odbor za obrambo in Odbor za zunanjo politiko. V nadaljevanju je član odbora predlagal, da odbor v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je z 11 glasovi za in 1 proti sprejel naslednji sklep: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Spoštovane kolegice in kolegi, dovolite mi samo še, da pojasnim manipulacijo, ki si jo je privoščil kolega Luka Mesec na Kolegiju predsednika Državnega zbora, ko je dejal, da nisem dopustil razprave o predlogu Združene levice. Moje pojasnilo je sledeče. Kolega Kordiš je v imenu predlagateljev predstavil svoje stališče in stališče Poslanske skupine Združene levice. Potem pa je poslanec vladajoče koalicije gospod Marjan Dolinšek v skladu s poslovnikom, v skladu s členom, ki mu to omogoča, predlagal proceduralno, da Odbor za obrambo odloča o tem, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ta proceduralni predlog sem dal na glasovanje, pred tem še omogočil razpravo o tem proceduralnem predlogu, kjer so lahko poslanci tudi razpravljali o tem, kaj si mislijo, ne samo o tem proceduralnem predlogu, ampak tudi o Zakonu o obrambi. Potem ko je bil ta predlog dan na glasovanje, pa je bil izglasovan sklep z 11 glasovi za in enim proti, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Raznorazna podtikanja, insinuacije kolega Luka Mesca, ki si jih je privoščil na Kolegiju predsednika Državnega zbora, ostro zavračam in mu svetujem, da si po dveh letih še končno prebere Poslovnik Državnega zbora, da bo videl, kakšne procedure imamo v tej hiši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja Mihi Kordišu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Hvala za besedo. Res je pri tem predlogu nemara večje težave povzročila vladajoča koalicije kot pa predsedujoči odbora, ampak do tega degeneriranega liberalizma še pridem. Predlog Združene levice,da bi o operacijah Slovenske vojske v tujini odločal Državni zbor, se obravnava danes, tukaj na tej seji. S tem predlogom bi vpeljali višji demokratični standard, ki je, mimogrede, običajna praksa v 17 evropskih državah. Hkrati pa bi s tem dobili možnost, da preprečimo sporne odločitve Vlade, kot je, denimo, napotitev Slovenske vojske v Latviji. Glede na trenutno sestavo parlamenta je taka odločitev sicer malo verjetna, bi se pa skozi to vsekakor razgalila dvoličnost nekaterih strank, ki govorijo eno, delajo pa drugo. V zvezi s tem naj spomnim na izjavo ministra Židana, ki je julija za Večer dejal, da »je pošiljanje Natovih enot na meje Ruske federacije kontraproduktivno,« hkrati pa so SD ministri 30. junija podprli preliminarni sklep Vlade o napotitvi Slovenske vojske. Prav je, da državljani vidijo razkorak med tem, kaj politiki obljubljajo in govorijo, in med tem, kar potem dejansko delajo. Razprava na odboru je bila sicer zelo kratka, ampak v tej kratkosti tudi izjemno pomenljiva. Razkrila je degradacijo slovenskega liberalizma ali pa, če hočete, Modernega centa, ki se je odvila v zadnjih petih letih. Še leta 2011 je skupina poslancev LDS, Zares in SD sama predlagala zelo podobno novelo in šest poslancev takratne koalicije je na odboru glasovalo za. No, pred dvema tednoma pa njihovi nasledniki SMC in SD niso dovolili niti razprave o našem predlogu. Edini, ki je iz teh vrst sploh govoril, je bil kolega Dolinšek, ki je še pred začetkom razprave predlagal sklep o ustavitvi postopka. Skratka, z grdimi fintami je koalicija torpedirala predlog Združene levice, s tem pa tudi javno razpravo o bolj demokratičnem načinu napotovanja pripadnikov Slovenske vojske na tuje. Leta 2011 so liberalci rešitev, tako kot smo jo predstavili v Združeni levici, še podpirali, leta 2016 si pa o njej ne upajo več niti razpravljati. Seveda so drugi znaki degradacije Modernega centra veliko bolj usodni. Vlada Centra je ogradila državo z bodečo žico, vlada Centra zaostruje azilno zakonodajo, vlada Centra izvaja privatizacijo in tako naprej. Ker smo v parlamentu, bi rad spomnil na izjavo premierja Cerarja, ki je julija lani povedal, citiram: »V enem letu smo dvignili nivo politične kulture.« Konec citata. Če je blokiranje razprave o predlogih, ki v sosednjih državah veljajo za demokratični standard in so jih liberalni predhodniki še pred leti podpirali, dvig politične kulture, potem za ta dvig politične kulture poslancem koalicije seveda iskreno čestitam. Resnici na ljubo pa je tu treba povedati, da je med našim predlogom in predlogom iz leta 2011 majhna, ampak pomembna razlika. Socialisti predlagamo, da bi bilo soglasje obvezno tudi za delovanje Slovenske vojske v Natu. Preden kdo skoči v zrak, naj povem, da 11. člen Severnoatlantske pogodbe prepušča državam članicam, da same določijo način izvrševanja obveznosti. To je julija lepo pojasnil dr. Brglez za Delo, citiram: »V Natu imaš vedno pravico reči ne ali pa se izvzeti.« Konec citata. Ampak, seveda, to je neka pravica, za katero rabiš korajžo, da jo uporabiš, naš politični razred pa medtem stalno išče izgovore, da te pravice ja ne bi koristil. Naj sklenem. Združena levica in vedno več državljanov nasprotuje članstvu Slovenije v Nato paktu. Še veliko več državljanov pa nasprotuje politiki Nata in njegovih članic, ki je pripeljala do državljanskih vojn v vzhodni Evropi in humanitarne katastrofe v arabskem svetu. Teh državljanov, z izjemo socialistov, ne zastopa nobena stranka, no, pa še mi smo pri tem zastopanju stalno blokirani. Celo ta obravnava se nam dogaja v petek popoldne. In še enkrat, če je to dvig politične kulture, potem lahko poslancem vladajoče koalicije ponovno zgolj čestitam.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade mag. Milošu Bizjaku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za obrambo.
Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije predlaganih sprememb 82. in 84. člena Zakona o obrambi ne podpira, kar bom poskušal v nadaljevanju kratko pojasniti. Veljavna pravna ureditev razmejuje pristojnosti Vlade in Državnega zbora Republike Slovenije pri odločanju o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v mednarodnih operacijah, v mednarodnih organizacijah oziroma z mednarodnimi pogodbami, zlasti pa o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne operacije. Dejstvo je, da je vse odločitve o vstopu Republike Slovenije v mednarodne organizacije, najsibo OZN, EU ali Nato in druge, sprejel Državni zbor Republike Slovenije, ki je tudi ratificiral ključne mednarodne pogodbe teh organizacij. Odločanje o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v teh organizacijah oziroma s temi mednarodnimi pogodbami, zato pomeni zgolj realizacijo s strani Slovenije prevzetih zavez. Odločitve Vlade so torej le posledica predhodnih odločitev Državnega zbora Republike Slovenije o vstopu Slovenije v posamezne mednarodne organizacije oziroma o sklenitvi posameznih mednarodnih pogodb na obrambnem področju. Če je Vlada v začetnih letih sodelovanja Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v mednarodnih organizacijah oziroma z mednarodnimi pogodbami, o konkretnih napotitvah Državni zbor Republike Slovenije praviloma zgolj obveščala, pa so se ti postopki zlasti po vstopu Slovenije v Nato in intenziviranju aktivnosti Slovenske vojske v tujini postopno pričeli izpolnjevati in nadgrajevati tudi v smislu večje vloge Državnega zbora Republike Slovenije. Vlada je tako v letu 2010 sprejela Strategijo sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. S strategijo se je uveljavil celovit pristop pri odločanju o sodelovanju v mednarodnih operacijah in misijah, v mednarodnih civilnih misijah oziroma mednarodnih reševalnih operacijah, ki so sicer urejene v Zakonu o obrambi, v Zakonu o napotitvi oseb v mednarodne civilne misije in mednarodne organizacije, v Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami pa tudi v predpisih, ki urejajo delo in naloge policije. Skladno s to strategijo se postopek odločanja o sodelovanju v primeru vojaških operacij oziroma civilnih misij z izvršilnimi pooblastili ali v primeru izrednih mednarodnih dogodkov izvede dvofazno. Pobuda za sodelovanje mora biti v teh primerih primerno oblikovana kot namera, ki se pred dokončnim odločanjem posreduje v seznanitev v Državni zbor Republike Slovenije. Vlada nato dokončno odločitev sprejme ob upoštevanju nacionalnih interesov, mednarodnih obveznosti in seveda razprave v Državnem zboru Republike Slovenije. Ob tem strategija povečuje tudi nadzorno vlogo Državnega zbora Republike Slovenije, saj mora Vlada skladno z 49. točko te strategije najmanj enkrat letno seznanjati Državni zbor Republike Slovenije o poteku potekajočih mednarodnih operacijah in misijah kot tudi o uresničevanju strategije same. V skladu z omenjeno strategijo potekajo tudi dejanski postopki odločanja o sodelovanju Slovenske vojske pri izvrševanju obveznosti, prevzetih v mednarodnih organizacijah oziroma z mednarodnimi pogodbami, zlasti pa o napotitvah Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije. Po letu 2009 oziroma 2010 praktično nobena odločitev Vlade o teh vprašanjih ni bila sprejeta brez sodelovanja in predhodne razprave v Državnem zboru Republike Slovenije. V sedanje procese odločanja je tako Državni zbor Slovenije tesno vključen, zlasti z razpravljalno in posvetovalno vlogo. Upoštevajoč vse navedeno, dopolnitvi 82. in 84. člena Zakona o obrambi po oceni Vladi ne bi prispevali k izboljšanju stanja na obravnavanem področju, lahko bi pomenili celo korak nazaj v smislu hitrejše odzivnosti, fleksibilnosti in učinkovitosti države pri sprejemanju tovrstnih odločitev. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! Predlagani zakon o dopolnitvah Zakona o obrambi na matičnem delovnem telesu ni dobil zahtevane podpore. Še več, na Odboru za obrambo je bil sprejet sklep, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Danes pravzaprav predstavljamo le stališče, zakaj smo Socialni demokrati podprli ta sklep, v katerem se dopolnjujeta dva člena, 82. in 84. člen. Ta dva člena določata pristojnosti Državnega zbora in Vlade s področja obrambe. Socialni demokrati tega predloga ne podpiramo. Na Ministrstvu za obrambo pripravljajo težko pričakovan nov Zakon o obrambi in to je ključni razlog, zakaj smo se tako odločili. Tudi zato, ker je bilo s strani predstavnikov pristojnega ministrstva nakazano, da naj bi se v ta novi sistemski Zakon o obrambi vneslo tudi določilo o dvofaznem postopku seznanitve Državnega zbora in odločitve Vlade. To določilo je sedaj zapisano v Strategiji sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. Še enkrat bom izpostavila, da smo bili Socialni demokrati na odboru deležni očitkov, da so podobne rešitve bile predlagane že v letih 2006 in 2010 tudi s podpisi članov Poslanske skupine Socialnih demokratov in da je bil zakon iz leta 2011 s podobno rešitvijo usklajen s takratno ministrico za obrambo Ljubico Jelušič. Socialni demokrati se nadejamo, da bo ministrici Katičevi in sodelavcema na Ministrstvu za obrambo le uspelo pripraviti nov predlog Zakona o obrambi in nov predlog Zakona o službi v Slovenski vojski. Gre za pomembna zakona, še posebej Zakon o obrambi, kajti, da je ta zakon sprejet, je potrebna dvotretjinska večina glasov navzočih poslancev. Ker vse poslanske skupine ocenjujemo, da je ta zakon tako zelo pomemben, smo prepričani, da bo treba doseči širši konsenz in večjo podporo, kot je to zapisano v 124. členu Ustave. Predlagatelji so v ciljih te novele zakona navedli, da gre za zagotavljanje preglednosti in demokratičnosti odločitev o napotitvi enot Slovenske vojske na vojaške operacije v tujino oziroma njihovem vključevanju v večnacionalne enote in aktivnosti zveze Nato. Preglednost in demokratičnost se zagotovita s tem, da mora Vlada za tovrstne odločitve pridobiti predhodno soglasje Državnega zbora. Izjema so le sodelovanje na vojaških vajah in nebojno sodelovanje med vojaškimi enotami ter predstavniki vojsk, ki niso del mednarodnih misij, ali izvrševanja priprav in nalog skupne obrambe v okviru zveze Nato. Spoštovani predlagatelji, Socialni demokrati menimo, da se med zagotavljanje preglednosti in demokratičnosti odločitev, ki se nanašajo na napotitve enot Slovenske vojske v mednarodne operacije in misije, šteje tudi sodelovanje pri obravnavi poročil o uresničevanju Strategije sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah in eno takšnih sodelovanj s predstavniki treh ministrstev – zunanje, obrambo in notranje – je bilo 13. septembra 2016 na 11. seji Odbora za obrambo. Prisotni člani in članice so obravnavali poročilo o sodelovanju v mednarodnih operacijah in misijah v letu 2015 in načrtih prihodnjega sodelovanja. Lahko pa se strinjamo s predlagateljem, da obravnavanje in razprave o poročilih za nazaj pri tako pomembnih zadevah ni zadostno, vseeno pa menimo, da je potrebno. Še enkrat želim poudariti, da pričakujemo od Ministrstva za obrambo, da čim prej in v čim večji in možni meri pripravi nov Zakon o obrambi, ga uskladi s pomembnimi deležniki iz stroke, ga čim prej pošlje v sprejem v Državni zbor, da tudi na politični ravni najdemo rešitve, ki bodo tudi širše sprejemljive. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Lepa hvala za besedo. Naše rešitve na področju obrambne politike seveda so širše sprejemljive, ampak so širše sprejemljive za slovenske državljanke in državljane, seveda pa niso sprejemljive za politični razred. Ko del tega političnega razreda govori eno, dela drugo in ko potem kličeš ta blef in ga pokažeš, seveda lahko slišiš takšno stališče, kot je bilo SD stališče pred mojim. V Združeni levici ta zakon, jasno, še vedno podpiramo in ne samo da nasprotujemo članstvu v Natu in politiki Nata; politiki Nata nasprotuje tudi vedno več naših državljanov, kot sem že omenil, in ti državljani, z izjemo Združene levice, nimajo parlamentarnega zastopstva. Zanimivo je, da Vlada ves čas poudarja, kako je Državni zbor seznanjen z namerami o vojaških operacijah in da je načeloma mogoča celo plenarna razprava. Ampak v praksi stranke, ki so to vlado sestavile, blokirajo celo razpravo o spremembi zakona na odboru. Vladna prenova krovnega zakona torej ni nikakršno nadomestilo za našo novelo, ker v resnici ohranja izključno pristojnost Vlade, hkrati pa vidimo, kako zelo zlahka koalicija torpedira razprave na odborih. Stališče Vlade je, da Državni zbor ne bi smel odločati o napotitvah Slovenske vojske, zato ker je tako ali tako ratificiral pogodbo o vstopu Slovenije v OZN, Nato in Evropsko unijo. Napotitve Slovenske vojske na misije naj bi bile samo izvrševanje te odločitve oziroma sprejetih zavez. Oprostite, ampak to preprosto ni res, da ne rečem, da je to laž. Z ratifikacijo Severnoatlantskega pakta Slovenija ni podpisala bianko menice, da bo sodelovala v vseh njegovih operacijah. In bom še enkrat citiral dr. Brgleza: »V Natu imaš vedno pravico reči ne ali se izvzeti.« Obstaja namreč razlika med nasprotovanjem članstvu v Natu in nasprotovanju konkretni politiki Nata. Če je leta 2003 večina udeležencev referenduma podprlo vstop v Nato, to še ne pomeni, da danes državljani podpirajo politiko Nata in Združenih držav Amerike. Nasprotno! Raziskave javnega mnenja kažejo, da so Slovenci med največjimi nasprotniki politike Združenih držav v Evropi. In za to stvar sem na naše sodržavljane tudi sam silno ponosen, bom kar odkrito povedal. Ker pa se vedno poudarja referendum o vstopu v Nato, bi vas rad spomnil, da je to leta 2003 za Nato glasovalo manj kot 40 % vseh volilnih upravičencev, pa še to je bila posledica dveh dejavnikov. Istočasno je potekal referendum o Evropski uniji in državljani so bili pod pritiskom izjemne propagande. Prvič v zgodovini se je namreč zgodilo, da sta RKC in Zveza borcev agitirali za isto stvar. Prepričan sem, da ob ponovitvi referenduma niti takega rezultata ne bi dosegli. Ljudje so pač spoznali, da članstvo v Natu ne pomeni tistega, kar je obljubljal politični razred. Leta 2003 so ljudi strašili, da nevtralnost pomeni izolacijo. To je seveda absurd. V Evropi so poleg velesil mednarodno vplivne ravno nevtralne države Švica, Švedska, Avstrija ali pa Finska. Ljudi so leta 2003 strašili, da bo Slovenija zunaj NATA ogrožena. Ampak danes z izjemo Avstrije Slovenijo obkrožajo same Nato članice, pri tem, da so vodilne članice zveze Nato glavni dejavnik nestabilnosti v svetu. Leta 2003 to mogoče ni bilo tako zelo očitno, ampak po Iraku 2004, po Libiji 2011 in potem ko je Slovenijo prečkalo pol milijona beguncev, ki so žrtev anglo-ameriške geopolitike, ljudi pač ni več mogoče vleči za nos. Politični razred je tukaj popolnoma izgubil stik z realnostjo. Državljani dobro vedo, da nas ne ogrožajo Rusija ali begunci, ogroža nas globoka kriza sistema in navidezne rešitve. Bivakiranje Slovenske vojske v Latviji in izpolnjevanje zavez do Nato pakta nima nobene zveze z obrambo države in z verodostojnostjo Slovenije. Je samo prekleto draga piar poteza za proizvajalce orožja in za posrednike, ki živijo od provizij tega prodanega orožja. Je samo izgovor za to, da plačujemo birokrate, na čelu z veleposlanikom Kacinom, ki sedijo v Natovih organih. Vsak od njih nas stane dvakrat toliko kot predsednik Vlade. Mislim, da to razume tudi marsikdo v koaliciji in v velikih medijih, zato se tako dosledno blokira vsaka resna razprava. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovani! V Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanski demokrati ne bomo podprli novele Zakona o obrambi, ki jo je predlagala Združena levica. Menimo, da tovrstna sprememba ni potrebna. Predlagatelji želijo obstoječi Zakon o obrambi popraviti, tako da bo o vseh napotitvah enot Slovenske vojske zunaj ozemlja Republike Slovenije in o vključevanju enot Slovenske vojske v večnacionalne enote Nata in EU odločal Državni zbor, razen za vojaške vaje in vojaško diplomatske stike. Dosedanjo prakso in proces odločanja o sodelovanju Republike Slovenije v mirovnih operacijah in misijah sicer podrobneje določa Strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah iz leta 2010, ki v 39. točki določa da v primerih vojaških operacij oziroma civilnih misij z izvršilnimi pooblastili ali v primeru izrednih mednarodnih dogodkov Vlada z namero o sodelovanju seznani Državni zbor v točki 40.p, da dokončno odločitev sprejme Vlada. Menimo namreč, da je dosedanja praksa, ko Vlada o nameri seznani Državni zbor, nato pa sama prevzame odgovornost in sprejme odločitev, dobra in učinkovita. Sedanji tako imenovani dvostopenjski postopek, ki ga določa strategija sodelovanje Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, namreč po našem mnenju ustrezno opredeljuje postopek napotitve, pri čemer pred samo napotitvijo Vlada Republike Slovenije o tej nameri seznani Državni zbor. S tem se v proces sprejemanja odločitve že vključuje Državni zbor. Odgovornost za napotitev pa nosi Vlada Republike Slovenije, kar velja za vse obveznost in posledice, ki izhajajo iz takšen odločitve. Krščanski demokrati zgoraj navedenih razlogov Zakona o obrambi ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga bo predstavil stališče Poslanske skupine stranke Modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju! Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine SMC. Kolegi iz Združene levice so julija letos Državnemu zboru podali predlog dopolnitve Zakona o obrambi v zvezi s postopkom napotovanja pripadnikov Slovenske vojske na mednarodne operacije in misije. Že sam predlagatelj je v predlogu zakona omenjal, da se navaja ostale zakone iz leta 2006 in 2010, s katerima si je Vlada Republike Slovenije skušala naložiti obveznost pridobivanja predhodnega soglasja Državnega zbora za napotovanje pripadnikov Slovenske vojske na mednarodne operacije in misije. Oba omenjena predloga sta bila s strani Državnega zbora zavrnjena, kljub temu da v Zakonu o obrambi obveza pridobivanja predhodnega soglasja Državnega zbora do zdaj ni bila vnesen, pa je treba povedati, da je Državni zbor od leta 2009 aktivno vključen v proces odločanja o sodelovanju Republike Slovenije in slovenskih vojakov na misijah v tujini. Področje in postopek napotovanj slovenskih vojakov v tujino celostno ostaja urejen v Strategiji sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, konkretno 39. odstavek Strategije določa, da v primeru vojaških operacij oziroma civilnih misij z izvršilnimi pooblastili ali v primeru izrednih mednarodnih dogodkov Vlada Republike Slovenije z namero o sodelovanju seznani Državni zbor. Kaj to pomeni v praksi? Da postopek pošiljanja pripadnikov Slovenske vojske na misije v tujino poteka dvostopenjsko. Pred slehernim odločanjem na Vladi glede sodelovanja v novi mednarodni misiji ali operaciji ob bistvenih spremembah obsega ali namena posamezne misije oziroma o njenem prenehanju Vlada Republike Slovenije s svojo namero seznani Državni zbor, ki opravi razpravo v okviru pristojnih delovnih teles in se o tem odloči. V aktualnem sklicu Državnega zbora smo opravili že kar nekaj takšnih razprav in kot je bilo do sedaj, tudi vsakič večinsko podprli namero Vlade. Ta trenutek ne obstaja potreba po spremembi Zakona o obrambi, vsaj v tej smeri. Rešitev iz strategije sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah, ki je veljavna in tudi utečena praksa, zagotavlja operativno izpolnjevanje mednarodnih zavez Republike Slovenije ob primernem obveščanju in vključevanju Državnega zbora. To je treba povedati. Dodatna varovalka za transparentnost v postopku odnosa do Državnega zbora ter širše javnosti pa je obveznost iz iste strategije, da Vlada Republike Slovenije najmanj enkrat na leto seznani Državni zbor o sodelovanju o potekajočih mednarodnih operacijah in misijah. Ob tem je treba poudariti, da je v pripravi tudi nov zakon o obrambi. Osnutek zakona jasno kaže namero aktualne vlade, da bo izvedba dvostopenjskega postopka iz strategije ostala in postala tudi zakonska obveznost. Iz vsega povedanega in razlogov, ki so bili podani, v Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo sklep Odbora za obrambo, da Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o obrambi, kakor ga je vložila Poslanska skupina Združena levica, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Najprej naj uvodoma povem, da je leta 2003 na referendumu 66 % državljank in državljanov odločilo, da si želimo biti člani zveze Nato. Teh 66 % državljanov predstavlja številko približno 700 tisoč državljank in državljanov Republike Slovenije. Ne vem, kdaj je nazadnje kakšna politična stranka ali pa celo koalicija v celotnem seštevku vseh glasov poslanskih skupin dobila takšno podporo. In resnično ne razumem, zakaj je treba vedno z ene in iste strani zlivati gnojnico po zvezi Nato, namesto da bi bili ponosni na to, da smo člani najmočnejšega vojaškega zavezništva v zgodovini človeštva. Za tiste, ki ne vedo,zZveza Nato ni destabilizirala ne Libije ne Sirije in ne Iraka. Po napadu leta 2001 na Združene države Amerike je bil prvič v zgodovini te organizacije aktiviran 5. člen Severnoatlantske pogodbe in zveza Nato je posredovala v Afganistanu. Po 15 letih je stanje v Afganistanu takšno, da se je Al Kaido porazilo, da bo še veliko potrebnega v teh Peacebuilding Operations, se pravi pri vzpostavljanju ustavnega reda v tej državi. Tukaj pa ima zveza Nato problem. Vojska lahko zgradi šolo, ne more pa vojska zgraditi izobraževalnega procesa. Vojska lahko zgradi bolnišnico, ne more pa vojska postaviti zdravstvenega sistema. Nato je svojo vlogo opravil. Trenutno pa Nato v Afganistanu skrbi predvsem za to, da preprečuje pojave zadnjih mesecev, ko se želijo nekateri, tisti poraženi talibani pridružiti Islamski državi. In trenutno je glavna operacija tam pač, da se zajezi morebitni prihod in pa tudi izbruh tega pojava Daesha tudi v Afganistanu. Zveza Nato se ravna po demokratičnih in svobodnih standardih zahodnega sveta. Vse, kar počne, je na podlagi mednarodnih pogodb. S tem, ko je Državni zbor ratificiral pristopno pogodbo k zvezi Nato, s tem smo sprejeli eno izmed najpomembnejših odločitev v naši zgodovini, s tem smo sledili volji državljank in državljanov. Nesmiselno je zdaj govoriti, da državljani podpirajo članstvo v organizaciji, ne podpirajo pa politike, da bi bila ta organizacija smiselna, če bi bila politika drugačna. Pač nekateri v tej državi vidijo našo državo pod okriljem matere Rusije. Jaz je ne vidim pod tem okriljem. Mi spadamo v srednjo Evropo. Moramo pa se povezovati s tistimi državami, s katerimi si delimo skupne demokratične zahodne vrednote. Jasno je treba povedati, da nimamo nič proti Rusiji in ruskemu narodu, ne moremo se pa strinjati z načinom izvajanja zunanje in pa tudi varnostne politike, ki so jo trenutno gre Vladimir Putin. Obtožuje se zvezo Nato, kako je destabilizirala države, čeprav sem prej povedal, kje je bila prisotna, mimogrede, če pa je pristna posamezna država, ki je članica zveze Nato, to nima nič z zvezo Nato, tudi koalicija trenutno proti Daeshu je pod okriljem Združenih držav in še 50 drugih držav in Nato tukaj nima nič. Ko smo se tri tedne nazaj v Parlamentarni skupščini Nata pogovarjali o vlogi Nata, predvsem tukaj v tem Bližnjem vzhodu, je bilo rečeno, da kopenskega posredovanja nebo. Lahko pa je posredovanje v smislu napadi iz morja, napadi z droni, predvsem pa urjenje sil, ki se borijo proti Daeshu. Nato pač tukaj kopensko ne bo posredoval. In na eni strani to očitati, na drugi strani pa ne videti, kaj počne Putin v Transnistriji, v Abhaziji, v Južni Oseti, na Krimu, na vzhodu Ukrajine, to je licemersko, to je nespoštljivo do vseh vrednot, ki si jih delimo Slovenke in Slovenci in zaradi kateri smo se tudi pridružili zvezi Nato. Zaradi tega bomo tudi v SDS podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Bistvo predlagane novele je dopolnitev, po kateri bi morala Vlada pred vsakokratno napotitvijo Slovenske vojske v tujino pridobiti soglasje Državnega zbora. S tem bi po mnenju predlagateljev zagotovili večjo stopnjo demokratičnosti in preglednosti tovrstnih postopkov. Naj takoj na začetku povem, da v Poslanski skupini Desus menimo, da je veljavna ureditev ustrezna. Poudariti želim, da s sodelovanjem v mednarodnih operacijah in misijah naša država sledi svojim nacionalnim interesom, hkrati pa tudi izpolnjuje obveznosti, ki izhajajo iz članstva Organizacij združenih narodov v Evropski uniji in Natu, Organizaciji za varnost in sodelovanje v Evropi in v Svetu Evrope. Pri obravnavi te tematike je treba opozoriti na dejstvo, da je odločitev o vstopu Republike Slovenije v te mednarodne organizacije sprejel Državni zbor. Tu so bile ratificirane tudi ključne mednarodne pogodbe omenjenih organizacij. Naj na tem mestu spomnim tudi na referendum o priključitvi Slovenije zvezi Nato, ki je potekal spomladi leta 2003. Odločanja se je udeležilo dobrih 60 % volilnih upravičencev ali natančneje 60,43 %, od tega pa jih je bilo nekaj več kot 66 % za priključitev zvezi. S tem smo pokazali, da želimo poskrbeti za svojo varnost, hkrati pa tudi prispevati svoj delež k zagotavljanju kolektivne varnosti. Tako smo prevzeli tudi obveznosti sodelovanja naše vojske na mednarodnih misijah. Pred skoraj sedmini leti je bila sprejeta Strategija sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. S tem aktom je bil uveden dvofazni postopek, tako da se pobuda za sodelovanje Republike Slovenije v vojaških operacijah oziroma civilnih misijah z izvršilnimi pooblastili najprej pošlje v seznanitev Državnemu zboru, šele nato pa Vlada ob proučitvi tudi drugih okoliščin sprejme končno odločitev. Strategijo določa tudi, da mora biti Državni zbor enkrat letno seznanjen o sodelovanju v tekočih mednarodnih operacijah in misijah kot tudi o uresničevanju same strategije. V Poslanski skupini Desus menimo, da vloga Državnega zbora ni majhna, na kar kaže tudi dejstvo, da do zdaj še nobena vlada ni sprejela odločitve, ki bi bila v neskladju z mnenjem Državnega zbora. V Desusu se zavedamo, da smo še zlasti v zadnjem času priča hitrim spremembam v varnostnem okolju, zato tudi mednarodne misije postajajo vedno bolj zahtevne, vendar smo v naši poslanski skupini prepričani, da predlagana novela ne prinaša izboljšanja stanja na tem področju. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je postopek odločanja primerno urejen, veseli pa nas dejstvo, da je na ministrstvu že v pripravi nov sistemski zakon o obrambi, ki bo povzel tudi ureditev dvofaznega postopka, ki je zdaj določen v že omenjeni strategiji. Kot izhaja iz navedenega, bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 25. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 7. točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O GOZDOVIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Tomažu Liscu. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani, spoštovane! Z ukinitvijo prevoznic želimo v Poslanski skupini SDS razbremeniti slovenskega kmeta in mu omogočiti, da se ukvarja namesto s preveč močno administracijo s sečnjo. Zakaj smo se odločili za ta zakon? Prvi je problematika lubadarja, ki je v teh mesecih zelo navzoča v slovenskih gozdovih. Namesto, da bi se po 1. 1. moral slovenski kmet ukvarjati s sečnjo in pa s spravilom poškodovanega lesa, bi se, če teh prevoznic ne bomo ukinili, ukvarjal s tem, da bo hodil od točke A do točke B, iskal prevoznico in če je ne bo imel, plačal tudi visoko kazen. Drugi moment, zakaj smo se odločili za to novelo zakona, pa je to, da je država letos ustanovila slovensko državno podjetje Slovenski državni gozdovi, za kar pa prevoznice niso potrebne. Po našem mnenju gre tukaj za diskriminacijo majhnih kmetov. Pa da malo spomnimo. Prevoznice so bile vpeljane v slovenski pravni red z novelo Zakona o gozdovih jeseni 2013. Takrat je bila vlada Alenke Bratušek, minister je bil sedanji in tudi tedanji mag. Dejan Židan in zakon so podprle poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek, SD in pa Desus. Konec leta 2013 smo v Poslanski skupini SDS predlagali ukinitev tega bedastega zakona, ki kmetom nalaga preveč administracije. Koalicija je bila proti. Potem smo predlagali moratorij, kajti vsi vemo, da je v začetku leta 2013 velik del Slovenije prizadel žledolom. Prišlo je do nekega kompromisnega hibridnega zakona, ki je uvedel moratorij do 1. 1. 2017. In jaz upam, da ko bo zakon sprejet, da bomo dokončno imeli eno administrativno ovir manj na področju kmetijstva in gozdarstva. Dovolite, da slovenski javnosti malo povemo, kaj se je takrat dalo slovenskemu kmetu v nahrbtnik. Citiram: »Prevoznica je prevozni dokument, ki jih mora spremljati vsak tovor lesa, ki se prevaža neposredno iz gozda do končnega kupca, začasnega skladišča ali do mesta, kjer ga uporabimo za lastno porabo ne glede na sredstva in obliko transporta. Prevoznico mora imeti prevoznik ves čas pri sebi in jo pokazati v primeru nadzora s strani policije, carinske uprave in gozdarskih inšpektorjev. Prevoznico prejme lastnik gozda s strani Zavoda za gozdove. Na podlagi enega dovoljenja za posek lahko izda več prevoznic. Lastnik gozda mora prevoznico izročiti prevozniku pri prevzemu lesa. Ta vanjo vpiše podatke o dobavitelju, kupcu, vrsti in količini lesa, datumu, namenu in času prevoza. Po opravljanem prevozu jo izroči kupcu lesa. Kupec pa mora to kopijo prevoznice v roku 10 dneh po opravljenem prevozu poslati lastniku gozda, lastnik gozda mora to prevoznico ohraniti najmanj pet let od datum prejema, ravno tako jo mora pet let hraniti prvi kupec lesa. Prevoznice se uporabljajo tudi za prevoz lesa gozdnih drevesnih vrst, ki je bil posekan izven gozda, le niso potrebne, če gre za veje in vrhače ter les primera do 10 centimetrov.« Skratka, gozdni inšpektorji, cariniki in policisti so hodili z metrom in gledali, ali ima kakšen les na tovoru premera manj kot 10 centimetrov ali pa več. In zato so bile zagrožene dokaj velike kazni za povprečnega slovenskega kmeta. Kazni za prekrške v primeru prevoznic so zelo visoke in segajo od 5 tisoč do 50 tisoč evrov za pravne osebe, od tisoč 500 do 3 tisoč 500 za odgovorne osebe in od 300 do 2 tisoč evrov za fizične osebe. Poleg denarne kazni se zaseže tudi celoten tovor lesa, storilec prekrška pa mora plačati tudi vse stroške, ki z zaseženem lesom nastanejo do njegove prodaje. Celo več, dobili smo poseben pravilnik o obliki, vsebini na ta način hrambe prevoznice za prevoz gozdno-lesnih sentimentov. Ker imamo novo slovensko državno podjetje in ker imamo lubadarja, želimo, da se s 1. 1. 2017 slovenski kmet in gozdar več ne ukvarjata s prevoznico, kajti menimo, da sledimo cilju evropske politike o sledljivosti s tem, da imamo listino o porabi in prometu z gozdnimi, lesnimi sortimenti, ki je bila dokument že prej in bi ostal dokument tudi po sprejemu tega zakona. In seveda prosimo za vašo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade mag. Marjanu Podgoršku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni ostali navzoči! Predlagatelj zakona, skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom je konec septembra vložila v zakonodajni postopek Predlog zakona o spremembah Zakona o gozdovih. Pred nami je splošna razprava o predlaganem zakonu. Predlog spremembe Zakona o gozdovih obravnava določbe glede urejanja gozdno-lesnih sortimentov. Predlagatelji želijo, da se s 1. januarjem 2017 ukine sistem prevoznic, in kot pojasnjuje v gradivu k spremembi zakona, posledično zagotavljajo, da bo odstranjevanje podrtega in poškodovanega drevja hitrejše in manj zapleteno, da bo zagotovljena prevoznost gozdnih prometnic ter da se bo preprečilo širjenje bolezni in škodljivcev gozdnega drevja in odstranilo drevje ter ostanke poškodovanega drevja, strug vodotokov. Predlagateljem priznavamo dobronamernost pri pripravi zakona. S predlaganim zakonom želijo predlagatelji zmanjšati administrativne ovire, vendar zakon v tem delu ni dosleden in ne vključuje vseh potrebnih sprememb. Za celovito odpravo sistema prevoznic je treba črtati še določbe zakona, ki se nanašajo na pristojnost glede izvajanja nadzora ter vodenje postopkov o kršitvah glede prevoznic. Prav tako pa je treba črtati ali spremeniti tudi določbe glede stranske sankcije oziroma odvzema gozdno-lesnih sortimentov v primeru kršitve določil zakona. Predlagane spremembe, ki jih opredeljuje Predlog zakona o spremembah Zakona o gozdovih, ki ga je pripravila skupina poslancev, je v osnovi res usmerjen v poenostavitev postopkov in dobronameren tudi v želji, da se zagotovi učinkovitejša sanacija poškodovanih gozdov, zavedati pa se moramo, da je sanacija gozdov, poškodovanih v žledolomu leta 2014, ter sanacijo gozdov prizadetih s prenamnožitvijo podlubnikov že v polnem teku in da so na podlagi dosedanjih izkušenj ter trenutnega poteka del v gozdovih potrebne še nekatere druge dopolnitve zakona, ki bodo res omogočale še večjo učinkovitost pri sedanji sanaciji kot tudi v prihodnjih podobnih ujmah v slovenskih gozdovih. Zaradi navezave z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka je v Zakonu o gozdovih nujna dopolnite tudi v zvezi z določitvijo tako imenovanega rastiščnega koeficienta kot enega ključnih elementov za določitev višine katastrskega dohodka iz gozdov. Le s takšno dopolnitvijo zakona bomo lahko zagotovili transparentnost pri določitvi rastiščnega koeficienta in predvsem lastnikom gozdov omogočili, da lahko zahtevajo dodatno preveritev ustreznosti koeficienta za njihovo posest. Zaradi nujnosti vključitve omenjenih dopolnitev je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pripravilo Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o gozdovih, ki vključuje vse potrebne rešitve. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o gozdovih je bil že sprejet na Vladi Republike Slovenije in posredovan v Državni zbor v obravnavo in sprejem. Zaradi vsega naštetega zakona o spremembah Zakona o gozdovih, ki ga je predlagala skupina poslancev, ne moremo podpreti in predlagamo vam, spoštovane poslanke in poslanci, da predloga zakona ne podprete ter s tem tudi omogočite čim prejšnjo obravnavo novega predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, ki celovito rešuje več različnih vidikov gospodarjenja z gozdovi, ki jih moramo res nujno urediti. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Žledolom je februarja 2014 prizadel več kot 50 % slovenskih gozdov. Že marca tisto leto je Državni zbor sprejel novelo Zakona o gozdovih, s katero se je za eno leto odpravila obvezna uporaba prevoznic pri prevozih gozdno-lesnih sortimentov, da si se s tem omogočilo čim prejšnjo sanacijo škode. Ker je bila ta zelo obsežna in je potekala zelo počasi, je Državni zbor marca lani sprejel novo novelo zakona, s katero se je moratorij na obvezno uporabo obveznice podaljšal do konca letošnjega leta. Nato pa smo bili leta 2015 priča rekordni namnožitvi podlubnikov kot zapozneli posledici žledoloma in nesanirani škodi v gozdovih. Čeprav je bila namnožitev podlubnikov pričakovana, nas je vse presenetila razsežnost te namnožitve, ko se je letos stanje še poslabšalo. Toplo in suho vreme je namreč že drugo leto zapored omogočilo izredno velik razvoj njihove zalege in pričakuje se, da bo podobno stanje trajalo še nekaj let. Po podatkih Zavoda za gozdove je bilo do konca julija letošnjega leta za posek zaradi napada podlubnikov evidentiranih skoraj 900 tisoč kubičnih metrov iglavcev, od tega največ na območju gozdnega gospodarstva Ljubljana, Postojna in Bled, realizacija sanitarnega poseka drevja, odkazanega zaradi napada podlubnikov, pa je bila v tem času zgolj 53 %. Cilj novele zakona, ki jo obravnavamo danes, je, da bi se po tem, ko je bil sprejet moratorij na obvezno uporabo prevoznic, te kar popolnoma ukinile, ohranile pa bi se listine o uporabi in prometu z gozdno lesnimi sortimenti. V Združeni levici ne verjamemo, da bi to po sebi bistveno prispevalo k ustavitvi napada podlubnikov in hitrejši sanaciji škode v gozdovih. Za glavno oviro pri sanaciji se je namreč izkazala slaba odzivnost nekaterih zasebnih lastnikov in slaba skrb za njihove gozdove. Ker gre za zasebno lastnino, je postopek izvršbe, ki ga mora država izvesti preden lahko kakorkoli ukrepa v teh gozdovih, zelo dolg. Lubadarji pa se žel množijo veliko hitreje, kot meljejo uradni mlini. Zato smo na zadnji seji Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v Združeni leviti tudi predlagali ministrstvu, da najde nek način, kako v imenu hitrejše sanacije škod zaobiti sveto kravo instituta zasebne lastnine in s tem omogočiti hitrejšo sanacijo škode v gozdovih in omejiti nadaljnjo razmnoževanje podlubnikov. Veseli na, da je ministrstvo takšno novelo zakona že pripravilo. V Združeni levici smo podaljšani moratorij na uporabo prevoznic lani podprli. Vsekakor je takšen moratorij za čas do odprave večje škode v gozdovih lahko spodbuda za spravilo lesa. Vendarle pa smo lahko v dveh letih od sprejetja tega moratorija videli, da se je obseg škode v naših gozdovih povečeval. Poleg tega je uvedbo prevoznic kljub temu, da predstavlja določeno administrativno breme tako za lastnike kot za Zavod za gozdove, do določene mere prispevala k manjšemu obsegu kraje lesa iz gozdov. Trg lesa mora biti urejen, to je eden od pogojev za gospodarno ravnanje z gozdovi. Ker je ministrstvo že pripravilo ustreznejši predlog novele Zakona o gozdovih, ki poleg prevoznic ureja tudi najbolj problematičen del sanacije, to je postopek upravne izvršbe po drugi osebi, v Združeni levici menimo, da je rešitev ministrstva ustreznejša, zato novele zakona, ki jo obravnavamo danes ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o gozdovih, ki ga obravnavamo, je dober in ga bomo poslanci Nove Slovenije podprli. Predlaga namreč rešitve, za katere se vseskozi zavzemamo. Naj spomnim, da smo ob obravnavi vladne novele, ki je uvedla nove birokratske ovire, opozarjali predlagatelje zakona na nesprejemljivost uvajanja prevoznega dokumenta, tako imenovanih prevoznic, ki naj bi moral spremljati prevoz gozdno lesnih sortimentov. Prevoznica bi se morala hraniti pet let zaradi možnosti poznejše preveritve, ali so se na trg EU dajali zakonito posekani gozdno lesni sortimenti. Zaradi novih obremenitev lastnikov gozdov, predvsem kmetov, ki so s to ureditvijo podvrženi dodatnim birokratskim postopkom, smo krščanski demokrati takrat z amandmajem predlagali, da bi se prevoznica v prvi fazi uvedla samo za gozdove v lasti Republike Slovenije. S tem smo sledili revizijskemu poročilu upravljanja z gozdovi Računskega sodišča Republike Slovenije, ki je za leto 2009 ugotovilo, da obstaja tveganje, da niso evidentirani vsi gozdno-lesni asortimenti, ki so bili pridobljeni iz gozdov, s katerimi upravlja Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Kmetje in ostali lastniki gozdov se vsa leta veljave tega zakona obračajo na nas in nam poročajo, da se je birokracija še povečala, da ob uvajanju tudi Zavod za gozdove ni imel ustreznih navodil za izdajo prevoznic in da dejansko ni nobene dodane vrednosti od prevoznic. Vmes je sicer uporabil prevoznic začasno prekinil žledolom v začetku leta 2014, ampak minister Židan ima nedvomno namen kmalu zopet uvesti to administrativno oviro. Krščanski demokrati še vedno trdimo, da težava ni pri manjših zasebnih lastnikov gozdov, nekje do 15 hektarjev. Nepravilnosti, neevidentiran posek se dogaja predvsem v gozdovih v lastni Republike Slovenije. Ob tem, da kmetom grozi tudi višji katastrski dohodek in nov poizkus uvedbe davka na nepremičnine – očitno je pošten slovenski kmet ponovno, kot je bil dolgih 60 let, državni sovražnik številka ena. Trenutna vlada dosledno uveljavlja predpise, ki kažejo nezaupanje do slovenskega podeželja in nalagajo pretežno breme slovenskemu kmetijstvu. Kolegi iz SDS z novelo predlagajo ukinitev prevoznic za ves les. Poslanci Nove Slovenije bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar z ekipo, lep pozdrav poslankam in poslancem Državnega zbora! Ko razpravljamo v parlamentu o gospodarskih temah, mislim, da so dvorane bolj prazne, mogoče tukaj odraz stanja duha v tem parlamentu do odnosa do tako pomembnih panog ali pa tudi navsezadnje do gozdov, ki so naše največje bogastvo. Vendarle dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Demokratska stranka Slovenije, SDS, je v parlamentarni postopek vložila predlog novele Zakona o gozdovih, s katero predlaga ukinitev prevoznic. Prepričani so namreč, da ukinitev prevoznic ne pomeni izgube sledljivosti lesa od gozda do končne uporabe ter da s tem ne bi kršili evropskega pravnega reda in tudi predlagajo ukinitev prevoznic s 1. januarjem 2017. Glede na sledljivost pa so prepričani, da je kar nekaj dokumentov, ki jo zagotavljajo. Eno je listina o uporabi in o prometu z gozdno-lesnimi asortimenti, drugi pa je odločba Zavoda za gozdove, ki jo morala imeti vsak, ki želi posekati les v svojem gozdu. V Poslanski SMC pa želimo opozoriti, da se tudi v tem letu, tri leta po uvedbi prevoznic in treh sprejetih novelah Zakona o gozdovih, ki se obravnavalie navedeno problematiko v letih 2013, 2014 in 2015 že četrtič srečujemo s to materijo, danes s predlogom zakona, ki ga predlagajo poslanci SDS, v kratkem pa še z zadnjo novelo, torej že petič bomo obravnavali to problematiko. V poslanski skupini smo torej prepričani, da je napočil čas, da to sago ali epizodo ponavljanj istih razprav v Državnem zboru enkrat zaključimo. Čas je, da pridemo do neke sistemske rešitve, ki bo to tudi uredila. Kot veste, smo v tem mandatu leta 2015 zgolj podaljšali moratorij na prevoznice in že takrat so nekateri opozarjali, da je rok za moratorij na prevoznice nerealen. Kaj vse se je izkazalo doslej? Prevoznice v sedanji obliki so namreč zaradi treh let prepirov in poskusov sprememb ter zahtev za presojo ustavnosti celo izgubile vsakršno legitimnost. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se strinjamo s tem, da potrebujemo primerno orodje za boj s sivo ekonomijo in na področju gozdarstva. Ocenjujemo pa, da se je šlo v tem primeru nekako predaleč in da je bilo preveč administracije na tem področju. Neprimerna pravila za ugotavljanje sledljivosti so bila postavljena za vse, tudi za male kmete in, kot kaže, tudi tam previsoko. Zato je treba preučiti višino glob, ki morajo kljub vsemu imeti neki destimulativni učinek. Na drugi strani je treba na sprejemljiv način za lastnike gozdov urediti tudi prevoz gozdno-lesnih sortimentov, namenjenih za lastno porabo iz lastnega gozda. Predlagatelje opozarjam, da s predlogom sprememb, ki jih predlagajo – zgolj črtanje členov, ki se nanašajo na prevoznice, ne ponujajo pa drugih ustreznih rešitev za neko sistemsko rešitev tega področja. Gre za področje, ki se nanaša na nadzor nad dajanje gozdno-lesnih sortimentov na trg EU, ki mora biti ustrezno urejeno. Evropska uredba, ki govori o preprečevanju črne in sive ekonomije v gozdovih in govori o nujnosti evidence, je v veljavi zato, da Slovenija brez ustreznega prenosa v slovenski pravni red ni v prekršku. Že leta 2014, ko je bila prevoznica po skoraj treh letih zamude uvedena v noveli Zakona o gozdovih, je bila Slovenija v prekršku in grozila ji je kazen. Zato seveda predlagane rešitve predlagatelja ne moremo podpreti, ker ponuja samo delno oziroma pavšalno ukinitev prevoznic, ne ponuja pa nekih sistemskih rešitev na tem področju. Ob tem želimo poudariti, da je Vlada že določila tudi besedilo zakona o gozdovih, ki seveda je naredil korak v smeri nekih sistemskosti in da bi tudi tukaj na nek način želeli v razpravi tudi poiskati še kakšno dodatno, še bolj sistemsko rešitev za to področje. To seveda pomeni tudi učinkovitejše izvajanje ukrepov proti lubadarjem in drugim škodljivcem ali boleznim na gozdnem drevju. Ta zakon bo na ustrezen način seveda tudi omogočil ureditev pri zagotavljanju sledljivosti gozdnih sortimentov namesto prevoznice, ki je ukinjena. Namesto nje bo prevoz gozdno-lesnih sortimentov spremljala knjigovodska listina, kot je na primer dobavnica. Prav tako se določa, da knjigovodska listina ni potrebna za gozdno-lesne sortimente, pridobljene iz gozdov v lasti fizičnih oseb, ki so naložene na vozilo ali se prevažajo po cesti, če njihova skupna količina ne presega 10 kubičnih metrov ali pa če gre za lastno uporabo ali v obliki sosedske pomoči. V zakonu je opredeljen tudi rastiščni koeficient, ki je eden izmed elementov za določitev višine katastrskega dohodka. Poslanska skupina torej podpira cilj, ki je izražen v predlogu zakona, vendar pa ugotavljamo, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in da moramo v zakonski rešitvi najti tudi sistemske rešitve za področje gozdarstva, ker mislim, da so zadnje škode, ki se tukaj pojavljajo na področju podlubnikov, enormne in na vsak način potrebujemo sistemsko rešitev s celovitim pristopom do tega našega največjega naravnega bogastva. Ne pozabimo namreč, da je v zadnjih dveh letih skoraj 40 % letnega poseka bil sanitarni posek, od tegaje bil skoraj polovica les, napaden od lubadarja. Zgolj neki sistemski ukrepi, ki bodo na dolgi rok usmerili gozdarko dejavnost na področje sistematičnosti na področju spravila in tudi skladiščenja lesa, bodo prinesli neke dolgoročne in kvalitetne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni državni sekretar, ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Naj mi bo dovoljeno, da predstavim stališče Slovenske demokratske stranke k predlogu Zakona o gozdovih. Z novelo Zakona o gozdovih omogočamo kmetom, da se ukvarjajo s sečnjo in s spravilom lesa ne pa z administrativnimi bremeni. Naj uvodoma omenim, da so bile prevoznice v Zakonu o gozdovih vnesene julija 2013, ker je sedanji minister mag. Dejan Židan želel disciplinirati manjše kmete, ki imajo tudi gozdove. V Slovenski demokratski stranki smo že od vsega začetka nasprotovali tej rešitvi in konec leta 2013 tudi predlagali ukinitev prevoznic, vendar tedanja vlada za to ni imela posluha. Nato je v začetku leta 2014 Slovenijo prizadel žledolom in po dogovoru z ministrom Židanom je bil na predlog Slovenske demokratske stranke predlagan moratorij za prevoznice, ki pa se bo letošnje leto tudi iztekel. To je edini ključni razlog, zakaj v Slovenski demokratski stranki želimo, da se prevoznice ukinejo s 1. januarjem 2017. Opozarjamo še tudi na dve pomembni dejstvi, ki govorita v prid ukinitvi prevoznic. Prvo dejstvo je problem podlubnikov. V letu 2015, še bolj pa v poletnih mesecih letošnjega leta je podlubnik prizadel večino slovenskega gozda ter s tem, ko bi tudi ukinili prevoznice, bi predvsem manjšim kmetom dali možnost, da se ukvarjajo s sečnjo lesa in spravilom ne pa, da zjutraj, ko vstanejo, razmišljajo o tem, ali jih čakajo visoke kazni, če gozdu ne bodo imeli prevoznic. Še eno dejstvo, zaradi katerega v Slovenski demokratski stranki podpiramo novelo Zakona o gozdovih, to pa je državno podjetje Slovenski državni gozdovi. Država je letos ustanovila državno podjetje in zanj te prevoznice ne veljajo. Po našem mnenju gre za diskriminatoren proces, kajti na eni strani ima država podjetja za svojo politiko, na drugi strani pa imamo politiko obremenjevanja manjših kmetov in gozdarjev, ki se morajo poleg vsega praktičnega delala ukvarjati še z administrativnim bremenom. Zakon je tudi uvedel visoke kazni, pri čemer gre za nesorazmeren ukrep, kajti kmet lahko z manjšim prekrškom dobi tudi kazen v višini 2 tisoč evrov. V Slovenski demokratski stranki smo tudi prepričani, da ukinitev prevoznic ne pomeni izgube sledljivosti lesa od gozda do končne uporabe. Imamo kar nekaj momentov na tej poti, ki so dovolj jasen signal, da sledljivost ostaja. Eno je listina o uporabi in prometu gozdnih in lesnih sortimentov, drugo pa je odločba Zavoda za gozdove, ki jo mora imeti vsak, ki želi posekati les v svojem gozdu. Zato z ukinitvijo prevoznic nikakor ne kršimo evropskega pravnega reda. V Slovenski demokratski stranki se vseskozi zavzemamo, da ustvarimo vsem kmetom prijazno okolje, predvsem pa na tem področju izjemnega bogastva, ki ga ima Slovenija, to je gozd. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki seveda to novelo Zakona o gozdovih tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Danes obravnavamo novelo Zakona o gozdovih, s katero predlagatelj ponovno predlaga ukinitev prevoznic. Uporaba prevoznic je sicer po zadnjih dveh novelah zakona zamrznjena do konca letošnjega leta. To pomeni, da se lastniki gozdov skoraj že od same uvedbe prevoznic z njimi ne rabijo ukvarjati. Zato bi se morali vsaj po trditvah predlagatelja zadnji dve leti intenzivno posvečati sečnji in odstranjevanju lesa iz gozda, saj se jim z administracijo praktično ni bilo treba ukvarjati. Če sodimo po izjemni namnožitvi lubadarja v gozdovih, ki jih je več kot v 50 % v letu 2014 poškodoval žled, je več kot očitno, da nekateri lastniki gozdov svojega dela niso opravili tako, kot bi ga morali kljub zamrznjenim prevoznicam. Lubadar se je torej zaradi ugodnih okoliščin, med katere spada tudi ta, da je poškodovano drevje obležalo po gozdovih, prekomerno namnožil. Žalostno pa je, da bodo zaradi nevestnih latnikov gozdov, posledice nosili tudi tisti, ki so les pravočasno odstranili, pa se je k njim lubadar razširi iz okolice. Spomnimo se, da so bile prevoznice uvedene leta 2013 z namenom, da se zagotovi sledljivost lesa. V tistem času je prišlo na pristojno ministrstvo namreč zelo veliko opozoril, da se ogromno lesa odtuji ali ukrade, še posebej iz državnih gozdov. Če je voznik vozil ukraden les, mu tega nihče ni mogel dokazati, prevoznica pa naj bi bila zagotovilo, da gre za legalno posekan in odpeljan les in da je znan končni kupec. Po naši oceni sam namen uvedbe prevoznic torej ni bil slab, četudi niso nikoli zaživele, zato razumemo intenco predlagatelja, da se prevoznice ukinejo. Vendar pa ima pristojno ministrstvo že pripravljen bolj dodelan predlog novele Zakona o gozdovih, ki ureja še nekatere druge pomembne stvari, kot na primer odveza odgovornosti za lastnike gozdov, kadar se obiskovalec v gozdu poškoduje. Ker ocenjujemo, da ima Vlada pripravljen bolj celovit predlog zakona, v naši poslanski skupini ne bomo podprli predloga novele Zakona o gozdovih, ki ga obravnavamo danes. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer Predloga zakona o spremembah Zakona o gozdovih ne bomo podprli. Namreč cilj predlaganega zakona sprememb Zakona o gozdovih je ukinitev sistema prevoznic pri prevozu gozdnih lesnih sortimentov. Dejstvo pa je, da so razmere v gozdovih po nastopu žledoloma v letu 2014 in tudi po obsežnem napadu podlubnikov tako zahtevne, da je treba urediti bistveno širši pogled na obvladovanje tega zelo resnega pogleda v gozdovih, kot je samo odprava prevoznic in zmanjšanje s tem pravzaprav administrativnih ovir pri prevozu lesa iz gozdov. Pri teh spremembah imamo predvsem v mislih tudi dejstvo, da je treba vsa ta dogajanja ustrezno upoštevati tudi v tako imenovanem rastiščnem koeficientu, ki ga potrebujemo potem tudi pri izvajanju Zakona o katastrskem dohodku. Nenazadnje tudi že do sedaj veljavne rešitve v Zakonu o gozdovih, ki se nanašajo na sanitarno sečnjo, so pomanjkljive in ne omogočajo pravočasnega spravila lesa v razrez oziroma na deponije izven samega gozda, kar seveda poslabšuje stanje zaradi podlubnika tudi v zdravem drevju, in to je rešitev, ki jo bo Vlada v novem zakonu ravno tako obdelala in omogočila s tem tudi učinkovitejše preprečevanje in širjenje bolezni dreves. Razmere v gozdu so takšne, da je potrebnih več rešitev, kot samo odprava prevoznic. Hkrati pa je vendarle terba poudariti, da tudi sam sistem, ki bo vzpostavljen, pa mora kljub vsemu omogočati, da se preprečuje dejanje nezakonito posekanega lesa in lesnih izdelkov na trg ter da se predvsem zagotavlja še vedno tudi sledljivost gozdnih lesnih sortimentov. Temu je treba slediti. Zato tega zakona, ki je predložen s strani poslank in poslancev, torej sprememb Zakona o gozdovih, ne bomo podprli, kajti Vlada je že vložila v proceduro Državnega zbora nov zakon, ki bo vsa ta vprašanja reševal na ustreznejši način, kot ga predloženi zakon. Hvala.
S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej se je k besedi javil predstavnik predlagatelja, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Dovolite, da se odzovem na mnenje Vlade in določenih poslanskih skupin, ki večinoma nasprotujejo predlogu zakona s strani SDS, ker naj bi Vlada pripravlja boljši zakon, ki pa naj bi tudi ukinil prevoznice. Jaz sem prej v uvodu povedal, kakšna neumnost je bila uvedba prevoznic, prevozni dokument in tako naprej. Vsi podatki, ki morajo biti, ki slovenskega kmeta oziroma tistega, ki se ukvarja z lastnimi gozdovi, obremenjuje. In Vlada reče, mi imamo bolj sistemski zakon in bomo ukinili prevoznice. Prevoznice so bile vpeljane v ta zakon pod istim ministrom, ki se bo zdaj hvalil, kako jih ukinja. To je prvi paradoks. Drugi paradoks pa je, da v bistvu prevoznice ne bodo ukinjene, samo drugače se bodo imenovale. Če pogledate tisti zakon, mislim da je Zakon o gozdovih, ZG-E ali F, ko ste te prevoznice vpeljali, ste spreminjali 17. člen in dodali 17.a, b, c, č, d, e, f, mislim da tudi g, člene. Mi te člene, ki se dotikajo prevoznic in tudi kazenske določbe, ki se teh dotikajo, skratka vse, kar se dotika prevoznic, ukinjamo. In tukaj smo v Poslanski skupini SDS konsistentni. Nasprotovali smo jim ob uveljavitvi. Predlagali smo zakon, da bi jih ukinili. Bili smo potem toliko fer, da smo rekli okej žledolom, dajmo moratorij, pa bomo videli, kaj in kako. Danes pa predlagamo, da s 1. 1. 2017 prevoznice ne veljajo več. In kaj naredi Vlada? Medtem ko mi črtamo najbolj zloglasni, tako imenovani 17.b člen, kaj naredi Vlada? V našem zakonu 17.b člen črtamo, Vlada pa 17.b člen spremeni samo toliko, da gozdno lesni sortimenti, ki so naloženi na vozilo in se prevažajo po cesti zaradi spremljanja sledljivosti prometa z gozdno lesnimi sortimenti in izvajanje nadzora v skladu s tem zakonom, spremlja knjigovodska listina 17.c člena tega zakona. In potem je bilo v tistem zakonu v oklepaju: v nadaljnjem besedilu prevoznice. Vi pa ukinjate prevoznice tako, da daste – kaj? V nadaljnjem besedil: knjigovodska listina. Kljub temu da v Poslanski skupini SDS pravimo, da vse to že obstaja, da imamo sistem sledljivosti – listina o uporabi in prometu z gozdnimi lesnimi asortimenti ter odločbo Zavoda za gozdove –, vi ukinjate prevoznice – kako? Tako, da spremenite ime iz prevoznice v knjigovodsko listino. In potem so temu namenjeni 17.c člen, ki celo širi, kaj vse mora prevoznica imeti. Črtate sicer pravilnik, kako naj bi izgledala, ali bo to dokument A4 ali A3, ali bo barvna kopija ali ne. Če pogledamo 17.c člen obstoječega zakona, ki ga tudi mi črtamo, ker črtamo vse glede prevoznic, naj povem ljudem, kaj bodo dobili pod to vlado in pod ministrom mag. Židanom. V knjigovodsko listino se vpišejo osebno ime, naslov, davčna številka, firma, sedež, davčna številka lastnika dreves ali gozdnih sortimentov, osebno ime in tako naprej, tudi druge osebe, EMŠO voznika, vrsta in registrska številka vozila, kraj, datum in ura nakladanja, kraj in datum razkladanja, vrsta in količina gozdnih lesnih sortimentov in zaporedna številka knjigovodske listine, pa še neka identifikacijska številka bo prišla. Ja, čestitke in pozdravi! Ampak če je to ukinjanje prevoznic, ne poveste pa, da jo boste še razširili in samo spremenili ime, potem imamo nek čuden koncept glede tega, kaj se ukinja. Še več je neumnosti, ki se dotikajo prevoznice. Če nekdo [[…]]zdaj so bile kaznovane določene osebe, zdaj bodo kaznovane tudi odgovorne osebe samoupravne lokalne skupnosti, od 600 do 2 tisoč evrov, če ne bodo spoštovali tega vladnega zakona. In da imam prav, si preberite 20. člen osnutka vladnega zakona oziroma zakona, ki je bil sprejet na Vladi in zdaj bo prišel v Državni zbor. Citiram: »V prvem odstavku 81. člena se v drugi in tretji točki besedo »prevoznico« nadomesti z besedama »knjigovodsko listino«. Kako črtate?! Mislim ja, črtate že, tako da spremenite ime. Zdaj ali je to laganje ali je hinavščina, ali je nepoznavanje ali pa kaj drugega, si izberite sami. Jaz se ne bom šel kvizkoteke, kdo je pravi, osoba A, B ali C, ampak si sami odgovorite, ali lažete, zavajate ali pa ne veste, kaj delate. In celo več, spoštovani, 22. člen predloga zakona: »Prevoz, hrambo in razpolaganje v javnem interesu zaseženih ter vzetih gozdnih lesnih asortimentov izvaja družba Slovenski državni gozdovi.« Sicer tukaj piše v imenu in na račun Republike Slovenije, ampak vsi vemo, da je v bistvu to podjetje bajpas določene stranke v slovenskem parlamentu in v slovenskem političnem prostoru. Prej smo dali v proračun, zdaj bomo pa dali podjetju Slovenski državni gozdovi. Pa saj minister Židan ne more boljše početi, kot počne za svojo stranko in za svoje prijatelje, ampak da ji v Poslanski skupini SMC tako lepo sledite v prepad oziroma v propad slovensko lesne gozdne verige oziroma kjer bo celotni faktor samo Slovenski državni gozdovi, privatni lastniki bodo pa nek nebodigatreba, kar pa potrjujemo z nekaterimi novimi dejstvi. Če pogledamo 29.a člen oziroma novi 12. člen, v primeru pravne izvršbe po drugi osebi, skratka, da nekdo nekaj naredi zaradi nekoga, ker ne dela sanitarne sečnje – kdo dobi Ja, seveda spet Slovensko državno podjetje. Igrate se še z ustavo. Tudi lastninska pravica vam ni več sveta. Ja, se strinjam, imamo tudi lastnike gozdov, ki ne delajo tistega, kar bi morali narediti, in v primeru lubadarja to pomeni slabi gozdovi, čeprav ima sosed lepo urejene gozdove, ti pa kot nevesten lastnik naredi škodo tudi sosedu, ampak takole z levo roko se iti in igrati s pojmom lastninska pravica, spoštovani, me spominja pa na nek čas pred letom 1990. In da ne govorim na blef, s poslanci koalicije, dobili boste v obravnavo Predlog zakona o spremembah Zakona o kmetijskih zemljiščih. Ta, jaz pravim, zloglasna prednostna lista, kdo je prvi pri nakupu kmetijskega zemljišča in gozdov. Jaz se spomnim debat v tistem mandatu 2004–2008, ko smo bili sicer dokaj desne stranke, pa se nismo znali zmeniti kdo ima prednost, solastnik, mejaš, zakupnik, drug kmet. V tem osnutku vašega zakona bo Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije prešel iz 6. na drugo mesto. Torej prvi bi imel prednost pri nakupu solastnik, potem Sklad kmetijskih zemljišč, šele potem pa mejaši, zakupniki in drugi kmetje. In da podkrepim, globe še vedno ostajajo zaradi ne prevoznic, ampak knjigovodske listine v tem zakonu o gozdovih, ki ste ga poslali v Državni zbor. Skratka, nacionalizacija se dogaja slovenskih privatnih gozdov, administracija se ne zmanjšuje in dogaja se tisto, kar si želite, slovenski državni gozdovi so alfa in omega, slovenski kmet pa naj vse to gleda, pa da bom rekel po domače, dogaja se kriminalizacija slovenskih lastnikov gozdov. In razumem gospoda Židana, da ima intenco to narediti, ker je uvedel prevoznice, zdaj se nekako odmotava, kako jih naj bi ukinil, pa jih ne bo. Ampak, spoštovani poslanci SMC, če ste že vsaj v določeni politiki radi v poslanski skupini Alde, evropski liberalci, jaz resnično upam, da ne boste dopustili nacionalizacije privatnih slovenskih gozdov, ampak da boste sledili temu, kar je tukaj v tem zakonu tudi liberalno – ukinitev prevoznic in zmanjšanje administracije. In potem, seveda, Združena levica, zakon ministrstva bo boljši, mislim, da sem zdaj v 5 minutah dokazal, da bo zakon ministrstva slabši. SMC pravi, že četrtič ta zakon. Pa bo očitno treba še petič predlagati ta zakon. Ko boste vi sprejeli svoj zakon, vas bo verjetno, prvič, vprašalo Ustavno sodišče po zdravi kmečki pameti, zakaj posegate v lastninsko pravico, in drugič, kako si predstavljate ukinitev prevoznic tako, da samo spremenite ime – knjigovodska listina. Bomo še petič predlagali zakon, brez skrbi, če boste vi do 1. 1. speljali vaš zakon skozi proceduro, bomo mi 1. januarja vložili zakon, da pa damo še ponovno možnost odločanja po svoji vesti ali zdravi kmečki pameti pa dokončno ukinitev prevoznic, kar je intenca tega zakona. In res, tukaj apeliram izključno na stranko SMC – zakaj? Desus in SD imata probleme s tem finim prehodom v ukinitev prevoznic, ker so bili sami najbolj goreči zagovorniki tega zakona. In da še podkrepim. V teh dveh dneh sem dobil kar nekaj elektronske pošte s strani zveze lastnikov gozdov. Vemo, koliko je v Sloveniji lastnikov gozdov, in imajo svojo krovno zvezo. Lahko koalicija sledi njihovemu mnenju ali pa jih ne podpira. Zahteve in predlogi zveze lastnikov gozdov, pa bom začel tukaj na koncu: z nami se niste usklajevali, glede lastninske pravice, glede prehodnosti gozdov in tako naprej. S ključnim akterjem se niste usklajevali. Včeraj pa ste imeli zakon, ko sprašujete SDS, če se s kom usklajujemo. Mi se usklajujemo pa pridemo s predlogom. Vi pa se ne usklajujete pa pridete s predlogom. In kaj oni pravijo? Kaj mora biti dostop? Ni to, kar piše v vašem predlogu zakona 5.a člen. Potrebna je celovita sprememba zakona o gozdovih, tukaj gredo še naprej od nas in od vas, lastniki dobijo več pravic pri gospodarjenju s svojo lastnino, vi pa jim jemljete s tistim, kar sem prej povedal. Predlagamo, da se odkazilo drevja za redni posek spremeni v neobvezno označevanje drevja za sečnjo. Gozdno gospodarsko načrtovanje je treba bistveno reducirati. Spremeniti je treba člene, ki obveznost v zvezi z uresničevanjem obeh EU uredb nalaga tudi lastnikom gozdov. Drugače je treba rešiti zaplembo nelegalnega posekanega lesa. In ko smo ravno pri poseku nelegalnega lesa, včasih smo rekli, imamo Janezovo hosto, bil je predsednik države Janez in predsednik vlade je bil Janez. Zdaj pa imamo – čigavo? Dejanovo, Borutovo, Mirotovo, ampak kakorkoli jo imenujemo, v državnih gozdovih se izvaja največ nelegalne sečnje. Jaz se spomnim razprave tudi o tem zakonu, ki smo ga imeli leta 2013, ja slovenski gozdarji in kmetje pa na črno posekajo milijon kubikov letno. Figo, iz državnih gozdov se največ pelje, pa vprašajte kmete iz kjerkoli iz Slovenije. Tudi v času, ko so bile koncesije, ko so se za glavo državo, so rekli, glejte, zjutraj ob 6. šleparji iz državnih gozdov mimo naših kmetij, uničujejo cesto, ki so jo zgradili – kdo? Lokalna skupnost in sami ljudje s svojim denarjem ali pa s svojimi krampi in lopatami. In sem večkrat vprašal ljudi, ne, pa to seka Janez Novak, iz hoste Janeza Novaka pa pelje domov ali pa, ne vem, Franc Žnidaršič vzame Jožetu Novaku iz njegove hoste. So rekli, ne, državni gozd je. Skratka, če ne boste podprli našega zakona in boste sledili mag. Dejanu Židanu, boste imeli velik problem. Ne boste ukinili prevoznic, ampak jo boste preimenovali. Ljudem boste še vedno dali visoke kazni in globe in dali boste popolno veljavo strankarskemu projektu mag. Dejana Židana, podjetju Slovenski državni gozdovi. Na drugi strani pa boste s tistimi členi glede posegov v lastninsko strukturo šli k poti nacionalizacije slovenskih gozdov in na poti kriminalizacije slovenskih kmetov. Če je to intenca te vlade, potem vam napovedujemo, da pri takšnem zakonu nikakor ne boste dobili naše podpore. Še enkrat, s to ukinitvijo prevoznic nikakor ne rušimo tistega, kar zapoveduje evropski pravni red. Imamo dovolj sledljivosti. Danes je bilo rečeno, je prevoznica preveč rigorozen ukrep, ampak s tem vašim boste dali knjigovodsko listino in še več številk. Številke osebnega avtomobila – ravno danes zjutraj sem bral v enem izmed medijev, da boste dali kar neke čipe na slovenske avtomobile vsepovsod. Veliki brat Miro Cerar nas bo gledal skozi vsak kotiček, kdo se bo peljal kdaj kam v trgovino, nas boste imeli na dlani. In jaz verjamem, da bomo pred koncem mandata v tej vaši intenci po sledljivosti dobili slovenski državljani in državljanke čipe s 1. 1. 2019, ko te vlade ne bo več, pa bo nekdo kriv, da se uvaja sledljivost. Skratka, spoštovani, jaz verjamem, da je kakšen moment, ki ga mi nismo zasledovali v tem predlogu zakona rastiščni koeficient. Ja, verjetno tudi sama Vlada še ni celotnega zakona pogledala, vsaj če gledamo predloge zveze lastnikov gozdov, ki mislim, da v določenih delih imajo prav. Ampak da to, kar počnete, kako je vaš zakon boljši [[…]]Imate izhod v sili, sprejmite naš zakon, gremo na odbor, Vlada ima itak svoj zakon, naredimo hibrid. Kar se tiče prevoznic rešimo, dajmo naše rešitve. Kar se tiče pa rastiščnega koeficienta pa morda tudi kakšnega člena, ki še sledi, pa damo notri preko amandmajske oblike predloge, ki jih predlaga vladni zakon, in bomo zadeve rešili. Če pa boste naš zakon danes zminirali oziroma v torek na glasovanju, pa boste razširili in ne ukinili prevoznice v slovenskih gozdovih, in to izključno v privatnih gozdovih, kajti državni gozdovi so že zamujena in odpeljana priložnost po predlogu in načelih stranke, ki je najmanjša v tej koaliciji, ampak očitno pri slovenskih državnih gozdovih pa najmočnejša. Hvala.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Marjan Podgoršek.
Predsedujoči, hvala. Da bolje razumemo namene Vlade in tudi da odgovorimo na pomisleke spoštovanega poslanca, je verjetno nujno razložiti sploh pomen prevoznic in od kje izhajajo. Sistem prevoznic spada v sklop uredbe, ki je bila sprejeta dne 20. 10. 2010, govorimo o EU uredbi 995/2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode. In ta uredba vsebuje tudi sistem potrebne skrbnosti, ki po svojem 6. členu določa, kaj so potrebni podatki, ki jih morajo subjekti, tako zasebni kot državni, seveda ob določenih izjemah, ki jih vsebuje že obstoječa oziroma naša obstoječa implementacija zakonodaje in ki bo v prihodnosti verjamem še malce povečala, govorimo o sečnji za lastno potrebo. Uredba skratka določa minimalni nabor podatkov, ki jih država oziroma subjekti na njenem področju morajo ob prevozu in oddajanju na trg zagotavljati v taki ali drugačni obliki in z dokumenti, ki spremljajo les. Zdaj mi se seveda lahko pogovarjamo, da je to en obstoječ dokument ali nov. Obstoječa rešitev, ki je uvajala prevoznice, je po našem mnenju bila najkrajša pot, da se to takrat uvede. Ko pride nova zahteva, ki vsebuje take in take podatke z vidika dela, ki ga mi opravljamo in strokovne službe tudi, je najlažje tisto dati v novo obliko, dati še en dokument več na pleča državljanov in potem seveda je rezultat približno tak, kot je bilo zadovoljstvo ob teh prevoznicah. Alternativna pot je, da se najde en obstoječ dokument in se mu da minimalne dodatke, ki so potrebni za zadovolitev zahtev evropske uredbe. Če hoče kdo udejanjiti to, je pot veliko veliko težja. Treba je pogledati, kaj ureja obstoječi dokument, treba je oceniti posledice na nov dokument in potem se naredi nekaj, kar na optimalen način sledi zahtevam. In to je rešitev, za katero verjamem, da so jo imeli v mislih tudi predstavniki predlagatelja, čeprav nam o tem niso nič izrecnega povedali in bo verjetno tudi v novi rešitvi, ker pač uredbo je treba realizirati že od leta 20010 naprej. Govora je bilo tudi o odgovornosti in postopkih, zakaj imamo takšne prevoznice, kot jih imamo. Ob tem je treba povedati, da začetek priprave gradiva za obstoječi sistem prevoznic sega v obdobje z začetkom 15. 10. 2012. Takrat je bil v vladno proceduro dan prvi dokument. Sama vladna procedura s pridobitvijo vseh soglasij v medresorskem usklajevanju je bila končana 22. 2. 2013, ko je dal soglasje še zadnji soglasodajalec, to je služba Vlade za zakonodajo. Ob tem je treba omeniti, da je vlada Alenke Bratušek nastopila svoj mandat, v kateri je bil tudi sedanji minister za kmetijstvo 20. 3. 2015, ob primopredaji mu je bilo v roke predano to nujno potrebno gradivo, ker smo namreč zamujali z implementacijo evropske uredbe. To gradivo je dotedanja koalicija in vlada, po njihovih besedah seveda, ob primopredaji skrbno pripravila in je bilo treba sprejeti po nujnem postopku. Alternativna pot seveda, sem povedal na začetku, bi bila priprava nečesa na bolj skrben način, ki bi verjetno interese tistih subjektov, ki to morajo udejanjiti, bolj upoštevala. Skratka, govorimo o bolj ali manj spretni in zavzeti rešitvi nekega problema. Tako da Vlada, ki je seveda to pripravila, je bila, v njej je sodelovala tudi stranka, ki sedaj predlaga popravek te rešitve, verjamem, da se problema zavedajo ravno tako kot mi in smo tudi že na začetku povedali, da vidimo, da je to smiselno, potrebno popraviti in izboljšati. V proceduri je tudi drugi predlog zakona, ki rešuje nekatere druge stvari, ampak verjamem, da je današnja razprava namenjena obstoječemu predlogu v obstoječem obsegu. Bi pa vseeno bilo treba za boljše razumevanje omeniti še nekaj stvari. Pristojnost prevoza in hrambe je bila do zdaj zaupana v teh primerih Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov in se seveda z analogijo, da se gospodarjenje z gozdovi prenaša na Slovensko družbo za gozdove prenaša tudi nanjo. Skratka, govorimo o rešitvi, ki je bila že do zdaj in je analogija ob sama sprejetju zakona in v ničemer ne spreminja danega pravnega reda. Usklajevanja z lastniki zasebnih gozdov. Govorimo o združenju, ki zajema predvsem aktivne lastnike. Po naših informacijah naj bi bilo vanje vključeno nekje 4 tisoč do 400 tisoč lastnikov. Večkrat smo tudi zaprosili za bolj podrobno informacijo, že zaradi razumevanja njihove reprezentančne vloge. Z njimi so bila večkrat opravljena usklajevanja. V nekaterih vprašanjih smo se strinjali, v drugih se nismo. Določbe, ki bodo sicer predmet razprave pri vladnem zakonu, se pa nanašajo predvsem na neaktivne lastnike, ki pa verjamem, da jih v tistem združenju, ki zajema predvsem aktivne lastnike, ni in so seveda naravnane oziroma predvidene zgolj za ukrepe, ki zaščitijo splošno javno korist ostalih lastnikov. Gre za posege, ki so podobni temu, kar imamo že ob požarih in tako naprej. Tudi takrat se nihče ne sprašuje, kako bomo vstopali na posest enega lastnika, ki mu gori stanovanje, in s tem zaščitili cel blok. Toliko bi imel za pojasnilo. Hvala.
K besedi se je zopet javil predlagatelj, ki ima prednost pred ostalimi poslanci. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Samo da razčistimo, da ne bo spet Janševa vlada vsega kriva. Ja, v letu 2012 so po tej evropski uredbi birokrati na ministrstvu, tako kot verjetno vseh ministrstvih, dobili svojo domačo nalogo in videli nek svoj cilj, skratka svoj obstanek. In ja, konec leta 2012 smo slišali, da naj bi ministrstvo pripravljalo neke spremembe Zakona o gozdovih pri reševanju pojma sledljivost gozdno lesni sortimentov. Ampak veste kaj so naredili? V koaliciji smo reli, da niti pod razno ne bomo sprejeli takšnega zakona in naj pišejo uradniki karkoli hočejo. Takrat smo politiki zaustavili uradnike. Pa sprašujem: Boste politiki te vladne koalicije zaustavili uradnike ali ne? Če je že intenca ministrstva čim manj nalog Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov, ki naj bi privedlo do ukinitve tega sklada, tam boste dobili našo podporo. Tam brez skrbi, smo mi tudi za. Skratka, koalicija je zavrnila to, kar so uradniki pripravili. Upam, da boste tudi vi sledili. Kar se pa tiče te debate o sledljivosti, o evropski uredbi o sledljivosti in tako naprej. Še enkrat, vsaj dva dokumenta imamo, ki dokazujeta od začetka in do konca, kaj se dogaja z gozdno lesni sortimentom. Potem so bile prevoznice, še tretji dokument, kjer smo doktorirali iz oblike ob sprejemanju pravilnika. Seveda, spet so bili tisti uradniki glavni frajerji na vasi. Večina njih verjetno nima stika s kmetom, ki se zjutraj ukvarja s tem, ali ima nabrušeno motorko ali ima prevozno sredstvo, ne pa s tem, ali bo plačal do 3 tisoč evrov kazni in ali bo naložil sortimente nad debelino 10 centimetrov, da jih ne bo potem dobil po grbi s strani gozdnega inšpektorja ali policije. Skratka, povejte mi, kje v EU oziroma če ste dobili kakršenkoli odgovor, da če s tem, ko de facto ukinjamo prevoznico, ne to, kar vi, ko še dodajate različne informacije, ki naj bi bile, ali kršimo pravni red EU. Pa ne bom začel, kolikokrat je ta koalicija kršila pravni red EU, pa se ni nikomur nič zgodilo. Mi tu vztrajamo na tem, da sledljivost še vedno vztraja. In še zadnjič, upam, da se mi ne bo treba več velikokrat oglašati: Bodo zmagali uradniki in ljudje iz podjetja Slovenski državni gozdovi ali zdrava kmečka pamet, vsaj v določenem delu koalicije, ki želi razbremeniti slovenskega kmeta, ali pa boste pustili, da se ga kriminalizira? Hvala.
Zdaj ima besedo gospod Ivan Škodnik. Pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospod Danilo Anton Ranc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Najprej se bom ustavil ob tem, ko SDS septembra letos v parlamentarni postopek vložil predlog novele Zakona o gozdovih, s katero predlaga ukinitev prevoznic. Pri teh prevoznicah jaz seveda nisem prej sodeloval, vemo, da stvar teče že par let, govori se tako ali drugače, pa ne bi posebej to komentiral, povedal bi pa nek svoj pogled v to. Te administrativne ovire me močno motijo, pa ne samo pri tem zakonu, pri vseh zadevah, ki jih uvajamo v naši državi. Moje mišljenje je pač tako, če se primerjamo z Avstrijci, poglejte, razlika med avstrijsko neto in bruto plačo je minimalna. Pri nas je med neto in bruto plačo velika razlika. In mi bi se morali vsi tu notri v tej dvorani vprašati, zakaj je ta bruto plača tako visoka oziroma zakaj je neto plača tako majhna. Te administrativne ovire, ta birokracija prav gotovo vpliva na to, pa ne mislim zdaj na ta zakon, na vaš, kolegi, ki ste zdaj tu prisotni, ampak tu se bomo morali rešiti problema širše vsi po vrsti. Jaz sem dobil nek podatek, da po evropski zakonodaji te prevoznice niso nujne. To pomeni, zdaj vsak lastnik, ko dobi odločbo o sečnji, seveda bi si moral narediti neko evidenco, koliko je posekal, kakšen les je posekal, zapisati v kubičnih metrih. Vsak lastnik, tudi jaz, če bi bil lastnik, bi to naredil za svojo evidenco, da bi primerjal med leti, kaj sem posekal, kakšen je bil donos na tem lesu in tako naprej. Te stvari se podvajajo. Mislim, da te stvari bomo v bodoče morali poenostaviti, in ravno v tem jaz vidim, da bi te stvari v tem novem zakonu, ki ga predlaga Vlada, v tej noveli, v kateri se je pojavilo marsikaj, od tega žledoloma od napada lubadarjev, in tu notri jaz vidim kar nekaj vzrokov in stvari, ki bi jih morali dopolniti, da bi bil ta zakon res sistemski in dolgoročen za naprej. Prva zadeva, nad katero sem zaskrbljen oziroma imam neke pomisleke, pred kakim letom smo sprejemali Zakon o državnih gozdovih, zdaj pa bo seveda kmalu v Državnem zboru zakon o vseh gozdovih, se pravi še dodatnih 80 % gozdov, ki je v privatni lasti. Jaz upam, da bomo tudi te stvari dobro preštudirali, kajti tukaj bomo šli v lastninske pravice in tukaj bo marsikaj treba preštudirati, tudi mogoče v kaki javni razpravi, da bodo te zadeve res sistemsko rešene, da ne bomo potem čez kakšen mesec, pol leta zopet vlagali nek nov zakon, ker bomo ugotovili, da te stvari pač ne grejo skupaj, ker so pač neke lastninske pravice mogoče kršene. Tu notri v tem vidim, kako bodo opredeljene neke naloge, kompetence odgovornih revirnih gozdarjev. Jaz mislim, da bi v tem novem zakonu moralo biti tudi zapisano, da bodo revirni gozdarji, logarji po domače povedano, več prisotni na terenu. Se pravi, tudi tam bi jih morali razbremeniti teh administrativnih ovir, ki jih danes vodijo v pisarnah. Jaz bom povedal, takrat, ker sem pač doma s kmetije in sem tudi takrat, ko je bil žledolom prijavil, da bi pač gozdar prišel odkazati tisto škodo, da ne bi bilo kaj narobe, ampak je rekel gozdar, nimamo časa zdaj, čez 14 dni bom prišel, vi kar posekajte pa malo zapišite na list, koliko je bilo enega, koliko je bilo drugega. Ampak hočem povedati, da verjetno ni imel časa, ker so obremenjeni z drugimi stvarmi, mi pa vemo, da so težave v gozdu. Slovenski gozdovi so danes zelo v krizi zaradi podlubnikov in drugih stvari, katerim bo treba temeljito pristopiti. Te stvrai so včasih reševali revirni gozdarji in danes jih bomo morali razbremeniti nekje drugje. Pred leti, jaz vem, kolikor se spomnim, je nek revir bil v manjšem obsegu za enega gozdarja, logarja, potem so te stvari obremenili in je imel neko večjo površino. Jaz mislim, da bi, če bomo hoteli stvari reševati sistemsko, morali tudi tu te stvari rešiti, opredeliti bo treba naloge gozdarjev oziroma teh logarjev, pristojnosti, obveznosti. Moral bi si pravzaprav vsak ta revirni gozdar dnevno najti čas ali pa vsaj zelo pogosto, da bo prisoten v svojem rajonu. Potem bo pa lahko tudi pravi čas našel podlubnike, če so napadli gozd. To so stvari, ki jih bo treba rešiti. Se pravi, prav gotovo bo treba povečati učinkovitost revirnih gozdarjev. Kot sem že prej omenil, te površine bo treba verjetno zmanjšati, ki jih ima danes en logar, povečati bo seveda s tem treba število logarjev. Obstoječe logarje je treba premestiti iz pisarn na teren in jih razbremeniti teh administrativnih ovir. Kakšna stvar tudi ostane, ne bom rekel, da delajo brezvezne stvari, ampak to je že ena taka zadeva, če jih ni treba urejati, zakaj bi jih pa urejali, če ni treba. Potem vidim tudi problem v sečnji. Strojna sečnja bi se seveda v prebiralnih gozdovih, vemo da imamo v glavnem prebiralne gozdove, morala tudi omejiti, predvsem mogoče v tisti letni sečnji, ko je gozd najbolj obremenjen, kajti takrat se naredi v gozdu ogromno škode. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita se naj gospod Danilo Anton Ranc in gospod Janko Veber.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Jaz lahko rečem, da mi skoraj ne bi bilo treba razpravljati, kajti vso strokovno pravilno opažanje tako iz stroke kot s terena je podal moj poslanski kolega gospod Ivan Škodnik, s koalicijske poslanske skupine. Vendar glasovala bova pa različno. Ker jaz bom glasoval na osnovi mojih argumentiranih in njegovih argumentiranih opažanj, on bo pač moral glasovati po načelu koalicijskega usklajevanja, ker vemo, da ima pri gozdovih glavno besedo stranka SD, da se celotna koalicija temu podredi. To so dejstvo, to so konstruktivna dejstva. Ampak grem bolj strokovno nazaj in se bom usmeril samo na ta predlog, ki ga je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlagala. Predlagala je ukinitev prevoznice s 1. 1. 2017. Poglejte dejstvo, da je ta dokument nepotreben, je, da dejansko prevoznica še sploh ni zaživela in ni ogledala luči sveta. Jaz bi rekel hvala bogu, da je bila celotna koalicija tudi toliko pametna, da smo vsi skupaj na našo pobudo zamrznili uporabo teh prevoznic, in da dejansko sploh tako rekoč še niso prišle v veljavo. Zdaj, ko pa predlagamo, da odpravljamo eno administrativno nepotrebno oviro, ki še sploh ni zaživela, zdaj je pa to največji problem: Ne, to ni vredu, tega ne bomo potrdili, mi imamo pa sto drugih novih predlogov. Tudi ko berem to mnenje Vlade, sicer je to zelo dober predlog pa dobronameren pa zmanjšuje administrativne ovire, vendar ni v detajlih dodelan, kajti manjkajo vsebine učinkovitejšega in celostnega varstva gozdov. Mi s svojim predlogom ne rešujemo varstva gozdov, samo eno administrativno oviro ukinemo. Tukaj pa se zdaj potem nadalje navaja definicija rastiščnega koeficienta in tako naprej, ki je vezana na KD in tako naprej. Ampak to so že neke zmešnjave, ki jih peljete ali pa verjetno razmišljate z novim pripravljenim predlogom zakona, ki nima nobene veze z našim zakonom. Petkrat sem že povedal v Državnem zboru, nismo ljubosumni, če naš predlog zavrnete pa z istim predlogom pridete čez štirinajst dni, ne pa, da potem iščete take izgovore in si neke druge nepopolnosti izmišljujete, ki manjkajo v našem predlogu. Mi nismo ljubosumni, če pridete, ni treba nič besedila spreminjati, samo pridite čez štirinajst dni pa se podpišite pa rečite, to je naš predlog. Zadeva se bo olajšala, ovire se bodo zmanjšale, lastniki bodo bolj zadovoljni. To je naš cilj. Pa ni naš cilj, da se zdaj mi po prsih tolčemo, to je predlog Slovenske demokratske stranke. Ne. Ni treba, da je naš predlog. Res je pa, da je to vaš problem, ker vas pri vsaki stvari prehitimo. Mislim, da je treba začeti malo delati. Čas teče. Dve leti sta že, še dve leti, potem pa je treba začeti malo delati. Samo takrat, čez dve leti bo pa že konec mandata. V tem je problem. Ampak še enkrat, šestič, v naši stranki nismo ljubosumni, če pridete z istim predlogom čez štirinajst dni. Ni problema, pridite. Pridite, ne pa iskati izgovorov. To, da Vlada piše notri take izgovore, ki nimajo veze z našim predlogom. To je samo toliko, da se malo, bi rekel, zamegli neko dobro delo ali pa, jaz bi rekel, pravočasno delo. Vemo, da datum 1. 1. bo pojutrišnjem tu. In poglejte, mi imamo zdaj tako rekoč tri listine že, ki spremljajo ta les. Začne se z odločbo za posek, potem tako imenovana prevoznica, ki jo vi zdaj spreminjate v knjigovodsko listino, čeprav imamo že veljavno, v uporabi listino o uporabi in prometu z gozdnimi in lesnimi asortimenti. Glejte, če hočemo uvesti čim večjo zmedo nadzora, potem moramo uvesti čim več listin. In predlagatelji zdaj z zakonom, ki naj bi bil nov, uvajate spet neko novo knjigovodsko listino. Po mojem mnenju morajo biti stvari enostavne, pregledne in transparentne. Po moje bi lahko bil dosti eden dokument, ki se začne z odločbo za posek, s to odločbo in seveda z dopolnilnimi podatki lahko ta les potem tudi voziš. Z dopolnilnimi podatki, na eni listini govorim, lahko točno vidiš sledljivost, kam si ga tudi prodal. To je lahko en dokument. Samo treba ga je dopolniti s podatki, ne pa , da uvajamo štiri dokumente zdaj in tabele, izpolnjevati notri vse te podatke in tako naprej. Jaz verjamem, da gre tehnika tako naprej, da so računalniki in da je napredek, ki mu je enostavno treba slediti, ampak enostavno, ne pa da uvajamo čim več dokumentov, da bomo ja čim bolj sledljivi. Ne! S čim več dokumenti se sledljivost čim bolj zgublja. To so dejstva. Jaz vem, da naš predlog ne bo na glasovanju podprt. Bom pa zelo vesel, če boste vsaj s podobnim predlogom prišli čim prej. Pa ne dolgo čakati, ker 1. 1. bo zelo kmalu tu. Dajte ta dokument ali pa ta predlog vašega predloga ali pa modificiranega našega čim prej na mizo, da bodo lastniki čim prej vedeli kaj morajo od 1. 1., kakšen dokument morajo v žepu imeti. Pa tudi verjetno bo tiskarna rabila še 3 dni prej, da ga bo natisnila. Jaz bi rekel, ažurnost je tudi tu zelo pomembna. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in dr. Mitja Horvat.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo! Malo za uvod, lahko bi rekel, da zaseda danes tu Odbor za kmetijstvo v delno razširjeni sestavi. Pozdravil bi kolegico Vlasto tu, ki ni članica. Me je tudi razprava kolegov nekako spodbudila, da vendarle govorimo, se dotikamo nekega zakona o gozdovih, ki je nek krovni zakon na področju gozdarstva. Lahko bi rekel, da je ustava s področja gozdarstva. S tega vidika bi potegnil eno vzporednico z Zakonom o gospodarjenju z gozdovi, v katerem smo po zelo dolgih usklajevanjih prišli do nekega zakona, ki je uredil zadeve na nek način, postavil nek okvir gospodarjenja z gozdovi v državni lasti. Ker smo prej ugotavljali, da je bilo tam precej anarhije, koncesionarji sem in tja, da ne bom govoril, kaj vse je še bilo. Skozi to prizmo jaz gledam tudi na ta zakon, ki ga na nek način ponovno spreminjamo. Seveda me pa skrbi dejstvo, da sem prej že v razpravi Poslanske skupine poudaril, da že četrtič ali petič spreminjamo taisti zakon in da verjetno, jaz bi tako rekel, imamo neko sistemsko vgrajeno napako v to zakonodajo na področju gozdarstva. Navsezadnje bi spomnil tudi na besede bivšega državnega sekretarja gospoda Marenča, ki je v razpravi o Zakonu o gospodarjenju z gozdovi v državni lasti rekel, da se bomo končno morali lotiti tud tega krovnega zakona o gozdovih, ki je star 25 let, tudi po moje je potreben neke preobrazbe. Skozi to prizmo bi jaz skušal tudi to razpravo nadaljevati in da bi morali del vzporednic iz Zakona o gospodarjenju z gozdovi potegniti tudi v ta krovni zakon. Krovi zakon vendarle pokriva vse gozdove, poleg državnih tudi zasebne, o tem smo velikokrat govorili. Določene temelje moramo na novo postaviti v tako imenovani krovni zakonodaji Zakona o gozdovih, ki se pa tiče predvsem tega, kako upravljati in gospodariti s temi 80 % gozdov, ki so v zasebni lasti, kjer na nek način ugotavljamo, da nimamo kontrole, kaj se tam dogaja. In dogaja se to, da ostaja gozd ponekod tudi neočiščen, da ostajajo posledice, škodljivci v gozdu in da nekako generiramo to stalno krizo na področju gozdarstva in venomer razpravljamo o tem škodljivcu lubadarju, ki je zelo pogosta tema v tem parlamentu. Jaz bi želel, da poleg te poenostavitve, ki jo ponuja ta zakon, ki ga bomo zdaj dobili v obravnavo, da se sistemsk lotimo tudi temeljev, kako urediti in povečati učinkovitost gospodarjenja tudi v teh zasebnih gozdovih. Jaz še zmeraj pravim, da Zakona o gospodarjenju z državnimi gozdovi ponuja ali pa nakazuje neke rešitve, kam je treba zadeve peljati. To je pa seveda ta začetek gozdne verige, jo nadaljevati do nekih skladišč za zbiranje predelavo lesa, potem pa samo po sebi po neki inerciji ustvari nek red v sistem, da ni neke entropije v tem sistemu. Jaz postavljam tezo, da imamo za teh 20 % nakazane neke dobre temelje v tem zakonu, za 80 % moramo pa najti neke rešitve. In tako, kot je rekel gospod Marenče, moramo se lotiti tega zakona, ki je že 20 let v veljavi in ga nenehno nekaj popravljamo, ga določimo na novo, ga poenostavimo, mogoče po vzoru ameriške ustave, ki je dokaj enostavna. Jaz bi rekel, to mora postati neka ustava za naše gozdove in naše največje bogastvo. Toliko zaenkrat, ker ima še kolega v razpravi nekaj za povedati, se bi jaz še kasneje po delitvi časa oglasil. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravita naj se gospoda Simon Zajc in Žan Mahnič.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Zakon o gozdovih oziroma gospodarjenja z gozdovi – začelo se je zelo slabo ravnati s temi gozdovi oziroma gospodarjenje je slabo od podelitev koncesije bivšim koncesionarjem pred 20 leti. Koncesije so bile tako nizke, se pravi, država je tako malo dobila od svoje lastnine, potem so te cene lesnih sortimentov enostavno prešle tudi na privat lastnike in privatni lastniki so ugotovili, da se premalo iztrži iz njihovega gozda in se je sečnja začela zaustavljati v privatnih gozdovih. Propadati je začela lesna predelovalna industrija zaradi več vzrokov. Zdaj, po 20 letih, ko je bilo treba nekaj narediti na novo z gospodarjenjem v državnih gozdovih, se pač išče takšne in drugačne rešitve. Tudi to podjetje Državni gozdovi ni po mojem mnenju prava rešitev, to se bo pokazalo verjetno v prihodnosti. Tudi to državno podjetje ne bo rešilo gozdne lesne verige ali pospešilo gozdno predelovalno industrijo. Ves čas pa se zanemarjajo gospodarjenja v zasebnih gozdovih. Tudi Kmetijsko gozdarska zbornica, katere delo je plačano v veliki večini s strani države, nima organizirane gozdarske službe oziroma ta del svoje dejavnosti. Sprašujem se, zakaj ne. Ali bi bili potem ti privat lastniki konkurenca lesu, ki se seka v državnih gozdovih, ali se to namerno zavira, zato se ne poskuša organizirati oziroma pomagati tem lastnikom privatnih gozdov, ki jih imamo preko 450 tisoč. Ko nas je zajela ujma, to se pravi žledolom, ravno v tem času smo začeli oziroma je Vlada začela razmišljati, kako bo postavila nove administrativne ovir s tako imenovanimi prevoznicami, kjer bo moral imeti prevoznik vsakega prevoza debeline nad 10 centimetrov iz gozda prevoznico z različnimi podatki, čeprav evropska uredba tega ne narekuje. Evropska uredba narekuje, da se mora voditi evidenca posekanega lesa in evidenca hraniti pet let, ne pa, da je treba imeti dokumente pri prevozu lesa iz gozda domov, recimo, tistih nekaj kilometrov,ali nekaj sto metrov, tudi za lastno uporabo. Ker je pač Vlada takrat ugotovila, da uvesti prevoznice pri odpravljanju posledic žledoloma, bo velika zmeda, se je to začasno odpravilo, zdaj to podaljšujemo, čeprav je ta prevoznica čisto odveč. Takšnih prevoznic nimajo v sosednjih državah. Ve se, da morajo biti v prometu s katerimkoli tovorom dobavnice, splošne listine in te zadostujejo v vseh državah, samo v Sloveniji ne. Zato bom jaz podprl ta zakon, čeprav se pripravlja sprememba krovnega zakona. Jaz ga še nisem pogledal. Če je namesto prevoznice knjigovodska listina v enaki vlogi, potem je to še večja bedarija. Knjigovodske listine se uporabljajo v knjigovodstvu ali pri nekih finančnih operacijah, ne pa pri prevozu. Da bo nekdo vodil knjigovodsko listino za lastno uporabo lesa, recimo za kurjavo, za karkoli, to bo treba bolj domisliti in pri novem zakonu tudi več pozornosti dati gospodarjenju v privatnih gozdovih.
Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravita naj se gospoda Žan Mahnič in Bojan Podkrajšek.
Hvala, gospod predsednik. Zakon o gozdovih je pač treba odpreti, ne samo zaradi ukinitve prevoznic, moramo ga odpreti tudi zaradi Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, moramo ga odpreti zaradi krize, ki jo imamo v gozdovih zaradi podlubnikov. Je več stvari, ki jih je treba trenutno v tem zakonu reševati. Vaš predlog zakona seveda ukinja samo prevoznice in se dotika samo ene od stvari, ki jih je ta trenutek treba urediti. Zaradi tega ni zadosti, tudi zaradi tega razloga mi v prvi vrsti tega ne bomo podprli. Kar se prevoznic tiče, bi povedal sledeče. Vladni zakon, ki je danes, mislim, prišel v Državni zbor, prevoznic se ukinja. Zdaj, rečeno je bilo, da to prevoznico samo preimenuje, ampak to za kmeta ne drži. Kmetje ne bodo rabili te knjigovodske listine pri prevozu, ampak bodo rabili samo odločbo o poseku, če vozijo do 10 kubičnih metrov. Zdaj, ali je ta količina življenjska ali ni, jaz upam, da ste se na ministrstvu s kmeti o tem uskladili oziroma, da se oni strinjajo s to količino, da so to običajno prikolice, ki jih kmetje uporabljajo. Za zasebnika se zdaj ta administrativna ovira ali pa zahteva odpravlja. Za tiste, ki pa več vozijo, ki pa šleperje vozijo, za tiste je pa logično, da imajo neko listino zraven. Tudi če ti prevažaš sadje ali prevoz potnikov, tam imaš pa vse napisano, kje si bil, kam boš šel, kdaj si prevzel potnike in tako naprej. Skratka, to je nek običaj. Za kmete pa, kot sem rekel, se pa to odpravlja. Za njih tega ne bo treba, imajo dovolj odločbo. Vladni zakon ureja še ostale stvari, ampak o tistih stvareh bomo razpravljali takrat na odboru in potem kasneje tukaj na seji, ko bo za to čas. Vsakič, ko pride do enega takega zakona, se nam očita, da morate vi delati, da mi ne delamo, ampak ta trik imate vedno v rokavu. Ta zakon je bil objavljen za javno razpravo, mislim da, konec aprila na vaši spletni strani, to se pravi, da se že toliko časa ve, da vlada pripravlja spremembo tega zakona, kar se tiče prevoznic, in to, da zdaj vi vložite samo to in samo črtate in se potem tolčete po prsih, da samo vi mislite in da samo vi delate, to je v bistvu [[…]]prav, to je vaš način. Ampak če bi pa vi pripravili celostno prenovo Zakona o gozdovih, potem bi vam dal pa prav. Potem bi pa resno držalo, da vi delate, Vlada pa ne. Tudi mi smo od Vlade pričakovali oziroma od ministrstva, da bomo celostno odprli ta zakon, ker ko smo se pogovarjali o Zakonu o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije, takrat je gospod sekretar rekel, ja, vas poslušam, kaj govorite, Vlada ima namen to odpreti in takrat bomo z vami sodelovali in se pogovarjali. In zdaj do tega še vedno ni prišlo. Če bi mi to naredili, potem bi to držalo. Zdaj, ko ste pa samo to črtali, je pa še en od teh vaših trikov, ko vidite, kaj je Vlada pripravila, vi malo prej vložite in ste vi tisti, ki delate, ostali pa ne. Ampak kot sem rekel, prevoznice se bodo ukinile za kmete. Kar se pa tiče tistih šleperjev, tam pa moraš vedeti, iz kje je šlo. Tudi zame, recimo, če vidim, da nekdo s prikolico vozi les, je pomembno, da če se ga ustavi, da ima nekaj pri sebi, da jaz vem, da ni to iz mojega gozda peljal in da se na črno poseka. In tu bo odločba o poseku čisto dovolj in mislim, da je to čisto dovolj življenjsko. Hvala.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita se naj gospod Bojan Podkrajšek in potem v okviru splošne razprave predstavnik Vlade.
Hvala za besedo, gospod predsednik! Spoštovani gospodje z ministrstva, kolegi! Zdaj eni poslanci iz tega državnega zbora dejansko prihajamo iz podeželja in imamo stike s podeželjem tudi na malo drugačen način, kot samo preko televizijskih ekranov, ko gledate šove Kmetija, predvsem tisti, ki ste z mesta, ki ne veste, kakšno je stanje na slovenskem podeželju, kakšno je stanje v slovenskem kmetijstvu. Ko smo v Slovenski demokratski stranki vložili ta zakon, zdaj glavni očitek je, kolikokrat smo ga že vložili, da vedno želimo prehiteti Vlado, predvsem pa, da ne gremo v neke širše popravke, ampak da gremo, tako kot je predhodnik povedal, samo v spremembo kakšnega člena, da največkrat samo kaj črtamo. Vi imate problem s podporo že, če samo kakšno stvar črtamo, kaj šele, če bi šli mi v celovito prenovo oziroma v noveliranje Zakona o gozdovih. To je seveda na koaliciji, to je na Vladi Republike Slovenije. Opozicija niti nima vseh potrebnih resursov za to, da bi šla v takšne široke spremembe zakona. Predlagamo pa popravke v tistih segmentih, kjer tisti, ki prihajamo s podeželja in ne služimo samo interesu birokracije in pa javnega sektorja, kot to počne trenutna Vlada Republike Slovenije, pač razumljivo je, tam ima tudi v javnem sektorju med profesorskimi zbori in tako naprej tudi največjo podpro. Pojdite na podeželje. Jaz veliko spremljam Tweeter, spremljam tviter račun Poslanske skupine SMC in jaz tam še nisem zasledil, da bi šli vi kam v kakšno vasico, da bi šli kam na kakšno kmetijo, da bi se pogovarjali o problemih slovenskega podeželja, da bi se pogovarjali o problemih slovenskih kmetov. Niti nisem zasledil, da bi bile kakršne koli druge razprave na temo problemov podeželja. Greste pa na teren takrat, ko je treba braniti ministrico za zdravje, ko je treba braniti druge vaše ministre, ampak to je pač vaš način dela. Jaz res ne vem, v čem bo razbremenitev, če se ukine prevoznice, da pa se potem neko knjigovodsko listino. Predvsem pa je tukaj – to je ta vaš predlog, o katerem govorite, da ne vem kaj vse rešujete –, da bo treba imeti naslov, davčno številko, sedež, davčno številko prevoznika, osebno ime, davčno številko in EMŠO voznika, vrsto in registrsko število vozila, kraj, datum in uro nakladanja, skratka ne gre za nobeno razbremenitev. Uvajate registrske številke, za vsako registrsko številko za vsak avto je treba vedeti, ki bo peljal en hlod, v zadnjih mesecih pa se je v Evropi izgubilo na 10 tisoče migrantov, za katere ne vemo, kje so, to pa ni problem. Za njih še uvedite registrske številke, da se bo vedelo, kje kdo je, če se nam že gre, da vemo, kje mora biti vsak hlod. Pa hlod ne predstavlja nobene nevarnosti. Gre še za dodatno obremenjevanje in ne razbremenjevanje slovenskega podeželja. Pojdite na teren, vprašajte tiste, kaj si o tem mislijo na podeželju. Iz krajev kjer prihajam, že zdaj je velik problem, kmetije prevzemajo mlade družine, tisti, ki ne gospodarijo samo na kmetiji, ampak tisti, ki so dopoldne, popoldne v službi, pridejo pozno popoldne domov, za košnjo mogoče je še čas, delo v gozdu je pa čedalje bolj na strani. Poglejte si tudi, kakšno je stanje z gozdnimi vlekami, kakšno je stanje z gozdnimi cestami, ostalimi potmi, kjer se zadeve zanemarjajo. S takšnim zakonom, prvič, z nepodporo nam, ki seveda je na nek način, to se lahko strinjam, da je gasilski zakon, da gasi nekatere težave, ampak če se odločimo, da bomo predlagali spremembo za odpravo enega problema, to so trenutno prevoznice, verjetno ne bomo šli vlagati spremembe oziroma novelo celotnega zakona. To je prvi problem. Drugi problem, pa to, kar vi pripravljate kot rešitev za to situacijo. Ne bo več prevoznic, bo pač neka druga administrativna ovira, administrativno breme. Pod črto je pa bistveno to, da boste lahko rekli, da ste ukinili prevoznice. Ampak na terenu je situacija jasna in temu primeren bo tudi volilni rezultat.
Besedo ima še Bojan Podkrajšek, potem pa v sklepnem delu predstavnik Vlade in predlagatelja.
Hvala, spoštovani predsednik Državnega zbora. Cenjeni državni sekretar s svojo ekipo, kolegice in kolegi! Veliko smo se v tem mandatu že pogovarjali o naši izjemni dobrini, ki nam jo zavidajo tudi tujci, predvsem sosedje, to je seveda slovenski gozd. Včasih ima človek občutek, da imamo več vrst podlubnikov v Sloveniji. Seveda tisti, ki jih omenjam pod narekovaji, jaz mislim, da niso podlubniki, ampak da so lubadarji. To se je v tem mandatu že večkrat pokazalo. Jaz se z vsem spoštovanjem spomnim mojega soseda, gospoda Ivana, pa gospoda Ranca, ko sta se veliko pogovarjala o težavah na področju gozda v Sloveniji. Jaz se spomnim tudi kolega poslanca, ki je dejansko prinesel v Državni zbor vse izdelke, kar je možno na področju lesa. Ni bilo računalnika in ni bilo podlubnika, drugo je pa vse imel. Ampak to govorim z visokim spoštovanjem do tega. V tem mandatu največkrat slišimo podlubniki in sistemske rešitve. Jaz mislim, da je velikokrat stroka v Sloveniji v zelo težkem položaju na tem področju, ker se politika preveč vmešava v to področje. Danes se pogovarjamo o prevoznicah in govorimo, da nas čakajo sistemske rešitve. Dvakrat bo še dež pa bo konec leta. Naj spomnim, ko smo sprejemali Zakon o državnih gozdovih, veliko je bilo časa, veliko let še pred nami, pa se spomnim zadnjih dnji po hodnikih, letanja in usklajevanje, in da je ta trditev, da trdim, da je več vrst podlubnikov v Sloveniji, bil pokazatelj, ko smo ta zakon sprejemali. Kakšen velik interes. Jaz se spomnim samo enega dela tega sprejemanja, ko so se v dveh poslanskih skupinah, moram povedati, da v koaliciji, iz istega volilnega okraja zavzemali za dve različni lokaciji, kje bo sedež tega podjetja. Še enkrat ponavljam, v dveh poslanskih skupinah, ki sta zastopani v koaliciji, iz istega volilnega okraja, seveda sta se zavzemali za dve lokaciji sedeža tega podjetja, ob dejtvu,da imamo na tem področju milijon težav. Ko človek to spremlja enkrat od blizu, drugič od daleč, tudi sam naj povem, da nisem doma v mestu, da sem doma na podeželju in da dobro poznam, kako slovenski kmet, lastnik gozda, največ je tistih, ki so jih podedovali od svojih prednikov, zna skrbeti za svoj gozd. Jaz mislim, da se zelo težko zgodi, da bi kakšna bukev ali smreka pozimi ostala na kateri od sosed dlje časa. Jaz mislim, da je to največkrat vzorno urejeno. Zelo težko se tudi zgodi, da bi kdo iz tistega gozda nenadzorovano odvažal les, ga podiral in odvažal. Jaz mislim, da ti kmetje, ti lastniki gozdov znajo vzorno skrbeti za svoje bogastvo, ki ga imajo največkrat takrat, ko ga nujno rabijo. To je bilo v naši preteklosti. Jaz mislim, da se tega zavedajo sedanji kmetje in da bo tudi to pomembno za tiste mlade, ki bodo nekoč prevzemali te kmetije, posledično tudi te gozdove. Človek je zelo žalosten kot državljan Republike Slovenije, ko posluša stvari, ki se dogajajo v državnih gozdovih na različnih koncih Slovenije. Naj omenim skupino mladih, ki se je izobraževala v enem delu Slovenije na Postojnskem, in seveda tisti, ki so jih usposabljali, tam so bili več dni, teden ali 14 dni, ne vem točno, so jasno povedali, kaj se dogaja z gozdom, kaj se dogaja z odvozom in kam se vozi les, ki je v državni lasti. To ni pisalo v časopisu. To so povedali ljudje, ki znajo skrbeti za svoje gozdove in jim ni vseeno, kako ravnamo z gozdom, ki je v državni lasti. Danes se pogovarjamo, ko v Slovenski demokratski stranki predlagamo, da bi se te prevoznice, ki bremenijo predvsem tiste, kot sem uvodoma razlagal, ki znajo skrbeti za svoj gozd, za svoj les in se zelo malokrat zgodi, da bi s tem gozdom ravnali nestrokovno. Ni posluha, celo predlog Vlade oziroma koalicije je, da bi uvedli listino, mogoče se listina lepo sliši, ampak na tej listini se skriva še veliko več teh bremen, administracije, kot jih je bilo na prevoznici. Trdno sem prepričan, da so v vedno težjem položaju poslanke in poslanci Modernega centra, ker področje gozda v Sloveniji je vzela v zakup stranka, ki je najmanjša v koaliciji, to je stranka SD. To se je pokazalo že več segmentih. To je dejstvo, in to ni prav. Verjemite mi, da kljub tem naravnim težavam, ki jih ima slovenski gozd, lubadar, zimske nevšečnosti, seveda so en del zgodbe, ki bi jo morala naša stroka, pa to ne govorim, da ne rešuje, biti še močnejši, če bi nam ne bilo vseeno za ta gozd. Na drugi strani pa sprejemamo in nalagamo bremena ljudem oziroma lastnikom, kar se mi pa zdi, da je to samo izpuščanje neke umetne megle. Zato bom sam to novelo zakona o gozdovih podprl. Ne trdim, nikoli ne bom trdil, da je najboljša, da se ne da dopolniti s stroko, ki jo imamo v Sloveniji, ki se ne da popolniti z vsemi poslanskimi skupinami. Ampak najbolj žalosten sem vedno, ko govorimo o tem našem naravnem bogastvu, za katerega slabo skrbimo, potem pa poslušam v Državnem zboru, da sistemsko rešujemo. Še enkrat ponavljam, da sem kot poslanec v Državnem zboru prepričan, da imamo v Sloveniji na področju gozda več vrst lubadarjev. Hvala.
Sprašujem, ali želi še v okviru razprave, ali potem v sklepni besedi. Razprava. Potem v okviru razprave še predstavnik predlagatelja, gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Dovolite, da se odzovem na besede kolega Zajca, kako pa za fizične osebe prevoznice ne bodo več dovoljene. Skratka, zdaj smo imeli lastnike zasebnih gozdov in slovensko državno podjetje. Zdaj pa boste ločili slovensko državno podjetje, pravne osebe in fizične osebe. In ja, v vašem predlogu zakona je nek šesti odstavek 4. člena, ki govori, da neglede na vse ostale določbe, listina ni potrebna za gozdno lesne asortimente, če so naložene na vozila, se prevažajo po cesti in so predmet prodaje ali darila med dvema fizičnima osebama, ki ne opravlja samostojne pridobitne dejavnosti na trgu. V tem primeru prevoz gozdnih lesnih asortimentov spremlja izjava ali druga listina. Spet ni brez prevoznic. Listina, v kateri je navedena vrsta in količina gozdnih lesnih asortimentov, kraj in datum, pošiljatelj, prevoznik in prejemnik gozdnih lesnih asortimentov. Izjavo ali drugo listino podpišeta pošiljatelj in prejemnik, ki sta jo oba dolžna hraniti 5 let. To pomeni, če Janez Novak in Franc Žnidaršič si zamenjata, morata imeti še vedno vse to, ali darujeta ali če kupujeta. Ampak, saj veste, kako se večinoma dogaja, pravna oseba sodeluje s fizično osebo, ali fizična oseba prodaja pravni ali pravna oseba prodaja fizični in za njih bo še vedno potrebna ta vaša nova knjigovodska listina. In čedalje bolj, ko poslušam razpravo določenih poslancev, imam občutek, da imamo res srečo v Poslanski skupini SDS, kadar smo v opoziciji, ker nas ne suportirajo državni uradniki, ki želijo preko takšnih ali drugačnih političnih strank živeti neke svoje sanje in si zagotoviti svoj uradniški položaj. Kar se tiče sistemskih rešitev, včeraj so imeli dve sistemski rešitvi, pa spet nista bili dovolj dobri. Zdaj ukinjamo prevoznice, pa spet ni sistemska rešitev, ob dejstvu, da niti vaš zakon ni sistemska rešitev, saj če berem mnenje lastnikov gozdov, ki pravijo, da je še marsikaj drugega treba urediti v tem zakonu, pa se ne ureja. In med vrsticami nas je kolega Zajc nekako uvrstil med plagiatorje. Če bi bili mi plagiatorji, bi tisti rastiščni koeficient z lahkoto notri vrgli pa bi bil verjetno tudi zakon za vas sprejemljiv. Ampak dejstvo, da nismo plagiatorji, ker mi ukinjamo prevoznice de facto, vi jim pa samo ime spreminjate. Torej smo še vedno vsak na svojem bregu. In preden zaključim, potem dobimo pa v medijih, kako smo vsi za ukinitev prevoznic. »Koalicija in opozicija sta mnenja, da je treba ukiniti prevoznice za odvoz lesa iz gozda.« Ja, ampak manjka del – Poslanska skupina SDS de facto predlaga ukinitev prevoznic, poslanske skupine koalicije preko ministra mag. Židana,pa spreminja prevoznice v knjigovodske listine in daje še različne druge podatke, ki jih bodo morali ljudje imeti. Tukaj piše, oba akta predlagata ukinitev prevoznic. To v članku ne drži, če bi seveda novinarji prebrali predlog zakona. Verjetno se vsi strinjamo v intenci, ko tukaj beremo: »Glavni razlog za njihovo odpravo je potreba po hitri in učinkoviti sanaciji gozdov, ki jih je naprej poškodoval žled in nato še lubadar«. Ampak še vedno bo poleg odločbe in še ene listine o uporabi in prometu z gozdnimi lesnimi asortimenti potrebna še vaša knjigovodska listina. Je pa novinar pravilno ugotovil: »Ukinitev prevoznic pomeni veliko administrativno razbremenitev tako za lastnike gozdov kot Zavod za gozdove«. Citiram: »Ukinitev prevoznic pomeni manjša sledljivost lesa, trdi Jože Jeromel, lastnik gozda in podjetja za nakup in prodajo lesa, saj je tako ali tako v prometu treba pri sebi imeti nek dokument, ki dokazuje od kod je izvor«. Mi bomo imeli še vedno dva dokumenta znotraj te verige sečnje in prodaje lesno gozdnih asortimentov. Vi pa dajete prevoznico z nekim drugim imenom. In resnično še enkrat, namesto debirokratizacije slovenskega kmeta delate nacionalizacijo in kriminalizacijo slovenskega kmeta oziroma lastnika gozdov. Na drugi strani pa imamo podjetje Slovenski državni gozdovi, ki se jih ta debata danes niti ne dotika, razen da bodo veseli teh kazenskih določb, kajti ta denar bo šel k njim. Dali ste jim bianko poroštvo. Zdaj bodo pa še vsi lastniki gozdov, ki ne bodo pridni, dali kazen in kazni so kar velike v vašem zakonu in bodo dobili v podjetju še en dar od privatnih lastnikov slovenskih gozdov. Spoštovani predstavniki Vlade in predstavniki koalicijskih vladnih strank, če dejansko želite ukiniti prevoznice, imate eleganten izvoz v torek pri glasovanju. Podprite naš zakon, ki govori samo o ukinitvi prevoznic, nanj obesimo zakon, ki je danes prišel v Državni zbor s strani Vlade, in tam rešujmo tiste zadeve, ki so po mnenju Vlade nujno potrebne, rastiščni koeficient pa še nekaj drugih členov. Tukaj se pa navezujem tudi na kolega Škodnika, če v Poslanski skupini SMC ne boste predlagali javne predstavitve mnenj, jo bomo mi. Ker tako pomembno vprašanje, kot je poseg v zasebno lastnino 480 tisoč lastnikov gozdov, je potrebno obravnave tukaj v Državnem zboru, ne glede na to, ali se kdo strinja z majhnim deležem ljudi, ki so zbrani v Zvezi lastnikov gozdov, ali pa z vsemi. Ampak ko govorimo o tako pomembni ustavni materiji, kot je zasebna lastnina, jaz mislim, da tisti, ki pritisne tipko proti razpravi v Državnem zboru o tej temi, ima problem, da živi v Sloveniji v letu 2016. Toliko za enkrat. Skratka, jaz mislim, da imate eleganten predlog. Jaz upam, da se boste na ministrstvu žez vikend usedli, pogovorili, morda zbezali na plano tudi ministra, da bo videl, da prevoznice niso ukinjene z vladnim zakonom, ampak jih de facto ukinja predlog SDS. Ja, vem, težko je včasih kot koalicijski poslanec pritisniti tipko za predlog zakona s strani opozicije, ampak pri takšnih zadevah, ki rešujejo problematiko 480 tisoč lastnikov parcel v slovenskih gozdovih, mislim, da je rešitev enostavna in mi vam jo ponujamo na pladnju. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Marjan Podgoršek.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Mislim, da se je na prvem mestu treba vrniti korak nazaj in mogoče še podrobneje pojasniti, zakaj pravzaprav pri sledljivosti in potrebni skrbnosti gre. Pa bi mogoče za uvod prebral del iz letaka uredbe Evropske unije o lesu, ki se bo izvajala od 3. marca 2013, iz tistega obdobja je. »Nezakonita sečnja lesa je sečnja, po kateri niso upoštevani zakoni in predpisi države, v kateri se sečnja izvaja. Nezakonita sečnja je globalni problem, ki močno negativno vpliva na gospodarstvo, okolje in družbo, ima učinek na gospodarstvo, je izguba prihodka in drugih koristi. Okoljski učinki nezakonite sečnje so povezani s krčenjem gozdov, podnebnimi spremembami in izgubo biotske raznovrstnosti. Družbene posledice nezakonite sečnje pa so pogosto povezane s spori glede zemlje in virov, osiromašenjem lokalnih in avtohtonih skupnosti ter tudi oboroženimi spopadi. Zaradi nezakonitih dejavnosti so na trgu na voljo les in lesni proizvodi po nižjih cenah, vendar so plod nezakonite sečnje in tako spodkopavajo prizadevanja odgovornih gospodarskih subjektov. Za boj proti trgovini z nezakonito pridobljenim lesom je EU oktobra 2010 sprejela novo uredbo o lesu. Uredba je eden od ukrepov v okviru akcijskega načrta EU za uveljavljanje zakonodaje upravljanja in trgovanja na področju gozdov« in tako naprej. Skratka, gre se za uredbo, ki uresničuje to. Uresničuje jo pa z različnimi ukrepi. Sistem potrebne skrbnosti sem že omenil, druga je tudi obveznost sledljivosti. Skratka, lesni sortimenti za subjekte, ki dajejo les na trg, morajo biti v vsakem trenutku sledljivi, kar pomeni, da morajo imeti za sabo nekatere dokumente ali dokument, ki dokazuje njihov izvor, kje so bili posekani, od koga so in tako naprej. In za to tukaj gre. Če zdaj govorimo o predlogih, ki so bili tukaj v razpravi. Mi smo sicer danes pričakovali razpravo o predlogu stranke SDS, v kateri sicer to, kako bi oni to rešili, niti podrobno ni navedeno. Bi pa, če se že se pogovarjamo o knjigovodskih listinah, bilo to treba razložiti in pojasniti iz člena zakona, ki se bo šele obravnaval, in sicer je to pod 1. členom. »Knjigovodska listina je listina, kot jo določajo slovenski računovodski standardi. V povezavi s pravili skrbnega računovodenja in izpolnjuje pogoje tega zakona.« Skratka, ne gre za nek nov dokument, če bi šli pogledati, kaj je to po slovenskih računovodskih standardih knjigovodska listina, bi ugotovili, da so to tudi dobavnice, tovornice, prevzemnice, odpremnice, skratka cela družina dokumentov, ki potujejo skupaj s tistim lesom. Tako da zakon, predlog zakona, ki se bo šele obravnaval, ne uvaja nobenega novega dokumenta, temveč obstoječega, ki ga gospodarski subjekti na podlagi druge zakonodaje morajo imeti za sabo. Zato tudi tisto mnenje, ki ste ga prebrali nekako glede mnenj gospodarskih subjektov, da oni že imajo dokumente, ja, imajo in zato tudi enega od takšnih adaptiramo in vključujemo v predlog zakona, da bo izpolnjeval pogoje iz sistema potrebne skrbnosti in pogojev sledljivosti. Samo za to se gre. Skratka, ni novih dokumentov, za tiste, ki trgujejo. Za manjše in za potrebe lastne sečnje pa so uvedene, bomo rekli, korenite izboljšave in okrajšave. Za lastne potrebe je dovolj odločba Zavoda za gozdove, tako da imamo spet obstoječi dokument, za trgovanje med fizičnimi osebami, ki je sicer v manjšem obsegu, pa so uvedene posebne oblike dokumentov, ki jih lahko fizične osebe imajo. Nad določenim nivojem morajo fizične osebe, ki se potem profesionalno ukvarjajo s to dejavnostjo, odpreti že po drugih zakonodajah organizacijske oblike zaposlovanja, kot so podjetje, s. p. in tako naprej, že na podlagi druge zakonodaje, ne zakonodaje, ki ureja področje gozdarstva ali promet z gozdnimi lesnimi sortimenti. S tega vidika se ne bi mogli strinjati, da ne izkoriščamo obstoječih dokumentov in da uvajamo nove dokumente, ker to dejansko ne drži. Prav tako pa ne vidimo nikakršne izbire, ker navsezadnje uredba je jasna in za nas zavezujoča, da bi lahko dopuščali promet lesa med gospodarskimi subjekti brez spremljajočih dokumentov, ki bi dokazovali izvor, namen lesa, ki se tovori, ker navsezadnje raziskave kažejo, evropske uredbe in raziskave, ki so bile že tam opravljene, da je te stvari treba nadzirati in omejevati. Večkrat je bila omenjenega nelegalna sečnja v državnih gozdovih. Verjamem, da je to sicer širši problem, vendar z obzirom, da govorimo o državnih gozdovih, ki so pod pristojnostjo Vlade, bi tudi na tem mestu še enkrat pozval kogarkoli, ki ima konkretne podatke o tem, da jih nemudoma sporoči, lahko seveda bi jih tudi policiji, ampak v drugem primeru pa lahko seveda tudi nam in bomo to nemudoma raziskali. Navedbe sicer niso nove, večkrat pridejo do nas, največkrat sicer v zelo splošnih oblikah, da se je to, potem ko vprašamo, kje se je pa to zgodilo, ugotovimo, da se je to zgodilo, kako že gre tisti izrek, na neznanem kraju, ob neznani uri, z neznanimi izvajalci. Večkrat smo že poslali tudi inšpekcije, da bi raziskali, in se trudimo še naprej. Do zdaj pa moram reči, veliko govora, vendar uporabnih informacij, ki bi to na kraju mesta dokazovali, nismo dobivali. Kar se tiče širšega področja urejanja zakonodaje, ki regulira ravnanje z gozdovi in ravnanje in gospodarjenje z vsemi gozdovi, ministrstvo temu sledi in bo predvidoma predlagalo vse potrebne in izvedljive spremembe, ker je treba stvari tudi vpeti v nek organizacijski in vzdržljivi okvir, ki bo omogočal najhitrejšo in najbolj učinkovito vpeljavo predlagane zakonodaje. Toliko bi jaz imel, hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Tomaž Lisec.
Hvala predsednik, še enkrat, za dano besedo. Najprej je gospod državni sekretar govoril o nezakoniti sečnji in sledljivosti, ampak mi imamo odločbo Zavoda za gozdove, nezakonita sečnja se rešuje pa drugače, s prijavo in nima nič veze s prevoznicam, o čemer mi danes govorimo. Po drugi strani imam občutek, kot da pred uveljavitvijo teh famoznih prevoznic ni bilo nič, kar bi govorilo o sledljivosti, potem pa je Evropa rekla, sledljivost morate urediti, in mi smo iznašli končno en dokument, da imamo sledljivost, kot da prej nismo imeli, na primer, vsaj odločb Zavoda za gozdove. S tem, kar ste zdaj povedali, ste dali v bistvu črno piko Zavodu za gozdove, ker ste rekli, prej pa niste delali nič, potem smo mi rekli prevoznica bo in zdaj morate pa vi delati in slediti lesno gozdnemu sortimetu od točke A, torej iz gozda pa do konca. Nikakor ne gre skupaj. Še enkrat, imamo dovolj dokumentov že sedaj. In če bi držale vaše navedbe, zakaj ste potem leta 2013 uvedli 17.b, c, č, d, e, f, g člen? Zakaj? Zdaj ga pa kot da ukinjate in mu drugačno ime dajete. Ni res, če bi [[izklop mikrofona]]
Vidim, da je še interes za razpravo, glede na to, da je zmanjkalo časa. Ugotavljam, da ta čas je. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želite razpravljati tudi predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Vsak pet minut.
Predsednik, najlepša hvala za besedo. Tudi vsem, ki vztrajamo tukaj pri tej temi, še enkrat lep pozdrav! Že prej sem rekel, da je gozd naše največje bogastvo kot voda, in mislim, da je prav, da tako pomembni dobrini posvetimo tudi dovolj časa. Jaz bi nadaljeval mojo razpravo, ker mi je prej zmanjkalo časa. Nekajkrat sem bil izzvan na nek način. Dejansko drži, da smo Zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi, bom rekel, z zelo trdnim usklajevanjem, dolgim spravili pod streho v parlamentu, tudi z zelo veliko podporo. Z zagotovostjo si upam trditi, da je to dober zakon, ki ureja teh 20 % državnih gozdov in uvaja, zdaj bom spet uporabil ta izraz, sistematiko ali krovnost na tem segmentu gozdov. Tudi ti očitki, kam zdaj ta garancija, to kar naprej poslušamo, da je država vendarle namenila borih 20 milijonov garancij in 20 milijonov za vznik neke nove priložnosti v Sloveniji. In to jaz še zmeraj trdim, da je to en zgodovinski zakon, ki bo lahko vzpostavil to gozdno lesno verigo v neke izdelke z dodano vrednostjo. Jaz bi svojo tezo nadaljeval tu, da mi je pa žal ali pa mogoče še priložnost za to dobro delo, ki smo ga opravili na tem segmentu 20 % državnih gozdov, dobesedno, bom rekel, prekopiramo in spravimo v krovni zakon, bom rekel, v ustavo gospodarjenja z gozdovi, to je Zakon o gozdovih. Tukaj sem že prej navedel, da gre za terminologijo, ki smo jo uporabili, ne bom rekel, da smo jo na novo izumili v tem procesu usklajevanja, tako imenovani centri za zbiranje in predelavo lesa. Kaj to pomeni? Če se danes peljete po Sloveniji, lahko rečemo, da na žalost takšnih centrov ni bilo. In zdaj je odločna priložnost, da se vzpostavijo. Če se danes pelješ, vidiš tu in tam kakšen kup naložene hlodovine, neolupljene, in če se malo poglobiš, tudi kakšnega lubadarja zraven najdeš. Kaj to pomeni? Da je velika večina teh prostih skladišč še neurejenih, nekaj ob teh cestnih prometnicah, ki generirajo na več načinov to gospodarsko škodo, ki smo jo ocenili celo na milijardo v zadnjih 20 letih. Namesto, da bi na te centre prevažali les, tam les olupilo, skladiščili, presortirali in tudi predelali v kakšno desko ali pa, ne bom rekel, iverno ploščo ali lesno volno, se to generalno ne dogaja. Zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi to omogoča in ta sredstva, ki so namenjena, verjamem, da bodo šla v to smer. Tudi Vlada je zdaj sprejela eno strategijo, ki gre točno v tej smeri. Bi pa želel, da bi te dobre prakse tega zakona prinesli v zakonodajo za vse zasebne gozdove. Zdaj bo nekdo rekel, mi nimamo pravice posegati, ampak mi moramo nakazati pravo smer. Tako kot trener reče športniku, pojdi ti tja, moramo nakazati možnosti, rešitve, ki generirajo tudi zasebnika, da bo ravnal tako, kot smo mi definirali v Zakon o državnih gozdovih. To pa pomeni, da bo nekoč, ne bom rekel cerkev, po, ne bom rekel nekem nastavku zakona, ki predpisuje lesne centre za odbiranje in predelavo lesa, jim dala priložnost, da se organizirajo in seveda zasebna pobuda konkurira temu državnemu podjetju z neko sistemsko rešitevijo. To pač pravim zato, ker postavljam tezo, da stopnjevanje napada lubadarja v zadnjih letih se tudi generira iz tega, ker se les ne spravlja iz gozda, se ne skladišči na pravih mestih in tako dalje. Jaz bi spodbudil razpravo v tej smeri tudi še na odboru. Ta je priložnost, da tem zakonom v gozdovih definiramo to po vzoru praks, ki smo jih uvedli v Zakonu z gospodarjenja z gozdovi. Tu so še ceste, neke druge zadeve, kako vzdrževati ceste pri nas, po vzoru Avstrijcev uvesti neke takse, cela paleta nekih idej, ki bi jih kazalo pri nas po vzoru sosedov vnesti v našo zakonodajo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat za dano besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Imam občutek danes, da se pogovarjamo o gozdovih, kot da rastejo samo v Sloveniji. Glejte, naši sosedje Avstrijci imajo seveda bistveno drugačen odnos do svoje dobrine, ampak velikokrat priznavajo in to bo stroka verjetno potrdila, da imamo mi veliko veliko bolj kvaliteten les. Seveda, državni sekretar, ko poslušam vas, jaz vam moram priznati, da ne dvomim v vašo stroko, ampak veliko stvari ste se pa nalezli od svojega ministra, ki zna zadeve lepo predstaviti, v realnosti je pa situacija bistveno bistveno drugačna. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji 20 % gozdov, ki so v državni lasti, pa 80 %, ki so v zasebni lasti. S tem predlogom, z ukinitvijo teh prevoznic želimo razbremeniti tisti del kmetov, ki dobro gospodari z gozdom, in jih s tem samo obremenjujejo. Seveda, če nas danes slovenski kmeti poslušajo, in tudi spoštovani predstavniki največje koalicijske stranke, pa dejansko skušamo samo neko meglo v zrak. Na enem segmentu, na tej dobrini, ki sem jo že danes dvajsetkrat omenil, to je slovenski gozd, ne znamo najti skupnega imenovalca. Pa saj nas ni tisoč v Državnem zboru. Imamo stroko, imamo gospodarne kmete v Sloveniji. Pa jaz še enkrat, za božjo voljo, pozivam vse, da ravnamo z državnimi gozdovi gospodarno in da zaupamo slovenskemu kmetu. Da ga ne obremenjujemo s prevoznicami, da ga ne obremenjujemo z listami in s kupi dokumentov. Ker s tem povzročamo nejevoljo pri naših ljudeh, ne dosegamo pa cilja. Jaz enkrat še sprašujem, spoštovani državni sekretar, pa vsi, ki delate strokovno na ministrstvu: Ali zgolj spuščamo meglo v zrak? Minister, ki vodi že več let to ministrstvo, je v enem obdobju priznal, da so te prevoznice seveda neupravičene. Ob pritisku, na pobudo Slovenske demokratske stranke je pristal, seveda je tu tudi narava malo pomagala, da se zamrznejo. Ta isti minister danes išče leve in desne poti. On zna to strokovno povedati, če bi bil danes v Državnem zboru, da bo to ukinili, da tega več ne bo, ampak z nekim dokumentom, z neko listino pa te slovenske kmete še dodatno obremenjuje. Jaz mislim, da je čas, da se na področju slovenskih gozdov enkrat streznimo. Hvala.
Besedo ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat lepo pozdravljeni vsi skupaj! Jaz bom svojo razpravo danes zaključil v malo drugačni obliki, bolj umirjeno, mogoče z drugega kota. Spomnim se, pred tednom dni smo bili nekako kot odbor vabljeni na Ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo in prehrano, tam je bilo govora o slovenskih čebelah in medu. Kaj je bilo tam tako zelo zanimivega, da ne bom pozabil, da sem se zamislil? Tam je bilo rečeno, da bo človek preživel samo še 4 leta, ko bodo čebele umrle. Če sem se zmotil, me popravite, prosim. Tako sem si jaz zapomnil. Ampak, jaz bom zdaj naredil primerjavo malo na gozdove. Če ne bomo znali gospodariti z gozdovi, bodo izginili. Sprašujem vas in vse tukaj, tudi ostale mogoče pred televizorji: Kje bomo dobili kisik? Ljudje nimajo prihodnosti za življenje, če se bo to zgodilo. Predlagam naslednje, da si delo razdelimo in vsi bomo zadovoljni. Prvič, gozdarji poskrbite za gozdove. Drugič, lesarji pa moramo iz lesa narediti izdelke in vsi bomo preživeli. Zakaj? Ker bomo prišli do novih delovnih mest. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Marjan Podgoršek.
Predsedujoči, hvala. Dolžan sem eno pojasnilo in bi ga bilo treba zgolj na kratko – Zakaj pravzaprav odločba Zavoda za gozdove ni ustrezna knjigovodska listina za spremljavo? Odločba po svoji vsebini ni namenjena temu, ker je les, ki je na nekem kamionu, lahko iz več odoločb, in tudi sama odločba se lahko črpa, ker so zelo različne velikosti, količine lesa, ki so na njej odrejene, z velikim številom tovornic, prevzemnic, dobavnic in tako naprej. Tako da ne gre za vsebino, ki bi lahko zadostila kriteriju, sledljivosti na transportni poti. S tega vidika žal ni ustrezna, smo jo proučevali in v delu, kjer se je to dalo, in to je v uporabi za lastne potrebe, je uporabljena odločba. Glede samih vsebin in bremena za slovenskega kmeta, glejte, govorimo o lesu, ki sodeluje v pravnem prometu, naj bi se nekomu prodajal. Predlagali bomo, da je to knjigovodska listina, ki se že do zdaj uporablja. To so dobavnice, prevzemnice, tovornice. Uporabljajo se za to, da sploh pride do plačil med tema dvema subjektoma. Njih pa res ne moremo ukiniti, nekaj mora že zaradi drugih razlogov spremljati. In vsebine tega, kar je na dobavnicah, je zelo podobno tistem, kar je že na teh obstoječih dokumentih. Druge poti ni. Navsezadnje, neka dokumentacija mora priti do kupca, kupec mora že ob prevzemu tudi podpisati, da je to tam prevzel, če je primopredaja pri njemu, in na tej osnovi se vzpostavi upniško-dolžniško razmerje. Brez dokumentov ne gre, vsaj ne v urejenem gospodarstvu in med subjekti, ki trgujejo z večjimi količinami lesa. Za manjše pa, kot že prej povedano, so uvedene precejšnje olajšave. Mi smo se v fazi razvoja predloga pogovarjali tudi z več gospodarskimi subjekti in so nam v veliki večini potrdili, da je dokument, ki se tu predlaga, ta knjigovodska listina, ki se imenuje knjigovodska zato, ker združuje celo družino različnih listin, nekaj kar oni večinoma v svojih informacijskih sistemih že imajo. In v praksi to tudi tako zgleda, da en velik trgovec odkupuje od kmeta, on tam to izmeri in seveda sam skreira to listino, kmet podpiše in stvar gre naprej. Toliko bi v pojasnilo veljalo o tem povedati. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Ja, se strinjam, brez dokumentov ne gre. Problem pa je, če jih je preveč. Ko sem nazadnje poslušal glede odločbe in prevoznice oziroma tega novega vašega dokumenta, potem pa dajmo to združiti, no. Mislim, zakaj bomo doktorirali iz petih dokumentov, odločba bo, kjer je v 17. členu potrebna za to pa to pa to pa to, prevoznica pa za nekaj drugega. Pa dajmo en dokument narediti, kjer maš spodaj rubriko, v primeru prometa z gozdno lesnim asortimentom pa moraš izpolniti še dve vrstici. To pa ne, najprej rabimo odločbo, da posekamo, ampak če bomo šli pa na trg s tem, s to hlodovino pa s čemerkoli, prvič bomo morali imeti meter, da bomo še gledali, če je več kot deset centimetrov debelina hlodovine, rabimo prevoznico, če je manj, je ne rabimo, če fizična oseba Janez proda fizični osebi Jožetu, je tudi ne rabimo, če prva oseba proda fizični osebi, jo rabimo ali obratno, slovenski državni gozdovi so pa itak neka tretja, jaz pravim, črna veja v tem prometu z gozdnimi lesnimi asortimenti. Še en moment je, kjer smo različni poleg tega, da mi pravimo, čim manj dokumentov, vi pravite čim več dokumentov. Drugi pa je, mi pravimo, da so lastniki gozdov dobri, treba pa je kaznovati slabe, vi pa trdite, ker imamo slabe, je treba tudi dobre kaznovati. To je ta filozofija, ki ne samo v tem zakonu deli velikokrat SDS in katero izmed koalicijskih strank. Če je nekdo slab, morajo biti vsi kaznovani ali pa vsaj podvrženi nekim prekrškovnim in kazenskim določbam. Mi pa pravimo, imamo inšpekcije in imamo službo, da rešujejo tiste, ki so kršitelji. In še enkrat, če bi vi resnično želeli ukinitev prevoznice, ne bi napisali tak zakon, kot ste ga napisali, kajti dejstvo je in s tem bom zaključil, naš namen je debirokratizacija lastnikov gozdov, vaš namen pa je kriminalizacija lastnikov gozdov. In seveda še enkrat in zadnjič, imate možnost obvoda, hibridni zakon. Ne bomo ga sprejeli ne prvič, verjetno ne zadnjič, da dobre rešitve, ki so v našem zakonu, dopolnimo z dobrimi rešitvami, ki so vsaj v dveh, treh členih tudi vašega sistemskega zakona, naredimo nek užiten zakon, ne pa nek zakon, kjer se prevoznice ne bodo ukinile, po drugi strani pa boste zašli na spolzko polje debate glede ustavnosti in lastninske pravice.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 25. 10. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda ter tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali 25. 10. 2016 ob 10. uri.