Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, dobro jutro! Pričenjam nadaljevanje 13. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Samo Bevk od 10.00 do 15.00 ure, gospod Feri Horvat, gospod Miran Jerič do 15.00 ure, gospod Anton Kokalj, gospa Mojca Kucler Dolinar, gospod Milan Petek do 13.00 ure in gospod Milenko Ziherl. Dovolite mi, da pred začetkom povem, da danes mineva natanko eno leto, ko je državni zbor skoraj soglasno sprejel pogodbo o ustavi za Evropo. Datum 1.2. tvori številko 12, ki na zastavi Evropske unije v obliki zlatorumenih zvezdic ponazarja prispodobo popolnosti, 12 mesecev, 12 dnevnih in nočnih ur, 12 apostolov in 12 Heraklejevih del. In čeprav evropska ustava še ne velja, si želim, da bo naša seja potekala v čim bolj evropskem duhu. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O AVTORSKI IN SORODNIH PRAVICAH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Za razpravo imamo 2 uri in 35 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije, zato dajem besedo predstavniku vlade za dodatno obrazložitev, in sicer gospodu ministru, mag. Andreju Vizjaku.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci, dobro jutro! Lep pozdrav! Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah je bil sprejet leta 1995 in zadnjič dopolnjen predlani. S predlagano novelo pa se zakon usklajuje predvsem z dvema direktivama, in sicer direktivo o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine in direktivo o sledni pravici v korist avtorju izvirnega umetniškega dela. Spremembe zakona, ki so nujne zaradi uskladitve z direktivo o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine, izboljšujejo položaj imetnikov pri uveljavljanju njihovih pravic v civilnih sodnih postopkih. Predlagane rešitve se, kolikor je to mogoče, naslanjajo na veljavno ureditev v splošnih predpisih. V zakonu so zato določeni le tisti drugačni pogoji za uporabo obstoječih institutov, ki so nujni glede na direktivo. To je prva uskladitev. Druga uskladitev je pa tudi zaradi direktive o sledni pravici v korist avtorju izvirnega umetniškega dela. Novost je v tem, da so natančno določene višine nadomestil, ki pripadajo avtorju izvirnika likovnega dela v primeru druge in nadaljnje prodaje izvirnika, če se prodaja opravi prek oseb, ki se ukvarjajo s trženjem, na primer galerije in tako dalje. Sledna pravica je v korist le avtorja likovnih in kiparskih del ter ne vpliva na pravice drugih imetnikov. Poleg seveda uskladitve z direktivo je ministrstvo in vlada prisluhnila tudi številnim pobudam zlasti gospodarstva, obrtnikov in smo torej poleg sprememb povezanih z direktivami, namreč te, o katerih bom zdaj v nadaljevanju govoril, nimajo nobene zveze z direktivami, smo predlagali tudi 7. člen oziroma novi 163.a člen zakona, ki uvaja posebno obliko arbitraže na področju reševanja sporov med kolektivnimi organizacijami SAZAS, ZAMP, Zavod IPF in reprezentativnimi združenji uporabnikov. S tem se določa še eno sredstvo za izvensodno reševanje sporov oziroma spornih vprašanj na področju kolektivnega ugotavljanja pravic, predvsem kar se tiče določitve višine tarif. V praksi so se namreč zelo pogosti spori glede tarif pravzaprav reševali tako, da do dogovora ni prišlo, pravzaprav ni bilo niti volje do dogovarjanja. In kot rezultat je pravzaprav uveljavitev predloga oziroma stališča ene strani, pri čemer se druga stran ni imela tudi ne možnosti, možnost je bila, ni bilo pa učinkovite možnosti za uveljavljanje teh svojih pravic. Zato po predlogu zakona je torej arbitraža, ki je prisilne narave, saj je zasnovana tako, da lahko teče postopek tudi na zahtevo in s sodelovanjem le ene strani. Moram poudariti, da smo seveda po tem predlogu tudi po razpravi v državnem zboru doživeli tudi celo kopico odprtih dilem s to rešitvijo, zato smo glede na vložene amandmaje in stališča poslanskih skupin sledečega mnenja. Ker ta predlog prisilne narave ne uživa zadostne podpore tudi v parlamentu, mislim pa še zmeraj, da je to edini učinkovit način reševanja teh sporov, predlagatelj, to se pravi ministrstvo za gospodarstvo in vlada, podpira amandma poslanskih skupin SDS, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in DeSUS-a, ki najbolj ustrezno spreminja predlagani institut v pravo arbitražo, ki temelji na prostovoljni oziroma na sporazumu obeh vpletenih strani. Mislim pa, da je to le eden, vendar po moji oceni nezadosten korak, da se učinkovito rešijo tovrstne spore, zato bo ministrstvo za gospodarstvo do poletnih počitnic parlamenta in vlade pripravilo nov tarifni del k temu zakonu in s tem ustrezneje uredilo tudi ostala odprta vprašanja, povezana s tarifami in s postopkom za določitev teh tarif. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za gospodarstvo in prosim podpredsednika gospoda Rezmana, da predstavi poročilo odbora.
Dobro jutro in hvala lepa za besedo. Vlada je poslala ta predlog zakona v parlament in odbor za gospodarstvo je bil določen kot matično delovno telo. Mi smo ta, kakor je minister rekel, približno eno desetletje star zakon in izkušnje na odboru obravnavali. Skušali smo slediti temu, čemur je zakon v principu namenjen, urejanju ustavno zagotovljenih pravic. Pri tem sledimo načelom, ki jih zakon vpeljuje, pri čemer gre za naravne pravice, torej za človekove pravice, ki se ne dajo odtujevati, pri čemer gre za to, da so to pravice, ki morajo imeti podoben status tudi v mednarodnem svetu, pri čemer gre za to, da se dajo tudi učinkovito varovati in izterjati. Vlada, kot pravimo je bila predlagatelj, po skrajšanem postopku smo to obravnavali in sicer v smislu implementacije tistih direktiv, ki jih je gospod minister omenjal in pa nekaterih drugih novosti, ki so bile označene kot manj pomembne, zato skrajšani postopek. Pokazalo se pa je v razpravi, da so te dileme za nekatere pa zelo pomembne in zlasti okoli teh dilem se je potem razvijala vmes tudi nekoliko bolj razburkana razprava. Torej tiste, manj pomembne zahtevane spremembe in dopolnitve, so prvič, uvedba arbitraže - moramo povedati, da je bila takšna, kakršna je bila predlagana v opoziciji sama s seboj, ker ni svobodna, ker ni prostovoljna, ker je bila predvidena kot prisilna - in pravica tržnega inšpektorja, to je drugi del, ki ima poslej možnost mandatnega kaznovanja. Pri usklajevanju z direktivami EU gre za varovanje intelektualne lastnine in za sledno pravico izvirnega umetniškega dela. Namen tega predloga zakona je harmonizacija, harmonizacija z nekatero našo drugo zakonodajo, pa tudi seveda z evropsko zakonodajo. Namen je tudi v tem, da bi se inovacije in izumi, ko bodo bolj zaščiteni tudi bolj stimulirani. Zdaj zaradi te piratske prakse ne dosegamo tega osnovnega namena spodbujanja k izumljanju in k inoviranju. Tisto, kar je bilo najpomembnejše ali pa se je vsaj pokazalo kot najpomembnejše, je pa problem reševanja sporov med uporabniki in med tistimi kolektivnimi organizacijami, ki imajo nalogo ščititi avtorske kot pravimo, neodtujljive pravice. Pripombe, ki smo jih obravnavali so bile dane s strani gospodarske zbornice, SAZAS-a, IPF-ja in nekaterih drugih, tudi zasebnikov in pripombe so bile dane tudi s strani zakonodajno-pravne službe. Treba je povedati, da je zakon, ki ureja to v zgolj 19-ih členih, torej predlog sprememb in dopolnitev zakona v 19-ih členih, bil bogato amandmiran, da je imela zakonodajno-pravna služba k sedmim členom pripombe in da so bili potem sprejeti tudi, več kot ducat jih je bilo, amandmaji. Nekateri amandmaji pa so bili zavrnjeni. Predvsem so bili sprejeti amandmaji odbora, zavrnjeni so bili amandmaji LDS-a in sprejet je bil tudi en amandma, ki ga je predlagala koalicija štirih strank. Pripomba, ki je bila temeljna, gre za pripombo v zvezi z obveznostjo arbitraže, pa žal ni bila sprejeta in je ostala predmet razprave tudi po zasedanju odbora. Kakor smo videli, so danes pripravljeni tudi trije amandmaji v zvezi s tem neupoštevanjem predlagatelja tehtnih pripomb zakonodajno-pravne službe. Odbor je sprejel amandmaje, sprejel je vse člene in predlaga dopolnjeni predlog zakona sprememb in dopolnitev v obravnavo na državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod Rezman, lahko kar ostanete za govornico, da boste predstavil stališče DeSUS-a. Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin.
Stališče poslanske skupine DeSUS-a seveda ni posebej različno, razen v eni pomembni točki. Mi smo že na odboru predstavili stališče v zvezi z neodtujljivostjo avtorskih pravic, stališče v zvezi z nesprejemljivostjo prisilne narave arbitraže, ki potem v izpeljavi preide celo v absurd. Namreč, izpeljava govori o tem, da kadar se dva ne sporazumeta za arbitražo, za arbitražo pa je bistvo ravno sporazum, prostovoljnost, potem lahko en sam partner pelje arbitražo naprej brez sodelovanja drugega in mu na ta način celo naloži stroške, ki za arbitražo nastajajo. Še večji problem pa nastane potem, ker je odločba brezprizivna in je tisti, ki je odklonil sodelovanje v arbitraži, ki je odklonil prostovoljno sodelovanje, pravzaprav primoran in nima možnosti niti ne za pritožbo. Zato smo mi že takrat predlagali možnost nadaljnjega usklajevanja in pripravljanja predlogov. Poslanska skupina DeSUS bo podprla predlog, ki ga je tudi sopodpisala. Tudi oba druga predloga za amandmaje sta po naši oceni korektna, amandma LDS-a je po našem pomanjkljiv v tem, da črta cel člen, v amandmaju, ki ga je Socialna demokracija predlagala, je pa razlika samo v tem, da gre za majhno spremembo v prvem delu, v drugem in v tretjem delu, torej v točki 2 in 3, smo pa že na odboru za gospodarstvo bili s predlagateljem tega amandmaja soglasni. Mi bomo podprli amandma, ki so ga podpisale štiri stranke, in računamo na to, da bo ta amandma doživel tudi podporo ostalih dveh predlagateljev.
Hvala lepa. Naslednji je gospod Bojan Rugelj, ki bo predstavil stališče SDS.
Hvala lepa. Lep avtorski pozdrav, še posebej ministru za gospodarstvo, gospodu Vizjaku. Cilj zakona je uskladitev z direktivami Evropske skupnosti in vključitev nekaterih sprememb in dopolnitev. Gre za direktivi 2004/48 in 2001/84. Namen direktive 2004/48 je v državah članicah harmonizirati opravljanje pravic intelektualne lastnine. Do sedaj se je harmonizacija nacionalnih predpisov predvsem osredotočila na področju materialnih predpisov, na primer znamka, model, patenti za biotehnološke izume in nekatera področja avtorskega prava. Z direktivo 2004/48 pa se prvič harmonizirajo tudi procesne določbe nacionalnih predpisov, ki urejajo uveljavljanje pravic intelektualne lastnine. Kršitve pravic intelektualne lastnine predvsem v primerih ponarejanja in piratskega blaga postaja vse pogostejši pojav, ki s svojim obsegom in mednarodno razsežnostjo resno ogrožajo nacionalne ekonomije. Nujno potrebno je poenotenje procesnih določb o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine na enotnem trgu, kar bo doseženo z uskladitvijo nacionalnih zakonodaj z direktivo 2004/48. Poglavitne spremembe zakona o avtorski in sorodnih pravicah, ki so posledica implementacije direktive 2001/84, pa so sledeče. Sledna pravica nastopi le, kadar je izvirno likovno delo ponovno prodano s strani prodajalca, kupca ali posrednika, ki se ukvarja s trženjem umetnin. Določeno je, kaj se šteje za izvirnik likovnega dela, določeni so zavezanci za plačilo nadomestila. Nadomestilo je določeno kot odstotek od deleža cene. Določen je tudi najvišji znesek nadomestila. Od sprememb in dopolnitev, ki tudi prinašajo novosti, bi omenil predlagani novi 163.a člen zakona o avtorskih in sorodnih pravicah, ki določa še eno sredstvo, in sicer arbitražo za izvensodno reševanje spornih vprašanj med kolektivno organizacijo in reprezentativnim združenjem uporabnikov glede sklenitve skupnega sporazuma in ureditev obveznosti, ki jih imajo zaradi uporabe varovanih del uporabniki do ustrezne kolektivne organizacije. Menimo, da je arbitražno določanje treh med avtorji oziroma njihovimi kolektivnimi organizacijami in uporabniki ter njihovimi interesnimi združenji potrebno, predvsem kadar se strani ne moreta dogovoriti o tarifi. Avtor oziroma avtorske kolektivne organizacije imajo pravico, da določijo ceno svojih del, vendar morajo imeti tudi uporabniki pravico do odločitve, ali bodo to delo kupili ali ne. Mnogokrat uporabniki te možnosti nimajo, saj televizije ali radija ne morejo ugašati, kadar se vrti avtorsko zaščitena glasba, radijski ali televizijski sprejemnik, na primer v gostinskem lokalu, pa imajo namenjen tudi za gledanje filmov in športnih prenosov ter za poslušanje obvestil in poročil, do česar imajo vso pravico, ki se ji ni treba odreči, četudi avtorji to predlagajo. Avtorji pa imajo pravico na koncu tudi prepovedati uporabo njihovih del, če ne pride do dogovora. Zato v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pozivamo avtorje in uporabnike, da dosežejo dogovor o določitvi tarif, ki morajo biti primerljive s sosednjimi državami, seveda z upoštevanjem različnih zmožnosti, na primer bruto domačega proizvoda. V tem vidimo pravi smisel možnosti dogovora oziroma arbitraže. Sprememba zakona o avtorski in sorodnih pravicah pa je tudi, da se pri določbah o prekrških izrecno določa pristojnost tržnega inšpektorja, da v določenih primerih kršitve odloča po hitrem postopku. To je vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Školč, v imenu LDS.
Dobro jutro, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, če prosite za potrebno nežnost jo boste seveda dobili. Zaščita avtorskih in sorodnih pravic namreč zahteva posebno občutljivost. Gre za zaščito intelektualne lastnine v najbolj osnovnem pomenu besede. Naša družba hoče biti družba, temelječa na znanju. In kdo drug, če ne avtorji, so tisti, ki so na nek način nosilci tega znanja. Direktiva evropskega parlamenta o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine in druga o sledni pravici v korist avtorja izvirnega umetniškega dela dopolnjujeta in utrjujeta sistem predpisov, ki ureja zaščito avtorskih in sorodnih pravic. Ta sistem predpisov v Republiki Sloveniji je bil v času sprejema Slovenije v Evropsko unijo označen za zglednega. S tega vidika so ta dopolnila taka, da pravzaprav utrjujejo te pravice. In to je dobro in to naš klub podpira. To je tudi temelj spoštovanja intelektualne lastnine in iz nje izvirajočih pravic v vseh oblikah. Mogoče pa za potrebe te diskusije ni odveč povedati, da lastnina v vseh oblikah uživa ustavno zaščito. Tega se marsikdo v tej dvorani, in tudi ena poslanska skupina, ki je že predstavila svoje stališče, v celoti žal ne zaveda. Ustava pa poseg v lastnino dovoljuje samo v izjemnih primerih in še ti izjemni primeri se ne nanašajo na te vrste lastnino, ampak na poseg v nepremičnine in še tam ne gre za kakršen koli dopusten poseg, ampak ga je potrebno posebej urediti z zakonom. Zato se je potrebno v okviru te diskusije zavedati ne samo zakona o avtorskih in sorodnih pravicah, teh direktiv, ki jih implementiramo, ampak tudi ustavnega reda, ki velja v Republiki Sloveniji. Poslanska skupina, kot rečeno, zakon v tistem delu, ko direktivi prevaja v slovenski pravni red, kljub nekaterim pomislekom o tem, da prehitevamo z zapisovanjem evra, podpira. To zapisovanje je sistemsko problematično, ampak očitno tu ni volje, da bi spoštovali zakonski red v Republiki Sloveniji. Podpiramo tudi rešitev, ki omogoča učinkovitejše ravnanje tržne inšpekcije. Ta instrument bo zagotovo veliko pripomogel, če se bo uporabljal za to, da bo sistem zaščite učinkovitejši in da bodo vsi tisti, ki imajo težave, kot je bilo slišati na odboru, s "plačevanjem lufta", hitreje doumeli, da je intelektualno lastnino, če se jo uporablja, tudi za to uporabo plačati ustrezno nadomestilo. Tisto, čemur pa v poslanski skupini LDS nasprotujemo - in tu tudi popravki amandmaja 7. člena ne prinašajo posebne rešitve -, so določbe o arbitraži. Določbe tega člena je treba v celoti črtati; če se tega ne črta, se seveda na posreden način avtorje razlasti. O tem bo mogoče povedati kaj znotraj te razprave, ampak edina rešitev, ki pa sedaj ne more biti več sporna, je črtanje člena, ker brez črtanja člena v bistvu z eno potezo podremo vse tisto, kar so mukoma gradili z direktivami in zakonskimi predpisi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janko Veber, ki bo predstavil stališče Socialnih demokratov.
Lep pozdrav ministru, kolegicam in kolegom! V poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o avtorskih in sorodnih pravicah v tistem delu, ki se nanaša na uvajanje direktiv, nesporno podpiramo, saj se zavedamo, da je avtorska pravica enovita pravica na avtorskem delu, ki nastane s samo stvaritvijo dela. Avtorska pravica kot avtorjev monopol nad izkoriščanjem avtorskega dela zagotavlja avtorju premoženjske koristi in spoštovanje moralnih interesov pri izkoriščanju njegovega dela. Da lahko tudi širša javnost spozna to avtorsko delo, nastajajo tudi sorodne pravice, saj potrebujemo izvajalce, recimo, pri skladbah, da predstavijo to, kar je avtor zapisal v obliki not. In seveda, note same še ne morejo predstavljati javnosti, kako kvalitetno delo je ustvaril. Tako da te sorodne pravice omogočajo dostop do javnosti in tako se tu vključujejo tako izvajalci kot glasbeniki. In da je ta stvaritev fiksirana in omogočena za predvajanje, se vključujejo tudi zvočna in vizualna snemanja. Samo v takšni obliki lahko posredujemo potem prek etra najširši možni množici avtorsko stvaritev. Gre v tem zakonu oziroma pri avtorskih pravicah in sorodnih pravicah za odnos na eni strani med avtorskimi in sorodnimi pravicami in uporabniki. Tudi RTV organizacije so eden od največjih posameznih uporabnikov vseh vrst avtorskih del. Uporabnike pa seveda srečujemo tako na množičnih prireditvah kot tudi v storitvenih dejavnostih. Urejanje odnosov med vsemi je resnično izjemno zahtevno, zato se avtorji združujejo v kolektivne organizacije, uporabniki pa uveljavljajo svojo pravico preko reprezentativnih združenj. Skrbi nas, ker predlagatelj posega med vse akterje na enostranski način, ki bo odnose med avtorji in upravičenci sorodnih pravic ter uporabniki zagotovo pripeljal v brezizhoden položaj, saj predlagatelj želi uveljaviti arbitražo, ki po svoji vsebini, kot je zapisano v 7. členu, to nikakor ne more biti. Predlog je v nasprotju z načeli arbitražnega prava, saj je bistvo arbitraže v tem, da je za njeno pristojnost potrebno soglasje strank in je prostovoljna odločitev strank, ki sodelujejo v arbitraži. Zato predlagamo k zakonu tudi amandma, ki črta sporno besedilo tega člena. Želimo pa opozoriti še na nekatera dejstva v praksi, saj ugotavljamo, da kolektivne organizacije pri uveljavljanju avtorskih pravic vendarle nekako ne upoštevajo dovolj tudi odnosa do javnosti v tistem delu, ko gre za humanitarne in ali brezplačne nastope. Tukaj imam v mislih tako glasbene kot seveda tudi podaritev umetnin, saj se dogaja, da v teh primerih kolektivne organizacije zaračunavajo avtorski honorar. Prepričani smo, da to ni v interesu avtorjev, če pa je, bi to bilo potrebno jasno tudi navesti in tako potem tudi uveljavljati. Zato tudi pričakujemo, da se že v tem obdobju oblikujejo pravilniki o tarifah, ki bodo upoštevali humanitarne namene. In naj ob tem spomnim, da so tudi prostovoljna gasilska društva, društva, ki imajo status humanitarne organizacije. Namreč le-te so velikokrat koristniki avtorskih del in se velikokrat srečujejo potem z dodatnimi stroški zaradi takšnega pristopa kolektivnih organizacij. Odnos do javnosti je izjemno pomemben za uveljavljanje avtorskih pravic. Zagotovo se pa tudi javnost zaveda, da prinašajo avtorske pravice neizmerljive pridobitve in omogočajo razvoj družbe oziroma splošne civilizacije, tako književnih, umetniških in znanstvenih del, interpretacijo umetnikov, tovarniških, trgovskih in storitvenih znamk in podobno. Enostransko ravnanje v razvoju civilizacije je nesprejemljivo in zagotovo pripelje do nezadovoljstva, zato pričakujemo da bo amandma, ki smo ga vložili k temu zakonu, sprejet in bo omogočil dialog in s tem tudi po našem mnenju edino primerno pot za uveljavljanje avtorskih pravic. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Martin Mikolič v imenu Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Spremembe in dopolnitve zakona, ki so pred nami, so bile deležne kar obširne razprave na matične delovnem telesu. Osnovni zakon iz leta 1995 je bil do danes dopolnjen in spremenjen trikrat. Sedaj se dopolnjuje še z implementacijo preostalih dveh evropskih direktiv v slovenski pravni red, ter uvaja izvensodno reševanje spornih vprašanj glede sklenitve skupnega sporazuma med reprezentativnimi združenji uporabnikov varovanih del ter med kolektivnimi organizacijami. Avtorska pravica je utemeljena z naravnim pravom in kot taka je ustavno deklarirana med človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami. Zato v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke smatramo, da mora tudi Slovenija zagotoviti enako raven varstva avtorskih in sorodnih pravic, kot je urejeno v Evropski uniji. Z uvedbo omenjenih direktiv bo to tudi omogočeno in zagotovljeno. Za umetniška dela se dopolnjuje sledna pravica, ki jo je zakon o avtorskih in sorodnih pravicah že sedaj poznal. Člen določa višino nadomestila za avtorja, če je njegovo likovno delo, to je izvirnik, ki je bilo odsvojeno z njegove strani, ponovno prodano. Po predlagani spremembi je plačilo nadomestila za ponovno prodajo izvirnika likovnega dela in s tem sledna pravica vezana na profesionalno prodajo, ne pa, če gre za prodajo izvirnika med osebami, ki se ne ukvarjajo z njihovim trženjem. Na matičnem delovnem telesu se je razvila obširna debata, ali je dopustno, da so višine nadomestil navedene že v evrih, glede na to, da je še vedno uradna valuta tolar. V naši poslanski skupini smatramo, da so takšne razprave tik pred prevzemom evra odvečne, predvsem pa neplodne, če razpravljavci stojimo na različnih bregovih vsak s svojim prav. Predlagatelj pa je v prehodni določbi navedel, da se zneski navedene uvedbe evra obračunavajo v tolarski protivrednosti po srednjem tečaju Banke Slovenije. Zadnja novela zakona, sprejeta leta 2004, je na novo določila obveznosti kolektivne organizacije, da sklepajo z reprezentativnimi združenji uporabnikov varovanih del skupne sporazume, v katerih se določijo predvsem pogoji, način uporabe in višina nadomestil za uporabo varovanih del. Če je sporazum bil sklenjen, je veljalo nadomestilo, sklenjeno v sporazumu, kot tarifa za uporabo varovanih del. Če pa sporazum ni sklenjen, plačujejo uporabniki nadomestilo za uporabo varovanih del po tarifi, ki jo sprejme kolektivna organizacija. Zaradi velikih nesoglasij med kolektivnimi organizacijami in uporabniki, ki onemogočajo sklenitev skupnih sporazumov, se v noveli zakona uvaja arbitraža kot dodatno sredstvo za izvensodno reševanje spornih vprašanj med kolektivno organizacijo in reprezentativnim združenjem uporabnikom varovanih del. Tudi v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke ocenjujemo, da bo novi institut prispeval ali pa vsaj delo prispeval, kot je tudi prej omenil minister, h hitrejši izvensodni rešitvi spornih vprašanj. Predvsem pa v naši poslanski skupini pričakujemo, da bodo navedene spremembe, pa tiste, ki jih pričakujemo do poletja, kot je prej omenil minister, prinesle ustrezne rešitve za uporabnike varovanih del s področja gospodarstva, ki nas nenehno opozarjajo na pritiske s strani kolektivnih organizacij po vedno večjih dodatnih finančnih zahtevah, ki so neprimerljive glede na tarife v drugih državah. Vemo, da imajo sedaj dovoljenja za kolektivno opravljanje avtorskih in sorodnih pravic tri združenja, in sicer Sazas, Zamp in IPF, in sicer za različna področja. In da obrtniki, gostinci, frizerji itd. dobijo račune od vseh treh združenj za uporabo glasbe, ni za njih samo presenečenje, ampak marsikdo tega finančno ni zmožen prenesti. Zato je nujno potrebno, da se sporazumno dogovorijo tarife, ki bodo sprejemljive za vse. Tarife, ki ne bodo oderuške za uporabnike varovanih del in ne požeruške za imetnike avtorskih in sorodnih tarif. V naši poslanski skupini bomo predlagane spremembe podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Predlagane spremembe zakona o avtorskih in sorodnih pravicah pomenijo manj zahtevne uskladitve določb zakona s pravom Evropske unije. Gre za usklajevanje dveh direktiv, in sicer direktive o uveljavljanju pravic nacionalne lastnine in direktive o sledni pravici v korist avtorja izvirnega umetniškega dela. Predlagane spremembe so manj zahtevne narave, saj se v večji meri naslanjajo na veljavno ureditev v splošnih predpisih in v zakonu določajo le tiste izjeme, ki so nujne glede na direktivo. Zakon institut sledilne pravice že ureja in ga je potrebno le uskladiti z določbami te direktive. Predlog zakona uvaja tudi posebno arbitražo na področju sporov med kolektivnimi organizacijami in reprezentativnimi združenji uporabnikov, s čimer se določa še eno sredstvo za izvensodno reševanje spornih vprašanj na področju kolektivnih opravljenih pravic. Na odboru za gospodarstvu je bila precej živahna razprava in precej pomislekov glede zapisovanja plačilnega sredstva evra. Vemo vsi, da bo slej kot prej pred nami tudi ob vstopu v to državo plačilno sredstvo evro. Vemo tudi, da bi bilo z vpisovanjem tečaja v to zakonodajo zagotovo precej nesporno glede menjalnega tečaja in potem stalno spreminjanje bi bilo neracionalno in mislim, da je to popolnoma praktična in racionalna poteza, da se vendar to notri vpiše, da se ta zgodba uveljavlja z evrom in s tem prikrajša ministrstvo in parlament in vse za precej dela na tem področju v bodoče, ko bo evro vstopil v veljavo v Sloveniji. Kljub nekaterim pomislekom glede nacionalnega ponosa in vsega mislim, da to nima zveze s tem in da mi še vedno spoštujemo in naš tolar je še vedno naš. Res pa je, razprava je precej tekla v smislu obremenitve uporabnikov nasproti teh avtorskih izvajalcev, kajti te številne položnice, ki so prihajale in še prihajajo v določene lokale, da tako rečem, so za mnoge gospodarstvenike, podjetnike obremenjujoče, in to kar precej. Vemo, da je bilo veliko sporov na tem področju v preteklosti, kako in kaj s to zgodbo. To ni bila osrednja tema tega zakona, pa vendar je ob teh stvareh pomembno tudi to izpostaviti, te številne obremenitve, ki morajo biti v bodoče primerne, kajti to se kar nabere v samih položnicah na leto oziroma na mesec. Na pobudo gospodarstva, ravno zaradi takih in drugačnih slabih izkušenj na tem področju v preteklosti, smo upoštevali amandma k 7. členu glede arbitraže za izvensodno reševanje spornih vprašanj, ki so bila mnogokrat spor številnih uporabnikov in izvajalcev, avtorjev. Ti pogosti spori se niso reševali oziroma so zastali in tudi na sodišču niso doživeli končnega epiloga. Zato verjamemo, da bi takšno izvensodno reševanje v okviru arbitraže lahko bila pomoč enim in drugim v tej zgodbi in bi omogočili to skrajno možnost upoštevati takrat, kadar pač ne bi prišlo do sporazuma med obema strankama. Verjamemo, da je to lahko korak naprej in bomo tudi zaradi tega ta amandma podprli ter s tem tudi spremembe zakona o avtorskih pravicah. V Slovenski ljudski stranki to podpiramo in verjamemo, da bo to korak naprej v smislu dopolnitve tega zakona o teh pravicah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še zadnji je na vrsti gospod Boštjan Zagorac, v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Bom zelo kratek. Skušal se bom izogniti definiciji avtorskih pravic, kot je zapisana v zakonu in leksikonih, ker so to naredili nekateri pred menoj in bi s tem samo tratil vaš čas, ker ste že dvakrat slišali, o čem govorimo, in ne bi želel tega ponavljati. Vsekakor se bom osredotočil na dve zadevi, ki sta nas v Slovenski nacionalni stranki najbolj bodli v oči in ste jih nekateri pred menoj že omenjali. Gre namreč za tako imenovano arbitražo, ki v resnici po tem zakonu niti ni bila arbitraža, kajti arbitraža, kot je že nekdo pred mano dejal, je sporazum, ta zakon pa je omogočal, da ena stranka postopek, če do sporazuma ne pride, vodi sama naprej in drugi nalaga tudi določene stroške. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki vsekakor podprli amandma, ki ta problem rešuje. Druga zadeva, ki jo je treba omeniti pri obravnavi tega zakona in jo je tudi že nekdo pred mano omenil, to je tako imenovano uvajanje evra. S to zadevo pa se v Slovenski nacionalni stranki nikakor ne moremo strinjati. Mislim, da je na to opozorila tudi zakonodajno-pravna služba na seji odbora - na določbo v predlogu zakona, s katero se nadomestila iz naslova sledne pravice opredeljujejo v evrih, in sicer, da takšna rešitev pravnosistemsko ni ustrezna. Zato ji v Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo in upamo, da bo pri tej zadevi tudi vlada popustila. Načeloma pa bo odvisno predvsem od sprejetja ali nesprejetja amandmajev pri samem reševanju arbitraže ali bomo v Slovenski nacionalni stranki zakon podprli ali ne. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih oziroma konkretneje samo o enem členu in o treh amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda, ki ga imate na mizah z dne 31.1.2006. Govorimo o 7. členu in dajem v razpravo ta člen in amandma poslanske skupine LDS, amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma poslanske skupine SD. Kdo želi besedo? Bom prebral: gospod Školč, Veber, Rezman, Veršnik, Mikolič in Širca. Seveda to ne pomeni, da je ta spisek zaključen. Gospod Školč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poglejte, mi predlagamo, da se 7. člen oziroma te določbe o arbitraži črtajo. O tem je bilo že veliko govora. In če sem prav razumel tudi ministra in kolege iz koalicijskih strank, tudi sami niso zadovoljni s tistimi rešitvami, ki so jih tako vneto zagovarjali na matičnem odboru in zato napovedujejo spremembe tudi v bližji prihodnosti. Če bodo te spremembe v bližnji prihodnosti, bi vas spomnil na neko razpravo, ki jo je sprovociral kolega Kontič dva dni nazaj. Bi bilo edini smiselno mogoče tokrat le poslušati tiste, ki trdimo, da je arbitraža, tako kot je bila zamišljena in tudi tako kot je v tem trenutku z različnimi amandmaji popravljena, instrument, ki, prvič, ni vreden tega imena arbitraža in drugič, instrument, ki ne bo učinkovit. Če bo sprejet, kot ga predlaga koalicija, bo doživel enako usodo kot tiste določbe, ki govorijo o prostovoljni mediaciji, če pa bo sprejet tako, kot ga je sprejel odbor, bo direktno pomenil možnost razlaščanja avtorjev s tem posrednim mehanizmom v njihovih pravicah. Minister Vizjak se sklicuje v tej razpravi na pozive s terena. Sprašujem ga, če je poslušal samo uporabnike, ker če bi poslušal tudi avtorje in izvajalce, te zadnje rešitve zagotovo ne bi predlagal. Minister Vizjak je tudi na odboru prizadevanja kolektivnih organizacij, ki so po zakonu organizacije, ki ščitijo avtorske pravice, označil za neskladna z demokratičnimi načeli. Ali to pomeni, da lastnino avtorjev razume kot nekaj skupnega, vsem lastnega, in je zato pač dopustno poseganje nekoga tretjega v to lastnino? Na primer, parlamenta v tem primeru s tem mehanizmom. Tudi koalicija vztraja pri tem, da je potrebno enačiti med pravicami avtorjev in pravicami uporabnikov in da so zato dopustni ti mehanizmi. In v tej trditvi je po moje jedro nesporazuma. Tu ne gre za enake pravice tistih, ki so avtorji in s tem lastniki pravic, in tisti, ki te stvari uporabljajo. Zato velja le pogledati nazaj, kaj vse je kdo govoril in kakšne pravice in čigave kdo zagovarja. Gospod Mikolič je recimo rekel, citiram: "Vemo pa, da smo vsi dobili ogromno pozivov s terena, v čem je bistven problem, ki se nanaša na gospodarstvo od vseh tistih, ki nas opozarjajo na te tarife, od frizerstva, gostinstva in tako dalje. To je bistven problem, ker se pravzaprav zakonodajalec sedaj poskuša nekako, če se to ne dogovori, rešiti z arbitražo." Gospod Rugelj kot govornik največje koalicijske stranke, pravi: "Jaz pa vam še enkrat povem, vi seveda rečete lahko, da ugasnemo radio. Jaz lahko rečem, vi ugasnite tisto svojo. Kdo pa vas sili, da delate muziko, pa nočem žaliti nobenega umetnika, nikogar, samo nekaj drugega vam bom povedal. Treba je najti skupno rešitev za skupno določitev cene." Ne zahajam v ta podcenjujoč odnos do avtorjev, ampak iz vseh treh teh nastopov veje ta filozofija, da je pravzaprav uporaba avtorskih del nekaj, s čimer se lahko poljubno baranta. To seveda ni res. Avtorska dela uživajo polno zaščito in na veliko srečo vseh nas, ki to razumemo, tudi zaščito evropskih direktiv. Zato jih ni mogoče na tak način preprosto razlaščati. 7. člen, govoril bom o eventualno popravljenem, ker za tega drugega, mislim, da je bilo že veliko povedanega, prinaša popravek koalicije v tem prvem odstavku, da kolektivna organizacija lahko na podlagi, to je dodatek, "lahko na podlagi arbitrarnega sporazuma zahteva..." in tako naprej. Se pravi, če ta prvi vaš amandma prinaša možnost arbitražnega sporazuma, ki ga prinaša besedica "lahko", pomeni kljub vsemu to, da ta sporazum mora biti podpisan, če hočemo, da bodo postopki tekli dalje. Kaj se bo zgodilo, če ta sporazum ne bo podpisan oziroma če ga nekdo ne bo hotel podpisati? Potem bo seveda veljalo, da ne bo mogoče vseh drugih določb izvajati. Zato je ta slaba vest, ki ste jo izkazali s tema dvema popravkoma, le ni izpeljana do konca. Po eni strani ste pristali na črtanje obveznega sporazuma, hkrati pa ste te določbe napisali tako, da ne morejo biti učinkovite. Za arbitražo se vsakdo lahko, če hoče, odloči že na podlagi zakona o pravdnem postopku, ki to možnost dopušča. Če bi se odločil na podlagi zakona o pravdnem postopku, potem tudi ne bi bilo drugih težav, ki jih pač ta člen ima. Tam je ta postopek bistveno bolj dosledno izpeljan in predvsem ima nekaj, česar ta postopek v tem zakonu nima. Ima zagotovljeno sodno varstvo, ki je tudi ustavna pravica. Zato kolegi dragi iz pozicije, mislim, da je dobro, v korist ne samo te razprave tukaj, ampak v korist zaščite avtorskih in drugih pravic in seveda tudi v korist sistema zakonov, ki v Republiki Sloveniji veljajo, da od tega skropucala o arbitraži v tem zakonu odstopite. Ker poglejte, razveljavitev arbitražne določbe v tem, kot jo napišete, je v celoti prepisana, razen ene določbe, iz veljavnega zakona. Spustili ste eno od ključnih določb. Tožba na razveljavitev pa je tudi malenkost drugače določena. Se pravi, da pravzaprav ta poskus, ki ga je ministrstvo izvedlo v korist, pa nočem nobenega žaliti, kot je bilo tukaj večkrat rečeno, frizerjev in gostincev, je poskus, ki v bistvu delogira v enem bistvenem delu zaščito avtorjev in njihovih pravic. Zato se prosim spametujte, vzemite si ta dva meseca časa in poskušajte predvsem te organizacije prepričati, da sedejo za skupno mizo in poiščejo morebiti načine da poenostavijo komuniciranje med seboj in z uporabniki. To bi zagotovo vsem koristilo. Ni pa mogoče tega poskusa delati in predstavljati kot korak naprej, to je korak nazaj, je korak v po lastninjenje oziroma podržavljanje teh avtorskih pravic ali pa mogoče, bolje korektno rečeno, v podružbljanje. Upam pa, da tega ne boste podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Školč. Medtem so se nam na tribuni pridružili mladi obiskovalci, ki jih lepo pozdravljam v slovenskem parlamentu. Zdaj pa nadaljujemo z razpravo. Repliko zahtevata, [[počasi gospod Rugelj, ne tako nestrpno]] , prvi ima repliko gospod minister, potem pa gospod Rugelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz razumem gospoda poslanca glede branjenja ene strani. Jaz vedno prosim, da je treba na celo zadevo gledati le širše, ne samo skozi prizmo ene strani, recimo avtorjev, in ne tudi skozi prizmo druge strani, uporabnikov. Potrebno je najti in iskati rešitve, ki so za vse strani optimalne in sprejemljive. Zato tudi dosedanja rešitev pri določanju tarif ni ustrezna, kajti avtorjev ne sili oziroma nič jih ne stimulira, da bi z uporabniki, ki so jim določene tarife, dosegli dogovorov oziroma neko vrsto sploh dogovarjanja glede tega vprašanja. Taka je rešitev in jaz mislim, da je ta rešitev slaba. Zato smo predlagali arbitražo z eno samo željo, željo, da je to učinkovit instrument, da se obe strani usedeta skupaj, kar je tudi osnovna intenca zakona, da se obe strani usedeta skupaj. Seveda nismo našli boljše rešitve, kot da je ta stvar na nek način zavezujoča. Prisilna, bo grdo rečeno. Zato smo še vedno na stališču, da bi bila to najbolj učinkovita metoda. Vendar žal, nima podpore, politične podpore, zato smo naredili korak v smeri iskanja politične podpore in podpiramo amandma štirih koalicijskih poslanskih skupin z namenom, da se pred postopkom klasične arbitraže, ki je na nek način tudi določena v zakonu o pravdnem postopku, doseže sporazum o tem, da se gre v arbitražo in seveda o samem postopku arbitraže. Samo to je predmet sporazuma. Sicer pa arbitražni postopek, postopek dogovarjanja teče po uveljavljenih načelih. In ni res, in zavajate, ko govorite, da je to neka izmišljotina, nek spaček, brez domišljenih rešitev. Ni res, te rešitve so že domišljene v drugih predpisih. Seveda pa terja dogovarjanja okoli arbitražnega sporazuma. Mi bomo zaradi tega tudi v tem prehodnem obdobju ugotovili, ali bo v primeru sporov tudi volja na strani avtorjev po oblikovanju arbitražnega sporazuma, da se sploh začne arbitraža in seveda s tem tudi oblikuje neka konsenzualna rešitev, če tudi v tem, periodi, pol leta, zato smo rekli, da bomo posegli v tarifni del, temeljito - če v tem času, bomo videli, da so tudi te določbe zaradi pravzaprav zelo togih stališč ene ali druge strani neuporabne, neučinkovite, jih bomo v nadaljevanju popravili. Želja je, da ne določa ne ministrstvo, ne uradnik ne nihče drugih teh tarif. Želja je, da se te tarife določajo po objektivnih merilih sporazumno.
Hvala, gospod minister. Potrpežljivost je božja mast. Gospod Rugelj, sedaj imate pa besedo.
Hvala lepa. Komaj sem čakal. Ja, gospod Školč, ta po vaših besedah podcenjujoč odnos do naših avtorjev, seveda so to vaše besede, to niso moje besede. Jaz avtorska dela spoštujem in tudi vem, da imajo svojo ceno in tudi avtorji imajo pravico postaviti svojo ceno. Sedaj vas bom pa vprašal, kakšen pa je vaš odnos do uporabnikov. Uporabniki morajo imeti pravico se odločiti, ali bodo to kupili ali ne bodo kupili. Ne, da nekdo reče: "Spoštovani uporabniki, nesite televizor iz vaše gostilne, ker mi hočemo po takih cenah prodajati naše storitve." Tega nima nihče pravice reči. Uporabniki imajo pravico imeti televizor tudi za to, da so informirani, da poslušajo sporočila, športne prenose in vse ostale stvari. Če bomo tako daleč prišli, bomo imeli kmalu tukaj notri samo avtorska dela. Upam, da do tega ne bo prišlo. Ampak uporabnik ima tudi pravico se odločiti, ali bo nekaj vzel ali ne. Sedaj pa pridemo do bistva. Bistvo je pa v tem, da RTV v tem primeru predvaja določeno muziko in še ves ostali program, ki ga ima, in uporabnik sedaj ne more takoj, ko bo konec filma, ugasniti televizor. To ne gre tako. In iz tega stališča, ker ima pravico imeti to notri, ima pravico biti obveščen, kaj se dogaja, in tudi tisti gost ima tudi pravico sodelovati na nek način pri oblikovanju cene te tarife avtorjev. Avtorji imajo pa tudi pravico na koncu koncev, če se ne morejo pogoditi za ceno, da rečejo: "Oprostite spoštovani, mi vam ne dovolimo več predvajati te skladbe," ali pa karkoli že imajo. Ampak problem je tukaj v tem, ker gre ta prenos preko televizije, uporabniki pa plačujejo avtorjem direktno. V tem je problem. Tukaj je ključni problem, ki ga bo treba rešiti. Pozdravljam odločitev ministra, da je vpeljal v ta zakon možnost arbitražne rešitve. Mi vemo, da se do sedaj ni hotel nihče pogovarjati oziroma nikoli niso našli skupnega jezika. Upam, da bo to pripeljalo, vsaj moralna obveza je, tako do avtorjev kot do uporabnikov, da najdejo nek skupen jezik in tudi skupno ceno. V tem je poanta vsega. Mislim, da je zakon zelo primeren, bo pa potreben tudi tistega, kar je že minister dejal, dodelati še določene zadeve okoli teh tarif. Smisel vsega pa je, da se približamo s temi tarifami našim evropskim primerljivim državam. Samo to, nič drugega. In upam, da tudi, če bo arbitraža ali pa karkoli, da se bodo pa takrat upoštevala ta merila, kakšne cene imajo v teh primerljivih državah, neko povprečje [[...]]
Gospod Rugelj, za repliko so tri minute [[...]]
[[...]]seveda pa bomo upoštevali tudi zmožnosti naše države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Čeprav gre v skupni čas, je pač replika omejena s tremi minutami. Gospod Mikolič, tudi replika? Prosim lepo, tri minute.
Hvala. Saj bom kratek. Poglejte, logično je, da so se uporabniki avtorskih pravic obrnili na nas, ker sami čutijo, da je v zadnjem času nevzdržno stanje glede teh obveznosti. In ne vem, zakaj bi nam nekdo nasprotoval, kot češ, zakaj se pa zavzemate za njih, kje pa je ta druga stran, se pravi, avtorji oziroma te kolektivne organizacije, ki jih zastopajo. Meni je čisto logično, gospod Školč, da se vi zavzemate za njih, ker so se pač na vas obrnili. Je pa naša skupna naloga, glede na to, da je zakon bil predlagan v proceduro v državni zbor, da na te probleme, za katere vemo, da so na terenu, opozorimo in da jih bomo tudi poskušali rešiti. Mogoče res ni najbolj idealna ali pa primerna rešitev ta 7. člen, ampak trenutno je to ena tistih, ki nam le daje neko upanje, da bo do teh sporazumov glede določitve tarif le prišlo. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj pa nadaljujemo z razpravo. Na vrsti je gospod Veber.
Hvala za besedo. No, amandma, ki smo ga vložili k 7. členu, popravlja ta člen, ki govori o arbitraži, kajti tako, kot je zapisano besedilo, seveda ne bi smelo biti zapisano pod naslovom arbitraža, ampak nek postopek, ki si ga je predlagatelj zaželel ali predvidel za reševanje odnosa med kolektivnimi organizacijami in reprezentativnimi združenji. Sprejetje tega amandmaja pripelje ta člen vsaj precej blizu pojmu arbitraže. Zato menim, da je sprejem tega amandmaja nujen, če želimo ohraniti člen kot tak. Seveda je pa rešitev arbitraže izjemno zahtevna, tako da bodo po mojem mnenju tudi sicer postopki, če bodo stekli na podlagi arbitraž, izjemno zahtevni, izjemno dolgi in nisem prepričan, da bodo ne nazadnje tudi pripeljali do nekih konkretnih rešitev. Gre za to, da avtorske in sorodne pravice poskušamo intenzivneje uveljavljati v zadnjem obdobju, za kar pa so potrebne določene izkušnje, določeni postopki in ne nazadnje tudi izmenjava pogledov na to, na kakšen način pravzaprav uveljaviti avtorske in sorodne pravice, zato da bodo uporabniki zadovoljni s tem, kar jim ponujajo avtorji, kar jim ponujajo fonogrami oziroma prek medijev. To je tudi tisti odnos, bom rekel, med avtorjem in javnostjo, ki je izjemno občutljiv in ga je po mojem mnenju tudi težko definirati v neki arbitraži. Tako da omogočanje dialoga in iskanje skupnih rešitev je edina pravilna usmeritev pri tem zakonu in mislim, da bo pripeljalo do tega samo to, da se tudi v državnem zboru kot tudi pri vladi postavi izjemno jasen interes, da ni mogoče pričakovati zakonskih sprememb, v kolikor se ne želijo med seboj dogovarjati, kajti sprememba zakona v eno ali v drugo smer nikoli ne bo pripeljala do ustrezne rešitve. Mehanizem, ki je ta hip dan preko mediacije je zagotovo eden od tistih mehanizmov, ki bi lahko pripeljal do tega, da pridemo do najbrž da res sprejemljivih možnih rešitev, ni sicer popolnoma obvezujoča, tam je mediacija za obe strani, vendar je zagotovo neki postopek, ki bi sploh nam pokazal, ali je res smiselno potem nadaljevati te korake, mogoče celo preko arbitraže. Kar takoj pristopiti k arbitraži pa mislim, da je kljub vsemu preveč zahtevno, kajti preveč razhajanja je trenutno kot se kaže na tem področju. Še enkrat bi pa pri teh tarifnih pravilnikih želel opozoriti resnično na opozorila iz, bom rekel, terena, predvsem v smislu pri upoštevanju humanitarnih organizacij oziroma prireditev. Velikokrat je izjemno težko predvsem za nevladne organizacije zagotoviti sredstva za to, da opravljajo svoje poslanstvo, včasih pa se to dogaja bi rekel, tudi v povsem, bom rekel, javnih ustanovah, da zaradi pomanjkanja javnih sredstev enostavno ne morejo izvrševati svojih nalog na način, kot jim nenazadnje nalaga tudi zakonodaja in kot pričakujejo uporabniki storitev v teh javnih zavodih, v mislih imam predvsem dome starejših občanov, ker se velikokrat poslužujejo tudi najrazličnejših postopkov, humanitarnih prireditev, na podlagi katerih seveda potem poskušajo pridobiti dodaten denar in tukaj se pojavljajo tako glasbeniki, umetniki in seveda ostali avtorji, ki lahko s predstavitvijo svoj del pripomorejo k temu, da ta humanitarna prireditev seveda prinese nekaj več denarja tej organizaciji. Če za to avtorske oziroma kolektivne organizacije zaračunavajo avtorske honorarje je seveda to ena od tistih zadev, ki bi jo bilo zagotovo potrebno v tarifnem pravilniku natančneje opredeliti in predvsem omogočiti, da se upoštevajo takšne specifične razmere, ki so po mojem mnenju zagotovo tudi v interesu avtorjev. Tako da, velikokrat se avtorji tudi neposredno odzovejo svojimi deli in želijo pravzaprav sodelovati pri teh humanitarnih prireditvah in v kolikor pa kolektivna organizacija tega nima določenega v svojem tarifnem pravilniku, seveda prihaja potem do težav. Tako da, ta odprta vprašanja, ki nastajajo v praksi, je po mojem mnenju možno vnašati v te tarifne pravilnike in seveda iz leta v leto izboljševati te medsebojne odnose, tako da ob vedenju, da so tudi koalicijske stranke predlagale pravzaprav identičen amandma, bo kot vse kaže ta določba oziroma ta sprememba v 7. členu, ki je zapisana v amandmaju, sprejeta. Upam, da vendarle napotuje vse, tako tudi predlagatelja, da še bolj vztraja pri teh pogovorih, da se dialogi iz izmenjava pogledov na uveljavljanje avtorskih pravic uveljavlja pravzaprav zgolj in predvsem skozi dialog in potem skozi ustrezen pravilnik. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Rezman.
Hvala. Če se ozremo na amandmaje, o katerih govorimo, bomo seveda ugotovili, da zdaj ne govorimo o tem, kako visoke so te cene in ali so oderuške ali ne, ampak govorimo o postopkih, torej o načinu kako priti do dogovora in tisto, kar je bilo večkrat omenjeno ali je to oderuško ali ne, je najbrž stvar nekih drugih razgovorov, neke druge razprave, ki bo tudi nujna. Ko pa govorimo o teh postopkih in zavarovanju avtorskih pravic, pa seveda z ozirom na dejstvo, da gre za avtorske pravice, za pravice avtorjev, ne moremo mimo avtorjev in moramo braniti njihove pravice, če gre za avtorske pravice in torej, vsaj nekateri na strani avtorjev. Za njihove pravice gre v tem trenutku predvsem. In v zvezi s tem imamo, čeprav so številčno trije amandmaji, smo dva amandmaja po vsebini. Eden je ta, ki pač sodi, da bi bilo treba določilo o arbitraži črtati in drugi je ta, ki pravi, da se naj samo ta prisilna narava predvidene arbitraže eliminira. Socialna demokracija in štiri stranke, ki so podpisale podobne oziroma skoraj identične amandmaje stojimo, domnevam, na istih stališčih, s tem, da je pač naš predlog nekoliko, pa ne bistveno, razširjen še v prvi točki, kjer se eksplicitno izpostavlja potreba po sporazumevanju. Tisto izganjanje arbitraže pa morebiti ni najboljše. Prvič zato ne, ker za to ni soglasja. Drugič pa tudi zato, neka arbitraža je nek postopek, ki bi naj bil boljši, ugodnejši od sodnih postopkov in tudi cenejši. Torej z manj stroški za tiste, ki lahko to stvar z arbitražnimi sporazumi oziroma odločitvami, odločbami uredijo. Zato jaz sodim, da je prav, da podpremo tisti amandma, ki eliminira prisilno naravo, ki omogoča arbitražo in ki, ker v prvi točki tudi določa, da mora biti uveljavljen pri tem način sporazumevanja.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Veršnik.
Hvala za besedo, pozdrav predstavnikoma ministrstva, spoštovane kolegice, kolegi. Ko obravnavamo amandmaje 7. člena ugotavljam, da je zakon o avtorski in sorodnih pravicah potreben spremembe. Ni razlog samo prilagajanju evropski zakonodaji ampak tudi zaradi tistega, na kar smo najbolj občutljivi vsi. To je plačevanje storitev. Da umetniki znajo ceniti svoje delo vem iz lastnih izkušenj, kar je po moje tudi prav. Vem pa tudi, da ti isti umetniki ne razumejo, kako težko je zaslužiti vsak tolar. Pred štirinajstimi dnevi me je v poslanski pisarni obiskal kabelski operater za naše območje in mi prinesel finančno poročilo za leto 2004. Njihov strošek za SAZAS je za leto 2005 znašal 8 milijonov 919 tisoč 855, kar je po njegovih izjavah in informacijah trikrat več, kot plačujejo kabelski operaterji v naši neposredni soseščini, v Avstriji, s katerimi se vedno znova zelo radi primerjamo. Posebej zanimiva je bila njegova pripoved, kako so prišli do te cene, ki je še vedno previsoka, če jo primerjamo s sosedi. Zgodba je bila primerljiva z dogajanji na kakšni arabski tržnici, kar pomeni, da avtorji niso imeli izdelanih kriterijev, ampak so se šli po sistemu, kdo bo koga, kar pa mislim, da v današnjem času sodobne tehnologije in obilice informacij ni sprejemljivo. Komaj so se sprijaznili z dajatvijo SAZAS-u - tako mi je rekel operater -, je že trkalo na njihova vrata združenje ZAMP, v naslednjem koraku pa še združenje IPF. Upravičeno se sprašujejo, če je to vse, in se bojijo, kdaj se bo pojavilo novo združenje in zahtevalo novo plačilo. Moram priznati, da od sogovornika nisem slišal, da ne želijo plačevati avtorskih dajatev, želijo pa pošten in fer dogovor med obema partnerjema, od katerih vsak pozna svoj posel in vsak zastopa, jasno, tudi svoje interese. Nastopanje s pozicije močnejšega po mojem mnenju ne koristi nikomur. Zelo podobno stališče sem slišal pri gostincih, ki se ravno tako ne strinjajo, da bi bili popolnoma izključeni iz dogajanj. Seveda so bili nekateri močno zgroženi nad plačevanjem tovrstnih storitev, drugi nekoliko bolj spravljivi, vsi pa so bili enotni, da se je treba dogovoriti s pozicije enakopravnih sogovornikov, tako da bo v obojestransko zadovoljstvo. Strinjam se, da to ne bo lahko, trdim pa, da je nujno. Iz teh razlogov razumem, da se je razvnela tako burna razprava o arbitraži, ki po mojem mnenju ni najbolj primerna, vendar je bila ponujena v ta namen, da zahteva medsebojno dogovarjanje in usklajevanje. Glede na izvajanje gospoda ministra na današnji seji pa podpiram njegovo izjavo, da bo ministrstvo uredilo ta problem z ureditvijo tarif v podzakonskih aktih, kar bo po mojem mnenju dokončna rešitev tega problema. Zato bom v dani situaciji podprl amandma k 7. členu, ki so ga vložile stranke koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mikolič.
Hvala, še enkrat za besedo. Tudi sam in tudi v naši poslanski skupini bomo podprli ta drugi predlog koalicijske poslanskih skupin. Bi pa rad povedal, da je res, da ni predmet 7. člena višina, tarifa ali pa kot sem že rekel višina tarife, vendar, če ne bi bila ta tarifa do sedaj problem, prav gotovo tudi vlada oziroma predlagatelj ne bi posegal v ta člen, oziroma nam ponudil neke rešitve. In to so dejstva in nas morda nekatere velikokrat moti, ko za določene avtorske pravice ne obstajajo neki realni kriteriji na različnih področjih, od umetnin, literarnih del, to tistih, ki se ustvarjajo v gospodarstvu. To so pač zatečena stanja, ki jih imamo danes in ki nas velikokrat spravljajo v slabo voljo. V tem konkretnem primeru pa spravljajo v slabo voljo uporabnike. Vendar ravno glede te rešitve in do sedaj nerešenih problemov, ki so se pojavljali, nekako ta drugi amandma dopolnjuje pač tisto prvo rešitev glede arbitraže, da bo tudi, vsaj jaz tako smatram, s pravnega vidika nekako zadostilo temu nazivu arbitraže. Še enkrat pravim, sam bom predlagan drugi amandma podprl.
Hvala lepa. Gospa Širca.
Hvala lepa. Spoštovani arbitraža nadomešča sporazuma. Sporazuma ni, ker ni konsenza okoli tega, kakšne tarife naj bi imeli in postavili, kakšne cene naj bi bile. Intelektualno delo težko dobi ceno in to je skupni imenovalec celotne debate in tudi posledica tako rešenega člena, kot ga je predlagalo ministrstvo. Gospod minister je dejal, da se ne da gledati in da ni gledal sam, ko je pripravljal to rešitev, skozi eno prizmo. Ampak jaz se bojim, da je prav ministrstvo zastopalo zgolj samo eno prizmo, drugače ta člen ne bi nastal skozi noč, ponoči, dobesedno, noč je izvrgla ta člen, ki zastopa pravzaprav res eno prizmo in ene interese, interese uporabnikov, bodisi tistih, ki imajo salone, bodisi tistih, ki imajo gostilne. Ponoči se pa včasih slabo sanja in ta člen je dejansko plod neke more ali pa neke fantazije, zaradi tega se je zgodila jutranja realnost in se je popravil, tako kot se je popravil na matičnem odboru. Osebno menim, da je še zmeraj slabo, tudi če bo sprejet, tako kot predlaga koalicija in nedvomno bi bilo boljše, če bi bilo brez te prisilne rešitve, kot ga prinaša sistem arbitraže, ampak da bi se, kot je bilo danes že rečeno, dosegel tisti sporazum, ki ga očitno niso bili sedaj uporabniki in zastopniki avtorjev zmožni, zaradi tega, ker ni bilo mogoče določiti vrednosti intelektualnemu delu in na drugi strani opredelitvi interesov tistih, ki to intelektualno delo zastopajo oziroma imajo. Zaradi tega mislim, da bi moralo priti do premika v naših glavah in postaviti na mesto tudi intelektualno delo, tako konec koncev, kot smo ga v preteklosti že, kajti imamo najboljši zakon, vsaj nekoč smo dejali, da zakon o avtorskih in sorodnih pravicah je eden najbolj zglednih v Evropi. S tem, s to dikresijo mislim, da se njegova vrednost slabša oziroma zmanjšuje, zato bom podprla 7. člen na način, da se ga umakne.
Hvala lepa. Gospod Rezman, replika. Gospod Moge, samo da pojasnim, na spisku vas imamo za gospo Širco, pa nenazadnje imajo tudi dame prednost, tako da vam dajem besedo.
Hvala lepa za besedo. Sam bi nekako dejal, da se gremo tukaj neko samarijanstvo pri določanju podpore temu členu, ki jih je predlagala Liberalna demokracija. Zakaj? Ne samo lastnina, ampak tudi trg, tržno gospodarstvo je postavljeno z novo državo, s celotno družbo na drugačne temelje kot prej. Bil je trg dela, ve se kdo določa ceno dela in nekako v tem smislu naj bi delovali. Če pogledamo tisti trg dela, ki se nanaša na materialno plat dela, nekdo ki pride in ima mašino za štancanje zamaškov, zjutraj pride, to vključi, trg dela je določen in se z uporabniki ne dogovarja. Na novo seveda je pa trg intelektualnega dela edini, na katerem so svoje intelektualno delo že pred časom prodajali, tudi že v Titovi Jugoslaviji so bili odvetniki. Ti so prodajali intelektualno delo, cena je bila preko tarife določena in je ta cena bila sprejemljiva tako, ne da so se uporabniki pogovarjali, pa da se je odvetniška zbornica pa drugi na drugi strani pogovarjala, ampak je bila določena preko določenih mehanizmov in ti mehanizmi so še danes. Če pogledamo drug mehanizem, mehanizem trga dela, recimo pri notarjih, tudi tam je tarifa. Ve se, kdo jo je določil, ve se, kdo je dal nanjo soglasje in ta tarifa je, vsaj kar se dela vlade tiče, bila med tistimi, ki uporabljajo notarske storitve, dobro sprejeta. Ko smo pa pri intelektualnem delu, kar se tiče kulture, pa po teh kulturnikih vedno razbijamo in jih tolčemo, nočemo rešiti sami, njihove veljave, nočemo sami tega določiti, da bi lahko tudi oni kot ostali intelektualni poklici lahko živeli kot drugje na svetu. Tu pri njih se gremo pa intelektualno samoupravljanje, ki ga poznamo že iz preteklosti. Zakaj govorim o tem? Vlada Janeza Janša ima aparat 34 tisoč ljudi, v katerem vlada deluje. Ne bom omenjal, da ne bi koga žalil, koliko jih na ministrstvu za gospodarstvo sodeluje. In če to ministrstvo ni sposobno brez tega vmesnega člena samo pri dogovarjanju s temi, ki te storitve porabljajo in torej ki jih nekje tudi ustvarjajo, doseči konsenza in neke poštene tarife, se torej ta problem izloča iz ministrstva in pustijo, da se ti med seboj dogovarjajo, kregajo, ker bodo mogli oni na koncu potegniti, to je malo žaljivo do naše kulture. Mislim, da bi morali prevzeti oni nase to vlogo in v okviru zakona, če črtamo ta člen, rešiti ta problem sami z ljudmi, ki so zaposleni tam notri, kot je Šturm sam rešil svoj problem in kot so drugi. Poglejte, če bi se Prešeren zopet zbudil, zdajle imamo svojo državo za razliko od tiste Avstro-Ogrske in bi poslušal to razpravo, bi rekel ta moja pesem je še vedno aktualna: "Le začniva pri Homeri, prosil reva dni je stare." Mi s tem, s takšnim tretmajem avtorjev, kot je tukaj, ne delamo sami sebi, državnemu zboru pa slovenski kulturi neke promocije, ampak poskušamo te zadeve, ki bi jih v veliki meri morala reševati vlada, zopet prenesti na pleča dveh sprtih strani, ki imata vsaka druge interese in da bi morala te dve stvari ti rešiti preko arbitraže, me to spominja na Rupla, ki ni sposoben se s Hrvaško drugače dogovoriti, kot da tudi tam gremo preko neke arbitraže. Dajmo prenehati enkrat s tem, dajmo vladi svoje kompetence, napravimo tako kot mora biti, podprimo ta amandma, je komaj še druga obravnava in poskušajmo tudi v okviru tega amandmaja vladi nekako pustiti proste roke, da sama reši ta problem, ne pa da bomo vsi solzni stali zdaj za slovenski kulturni praznik v Cankarjevem domu, solze nam bodo polzele po licih, ko bodo peli našo himno pa bomo uživali z glasbo, ki jo bodo izvajali, tudi nad avtorji, ki so napisali to glasbo, ampak ko smo tukaj in ko imamo možnost, da nekaj storimo za intelektualno delo kulturnikov, tukaj bomo sklonjene glave seveda poskušali pritisniti to, kar nekako vladi odvzema del kompetenc in del dela in del problema, ki bi ga mogla sama rešiti. Zato vas jaz lepo pozivam, podprite ta amandma, ki smo ga predlagali in poskušajmo, da vlada odigra bolj temeljito vlogo pri dogovarjanju trga dela na kulturnem področju.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rugelj, če jo še želi. Ja, prosim.
Hvala lepa. Poglejte, tukaj notri v bistvu, ali pa dobro, bom rekel, pač eni ste če drži tisti stari rek, ki smo ga že tukaj stokrat slišali, bolj papeški od papeža. Jaz sem se osebno pogovarjal z avtorji, s predstavniki kolektivnih organizacij SAZAS-a, IPF-a, nihče od njih ni nasprotoval arbitraži v takšni obliki kot je sedaj predlagana. Mi smo skupaj z ministrstvom za gospodarstvo vložili tisti amandma, ki v bistvu sedaj črta tisto obvezno arbitražo. Ampak proti takšni arbitraži pa jaz upam, da ne more imeti nihče nič. Samo dodatna moralna obveznost je, da pride do skupnega dogovora, kar je želja in cilj. In jaz sem gledal tisto odločbo ustavnega sodišča, kjer piše "avtorji imajo pravico določiti ceno svojega dela", ampak zraven pa piše, "potrošnik se ima pa pravico odločiti ali bo nekaj vzel." Pri nas pa je to izredno težko izvedljivo, kar sem že enkrat povedal, zadeva gre preko televizije, potrošniki pa dobivajo račune. V tem je bistvo spora ali pa problema. In ta problem se bo tudi reševal. In ravno zaradi tega mora biti skupni dogovor in jaz mislim, da je ministrstvo s to arbitražo dalo samo še eno možnost, tako avtorjem kot uporabnikom, da le pride do skupnega dogovora, do zdaj ga še niso našli, pa so imeli vse možnosti, od tistih mediacij in ne vem kaj vse skupaj, in zdaj imajo ponovno še najprej možnost dogovora štiri mesece. V kolikor ne bo v teh štirih mesecih, ko bo nekdo dal pobudo za te pogovore o skupni tarifi, prišli do dogovora, bo pač lahko predlagal arbitražo, drugi pa se bo strinjal s tem, ali se pa ne bo. To je ta zakon, jaz ne vem, kaj je tukaj narobe, saj ne more biti nič boljše, na koncu noben od teh umetnikov ni imel nič proti arbitraži. Jaz sem se z njimi pogovarjal in na sestanku smo bili, niso imeli, ker so argumente absorbirali. In seveda so se tudi strinjali s tem, da naredimo cene evropsko primerljive v skladu z našimi zmožnostmi, samo to je cilj tega in jaz mislim, da bo. In na koncu koncev se lahko pokaže tudi v arbitraži bo lahko vsaka stran tudi predlagala določene kriterije, po katerih se naj se to, ampak osnovni kriterij bi moral biti, te sosednje evropsko primerljive države, ne vem, ali je to Madžarska, Avstrija ali karkoli, se bo pač dalo neko povprečje, da smo nekje znotraj tega. Zdaj pa seveda eni pravijo, da imamo mi nekajkrat višje tarife, drugi pravijo, da imamo nižje tarife, ampak jaz mislim, če se bo to vse skupaj pregledalo, da se bo na koncu le ugotovilo, kje smo in da bomo tam nekje, kar je pravilno tudi, na koncu akceptirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Jaz sem, tako bom rekel, vesel, da slovenski mesec kulture začenjamo z zakonom, z obravnavo zakona, ki naj bi reševal probleme na tem področju, ampak očitno jih bomo samo zapletli. Zapletli tudi zaradi tega, ker seveda uvajamo v nek sorazmerno konsistenten zakon spet neko špranjo, razpoklino, skozi katero se bo dalo delati marsikaj, predvsem pa odlašati, nategovati, seveda, enkrat ene, enkrat druge. Danes se ne pogovarjamo o tarifi in pravilniku o tarifah in zaradi tega je seveda mnogo tega, kar pripovedujmo, tukaj odveč. Jaz seveda stojim na stališču, da je treba predvsem zaščititi vse avtorje pred krajami, pa seveda tudi vse uporabnike pred ropanjem, to naj bi bil namen takšnega zakona in seveda tudi kasnejšega tarifnega pravilnika. Treba je tudi vedeti, da vsi tisti, ki se nam pritožujejo, ker prihajajo iz vseh strani, ne povedo nikoli cele resnice, sploh se ne pritožujejo tisti, ki jim gre dobro, ampak predvsem tisti, ki jim gre slabo ali pa so toliko pogoltni, da bi radi imeli čisto vse. Nihče od teh posrednih uporabnikov, ki vrtijo glasbo, predvajajo filme v svojih prostorih, ni povedal, da je zaradi tega veliko bolj konkurenčen na trgu, da ima zaradi tega več obiska, da ima lahko kljub višjim cenam več obiska in tako naprej. To so zadeve, ki jih je treba dogovorno urediti, prisilna arbitraža pa prav gotovo ni arbitraža. To je tako, kot bi legalizirali rabutanje in potem tistega, ki rabuta, in onega, ki goji drevje, prosili, naj se arbitrirata.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sam sem za sporazume, tudi za arbitražo, če je pač to potrebno, vendar moramo prej do te točke priti. O SAZAS-u, mislim, da je dovolj povedal Ali N, sicer zdaj pod novim umetniškim imenom. Opozoril bi na eno najbolj eklatantnih nespoštovanj avtorskih pravic s področja novinarskega dela, nekaj mogoče tudi zaradi novinarjev samih, zaradi njihove neorganiziranosti. Dejstvo je, da se danes širijo članki, če pogledamo na današnji "clipping", 119 tekstov smo prejeli na "clipping" in noben avtor, noben novinar ni dobil od tega razširjanja svojega avtorskega dela nobenega tolarja. Slovenske piar [[PR]] agencije s svojimi "clippingi" širijo novinarska dela brez nadomestila in seveda ti piar tajkuni na nek način na račun novinarskega dela, fotokopiranja, skeniranja, prepisovanja, izredno lepo zaslužijo. Novinarski izdelek, to je članek, esej, komentar, vse to je avtorsko delo, novinarji so pod to podpisani. In tako, kot je plagiat kaznivo ali nemoralno, sprevrženo dejanje, tako je tudi po moji oceni kaznivo razširjanje tovrstnih tekstov, tovrstnih novinarskih besedil brez novinarjevega soglasja in dovoljenja. Na drugi strani so oškodovane tudi novinarske hiše. Na primer, če danes piše pet časopisov o nekem poslancu, poslanec ne bo čutil potrebe, da bo šel kupit pet časopisov, ampak bo pogledal na "clipping", kaj o njem pišejo. Mislim, da je čas, da se novinarske hiše in tudi novinarji glede tega usedejo skupaj in se organizirajo, da ne bo še naprej prihajalo do teh eklatantnih kraj novinarskega dela. Novinarji so oškodovani tudi znotraj novinarskih hiš, ko na primer novinar piše za tiskani medij in njegov tekst novinarska hiša razširja po elektronskem mediju; vendar to ni več vprašanje tega zakona, to je vprašanje notranjih odnosov v novinarskih hišah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Popolnoma razumem in s te strani seveda pozdravljam intenco pristojnega ministra, da želi nekaj urediti. Ampak, veste, včasih nekaj urediti pomeni vzeti si čas in premisliti. Nisem se mislil veliko oglašati pa vendarle, ko sem poslušal to razpravo me je najprej zmotilo, so me najprej zmotila nekatera mnenja posameznikov, češ da so oni pristojni postavljati kriterije za vrednost intelektualnega dela ali pa umetniškega dela, če želite. Ni res. Ne moremo mi reči sedaj, ne vem, bom rekel čisto na pamet, ampak bom vzel eno resno skladbo recimo Marjana Kozine, ne moremo mi sedaj reči, ne meni ni všeč, ni vredna toliko, kot je potrebno za njo plačati. Ne moremo mi presojati vrednost umetniškega dela. Po drugi strani, tisti ki hodijo, ki so hodili govoriti, da so za arbitražo, so hodili pa s figami v žepu, s figami v žepu, zato ker so sami sebi postavljali višjo ceno, ker vedo, da takšno ne zaslužijo, kolegice in kolegi. V bistvu jaz vidim arbitražo v tem trenutku samo kot način, kako nekateri s figo v žepu čakajo in iščejo možnost, da bodo pač priborili neko vrednost zase, ampak to vrednost jim ne more nekdo določiti, ne more, enostavno ne moreš z arbitražo s tem postavljati cene vrednosti intelektualnega dela, ne gre. Še drugo primerjavo bom dal. Veste, jaz bi bil pa vesel, če bi bila arbitraža recimo pri, vsaj v občini Trbovlje, bom rekel na žalost, ko pride do tega, ko komunala, zaradi dviga cen plinov dvigne ceno ogrevanja, ni nobene arbitraže in primerjamo sedaj komunalo proti uporabniku. Porabnik, ki poskuša muziko in jo hoče poslušati se bo pritožil preko arbitraže, ker ni zadovoljen s postavljeno ceno umetniških izvajalcev, kako se lahko pa nekdo, ki mora plačati ogrevanje, ne vem, 5% več, sedaj sem podpisal pogodbo, preko arbitraže pritoži. Ne more se, če ne plača, ljubčki moji dragi, mu zaprejo toplovod, kdor elektrike ne plača mu jo odrežejo, ampak tam so vsaj neki inštrumenti, neki pokazatelji, pri intelektualnem, umetniškem delu teh pokazateljev ni.
Prosim, malo več miru v dvorani.
Recimo, vidimo da imamo mediacijo, imamo možnost postopkov, zaradi zlorabe monopolnega položaja kolektivne organizacije, zakonodajno-pravna služba pravi, da, kolikor znam prebrati, sankciji arbitraže zakonodajno-pravna služba tega državnega zbora temu zelo nasprotuje. Še enkrat pravim. Jaz razumem intenco, ampak ne moremo tako reševati, kolegice in kolegi, ne moremo mi reševati intelektualne umetniške avtorske pravice na tak način, da bomo sedaj z arbitražo postavljali ceno, koliko je kakšen slikar, pisatelj, novinar, glasbenik, kdorkoli že vreden. Ne gre, trg bo sam naredil svoje in spoštujmo tisto, kar nam zakonodaja da. Je pa tako, kot je spoštovani kolega, dva sta povedala, je pa res, kolega Gulič je jasno povedal, želimo zaščititi avtorje pred krajo in uporabnike pred ropom, ampak ali je to arbitraža pravi način. Kot je rekel spoštovani kolega, gospod Moge tudi malo prej, ne gre to na tak način, zato je dejansko prav, da bi sprejeli ta amandma in bi dejansko prepustili vladi, da naj v okviru obstoječih zakonskih možnosti ta problem reši. Kot je dejal moj spoštovani kolega Gulič malo prej v pogovoru, to je tako po drugi strani, kot bi sami za vsaki zakon pisali še dodatni člen ustave, zato da bo imel zakon v ustavi neko osnovo. Pa res, še enkrat pravim, nič nimam proti temu, da se uporabniki zaščitijo, ampak uporabnik lahko oceni neko vrednost intelektualno, osebno, po lastni presoji. Kakršna je danes tržna cena, takšna je. Ali se naj popravi na nek drug način, nikakor pa ne, se mi ne zdi pošteno in ne zdi prav z arbitražo, ker se bo s tem v bistvu začela uvajati neka uravnilovka tudi na umetniškem področju.
Hvala lepa. Gospod Rezman pa gospod Pajk. Imate repliko, gospod Pajk. Razprava. Potem pa prvo gospod Rezman, potem pa vi.
Nekatere razprave so sedaj s poenostavljenjem že odpeljale stvar od bistva. Jaz bom kljub temu tvegal, da na plastičen način skušam povedati, kako je možno apelirati, da se vendarle podpre naš amandma, amandma štirih strank. Poglejte, vsi nimamo te sreče in teh sposobnosti, kakršno je imel Wolfgang Amadeus Mozzart, da bi slišali glas ne da bi zvenela. Zato jo morajo nekateri napisati. In tisti, ki jo napiše, je avtor, je komponist, ima pravico do ustrezne odškodnine. Njegovo delo je to, to je njegova last in se mu je ne da odtujiti, razen z njegovim soglasjem oziroma s tem, da se mu to tudi plača. Vendar nimamo tudi vsi te sreče, da bi bili enotno pismeni. Lahko nam nekdo da partituro, pa nam to nič ne pomeni in potem mora biti še nekdo, ki to, kar je bilo uglašeno, tudi izvede, da tisti, ki nimamo te sreče, da bi imeli vse sposobnosti razvite, lahko to slišimo. Zato imamo najprej eno organizacijo, ki pobira, pa drugo ki pobira, pa tretjo in četrto, pa še kakšna se bo verjetno zgodila in to ni nelogično. To je logično, ker imamo različne avtorje, moramo imeti tudi različne prispevke za to, da se jim plača ta odškodnina. In vsi ti, ki komponirajo, ki potem to izvajajo, izvajajo kot avtorji zato, da lahko drugi to slišimo. In ko to slišimo, domnevam, po večini tudi uživamo in ta užitek potem plačamo. Ni nam dan kar tako brezplačno. Ampak tudi avtorji, ker sem tudi jaz z njimi govoril in se pogajal neposredno, vedo, da tega ne pišejo zgolj zase, da pišejo za druge, in da se tudi potrjujejo v tem, ko drugi to poslušajo, jih nagrajujejo itn., itn. In zato je bilo, naj sklenem s tem, tudi z njihove strani označeno to, kar mi predlagamo, kot nekaj, kar je nad pragom, ki za njih ne bi bil sprejemljiv. Torej oni to jemljejo kot nekaj, s čimer se lahko strinjajo.
Hvala lepa. In še gospod Pajk.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Tudi sam podpiram amandma, ki je vložen s strani koalicijskih strank in to iz preprostega razloga, saj se je vedno boljše dogovorit, kot pa neke vrste prisila. Vedno moramo dati obema stranema možnost dogovora, šele nato pridejo drugi ukrepi, ki jih lahko tudi sami izberejo, zato imamo tudi konec koncev sodišča in tako naprej. Sam gledam na to glasbo in avtorstvo kot neke vrste, vsaj temu tako pravimo, da je to zabavna glasbena industrija in se s tem država na nek način tudi umika iz tega področja in prepušča obema stranema, da se sami dogovorijo, če je to le možno. Še enkrat bom poudaril, da je bolje, da se obe stranki dogovorita, kot pa da se gre v neko prisilo. In to arbitraža sigurno je. Hvala.
Hvala lepa. Moj spisek je izčrpan, časa imamo še nekaj. Bi želel še kdo razpravljati? Gospod Školč ne more več, ker v tem primeru se čas ne deli, pri amandmajih. Potem pa zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 28. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.35 uri. Prehajamo na 8 . TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NACIONALNI STANOVANJSKI VARČEVALNI SHEMI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. In seveda, predstavnika ministrstva ne vidim. Minister prihaja. Pozdravljam gospoda Podobnika, ministra, in beseda je kar vaša, za uvodno predstavitev.
Dober dan. Spoštovani gospod podpredsednik, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavim argumente za spremembo predlaganega zakona. Na kratko bi rad nekaj kronoloških podatkov povedal v uvodu. Vlada Republike Slovenije je aprila leta 1999 s sklepom sprejela nacionalno stanovanjsko varčevalno shemo, kot sistemsko podlago za spodbujanje dolgoročnega varčevanja s planiranjem, z namenom povečanja obsega ugodnega dolgoročnega stanovanjskega kreditiranja. 15. septembra 2000, pa je bil sprejet prvi zakon o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Vzpostavitev nacionalne stanovanjske varčevalne sheme je bila takrat, leta 1999 zelo dobra ideja. Bančni sektor je v tem obdobju ponujal v primerjavi z razvitimi državami precej nekonkurenčne posojilne pogoje. To je bilo tudi ugotovljeno s strani strokovnjakov svetovne banke. Banke so takrat imele visoke obrestne marže, bili so visoki stroški odobritve posojila, shema jih nima. Bankam je primanjkovalo kakovostnih dolgoročnih finančnih virov. Nacionalna shema je s tem, da je uvedla novo dolgoročno varčevanje, bankam omogočila dolgoročne finančne vire. Shema je bila v tem obdobju v bistvu produkt, ki je omogočal varčevalcem dostop do konkurenčnih pogojev, ki jih banke niso ponujale s takratnimi njihovimi tržnimi produkti. Stanovanjski sklad Republike Slovenije pa se je s sprejetjem sheme razbremenil funkcije kreditodajalca za fizične osebe in je na ta način sprostil sredstva za druge namene, za gradnjo neprofitnih stanovanj, še posebej s projekti soinvestitorstva. Zgrajenih je bilo mnogo stanovanj, postavljeni so bili censki standardi za gradnjo stanovanj v neprofitnem sektorju. V teh letih, odkar obstaja varčevanje v stanovanjski shemi je varčevanje sklenilo že 83 tisoč varčevalcev, od katerih je 33 tisoč varčevalcev že zaključilo z varčevanjem. Razpis za izbor bank za varčevanje v shemi leta 2004 pa zaradi močno spremenjenih makro ekonomskih pogojev, bili smo takrat priča hitremu zniževanju obrestnih mer, tudi po zaslugi sprejetja stanovanjske sheme, ni uspel vsaj iz naslednjih razlogov. Prvič. Obrestne mere v bankah so se bistveno spremenile od leta 2000, tako da je varčevalna shema za banke postala predraga na varčevalni strani, na kreditni strani pa so se komercialna posojila izenačila ali pa so bila celo ugodnejša od sheme. Drugič. Ker je veljavna shema splošno varčevalna in ne stanovanjsko namensko varčevalna in so v njenem okviru varčevali tudi varčevalci, ki niso imeli namena, da rešujejo stanovanjsko vprašanje, morajo banke vračati premije tistih varčevalcev, ki bodo nenamensko porabili privarčevana sredstva, ki torej ne bodo najeli posojila pri banki, pri kateri so varčevali. In tretjič. Problem veljavnega zakona je bilo tudi ohranjanje revalorizacije. Zaradi teh navedenih pomanjkljivosti nacionalne stanovanjske varčevalne sheme in tudi zaradi prilagoditve sheme trenutnim tržnim razmeram prinaša predlog zakona naslednje bistvene novosti. Dovolite mi, da jih shematsko predstavim. Prvič. Shema se iz splošno varčevalne sheme spreminja v namensko, namensko stanovanjsko varčevalno shemo. Drugič. Spreminjajo se pogoji za pridobitev premije, ki naj bi bili po spremembi zakona vezani na namensko porabo privarčevanih sredstev ali kredita in ne tako kot do sedaj, ko je bila namenskost vezana samo na najem posojila. Tretjič. Spreminjajo se obrestne mere na varčevalni in na posojilni strani tako, da bodo banke kot tudi varčevalci našli svoj interes za sodelovanje v stanovanjski varčevalni shemi. Odpravlja se revalorizacija. Petič. Spreminja se tudi togo določilo glede obdobja varčevanja. Predlog zakona ponuja rešitev, da je možno varčevanje za obdobje od najmanj petih do največ desetih leti in ne tako kot do sedaj, ko je bilo možno varčevati le za obdobje petih ali desetih let. Šestič. Varčevalec je upravičen do pripisa premije na koncu enoletnega varčevalnega obdobja, ne pa na primer ob enkratnem vplačilu vseh premij v varčevalnem obdobju. Višina premije je enaka eni štiriindvajsetini letno privarčevanega zneska. Na to rešitev je poslanska skupina Socialnih demokratov vložila tudi amandma. Stališče do amandmaja bom potem pojasnil v razpravi. Varčevalec mora v varčevalnem letu vplačati najmanj 10 mesečnih obrokov, ne pa več vseh 12 kot je bilo do sedaj. Če ne vplača vseh, ga mora banka opozoriti in mu dati rok, v katerem lahko vplača manjkajoče obroke. Po poteku roka, v katerem ni vplačal manjkajočih zneskov pa se šteje, da je odstopil od pogodbe. In še en pomemben argument. Zakon prinaša tudi povsem novo poglavje subvencioniranja mladih družin za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja z nakupom ali gradnjo. Zato je bilo treba dopolniti tudi sam naslov zakona. Tako da bo danes zakon, ki ga obravnavamo, imel naslednji naslov: Zakon o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja. Subvencija ni vezana na varčevanje v shemi, pač pa je do nje upravičena vsaka mlada družina, ki si prvič rešuje stanovanjsko vprašanje z nakupom ali gradnjo - poudarek je na besedi prvič. Mlada družina pa je vsaka družina z enim ali več otroki, pri čemer mora biti vsaj en otrok še ne šoloobvezen. Status mlade družine torej ni vezan na starost staršev, pač pa na starost otroka. Dodana je tudi definicija družinskih članov mlade družine ter opredeljen postopek razpisa pravic za pridobitev subvencij in možnost pritožbe zoper sklep o subvencijah. Preverjal se bo dohodek na družinskega člana, če bo presegel polovico povprečnega dohodka v Republiki Sloveniji, potem taka mlada družina ne bo več upravičena do subvencij, če bo prvič reševala stanovanjsko vprašanje. Sicer pa bo dobivala prva štiri leta po nakupu 160 evrov na družinskega člana, naslednja štiri leta pa 100 evrov na družinskega člana. Skupno lahko mlada družina po tem predlogu zakona - za to imamo tudi finančno podlago v sprejetem proračunu za prihodnji dve leti -, ki izpolnjuje dohodkovni pogoj, največ torej kot polovico povprečnega dohodka na družinskega člana, prejema lahko torej subvencijo največ osem let. Štiričlanska družina bo tako v osmih letih prejela 4.160 evrov. Trenutne proračunske zmožnosti države in tudi predvidena proračunska sredstva za te namene pa ne omogočajo dviga subvencije, kot je bilo predlagano s strani amandmaja, ki ga je podpisal gospod Potrč. Podrobneje o argumentih in sami vsebini tega amandmaja pa v razpravi. In še nekaj argumentov za spremembo zakona. Varčevalec mora po še veljavnem zakonu koristiti posojilo za namene po tem zakonu v roku enega leta od zaključka varčevanja, kar pa je v danih pogojih kratka doba. Zato smo šli v spremembo in predlagamo, da se ta rok podaljša na dve leti po zaključku varčevanja. To bo tudi delno razbremenilo pritisk na nepremičninski trg v Republiki Sloveniji. In še zadnji poudarek. Če bodo banke že obstoječim varčevalcem omogočile podaljšanje roka za sklenitev posojilne pogodbe, se bo tem bankam tudi ustrezno podaljšal rok za vračilo premij nenamenskih varčevalcev. Spoštovane poslanke in poslanci! Prepričan sem oziroma pričakujem, da bo spremenjeni zakon, ki je danes v proceduri, omogočil marsikateri mladi družini in tudi drugim varčevalcem, da si bodo lahko uresničili, če smemo tako reči, svoje sanje o lastnem domu. Zato pričakujem, da boste po razpravi zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za okolje in prostor. Prosim predsednika odbora, gospoda Petana, da predstavi poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Odbor državnega zbora za okolje in prostor je opravil drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi, ki ima sedaj tudi drugačen naslov, ki ga je v redni zakonodajni postopek predložila vlada Republike Slovenije. K predloženemu zakonu je pisno mnenje podala tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora, komisija državnega sveta za lokalno samoupravo, pripombe pa je posredovalo tudi Združenje bank Slovenije. V uvodni besedi je minister, gospod Janez Podobnik poudaril načela in poglavitne rešitve predloga zakona, ki se nanašajo na spremembo iz splošne varčevalne sheme v stanovanjsko varčevalno shemo in vezavo ugodnosti, ki jih sprejme varčevalec v obliki premije na njeno namenskost. Ravno tako se spreminja pogoje za pridobitev premij, ki naj bi bili vezani na namensko porabo pri varčevalnih sredstvih ali kredita, ki ga varčevalec najame po končanem varčevanju. Predlog zakona spreminja obrestne mere na varčevalni in posojilni strani, tako da bodo stranke in varčevalci, banke in varčevalci našli interes za sodelovanje v stanovanjski varčevalni shemi. Predlog zakona popolnoma na novo ureja subvencioniranje mladih družin, ki prvič rešujejo svoja stanovanjska vprašanja. Mlade družine bi prejele nepovratna sredstva enkrat letno, ki se obračunavajo sicer v tolarjih, vendar v evrih v tolarskih protivrednosti na vsakega družinskega člana. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora v svojem mnenju opozarja, da so obrazložitve posameznim členom mogoče pomanjkljive ali nepopolne, obrazložitev pa glede na določbe poslovnika državnega zbora, obvezna sestavina zakonskega predloga. Ob tem velja poudariti določbo 3. in 5. člena novele zakona, ki črta predhodno mnenje Banke Slovenije. Meni, da razloge za črtanje predhodnega mnenja banke je potrebno pojasniti, še posebej za to, ker iz obrazložitve izhaja, da so predlagane spremembe v tem zakonu nastale kot posledica negativnega mnenja Banke Slovenije k razpisu varčevanja v okviru nacionalne stanovanjske varčevalne sheme. V okviru opozoril pravno-sistemske narave, pa zakonodajno-pravna služba opozarja na uvedbo nove vsebine v zakonu in sicer subvencij. Pravno sistemsko namreč subvencije naj ne bi sodile v zakon o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi, saj se ne nanašajo na varčevanje v shemi, niti ne na najem posojila ali porabo sredstev na podlagi zakona. Subvencije so torej po vsebini zadev, ki jih ureja, popolnoma neodvisne od nacionalne stanovanjske varčevalne sheme, kar je sicer jasno tudi predstavil predlagatelj v svojem uvodnem delu. Gre torej za novo vsebino, s katero bi predlagatelj, če bi jo želel uvesti v ta zakon, moral razširiti sam predlog zakona. Glede same vsebine poglavja, ki se nanaša na subvencije, pa ne glede na to, da predlagatelj z njimi zasleduje splošno koristne cilje, s pravnega vidika opozarja, da ni opredeljen postopek po katerem se odloča o subvencijah, niti akt s katerim se odloča o pravici do subvencije, ni določeno pravno varstvo niti kaj se šteje za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja. Odbor za okolje in prostor je v skladu s poslovnikom opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona. Pri tem je sprejel tudi svoje amandmaje. O razpravi o členih predloga zakona so člani odbora podprli spremembe in dopolnitve predloga zakona, še posebej ob dejstvu, da so v zadnjih letih fiskalni pogoji gospodarstva spremenili, da so razlike med pasivno in aktivno obrestno mero vedno manjše, in da je stopnja inflacije v razumljivih okvirih. Obrestne mere na varčevalni, na posojilni strani se spremenijo tako, da bodo banke in varčevalci našli svoj interes v stanovanjski varčevalni shemi in ob rešitvi stanovanjskega problema. Premija predstavlja dodatno stimulacijo pri varčevanju v okviru stanovanjske varčevalne sheme, pripada pa varčevalcu le v primeru namenske porabe privarčevalnih sredstev. S tem se še dodatno spodbuja varčevanje in nalaganje finančnih sredstev v trajne dobrine ureditev subvencioniranja mladih družin, ki prvič, rešujejo svojo stanovanjsko vprašanje, je dodaten inštrument spodbujanja stanovanjskega varčevanja. Člani odbora so še posebej poudarili pomen varnosti, ko jo morajo biti deležni varčevalci v okviru stanovanjsko varčevalne sheme tako pri zagotavljajo zemljišč za gradnje kakor tudi pri sami izgradnji stanovanjskih objektov. Odbor za okolje in prostor je po končani razpravi o členih predloga zakona ter razprave in glasovanja o amandmajih odbora v skladu s poslovnikom glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu s prvim odstavkom 133. člena poslovnika državnega zbora pripravilo dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o stanovanjski nacionalni varčevalni shemi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in vabim za govornico gospoda Hrovata, da predstavi stališče SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, sodelavci, kolegice in kolegi. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja, ki ga danes obravnavamo, je po mnenju Slovenske demokratske stranke bistveno bolj približan tistemu, kar si ljudje dejansko želimo. Nacionalna stanovanjska varčevalna shema spodbuja dolgoročno varčevanje. Varčevalcem v tej shemi pa zagotavlja ugodno, dolgoročno stanovanjsko posojilo, saj zavezuje banke na najmanj dvakratni večji obseg danih posojil varčevalcev v primerjavi s privarčevalnimi sredstvi, seveda po v naprej znani posojilni obrestni meri. Predlog zakona popolnoma na novo uvaja subvencioniranje mladih družin, ki si, prvič, rešujejo svoje stanovanjske vprašanje, kar pomeni, da država vsem, ki izpolnjujejo v zakonu določene kriterije omogoča pridobitev subvencijskih sredstev. Že prej je minister povedal, kakšna so ta sredstva in mislim, da je prav, da jih ponovim še enkrat. Za prva štiri leta je predvidenih 160 evrov in nadaljnja štiri leta 100 evrov letno na družinskega člana. Po našem mnenju je to pomembna sprememba, ki gre v pravo smer, se pa zavedamo, da je to šele prvi resnejši korak dejanskemu reševanju stanovanjske problematike v Sloveniji. Spreminjajo se obrestne mere na obeh straneh na varčevalni in na posojilni strani tako, da bodo po našem mnenju banke in varčevalci našli svoj interes za sodelovanje v nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Zakon bo torej omogočil izvajanje nacionalne stanovanjske varčevalne sheme pod primerljivimi pogoji in na finančnem trgu in bo omogočil njihovo prilagajanje morebitnim spremembam na finančnem trgu. Spremembe zakona, predvsem v delu, ki se nanašajo na subvencioniranje mladih družin, pa bodo po našem mnenju ugodno vplivale na odločanje mladih za reševanje stanovanjskega vprašanja, s tem pa tudi na dolgoročni pozitivni demografski trend. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo omenjeni zakon podprli, enako pričakujemo tudi od vseh ostalih poslanskih skupin.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Gantar v imenu LDS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister in sodelavka in sodelavci. Poslanski klub LDS ne nasprotuje spremembam in dopolnitvam zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi, ki bo po teh spremembah seveda tudi zakon o subvencioniranju mladih družin pri prvem reševanju stanovanjskega problema. Razmere na trgu dolgoročnih stanovanjskih posojil so danes seveda povsem drugačne kot tedaj, ko se je v Sloveniji oziroma ko smo v Sloveniji uvajali nacionalno stanovanjsko shemo kot enega od instrumentov, ki naj bi na povpraševalni strani stanovanjske oskrbe olajšal dostop do lastniških stanovanj. Kot vemo, nekaj o tem je povedal že minister, smo imeli ob koncu devetdesetih let velike razlike med pasivnimi in aktivnimi obrestnimi merami, ki so destimulirale dolgoročno varčevanje, imeli smo pomanjkanje specifičnih dolgoročnih posojilnih aranžmajev pri bankah za reševanje stanovanjskega problema in obstajalo je razmeroma veliko povpraševanje po kratkoročnem kreditiranju potrošnjih dobrin, kot so na primer avtomobili ali drugo potrošno blago, dražjega ali bolj luksuznega značaja. To je kazalo, da vendarle določene kategorije prebivalcev imajo nekaj denarja na razpolago, vendar ga lahko obrnejo v - lahko bi rekli - nakup potrošnih dobrin. Popolnoma nemočni pa so pri reševanju stanovanjskega problema. In prav tu je bil ta namen nacionalne stanovanjske varčevalne sheme. Kajti, razen kreditov, ki jih je dajal Stanovanjski sklad Republike Slovenije, nismo imeli drugih mehanizmov, ki bi spodbujali in pripomogli k stanovanjski oskrbi. Nacionalna stanovanjska varčevalna shema je bila mišljena samo kot eden od instrumentov aktivne stanovanjske politike na povpraševalni strani stanovanjske oskrbe in ne kot univerzalni odgovor na kvizu stanovanjske oskrbe. Kar je bilo večkrat tudi - lahko bi rekel - omenjeno v medijih ali v javnosti. Še posebej nacionalna stanovanjska varčevalna shema ni reševala problemov ponudbene strani, čeprav je sicer vplivala na večjo gradnjo v privatnem sektorju. Sploh pa ni reševala kroničnega pomanjkanja najemnih stanovanj. Kakorkoli že, znotraj teh svojih ciljev, če pogledamo podatke - je bila nacionalna stanovanjsko varčevalna shema uspešna. Preusmerila je lep delež prihrankov iz kratkoročne porabe v dolgoročno stanovanjsko varčevanje. Predvsem pa je vplivala tudi na to, da so se zganile tudi banke in same začele pripravljati bolj ugodne varčevalne kreditne aranžmaje ob drugih pogojih, kot je zmanjševanje obrestnih mer in tako naprej. Danes imamo - če pogledamo - ponudbo takšnih posojilno oziroma varčevalno kreditnih oziroma posojilnih aranžmajev v bankah že veliko. Ko smo uvajali nacionalno stanovanjsko shemo, sem nekoč izjavil, upam, da to ne boste vzeli preveč, če bom citiral samega sebe: "...da bo največji uspeh nacionalne stanovanjsko varčevalne sheme tedaj, ko bo ukinila samo sebe. Ko ne bo več potrebna, ko tudi primerjanje varčevanja v bistvu ne bo več potrebno." In glede na spremembe, ki jih ta zakon danes uvaja, smo blizu te točke. Nacionalna stanovanjska varčevalna shema se v osnovi ne bo več bistveno razlikovala od siceršnjih varčevalnih aranžmajev. Interes zanjo bo verjetno upadel in postopoma se bo iztekla. Vključno s fleksibilizacijo, ki je tu predvidena in jo podpiramo. Eventualno bi bilo treba razmisliti, da bi ta fleksibilizacija zajemala obdobje dajanja posojil največ za 20 let, kar bi jo gotovo še ohranilo pri življenju in bi imela še določeno večjo funkcijo. Sicer pa ne verjamem, da bo imela kakšen večji uspeh v prihodnosti. Tudi zakon o hipotekarni in komunalni obveznici, ki smo ga obravnavali včeraj, bo razširil nabor instrumentov za financiranje stanovanjske gradnje. V zvezi s subvencioniranjem mladih družin za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja pa dejansko pogrešamo bolj natančno analizo teh učinkov. Strinjamo se s pripombami pravne službe, da je proceduralno to slabo urejeno in bi bilo treba postopkovno bolje urediti to subvencioniranje. Subvencioniranje bo majhno in ne bo veliko prispevalo h kupni moči mladih družin. Zato morda ni odveč vprašanje: Ali nismo imeli tu alternativne možnosti, da bi [[...]] [[opozorilni znak za konec.]] pomoč posameznim kritičnim skupinam in družinam, s čimer bi bila ta sredstva bistveno bolj učinkovito uporabljena? Predvsem pa pričakujemo od vlade, da bo bistveno več naredila tudi na ponudbeni strani stanovanjske oskrbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Vebra, da predstavi stališče Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministru s sodelavkami in sodelavci! V poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi seveda pozdravljamo. Hkrati pa ugotavljamo, da je predlog, ki je pred nami, neambiciozen in pomeni začetek konca nacionalne stanovanjske varčevalne sheme, saj gre za zmanjševanje interesa varčevalcev. Banke pa že tako niso bile nikoli navdušene nad shemo. Hiter pregled zakona pove, da zakon spreminja obrestne mere tako na varčevalni, kot na posojilni strani. Določa namensko uporabo sredstev samo za stanovanjske potrebe. Spreminja premije, ki pripadajo varčevalcu. In še najbolj kritično, če lahko temu tako rečem, pri teh premijah je, da se pravzaprav razpolavljajo od tistega, kar so lahko varčevalci prejemali po zdajšnjem zakonu. Saj predlagatelj zmanjšuje premije z ene dvanajstine na eno štiriindvajsetino letnih vplačil. Popolnoma na novo pa predlagatelj uvaja subvencioniranje mladih družin, ki prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje, kar pa sploh ni vezano na stanovanjsko varčevalno shemo. Torej Socialni demokrati se ne strinjamo z manjšanjem premij iz ene dvanajstine na eno štiriindvajsetino letnih vplačil in smatramo, da so subvencije mladim družinam preskromne. Saj tričlanska družina dobi subvencijo v štirih letih nekje okoli 2.300 evrov, kar ni niti za en kvadratni meter stanovanja v Ljubljani. Zato smo mnenja, da v kolikor želimo resnično pomagati mladim družinam in spodbujati ostale varčevalce, je potrebno sprejeti bistveno bolj ambiciozen zakon o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Zato smo tudi vložili amandmaje, ki ohranjajo premije v višini ene dvanajstine letnih vplačil. To je tudi nekako v skladu s ciljem zakona. Saj je zapisano po besedah predlagatelja, da je cilj zakona povečanje konkurenčnosti varčevanja v nacionalno varčevalni stanovanjski shemi. Varčevalna shema sama pa mora spodbujati ljudi k varčevanju in posledično k reševanju njihovih stanovanjskih in bivanjskih problemov. Zato seveda predlagamo, da se premije, ki so namenjene varčevalcem ne zmanjšujejo. Drugi amandma se nanaša na subvencije, ki je novost tega zakona. Kot sem že uvodoma povedal, ugotavljamo, da so te subvencije preskromne. V kolikor želimo resnično pomagati mladim družinam, ki si prvič rešujejo stanovanjski problem. Dejstvo, da vlada predlaga 160 evrov v prvih štirih in mi teh 160 evrov dvigujemo na 500 evrov v prvih štirih letih. V naslednjih štirih letih pa dvigujemo znesek, ki je predlagan s strani vlade, iz 100 evrov na 500 evrov. Tako bi tričlanska družina prejela, recimo, v osmih letih subvencije v višini 9.600 evrov, kar bi omogočalo nakup nekje okoli 5 do 6 kvadratnih metrov enosobnega stanovanja v Ljubljani. Pri predlogu vlade bi omogočalo vsega nakup enega kvadratnega metra. Zavedamo se, da je potrebno za ta namen zagotoviti dodatna sredstva. Toda hkrati tudi ugotavljamo, da je predlagatelj sam priznal, da je v proračunu predvidel premalo sredstev tudi za rešitve, ki jih sam predlaga. Zato vidimo rešitev v tem, da vlada prouči zakon o izvrševanju proračuna in določbe, ki omogočajo prerazporeditev sredstev, seveda v nadaljevanju pa potem tudi rebalans proračuna za leto 2006, ki bi bil prijaznejši do reševanja stanovanjskega problema. Na to, da so sredstva za stanovanjske namene premajhna v proračunu za 2006, 2007, smo tudi sicer v poslanski skupini Socialnih demokratov opozarjali pri sprejemanju proračuna. Vendar, žal naši amandmaji niso bili sprejeti. Tako, da če tem vendarle nekoliko slabšim pokazateljem za uvajanje nacionalne stanovanjske varčevalne sheme dodamo še dejstvo, da bodo banke same odločale, kako bodo dajale in za kakšen namen hipotekarne in komunalne obveznice, mogoče v stanovanjske namene, mogoče tudi ne, če pa, naj bi bile te ugodnejše, lahko govorimo o tem, da je ta predlagani zakon resnično premalo ambiciozen, da bi nacionalno stanovanjska varčevalna shema ostala v bodoče v veljavi. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Koren, v imenu Nove Slovenije.
Lep dober dan vsem prisotnim v tej dvorani. V poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke podpiramo spremembe in dopolnitve zakona o nacionalno stanovanjski varčevalni shemi. Še posebej pa smo veseli dodatka o subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi spreminja prvotno zasnovo splošne varčevalne sheme v namensko, to je varčevalno stanovanjsko shemo. Izkušnje, ki jih prinaša potek prvih dveh shem kažejo, da je shema dober varčevalni produkt. Za usmeritev pri varčevalnih sredstvih v namensko stanovanjsko porabo pa je potrebna dodatna spodbuda. Ta je določena z novo definicijo premije, do katere so upravičeni varčevalci, ki privarčevana sredstva namensko porabijo za z zakonom določene namene, najemanje ali za najemanje posojila. V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke kot pomembno ocenjujemo tudi uvedbo subvencij za mlade družine, ki prvič rešujejo svoje stanovanjsko vprašanje. Že iz spremembe naslova zakona je razvidno, da gre za novost, ki obeta učinke tudi na reševanje enega od ključnih strateških vprašanj Slovenije, to je večji demografski prirast. V programu Nove Slovenije ravno temu problemu demografije, mladim družinam, družinam z več otrok, posvečamo veliko pozornost. Tudi sinoči smo lahko v Odmevih spremljali govor o problematiki naše slovenske rodnosti. Slovenija je na repu evropskih držav glede rojstev. Izračuni o trenutnih trendih so pokazali, da bi nas bilo leta 2040 le še milijon in 600 tisoč in vsak četrti prebivalec bo starejši od 60 let. To so res zastrašujoči podatki. Mislim, da bi se morali zgledovati tudi po nekaterih evropskih državah, ki so uspele spremeniti ta splošni trend, kot je na primer Francija. Pogoj, da mlada družina pridobi subvencije, je poleg dohodkovnega merila tudi vsaj en otrok, ki še ni šoloobvezen. Pridobitev subvencije ni vezana na varčevanje v nacionalno stanovanjski varčevalni shemi, pač pa je do nje upravičena vsaka mlada družina, ki si prvič z zakonom ali gradnjo rešuje stanovanjsko vprašanje. Spremenjene razmere na bančnem trgu pogojujejo odpravo revalorizacije. Obrestne mere, ki jih določi vlada, so fiksne za obdobje enega leta odvisno od tržne donosnosti obveznic Republike Slovenije. Dvakrat letno se ugotavljajo morebitna odstopanja in se glede na v zakonu določena merila ustrezno uskladijo s sklepom vlade tako na varčevalni kot na posojilni strani. Predlagana novela je prijaznejša do varčevalcev, saj se rok za porabo privarčevanih sredstev podaljšuje z enega na dve leti. Varčevalna doba je sprejemljiva znotraj najmanj petih in največ desetih let. In do 30% privarčevanih sredstev se lahko izplača z zakonom določene namene v gotovini. V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke s tem, ko podpiramo spremembe in dopolnitve zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi, aktivno pristopamo k spremembi zakonodaje, v kateri so bile družine z otroki diskriminirane v primerjavi s pari brez otrok. S podporo spremembam in dopolnitev zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi zagotavljamo ugodnejše razmere za razvoj družin in mlade družine vzpodbujamo, da samostojno rešujejo stanovanjsko vprašanje. V tem smislu so podpore poslanske skupine Nove Slovenije deležne tako spremembe in dopolnitve zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi kot druga prizadevanja v sklopu reševanja stanovanjskega vprašanja mladih družin, kot so zakon o hipotekarni in komunalni obveznici. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Presečnik v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Zakon o nacionalni varčevalni shemi je bil sprejet leta 2000, torej pred dobrimi petimi leti. V tem času so se razmere na marsikaterem področju zelo spremenile. Naj omenim le spremembe na bančnem in stanovanjskem področju. Vse te spremembe narekujejo potrebo po spremembi zakona o nacionalni stanovanjski shemi. Poleg tega pa sedaj veljavni zakon vsebuje nekatera določila, ki se skozi prakso niso izkazala kot najboljša. Predlog zakona tako prinaša kar nekaj sprememb, med njimi določa namenskost porabe privarčevanih sredstev oziroma premij. Spreminja obrestne mere in prinaša pomembno spremembo. To so subvencije mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega problema. Slednja novost je za mlade družine pomembna in dobrodošla, čeprav gre pri tako pomembni in dragi investiciji zgolj za simbolično pomoč. Pa vendarle, ta novost predstavlja prvi korak, ki je kljub temu pomemben. Menimo, da je izjemno pomembna tudi določitev o namenski porabi premij, ki jih varčevalci prejmemo v okviru nacionalne sheme. Namenska poraba je ključna za doseganje temeljnega cilja tega zakona in jo zato seveda v celoti podpiramo. Tudi prilagoditev obrestnih mer bo pripomogla k večji uporabnosti varčevalne sheme. Ob obravnavi tega zakona pa bi radi opozorili, da je nujno potrebno razmisliti tudi o drugih ukrepih, ki bodo mladim družinam omogočili lažje reševanje stanovanjskega problema. Včeraj smo obravnavali zakon o hipotekarni in komunalni obveznici, ki naj bi prav tako prinesel določene pozitivne učinke tudi za investicije na stanovanjskem področju. Še posebej je pomemben celostni pristop in sodelovanje vseh pristojnih ministrstev pri reševanju te pereče problematike. Le takšen pristop bo omogočil doseganje želenih ciljev. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. Pričakujemo pa tudi nadaljnje ukrepe s ciljem uspešnejšega reševanja stanovanjske problematike v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod podpredsednik Peče v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni, podpredsednik Pavliha. Približno enake lepe, lepo zveneče besede so se izza te govornice odvijale, ko je državni zbor sprejemal prvo nacionalno varčevalno stanovanjsko shemo. Približno tako je takratna vlada govorila, kako je to nujno, nujno potrebno, kako bomo zagotovili potrebna stanovanja, kako bomo omogočili mladim družinam, vsem tistim, ki na drugačen način ne morejo rešiti svoje stanovanjske problematike. Skratka, približno tako lepe besede, kot jih danes uporablja minister Podobnik, so bile tudi takrat. Avgusta leta 2004, ko je bila interpelacija zoper vlado, pa je bil to eden izmed glavnih očitkov tedanji vladi: Zakaj je, po domače rečeno, opravila ta političen nateg nad tistimi državljani, ki so se odločili, da pristopijo k tej obliki varčevanja, za katero se je izkazalo, da je v končni fazi pripomogla le k bančnemu prometu? Večji del udeležencev v prvi varčevalni shemi je potegnil dosti krajšo. Danes smo slišali od ministra v uvodni obrazložitvi spremembe te varčevalne sheme, zakaj je tokratna stanovanjska varčevalna shema boljša od prejšnje. Toda če pogledamo v dogajanja lanskega leta, vidimo, da je državni zbor sprejel obdavčenje varčevanja. Vemo, da je državni zbor na predlog te vlade sprejel odločitev, da bomo obdavčili varčevanje ljudi v bankah. Danes pa vlada Republike Slovenije pride pred nas z novo idejo, da ljudi vabimo k varčevanju; kako je to ugodno, kako je to dobro, kako je to pozitivno. Ampak seveda minister ne pove tega, kar je njegova vlada dorekla in ta državni zbor žal potrdil, da bomo pa to varčevanje obdavčili nad neko višino. Ampak tista višina je v sklopu oziroma je v vsebini tega namena varčevanja. Torej ne govorimo o varčevanju v višini 100, 150 tisoč, ampak ker je nakup ali pa pridobitev nepremičnine v višjih zneskih, bodo vsi ti, ki so vključeni, padli v novo obdavčitev in jih bo država tudi na ta način obdavčila. Na podlagi tega scenarija, če bi bil črnogled, bi lahko rekel, da vlada poskuša prek tega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi pridobiti nove davčne prihodke. Več ljudi se bo odločilo za to zadevo, navkljub temu, da so bili v prvi tovrstni shemi, ki se je odvijala v okviru pretekle vlade, večji del njih niso dobili tistega, kar jim je bilo obljubljeno oziroma skoraj nihče ni dobil tistega, kar je bilo v popolnosti zagotovljeno iz tega državnega zbora. Skratka, prva stanovanjska varčevalna shema se je izkazala za negativno. To je priznala tudi tedanja vlada, kar je razvidno iz magnetogramskega zapisa dogajanja v državnem zboru avgusta leta 2004. Tedanja vlada je sicer rekla, ja, to je pač prva shema, naredili smo nekaj napak, ljudem se opravičujemo, vsem tistim, ki so že tako ali tako majhne prihranke vložili v tovrstno varčevanje, ampak upamo, da bo nekoč bolje. Pozneje se seveda o tem ni govorilo. Po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke gre tudi v tem primeru za tovrstno reševanje oziroma izključno pridobivanje finančnih sredstev za proračun Republike Slovenije. Iluzija bi bilo pričakovati, da bo ta varčevalna shema oziroma vsebina, ki sledi omenjenemu zakonu, pripomogla k tistemu, kar je minister v svojem zelo prijaznem, ušesom prijaznem govoru povedal. Po naši oceni bi država, v kolikor bi resnično imela težnjo, da opravi oziroma približa stanovanja tistim, ki jih potrebujejo, morala pristopiti k trem ukrepom. Prvič, poenostavitev pridobivanja gradbenega dovoljenja preko upravnih enot, zmanjševanje komunalnih prispevkov, zmanjševanje lokacijske dokumentacije, zmanjševanje upravnih taks. Skratka, ogromno je instrumentov, s katerimi bi lahko država na zelo enostaven način, zelo hiter način omogočila vsem tistim, katerim sedaj ne morejo zaradi neodprtega nepremičninskega trga, da pridobijo tisto, kar si želijo. Po naši oceni je tudi ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zavajajoč in gre na škodo ljudi, ki se bodo za to odločali. Ampak to bodo spoznali šele čez leta. Hvala.
Hvala. In še gospod Jelen, v imenu DeSUS-a.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister! Zakon kot celoto naša poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev podpira. To pa v svoji prepričanosti v ostrejšem posluhu sedanje vlade na prvo reševanje stanovanjskega vprašanja, za spremembo pogojev za pridobitev premij ter obrestnih mer na varčevalni in posojilni strani. Govorimo o interesu, ki ga vidijo banke, kakor tudi varčevalci za dobro prihodnje sodelovanje. Pa vendar smo mnenja, da je zakon do sedaj dosegel svoj namen. Ugotavlja pa se, da so se razmere do danes kar precej spremenile, sled česar menimo v naši poslanski skupini, da je zakon resnično potreben korekcije. To pa predvsem na tistih točkah, ki lahko pripeljejo do prepočasnega, gotovega zavrtja stvari. Obresti na splošno so postale za varčevalce predrage, obresti za kasnejše kredite pa so pri komercialnih bankah dosegle stopnjo, ki jo zagotavlja nacionalna varčevalna shema. V dopolnilih k novi stanovanjski varčevalni shemi pa želimo opozoriti predvsem na delitev celotnih finančnih donosov, na revalorizacijo in obresti, da je opredeljena fiksna obrestna mera za dolga obdobja, dvig cene za banke v primeru obračanja premij, da gre v velikih primerih za obrestna tveganja, kakor tudi za predvidene prehode na novo valuto sredi tekočih kreditov. Zasledili smo tudi ostrejše pogoje za varčevanje kot za odplačevanje kreditov. Gre tudi za namenskost porabe privarčevanega denarja in neprilagodljivost varčevanja. Tudi dosedanja možnost pet ali desetletnega varčevanja se spremeni v najmanj pet do največ deset let, kar bo v prihodnje predstavljalo sukcesivnost najemanja kreditov in zmanjšalo možnost na leto dni skoncentriranega povpraševanja in s tem pomembnega dviga cen stanovanj. Zakon bo tako omogočal izvajanje nacionalne stanovanjske sheme pod primerljivimi pogoji in zagotavljal možnost prilagajanja glede na spremembe finančnega trga [[...]]
Prosim, malo več posluha v dvorani!
Veseli nas pa to, da se je predlagatelj tega na novo predlaganega zakona v svojih spremembah opredelil načela in zmanjšanje števila mesecev v letu. Ni več tako stroge določbe o obveznih plačilih, ki govori o tem, da je dovolj, če varčevalec v letu vplača vsaj deset varčevalnih zneskov. Podpiramo predlog, v katerem bodo mlade družine preko subvencioniranja prejemale skladno z zakonom prva štiri leta 160 evrov denarne pomoči na leto na osebo. Naslednja štiri leta po 100 evrov. Izračun kaže, da bo mlada štiričlanska družina prejela 4.160 evrov državne pomoči. Zato vidimo tudi smisel varčevanja v tem namene. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev podpiramo tudi sprejete amandmaje matičnega delovnega telesa, predvsem pa še preoblikovana dopolnila, ki govorijo o subvencijah mladih družin, o prvem reševanju stanovanjskega problema. Pa tudi to, da bo lahko po sprejeti noveli zakona, prešla varčevalna shema iz splošne v namensko. V sled dorečenega smo v poslanski skupini DeSUS mnenja, da je tako predvidena sprememba zakona smiselna, ker vidimo v predvideni zakonodaji pomoč in pripravljenost države in vlade k hitrejši razrešitvi problema, ki tare mlade družine naše države. Glasovali bomo za sprejetje.
Hvala lepa. S tem smo tudi končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. In prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 31.1.2006. Pregled ste prejeli. Imamo dva člena. In sicer, prvo dajem v razpravo 16. člen ter amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Veber, potem pa verjetno gospod minister. Gospod Veber.
Hvala za besedo. Z amandmajem k 16. Členu želimo ohraniti premije v višini ene dvanajstine vplačil skozi celo leto, kajti predlagatelj predlaga, da se te premije zmanjšajo za 50%. Torej gre za eno štiriindvajsetino vplačil, kar bo v veliki meri zmanjšalo interes varčevalcev za to, da sploh pristopijo k nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. To pa je seveda v nasprotju s ciljem, ki si ga je zapisal predlagatelj, da poskuša spodbuditi varčevalce k temu, da se vključijo v to nacionalno stanovanjsko varčevalno shemo in da seveda poskušajo tudi na ta način reševati svoj stanovanjski problem. Brez tega, da ohranimo, kar je že zapisano v zakon, bo interes varčevalcev bistveno manjši. Resnično se sprašujem: Ali je smiselno zmanjševati interes varčevalcev, kajti interes na strani bank je že tako in tako izjemno minimalen, da sploh sodelujejo v tej nacionalni stanovanjski varčevalni shemi? Dodatno bodo razmere poslabšale še komunalne, hipotekarne obveznice, ki jih bodo banke izdajale popolnoma v skladu s svojim poslovnim interesom in se seveda ne bodo ozirale na to, kaj v državi želimo in kaj v državi ne želimo. Če resnično želimo reševati stanovanjski problem, je to možno zelo jasno doseči prav v tem zakonu. Drugje, predvsem pri komunalnih in hipotekarnih obveznicah, tega vpliva država ni želela imeti in ga ni predvidela v zakonu na takšen način, da bi seveda predvidela pogoje za to, kako bodo banke izdajale hipotekarne obveznice za stanovanjsko izgradnjo in seveda v kolikšni meri bodo potem lahko tudi ostali, ki so zainteresirani, se v to varčevanje vključevali. Brez sprejema tega amandmaja sem tudi prepričan, da stanovanjska varčevalna shema zaradi teh argumentov ugaša, kajti če ni interesa pri varčevalcih, če ni interesa pri bankah, potem seveda ne moremo pričakovati, da bo ta varčevalna shema ostala v funkciji in da smo danes sprejeli nekaj, kar bi pripeljalo do tega, da bomo stanovanjske probleme reševali tudi s tem varčevanjem. Tudi sredstva, ki so za to potrebna, so po mojem mnenju vendarle zadostna znotraj seveda celotnega proračuna Republike Slovenije. Čeprav opozarjam, da smo pri proračunu vložili amandma, s katerim smo želeli zagotoviti več sredstev za stanovanjsko izgradnjo ravno iz razloga, da bo možno lažje uveljavljati te interese. Predlagatelj je to zavrnil tako, da pričakujemo, da tudi če se ta amandma sprejme, bo vlada imela možnost tako zakon izvrševanja proračuna kot v nadaljevanju v rebalansu proračuna za leto 2006 pokriti vse obveznosti, ki bi iz tega naslova tudi nastale. Smo pa zaskrbljeni, kajti že samo dejstvo je, da je predlagatelj že v tej fazi predvidel premalo sredstev tudi za izvajanje sedanje varčevalne stanovanjske sheme in vidi rešitev v stanovanjskem skladu, ki naj bi seveda iz svojih virov namenjal potem to razliko oziroma zagotavljal to razliko. Nekoliko, bom rekel, neprimeren pristop, če želimo slediti najavam stanovanjskega sklada, ki želi v naslednjih letih graditi enormno število stanovanj. Mislim, da je bilo objavljeno celo 2 tisoč stanovanj letno. V kolikor želi stanovanjski sklad realizirati to svojo napoved, bo zagotovo zelo težko namenjal sredstva za premije tako, da gre tudi znotraj resorja za očitno nekako neusklajeno načrtovanje, reševanje stanovanjskega problema. Vendar, kot sem povedal, če se v parlamentu odločimo za rešitev, potem ima vlada tudi možnost, da to spremlja v zakon o izvrševanju proračuna in seveda v rebalansu proračuna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da se najprej zahvalim za vašo vsebinsko razpravo ob samem zakonu. Če sem prav razumel, kljub nekaterim pomislekom za podporo predlaganemu zakonu. Členi in amandma, o katerem govorimo, je na nek način eden ključnih členov. Govori o opremi. Ta člen je tudi priložnost, da odkrito povem, da prej je bilo rečeno, da sem imel všečen nastop. Jaz sem imel predvsem realen nastop. Jaz sem analiziral veljavno shemo, pozitivne in negativne izkušnje in na podlagi le teh na obeh straneh, na strani varčevalcev in tistih, ki so dajali posojila, torej bank, povedal, katere rešitve predlagamo. Rad bi bil še bolj všečen, če bi lahko bil. Bil sem predvsem realen. Je pa res, da je bilo strokovno vprašanje, ali sploh iti v spremembo zakona in predlagati podaljšanje stanovanjske varčevalne sheme. To moram tukaj odkrito povedati. Tudi strokovna mnenja v krogu na ministrstvu in nekaterih drugih krogih niso bila v celoti uglašena. O teh vprašanjih smo se veliko pogovarjali in na koncu prišli do predloga, da gremo v spremembo tega zakona in predvsem seveda da gremo na način, da bomo spodbudili varčevalce, da se ponovno vključijo v shemo. Razumeti me morate, da sem jaz tukaj kot minister predvsem na strani varčevalcev. Ampak zavedam se, da brez bank ne bo možno aranžmaja pač sprejeti. Po podatkih, ki jih imamo, je trenutno slovenski bančni prostor relativno poln kapitala. In lahko pričakujemo, da se bodo banke odzvale na to shemo. Ne samo zato, ker imeti varčevalce, ki v dinamičnem življenjskem obdobju, ko načrtujejo družino, kupujejo stanovanje, so lahko odlični komitenti za dolga desetletja naprej, ampak tudi zato, ker bodo na ta način banke plasirale svoja sredstva, ki jih imajo. To, kar se tiče dileme, ki jo je odprl gospod poslanec na področju, tisti, ki bi posojila dajali. Sedaj pa vprašanje, na bistveno vprašanje torej. Po našem mnenju je vlada odgovorila. Vlada razume pozitivno intenco namena predlagateljev. O tem ni dvoma. Če bi sprejeli vašo rešitev, da bi bila premija, kot je do sedaj, potem moramo priznati, da v tem klasičnem finančnem smislu bi to lahko pomenilo nekakšno nesorazmerje na finančnem trgu. Potem pomeni, da bi se obrestna mera varčevanja dvignila celo čez 6% letno obrestno mero. Da bi šli v nov prostor, ki ga pokrivajo vzajemni skladi in druge institucije v Sloveniji. Ampak to je argument, ki ni ključen. So še drugi argumenti. Eden od teh je ta, da obstajajo tudi druge sestavine. Mi smo preračunali po spremenjeni shemi, če bi dali vse skupaj na kup, bo pravzaprav donos enak in bo primerljiv s sedanjo shemo. Smo detajlno izračunali obresti na varčevanje, plus obresti na posojila, plus premije. Donosnost bi bila skoraj enaka. Tukaj ne omenjam dejstva, da je to namenska varčevalna shema in da imam poleg tega seveda tudi element subvencij. Brez subvencij. Torej to je dodaten argument, ki govori o tem, da tega predloga vlada ne more podpreti. In sedaj bom prišel k argumentu, ki je na nek način za ministra najbolj problematičen, ampak je realen. Proračunske možnosti. Nismo delali na pamet. Imamo vse proračunske postavke izračunane. Pri naslednjem amandmaju bom tudi povedal, koliko pričakujemo glede subvencij, koliko družin pričakujemo, da se bo vključilo v subvencijsko shemo. Ampak ko smo šli pogledat premije za stare varčevalce, premije za nove varčevalce, plus subvencije in do leta 2012, to je naslednje obdobje, se bo na globalni ravni z vidika države proračunski vir za to področje povečal, se ne bo zmanjšal. Imam tudi točne izračune po letih, če vas zanima, vam jih lahko povem. Tako da, kljub dobremu namenu predlagatelja, vlada tega amandmaja ne more podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pa bom sedaj dal gospodu Potrču, pa potem gospodu Vebru.
Hvala lepa. Gospod minister, hvala lepa za prijazno oceno predloga. Res je, naša želja je bila ob oceni pogojev, ki jih je dala za varčevalce sedanja varčevalna shema z novo, ugotoviti, ali gre za poslabšanje ali ne in ali bo to poslabšanje eventualno destimulativno vplivalo na vključevanje potencialnih varčevalcev v varčevalno stanovanjsko shemo. Verjetno ni treba govoriti o tem, da stanovanja potrebujemo. Posebej ne, da jih potrebujejo mlade družine, ki se oblikujejo in ki prvič iščejo zaposlitev. Vi ste verjetno, gospod minister, opazili, da smo šteli za koristne nekatere spremembe, ki ste jih uvedli v zakon. Prvič dejstvo, da dobijo nadomestila oziroma premije tisti, ki varčujejo za stanovanja ne pa kdorkoli, ki varčuje. To je koristna sprememba. Mislim, da je tudi poštena sprememba in da smo v tem delu verjetno v prejšnji ureditvi dali kakšen, tudi prevelik zavesten impulz v to smer, ki je usmerjal sredstva, ne samo v stanovanjsko varčevanje, ampak lahko tudi kam drugam, z bonitetami države, kar ni, recimo, nujno bilo potrebno. In drugo, da ste dal neko bolj fleksibilno shemo ročnosti varčevanja, kar je v redu. Menimo pa, da bi bili koristno še enkrat razmišljati ali in na kakšen način trdite, da se bodo bonitete, ki jih bodo imeli varčevalci, kljub temu, da se nadomestilo zmanjša, za polovico povečevale. Ker tega ne razumem. Verjamem, da bodo banke glede na razpoložljiva sredstva lahko imele ta interes. Zakaj mislite, da bi s tem, če bi bili stimulirani z dvanajstino, ne pa s štiriindvajsetino, potem že prehajali v druge, bi rekel, sfere, vi ste omenili vzajemne sklade, moram priznati, ne razumem, zakaj? Ker to je potem popolnoma drug interes in drugo razmišljanje. Jaz vlagam potem lahko, če mi dajo recimo, učinki, čeprav niso nujno enaki, lahko pa so kje višji, kje nižji, odvisno od tega, kako srečno roko imam pri usmeritvi svojega denarja v kakšnega od vzajemnih skladov. Lahko se mi zgodi tudi, da izgubim. Ampak res je samo, to je nekaj drugega, to ni namensko varčevanje. To je na drugi način tudi obdavčeno. Mislim, da ta primerjava ne vzdrži v celoti. Skratka, hvaležen bi bil, če kaj pojasnite, ker sicer na koncu, če ni konkretnih podatkov, ki res dokazujejo, da bo stimulacija z mnogimi rešitvami boljša, potem pač povemo, da smo stimulacijo nekoliko oslabili. In potem je treba povedati, kje, zakaj in ali računa država, da bo tudi s to zmanjšano stimulacijo še vedno dovolj velik interes, da se bo v okviru razpoložljivih možnosti zagotovilo vključevanje ljudi za varčevanja preko stanovanjske varčevalne sheme. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Veber. Potem je gospod Rezman.
Hvala za besedo. Glede prepričanja ministra, da bo varčevalna shema še naprej ostala zanimiva, bi vendarle opozoril na dopis, ki smo ga prejeli tudi v državni zbor, s strani Združenja bank Slovenije, ker opozarjajo, da banke niso pripravljene vračati premij in da je to tudi nekako pogoj za njihovo nadaljnje sodelovanje v nacionalni stanovanjski varčevalnih shemi. Torej, gre vendarle za zelo jasno izražen interes bank. Po drugi strani pa ste tudi v vašem pisnem mnenju zapisali, da ohranjanje ene dvanajstine premije letno vplačanih sredstev dvigne donosnost varčevanja v okviru sheme na zelo visok nivo. To mislim, da je pa tisto, kar bi zagotovo v veliki meri zelo povečalo interes pri varčevalcih, da se odločajo za varčevanje v nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Ali je 6% obrestna mera preveč ali je premalo? Ne nazadnje, če se spomnimo razprav pri obdavčevanju varčevanj pri denacionalizacijskih upravičencih, kjer ravno tako imajo 6% obrestno mero, je bilo to določilo povsem, bi rekel, normalno, sprejemljivo. Skratka, neko nesorazmerje na kapitalskem trgu, ki je uzakonjeno in ni problematično. Ne vem, zakaj bi bil tak problem, da se tudi ostali varčevalci, ki rešujejo svoj stanovanjski problem, ki so velikokrat primorani v to, tudi zaradi tega, ker je bilo veliko stanovanj vrnjenih v postopku denacionalizacije in so danes v izjemno hudih okoliščinah in iščejo svoje rešitve. Tako, da že zaradi tega mislim, da bi bilo smiselno in nujno, da se te dvanajstine ohranijo in da se da možnosti tudi mnogim, ki niso imeli možnost rešitve stanovanjskega problema po stanovanjskem zakonu, kot vsi tisti, ki niso stanovali v objektih, ki so se vrnili v postopku denacionalizacije. En delček k reševanju tega problema je zagotovo tudi takšen način. Tako da mislim, da je ta sprememba resnično, prvič, življenjska, drugič, takšna, da ohranja varčevalno shemo. Tretjič pa, saj ne nazadnje tudi sicer spodbujanje stanovanjske izgradnje izjemno pozitivno vpliva tudi na proračun, kajti stanovanjska izgradnja spodbuja gospodarsko rast. Ta gospodarska rast je pa tudi ključna za oblikovanje višine proračunov. Tako da se tudi ta vložek v stanovanja skozi premije zagotovo vrne nazaj v proračun, res da z nekajletnim zamikom - v tem primeru gre pač za zamik petih let, potem se začnejo te sheme odvijati. Vendar je pa to še vedno precejšen kratkoročen ali srednjeročen vpliv na proračun, ki ga velja upoštevati in se mu približati na način, da stimuliramo to varčevanje in da se čimprej pristopi k izgradnji čimveč stanovanj ter s tem tudi k gospodarski rasti v Sloveniji.
Hvala lepa. Gospod Rezman najprej, potem pa vi, gospa Pečanova.
Hvala lepa. Naj za začetek povem, da sem eden izmed tistih, ki smo varčevali v varčevalni shemi in celo namensko trošili denar. Moja ocena je, da je varčevalna shema bila za nas ugodna. Če prav razumem ministra, ta nova ne bo slabša. In če je tako, potem ne vidim nekega posebnega razloga, da bi morali kakšne posebne bonitete še dodajati. Vendar pa je po dokumentih Stanovanjskega sklada Republike Slovenije v programu 5.8 zapisano, da je stanje na področju stanovanj pri nas v razponu od težavno do kritično. To se pravi, da je res treba nekaj narediti, če so te ocene pravilne. In že zaradi tega kaže podpreti to novo varčevalno shemo. Tudi zato, ker pač ocenjuje, da bo stimulirala varčevanje, da bo več gradnje, da bo pocenitev gradnje in tako naprej. Ampak to ima po moji sodbi neko slabost, kajti tu gre za tržno gradnjo. Tu gre za gradnjo, ki je namenjena temu, da bodo ljudje kupovali. Mi pa imamo, če jaz prav vem, po nenatančnih podatkih približno tričetrt stanovanjskega fonda že itak v privatni lasti pri nas. In tisto, kar mi potrebujemo, so neprofitna najemna stanovanja. Zato sodim, da bi bilo bistveno bolje, če bi več angažmaja bilo na tem področju, da bi se ti problemi hitreje razreševali. V zvezi z bonitetami in amandmaji sem nekoliko v nelagodju. Jaz jih razumem tako, čeprav mislim, da so res dobrohotni. Ampak razumem, da sodijo bolj na področje socialnih kategorij kot pa v stanovanjsko gospodarstvo. In da utegnejo biti vse te bonitete tako visoke, da so lahko celo motnja. K temu moramo prišteti najmanj še to, kar smo sprejeli z zakonom o dohodnini, kjer imamo dodatne olajšave za vse tiste, ki prvič razrešujejo stanovanjsko vprašanje. Ne vidim potrebe, da bi zdaj morali dramatično dvigniti bonitete vizavi tistim, ki so jih bili deležni v prvih dveh varčevalnih shemah. Zdi se mi pa, da bi morali biti previdni tudi za voljo tega, ker ti to lahko bilo diskriminatorno. Danes se je že govorilo o kvadratnih metrih, koliko stane kvadratni meter v Ljubljani in koliko subvencij ali koliko premij bo nekdo dobil in koliko kvadratnih metrov bo lahko kupil. Kje drugje, če to vse seštejemo, bi lahko v kašnem drugem okolju kakšno dvosobno stanovanje že do polovice skoraj izplačali s tem, kar dobimo iz državnega proračuna, ne za najemna stanovanja, ampak za stanovanja, ki so namenjena trgu. To pa mislim, da ne bi bilo najbolje.
Hvala lepa. Zdaj pa gospa Pečanova, potem še minister.
Hvala lepa. Torej amandma k 16. členu pravzaprav ne povečuje pravic tistih, ki vstopajo v stanovanjsko varčevalno shemo, ampak jih zmanjšuje, ampak jih osnovni člen zmanjšuje. Se pravi, da se vračamo na prejšnji nivo. Se pravi, ne moremo govoriti o tem, da se premija, da se s tem amandmajem bonitete varčevalcev povečujejo glede na tiste varčevalce, ki so stopali v prvo in drugo stanovanjsko varčevalno shemo. Mi samo predlagamo, da se vračamo na prejšnji nivo. Drugo, kar bi povedala, je pa absurd, ki se bo zgodil leta 2008. 1.1.2008 bo davek na dodano vrednost tudi za stanovanja znašal 20%. In kolikor je meni znano, se v pogajanjih, v katere vstopa tudi Slovenija na pobudo Avstrije in Nemčije, da naj bi ostali v enaki sestavi tudi izjeme pri znižani davčni stopnji, je veliko vprašanje, če nam bo uspelo obdržati znižano davčno stopnjo pri stanovanjih na 8,5%. Torej teoretično, ker teoretično je pravzaprav danes, ker se nič ne ve, kaj se bo zgodilo z DDV-jem na prodajo stanovanj. Če se zgodi to, da bo naše prehodno obdobje s tem končano, pomeni, da bo država pri vsakem kvadratnem metru stanovanja dobila 11,5% točk, odstotnih točk dodatnih virov v proračun. Kaj bo naredila s tem denarjem? Po logiki stvari bi bilo prav, da vsaj del tega denarja preide v reprodukcijo pri gradnji stanovanj, zlasti seveda stanovanj za mlade družine. In tukaj jaz mislim, da je stanovanjska varčevalna shema eno od orodij, ki prisili tudi, ker namreč dejstvo je, da kombinacija gradnje stanovanj, ki jih usmerja oziroma vodi Stanovanjski sklad Republike Slovenije in tudi občine, ker vendarle so se zdaj nekatere občine zbudile in bodo začele po istem postopku kot Stanovanjski sklad Republike Slovenije graditi stanovanja in jih prodajati po neprofitni ceni. Se pravi, če je profitna cena 2.200 evrov za kvadratni meter, bo občina pač v tistem okolju prodajala stanovanja po 1.250, po 1.300 evrov za kvadratni meter, tako kot dela stanovanjski sklad Republike Slovenije. Vendar je treba vedeti, da govoriti o tem, kako se kopičijo bonitete tem, ki so vključeni v stanovanjsko varčevalno shemo, ali kako se jim kopičijo zaradi tega, ker dobijo subvencijo pri nakupu stanovanja, ki znaša, kot smo izračunali - no, o tem bo govora še pri naslednjem členu -, ki znaša smešen en ali dva kvadratna metra enega stanovanja, in pri tem pomislimo, koliko denarja bo priteklo od prodaje vseh stanovanj v državni proračun, ko se bo povečala davčna stopnja, potem, lepo prosim, je treba pa vendar postaviti na mizo vse karte in reči: ali imamo interes, da zagotovimo stanovanja mladim družinam - sama seveda mislim, da so mlade družine tudi tiste, ki prvič kupijo stanovanje, zaradi tega, ker so desetletja čakale na to, da so lahko zbrale dovolj denarja -, da imajo torej pri nakupu prvega stanovanja določene bonitete. Želim vas spomniti na to, ko smo govorili o zakonu o dohodnini, da je bil izračun narejen, koliko to znižanje davčne osnove za odmero dohodnine na račun nakupa prvega stanovanja namesto smešnih 4% na 10%, pravzaprav stane državni proračun, ob tem, koliko se pravzaprav sploh prvih stanovanj v Sloveniji proda. To je tisti osnovni problem, ki ga je treba tudi razčistiti. Zanima me, ali sploh obstajajo podatki, koliko je stanovanj, ki jih ljudje prvič kupijo, kot prvo lastniško stanovanje v tej državi, letno. In tu bi bil potem pravi podatek, da bi lahko izračunali, kako zelo se bo državni proračun in bančni sistem stresel zaradi tega, ker bodo krediti, pa ker bo varčevalna shema prinesla neke bonitete tem varčevalcem. Toliko. Mislim, da je treba o tem res temeljito razmisliti in ne govoriti samo na pamet in na počez, ampak priti s številkami. Številke pa na žalost ima samo Davčna uprava Republike Slovenije. Pa še ta, nisem ravno prepričana, če je dovolj natančna.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa. Poskušal bom odgovoriti na nekatera vprašanja. Najverjetneje na vsa ne bom mogel, ker so nekatera zelo povezana s finančno dimenzijo, nekatera so pa sploh povezana s stanovanjsko problematiko v Republiki Sloveniji, kar je pa zelo pomembna tema; morda bi se je lahko kdaj bolj detajlno dotaknili v državnem zboru ali pa na delovnem telesu. Glede vašega vprašanja - pričakovali smo, da bo kdo to vprašal -, koliko je po podatkih, ki jih imamo [[čeprav bi bilo verjetno najboljše mesto za to statistični zavod]] , povprečno v Sloveniji na leto zgrajenih stanovanj, kjer se prvič rešuje stanovanjsko vprašanje. Po naših podatkih je to 6.000, od tega 4.500 praviloma v privatnem aranžmaju, ostalo pa prek drugih mehanizmov. Z veliko dinamiko, ki se je zgodila v zadnjem obdobju na stanovanjskem skladu, se bo ta številka, še posebej preko stanovanjskega sklada tudi ob sodelovanju z občinami kar povečala v naslednjih letih. Tukaj sem realni optimist. Seveda tam, kjer je privatni aranžma pri gradnji, so davčne posledice drugačne za tiste, ki so investirali manjše, boljše, da tudi to dimenzijo povem. Sedaj vprašanje, ki mi je bilo postavljeno, bi še enkrat rad povedal, glede tega produkta. V nekem smislu je to produkt, ki ga preko zakona ponujamo slovenskim državljankam in državljanom, ki si prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje in želijo namensko varčevati. To je nek finančni produkt. Kateri so bili elementi, da smo predlagali 1/24? Tukaj ne moremo krat dva množiti, ker vmes so temeljna obrestna mera in drugačni pogoji inflacije. To nekoliko spremeni, ni krat dva ali pa deljeno z dva. Je nekje vmes. Visoka varnost tega produkta. Definitivno je da. Je pa relativno visok donos. 4,9% smo izračunali, da je. Povejte mi, naštejte mi finančne produkte v Sloveniji, kjer imaš 4,9% donos. Ni majhen za trenutno stanje v Republiki Sloveniji. To bo absolutno vabljivo za varčevalce. Bolje kot na banki, absolutno. Imamo tudi podatek, da če boste po novi varčevalni shemi dobili kredit z odplačilno dobo deset let, je obrestna mera 4,1%. Pri bankah je višji. To bo vabljivo za varčevalce. Sedaj pa še vprašanje, ki je vezano na bonitete. Jaz nisem govoril o kopičenju bonitet, da ne bo nesporazuma. Bonitete so vedno instrument, preko katerega država premišljeno vstopa na neko področje in se odloči. Vsaka boniteta ima svoje posledice, ima pa tudi svoj razlog. Tukaj je potrebno povedati naslednje, da so že imeli in bodo imeli varčevalci iz nacionalne stanovanjske varčevalne sheme prednost pri razpisih stanovanjskega sklada. To ni nepomembno. 97% do sedaj, vseh tistih, preko katerih je sklad, ko je stopil kot investitor na slovenski stanovanjski trg, je bilo varčevalcev iz sheme. In seveda še eno področje je, ki se dotika zelo občutljivega vprašanja, cena stanovanj. To ni boniteta, je pa realno dejstvo, da tisti varčevalci iz sheme, ki bodo imeli najprej srečo, potem pa realno možnost, da bodo prišli do stanovanja preko stanovanjskega sklada, bodo prišli po ugodnejših cenah, kot bi prišli drugje. To finančno sidro, ki je posledica prejšnjih let. Je izredno pomembna boniteta, ki jo bodo deležni varčevalci tako v Ljubljani ali pa še posebej v Ljubljani in njeni okolici, na obali ali pa na Gorenjskem, kjer so cene najvišje. Ko gremo širše po Sloveniji, se ta disproporc nekoliko zmanjšuje. Torej to niso bonitete, ki bi bile klasične bonitete, so pa neko realno dejstvo. To so torej trije razlogi, ki sem jih naštel, na podlagi katerih smo po izračunu, mi nismo na pamet predlagali te številke. Mi smo izračunali kakšen je ta realni donos in smo prišli do te številke 1/24. Je pa potrebno tudi povedati, da če bi pa imeli proračunske možnosti večje, kot so, bi morda bila ta številka nekoliko drugačna. In sedaj še en podatek, ki je vezan na finančno dinamiko po letih. Dovolite, da tudi ta podatek pridobim. Tukaj imamo pa po letih imamo obstoječo nacionalno stanovanjsko nacionalno varčevalno shemo in njihove premije, potem izplačilo premij za nove, po našem predvidevanju, plus subvencije. Recimo, leta 2005 je bilo milijardo 568 milijonov, letošnje leto milijardo 700, prihodnje leto milijardo 900, na primer 2010 je že 2 milijardi 700, torej trend narašča globalnega državnega proračunskega denarja v te namene. In ker je to namenska varčevalna shema, bo število varčevalcev manjše. Že ti pa bodo imeli boljši izplen, ker pričakujemo, da se bodo vendarle bolj aktivno vključile mlade družine, bodo dobili še subvencije. Zato mislim, da bo ta skupni produkt kljub nekaterim vašim upravičenim pomislekom pozitiven in bo zmotiviral varčevalce, da se bodo prijavili.
Hvala lepa, gospod minister. Izvolite, gospa Breda Pečan.
Samo kratko vprašanje, gospod minister. Nič niste odgovorili, ali ste sploh razmišljali o tem, kaj se bo zgodilo, ko bo 11 in pol procentov povečana davčna stopnja na DDV na prodajo stanovanj?
Gospod minister, izvolite.
Da, podpredsednik, to je eno od vprašanj, ki je povezano z datumom. Najverjetneje je to datum 31.12.2007 ali pa 1.1.2008. Tudi stvar interpretacije je pomembna, ker gre za leto, kdaj se to zgodi. To je občutljivo vprašanje. Vezano je tudi na področje turizma, ki prav tako se ne ve za prehodno obdobje z istim datumom takrat, usahne to prehodno obdobje. To bo ena od nalog. Instrumenti, ki jih imam kot minister, so seveda prek stanovanjskega sklada. Tam bomo lahko nekatere aktivnosti predlagali. Druga možnost so instrumenti finančnih ugodnosti, ki bodo šle prek kolega dr. Bajuka. Na konkretno vaše vprašanje, da bi vam sedaj odgovoril, katere ukrepe bomo predlagali, pa nimam odgovora. Če bomo uspešni z elementi zemljiške politike, aktivne zemljiške politike, prek katere bomo dosegli, da bomo tudi prihajali prej do komunalno opremljenih zemljišč, na katerih bomo prek stanovanjskega sklada ali ob partnerstvu z občinami, ali pa tudi privatnimi investitorji gradili tako neprofitna najemna stanovanja ali pa stanovanj za trg bomo bolj znižali ceno stanovanj, kot se bo povečala eventualna cena s povečano stopnjo DDV-ja, če bo obveljala s 1.1.2008. To je tudi ena od tem v okviru razprav v evropski komisiji. To bo prizadelo tudi nekatere druge države, ne samo Slovenijo.
Hvala lepa. Gospod Veber, imate besedo.
Hvala. Cena stanovanj je zagotovo zelo pomembna, ko se pogovarjamo o tem, kako bomo problem rešili. Je pa ta usmeritev, da bo potrebno zagotoviti zemljišča, komunalno opremljena zemljišča za izgradnjo ena od ravno tako pomembnih vprašanj. In ne morem priznati, da je to, kar lahko zasledimo v medijih v zadnjem obdobju, da naj bi država v celoti ohranjala primat nad zemljišči, ki so sicer v državni lasti in v upravljanju sklada, enostranska rešitev. Brez da bi tukaj vključevali tudi občine, kot tiste, ki bodo soustvarjale to zemljiško politiko v bistvu v večjem obsegu, kot jim to danes dovoljuje upravljanje sklada, ta cilj zagotovo ne bo dosežen. Namreč, če bo do tega preoblikovanja prišlo, se zna v zelo kratkem času zgoditi, da se bo tudi stanovanjski sklad pravzaprav začel obnašati kot kapitalski sklad in ne toliko kot tisti, ki bi reševal neko socialno kategorijo. Ta naloga socialne kategorije je naložena prav občinam, lokalnim skupnostim. Te naj zagotavljajo stanovanja za najšibkejše. Zato v tem razmisleku že danes opozarjam, da samo prenos upravljanja teh zemljišč s kmetijskega na stanovanjski sklad ni ustrezna rešitev in da bo potrebno vmes detajlno analizirati, kako pa tukaj pravzaprav omogočiti, da občine pridejo do dodatnih zemljišč, ki so danes v lasti države. Ker nenazadnje tudi je občina tista, ki ta zemljišča komunalno opremi, torej neko dodano vrednost tega zemljišča ustvari občina in ne stanovanjski sklad. Tako, da je kar nekaj odprtih vprašanj, se strinjam, ki jih bo potrebno definirati, da bomo lahko govorili o tem, da bomo zgradili kot pravi direktor stanovanjskega sklada dva tisoč stanovanj letno v Sloveniji. Nekatere stvari bo treba resnično spremeniti in jih usmeriti v to dinamiko. Takrat bomo najbrž res veliko naredili za prosilce oziroma iskalce stanovanj.
Hvala lepa. Besedo ima gospod državni sekretar magister Starman.
Najlepša hvala. Jaz bi samo glede zemljiške politike, ker se je odprla v zvezi z vlogo občin. Daleč od tega, da bi uredba oziroma koncept prenosa zemljišč, ki so primerna za stanovanjsko ali tudi za industrijsko gradnjo, v državni lasti bila kakorkoli v konfliktu z interesi občin. Daleč od tega. Ravno nasprotno. Nobena gradnja ni možna brez prostorske ureditve, ki jo omogoča občina. Tukaj gre vedno za kombinacijo zemljišča v državni lasti in občinski ureditveni v celoti urbanistično urejeno zemljišče. Brez tega partnerstva v nobenem primeru aktivna zemljiška politika ne more imeti učinka, ki ga želimo doseči. Predvsem pa je namen prenosa zemljišč na stanovanjski sklad oziroma na upravljanje v tem širšem smislu, ki omogoča tudi gradnjo in na nek način združevanje vseh teh zemljišč, predvsem v interesu občin. Možni so celo prenosi. To je eden od konceptov, na katerem gradimo. Kasneje, ko pride iz stanovanjskega sklada v partnerstvu z občinami. Tukaj v nobenem primeru ne prihaja do nasprotujočih si interesov. To, kar bi, recimo, kmetijski sklad že moral prenesti na občino, po sedaj veljavnem zakonu pa vsekakor mora storiti. Tista uredba, o kateri sedaj teče razprava na vladi, rešuje samo organizacijske odnose med nekaterimi državnimi organi, torej med kmetijskim skladom in stanovanjskim skladom in v ničemer ne posega v interese občin. Nasprotno, kot pravim, da bi lahko bili učinkoviti na področju stanovanjske, mislim na področju zemljiške politike, je partnerstvo z občinami, tako kot ste vi povedali, absolutno predpogoj. Hvala.
Gospod Vili Rezman, izvolite.
Naj povem, da uredba, ki je bila pripravljena in sprejeta, govori nekoliko drugače in bo verjetno doživela pri nas nenaklonjenost v parlamentu. Jaz o tem smem govoriti, med drugim tudi zavoljo tega, ker sem bil prej, preden je bila koalicijska pogodba podpisana, predlagatelj tega, da se ustvarjajo skupni zemljiški skladi. Gospodu ministru sem to razlagal prej, preden je imel hearing, še kot kandidat za ministra. Zdaj predvideva, da gre za to državno premoženje, ne samo tisto od sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ampak tudi domnevam, da spada zraven DSU, železnice in tako naprej. To ne more iti preprosto kar v enem bloku na državo. Edina prava rešitev po moji sodbi bi bila, če bi, in to sem predlagal na enem izmed odborov, država pripravila evidenco, to, kar sama ima, in posredovala to občinam, jih povprašala, na katerih področjih imajo pripravljene programe ali projekte. To bi moralo biti preneseno, torej tistim, ki projekte imajo že pripravljene, ne pa z bianco kreditno kartico, nekemu državnemu skladu. Če bi občine rekle, mi nimamo tam ustreznih programov, v redu, se to prenese na tistega, ki program ima. Tako, da mislim, da bi bilo v tem smislu zagotovo to uredbo preurediti na ta način, da bi imeli tisti, ki res poznajo zemljišča, ki vedo, v kakšnih okoljih so, kakšni občinski ali pa regionalni programi so tam predvideni, tudi to možnost aktivnega vplivanja na to zemljiško politiko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Gantar.
Hvala lepa. Sicer se ob tem členu nisem nameraval posebej oglašati k temu amandmaju. Sam moram reči, da nisem prepričan, če ga je mogoče podpreti. Namreč, tudi po izračunih, ki so iz vlade, pa tudi sami smo nekoliko pogledali, se ne zdi, da je ta nadomestilo ena dvanajstina verjetno tako veliko, da bo banke oziroma utegnile iti na urad za konkurenco in napasti to "preugodno". Nič ni zadosti ugodno, se strinjam. Vprašanje je, če bi obstala. Mora biti tako ugodna, da banke sili, da so še bolj ugodne ali pa enako ugodne. In to ne vem, če je zdaj sicer. Nimam teh instrumentov na razpolago in se mi ne da samemu računati, moram priznati, to je v zvezi s tem. Skratka, zaenkrat, bi rekel, v določeni meri, kupim argument vlade, v čemer mi samemu sebi ni popolnoma jasno, ali bo shema še obstala v obsežnem, kot pomemben argument, torej instrument ali pravzaprav, tako, kot sem napovedal, kar mislim, da bo bolj, da je to začetek konca. In navsezadnje, kot sem rekel, mogoče to ni slabo, kajti to pomeni, da država ne potrebuje več denarja za primere, če so stanovanjski aranžmaji pri komercialnih bankah ugodni. Kot vidimo, so kar ugodni v zadnjem času. Kar pa zadeva druga vprašanja, bi pa povedal predvsem to, kar se je govorilo. O mojem mnenju ta državni zbor, predvsem pa odbor za okolje in prostor rabi temeljito razpravo o stanovanjski politiki. Ne vem, ali pripravljate hišni dokument, ob katerimi bomo lahko to razpravljali ali ne. Razpravljanje je seveda predvsem o ponudbeni stani, ni povpraševalni. Ta je kar dobra v tem trenutku. Tu pa bi povedal samo dve besedi, ker res ni povezano s to temo. Prvič. Stanovanjsko politiko je treba dejansko gledati v kontekstu urbane politike in poselitvene politike in znotraj tega seveda tudi po tem instrument zemljiške politike. Dvomim, da je lahko takšen centraliziran način, kot je bil predstavljen, sem ga jaz tudi videl, da lahko karkoli reši. Po mojem mnenju je potrebno iti bistveno bolj precizno in bolj tenkočutno. Predvsem bi vas pa opozoril. Popis vam pove, da je stanovanj v Sloveniji zadosti. Res, da niso vsa kvalitetna. Problem s temi stanovanji je v tem, da so tam, kjer ljudje ne želijo stanovati, in da bo stanovanj vedno premalo tam, kjer bodo ljudje želeli stanovati. Ni možno rešiti stanovanjskega problema v velikih mestih, kot je Ljubljana, kot je Maribor, kot je Celje, kot je Nova Gorica, kot je Obala in verjetno tudi v Novem mestu. Vedno bo tam premalo stanovanj. Paradoksalno, več kot jih boste zgradili, večje bodo možnosti, bolj se bodo ljudje naseljevali v tem mestu in bolje bodo potrebovali stanovanje in več jih boste zgradili. V 10-ih letih boste imeli samo 4 urbane centre. To je možna politika, zato je poselitvena politika alfa in omega stanovanjske politike. Dokler tega ne boste videli, bo z našo politiko vse narobe. Zato predlagam, da imamo takšno razpravo na odboru za okolje, da jo vežemo na neki močan stanovanjski zakon, ker je ta preveč pravniški. To so druge zgodbe, da jih vežemo na neki, ne vem, ali obnovo ali karkoli ali pa na neka izhodišča, ki jih lahko ministrstvo pripravi in da to opravimo tudi v sodelovanju s stroko v Sloveniji, ki jo je kar precej. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Janko Veber. Ne. Potem dajem besedo. Izvolite, gospod minister.
Samo na kratko. Z gospodom Petanom sva dogovorjena, da bi na njegov predlog, jaz sem se takoj pozitivno odzval, v bližnjih mesecih opravili tako razpravo na odboru. Jaz se je kot minister zelo veselim. Skupaj s svojo ekipo bom pripravil dobro gradivo. Nekaj dobrih gradiv imamo že pripravljenih. Če bomo dobili kakšen fokus, tudi ta razprava je ena od smeri, pa bomo lahko zelo dobro gradivo pripravili in bo to zelo dobra razprava na samem odboru. Samo še to bi pojasnil. Uredba, o kateri je govoril gospod poslanec Rezman, še ni sprejeta. Ni sprejeta. Še je čas, da dobro premislimo. Vaši strahovi so neupravičeni. Ne bomo šli na tak način po tej poti, kot ste vi mislili. Zelo preudarno bomo ta postopek uredili, vam zagotavljam. Ampak to pa je ena od aktivnih politik ministrstva in pogum ministra. Dosedanji ministri tega poguma niso imeli. Jaz ga pa imam, imam tudi politično podporo na vladi, da to naredim, ampak tudi v dogovoru in dialogu z občinami, ampak občine tukaj ste partner. To je v vašem interesu, da se zgodi. Ni proti občinam, je v bistvu za občine. Ni naša ambicija, da bodo v Sloveniji štirje večji urbani centri, absolutno ne. Ampak to bo tema na pogovoru na odboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Petan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Torej ob tej razpravi, ali je prava predvsem dvanajstina ali štiriindvajsetina ali šestintridesetina ali pa kaj drugega, jaz mislim, da to lahko popolnoma zbledi. V preteklosti se je to že pokazalo. Če za gradnjo stanovanj ne bomo imeli zemljišč in mislim, da se s tistimi, ki ste razpravljali v smeri zemljišč, popolnoma strinjam in vas podpiram. Jaz bi mogoče še samo nekaj o tem dejal. Strinjam se, da mora biti pristop seveda celovit, ker z ranimi odloki "ad hock" ne gre. To smo videli že, mislim, leta 1991, ko smo morali vsa občinska zemljišča popisati, pa je šlo to v neki sklad. Pripraviti je treba in bo potrebno verjetno dobro sodelovanje z lokalnimi skupnostmi in tudi ministrstvom za okolje in kmetijstvom. Jaz to, kar zdaj govorimo in kar bom še povedal, ne govorim čisto na pamet, ampak imam izkušnje iz lastnega okolja. Namreč, sklad kmetijskih zemljišč je, kakršen je, če bi se tu zraven že vključila stanovanjska gradnja v kakršnikoli obliki, bom uporabil samo ta izraz, da ne bom na dolgo razlagal inštitucije, ki so vse tu povezane potem ne bi mogel priti do vseh teh, če lahko rečem, afere "popolnoma nepotrebne". Konec koncev, sploh ni važno, kdo je bil zraven. Ali je kdo kaj dobil ali kdo nič ni dobil. Dejstvo je, da so zemljišča pa nekam odšla. In to je bistvo. To se meni zdi velika škoda. Če bi tu že do sedaj bilo sodelovanje, potem teh težav ne bi imeli. Ampak v nepovratno so pa šla zemljišča. Ali bo na račun teh zemljišč služil nekdo drug. Nisem slučajno rekel iz mojega okolja. Tam imamo primer, kjer je šlo praktično 10 hektarjev zemljišč nekam popolnoma v nepovratno in verjetno tam bo enkrat pozidava. Samo čisto drugačna, kot bi bil nacionalni interes. Jaz sem vesel, ko sem slišal ministra, da se bo tudi tu na tem področju začelo nekaj premikati. Če imajo nekateri strahove, da bi se tu vključil sklad ali ministrstvo ali kdorkoli za stanovanjsko gradnjo, da jim to ni dobro. Jaz pa pravim, da bi moral, ja pa pravim, da bi moral in bom drugače rekel. Če se to ne bo zgodilo, bo velika škoda. Seveda se strinjam, ne na horuk, ne kar z nekimi odloki, ampak pripraviti, tudi z lokalnimi skupnostmi, da se potem opredeli in potem avtomatsko odpadejo vsake špekulacije in možne transakcije z zemljišči, do katerih interno lahko pride. Tako da mislim, da od tu naprej moramo graditi. Imamo sedaj sklad kmetijskih zemljišč, ki bo odigral počasi svojo vlogo. Ker pa je, pa tisto, kar je dobro od tega sklada, ne bi bilo dobro zavreči in bi na tem naprej gradili in bi prišli v tisto sfero stanovanj, gradnje stanovanj, na kateri marsikdo gradi svojo perspektivo, in ne vem, svoje pričakovanje tudi za vnaprejšnje generacije. Tako da jaz ob teh koeficientih mislim, da to ni glavna poanta tega. Glavno je, da je tu nek red, da ne prihaja do - mogoče bom uporabil neprimeren izraz - kartelnega združevanja, ki pa ima svoje čisto specifične interese, ne pa tistega, ki bi bil nacionalni interes. In mislim, da v to spada tudi tisto, kar smo že večkrat povedali - pa ne bom nič zgrešil teme -, namreč to, kar je bilo tudi včeraj predstavljeno, rodnost v Sloveniji. Namreč, če nimaš stanovanja, potem se bo težko neka mlada družina ustalila in imela otroke. Tako da je to širša zadeva, ni samo tisto stanovanje, pa toliko jih zgradimo, pa bo zraven še industrija nekaj zaslužila, ampak je tu še marsikaj drugega, kar je tudi nacionalni interes. In mislim, da je vse to treba povezati skupaj. Tudi sam lahko potrdim, da bomo verjetno na odboru za okolje in prostor, ki ga vodim, o tem kmalu razpravljali in verjetno bomo tudi te teme načeli. Tako da zadevo kompleksno obravnavamo in jo tudi rešimo kompleksno, ne samo, da jo obravnavamo in o njej govorimo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman, na voljo imate samo pol minute. Prosim.
Hvala. Na kratko povem. Uredba, o kateri govorimo, ne omenja občin in jim v tem smislu ni naklonjena. Uredba mora biti takšna, da bo upoštevala lokacijske in druge načrte, ki imamo že pripravljene na nekaterih zemljiščih. Ne pa, da bo to zdaj podržavila, da bo tako rekoč to prevzela, kar ima projekte v lokalnih skupnostih. To je bilo moje opozorilo. In ker tega zdaj v uredbi ni, na to pač opozarjamo, naj se to spremeni.
Hvala lepa. Gospa Pečanova, izvolite.
Najprej bi rada samo gospodu Gantarju povedala, da ko govorimo o dvanajstinah ali štiriindvajsetinah, ali pa tudi manjših "-inah", je treba vedeti, da tak sistem subvencionirane obrestne mere, ker to na nek način je, je običajno tudi v naši državi, da imamo, recimo, ekološke kredite, kjer je EURIBOR + 1 ali pa celo EURIBOR + pol, pa to pomeni na nek način, zgleda, kot da je to konkurenca bankam. To je zame navaden larifari. Kadar se država odloči, da je v javnem interesu neko subvencioniranje, česarkoli, zaradi mene sterilizacija mačk, pomeni, da je to v javnem interesu, in zaradi se banke nimajo kaj pritoževati, ker je to baje nelojalna konkurenca. Drugo, kar je, bi samo rekla, ta uredba, mimogrede, govori o prenosu zemljišč v državni lasti, ki so knjižena kot lastnina nekega resorja, pa naj bo to, recimo, vojaški ali bolnišnica v Izoli, mimogrede, ali še kdo drug, na stanovanjski sklad - se pravi, z države na državo; tu nima občina formalno nič. Ima pa občina v toliko, da me zanima, zelo me zanima, gospod minister, kako boste uspeli obvladati apetite nekaterih ljudi, ki preprečujejo kakršnokoli stanovanjsko gradnjo na zemljiščih, ki njim dišijo. To je znotraj vašega ministrstva in znotraj sosednjega ministrstva. Lepo vas prosim, če vam to uspe, gospod Pirc, gospod minister, gospod Starman, vsaka vam čast! Jaz sem na vaši strani in vam takoj pomagam, tudi, če je treba, s kakšnimi tablami tam demonstrirati. Vi veste, o čem govorim; drugim ni treba tega razumeti. In zaradi tega vam hočem samo povedati, da vam želim veliko sreče pri uresničevanju te uredbe.
Hvala lepa. Gospod Bajc, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik! Gospod minister, s sodelavko in s sodelavci, točka dnevnega reda dopolnitev predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona nacionalne stanovanjske varčevalne sheme obravnavamo amandma Socialnih demokratov k 16. členu. Sedaj smo pa poslušali zemljiške in kmetijske in ne vem kaj vse politike. Rad bi se opredelil okrog samega amandmaja. Mislim, da nekateri razpravljavci ali pa vsaj eden mislim, da nikoli ni varčeval. Skoraj tudi ne ve, kaj pomeni ta varčevalna shema. Sam pomagam obema otrokoma varčevati po tej varčevalni shemi. In, če vzamemo prvo, drugo, mislim da so do sedaj tri šle. Prva je bila sigurno najbolj ugodna, druga tudi, poznam primere konkretno na našem koncu, ko so se v prvem dnevu so se vse razprodale. Tretja je bila nekoliko vprašljiva. Nekatere banke so uspele to, bom rekel, spraviti skozi, nekatere pa ne. Z vsem spoštovanjem in tudi razmišljanjem, bom rekel, tisti, ki zagovarjate konkretno to, da naj se ohranja dosedanja določba, ki pomeni to eno dvanajstino, in tudi poslušal ministra z vsemi njegovimi argumenti, o katerih govori, da to ne prenese tudi kolege Gantarja, ko je povedal, verjetno tudi kaj drugega bi bilo potrebno tukaj razmišljati, kaj to pomeni in kaj ne pomeni. Jaz predlagam, da ob upoštevanju tudi nekaterih, dajmo se spomniti tam pri zakonu o dohodnini, ko smo nekatere stvari spreminjali. Mislim, da nekatere trditve tukaj razpravljavcev, vsaj nekaterih niso ravno točne, če se spomnite. Tam smo dali tudi neke bonitete mladim družinam, ko smo tudi rekli, tisti, ki kupujejo tudi z lastnim denarjem v prvi rundi, bi bili samo tisti, ki bi kupovali s sredstvi iz naslova varčevalne sheme oziroma kreditov in so tudi tam neke bonitete. Strinjam se, to, kar ste gospod minister sam povedal, da niste govoril vi o povečanju števil bonitet. Mislim, da je kolega Rezman povedal, da se preveč povečujejo bonitete, ampak izboljšuje pa se obstoječe stanje na nekateremu področju. Jaz si upam trditi. Mogoče to ohranja. Res pa je nekaj. Doreči bo pa treba, kaj pomeni določba zakona o dohodnini, ki pravi, da se v letu 2006 obresti ne obdavčujejo, če ne presegajo 300 tisoč. V letu 2007 se obresti od bančnih depozitov ne obdavčujejo, če presegajo 150 tisoč, s 1.1.2008 smo pa zapisali v tem zakonu o dohodnini, da se plačuje 20% davek na obresti od depozitov od 1 tolarja. Če pa vzamem to, bom rekel, sedaj v ta evro paket, upam si trditi, nimam izračunov, na pamet govorim, izgleda, da bomo s tem davkom pobrali vse tisto, kar bomo z zakonom o varčevalnih shemah pokasirali. Ne bom podprl tega amandmaja zaradi obrazložitev, ki so bile predstavljene s strani vlade pa tudi nekaterih drugih kolegov razpravljavcev.
Hvala. Gospod dr. Gantar, imate besedo.
Jaz, spoštovana kolegice Breda Pečan, s svojo opozicijsko kolegico seveda ne bom kaj dosti polemiziral in drugim bi dal priložnost, da so veseli. Gre za razpravo dveh resnih ljudi. Rekel bi, da to, jaz sem seveda mislil na, ko sem govoril o tem na ena štiriindvajset, ena dvanajst, kot rečeno nič ni zadosti ugodno, bi lahko bilo še bolj ugodno. Strinjam se s tem. To se nanaša na premije pri varčevanju, ne pa na obrestne mere posojil, trajnih, dolgoročnih in tako naprej. Tako, da sta to dve različni stvari. Seveda morajo biti obrestne mere pri teh posojilih enako ali bolj in vsaj bolj ugodne, kot pri drugih produktih, ker če ne, je pa tako ali tako konec. Tako, nanaša se na primerjanje, ne pa na oblasti. Samo toliko za informacijo.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 20. člen ter amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Veber. Izvolite, prosim.
Amandma k 20. členu se nanaša na novost v tem zakonu. Namreč subvencije se dodeljujejo mladim družinam, ki prvič rešujejo svoj stanovanjski problem in tudi ne glede na to, ali so vključene v stanovanjsko varčevalno shemo ali ne. In minister je že povedal, da je realen pri svojih izjavah. Tudi naše ugotovitve so realne, ko govorimo o tem, da je pač možno dobiti za 2.300 evrov v Ljubljani en kvadratni meter stanovanjske površine. To je realnost predlagane rešitve, v naši prestolnici. Seveda, se strinjam, da je tudi na ostalih krajih, kjer je povpraševanje po stanovanjih ravno tako prisotno, pa so oddaljena od naše prestolnice, možno dobiti kakšen kvadratni meter več. Ampak vendar, če se postavimo v položaj mlade družine, je običajno tudi dohodkovno izjemno šibka. Tudi omejitev je, če ima več sredstev v tem zakonu, potem pravzaprav ji ta subvencija niti ne pripada. Zelo težko je zagotoviti sredstva za vse preostale kvadrate. In mislim, da če se že pogovarjamo o tem, kdo rešuje prvič, pa tudi nekako podatki, ki so bili posredovani za to, koliko družin bo reševalo prvič ta problem, so bolj, kljub vsemu, po mojem mnenju hipotetični, kot pa realni. Vendar dejstvo je, da je subvencija resnično lahko konkretna, če je zapisana vsaj v višji številki, kot je, recimo, predlagana s strani predlagatelja. Tako, recimo, zagotavljati v prvih štirih letih 160 evrov na družinskega člana pač pokaže, da tudi potem v štirih letih, ko se ta premija oziroma subvencija nekoliko zmanjša, prinese nekje okoli 3 tisoč evrov subvencij v osmih letih. To je eden do dva kvadratna metra v Ljubljani. In, če se pač poskušamo resno lotiti teh subvencij, potem mislim, da je potrebno vendarle zagotoviti več sredstev v ta namen. Me pa tudi sicer, ponovno izjemno vse skupaj skrbi iz te ugotovitve, ker nimamo stališča pravzaprav tudi stanovanjskega sklada, ali bo lahko zagotovil tista manjkajoča sredstva, ki so potrebna za to, da se te subvencije lahko tudi izplačujejo. Namreč v obrazložitvi zakona je zelo jasno zapisano, da se bo močno vključeval prav stanovanjski sklad v tisti razliki, ki je ne zagotavlja proračun. Menim, da je to že v tej fazi nekoliko vprašljivo. Če pa temu ni tako, pa seveda pričakujem tudi odgovor. Vendar poudarjam, da bo vendarle potrebno zagotoviti več sredstev, da bo to postalo učinkovito in da obstaja možnost znotraj proračuna Republike Slovenije, da se ne posega na stanovanjski sklad, da se zagotovijo dodatna sredstva. To bi tudi pričakoval v nadaljevanju tako, da se stanovanjski sklad čimbolj razbremeni in da iščemo vire v proračunu. Kajti menim, da so tudi nekatere sicer proračunske postavke pri drugih resorjih predimenzionirane oziroma zagotovljene v takšni višini, da jih uporabniki niti ne bodo uspeli realizirati. Namreč tudi to smo ugotavljali pri proračunu, da so določeni resorji celo tako dobro zapopadeni v proračunu, da sploh ni pripomb ne z ene ne z druge strani, ki pričakujejo neka sredstva. Tako, da rezerva v proračunu očitno je. Predlagam, da se to rezervo išče tudi za naš amandma v proračunskih sredstvih, ne pa v sredstvih sklada.
Hvala lepa. Besedo ima gospod doktor Gantar.
Hvala lepa. Jaz bi rad povedal, da bomo ta amandma podprli. Predvsem se nam zdi smiseln iz več razlogov. Prva stvar, ki je, je to subvencioniranje. To kar smo lahko opazili, je, da se ta denar, ki bo namenjen, nekako razprši. To je splošen problem vseh subvencij v Sloveniji, socialnih dajatev in podobnih zadev, da se razmeroma velika sredstva razpršijo na razmeroma veliko število ljudi. Rezultat je zato lahko zelo majhen. Razlog, torej možnosti za odgovor na to sta dva. Prvič je, da bi to subvencioniranje bolj omejili oziroma fokusirali ali osredinili na točno določene skupine, na manjše skupine, karkoli, še bolj zaostri kriterije, bi rekli, res tisti novo, ki ni drugače in mu damo subvencije, ki pa morajo biti precej večje ali pa pravzaprav, da bi se subvencionirale, recimo, to je pa druga rešitev, odpovedali in rekli bomo za ta denar zgradili stanovanja na ponudbi in preusmerili zadevo na ponudbeno stran. Ker je tu, smo ostali na tej povpraševalni strani, je edina rešitev te situacije ta, ki jo predlaga amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. To je, da se poveča obseg teh subvencij oziroma zneski subvencij in s tem seveda tudi proračunski izdatki. Menimo, da ta obseg povečanja ni tako velik, da ga ne bi mogli pokriti s proračunskimi sredstvi in z določenimi prerazporeditvami. Kar se strinjam, da tega ne sme pokrivati sam stanovanjski sklad. In zato bomo kot sem omenil, jasno ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Pri prejšnjem amandmaju smo bili kar izčrpni, tako da vlada nima veliko časa več, da pojasni svoja stališče. Samo na kratko bom pojasnil stališče. Torej subvencija mladim družinam za nakup ali obnovo stanovanja, ko prvič išče, rešuje stanovanjski problem, je neka novost v slovenskem pravnem sistemu. Menim, da bo kot taka doživela dober odziv. Rad bi povedal tudi to, da smo pri obravnavi predlaganega amandmaja v njem tudi razumeli pozitivno intenco, da ne bo nesporazuma. Ampak tu moram povedati, da sem bil kot minister resnično omejen v okviru možnih proračunskih virov in dinamik za prihodnja leta. Rad bi tudi povedal, da smo naredili osnovne izračune. Če dovolite, naj povem, po naših predvidevanjih bo v letošnjem letu ta instrument izkoristilo 3.400 mladih družin. V letošnjem letu bo v ta namen treba zagotoviti 395 milijonov tolarjev. Potem pa po dinamiki naprej, prihodnje leto 790, čez dve leti že milijardo 185. Po našem predlogu, čez tri leta milijardo 580 in nato čez štiri oziroma pet let milijardo 600 milijonov. Kolegice in kolegi, to niso majhna proračunska sredstva, in to je na podlagi rešitev, kot smo jih mi predlagali. Tako da je vlada, ko je pač ta amandma proučila, pogledala vse njegove vidike in je na seji odločila, da predlaganega amandmaja ne podpira. Hvala lepa.
Gospa Pečanova, imate besedo.
Hvala lepa. Meni je zelo žal, da vlada ni štela za potrebno, da bi v obrazložitvi zakona navajala - kljub temu, da je logična in utemeljena razlaga, da to ni potrebno, ker je že v osnovnem zakonu bila primerjava z drugimi sistemi spodbujanja stanovanjske gradnje za potrebe ljudi, ki prvič kupujejo stanovanja, za potrebe družine -, ker bi potem videli nekaj zelo zanimivih primerov, na kakšen način članice Evropske unije to počnejo; ni samo Avstrija, ni samo Italija, ampak je tudi cel kup drugih držav. Med njimi je, recimo, sicer za nas nedosegljiva, pa kljub vsemu, Nizozemska. Nizozemska spodbuja mlade družine k nakupu stanovanja tako, da jim za toliko zniža davčno osnovo za odmero dohodnine, da znižanje dohodnine znaša polovico mesečnega obroka za plačilo kredita za nakup stanovanja. Polovico mesečnega obroka! Konkretno, imam ime in priimek očeta v družini, na podlagi česar vem, da se tako na Nizozemskem dogaja. Jaz vem, da mi nimamo denarja, da bi si to lahko privoščili. Zato smo pri zakonu o dohodnini predlagali samo 10% olajšavo. In tu bi kolege opozorila, da tam v zakonu o dohodnini ne gre za prvi nakup stanovanja za mlado družino, ampak gre na splošno za nakup stanovanja. In je ta 4% olajšava tudi za tiste bogataše, ki si kupujejo že tretje vikend stanovanje; tudi take primere imamo. In mimogrede, mnogo stanovanj, ki jih je v Sloveniji nominalno dovolj, niso neprimerna za bivanje, ampak jih je na tisoče v turističnih krajih. Samo v mali Izoli imamo preko tisoč stanovanj, ki so drugo stanovanje, ne počitniški apartma, temveč drugo stanovanje. Ljudje, ki imamo stalno bivališče kjerkoli druge v Sloveniji, tudi na Kozini, pa si kupijo vikend stanovanje v Izoli. Zakaj? Ne vem, ampak OK., pač kupijo. Hočem povedati, da mi imamo pa vsega skupaj 6 tisoč gospodinjstev. Se pravi, 6 tisoč gospodinjstev plus tisoč praznih stanovanj. Veste, kaj to pomeni. Zato govorim, da je pomembno imeti točno evidenco, koliko je pravzaprav kupljenih stanovanj, ki so res prvič kupljena zares potrebe družine, da se reši stanovanjski problem. In, zato bi rada opozorila, ker tako ali tako računate tukaj za učinek tega, kako se že reče, subvencije recimo na proračun pa ga računate celo na 2010. Zakaj, za božjo voljo ne izračunate tudi v primerjavi? Pri dohodnini bi to lahko rekli in bi lahko rekli v zakonu. Ob uveljavitvi DDV 20% se pa to zviša za toliko in zniža se dohodnina, mislim osnova za odmero dohodnine za toliko in toliko, pa bi bila stvar bistveno bolj jasna in predvsem za nas. Mi ne bi videli nobenega razloga, da bi sploh kakšne amandmaje dajali.
Hvala. Gospod dr. Gantar, besedo imate.
Hvala. Bom zelo kratek. Jaz sem seveda razumel sporočilo gospoda ministra intenco tega jasno vsak minister bi intenco tega amandmaja podpira. Pove pa in bi bilo dobro, to se verjetno tudi vsi strinjamo, boljše je 300 kot 160 kot 500, 100 kot 300. Jasno, to vsi vemo. Vendar ga vlada omejuje. Gospod minister, z našim amandmajem vam želimo to omejitev vlade ukiniti in skupaj s koalicijo upam, da vam bomo te verige, te omejitve sneli danes dol. Hvala.
Hvala. K besedi se je prijavil gospod Černač.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi jaz bi podprl te amandmaje, v kolikor bi bil državni proračun brez meja. Vendar danes govorimo o amandmaju k 20. členu, govorimo o realnih okvirih, vemo, kakšni so in s kakšnimi razpolagamo. Govorimo o tem, da bo ta sprememba, ki jo predlaga vlada v zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi, omogočila eden popolnoma nov pristop, ki ga doslej nismo bili vajeni. Se pravi, podporo mladim družinam. V razpravi je bilo slišati marsikaj o tem, koliko kvadratnih metrov stanovanjskih površin ta podpora pomeni. Pri tem ste vzeli številko nekateri 2400 evrov kvadratni meter stanovanja. Zakaj ne vzamete pri teh primerjavah številko, po kateri pridobivamo, recimo, stanovanja v Postojni 850 evrov kvadratni meter, kvalitetna stanovanja v sodelovanju z republiškim stanovanjskim skladom? Potem so te kvadrature seveda bistveno višje in pridemo že na desetino vrednosti stanovanja in tako naprej. Kar pomeni, da je ta pristop, začetek drugačnega gledanja na podporo tistim, ki si najtežje omogočijo rešitev stanovanjskega vprašanja, primeren. Treba je pa seveda izhajati iz razumnih okvirov, iz razumnih proračunskih možnosti, ki jih vsi poznamo in zaradi tega ni mogoče teh številk nategovati, kakor bi se komurkoli zdelo. Jaz bi se vprašal: zakaj pa ni tukaj številka namesto 500 kar 1000 ali pa 2000? Bi bilo še boljše. Tega seveda ni mogoče narediti. Vemo, kakšni so okvirji. Mislim, da je ta ocena, ki je bila posredovana, dobra in da je tudi podpora in ta sprememba sheme takšna, ki omogoča usmerjeno podporo tistim, ki jo najbolj potrebujejo. Ne pa vsem, tako kot je to bilo do sedaj. In sam ocenjujem, da teh amandmajev seveda ni mogoče podpreti, ker bo osnovna rešitev pripomogla k temu, da se bo to področje na drugačen način sprostilo oziroma da bo mladim družinam omogočeno, da bodo lažje prišle do stanovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Torej, moram povedati, da sta oba amandmaja, katera so vložili poslanci Socialnih demokratov, tipično opozicijska. Zelo všečna, zelo. Lahko bi jih upoštevali, v kolikor ne bi vedeli, da so pač proračunska sredstva in sredstva sklada omejena. Pri tem amandmaju, pri drugem amandmaju me moti predvsem obrazložitev predlagatelja. In sicer piše v obrazložitvi, višina predlaganih subvencij je smešno nizka. Jaz pa mislim, da je smešen vaš amandma. Kot sem že uvodoma rekel, zelo všečno, tudi sam bi podprl, ampak vreča, iz katere jemljejo, pač je globoka toliko, kolikor je. Bom to ponazoril na svojem primeru. Tudi sam sem gradil hišo, ko sem reševal svoj prvi stanovanjski problem. Smo štiričlanska družina in s temi subvencijami, katere zdaj uvaja novi zakon, bi jaz dobil en milijon tolarjev v osmih letih. Za mene bi bil to velik denar. Če za vas to ni veliko oziroma je smešno malo, mi je prav žal, ampak za mene oziroma za marsikoga, ki bo gradil ali pa kupoval stanovanje, bo pa to pomenilo veliko.
Hvala. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končanju 28. točke dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.35 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU OKOLJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod minister Podobnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sedaj pa druga tema. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu okolja. Veljavni zakon o varstvu okolja je začel veljati 7. maja 2004. S tem zakonom smo takrat nadomestili zakon o varstvu okolja iz že kar bolj daljnega leta 1993. S tem zakonom, torej iz leta 2004, je Republika Slovenija kot prva med državami članicami Evropske unije v slovenski pravni red prenesla tudi zahteve direktive Evropskega sveta o vzpostavitvi sheme za trgovanje s pravicami za izpuščanje toplogrednih plinov. Kot veste, ta direktiva vsebuje zahteve, ki urejajo med drugim tudi izdajanje dovoljenj za izpuščanje toplogrednih plinov v določenih dejavnosti in vzpostavlja shemo trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov. To je popolnoma nov ekonomski institut na področju varovanja okolja, s katerim naj bi onesnaževalci okolja lahko na ekonomsko najučinkovitejši način omejili izpuščanje toplogrednih plinov, s tem pa tudi prispevali k uresničevanju kjotskih zavez. Direktiva je začela veljati s koncem leta 2003. Njene zahteve pa so morale biti prenesene v pravne rede držav članic do 31. decembra tistega leta. In tukaj so imele že države članice izjemno kratek rok, v katerem so morale zahteve direktive prenesti v njihove pravne rede, ob tem pa tudi sprejeti izvajanje potrebnih izvršilnih predpisov. Tudi komisija Evropske zveze je morala na podlagi pooblastil iz direktive sprejeti nekatere za delovanje trga nujne pravne akte, ki so v določeni meri tudi referenčni okvir za pripravo nacionalne zakonodaje in so bili sprejeti in objavljeni po uveljavitvi zakona o varstvu okolja. Zaradi navedenega je bilo treba spremeniti ali dopolniti nekatere določbe zakona o varstvu okolja, ki urejajo trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, predvsem v smislu bolj natančne ureditve nekaterih institutov. Po uveljavitvi zakona je bila na koncu leta 2004 uveljavljena tudi ena od dopolnitev direktive. Ta pa ureja področje trgovanja s pravicami do emisije in to direktivo naj bi države članice prenesle v svoje pravne rede do 13. novembra 2005. Danes smo v februarju 2006. Ta direktiva povezuje sistem trgovanja s pravicami do emisije toplogrednih plinov, omenjen prej, s sistemom pridobivanja enot zmanjševanja emisij toplogrednih plinov na podlagi izvajanja projektov skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja. Izvajanje teh projektov, ki jih zakon opredeljuje z enotnim pojmom skupne naložbe, je pa opredeljen v dveh členih Kjotskega protokola, in sicer k 6. in 12. V 6. členu Kjotskega protokola so opredeljeni projekti skupnega izvajanja, pri katerih se lahko pridobijo enote zmanjševanja emisij z investiranjem v drugih državah. Predloge ena, okvirne Konvencije o podnebnih spremembah razvite države. Veliko je bilo o tem govora na zadnjem srečanju v Mont Realu na to temo in je bil potem tudi dosežen dober dogovor. V 12. členu Kjotskega protokola so opredeljeni projekti mehanizma čistega razvoja, na podlagi katerih se lahko pridobijo enote potrjenega zmanjševanja emisij z investiranjem v državah v razvoju. Določila direktive pa omogočajo, da upravljavci naprav, ki so vključene v shemo trgovanja s pravicami do emisije pod določenimi pogoji, svoje obveznosti iz naslova zmanjševanja emisij izpolnijo tudi s pridobitvijo enot zmanjševanja emisij, ali enot potrjenega zmanjševanja emisij. To bo tudi prispevalo k izpolnjevanju obveznosti iz Kjotskega protokola za posamezne države, ki smo članice protokola. Take rešitve bodo tudi vsekakor omogočile slovenskemu gospodarstvu, da bo izkoristilo nekatere elemente Kjotskega protokola, še posebej projekt čistega razvoja v sodelovanju z državami, z investicijami naših slovenskih podjetij v državah v razvoju. Imamo zelo intenzivne dogovore. Na primer, če omenim Republiko Makedonijo. Uporaba skupnih naložb bo lahko tudi Sloveniji olajšala doseganje Kjotskih ciljev. Istočasno pa, kot rečeno, pozitivne učinke pri mednarodnem gospodarskem uveljavljanju slovenskih podjetij. Tretji razlog za doslednejši prenos zahtev direktive o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, po kateri je treba izvesti celovito presojo tudi za plane in programe, za katere pristojni organ oceni, da bi lahko imeli pomemben vpliv na okolje. Mi smo tudi predlagali nekatere druge spremembe, ki naj bi prispevale k hitrejši izvedbi postopka celovite presoje vplivov na okolje in tudi zagotovile večjo kakovost okoljskih poročil in poročil o vplivih na okolje. Skrajšali smo rok za pridobitev odločitve, ali je za plan treba izvesti celovito presojo vplivov na okolje. V predlagani spremembi zakona je predvideno tudi imenovanje okoljskega izvedenca le za 5 let in ne več za nedoločen čas, kot trenutno še velja. V veljavnem razlogu za odvzem pooblastila okoljskemu izvedencu pa je dodana možnost odvzema, ko okoljski izvedenec svoje delo opravi nekakovostno. Na primer, ko je ugodno ocenil, da je poročilo o vplivih na okolje ustrezno, ministrstvo pa je v postopku izdaje okoljevarstvenega soglasja ugotovilo, da ni izdelano v skladu s predpisanimi zahtevami, ali pa, ko je izdelal pisno oceno, za katero je ministrstvo ugotovilo, da ne ustreza predpisanim zahtevam. K izboljšanju kakovosti revizij pa bo prispevala tudi nova rešitev, po kateri ministrstvo predpiše vsebino revizije. S sprejetjem amandmaja k ustreznemu členu v zakonu pa bo država plačala stroške izdelave okoljskega poročila [[gospod Veber se lahko spomni razprave na odboru na to temo]] in njegove revizije za občinske prostorske akte, ki bodo načrtovali gradnjo občinske javne gospodarske infrastrukture. Ta amandma bo meni kot ministru tudi povzročil nekaj težav pri razporejanju proračunskih postavk, ki so bile sprejete prej, preden smo na odboru sprejeli ta amandma. Pa mislim, da bo šlo. V predlaganem zakonu so tudi nove rešitve, po katerih občinam na katerih se izvaja koncesija ali njeno izvajanje na občino lahko vpliva pod določenimi pogoji, pripada tudi delež plačila do koncesije, ki sicer pripada državi. Prav tako pa se sredstva, ki občini pripadajo iz naslova izvajanja koncesije, ne upoštevajo pri izračunu njenih lastnih prihodkov, če ima občina zaradi izvajanja koncesije stroške zaradi omejene rabe prostora, vzdrževanja ali gradnje lokalne infrastrukture ali potrebe po razvojni pomoči. To je pomembna sprememba zakona in je bilo treba v okviru vladnih usklajevanj veliko napora, da smo potem tako rešitev uspeli v zakon vgraditi, in je za občine zelo pozitivna. Predlagani zakon tudi odpravlja nekatera manjša terminološka neskladja s pravnimi akti Evropske unije in tudi redakcijske napake, ki jih predhodno ni bilo mogoče odpraviti s popravki zakona. Rad bi se tudi zahvalil strokovnim službam odbora za okolje in prostor, zakonodajno-pravni službi državnega zbora. Z vašo pomočjo smo na seji odbora zakonski tekst, ki ga je predlagala vlada, prek amandmajev oziroma s spremembami še dodatno izčistili in izboljšali. Zato pričakujem, poslanke in poslanci, da boste predlagani zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Petana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Spoštovani! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za okolje in prostor je obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu okolja, ki ga je v obravnavo državnemu zboru poslala vlada Republike Slovenije, s predlogom, da ga obravnava po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona ter manj zahtevne uskladitve zakona s predpisi Evropske unije. To je potrdil tudi kolegij predsednika državnega zbora. Odbor je poleg osnovnega gradiva prejel tudi pisno mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Predstavnik predlagatelja predloga zakona, minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, je uvodoma poudaril tri osnovne podlage, zaradi katerih je vlada Republike Slovenije predlagala spremembe in dopolnitve zakona o varstvu okolja. Z zakonom o varstvu okolja, ki je začel veljati 7. maja 2004, je naša država kot prva med državami članicami Evropske unije v svoj pravni red prenesla zahteve direktive o vzpostavitvi sheme za trgovanje s pravicami za izpuščanje toplogrednih plinov. Ta direktiva je začela veljati konec leta 2003, njene zahteve pa so morale biti vnesene v pravne rede držav članic do 31. decembra 2004. Tako so imele države članice zelo kratek rok za prenos zahtev te direktive v svoje pravne rede in tudi za sprejetje potrebnih izvršilnih predpisov za njeno izvajanje. Tudi komisija Evropske unije je morala na podlagi pooblastil iz direktive sprejeti nekatere za delovanje trga nujne pravne akte, ki so po drugi strani v določeni meri tudi imeli referenčni okvir za pripravo nacionalne zakonodaje. Ker pa so bili sprejeti in uveljavljeni po uveljavitvi zakona o varstvu okolja, je treba spremeniti in dopolniti nekatere njegove določbe, ki urejajo trgovanje s pravicami do emisij toplogrednih plinov, predvsem v smislu bolj natančne ureditve nekaterih institutov. To je prvi razlog za sprejem predlaganega zakona po skrajšanem postopku. Drugi razlog pa je ta, da je bila konec leta 2005 uveljavljena dopolnitev te direktive, ki ureja področje trgovanja s pravicami do emisije, ki naj bi jo države članice prenesle v svoje pravne rede do 13. novembra 2005. Ta direktiva povezuje sistem trgovanja z emisijskimi kuponi in skupne naložbe, opredeljene v Kjotskem protokolu, ter omogoča, da upravljalci določenih vrst naprav pod določenimi pogoji svoje obveznosti iz naslova zmanjševanja emisij toplogrednih plinov izpolnijo tudi, če pridobijo enote iz skupnih naložb, to je enote zmanjšanja emisij, pridobljenih na podlagi 6. člena potrjenega s Kjotskim protokolom. Uporaba Kjotskih krožnih mehanizmov lahko v Sloveniji olajša doseganje tako imenovanih Kjotskih ciljev. Istočasno lahko s tem dosežemo tudi pozitivne učinke pri mednarodnem gospodarskem uveljavljanju slovenskih podjetij. Tretji razlog je tudi vezan na prenos zahtev direktiv, in sicer glede presoje vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora Republike Slovenije je po proučitvi navedenega predloga zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistem ter zakonodajno tehničnega vidika dala pripombe k nekaterim členom predloga zakona. Na seji odbora je predstavnica službe pojasnila, da so skupaj s predstavniki predlagatelja zakona sodelovali pri pripravi predloga amandmajev, ki naj bi jih odbor sprejel in v katerih so v večini upoštevane njihove pripombe. Odbor za okolje in prostor je v okviru druge obravnave predlog zakona v skladu s poslovnikom državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in o vloženih amandmajih. Pri tem pa je sprejel tudi svoje amandmaje. V poslovniško določenem roku so bili k predlogu zakona vloženi amandmaji k 9. in 27. in 55. členu predloga zakona. Odbor je sprejel drugi amandma k 55. členu, ni pa sprejel obeh amandmajev k 27. členu in amandmaja k 55. členu. K 9. členu pa je bil sprejet amandma odbora. Odbor je na podlagi mnenja zakonodajno pravne službe in razprave sprejel tudi svoje amandmaje in po končani razpravi o posameznih členih glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je v skladu s poslovnikom državnega zbora dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona tudi sestavni del poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod doktor Pavel Gantar v imenu LDS. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister in sodelavci! Najprej naj povem, da bo poslanski klub LDS podprl predlagane spremembe in dopolnitve zakona o varstvu okolja. Kot je bilo že rečeno, ne bom preveč ponavljal. Predlagane spremembe so skoraj v celoti, ne povsem rezultat prenosa direktive 204/101ES in dopolnitve direktive 2003/87ES in se nanašajo na dodatno urejanje trgovanja s pravicami do emisij toplogrednih plinov. S predlagateljem se je treba strinjati, da je tovrstno trgovanje povsem nova praksa in povsem nov ekonomski inštitut varovanja okolja. Zato je bilo pričakovati, da se bodo ob uvajanju tega trgovanja pojavljali problemi, tehnični problemi in pravni problemi, ki jih ni bilo mogoče v celoti predvideti. To seveda pomeni, da je potrebno dopolniti in precizirati pravni okvir, ki omogoča takšno trgovanje. Verjamemo, da so bile zahteve iz obeh direktiv tehnično korektno prenesene v predlog zakona. Spremembe zakona, ki so danes, ki jih obravnavamo danes, so torej predvsem, ne povsem, ne vse, ampak predvsem, večina predvsem tehnične narave, ki omogočajo delovanje mehanizma trgovanja z emisijami toplogrednim plinov in ne posegajo v temeljna načela in ureditve zakona o varstvu okolja. Ob tem se nam poslancem v klubu LDS postavlja vprašanje, na katerega bi pravzaprav morali odgovoriti v tem državnem zboru ob pomoči pravne službe vlade in seveda zakonodajno-pravne službe tega parlamenta. Zakaj gre? V prihodnosti lahko pričakujemo še precej takšnih popravk takšnih direktiv, popravk direktiv, ki bodo seveda rezultirale tudi zahteve po popravljanju zakona. Zgodi se nam lahko na področju trgovanja z emisijami in na tistih drugih področjih, da bo minister moral prinesti zakon v popravilo vsaj enkrat, če ne dvakrat letno, da bo moral, da bo takšen zakon z novimi dopolnjevanji postal tehnično bolj zapleten, težje berljiv in tako naprej. In postavlja se vprašanje: Ali je smiselno, da o vsaki taki tehnični spremembi res tudi razpravlja parlament, še posebej ob dejstvu, da seveda parlament oziroma zainteresirano matično delovno telo lahko oziroma praviloma celo mora razpravljati in sprejemati in zavzemati stališče do predlogov oziroma osnutkov direktiv, ki jih obravnavajo in sprejemajo ustrezne institucije Evropske unije in seveda o tem mora pa obvezno razpravljati tudi odbor za zadeve Evropske unije? Zato mislim, da bi bilo smiselno pogledati, kdaj in kakšna narava sprememb bi bila predmet zakonske regulacije, kakšno pa bi pravzaprav lahko brez večjih problemov uredila vlada z uredbo ali mogoče in obvestila o tem parlament, ki bi se o tem lahko izrekel, ali želi to sprejemati, recimo, v zakonski obliki ali dopušča vladi, da to ureja z uredbo. Vem, da pravniki, ki se spoznajo na proceduro v tem državnem zboru, zmigujejo z glavo. Ampak jaz mislim, da res ni potrebno, da smo o vseh tehničnih pravil prenosa in trgovanja z emisijskimi kuponi natančno seznanjeni, da sploh razumemo celo in da o tem tudi odločamo, ker dejansko to niti ni tako pomembna naša naloga. Ampak še enkrat, opozarjam, da je to tema, o kateri bi se splačalo govoriti. Sicer pa predlog zakona prinaša še nekaj sprememb in dopolnitev, ki se nanašajo na pridobitev okoljevarstvenega soglasja, okoljevarstvenega dovoljenja in celovite presoje vplivov na okolje. Tukaj gre za preciziranje določil iz že obstoječe pravne ureditve na področju varstva okolja. Hkrati pa naj tudi poudarim, da bomo v poslanskem klubu LDS podprli amandmaje, ki jih je vložila poslanska skupina Socialnih demokratov in se nanašajo na določene ugodnosti, ki naj bi jih imela območja, ki so pokrita z žigom Natura 2000. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber v imenu Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala predsedujoči še enkrat za besedo. Socialni demokrati predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu okolja podpiramo, saj se zavedamo, da gre za prenos ene pomembnih direktiv. Ta direktiva na evropski ravni prinaša enega od ekonomskih instrumentov obvladovanja podnebnih sprememb, ki jih je mednarodna skupnost sprejela z uveljavitvijo okvirne Konvencije Organizacije Združenih narodov o podnebnih spremembah in na njegovi podlagi sprejetega Kjotskega protokola. Torej, gre za zelo zahteven proces, ki pa po svoji vsebino očitno vključuje tudi trgovanje s pravicami do emisij toplogrednih plinov. O tem predlogu bo država določila v državnem načrtu razdelitev emisijskih kuponov, del izvajanja direktive pa bo vlada prihranila za sebe, če lahko temu tako rečemo in bo izvrševala določitev kriterijev za odobritev skupnih projektov in skupnih naložb pač v skladu s kriteriji, ki jih bo določila s svojimi internimi akti oziroma akti, ki so v njeni pristojnost, tako da upamo, da bo tudi ta rešitev, ki ne bo deležna razprav v državnem zboru, ustrezna za dosego ciljev, ki so v tej direktivi seveda zapisane. Drugo poglavje oziroma druga tema, ki je obravnavana v tem predlogu zakona o varstvu okolja, se nanaša na celovito presojo vplivov na okolje. Gre predvsem za celovito presojo vplivov na okolje v postopku priprave plana, programa načrta ali drugega splošnega akta in njegovih sprememb. Celovita presoja vplivov se izvede za plan, ki ga na podlagi zakona sprejme pristojni organ države ali občine, tako za področje urejanja prostora, upravljanja voda, gospodarjenja z gozdovi, ribištva, rudarstva, energetike, industrije prometa, ravnanje z odpadki. Gre pa v Sloveniji tudi za območja, ki imajo že zakonsko predpisano, da v vsakem primeru morajo izdelati celovito presojo vplivov na okolje, to pa so tista območja, ki so vključena v Naturo 2000. Torej, nekje od 35% površine Slovenije je vključeno v Naturo 2000 in za tiste občine, ki imajo to območje, je ta presoja vpliva na okolje nujna. Dosedanje zakonske rešitve niso občinam zagotavljale dodatnih sredstev za celovito presojo vplivov na okolje, čeprav je država to nalogo na teh območjih Nature 2000 naložila občinam, da jo morajo izdelati. Rešitve, ki so v tem zakonu bile prvotno predvidene, so bile usmerjene v to smer, da se del teh stroškov sicer prizna, in sicer gre po prvotnem predlogu predlagatelja za stroške revizije takšne celovite presoje vplivov na okolje. Na odboru smo vendarle dosegli spremembo, tako da se s strani državnega proračuna financira tudi okoljsko poročilo, ki je podlaga za izdelavo celovite presoje vplivov za okolje, vendar še vedno v naši poslanski skupini menimo, da ta ukrep ni zadosten in da, če je država nekaj naložila lokalnim skupnostim preko Nature 2000, potem seveda je potrebno te stroške v celoti tudi prevzeti. Zato smo tudi vložili še dodaten amandma, ki govori o tem, da država prevzame tudi stroške celovite presoje vplive na okolje na območjih Nature 2000. Sicer pa pozdravljamo rešitev, da so občine po tem zakonu upravičene do dela plačila koncesije, ki pripada državi za izkoriščanje naravnih bogastev. Problem pri tem vidimo samo v tem, ker ni določenih kriterijev, v kakšni višini naj bi ta del plačila pripadal občini in ker je Natura 2000 zagotovo ena od tistih območjih, ki je eno najzahtevnejših, predlagamo v našem amandmaju, da tem občinam pripada najmanj 70% tega plačila. Kajti v smernicah pri Naturi 2000 zasledimo zelo hude omejitve, ki govorijo o tem, da se gradnja prometnic omejuje, da se nizki preleti plovil izvršujejo izven ekološkega območja, da krčitev gozdov ni dopustna, da gozdnih površin ni mogoče koristiti v času, bom rekel, gnezdenja ptic in podobno. Skratka, zelo veliki stroški nastajajo in želimo, da se ti tudi upravičeno namenjajo v ta območja v večji višini.
Hvala. Besedo ima gospod Drago Koren v imenu Nove Slovenije. Prosim.
Hvala predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru s sodelavci in vsem, ki vztrajate v tej dvorani! Poslanci Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke bomo podprli predlagan zakon o varstvu okolja. Glavni namen, ki ga prinaša sprememba zakona o varstvu okolja, je prenos zahtev evropske direktive 2004/101 in odprava nekaterih pomanjkljivosti in napak, ki so se pokazale po 7. maju 2004, ko je bil sprejet ta osnovni zakon o varstvu okolja. Republika Slovenija je takrat že vnesla zahteve direktive, ki govori o vzpostavitvi sheme za trgovanje s pravicami za izpuščanje toplogrednih plinov. Tudi komisija Evropske unije je na podlagi pooblastil iz direktive morala sprejeti nekatere, za delovanje trga nujne pravne akte, ki so bili sprejeti in objavljeni po uveljavitvi tega našega zakona, in je torej tudi zato bilo potrebno spremeniti in dopolniti nekatere določbe zakona o varstvu okolja, ki urejajo trgovanje s pravicami do emisij toplogrednih plinov. Konec leta 2004 je bila uveljavljena dopolnitev direktive, ki ureja področje trgovanja s pravicami do emisije. Ta direktiva povezuje sistem trgovanja z emisijskimi kuponi in skupne naložbe opredeljene v kjotskem protokolu. Samo, da se spomnimo, kjotski protokol obvezuje industrializirane države, da v obdobju 2008 do 2012 skupaj zmanjšajo svoje emisije toplogrednih plinov najmanj za 5,5% glede na izhodiščno leto, ki je bilo za razvite države leto 1990, države v tranziciji pa so si ga izbrale po svoji želji in Slovenija je izbrala za to leto 1986. Države Evropske unije so se obvezale, da bodo v tem obdobju od 2008-2012 zmanjšale emisije šestih plinov, ki povzročajo učinek tople grede za skupaj 8%. Se pravi, da so povečale te zahteve. Tukaj so bile izjema samo Poljska in Madžarska, ki sta se uspeli izpogajati za 6% zmanjšanje emisij. Pomemben del kjotskega protokola so tudi tako imenovani kjotski mehanizmi, ki naj bi pomagali industrializiranim državam izpolniti njihove obveznosti ob čim manjših stroških. Slovenija sprejema zahtevne obveznosti s temi direktivami, ki jih bo naše gospodarstvo težko preneslo, in v poslanski skupini Nove Slovenije upamo, da sprejete obveznosti ne bodo preveč zmanjšale konkurenčnosti našega gospodarstva. Zanimivi so podatki o aktivnosti na trgu emisijskih kuponov v letu 2005. Leta 2005 je bilo namreč tisto leto, ko je to trgovanje začelo in se tudi izvajalo. Načrtovane trgovalne količine so bile presežene za približno 20%, manj pozitivno je bilo pa gibanje cen emisijskih kuponov, saj je dejanska cena presegla načrtovano za dobrih 15%, kar je imelo za posledice tudi preseganje vrednosti sklenjenih poslov. Posredniki na evropskem trgu emisijskih kuponov za leto 2006 predvidevajo porast cene le-teh. Razmerje med premogom in zemeljskim plinom ter politične odločitve posameznih držav članic bo odločilni dejavnik v oblikovanju cene kuponov v letošnjem letu. Predlog zakona, ki ga danes sprejemamo, prinaša tudi nekaj dodatnih sprememb, ki naj bi prispevale k hitrejši izvedbi postopka in zagotovila za večjo kakovost okoljskih poročil in poročil o vplivih na okolje. Predlagan je skrajšan rok za pridobitev odločitve, ali je za plan treba izvesti celovito presojo vplivov na okolje ali to ni potrebno. Potem so še tudi te podrobnosti, da po novem ne bo potrebno imenovanje okoljskega izvedenca le za pet let in ne več za nedoločen čas. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo te predlagane spremembe tudi podprli. Ocenjujemo kot dobro tudi to, da se država nekje pomika bliže občinam in da nekatere zadeve, ki so bile na grbi občin, prevzema država na svoja ramena. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi navzoči, gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi. Okolje je življenjski prostor za vse, ki na območju Republike Slovenije živimo. Pomeni predpogoj za opravljanje dela, ustvarjanje dohodka in za človeka dostojno življenje. Smotrna raba, predvsem pa ohranjanje okolja, mora biti cilj vseh naših politik. Vsak Slovencev in Slovenka je dolžan prispevati k temu cilju. V Sloveniji imamo za enkrat še relativno dobro ohranjeno naravo in čisto okolje, kar je izjemnega pomena za kvaliteto življenja v naši državi, pa tudi zaradi dejstva, da se Slovenija želi še bolj uveljaviti kot turistična dežela. Novela zakona o varstvu okolja je potrebna zlasti zaradi zakonodaje Evropske unije. S sedaj veljavnim zakonom je Slovenija med prvimi državami članic v EU v naš pravni red prenesla zahteve direktive o vzpostavitvi sheme za trgovanje s pravicami za izpuščanje toplogrednih plinov, kasnejši pravni akti v zvezi s to direktivo in spremembe direktive pa nalagajo ponovne spremembe zakona o varstvu okolja. Vendar bi bilo razumevanje sprememb zakona zgolj kot posledica različnih direktiv po mnenju poslanske skupine SLS neustrezno. Radi bi poudarili, da predlagane spremembe prinašajo nekaj pomembnih novosti na področju varstva okolja. Prepričani smo, da bodo tudi te spremembe prispevale k boljšemu nadzoru nad onesnaževanjem okolja. Spremembe, ki se nanašajo na sistem trgovanja z emisijskimi kuponi, in skupne naložbe, ki so opredeljene v Kjotskem protokolu pa prinašajo po eni strani lažje doseganje ciljev Kjotskega protokola, po drugi strani pa lahko s tem dosegamo tudi pozitivne učinke pri uveljavljanju slovenskih podjetij v mednarodnem prostoru. Na vseh področjih je potrebno sprejemati usmeritve, ki so v prid našim, slovenskim podjetjem, še posebej, če se jim s tem olajšuje prodor na mednarodni trg, ki je v globalnem svetu vedno pomembnejši. Ukrepi na področju varstva okolja so seveda v večini primerov podjetjem na nek način v breme, zato moramo toliko bolj poskrbeti za sprejetje tistih ukrepov, ki lahko na področju varstva okolja za slovenska podjetja predstavljajo primerjalno prednost oziroma jih postavljajo vsaj v enakovreden položaj glede na podjetja v drugih državah. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo pripravljeni predlog zakona podprli. Imel bo pozitivne učinke na naše okolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Predstavniki vlade, dober dan! Dober dan, kolegice in kolegi! Že ob vstopu v EU je bilo vsem skupaj jasno, da so določene zakonodaje, ki zahtevajo prilagajanje tudi na nacionalnem nivoju. In ena od teh vsekakor je tudi vsaj v nekem segmentu varstvo okolja. V Slovenski nacionalni stranki smo absolutno prepričani, da je prav, da je temu tako. Kjotski sporazum, kot vemo, je že vrsto let tisti, ki naj bi vodil evropske države, pa tudi države po svetu, k varnemu ravnanju v okviru onesnaževanja okolja v dobrobit človeštva, njegovega obstoja, preprečevanje bolezni, ne nazadnje podaljšanje življenja našega planeta. Ta del je prišel tako daleč, da smo nekako v tem svetovnem merili prišli na mikro nivo, torej na ravnanja v Republiki Sloveniji, ki pa je še specifično, kar se tega tiče, tudi zaradi svoje geografske in druge razvejanosti. Kolikor smo pregledali predlog zakona, smo ugotovili, da ta zakon vnaša zahteve direktive, kot smo povedali, kar je naša obveznost. Odpravlja nekatere pomanjkljivosti, kar je seveda pošteno in odkrito, da se tudi priznava v ciljih zakona. In pa bistvena je tudi dokazna trditev, da zakon ne spreminja temeljnega koncepta. Osnovni rešitvi tega zakona sta torej dve, kolikor smo razumeli, in sicer, ena od teh je trgovanje s pravicami do emisije in druga je področje skupnih naložb. Res je, kar smo danes že slišali, da po eni strani je prav in moramo ravnati razumno v okviru varstva okolja v naši državi. Je pa tudi res, da moramo ob ravnanju in upoštevanju vseh teh pravil zelo dobro premisliti, kakšen vpliv bodo imeli nekateri ukrepi na razvoj gospodarstva. Seveda so druge države v Evropski uniji, kot so Slovaška, Poljska, da ne naštevam naprej, ki bodo imele še veliko večje težave, kot jih bo imela Slovenija. Pa vendar ne pozabimo, da je investicijski proces vlaganja v sodobno tehnologijo v Sloveniji v zaostanku v primerjavi z najbolj razvitimi državami v Evropski uniji in da imamo še kar veliko delovnih sredstev, ki so veliki proizvajalci, pa ne nalašč, onesnaževanja okolja, s katerimi moramo končati, mislim, končati s proizvodi teh delovnih sredstev. V nadaljevanju bi zelo rad povprašal oziroma bi mogoče rad slišal s strani ministrstva nekaj več o trgovanju, ki se predvideva, gre torej za trgovanje z emisijskimi kuponi, ker odkrito priznam, da nam ta zadeva ni popolnoma jasna. Razumemo sicer, da nekdo z ravnanjem lahko pridobi, kupi emisijske kupone, ampak kaj ti k temu prinesejo. Osebno sem včasih razumel, da lahko malce več onesnažujemo, če dobimo nekaj emisijskih kuponov. Zato pričakujem odgovor s strani ministra. Pa še eno vprašanje. Govori se tudi o tem, da bodo kjotski prožni mehanizmi olajšali dosego kjotskih ciljev, kar pa naj bi prineslo pozitivne učinke pri mednarodnem gospodarskem uveljavljanju slovenskih podjetij, pa bi rad, mogoče, kratko razlago povezave, kako naj bi prišli do hitrejšega, boljšega mednarodnega gospodarskega uveljavljanja in katere pozitivne učinke bi dosegli z dosego kjotskih ciljev. Seveda je sam zakon zelo zanimiv, predvsem v nekaterih členih. V zvezi s 16. členom bi postavil še eno vprašanje. V tem členu se vidi, da se podaljšujejo nekateri elementi, časovno pa skrajšujejo. Naše vprašanje bi bilo, glede na prej veljavni zakon, zakaj so te časovne razlike v 16. členu - 16. člen novele zakona govorim, govori pa o 56. členu -, zakaj so te nastale. Predlog zakona bomo podprli.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, poslanke in poslanci, gospod minister. V poslanski skupini DeSUS spremembe in dopolnitve zakona o varstvu okolja podpiramo. To pa predvsem zaradi pozitivnega pristopa do omenjene problematike, tako predlagatelja zakona kot matičnega delovnega telesa. Zadovoljni smo, da je bilo veliko dilem in tehtnih vprašaj razrešenih z amandmaji odbora, ki so dobri in kvalitetni ter nakazujejo izboljšanje pristopa do varnega in čistega okolja, ki ga narekuje evropska direktiva. Ureditev kot takšna se kaže predvsem v vzpostavitvah shem in trgovanja s pravicami ob izpuščanju toplogrednih plinov v ozračje, v načinu trgovanja s pravicami ter emisijah toplogrednih plinov v obliki emisijskih kuponov. Vsekakor pa je največji del predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu okolja posvečen predvsem merilom, preverjanju in poročanju o stanju, ki je prisotno na določenem ogroženem področju pričakovanih toplogrednih emisij. Slovenija je v trenutku sprejema te zakonodaje že na dobri poti predvsem pozitivnega pristopa do dela, zaveda se problematike, ki je prisotna. Res je, da do sedaj še nimamo velikih izkušenj in zaradi tega tudi zamujamo pri sprejetju sprememb in dopolnil iz predlaganega zakona. Predlagatelj predvideva, da bi z emisijskimi kuponi oziroma njihovim trgovanjem reševali oziroma vplivali na okoljevarstveno politiko v tej smeri, da bi izboljšali obstoječe stanje na tem področju. S podpisom ratifikacije in Kjotskega protokola lahko vse države podpisnice, med njimi tudi naša država, uredijo vse zahteve v nacionalni zakonodaji. Če je temu tako, potem smo nakazali pravilno in hkrati učinkovito pot, ki bo z nakazanimi rešitvami zmanjšala težave predlagane spremembe zakonodaje. Zakon v temeljnem cilju nakazuje prenos direktive iz leta 2004 in način odprave nekaterih pomanjkljivosti in napak, ki so bile in so še prisotne v naši državi. V naši poslanski skupini smo tudi zadovoljni, da sedaj obravnavani predlog zakona ne predstavlja nobenih dodatnih finančnih obremenitev za proračun in ne presega njegovih obstoječih finančnih načrtov in porabe sredstev, razen revizijo ocen predvidenih okoljskih poročil, ki se pripravljajo v občinskih planih, načrtih in programih, ki so predmet celotne presoje vplivov na okolje. Za takšne zadeve kritja se je obvezalo ministrstvo. Opozarjamo, da se kar prevečkrat posega v lastne prihodke občin. Do sedaj je pripravljen samo operativni program odvajanja in čiščenja komunalnih voda, medtem ko so vsaj po mojem vedenju operativni program vodo oskrbe in operativni program odstranjevanja odpadkov s ciljem zmanjšanja količin odloženih bio razgradljivih odpadkov ter program zbiranja odpadkov šele v izdelavi. V naši poslanski skupini kljub nekaterim pomislekom o doslednosti podpiramo evropski pravni red, saj se v njem kaže način obvladovanja podnebnih sprememb v sladu sprejetega Kjotskega protokola in trgovanja z emisijami toplogrednih plinov. Spoštujemo tudi direktivo in pravni red članic na območju EU, zato tudi v predlagani zakonodaji vidimo pozitiven in neodložljiv trenutek za sprejem le-te. Poslanci DeSUS bomo glasovali "za".
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Rudolf Petan v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Spoštovani! Obstoječi, to je veljavni, zakon o varstvu okolja velja dobro leto in pol. Upravičeno se postavlja vprašanje zakaj pa že spremembe. Odgovor je na dlani. Gre za področje, ki je šele pred kratkim dobilo pravo domovinsko pravico v našem zavedanju in še posebej v ravnanju z okoljem, v katerem živimo. Še posebej in še vedno prevladujejo interesi dobička nad interesom varovanja in ohranjanje trenutnega stanja okolja. Za ohranitev čistega okolja je pa že marsikje zdavnaj prepozno. Samo neposlabšanje trenutnega standarda je že izredno velika naloga, predvsem pa zelo zahteven proces. Naša država na tem področju normativnih standardov sledi predvsem direktivam EU, ki pa se stalno dopolnjujejo. Tako je tudi dopolnitev, ki je vsebovana v predlaganem besedilu, nastala po sprejetju besedila osnovnega zakona iz maja 2004. Po tem pravnem aktu je Slovenija med prvimi uvedla zahteve evropske direktive o vzpostavitvi sheme za trgovanje s pravicami za izpuščanje toplogrednih plinov, kar pomeni ekonomski instrument vplivanja ali obvladovanja podnebnih sprememb, ali drugače - kazen za onesnaževalce. V času, ki je bil na voljo za izvedbo direktive pa na nekatera vprašanja ni bilo mogoče zadovoljivo in v celoti odgovoriti, kot na primer pravna narava emisijskih kuponov, kdo jih podeljuje, možnost prenašanja kuponov ob prenehanju naprav, kriteriji odobravanja načrtov razdelitve emisijskih pravic, cena monitoringa, ali pa mogoče kar celoten monitoring, kontrola poročil o emisijah v posameznih državah. Gre za neenostavne postopke in aktivnosti monitoringa, saj ne nazadnje gre za kontrolo, če se izrazim bolj po domače, tistega, kar uporabnik naprave skozi dimnik, ventilacijo ali kakšno drugo napravo spusti v zrak. In to je potrebno nadzirati. Pri tem ne gre zanemariti dejstva, da imamo v Sloveniji zaradi nekaterih slabih izkušenj ravnanja iz preteklega obdobja tako težave z nadzorom, če pa nekaj spuhti ali izgine v zrak pa še posebej. Eden od osnovnih problemov je tudi določitev začetnega staja emisij toplogrednih plinov, izraženega z ekvivalentom CO2. Nato pa mora vsaka država skrbeti za uravnoteženo stanje, predvsem pa bi moral biti uporabnik tisti, ki bi za to skrbel, če ne želi zaradi poslabšanja stanja plačevati kazni. Zato morajo upravljavci naprav enkrat letno pristojnemu ministrstvu za varstvo okolja predati tisto količino emisijskih kuponov, ki ustrezajo količini emisij toplogrednih plinov, ki jih je povzročila ta ista naprava. Za nadzor delovanja takšnega sistema je potreben neodvisen preveritelj, inšpektor ali okoljski izvedenec, kot se imenuje, ki ga minister pooblasti, lahko pa tudi odpokliče, če le-ta ni upošteval postopkov pri okoljskih poročilih. Pri izvajanju zakona iz leta 2004 so se pokazale določene pomanjkljivosti, težave pri uveljavljanju, predvsem glede kvalitete okoljskih poročil o vplivih na okolje, za katere se predvideva tudi revizija. Ta institut pa je treba dopolniti in ta sprememba ureja ta zakon. Treba je povedati, da Slovenija na tem področju orje ledino, zato je primerjava z drugimi marsikdaj težavna ali pa nemogoča. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog podprli, saj se zavedamo, da je okolje samo eno in da onesnaženje ne pozna nobenih meja; vsak izvoz emitorja toplogrednih plinov enostavno ni mogoč, ker okolje, to je narava, odgovori globalno. Globalno segrevanje ozračja je pač naraven odgovor našega skupnega ravnanja in obnašanja. Posebno mesto imajo tako imenovane skupne naložbe. Pri tem se postavlja vprašanje, dilema, kako zagotoviti kontrolo z neodvisnim preverjanjem, da bo upoštevana zakonodaja Evropske unije, in ali bo Slovenija na svojem ozemlju sploh dovolila projekte skupnega izvajanja. Treba pa je jasno povedati, da sam zakon ne bo prinesel veliko, če skrb za okolje ne bo postala način življenja, način ravnanja in razmišljanja in bo ravnanje glede emisij postalo stalnica, tudi glede izpolnjevanja in izpopolnjevanja zakonodaje. V SDS bomo podprli zakon, ki je predmet obravnave. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 31.1.2006. Amandmaje imamo k dvema členoma, k 9. členu in 55. členu. V razpravo dajem 9. člen ter amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Veber, izvolite.
Hvala. Dodatno želim obrazložiti amandma k 9. členu. Na odboru smo sicer veliko govorili o tem in tudi prišli do rešitve, ki je bila v tej obliki, da se okoljsko poročilo sicer še dodatno financira iz državnega proračuna, dočim sama celovita presoja vplivov občinskega plana, ki ga sprejemajo občine na območju Nature 2000, pa ne. Želim opozoriti, da se še vedno srečujemo z enostranskim pristopom k razglašanju zavarovanih območij, hkrati s tem pa ne razmišljamo, da to zavarovanje prinaša za sabo tudi določene obveznosti. No, in če smo že z resolucijo o varstvu okolja naložili občinam, da morajo izdelati celovite presoje vplivov na okolje, potem je tudi, mislim, da ustavno podprto, če lahko temu tako rečem, dejstvo, da tudi država, ko naloži to obveznost, mora zagotoviti občini za to tudi sredstva. Deloma, kot sem povedal, je to že upoštevano, vendar ne v celoti. Želim pa opozoriti še na nekatera druga dejstva, ki sicer žal niso bila uveljavljena na odboru, ko se pogovarjamo o stroških, ki jih imajo uporabniki tega prostora ali pa tisti, ki živijo na območju Nature 2000. Namreč, predlog je bil, da se v ta območja uvrščajo tudi okoljske tehnologije, in to prednostno. Zakaj okoljske tehnologije prednostno na območju Nature 2000? Zato, ker je to enkratno biotsko raznovrstno ohranjeno območje, ki ga je treba ohranjati tudi v bodoče. Seveda, če ne umeščamo okoljskih tehnologij v ta prostor, potem tudi neposredno onesnažujemo v večji meri ta prostor, kot ga bi sicer, v kolikor bi se okoljske tehnologije umeščale, zaradi omejitev za vse ostale dejavnike v ta prostor. Torej, nerazumljiv pristop, ko se brez kakršnegakoli posveta z lokalno skupnostjo razlagi nek režim in po drugi strani se išče vse mogoče variante, kako pa za ta režim ni potrebno zagotoviti nobenih sredstev. Če so moje informacije točne, naj bi Slovenija za potrebe Nature 2000, dobila nekje milijardo 300 milijonov tolarjev sredstev iz Evrope in me zanima, kam bo ta denar šel, kako bo razdeljen, kdo bo porabnik te 1,3 milijarde tolarjev ali evrov, ne vem natančno. Želim odgovor na to, kakšna informacija je točnejša? In tukaj tudi vir, iz katerega bi zagotovo lahko ministrstvo pokrivalo te stroške, ki bi se nanašali na celovito presojo vplivov na okolje. Tako da menim, da nekih res tehničnih razlogov za to, da se ta amandma ne podpre, ni, kajti kot sem povedal, obstaja za to tudi vir. Če pa ni temu tako, bi pa rad tudi slišal.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, poslanske in poslanci! Na nek način bomo razpravo ponovili, kot smo jo že odprli na odboru za okolje in prostor. Najprej bi rad samo še izkoristil ta amandma, da bi povedal, da dilema: ali kdaj, na kakšen način, ali preko spremembe zakona ali pa podzakonskih aktov, uredbe vlade v nacionalni pravni okvir vgrajevati, recimo, direktive Evropske unije, to je pravnosistemsko, lahko tudi ustavnostrokovno vprašanje, ki naj bo reševano na tistih nivojih, ki se ga dotika, je pa zadeva relevantna. Kot zanimivost, naši kolegi v Nemčiji, ko so sprejeli nov zakon o varstvu okolja na podlagi te nove direktive, so ga od takrat že 3-krat spremenili. Tudi pedantni Nemci niso iznašli boljšega modela, kot da gredo v parlament. Tako, da Nemci nam tukaj niso najboljši primer. Morda bo treba iti v Skandinavijo ali pa kam drugam. Sedaj pa amandma, kot ga predlaga kolega Veber oziroma njegova poslanska skupina. Najprej, kaj je Natura 2000? Natura 2000 ni zavarovano območje, Natura 2000 ni park. Gre za najverjetneje tudi temeljni nesporazum. Tudi zato sem predlagal in bomo v letošnjem letu tudi nekaj delavnic na terenu naredili, da bomo govorili o Naturi 2000 in malih hidroelektrarnah. Če bo treba, o Naturi 2000 in nekaterih velikih infrastrukturnih projektih v Sloveniji. Natura 2000 ne sme biti breme. Natura 2000 kot instrument, mora biti izziv in priložnost za razvoj, nikakor pa nje njegova omejitev. Kot minister jaz tako gledam na to vprašanje. Na kratko bi rad odgovoril, zelo argumentiramo, šel bom tudi na utemeljitev amandmaja, ki je sicer zelo kratka, zakaj vlada tega amandmaja ne more podpreti. Formalna podlaga za obvezno presojo vplivov na okolje je zakon, zakon, ki ga imamo tukaj, ne resolucija. Kajti samo zakon lahko daje formalno podlago, ko vi omenjate, da je to sprejeto v resoluciji, ampak to ni. Torej zakon o varstvu okolja je tisti, ki daje podlago za ta postopek. Obveznost celovite presoje vplivov na okolje izhaja torej iz zakona in je praviloma predvideno v primerih, ko se s plani ali programi določa ali načrtuje poseg v okolje, za katerega je treba pridobiti okoljevarstveno soglasje po določbah zakona o varstvu okolja. Kot je bilo že prej rečeno, ta novela, ki jo imamo danes pred seboj, v predlaganem 9. členu že vključuje eno od pomembnih rešitev, po kateri bo država plačala stroške izdelave okoljskega poročila in njegove revizije, kadar bodo občinski plani - poudarjam, občinski plani - vsebovali projekte gospodarske javne infrastrukture lokalnega pomena. Zanj pa bo zahtevana izvedba postopka celovite presoje vplivov na okolje. In sedaj prvi nesporazum, da ga razjasnimo. Celovita presoja vplivov na okolje, za plane, ki obsegajo tudi Naturo 2000, ni nujno potrebna. O potrebnosti odloči ministrstvo za okolje in prostor na podlagi strokovnega mnenja zavoda Republike Slovenije za varstvo narave. Podatek za lansko leto. S strani zavoda Republike Slovenije za varstvo narave je bilo v 89 primerih podano mnenje, da celovita presoja vplivov na okolje ni potrebna, samo v 42 pa je bila potrebna. Torej ne govoriti, da je vedno potrebna, ker so pač tudi te razlike. Za vodenje samega postopka na ministrstvu ne zaračunavamo nobenih upravnih taks. Kot je bilo prej že povedano, med projekte gospodarske javne infrastrukture lokalnega pomena sodijo po določbah zakona o urejanju prostora omrežja, ki so neposredno namenjena izvajanju gospodarskih javnih služb s področja prometa, energetike, komunalnega gospodarstva, upravljanje z vodami in gospodarjenja z drugimi vrstami naravnega bogastva ali varstvo okolja, kakor tudi druga omrežja in objekti v javni rabi. In v 9. členu smo torej že predlagali rešitev, po kateri bomo v teh primerih, ki sem jih pravkar omenil, stroške celovite presoje vplivov na okolje, vključno z izdelavo okoljskega poročila bo, in revizije le-tega, bo krila država. To je velik korak naprej. In ta rešitev se mi zdi tudi konceptualno pravilna. Zakaj? Območje Nature 2000 se po svojem temeljnem namenu in vsebini - kje se nahajajo? Praviloma v prostoru zunaj območja poselitve, praviloma zunaj naselij, zelo izjemoma tudi v območju poselitve. Morda še podatek, še tukaj da ga javno povem. Kot vemo, območje Nature 2000 pokriva slabih 36% površine Slovenije. Približno 70% le tega pokriva gozd, je poraščen z gozdom, 9% teh površin je nad gozdno mejo, velik del je tudi brez vegetacije, torej so pretežno stene. Pomemben pa je tudi delež travišč. Še en podatek. V zavarovanih območjih, torej v Sloveniji Triglavski narodni park, regijske in krajinski parki, pa je približno 25% skupne površine Natura 2000 območij. To so po našem mnenju pravilne usmeritve in na podlagi katerih lahko argumentiramo argumente, ki jih predlagate predlagatelji, zavrnemo in povemo, da smo za tiste službe, ki so z zakonom o urejanju prostora namenjene izvajanju gospodarskih javnih služb in so gospodarske javne infrastrukture lokalnega pomena, torej za te namene bomo stroške celovite presoje vplivov na okolje krili preko državnih proračunskih sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, izvolite.
Moram reči, da ne morem verjeti, kaj lahko slišim. Jaz predlagam, gospod minister, da vam tisti, ki vam pišejo te tekste, ne prepišejo, ampak skopirajo 1. člen direktive, ki govori o tem, kaj ta direktiva je in tudi o teh habitatih, in boste videli, da gre izključno za zavarovanje ptičjih in seveda vseh ostalih habitatnih vrst. To obravnava ta direktiva in na podlagi te direktiva je Slovenija tudi sprejela zakona o ohranjanju narave, kjer je sprejela celo vrsto členov in drugi akt, ki ga je res potrebno prebrati, je zakon o ohranjanju narave, ki govori o tem, kako to direktivo prenašamo preko zakona o ohranjanju narave v slovenski prostor. Kakršenkoli poseg na območju Nature 2000, ki zmanjša habitatno stanje oziroma stanje ptic, je potrebno nadomestiti v naravi z nadomestnim ukrepom. Ampak za to je potrebno izpeljati celo vrsto postopkov, tudi celovito presojo vplivov na okolje, ki je obvezujoča iz resolucije. In če vam pravniki zagotavljajo, da resolucija, ki smo jo v državnem zboru sprejeli, ni tekst, ki je zavezujoč ali pa, ki bi dajal usmeritve za pripravo zakonov, potem se dajmo v tej državi zmeniti, ali resolucije potrebujemo ali jih ne. Če jih pa sprejmemo, pa če v tej resoluciji zelo jasno piše, da je celovita presoja vpliva na okolja za območje Natura 2000 in plane v teh območjih obvezna, je to za mene dokument, ki govori o tem, da je to določilo obvezujoče za predlagatelja, ko pripravljajo zakon oziroma ko planira tudi sredstva za izvajanje določene resolucije. Če pa temu ni tako, potem se pa nehajmo ukvarjati z resolucijo v parlamentu in naj bo to nek akt, ki nima nobenega pomena, nobene teže. Kako pa v praksi izgleda uvajanje Nature 2000, vam pa lahko preberem skozi predlagane varstvene usmeritve na teh območjih. Poglejte, gradnjo novih prometnic naj se v čim večji meri omejuje. Ta seja je, bi rekel, ena od tistih sej, kjer bomo zelo veliko govorili o avtocestah, o razvoju cestnega omrežja sicer in o tem, kakšen razvoj in napredek prinaša ta infrastruktura v ta okolja, kamor bo ta infrastruktura zgrajena. Smernice Nature govorijo o tem, da novih prometnic v to območje ne oziroma se v čim večji meri omejuje. Tudi obvoznica Škofljica je eden od takšnih investicijskih ciklusov, ki ima izjemno zahtevno umeščanje v prostor izključno zaradi Nature. Vožnja po gozdnih cestah naj bo dovoljena samo gozdnih delavcem. Ja, Natura je izven naselij, ampak lepo prosim, v teh smernicah lahko potem ugotovimo, da nekdo, ki ni gozdni delavec, živi ob gozdu, ne sme pravzaprav z vozilom stopiti v gozd. To so te omejitve, ki izhajajo iz teh predpisov, ki se nanašajo prav na Natura 2000. Nizki preleti zračnih plovil naj se vršijo izven predlaganega ekološkega pomembnega območja. No, če smo prej ugotovili, da je potrebno gradnjo novih prometnic v čim večji meri omejevati, da se ne sme preletati z zračnimi plovili ekološko pomembnega območja, pomeni, da smo določena območja odrezali od sveta, ne samo od države, ampak tudi od sveta, tam praktično po neki normalni poti ne moreš priti. To so te smernice, to je ta problem, o katerem govorim pri Naturi 2000 in jih ne želim primerjati s parki. Park je popolnoma druga kategorija tudi za mene, Natura 2000 pa je podlaga za marsikaterega uradnika, da uveljavlja tisto, kar bi sicer uveljavilo, če bi bil park razglašen. In to pa je ta problem, ki ga v Sloveniji očitno ne znamo razrešiti, ko se ukvarjajo z naravovarstvom v ministrstvu ljudi, ki se ozko ukvarjajo ali samo s pticami ali z drugimi habitatnimi vrstami in jih ne zanima gospodarski razvoj, ne zanima jih socialni razvoj, ne zanima jih poseljenost, ne zanima jih starostna struktura nekega podeželja, skratka ne zanima jih popolnoma nič drugega. In na to želim opozoriti, da ko se pogovarjamo tudi o tem, da neko okoljsko tehnologijo pripeljemo v ta prostor, ki sicer je na robu Nature 2000, potem ti isti uradniki ugotovijo, da pa to ni v njihovih pristojnosti in da se oni s tem ne ukvarjajo. Žal ugotavljam, da se nihče v vladi ne želi s tem sploh ukvarjati. In zato govorim o tem, da nastajajo na teh območjih zelo resni razvojni problemi. In prav rad bi slišal, kako bomo lahko te probleme razreševali na način, da se omeji prometnice, da ni dostopa, da ne smeš uporabljati gozda, ja, živiš dobesedno tako kot v steklenem kalupu in ne smeš stopiti iz tega kalupa ven, gledaš gozd in ne smeš stopiti v njega dobesedno. To so takšne neživljenjske rešitve, na katere opozarjam, in te povečujejo stroške, povečujejo stroške občinam, povečujejo stroške gospodarstvu. Tudi vsaka gospodarska panoga, ki bo želela imeti svoj program v tem naselju, ki je ob Naturi 2000, bodo kriteriji naravovarstvene smernice bistveno višji kot pa, če bo ta program želel uveljaviti na območju, ki ne tangira Nature 2000. Zato še enkrat opozarjam na to, da je bila neupravičeno zavrnjena usmeritev v tem zakonu, ki smo ga predlagali na odboru, da se okoljske tehnologije prednostno umeščajo v ta prostor. To je edini instrument, ki omogoča gospodarstvu, da je na tem prostoru konkurenčnejši zaradi tega, ker te tehnologije rabijo manj energije, ker manj onesnažujejo okolja, ni potrebno recikliranje odpadkov in podobnih zadev. Vendar to je očitno nekaj preveč, da bi nekdo v vaših vrstah razumel ta problem. In danes se pogovarjamo o tem, da se del teh stroškov, ki se nanašajo na celovito presojo vpliva okolja, vendar tem občinam prizna. Zelo velike težave bomo imeli pri tem, vam garantiram in so že zapisane na dokumentih, ki jih pošiljate, ko se ti plani pripravljajo. Tako, da žal to, kar vam poskušajo predočiti, je res neka pavšalna ocena predvsem pa enostranska ocena in mislim, da bi bil res čas, da se nehamo hecati s temi zadevami in da če se odločimo, da nekaj zavarujemo, potem moramo sprejeti tudi posledice, ki iz tega izhajajo. Tako da, res predlagam, da se ta amandma podpre.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Še enkrat bom poskušal na kratko nekatere stvari pojasniti poslancu Vebru, ki je celo bi rekel, v svojem nastopu je bil po moje preveč radikalen, predvsem je pa preveč enostransko interpretiral nekatere določbe zakonov in tudi podzakonskih aktov in predvsem je svojega, kako bi rekel, malo gneva tudi stresel na moje sodelavce, ki so v prejšnjem mandatu te tekste pripravljalo, tako, da ne bo nesporazuma. Jaz sem kot minister profesionalec, in kar velja, spoštujem, če pa ocenim, da je treba spremeniti, pa to predlagam spremembo. Nekatere spremembe danes tudi predlagam. Morate priznati, da me vaš amandma spominja nekoliko na tisto primerjavo: nekomu ponudiš prst, potem pa zagrabi roko. Mislim, da bi bilo treba korektno ugotoviti, da smo naredili velik korak naprej, ko smo rekli, da bomo stroške celovite presoje vplival na okolje pri planu, torej, za te občinske javne infrastrukture, da bomo to podprli, da bomo z državnimi sredstvi to pokrili, to je velik korak naprej. Dolžan sem vam še odgovor na vprašanje glede finančne dimenzije tega vprašanja, ki pa je absolutno relevantno. Finančni instrument "Life plus" je pomemben instrument nove finančne perspektive, v Sloveniji se ga zelo veselimo tudi zato, ker bomo preko njega deležni relativno velikega finančnega zalogaja, čeprav vedno še premajhnega. Morda bi bilo nerodno, če bi v naprej govorili o sredstvih, vsekakor pa bodo presegli milijardo tolarjev in se približali morda še krepko čez milijardo, od tega 45% strogo za Naturo 2000, 55% pa za, kot se reče, instrumente institucionalne krepitve okolja - lahko tudi potem, če želite, še bolj podrobno o tej stvari govorimo, če bomo imeli čas. Drugače pa moram še enkrat pojasniti. Sam postopek celovite presoje vplivov na okolje je sinteza tudi glede te pravne interpretacije resolucija: zakon. Seveda je resolucija pomemben akt, ampak zakon je pa potem tisti, na podlagi katerega potem državna uprava in državni uradniki delujejo, zato sem to omenil. Celovita presoja vplivov na okolje je sinteza dveh zakonov, zakona o varstvu okolja in po zakonu o ohranjanju narave. Vsaka vloga gre skozi postopek, vsaka, ampak dejstvo je, da je postopek tak, da lahko se na podlagi mnenja zavoda Republike Slovenije za varstvo narave odločimo, da ni potrebno celovita presoja vpliva na okolje. To je zakonska norma in tako ravnamo! Da, tudi za Naturo, še posebej za naturo! Ta dezinterpretacija, torej, tukaj napačno interpretirate veljavne zakonske postopke in to je dobro, da smo tukaj razjasnili. Lani smo jih samo 42 šli skozi ta postopek, 89 pa ne. Potem bi rad še nekaj povedal. Instrument Nature 2000 je evropski instrument, ki smo ga sprejeli. Pomembno je, da ga na pameten način umestimo v slovenski prostor, ampak nobeno, bi rekel, tudi pavšalno interpretiranje ga ne bo spremenilo. Sestavi del slovenskega življenja je Natura 2000. Podlaga zanjo sta pa dve direktivi: habitatna in ptičja. Tukaj pred seboj imam zelo obsežno uredbo posebnih varstvenih območij Nature 2000, ki gre potem skozi pravila ravnanja in ključna beseda je "ohranja", ne pa "preprečuje". To je ta pristop. Na kakšen način se ohranja. Lahko preberemo: "Ko se ohranja naravna razširjenost habitatnih tipov, habitatov rastlinskih ali živalskih vrst, ohranjajo ustreznih lastnosti biotskih sestavin habitatov, izboljšuje kakovost habitata rastlinskih in živalskih vrst. Morda je ta diskurs nekoliko nepotreben, ali pa naslovljen name tudi zato, ker sem sam eden od tistih, ki bom še posebej v letošnjem letu posebno pozornost namenil nekaterim aktualnim vprašanjem, ki so povezana na sobivanje tega omrežja, ki se mu reče Natura, in normalnih razvojnih ambicij, ki jih imajo občine, gospodarstvo, državna infrastruktura. Skozi Naturo 2000 lahko gre prometnica, železnica, naftovod, lahko gre, je pa, to pa priznam, postopek bolj zapleten. Točno je določen, kakšen je. Obstajajo tako imenovani izravnalni ukrepi, ki jih moramo sprejeti in se po njih ravnati. Natura 2000 je predvsem priznanje našim očetom in babicam, da so v preteklosti dobro ravnali z okoljem, je priznanje za Slovenijo. Kajti, če tega ne bi bilo, potem na podlagi teh dveh direktiv ne bi mogli razglasiti Nature 2000. Na sedanji generaciji in prihodnji pa je, kako bo to, kar so naši predniki uspeli očuvati, kako bomo to ohranili, samo ohraniti moramo, ampak da bo tam normalno potekal razvoj naprej. Zato je finančni instrument "Life plus" ena od možnosti, ki jo bomo vsekakor v naslednjih letih dobro izkoristili. Hvala.
Hvala. Gospod Veber, imate besedo.
Hvala. Minister, vaše trditve ne držijo, če pa držijo, jih bomo seveda poskušali uveljavljati v tistem trenutku, ko bomo sprejemali občinske akte, ko se bomo pogovarjali o tem, ali moramo izdelati celovito presojo vplivov na okolje ali ne za plan, ki pokriva enega največjih teritorijev Nature 2000. Vendar iz besedila, ki je zapisano, kje je celovita presoja vpliva na okolje zahtevana, ponovno govorimo o resoluciji, je zelo jasno razvidno, da so to plani na območjih Nature 2000. Zelo jasno je zapisano. Če bo to možno drugače brati in uporabljati, sem zelo vesel. Še bolj vesel bom, če se bo lahko zgradila obvoznica mimo Škofljice po Naturi 2000, namreč to je tisti cestni odsek, ki Kočevsko dobesedno odreže zaradi Nature 2000 od slovenskega avtocestnega križa. In smernice, ki sem jih zahteval, da mi jih posredujejo, žal mi jih še niso posredovali, imam pa te smernice, ki sem vam jih citiral, ravno tako za investicijo, ki se nanaša prav na kočevski prostor. In to je izdal Zavod Republike Slovenije za varstvo narave. Zelo mi žal, da ta zavod za varstvo narave nima sedeža v Kočevju, 2 glasova sta zmanjkala, ko smo sprejemali zakon o ohranjanju narave v prejšnjem mandatu, kjer sem imel enak ali podoben ali pa še hujši nastop do tistih, ki so predlagali Naturo. Želel bi, da živijo v Naturi 2000, v zavarovanih območjih, in delajo to, kar morajo pač delati. Takrat bodo mogoče razumeli, kaj pomeni srečevati se z vsemi procedurami, ki jih moraš dati skozi, če želiš tam premakniti neko zadevo. Prometnice po teh usmeritvah lahko potekajo zgolj skozi naselje. To pomeni, da se bomo proti Kočevski peljali 50 kilometrov na uro za vse večne čase. Natura 2000 v Bruslju še ni verificirana dokončno. Še vedno imamo priložnost odpreti realno debato, kajti Natura 2000 v Sloveniji je sprejeta mimo vedenja lokalnih skupnosti. Smo pa dolžni upoštevati te smernice, te omejitve, ki so sprejete v zakonu o ohranjanju narave, zaradi te evropske določbe. In nobena evropska država nima toliko svojega območja vključenega v Naturo 2000, iz enostavnega razloga ne: zato, ker to prinaša omejitve. Mi bi morali imeti danes že sklenjene pogodbe z lastniki, ki imajo parcele v Naturi. Tudi ene pogodbe nimamo sklenjene. Za Madžarsko se je govorilo pred vstopom v Evropsko unijo, da bo ravno tako plačala ne vem kakšne kazni, če ne bo imela Nature 2000 sprejete pred vstopom. Ni je imela, pa še danes ni kazni. Gre za zavajanje, hočem povedati še enkrat, od strani tistih strokovnih sodelavcev na ministrstvu za okolje, ki pokrivajo to področje. In to zavajanje ima prehude posledice za bodoči razvoj. In v tem je problem in ta problem moramo začeti reševati z odprtim dialogom, zato ga tudi odpiram pri takih členih.
Hvala. Gospod minister, prosim.
Samo na kratko. Najprej bi rad povedal, da svojim sodelavcem na ministrstvu za okolje in prostor, ki pokrivajo to področje, zaupam; do zdaj nisem imel argumentov, da jim ne bi zaupal. Kako se je pa vodil postopek in na kakšen način ste bile in so bile občine vključene v določitev teh območij, to je pa druga tema. To pa poznamo, da je bila tu absolutno nepotrebna časovna stiska takrat. Odgovornost za to pa mora prevzeti tisti, ki je takrat potem ta postopek na koncu podpisal. In še nekaj o samem postopku. Jaz sem se veliko angažiral na to temo in tematiko dobro poznam in ni treba, da bi mi moji sodelavci pisali opomnike, ker pač zadevo sam dobro poznam. Tudi zato, ker sem se pri nekaterih kolegih ministrih prepričal in pozanimal, kako je pri njih. Postopek se naj bi v kratkem zaključil na evropski komisiji, mislim, da letos zgodaj poleti ali pa kasno spomladi. Moje ključno vprašanje je bilo večkrat že postavljeno, ali bi lahko v okviru veljavnega postopka nekatera območja, ki so bila predlagana za območje Nature 2000, izvzeli. Prvi odgovor je, da bi bil tak predlog s strani ministra nehigieničen in neevropski. Do zdaj tako rekoč ni bilo ministra iz držav članic Evropske unije, ki bi kaj takega predlagal. Vedno pa so rekli - in velja za Slovenijo ocena, in to je slovenski paradoks -, da če to temo odpremo, se nam bo področje povečalo, ne pa zmanjšalo. To je res nenavadna situacija. Zaradi habitatne ptičje direktive je očitno Slovenija tako območje, da bi se lahko, če bi odprli to vprašanje, zgodil celo obraten tok. Torej, formalno najverjetneje ni več možnosti, da bi na podlagi postopka, ki je bil voden v prejšnji sestavi, da bi lahko nekatera območja izvzeli. Zato predlagam drugo pot, ki se mi zdi razvojna pot, se mi zdi bistveno bolj, jaz bi rekel, kreativna, da Slovenija, ki ima največje območje, izkoristi to. Ko bomo predsedovali Evropski uniji, bo lahko to ena tudi od naših pomembnih tem, in da izkoristimo območje Nature 2000 kot razvojno priložnost, da čim več evropskega denarja z dobrimi projekti in vodenjem le-tega počrpamo v Slovenijo in bomo čez deset, dvajset let lahko rekli: "Dobro je, da smo imeli več kot 35% območja Slovenije pod Natura 2000." To je evropska pot, vse ostalo je pa pot, ki ni evropska in je praktično najverjetneje zadeva zaključena. Glede vprašanja, ki je vezano na okoljske tehnologije. To pa je tema, ki je vezana z naslednjem amandmajem, tudi delno. Jaz sem pravzaprav drugače razumel. Gre za to, kako gledaš na ta problem. Območje Nature 2000 v principu ni onesnaženo, ampak nima teh problemov. Prej je bilo rečeno, da je potrebno ta območja ohranjati tudi z okoljskimi tehnologijami. To gledišče mi ni blizu, ni potrebno. Obratna pot je. Drugi mehanizmi so, ki pa ostajajo in bodo lahko omogočili, da bodo območja Nature 2000 ostala vitalna naprej. Ne pa preko instrumenta zgolj okoljskih tehnologij. O tem smo že na odboru za okolje veliko govorili.
Hvala lepa. Ja, gospod Veber, imate pol minute časa še.
Žal samo pol minute, ampak poglejte minister, okoljske tehnologije. V Naturi 2000 ne smeš imeti odlagališča odpadkov. Samo to v razmislek, pa boste potem lahko razpletli naprej, kaj to pomeni, kaj ne pomeni. Ena proizvodnja, ki proizvaja veliko količino odpadnih surovin pri svoji proizvodnji, je potrebno nekaj skladiščiti, nekaj predelati. Okoljska tehnologija, ki tega ne počne na tak način, torej odpadki so minimalni, ne onesnažujejo okolja. In tudi za emisije toplogrednih plinov, tudi za kemične emisije, vse to se nahaja ob robu Nature. In če to umeščamo na rob Nature, potem ohranjamo to biotsko raznovrstnost, če pa nameščamo ne vem, v Ljubljano, pa tega ne dosežemo. Pravzaprav tudi, tudi Barje je tukaj, ampak hočem [[...]]
Hvala. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 55. člen ter amandmaje poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Mislim, da je potekala razprava že kar o obeh členih in o vseh amandmajih. Izvolite. Imate še čas, gospod minister.
Hvala lepa. S kolegom Vebrom sva skoraj porabila ves čas. Gre pa za dva amandmaja k 55. členu. Oba amandmaja sta bila tudi vsebina razprave na odboru za okolje in prostor. Dovolite mi, da na kratko povzamem, zakaj smo se tudi, ko smo se ponovno skupaj s kolegi usedli, in potem predlagamo, da vlada tega amandmaja ne podpira. Najprej, po našem mnenju določitev območij Nature 2000 sama po sebi - torej, tukaj se ne moreva ujeti z gospodom Vebrom - sama po sebi ne omogoča, kot on pravi v svoji obrazložitvi, zelo veliko omejitev pri poseganjih na ta območja. In sama po sebi, seveda instrument Natura 2000 občinam ne nalaga nekih konkretnih ukrepov, nujnih za razvoj in hkrati ohranitev biotske raznovrstnosti - same po sebi. Tudi, kot smo že prej skupaj ugotovili, na teh območjih, ki niso parkovna območja, ni določen nek strog okoljevarstveni režim. Kajti če bi razumeli tako Naturo 2000, potem je to v nekem smislu park. Ampak to ni. Res pa je, da je treba v zvezi s posegi na ta območja se zavezati, da bomo ohranili obstoječe stanje, to je pa res. To je bistvo Nature 2000. Je pa Natura 2000 priložnost, da bi z izvedbo različnih projektnih in drugih razvojnih programov lahko se te občine dodatno razvijale. Dva podatka imam. Instrument Life projekti na območjih Nature 2000 v Sloveniji - je bilo dodeljenih 7 milijonov evrov, ni veliko, ampak vendarle nekaj je, preko Phare CBC projektov pa se je za te namene odobrilo 2 milijona evrov in ti projekti prav tako potekajo. Je pa še en dodaten, zelo pomemben finančni vir, to pa so sredstva za razvoj podeželja, to je program razvoja podeželja, še posebej tisti ukrepe na kmetijskem področju, ki so namenjeni ohranjanju biotske raznovrstnosti v okviru kmetijske programske politike. Seveda, tukaj pa govorimo o večjih vsotah denarja, na letni ravni med 8 in 10 milijard slovenskih tolarjev gre v ta namen. Gre za evropska sredstva, ki se potem združijo in nekako nadgradijo s sredstvi iz državnega proračuna. Torej, to so ti nekateri argumenti, na podlagi katerih vlada predlaganih dveh amandmajev k 55. členu ne podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 28. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 19.35 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU RAVNANJA Z RADIOKATIVNIMI ODPADKI IN IZRABLJENIM JEDRSKIM GORIVOM. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga resolucije. Izvolite prosim gospod minister Podobnik.
Hvala lepa za besedo. Resolucija o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom je bila pripravljena v skladu z 98. členom zakona o varstvu pred ionizirajočim sevanjem in jedrsko varnostjo. Na osnovi podatkov o vrstah in količinah radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva, trendov njihovega nastajanja in ob upoštevanju potrebe po pravočasnem zagotavljanju pogojev za reševanje problemov, povezanih z njimi, so bili pri pripravi nacionalnega programa upoštevani verjetni scenariji ravnanja. Izdelan je tudi predlog tehničnih ukrepov, določeni so roki za pravočasno zagotavljanje pogojev za varno ravnanje z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom, podana pa je tudi ocena potrebnih finančnih sredstev za njegovo realizacijo. Na podlagi nacionalnega programa pa potem pripravi agencija za radioaktivne odpadke operativne programe ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim gorivom, vlada pa jih vsake štiri leta potrjuje. Nekaj o radioaktivnih odpadkih v Sloveniji. Največji proizvajalec v Sloveniji, vsi ga poznamo, pač zaradi svoje dejavnosti, Nuklearna elektrarna Krško. V Nuklearni elektrarni Krško nastajata dve vrsti trdnih radioaktivnih odpadkov, nizko in srednje radioaktivni odpadki in pa izrabljeno jedrsko gorivo. Slednje spada v kategorijo visoko radioaktivnih odpadkov. Zaradi obratovanja Nuklearne elektrarne Krško je do konca leta 2004 nastalo okoli 2 tisoč 300 kubičnih metrov radioaktivnih in okoli 300 ton izrabljenega goriva. Z njimi se ravna v skladu z varnostnim poročilom in s tehničnimi specifikacijami za obratovanje Nuklearne elektrarne. Do konca predvidene življenjske dobe se utegne po naših predvidevanjih količina radioaktivnih odpadkov povečati na 3 800 kubičnih metrov in količina izrabljenega goriva podvojiti. Predvidoma bo sedanje skladišče radioaktivnih odpadkov v Nuklearni elektrarni Krško zapolnjeno do leta 2010. Ob koncu obratovanja pa bo potrebno Nuklearno elektrarno Krško razgraditi. Pri tem bodo nastale predvsem dodatne količine radioaktivnih odpadkov. Nastala količina bo odvisna od tehnologije razgradnje, pa tudi od predpisanih omejitev pri ravnanju z radioaktivnimi odpadki. Sedanje prve ocene kažejo, da jih bo okoli 13 tisoč 500 kubičnih metrov. Z ratifikacijo pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo in tudi skupne izjave ob podpisu pogodbe med obema vladama o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerjih, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, sta obe državi, torej Slovenija in Hrvaška prevzeli v enakih deležih tudi odgovornost za ravnanje z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Nekaj malega o raziskovalnem reaktorju. Pri Inštitutu Jožef Štefan v Brinju pri Ljubljani od leta 1966 obratuje raziskovalni reaktor. Od tedaj se uporablja za izobraževanje in raziskovalne namene, z leti pa tudi vse manj za proizvodnjo izotopov. Zaradi njegovega obratovanja nastajajo izrabljeno jedrsko gorivo in manjše količine radioaktivnih odpadkov na leto. V letu 1999 je bilo v ZDA vrnjeno 219 izrabljenih gorivnih elementov. Preostale pa bomo lahko v ZDA vrnili do leta 2019. Centralno skladišče radioaktivnih odpadkov v Brinju se nahaja ob reaktorskem infrastrukturnem centru Inštituta Jožef Štefan v Brinju pri Ljubljani. Namenjeno pa je za skladiščenje tistih radioaktivnih odpadkov, ki nastajajo zaradi rabe radioaktivnih snovi v industriji, medicini in raziskavah. Skladišče je na pol vkopano, z zemljo je prekrita betonska zgradba, površina je približno 250 kvadratnih metrov. Skladišče je posodobljeno. V letu 2005 pa je pridobilo tudi dovoljenje za poskusno obratovanje skladno z novo prostorsko oziroma okoljsko zakonodajo. Trenutno je v tem skladišču 70 kubičnih metrov radioaktivnih odpadkov. Vključuje tudi nekaj 100 zaprtih virov v originalnih zaščitnih vsebnikih ter nekaj kosovnega odpada. Potem so tukaj odpadki, ki so nastali zaradi rabe izotopov v medicini. Onkološki inštitut, klinika za nuklearno medicino, nekatere druge bolnišnice v Sloveniji uporabljajo v terapevtske in diagnostične namene radioizotope v obliki zaprtih ali odprtih virov. Zaprti viri se po končani uporabi vrnejo dobavitelju ali pa se uskladiščijo. Z odprtimi viri, ki so kratkoživi, na primer kontaminirana medicinska oprema in materiali pa se shranijo v posebnih shrambah, kjer odležijo dokler radioaktivni izotopi ne razpadejo do meje, ki dopušča, da se ravna z njimi tako, kot z drugimi neradioaktivnimi odpadki. Odpadki, nastali zaradi rabe izotopov v industriji in raziskavah. Slovenska industrija uporablja predvsem zaprte vire, uporabljajo se v procesni tehniki za merjenje pretokov in merjenje nivoja ter za kontrolo zvarov in druge preiskave materialov. Trenutno je v Sloveniji registriranih okoli 130 podjetij, ki posedujejo okoli 700 virov. V evidenci pa je okoli 200 takšnih virov. Posebej velja omeniti še vire, ki se uporabljajo v javljalnikih požara in kot ionizatorji v starejših strelovodih. Rudnik Žirovski vrh. Rudnik urana Žirovski vrh je obratoval med leti 1984 in 1990. Proizvedel je 452 ton uranovega dioksida. Zaradi pridobivanja urana je nastalo okoli milijon 880.000 jamske jalovine in okoli 720.000 ton hidrometalurške jalovine. Obe vrsti jalovine sta kontaminirani do takšne meje, da predstavljata radioaktiven odpadek. Uspešno je bil razgrajen obrat za predelavo uranove rude in tudi spremljajoči objekti. Sanacija jamskih prostorov je skoraj v celiti zaključena. Zadnji večji problem predstavlja ureditev odlagališča jamske jalovine Jazbec in Boršt, to smo uspešno rešili na prejšnji seji državnega zbora s spremembo zakona. Radioaktivni odpadki z naravnimi radionuklidi. Zaradi industrijskih dejavnosti lahko pride do obogatitve industrijskih odpadkov z naravnimi radionuklidi nad predpisano mejo. Največ odloženih snovi s povečano radioaktivnostjo v Sloveniji odpade na premogov pepel iz termoelektrarn, rdeče blato, ki je nastalo pri pridobivanju glinice v Kidričevem, ter na železovo žlindro iz železarn in žgalniške ostanke živosrebrne rude v Idriji. Največjo vsebnost radionuklidov vsebuje odložen premogov pepel iz Kočevja in Kanižarice, medtem ko so ostali materiali manj radioaktivni. Sedanje okvirne cene kažejo na majhno verjetnost, da bi izpostavljenost prebivalstva zaradi tovrstnih odpadkov presegla dopustno mejo. Nacionalna politika ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom je del okoljske politike in se odraža v sprejemanju mednarodnih konvencij in tudi lastne zakonodaje, ki se nanaša na varovanje okolja in zdravja ljudi, v zagotavljanju pogojev za izvajanje upravnih in nadzornih funkcij ter z ustanovitvijo javnih služb, ki izvajajo operativne naloge na področju ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Za zagotavljanje pogojev za izvajanje upravnih in nadzornih funkcij sta bili ustanovljeni uprava za jedrsko varnost, ki deluje v sestavi ministrstva za okolje in prostor, ter uprava za varstvo pred sevanji, ta pa deluje v sestavi ministrstva za zdravje. Obe upravi imata v svoji sestavi tudi ustrezni inšpekciji. Za izvajanje operativnih nalog na področju ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom je vlada pri ministrstvu za gospodarstvo tudi ustanovila Agencijo za ravnanje z radioaktivni odpadki ARAO in ministrstvo za okolje in prostor podjetje rudnik urana Žirovski vrh. ARAO je pooblaščen, da izvaja javno gospodarsko službo, ravnanje z radioaktivnimi odpadki, prevzem, prevoz in skladiščenje odpadkov, v tem okviru tudi obratovanje centralnega skladišča radioaktivnih odpadkov in izvajanje strokovnih nalog s področja ravnanja z radioaktivnimi odpadki. Posebna pozornost je posvečena zagotavljanju finančnih sredstev potrebnih za razgradnjo Nuklearne elektrarne Krško. V ta namen je bil z zakonom v letu 1994 ustanovljen sklad za razgradnjo Nuklearne elektrarne Krško in se v njem zbira prispevek za financiranje razgradnje ter ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Na osnovi ciljev nacionalnega programa ravnanja z radioaktivnimi odpadki podatkov o vrstah in količinah radioaktivnih odpadkov, trendu njihovega nastajanja in upoštevaje potrebe po pravočasnem zagotavljanju pogojev za reševanje problemov, povezanih z radioaktivnimi odpadki, je bil s programom razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in tudi s tem programom pripravljen referenčni scenarij za ravnanje z radioaktivnimi odpadki. Na njegovi osnovi smo izdelali predloge ukrepov, določeni so roki za pravočasno zagotavljanje pogojev za varno ravnanje s temi odpadki, podana pa je tudi ocena finančnih sredstev za njihovo realizacijo. Osrednje točke dolgoročnega nacionalnega programa ravnanja z radioaktivnimi odpadki so: ravnanje z nizko in srednje radioaktivni odpadki iz Nuklearne elektrarne Krško, razgradnja te nuklearne elektrarne ter odlaganje izrabljenega goriva iz Nuklearne elektrarne Krško. Vse ostalo ravnanje z radioaktivnimi odpadki pa se časovno in tudi tehnološko temu programu prilagaja. Na osnovi predpostavke, da bo Nuklearna elektrarna Krško prenehala obratovati v letih 2024, je na osnovi pogodbe med Slovenijo in Hrvaško tudi pripravljen program razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja teh odpadkov. Izbrana varianta razgradnje in ravnanje z radioaktivnimi odpadki, ki jo je potrdila tudi meddržavna komisija za spremljanje izvajanja, je v nacionalnem programu ravnanje z radioaktivnimi in izrabljenim jedrskim gorivom tudi upoštevala. Kot osnovni scenarij pri pripravi dolgoročnega nacionalnega programa ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom je predvidena izgradnja odlagališč radioaktivnih odpadkov v Sloveniji. Nacionalni program predložen za obdobje 2006-2013, predvideva v tem okviru gradnjo odlagališča radioaktivnih odpadkov polovične kapacitete, ki bi pokrila potrebe, samo slovenskega dela radioaktivnih odpadkov, nastalih zaradi delovanja in razgradnje Nuklearne elektrarne Krško, ter odlaganje vseh ostalih slovenskih radioaktivnih odpadkov drugih proizvajalcev. Hkrati pa ta program omogoča tehnično zasnovo in gradnjo odlagališča s kapaciteto, primerno za odlaganje vseh radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, če bi prišlo do drugačnega dogovora z Republiko Hrvaško o skupnem reševanju tega problema. V nacionalnem programu smo predstavili devet pomembnih sklopov. Prvi je ravnanje z radioaktivnimi odpadki med obratovanjem jedrskih objektov. Drugi je ravnanje z radioaktivnimi odpadki, nastalih zaradi rabe relativnih virov v industriji in raziskavah, tretji je v medicini, četrti je gradnja in obratovanje odlagališč radioaktivnih odpadkov, peti razgradnja, šesti je razgradnja raziskovalnega reaktorja, sedmi, obratovalno skladišče v Brinju, osmi, sanacijska dela za odpravo posledic rudarjenja v rudniku urana Žirovski vrh, in pa deveti, ravnanje z radioaktivnimi odpadki z naravnimi radionuklidi. Na odboru za okolje in prostor državnega zbora so bili k resoluciji tega nacionalnega programa sprejeti amandmaji kot manjši popravki resolucije in so bili oblikovani na podlagi razprave na komisiji za lokalno samoupravo in regionalni razvoj pri državnem svetu Republike Slovenije. Upoštevane pa so bile pripombe tudi sveta za varstvo okolja Republike Slovenije, nekatere pripombe rudnika urana Žirovski vrh in mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora in ti amandmaji so dobili tudi podporo s strani vlade Republike Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlagam vam, da predlagano resolucijo podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Petana, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Spoštovani! Na seji so sodelovali predstavniki predlagatelja, komisije državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, agencije za radioaktivne odpadke, nuklearne elektrarne Krško, inštituta Jožef Štefan, predstavniki rudnika Žirovski vrh v zapiranju, sveta za varstvo okolja Republike Slovenije in zakonodajno-pravne službe državnega zbora Republike Slovenije. Odbor je poleg osnovnega gradiva prejel še mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora, komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ter stališča in pripombe izvršilnega odbora sveta za varstvo okolja Republike Slovenije. Na začetku je predstavnik predlagatelja, to je minister za okolje in prostor, gospod Janez Podobnik, v uvodni predstavitvi poudaril, da je predloženi nacionalni program, ki velja za obdobje od leta 2006 do leta 2015, pripravljen na podlagi stanja na področju radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva v Republiki Sloveniji, ob upoštevanju njihovih količin in vrst, podlag in mednarodne prakse na tem področju ter tudi ob doslednem upoštevanju mednarodnih konvencij, pogodb, standardov in domačih predpisov, ki urejajo varstvo okolja in varstvo pred ionizirajočimi sevanji. V predlogu nacionalnega programa so prikazani verjetni scenariji ravnanja z radioaktivnimi odpadki. Izdelan je predlog tehničnih ukrepov, določeni so roki za pravočasno zagotavljanje pogojev za varno ravnanje z radioaktivnimi odpadki, podana pa je tudi ocena potrebnih finančnih sredstev za njegovo realizacijo. Agencija za radioaktivne odpadke bo na podlagi izhodišč tega nacionalnega programa pripravila podrobnejše podlage za operativne programe, ki jih bo sprejela vlada Republike Slovenije. Na podlagi teh operativnih programov pa se bodo izvajali v nacionalnem programu predvideni ukrepi ravnanja z radioaktivnimi odpadki. V predlagani resoluciji so obravnavani ključni problemi ravnanja z radioaktivnimi odpadki v Republiki Sloveniji. To so odpadki nuklearne elektrarne Krško, odpadki, ki nastajajo zaradi obratovanja raziskovalnega in izobraževalnega reaktorja TRIGA pri Inštitutu Jožef Štefan v Brinju, nizko in srednje radioaktivni odpadki, ki nastanejo zaradi rabe radioaktivnih snovi v industriji, medicini in raziskavah, odpadki, ki nastanejo zaradi rabe izotopov v medicini, industriji in raziskavah, ter radioaktivna rudarska in hidrometalurška jalovina na območju rudnika Žirovski vrh. Svoje mnenje je podala tudi zakonodajno-pravna služba. Mnenje so podali tudi predstavniki komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki so v razpravi podprli predlog resolucije o nacionalnem programu ravnanja z odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Pri tem so opozorili na časovno obdobje, za katero se spremlja nacionalni program. Komisija je pripomnila in spomnila, da predlagani nacionalni program premalo ponazarja tveganje, s katerim se bo Slovenija soočila, če odlagališča nizko in srednje radioaktivnih odpadkov ne bodo odobrena najkasneje do leta 2008. Prav tako je tudi svet za varstvo okolja podal mnenje. V mnenju je bilo podano, da problematika ravnanja z nizko in srednje radioaktivnimi odpadki je v predlogu resolucije zadovoljivo obravnavana, opozarjajo pa, da je aktivnosti potrebno voditi v predvidenih rokih, ker bo sicer prostor za shranjevanje srednje in nizkih radioaktivnih odpadkov na lokaciji elektrarne Krško poln in lahko pride do prisilnega prenehanja delovanja elektrarne. Svet je tudi pripomnil, da bi bilo potrebno delati variante radioaktivnih odpadkov tako v primeru rednega zapiranja in podaljšanega obratovanja v primeru izgradnje novega bloka Nuklearne elektrarne Krško. V splošni razpravi pa so člani odbora podprli predlog resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskih gorivom. Pomembno je, da predlog resolucije obravnava vse radioaktivne odpadke in se ne osredotoča samo na odpadke iz Nuklearne elektrarne Krško. Ob zaključku razprave je odbor za okolje in prostor sklenil, da je predlog resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom primeren za nadaljnjo obravnavo. Nato je odbor prešel na drugo obravnavo predloga resolucije o ravnanju z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom, nato pa je odbor za okolje in prostor na predlog zakonodajno-pravne službe sprejel tudi svoje amandmaje. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga resolucije skupaj in jih podprl. In naj še omenim, ob upoštevanju amandmajev so ti tudi sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Janko Veber, Socialni demokrati. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. V poslanski skupini socialnih demokratov predlog resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki oziroma resolucijo o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom, podpiramo, s tem, da želimo opozoriti na dejstvo, ki izhaja tudi iz samega besedila, da je Slovenija med državami z jedrskim programom edina, ki za nobeno vrsto radioaktivnih odpadkov nima urejenega končnega odlaganja in še vedno išče lokacijo za odlagališče nizkih in srednje radioaktivnih odpadkov. Zato bi želeli opozoriti, da bo ključno in zelo pomembno, da se roki, ki so predvideni v resoluciji, spoštujejo, kajti sicer bo v nasprotnem primeru lahko prišlo do prisilnega prenehanja delovanja Nuklearne elektrarne Krško, kar bi zagotovo imelo zelo veliko gospodarsko škodo. Pri naslednjih poglavjih, ki so ravno tako povezana s tem problemom, pa želimo izpostaviti odnos s sosednjo Republiko Hrvaško. Ravno tako bi bilo nujno, da je sporazum s Hrvaško do leta 2023 sklenjen in da se dogovorimo, kaj je s polovico odpadkov, ki naj bi prišla na Hrvaško, kaj je s polovico odpadkov, ki bo ostala v Sloveniji oziroma predvideti scenarij, ki bo v vsakem primeru sprejemljiv za to, da bo nuklearna elektrarna lahko delovala nemoteno v svoji življenjski dobi. Življenjska doba nuklearne elektrarne je tisto izhodišče, za katerega moramo predvideti obvladovanje v primeru rednega zapiranja, obvladovanje v primeru podaljševanja obratovanja nuklearne elektrarne. Tega scenarija sicer resolucija ne upošteva, ampak vendarle, ob energetski krizi, ki je bila nekako pred vrati Evrope, mislim, da bi bilo nujno, da začnemo tudi v Sloveniji čim prej zelo resno zastavljati rešitve, kako bomo lahko v čim večji meri sami zadovoljevali potrebe po energiji. Tako je to eno od poglavij, ki sicer ni obdelano v tej resoluciji, je pa seveda v prihodnosti nujno potrebno. Za prihodnost je izjemno nujno potrebno tudi sicer obvladovanje, ne samo odlaganje izrabljenega jedrskega goriva, ampak tudi ponovna uporaba ali izraba izrabljenega jedrskega goriva, kajti običajno gre za dejstvo, da jedrsko gorivo, ki je šlo skozi enkratno fazo izgorevanja, vsebuje več kot 90% še neporabljenega uranovega goriva. Torej je potrebno slediti znanosti in tehnologijam, ki bodo to rabljeno jedrsko gorivo še vedno lahko uporabljale za nadaljnje potrebe, predvsem za pridobivanje energije. In to mislim, da je eden od velikih izzivov, ki bo zagotovo tudi v prihodnje omilil problem, s katerim se srečujemo v Sloveniji, ko govorimo o odlaganju jedrskih odpadkov. Ugotavljamo, da je nadzor nad delovanjem tako nuklearne elektrarne kot tudi vseh ostalih jedrskih objektov v Sloveniji ustrezen in da je zato tudi ta resolucija za nas sprejemljiva in si želimo, da bi še najprej bila taka jedrska varnost, kot je bila do danes. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren v imenu Nove Slovenije.
Hvala predsedujoči. Še zadnjič lep pozdrav iz te govornice v današnjem dnevu. Tudi to resolucijo bomo poslanci Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke podprli. Ocenjujemo, da gre za zelo pomembno resolucijo, ki je sicer samostojen podprogram nacionalnega programa varstva okolja, ki ga je državni zbor že sprejel. Gre pa tudi za zelo strokovne zadeve, ki so pomembne za varnost ljudi in narave. Po besedah ministra je nacionalni program ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom izdelan na podlagi stanja na področju radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva v Republiki Sloveniji. V poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke pa želimo opozoriti na nekaj dejstev, ki smo jih strnili nekje v tri točke. Prvič. Vlada Republike Slovenije mora čim prej razjasniti vprašanje sporazuma s sosednjo Hrvaško o strategiji skupnega ravnanja in odlaganja nizko in srednje radioaktivnih odpadkov in visoko radioaktivnih odpadkov v zvezi z obratovanjem in kasnejšo razgradnjo Nuklearne elektrarne Krško in naj to vprašanje poskuša reševati v okviru pristojnih pogajanj Hrvaške z EU. Vsi radioaktivni odpadki nastajajo v Sloveniji in so za to primerno naša skrb in lahko se, kot je to že običajna praksa, glede sporazumevanj z Republiko Hrvaško vse obveznosti prevalijo na naša pleča. Za izgradnjo odlagališča nizko in srednje radioaktivnih odpadkov pri nas oziroma za reševanje vprašanja odvoza polovice nizko in srednje radioaktivnih odpadkov na Hrvaško pa je relativno zelo malo časa. Slišali smo, da je to leto 2010, ko bo dosedanje odlagališče Nuklearne elektrarne Krško napolnjeno, kar pa lahko ogrozi obratovanje Nuklearne elektrarne Krško. Drugič. Formiranje usposobljenih kadrov s področja jedrske energetike oziroma jedrske fizike, radiološke zaščite in raziskav je ključnega pomena za trajno varno obratovanje Nuklearne elektrarne Krško in drugih jedrskih objektov. Ta področja so bila v zadnjih 20-ih letih zanemarjena, kadri so se upokojevali, prehajajo na druga področja in tudi odhajajo v tujino. Trajnostna rešitev formiranja kadrov na vseh omenjenih področjih je nujna in v to področje spada tudi obratovanje in eksploatacija raziskovalnega reaktorja TRIGA na institutu Jožef Štefan. Reaktor TRIGA je pomemben del raziskovalne infrastrukture saj omogoča tako koristne kot tudi zelo zanimive in za mlade privlačne znanstvene raziskave, ki lahko pripeljejo do akademskih naslovov, pripeljejo do mednarodnih sodelovanj na področju razvoja jedrske energije, uporabe jedrskih sevanj, biomedicinskih vedah pa tudi v industriji in še kje. Tretja točka, na katero želimo opozoriti. Energetska kriza, dvig cen nafte in plina je povzročila, da so države Evropske unije, tudi tiste, ki so doslej zapostavljale ali celo nasprotovale uporabi jedrske energije, ponovno vračajo k njeni uporabi, ki naj bi zagotovila trajnostni razvoj in energetsko varnost Evropske unije. Gre za razvoj tako novih še bolj varnih energetskih reaktorjev četrte generacije, za razvoj novih metod energetske izrabe rabljenega jedrskega goriva in zmanjševanje obsega visoko radioaktivnih odpadkov, za uporabo jedrske energije pri proizvodnji vodika, za uplinjevanje premoga in tako dalje. Srednjeročno in dolgoročno planiranje oskrbe Republike Slovenije z energijo mora vsebovati poleg varčevanja z vsemi vrstami energentov in razvoja obnovljivih virov energije tudi razvoj trajnostne rabe jedrske energije in s tem ravnanja z radioaktivnimi odpadki. V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke bomo predlagano resolucijo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, Slovenska ljudska stranka.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Radioaktivni odpadki so tema, o kateri se v Sloveniji veliko govori, zlasti v povezavi z jedrsko elektrarno Krško in iskanjem ustreznega odlagališča za jedrske odpadke iz te elektrarne. Resolucija o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom pa poleg odpadkov iz nuklearne elektrarne Krško ureja tudi vse druge radioaktivne odpadke. Gre torej za dokument, ki celostno ureja to področje in je dobro pripravljen. Tudi odbor za okolje in prostor je predlog resolucije soglasno podprl. Poslanci Slovenske ljudske stranke na predlog nimamo pripomb in ga bomo zato tudi podprli. Seveda pa je treba ob sprejemanju tega nacionalnega programa opozoriti vsaj na dve vprašanji, ki sta verjetno v zvezi z radioaktivnimi odpadki tudi najbolj aktualni. Treba je namreč čim prej najti oziroma odobriti ustrezno lokacijo za odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov ter urediti vprašanje delitve odpadkov iz nuklearne elektrarne Krško med Slovenijo in sosednjo Republiko Hrvaško. Od vseh pristojnih pričakujemo, da bodo v reševanje omenjenih vprašanj usmerili vso potrebno energijo in prišli do dobrih rešitev za Slovenijo. Skratka, pričakujemo, da bo nacionalni program dobro vodilo pri reševanju problematike radioaktivnih odpadkov in jedrskega goriva ter v bodoče tudi njegove nadaljnje uporabe do bistveno večje iztrošenosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav kolegicam in kolegom ter predstavnikom vlade! Dobro je in skrajni čas, da je nacionalni program oziroma resolucija za ravnanje pripravljena. Dobro je, da vsebuje verjetne scenarije za ravnanje z radioaktivnimi odpadki. Dobro je, da ima opredeljene okvirne roke. Dobro je, da ima oceno potrebnih finančnih sredstev, za katera že ta trenutek s te govornice v februarju 2006, spoštovani gospod minister, zagotavljamo, da so zdaleč premajhna. Po našem izračunu [[...]]pride okoli 12 milijard tolarjev. Ampak prav je, da je opredeljeno. Opozarjamo tudi, da je skrajni čas, da se jutri, hipotetično, takoj po sprejemu zakona začne pripravljati podlaga za operativne programe, ki jih bo sprejela vlada. Najprej pa le nekaj pomislekov. Odpadki iz nuklearne elektrarne Krško. Pozivamo vlado, da bi nam odgovorila, kako in zakaj Hrvaška ravna tako, kot ravna. Pogodbo z nami ima, svojih obveznosti iz pogodbe ne izpolnjuje, govorim o razgradnji, in niti ne kaže nobenega interesa za izpolnjevanje pogodbenih določil. Zanima nas, kaj to pomeni. Ali niso dolžni in obvezni upoštevati pogodbena določila in ali imamo mi izdelan zelo natančen rezervni program, kam bomo z odpadki iz Nuklearne elektrarne Krško, če seveda hrvaška stran ne bo izpolnjevala svojih obvez. Opozarjamo seveda tudi na nedavno sprejete dokumente prav v tem državnem zboru okoli rudnika Žirovski vrh in na obveznosti, ki nas čakajo v zvezi z zapiranjem tega rudnika. Opozarjamo, da je skrajni rok za odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov po naši oceni leto 2007 ali pa 2008. Obvezno. Pred vsemi nami, še posebej pred ministrstvom, je zelo težka naloga. Zakaj? Sam sem bil priča že številnim poizkusom, pogovorom, razgovorom o tem, kako ravnati z vsemi odpadki, ki so našteti, še predvsem z nizkimi in srednje radioaktivnimi odpadki v Sloveniji. Prepričani smo, da je prva in najpomembnejša naloga, ki se mora začeti že ta mesec, stiki z javnostjo. Prepričevanje javnosti, prepričevanje javnosti, prepričevanje javnosti in še prepričevanje javnosti. Po izkušnjah nekaterih kolegov, s katerimi sem se srečeval v okviru svojega dela v povezavi z Evropsko unijo trajajo minimalni pogovori, da se lokalne skupnosti zavejo, spoznajo, kaj so nizko in srednje radioaktivni odpadki in da postanejo seveda člen v verigi shranjevanja vsaj dve leti. Dve leti, minimalno. Vsi bi radi imeli seveda čim cenejšo energijo, vsi bi radi imeli sodobno tehnologijo, nihče pa ne bi imel smeti na svojem dvorišču. To pač ne gre in tega bodimo iskreni in pošteni in poglejmo ljudem v oči in jim povejmo. Slovenija se bo slej ko prej morala soočiti s tem, da bo vsaj del nizko in srednje radioaktivnih odpadkov, pa tudi druge, morala skladiščiti na svojem prostoru. Seveda so druge države, nekatere, ki zelo rade sprejemajo takšne in drugačne vrste teh odpadkov. Bi bilo pa seveda zelo pošteno povedati, koliko neka država, pa tudi koliko že ali pa bo Slovenija plačuje za to, da svoje odpadke odlaga nekam drugam v tujo državo. V povezavi z ministrstvom za gospodarstvo tu javno opozarjam ali pa dajem ponudbo, da je v procesu zapiranje rudnikov. Ne govorim samo o rudniku Trbovlje-Hrastnik, verjetno so v procesih zapiranja ali proti končanju te akcije tudi drugod. Lepo ali grdo, ocenjujem, da so nekateri rudniki ali bi bili nekateri rudniki, če bi jih geološko raziskali, lahko odlagališče nizkih in srednje radioaktivnih odpadkov. Lahko govorim in mislim, da bi bilo potrebno te poizkuse narediti najprej s pogovori, z geološkimi raziskavami in vzporedno s seznanjanjem ljudi, kaj je to nizek in srednje radioaktiven odpadek, da je to v strogo zaprtem sodu, obleka, ki jo je enkrat ali dvakrat oblekel delavec, ki je še v Nuklearni elektrarni Krško, ali njegova kapa ali rokavice. To so v bistvu zelo neškodljivi odpadki, sploh če so v skladu z zakonodajo zaprti. Opozoril, da je ta resolucija sicer dobra, ampak da jo je potrebno začeti uresničevati jutri, je bilo verjetno dovolj, vsaj z naših ust, torej iz ust Slovenske nacionalne strank. In še enkrat poudarjamo, da je te aktivnosti potrebno začeti s pogovori z vsemi lokalnimi skupnostmi v državi Republiki Sloveniji takoj, nemudoma. Prav tako pa je zanimivo vprašanje, ki ga je zastavil svet, ki tudi Slovensko nacionalno stranko zelo zanima, in sicer glede na mednarodne predpise. Ali je po mednarodnih predpisih za ravnanje z odpadki odgovorna samo država, na katerem ozemlju se radioaktivni odpadki nahajajo, govorim po mednarodnih predpisih, ali je soodgovornost, potreba, želja po pomoči ali zahteva po pomoči, kar se odgovornosti tiče, tudi na mednarodni skupnosti. In če, na katerih organih. V Slovenski nacionalni stranki bomo absolutno predlog resolucije nemudoma podprli in pričakovali čim prej ostale podzakonske ali bom rekel zakonske akte, vezane na resolucijo in predvsem pričakujemo čim prejšnji začetek izvajanja tega programa ob natančni finančni analizi, analizi samega izvajanja programa resolucije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Poslanke in poslanci, minister in sekretar! V poslanski skupini DeSUS bomo vladni predlog resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom podprli. Vladni predlog resolucije okvirja nacionalni program ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom v sklopu nacionalnega programa varstva okolja 2006 -2015. V precej ne le obsežnem temveč tudi zahtevnem dokumentu je zaslediti izjemno specifično strokovnost in po našem vedenju bi bilo takšno vsebino nacionalne vrednosti potrebno strniti v krajšo, jasnejšo in razumljivejšo obliko. Glede reševanja problematike v zvezi z ravnanjem tako radioaktivnih odpadkov kot izrabljenega jedrskega goriva, v naši poslanski skupini opozarjamo na nujno časovno aktiviranje zaradi shranjevanja predvsem nizko in srednje radioaktivnih odpadkov, ki predstavljajo večino vseh jedrskih odpadkov, ki izvirajo predvsem iz Nuklearne elektrarne Krško saj se Krško, nahaja v precejšnji stiski glede hrambe le-teh, ki lahko nadalje vpliva predvsem na samo delovanje nuklearke. Prostor za shranjevanje na lokaciji Nuklearne elektrarne Krško se bliža svoji optimalni zapolnitvi 95% za leto 2010. V poslanski skupini DeSUS menimo in opozarjamo, da bi bilo nujno spodbuditi sosede Hrvate k sodelovanju in prevzemanju polovične odgovornosti do ravnanja, zlasti skladiščenja teh jedrskih odpadkov. Že v samem medsebojnem sporazumu o lastništvu in izbiri Nuklearne elektrarne Krško med Slovenijo in Hrvaško so določene naloge obeh pogodbenic. Veljavnost do tega medsebojnega sporazuma teče že od marca 2003 dalje. Po našem prepričanju bi bilo nujno potrebno jasno in transparentno opredeliti tudi ravnanje naše države v primeru hrvaškega odstopa oziroma zavrnitve glede ravnanja s temi odpadki. Ob tem poudarjamo, da novoprojektirane jedrske elektrarne nedvomno temeljijo na izjemno visoki stopnji varnosti in visoki tehnološki kakovosti. Ravno zaradi nedorečenosti glede tehnoloških rešitev je po našem mnenju potrebno proučiti pa tudi zagotoviti večjo in bolj učinkovito izrabo oziroma izkoriščenost energijske vrednosti jedrskega goriva. Iz analiz ocenjujemo, da jedrsko gorivo, ki pride samo enkrat v enkratni fazi zgorevanja vsebuje več kot 90% še neporabljenega uranskega goriva, plutonija in še nekatere druge elemente manjših vrednosti, zato je takšno gorivo le rabljeno, ne pa tudi in povsem izrabljeno. Zato bi bilo le-to za nadaljnjo predelavo ne le tehnološko, temveč tudi ekonomsko, finančno upravičeno in izpolnjeno. V naši poslanski skupini DeSUS opozarjamo tudi na uporabo skupne denarne enote, bodisi so to tolarji, evri ali pa dolarji. Po našem vedenju bi bilo potrebno določiti in primerno usmeriti tudi obdobje, na katerega se omenjena resolucija navezuje in sprejema. Glede hranjenja vseh jedrskih odpadkov smo prepričani, da bi bilo potrebno najti primerno ustrezne opcije, na primer za visoko radioaktivne odpadke je smiselna izvedljiva dostopna varna komora, objekt, ki zadošča dimenzijam 10 krat 10 krat 10 metra. V naši poslanski skupini DeSUS menimo, da bo namen predlagane resolucije, ki vključuje tehnične ukrepe za ravnanje z radioaktivnimi odpadki, pravočasno zagotovitev pogojev za varno ravnanje z odpadki, dosledno upoštevanje rokov ter ne nazadnje tudi oceno finančnih sredstev za doseganje realizacije, dejansko uresničen. Zavedamo se, da je vse to povezano z ogromnimi stroški, saj vemo, da države z malo jedrskih elektrarn predelajo tudi manj radioaktivnih odpadkov, ki pa so v obratnem sorazmerju s stroški hrambe. Torej manj jedrskih odpadkov, vrtljivo visoki stroški shranjevanja, za približno 20 tisoč kubičnih metrov, od 10 do 20 tisoč evrov na kubični meter. v tujini 1700 evrov na kubični meter, od 3300 do 17000 dolarjev na kubični meter v Združenih državah Amerike, 6000 evrov na kubični meter v Španiji. Po našem vedenju ne bi bila izključena opcija v zvezi z izvozom odpadkov v tujino, saj bi bila takšna rešitev sprejemljiva tako z ekološkega kot tudi ekonomsko-finančnega vidika. V poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da bi bilo potrebno spremeniti politiko glede predelovanja jedrskega goriva oziroma poskrbeti za celotnostno ureditev ravnanja s temi odpadki, ki naj ne bi ogrožali ljudi in okolja. Torej najti primerno lokacijo za čim prejšnjo realizacijo, rok pa poteče leta 2008. V naši poslanski skupini podpiramo tehtne in smiselne pripombe sveta za varstvo okolja Republike Slovenije, ki predlagajo potrebno obdelavo vseh možnih variant radioaktivnih odpadkov tako v primerih rednega zapiranja in podaljševanja obratovanja kot primera izgradnje novega bloka nuklearne elektrarne Krško. Prav tako je potrebno preveriti po mednarodnih predpisih ravnanje z odpadki, ali je odgovorna samo država, na katerem ozemlju se radioaktivni odpadki nahajajo. Bistven problem pa po našem mnenju tiči v nejasni opredelitvi ravnanja Republike Slovenije v primeru, da Republika Hrvaška odpadkov ne sprejme. Iz mnenja kompetentnih, h kateremu se tudi v naši poslanski skupini pridružujemo, izhaja, da vztrajajo pri odločitvi, da Hrvaška prevzame svoj delež odgovornosti do Nuklearne elektrarne Krško. Naj na koncu še omenimo, da je v omenjenem predlogu resolucije, na primer na strani 45, navedeno, da jedrska energija ne sprošča toplogrednih plinov in ne proizvaja strupenih izpustov v okolje, kar po našem vedenju nikakor ne drži. Predlog resolucije v nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljanjem jedrskega goriva bomo v poslanski skupini DeSUS podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Robert Hrovat, SDS.
Hvala za besedo. Spoštovani! Gradivo resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom, ki ga je pripravila vlada oziroma njeno resorno ministrstvo, je pripravljeno izredno strokovno ter kljub vsemu jasno ter razumljivo. Dejstvo je, da je Slovenija proizvajalka radioaktivnih odpadkov. K tem odpadkom še v največji meri prispeva jedrska elektrarna v Krškem. Zaradi ustreznega varovanja pred radioaktivnimi odpadki ter ravnanja z njimi potrebujemo jasno izdelano politiko o vseh vprašanjih v zvezi z obstojem in dolgoročnim ravnanjem z radioaktivnimi odpadki ter izrabljenim jedrskim gorivom. Zato moramo opredeliti cilje dolgoročnega ravnanja z radioaktivnimi odpadki ter načine za dosego teh ciljev, ki morajo izražati širši strokovni, upravni, politični in javni konsenz o izbranem pristopu. Zaradi sevanja, ki ga oddajajo radioaktivni jedrski odpadki ter izrabljeno jedrsko gorivo, so potencialno nevarni za zdravje ljudi in škodljivi za okolje. Ker je življenjska doba nizko in srednje radioaktivnih odpadkov dolga, moramo poskrbeti, da odpadki ne bodo ogrožali sedanjih, niti prihodnjih generacij. Ravnanje z njimi je torej smotrno obravnavati v širšem kontekstu varovanja okolja. V primerjavi z drugimi nevarnimi snovmi pa imajo ti odpadki dovolj specifičnih lastnosti, tako da ravnanje z radioaktivnimi odpadki ni določeno z zakonodajo, ki ureja ravnanje z drugimi nevarnimi odpadki, temveč ga ureja posebna zakonodaja. Podobno ravnanje s tovrstnimi odpadki je na podoben način urejeno tudi v drugih državah EU. Izhodišče za pripravo nacionalnega programa ravnanja s tovrstnimi odpadki predstavljajo sedanji sprejeti in pripravljeni strateški dokumenti ravnanja z radioaktivnimi odpadki v Republiki Sloveniji. Predvidena je možnost gradnje odlagališča v Sloveniji ali na Hrvaškem. Odlaganje izrabljenega jedrskega goriva in jedrskih odpadkov pa je mogoče na podlagi meddržavnega dogovora tudi s tretjo državo. Nacionalni program ravnanja s temi odpadki opredeljuje potrebne naloge, ki zagotavljajo trajno in varno rešitev problematike ravnanja z njimi, ne glede na to, ali bo Slovenija po izteku življenjske dobe Nuklearne elektrarne v Krškem še ostala jedrska država ali ne. Gradnjo odlagališča za tovrstne odpadke je treba obravnavati kot ključni okoljski projekt programa, saj pravočasno pridobljena lokacija in gradnja odlagališča zagotavljata učinkovito varovanje naravnega okolja pred nekontroliranimi emisijami radioaktivnih snovi. V zaključku bi rad povedal še to, da pri načrtovanju in odločanju o ravnanju s tovrstnimi odpadki Slovenija mora dosledno upoštevati načela Aarhurške konvencije. Najpomembnejša naloga pa bo sedaj poiskati primerno lokacijo za tovrsten odpadke do leta 2008, ki bo sprejemljiva tako za lokalno skupnost, kot tudi za širši slovenski prostor. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo zadovoljni, da na področju ozaveščanja javnosti obstaja veliko poljudne literature, deluje informativni center, ter da se tudi v medijih pojavljajo informativni prispevki. Menimo pa, da bo za izboljšanje stanja ozaveščenosti potrebno dodatno okrepiti interes medijev za objektivno poročanje o ravnanju z radioaktivnimi odpadki. Ključna ciljna publika je šolska mladina in učitelji, ter zainteresirana javnost v lokalnih skupnostih z jedrskimi objekti. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je resolucija o nacionalnem programu ravnanja za radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom primerna za sprejem, zato jo bomo podprli.
Hvala lepa. In še prosim gospod doktor Pavle Gantar v imenu LDS. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, sodelavci. Očitno se danes že pri tej točki vrtimo za tem govorniškim odrom eni in isti ljudje, kar naših kolegic in kolegov, poslank in poslancev, ne impresionira preveč, če sodimi po številu, ki je prisotno. Hkrati bi tudi izrekel nek pomirljiv glas, da razprava o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom sama po sebi še ni škodljiva za zdravje ljudi in ne bo nič hudega, če se temu kaj prisluhne. Vsekakor v poslanskem klubu LDS ocenjujemo, da je dokument primeren in ga bomo zato tudi podprli. Pomembno je, da dokument obravnava vse radioaktivne odpadke in tudi izrabljeno jedrsko gorivo, da se vendarle ne osredinimo samo na tiste jedrske odpadke, ki jih pravzaprav najbolje obvladujemo v tem trenutku, to pa so radioaktivni odpadki iz jedrske elektrarne, saj kadar govorimo o radioaktivnih odpadkih ponavadi imamo v mislih predvsem te. Pozornost je treba posvetiti tudi vsem drugim radioaktivnim odpadkom ali odpadkom s povečanim sevanjem tudi povsod tam, kjer so manj opazni, kot na primer v medicini, zdravstvu, industriji in še kje drugje. Ta vidik je v resoluciji primerno obdelan in se nam zdi koristno, da je tako. Naslednja stvar pa je seveda ta, da je usoda te resolucije in strategije v veliki meri odvisna od tega, ali bomo našli trajno odlagališče za nizko in srednje radioaktivne odpadke. Za izrabljeno jedrsko gorivo po mojem prepričanju trajne rešitve v Sloveniji ne bo mogoče najti in bo potrebno poiskati rešitev, eno od rešitev, ki je seveda tudi navedena v sami resoluciji oziroma programu. V zvezi z iskanjem trajnega odlagališča za nizke in srednje radioaktivne odpadke ocenjujemo, da so dejavnosti, ki jih vodi agencija za radioaktivne odpadke, primerne. Sam sem že večkrat tudi poudaril, da se mi zdi prav, da postavimo kriterij tako imenovane družbene sprejemljivosti na pomembno mesto v postopku usklajevanja strokovnih interesov in kriterijev, ki se nanašajo na tehnološke rešitve, geofizikalne lastnosti terena, meteorološke danosti, naravovarstvene okoljske kriterije, prostorske vidike in seveda tudi na celo logistiko. To iskanje je seveda družbeno zelo občutljiv proces in ne trpi izsiljenih rešitev, kot smo to že lahko ugotovili v preteklosti. In tu se strinjam z mnenjem tudi državnega sveta, da je temu treba posvetiti veliko pozornosti. Vsekakor bo treba ta dokument v skladu z novimi tehnološkimi spoznanji in s spremenjenimi okoliščinami tudi dopolnjevati. Na koncu naj še opozorim, čeprav je Nuklearna elektrarna Krško v slovenski in hrvaški lasti, pa je odgovornost za jedrsko varnost po mednarodnih konvencijah in za varno hrambo, to je končno odlaganje jedrskih odpadkov, predvsem izključno v slovenski pristojnosti in pod nadzorom slovenskih inštitucij. Drugače tudi biti ne more. Ne moreta dve agenciji za jedrsko varnost nadzorovati enega objekta. In zavedanje tega dejstva lahko prispeva tudi k bolj odločni drži slovenske države do Hrvaške v zvezi z odlaganjem in predelavo jedrskih odpadkov iz NEK. Hvala lepa.
Hvala gospodu Gantarju. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu resolucije. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Kolega pred mano je govoril, da ta zadeva ni radioaktivna resolucija, ampak res ni veliko poslancev, njegovih kolegov v tem parlamentu oziroma tule noter. Pa kljub temu. Resolucija o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki je izjemno pomembna, dobrodošla. In ta dokument, ki ga danes obravnavamo, je zagotovo še posebej pomemben za regijo, iz katere prihajam, Posavje, kjer tudi stoji ta objekt, ki se mu reče nuklearen. Vsi vemo, da je zgodovina tega objekta jasna, da ga za potrebe energije nujno potrebujemo, da je popolnoma varen, ker preprosto zaupam ljudem, ki v njem delajo in z njim upravljajo. In nadzor nad njim je tisto, zaradi česar me prihodnost obratovanja tega objekta ne skrbi, čeprav živim v njegovi neposredni bližini. Je pa res dejstvo, že slišano danes, da se počasi bliža leto 2010, ko bo to začasno odlagališče v elektrarni Krško polno, ponavljam, začasno. Veste, da je v tem času že vlada imela prek agencije nadzor, kjer so se slovenske občine lahko demokratično prijavile na tovrsten razpis. Odziv je bil relativno skromen. To je tema, ki je tabu, ki je zahtevna, ki je težka materija in spolzka za mnoge politike, verjemite mi. In mi "sveti trije posavski župani" smo se odločili. Težko, ne preprosto in enostavno, verjemite nam, pa vendarle odločili, da živimo v tem prostoru, živimo s tem objektom, živimo s tem odlagališčem, ki je začasno v Krškem že mnogo let. Zavedamo se te odgovornosti. Zavedamo se teh odgovornosti, ki jih pač v lokalni skupnosti sprejemamo nase kot župani, kot občinski sveti in občinske uprave. Ob vsem tem nekdo misli, nadomestilo - ja, nadomestilo, se mi zdi, je tu zelo postranskega pomena in nepomembno. Pomembno je, da vendarle poskušamo v tem postopku, ki se ga je država, agencija že enkrat lotila, pa je spodletelo, nekoč pred leti - Pariševec, komur je to znano, težka zgodba, takratni državni sekretar, gospod Sovič, sedanji župan mestne občine Maribor, precej slaba zgodba. Lotili smo se tega takrat slabo pripravljeni in nestrokovno, zato je to močno spodletelo, v istem prostoru, kjer smo danes tri potencialne možne lokacije za trajnejše odlagališče teh odpadkov. Upam, da bo ta nova zgodba tudi z evropsko izkušnjo, z več znanja, z več modrosti, s pravilnim pristopom do lokalnega prebivalstva, družbene sprejemljivosti tudi na prvem mestu. In ta družbena sprejemljivost, po nekih ocenah javnomnenjskih raziskav, v tem trenutku ni tako slaba v Posavju, še vedno pa ne zadovoljiva; za kakšne referendumske odločitve bo treba veliko dobrega dela, trdega dela, strokovnega dela. In seveda čas, ki je dan, 2008, je zelo kratek - to bo jutri. V tem času se pogovarjamo z agencijo za lokalno partnerstvo, za nek vodstveni odbor, ki bo tu sodeloval in ki bo neke komunikacije med agencijo, državo in lokalno skupnostjo, krajevno skupnostjo, poskušal, da bi temu našemu prebivalstvu nalili čistega vina, povedali več. Največ, kar lahko povemo o tej zgodbi, da jih vendarle seznanimo, kajti ljudje preprosto niso seznanjeni o tej materiji ali pa zelo slabo, nekateri pa nič. Ko slišijo "jedrski odpadki", je to takoj tema, to pa ne velja. Vem, da bo tukaj treba delati veliko tudi z lokalno skupnostjo in z agencijo in s številnimi strokovnjaki s tega področja, ki bomo poskušali na tak in drugačen način. Najboljša metoda je zagotovo pogovor z ljudmi, pogovor s takimi ljudmi, ki jim verjamejo, ki jim zaupajo in poskušajo prepričati, da bi ena od teh treh lokacij v Posavju dobila tudi tisti moment, ki se mu reče družbena sprejemljivost. To je ključni moment, saj tukaj ni drugega. To je tisto, kar bo zagotovo najtežje za vse nas, ki smo v to zgodbo tako ali drugače vpeti direktno in posredno. Verjamem, da to ne bo preprosto in enostavno. Vem že iz prvih namigov, ker je dobesedno, v moji krajevne skupnosti tovrstno možno potencialno odlagališče in že v prvem razgovoru z mojimi sokrajani, soobčani, sem doživel določene pomisleke, resne pomisleke in vem, da me čaka veliko dela, vseh treh županov in tudi krajevne skupnosti, da bomo poskušali s tem času za to agencijo dobiti naklonjenost, pripadnost, da vendarle to ni ne vem kako nevarna zgodba. Ampak vendarle, priložnost in izziv, da vendarle Slovenija po letu 1990 dobi to odlagališče. Verjemite mi, to bo zagotovo najbolj zahteven projekt umestitve v prostor tovrstno odlagališče. In zato opozarjam tako ministra, ministrstvo in celotno ekipo, da si ne dovolijo kakršnihkoli spodrsljajev na tej poti, obveščanja, korektnosti, strokovnega seznanjanja, podpore lokalni skupnosti in temu prebivalstvu, kajti potem zagotovo, verjemite mi, odlagališča v Sloveniji ne bo. In ta rok, ki je zadan, je po moji oceni realen. Torej leta 2008 morebiti najti to potencialno lokacijo. Leta 2010 mislim, da je težko uloviti lokacijo že z gradnjo tega odlagališča, rezervno imamo leto 2013. Upam, če bomo vsi akterji te zgodbe, ki ste jo danes tukaj podali, tudi vi, spoštovani kolegi poslanke in poslanci, kako pomembno je to za Slovenijo, kako pomembno za ta objekt. Verjemite mi, da bomo naredili vse, da bomo do tega objekta prišli. Vas pa še enkrat opozarjam, da ne bi si kjerkoli, kakorkoli dovolili podobne slabe izkušnje s preteklostjo, da se ne bi zopet postavila zapora pri družbeni sprejemljivosti v tem okolju Posavja, in da bo končno tudi ta lokacija izbrana, ki je tako pomembna za Slovenijo, tako pomembna za tovrstne odpadke, ki jih Slovenija ima in jih bo imela tudi v prihodnosti. Upam, da bomo pri tem vsi skupaj zelo uspešni. Zato tudi ta pomemben segment, ki se mi zdi meni najbolj pomemben v tej resoluciji, posebej izpostavljam in opozarjam še enkrat ministrstvo, ministra in vse akterje te zgodbe, da ne bomo vendarle karkoli napačnega koraka naredili, ker potem bo zagotovo zgodba nedokončana. Hvala.
Hvala, gospodu Jancu. Izvolite, gospod Grims, proceduralni predlog.
Glede na prejšnjo pripombo gospoda Gantarja in zaradi magnetograma, predlagam, da samo ugotovite, da v dvorani po odhodu gospoda Gantarja ni niti enega samega poslanca LDS. Tako da bo jasno, kdo vzdržuje prisotnost. Najlepša hvala.
To ni ravno izvedljivo, proceduralno vprašanje. Ker do gospoda Baroviča ni poslancev, ki so navedeni na seznamu razpravljavcev, dajem besedo gospodu Bogdanu Baroviču. Izvolite.
Hvala lepa. Malo prej sem slišal, jaz prosim, vprašanje, jaz ne bom več govoril tisto, kar smo mislili oziroma izrazili v Slovenski nacionalni stranki, je bilo povedano. Malo prej sem slišal besede gospoda Gantarja, ki je tukaj javno povedal, da je odgovornost, skrb za varnost in za vse odpadke jedrske elektrarne Krško zgolj in samo slovenska. Jasno in glasno sprašujem, ali je to res. Če je res, ne vem, zakaj so potem vsebine napisane na strani 44, kjer govori o sporazumu med tema dvema državama, kjer govori tudi o podpisu sporazuma s hrvaško agencijo za posebni odpad, slovensko agencijo za posebne odpadke. Prvič, ali je to res ali ne? Ker se mi zdi čudno, da vsi poslanci, poslanske skupine, celo državni svet sprašuje, vsak je vprašal ob obravnavi resolucije avtorja, torej vlado, kaj bo, če Hrvaška ne bo izpolnila svojih [[...]] [[Nerazumljivo.]] To se pravi, da vsi so prepričani, državni svet, celo delovno telo matično, vsi so prepričani, da je med Slovenijo in Hrvaško sporazum tudi o skladiščenju jedrskih odpadkov in goriva. Mi smo malo prej slišali s strani gospoda Gantarja, jasno in glasno, da je po mednarodnih sporazumih skrb v celoti prevzela Slovenija. Če je temu res tako, prvič, sprašujem ali je res, in drugič, če je temu res tako, želim, prosim, vedeti točno, koliko odškodnine, koliko denarja od Hrvaške za to prejema Slovenija. Hvala.
Hvala gospodu Baroviču. Naslednji, ki je prisoten na seznamu razpravljavcev je gospod Miro Petek. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Sem precej skočil po tem seznamu. Resolucija je dober dokument, potreben in seveda nujen. Žal pa zanimanje za to resolucijo ni ravno pretirano, kar kaže tudi prisotnost v tem državnem zboru. Tudi odnos do nuklearne energije, odnos do nuklearke, odlaganja jedrskih odpadkov je bil v preteklosti v Sloveniji precej čuden. Vsa ta problematika se jo predvsem obravnava kot neka afera. Če bi se že v preteklosti resno lotili tega problema, mislim, da dandanes ne bi imeli takšnih težav z iskanjem lokacije za odlaganje radioaktivnih srednje in nizko radioaktivnih odpadkov. Izvirni greh tega odlaganja NSRAO je na nek način v Nuklearni elektrarni Krško in seveda v odločitvi za to postavitev, ki pa datira še v prejšnji sistem. Kot veste, nuklearka obratuje od leta 1983 dalje in po četrt stoletja še vedno nimamo znane lokacije za odlaganje jedrskih odpadkov. Vsak pameten kmet si, ko prične graditi hišo ali gospodarsko poslopje, ob tem postavi na nek način tudi stranišče. Pri nas temu ni bilo tako. Danes iščemo šele primerno lokacijo za odlagališče in veliko je bilo zamujenega. V socializmu bi bilo lažje najti, poiskati to lokacijo, kar pa bi mogoče celo bilo precej slabo, ker bi do te lokacije na nek način prišli s kakšnim odlokom ali dekretom. Tudi v preteklosti je bilo iskanje lokacije za odlaganje radioaktivnih odpadkov precej čudno, na nek način je potekalo v ilegali. Na Koroškem so izbrali kot možno lokacijo eno najlepših vasic, to je Strojno, na sami meji z Republiko Avstrijo. In verjemite, da gospod Haider takrat ni bil zadovoljen in da so bili na avstrijski strani skoraj večji protesti, kot pri nas v Sloveniji. Ocenjujem, da je ta pristop, ki je prisoten sedaj, pravi pristop. Izdelana so tehnična merila za lokacije, narejen je razpis. Lokalne skupnosti se na ta razpis prijavljajo. Predvidena je tudi odškodnina v višini 2,3 milijona evrov oziroma renta. In kar je bilo danes že večkrat omenjeno, tu je tudi vprašanje javne oziroma družbene sprejemljivosti in prav je, da so v zadnjih letih v odločanje prepustili tudi družboslovce oziroma sociologe. V tej resoluciji je omenjen tudi odnos nad Hrvaško in Slovenijo. Seveda nuklearka je skupen projekt Slovenije in Hrvaške. Sam se ne bi preveč zanašal na naše sosede, da bi v kakšni prihodnosti sprejeli radioaktivne odpadke. Prav tako ne bi bilo dobro, da bi razmišljali še o kakšnem skupnem projektu, to je postavitvi ene nuklearke na hrvaških tleh. Če že Slovenija mora ostati v tem klubu, tem jedrskem, nuklearnem klubu, potem je boljše razmišljati, da postavimo še en blok nekje v Krškem, kot pa da delamo ponovno posle z našimi sosedi, s Hrvati. Dobro je tudi, da je resolucija zaznala dva problema. To je odvoz odpadnih kovin, uvoz akumulatorjev in podobno, kajti v teh uvozih se lahko skrivajo tudi radioaktivni odpadki oziroma viri ionizirajočega sevanja. In dobro je tudi, da je v resoluciji omenjen jedrski terorizem, kajti Slovenija ne to ni nikakor imuna. Zato bi res bilo dobro, nič nas ne bi stalo, če bi v tem parlamentu čim prej ratificirali mednarodno konvencijo o zatiranju jedrskega terorizma. Visoko radioaktivni odpadki pa bodo po moji oceni predmet razprav naslednjih resolucij. Mislim, da moramo predvsem razmišljati o izvozu visoko radioaktivnih odpadkov. Tehnične rešitve za skladiščenje seveda so, tehnične rešitve so v Evropi in v svetu znane in na tem področju moramo zaupati stroki. Površinsko odlaganje je ocenjeno na 10 milijard, podzemno odlaganje na 20 milijard. Mislim, da na tem področju ne bi smeli gledati na denar. Morali bi gledati predvsem na varnost, okoljsko sprejemljivost in družbeno sprejemljivost.
Hvala gospodu Petku. Še predstavnik vlade, gospod minister.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! Iz nastopa poslanskih skupin je bilo razvidno, da poslanske skupine imate naklonjen odnos do tega teksta, te resolucije. Nekatere pripombe, ki ste jih povedali, so utemeljene, žal jih ne moremo več v amandmajski obliki vgraditi v sam tekst. Nekaj smo jih na seji delovnega telesa že vgradili. Dovolite mi nekaj pojasnil, morda nekaj komentarjev, bodo nekako fragmentirani, vseh mnenj se ne bomo mogel dotakniti. Najprej bi rad povedal, da želim kot minister v to področje vnesti občutek in razpoloženje profesionalnosti, strokovnosti, neke urejenosti, da ne bi bilo to področje, kot je gospod Petek govoril, prevečkrat obremenjeno z neko ekscesnostjo samo po sebi, ki potem deluje negativno tudi na splošno javno mnenje, na odnos ljudi, mladih do tega vprašanja, še posebej je zelo pomembno, da to razpoloženje nekega zaupanja, kredibilnosti vnesemo v postopek iskanja lokacij nizko in srednje radioaktivnih odpadkov. Jaz mislim, da mi je to v lanskem letu uspelo. Imamo dobro strokovno ekipo na ministrstvu, na agenciji za radioaktivne odpadke in se je zgodilo res presenečenje. Moja ocena je, gospod Janc, da se je glede na slovenske razmere prijavilo kar dosti lokacij na ta javni poziv. In pomembno je, da je postopek transparenten, korekten, da so na vsa vprašanja v vsakem trenutku dobri in kompetentni odgovori in seveda tema, ki ste jo prej omenili, družbena sprejemljivost, predvsem pa javnost, pa odnos do mladih in še posebej načrtno delo tudi znanje sociologov, psihologov in ostalih in spoštovati je treba upravičene ali morda včasih prehitro sprejete predsodke in strahove lokalnega prebivalstva pri potencialnih lokacijah. To se je lansko leto zgodilo in vsem, ki ste k temu prispevali, se vam tudi zahvaljujem. Rad bi poudaril še na eno temo, ki je bila enkrat omenjena. Taka razprava, kot je današnja, je priložnost, da javno povemo, da taka dejavnost ne gre brez znanja in še posebej jedrske stroke. V Sloveniji je jedrska stroka v najboljših letih ali že blizu upokojitve. Ni nove, premalo je nove generacije sposobnih, ambicioznih jedrskih fizikov in drugih znanj na tem področju. In tudi v današnji razpravi ste skoraj vse poslanske skupine tako ali drugače omenjale legitimno vprašanje prihodnosti uporabe jedrske energije. Celo ste tukaj na tem mestu v parlamentu uporabljali sintagme kot "izgradnja novega bloka jedrske elektrarne". Na ta način ste kot legitimno politično in strokovno vprašanje, jaz bi rekel, tudi v slovenski javni politični prostor prinesli to temo, ki je slovenska in je evropska. In taka tema je možna seveda tudi potem ob sodelovanju jedrske stroke, še posebej mladih, ki se bodo odločali za to vejo znanosti. Priprava 5 operativnih programov nas čaka iz tega dokumenta. Šli bomo po vrsti. Kar nekaj jih bo delala agencija za radioaktivne odpadke. Ocenili bomo in šli najprej tiste, ki so najbolj potrebni. Odprli ste vprašanje, ki je povezano z dejstvom, da ima jedrski objekt Nuklearna elektrarna Krško dva lastnika, polovico Republika Slovenija, polovico Republika Hrvaška. Tukaj je ta specifičnost in jaz bi rekel izjemnost slovenskega primera, unikum v evropski praksi. Na vprašanje, ki ga je gospod Barovič postavil, in na odgovor, ki ga je dal dr. Gantar. Prav ima. Za objekte, ki so locirani v Republiki Sloveniji, je po mednarodnih konvencijah in drugih zavezah odgovorna Republika Slovenija z vsemi strokovnimi in drugimi institucijami, ki jim imamo. Res pa je, da smo zaradi lastniških razmerij, 50 Republika Slovenija, 30 Republika Hrvaška, se odločili in smo sprejeli z Republiko Hrvaško meddržavni sporazum, v katerem smo vgradili določbe, ki govorijo tudi o odloženem reševanju tega vprašanja. To je sestavni del tega sporazuma. Ta sporazum ima posebno delovno skupino, ki jo vodita dva ministra. Mag. Vizjak je uspešno vodi s slovenski strani. Če mene vprašate kot ministra, jaz bi se zavzemal za to, da bi dosegli, da bo Republika Hrvaška sprejela svojo obveznost in da bo polovico odpadkov tudi sama potem uskladiščila, ampak gre za zapleteno in dolgo vprašanje.
Hvala, gospodu ministru. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Tudi gospod minister se lahko prijavi. Gantar, Jerovšek, minister, Grims. Še kdo? Še enkrat bom prebral: gospod Gantar, gospod Jerovšek, gospod Grims in gospod minister, vsak po 5 minut. Izvolite, gospod Gantar.
Hvala, gospod predsednik. Jaz pet minut ne bom porabil. Predvsem bi mogoče vendarle še nekaj besed povedal o tej problematiki jedrskih odpadkov iz NEK-a. Ker je bilo rečeno, ko je NEK začel obratovati, ni bil rešen problem odlaganja odpadkov. Sicer se je treba zavedati razmer v tedanji Jugoslaviji. Tedaj je bil NEK zamišljen kot prva jedrska elektrarna v vrsti petih, šestih ali celo osmih elektrarn. Dr. Stritar bo mogoče to bolj vedel in naj bi v tedanji Jugoslaviji te odpadke reševali seveda skupno. Ker je jedrski program že tedaj padel, je jasno ostal NEK z nerešenim problemom odlaganja in reševanja jedrskih odpadkov. Jasno bi bilo to cenejše v več elektrarnah, vendar do tega ni prišlo in verjetno smo kar zadovoljni, da do tega ni prišlo. Drugega zadeva, ki je pomembna, je ta, da ne imeti vtisa, da so določene spremembe na pozitivno pri iskanju odlagališča šele rezultat sedanjega časa in da v preteklosti nič ni bilo narejenega. Sam zase moram povedati, da sem od poznih 80-ih let sodeloval v skupinah, institut Jožef Štefan, ki so se s tem ukvarjale. Dejstvo je, da je bilo veliko različnih pogledov in upanj, da se bo lahko čisto objektivno, s tehtanjem strokovnih tehničnih kriterijev prišlo do izbire lokacije. Ta proces seveda ni upošteval v začetku teh vidikov, o katerih smo govorili pozneje, ko je bilo vprašanje družbene sprejemljivosti. In ta proces je bil sicer ustavljen s Černobilom. Černobilski efekt je pomenil bistveno drugačen odnos do jedrske energije v celoti in še posebej do radioaktivnih odpadkov, ki so dvakrat negativno nabiti, so radioaktivni in so še odpadki. In deset let tako rekoč, če gledate javno mnenje, če se to sploh sme gledati še zdaj, se je pokazalo, da ni mogoče najti nobene prave rešitve. Šele pozneje so nastali ti trendi in dejansko je pomembno poudariti, da so se tu upoštevala mnenja družboslovcev, psihologov in sociologov, da se je vendarle to iskanje nekoliko obrnilo, da se izhaja iz načela družbene sprejemljivosti in da se potem v okoljih, ki so bolj sprejemljiva, ki na ta problem gledajo nekoliko drugače, so bolj naklonjeni, če hočete, se iščejo ustrezni tehnični in drugi kriteriji. To je bistveno boljša metoda in da se obrne ta sistem tako, da pravzaprav ti ne hodiš po terenu in ljudje pri televizijskem dnevniku izvedo, da nekaj brskajo po tvojem okolju, ampak da daš ponudbo naj se sami prijavijo, če mislijo, da imajo takšno lokacijo. S tem izborom lokacij, kot se je pojavil, jaz tudi ocenjujem podobno kot minister, da je uspeh kar dober in da bo zdaj od občutljivosti in resnega in verodostojnega obravnavanja tega, da lahko pridemo v roku, ki je predviden, do primernega odlagališča za nizke in srednje radioaktivne odpadke. Jaz sem v tem pogledu optimističen in mislim, da je to rezultat več kot 20, 25 letnega dela na tem področju, ki je predvsem strokovno delo bilo in manj politično, zdaj pa bo tudi bolj politično. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Ob tej debati o tej resoluciji bi želel reči to, da sem vesel, da se končno začnemo na notranji sceni premikati k temu, da upam, da bomo v bližnji prihodnosti dobili lokacijo za nizke in srednje radioaktivne odpadke. Jaz mislim, da je bilo v preteklosti tu povzročeno veliko škode. Sprejemam argumente, da je Černobil naredil izredno negativen premik oziroma zaskrbljenost ljudi, hkrati pa sem jaz ves pretekli čas opažal, da je bila neka sinergija med prejšnjo vlado in tistim delom civilne družbe, ki je včasih tudi sistematično zastraševal ljudi. Bili so pa dostikrat isti ljudje. Na eni strani so govorili o potrebnosti te rešitve, po drugi strani je bilo dejansko nekritično zastraševanje ljudi. In vsi poskusi so bili že v naprej obsojeni na propad. Moram reči, da sem se temu vedno strašno čudil. Kot kemik imam nekaj malega znanja o tem in moram reči, da vsi tisti, ki odlagajo nizke in srednje radioaktivne odpadke, to delajo v skladu z izredno ozkimi standardi, potem ti odpadki niso "bavbav" in večkrat v prispodobi rečem, če bi le imel možnost, si bi jih dal zakopati na svojem vrtu, ker vem, da to ni takšna stvar in da so tehnologije, s katerimi se danes razpolaga, absolutno varne. Drugo so jedrski objekti. Slovenija ima jedrski objekt, nuklearno elektrarno, ki bo enkrat zaprta in ki jo bo treba razgraditi in zapreti in tukaj je stanje pravzaprav glede tega, kaj smo nasledili od prejšnje vlade, sporazum, meddržavno pogodbo s Hrvaško, bolj zaskrbljujoče. Že v fazi sprejemanja te pogodbe smo takratnega ministra Kopača svarili pred njegovo benovolentnostjo pogajanja s Hrvaško oziroma sprejemanja zelo slabih rešitev. Seveda se je cela zadeva tako začela kot paket sporazuma na meji na morju in NEK. Potem so Hrvati s spretnostjo to razdružili v dve ločeni pogodbi, s katero je pa Slovenija, moramo na tem mestu sedaj, ko smo koalicijska stranka, ugotavljati, da smo izšli s pogodbo, ki slovenski strani daje mnogo manj in nalaga dosti več skrbi. Minister Kopač je teden dni pred podpisom te pogodbe, na odboru za zunanjo politiko izjavljal, in potem drugi dan na tiskovni konferenci, da v osnutku pogodbe ne vidi slabe plati za Slovenijo. In ker je bila takšna nespretna izjava, so ga Hrvatje potem izsilili še za poslabšanje pogodbe in sedaj je tako, kolikor je meni poznano, da Hrvatje še vedno ne nakazujejo v sklad za razgradnjo, ki je v Zagrebu. Mislim, da je bila ta katastrofalna napaka, da se je to delilo na dva sklada, enega v Sloveniji in enega na Hrvaškem. Lahko smo sigurni, da se v tisti sklad ne bo nateklo nič in bodo tudi ti stroški pravzaprav padli na Slovenijo. In sedaj moramo biti realisti. Takšno je zatečeno stanje, takšno je stanje, ki ga je nasledila tudi sedanja slovenska vlada. Moram reči, da se na tem področju prejšnja vlada ni uspešno pogajala, da je sukcesija tukaj prinesla slabši izplen za Slovenijo in glede na to stališče, ki ga je pojasnil minister, da je glede na ozemeljsko lokacijo jedrskega objekta Slovenija odgovorna za razgradnjo in vse to, ampak hkrati pa moramo biti bolj prisotni, da tukaj obstaja meddržavna pogodba in vsak dan opozarjati na izpolnjevanje te meddržavne pogodbe, odgovornost je kljub temu deljena. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala za besedo. Želim predvsem poudariti, da podpiram vlado v njenih prizadevanjih, da vprašanje ravnanja s temi snovmi ustrezno uredi, kajti kam pripelje neustrezen odnos do ravnanja z jedrskimi snovmi, se lahko prepriča vsakdo, ki odpotuje danes v Rusijo in si ogleda nepopisno uničenje, ki je tam ostalo. Ne mislim sedaj na njeno sosednjo državo, o kateri ste danes že govorili, na zgodbo o Črnobilu, ampak na tisto skladišče jedrskih snovi na Uralu, ki ga je razneslo in danes imate na Uralu jezera, v katerih enourno kopanje zanesljivo ne samo ugonobi vsako celico od vas samih, ampak še vse bakterije in viruse, ki jih nosite s seboj. Iz tega razloga mislim, da je k temu treba pristopiti odgovorno. Tu je resolucija, ki je danes pred nami, ustrezen odgovor. In ustrezen odgovor je tudi na druge probleme realnega sveta. Nekateri ste že omenili, kaj vse se je dogajalo v Sloveniji, toda v luči razprav ogrožanja Slovenije je zanimivo, da mnogo radioaktivnih snovi je, po pisanju, recimo, tiska v Italiji, tudi po poročanju nekaterih naših medijev, v minulih letih potovalo, bolje rečeno, nelegalno potovalo tudi prek slovenskega ozemlja. In to že zdavnaj prej, preden je kakršenkoli naš vojak odšel kamorkoli. Zato se moramo zavedati te realnosti, ki ji ne moremo pobegniti, lahko pa se nanjo ustrezno pripravimo. Za konec si ne morem kaj, da se ne bi še zahvalil gospodu Gantarju, ki je poudaril svojo pozitivno vlogo v prizadevanjih za ekologijo. Dejstvo je, da je povedal resnico, on je pri tem veliko storil. Zahvalil bi se mu pa tudi zato, ker je eden od dveh, ki sta se iz LDS zdaj končno vrnila v to dvorano, domnevam pa, da njuni kolegi žal še vedno iščejo izgubljenega Drnovška. Hvala.
Hvala. Besedo ima še gospod minister.
Hvala lepa. Na kratko bi se rad dotaknil še treh tem. Prva je vezana na temo, o kateri je govoril prej gospod Petek. Gre za uvoz sekundarnih kovinskih surovin; še posebej to velja za železarne in nekatere druge sisteme. Znano je, da so lahko te surovine tudi radioaktivno obremenjene. Predlagali smo in bomo v kratkem sprejeli poseben pravilnik, ki bo uvoznikom teh surovin naložil dolžnost, da bodo sami merili radiološkost le-teh. To je realen problem, se ga zavedamo in skupaj z dr. Stritarjem, mislim, da smo se dobro lotili tega vprašanja. To je ena tema. Druga tema. Rad bi samo povedal, ker je imel gospod Jelen konkretno pripombo, na strani 45 piše, da energija, ki je proizvedena iz jedrske energije, ne sprošča toplogrednih plinov in ne proizvaja strupenih izpustov v okolje. Res je bila ta formulacija nekoliko preostra oziroma ne v celoti točna. Ja, CO2 se ne sprošča med obratovanjem, seveda pa, recimo, pri pripravi goriva pa se sprošča; da ne govorimo o tem, da se sprošča pri rudarjenju, ki je pač posledica, da se gorivo pridobi. Sedaj bi rad še izkoristil in pojasnil ter informiral državni zbor glede postopka, na kratko, izbire lokacij. Vlada se je v novembru seznanila s predprimerjalno študijo za izbor treh potencialnih lokacij za odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov. Gradivo je pripravila agencija za radioaktivne odpadke. V tem gradivu je bilo presojanih in vrednotenih dvanajst potencialnih lokacij v petih slovenskih občinah. Na podlagi res, bi rekel, detajlnega postopka smo se odločili, da se postopek priprave državnega lokacijskega načrta nadaljuje za naslednje tri najprimernejše potencialne lokacije: Vrbina v občini Krško, v občini Sevnica je kraj, ki je zelo blizu gospodu poslancu Jancu, to je Čagoš, in pa Globoko v občini Brežice. Naslednji korak, za te potencialne lokacije se bo izdelala študija variant, v kateri bodo izdelane in proučene vse možne variante izvedbe odlagališča na teh treh lokacijah. Pomembno je tudi to, da je sedaj postopek tako finančno, postopkovno in vsebinsko dobro voden, ima ozadje, finance so urejene. Še enkrat bi poudaril, kriterij družbene sprejemljivosti je po vseh ostalih kriterijih, ki so strokovne narave, zelo pomemben in podpiram vse tiste, ki ste poudarili velik pomen na delu z javnostjo na teh potencialnih lokacijah, pa tudi z javnostjo v celoti v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala, gospodu ministru. S tem zaključujem razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije o nacionalnem programu ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor o predlogu resolucije odločal danes v okviru glasovanj čez pol ure. To je ob 16.10. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 16.10 uri.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalne naprave, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka; v tem primeru se glasovanje lahko opravi. Opažam, da glasovalne naprave delujejo. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o avtorskih in sorodnih pravicah. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 33. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS k 7. členu. Če bo amandma sprejet, bo postal amandma pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 12. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 7. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandma? Ugotavljam, da ne. S tem ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 6. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet. Gospa Širca, žal ste dvignili roko šele takrat, ko je glasovanje že teklo. Ponovno vas prosim, da takoj, ko napovem glasovanje, jasno dvignete roko, da vam bom lahko dodelil čas za obrazložitev glasu. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Najprej prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 16, proti 43. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 20. členu. Gospa Pečanova, v imenu poslanske?
Ne vem, bom vprašala kolege, če tudi v njihovem imenu. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo ta amandma podprla predvsem zaradi tega, ker izboljšuje možnosti mladim družinam, da bi laže prišli oziroma lažje plačali stanovanje takrat, ko ga bodo lahko kupili. Menim, da je najslabše od vsega, kar smo danes poslušali, pa to, da vsak dober namen, ki poteka v tem državnem zboru, nekateri poslanci označujejo, da je predvolilni, da hočemo biti ljudem všečni in tako naprej. Mislim, da je program naše stranke dovolj jasen, da je naklonjen in da vedno razmišljamo predvsem o tem, da bi tisti ljudje, ki ne morejo priti do spodobnega stanovanja ali do drugih dobrin, ki so sicer dostopne ljudem z zelo veliko denarja, ki jih je v Sloveniji sorazmerno malo, da pač v takih primerih Socialni demokrati, ne samo da želimo, ampak moramo spodbuditi to vlado in tudi državni zbor, da bi izboljševal pogoje za življenje državljank in državljanov. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanje o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil jutri, 2. februarja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu okolja. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 9. členu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 25, proti 43. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 55. členu, in sicer najprej o prvem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 55. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 42. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 55. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me je zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev prehajamo na odločanje o resoluciji o nacionalnem programu ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucije neusklajena. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 71, proti nihče. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. Prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o osebnem imenu. Državni zbor je včeraj, 31.1.2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Glasovanje o zakonu teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 3. točke dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvršbi in zavarovanju. Državni zbor je včeraj 31. januarja 2006 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon, zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo o zakonu. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 5. točke dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo predloga zakona o hipotekarni in komunalni obveznici. Državni zbor je včeraj, 31. januarja 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker je zakonodajno-pravna služba opozorila, da je zaradi sprejetih amandmajev na matičnem delovnem telesu zakon neusklajen, je vlada pripravila uskladitveni amandma, ki ste ga prejeli na klop. Želi o uskladitvenem amandmaju besedo predstavnik vlade? Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene poslanke in poslanci! Glede na to, da so se spremenili trije člani zakona, vlada predlaga naslednje spremembe. Da se v naslovu in v besedilu 21. člena, v prvem in drugem odstavku 26. člena, v napovednem besedilu prvega odstavka ter drugem in tretjem odstavku 29. člena, prvem in drugem odstavku 34. člena, v drugem, tretjem, četrtem, petem in šestem odstavku 36. člena, v drugem odstavku 38. člena, v drugem in tretjem odstavku 39. člena, v 3., 9. in 11. točki prvega odstavka 55. člena, pred besedama "hipotekarni kredit" oziroma besedo "kredit" v različnih sklonih doda novo besedilo, in sicer "terjatev iz naslova v ustreznem številu in sklonu", da se v naslovu in v sedmem odstavku 36. člena pred besedama "kreditnih pogodb" dodata besedi [[...]] [[Nerazumljivo.]]
Ali bi lahko nekoliko glasneje?
[[...]]ter v drugem odstavku 5. člena ter v točki A in B drugega odstavka 53. člena se za besedama "hipotekarni krediti" v različnem sklonu doda besedilo "iz katerih izhajajo terjatve." To je uskladitveni oziroma redakcijski amandma zaradi spremembe celotnega zakona. Hvala lepa.
Hvala predstavniku vlade. Želite proceduralni predlog? Izvolite,gospod Lahovnik.
Spoštovani gospod predsednik! Jaz vas prosim, če lahko gospod državni sekretar ponovi, ker je bilo povsem neslišno in ne vem, v čem je smisel, da vlada predstavlja svoje mnenje, če tega mnenja ne morem slišati. Jaz bi vas prosil, če lahko bolj jasno obrazložite zadevo. Jaz moram reči, da mi ni jasno, kaj je bilo povedano, ali pa naredimo pet minut odmora pa potem iz magnetograma razberemo.
Dovolite. Uskladitveni amandma imate na klopi. Ozvočenje je bilo nekoliko moteno, ker je bil med govorom in mikrofonom papir. Lahko ponovite v skrajšani obliki, prosim, vendar brez zakrivanja mikrofona. Izvolite. Prosim tišina.
Hvala lepa, cenjene poslanke in poslanci! Dovolite, da še enkrat preberem uskladitvene amandmaje. Jaz predlagam, da jih preberem v celotnem besedilu, ker se nanaša na številne člene v zakonu. Vlada predlaga, da se v predlaganem besedilu v naslovu in besedilu 21. člena, v prvem in drugem odstavku 26. člena, v napovednem besedilu prvega odstavka ter v drugem in tretjem odstavku 29. člena, v prvem in drugem odstavku 34. člena, v drugem, tretjem, četrtem, petem in šestem odstavku 36. člena, v drugem odstavku 38. člena, v drugem in tretjem odstavku 39. člena, v 3., 9. in 11. točki prvega odstavka 55. člena, pred besedama "hipotekarni kredit" oziroma besedo "kredit" v različnih sklonih doda besedilo "terjatev iz naslova v ustreznem številu in sklonu." V naslovu in sedmem odstavku 36. člena se pred besedama "kreditnih pogodb" dodata besedi "terjatev iz". V drugem odstavku 5. člena ter točki A in B drugega odstavka 53. člena se za besedama "hipotekarni krediti v različnem sklonu" doda besedilo "iz katerih izhaja terjatev". Navedeni predlogi so potrebni zato, ker so se spremenili ostali členi in je treba zagotoviti enakost besedila v celotnem zakonu. Gre v bistvu za uskladitvene amandmaje. Hvala lepa.
Hvala. Želijo besedo poslanke in poslanci? Gospa Širca, izvolite.
Pravzaprav bi samo vprašanje postavila. Mi se soočamo v tem mandatu z eno situacijo, ki ni bila lastna prejšnjemu mandatu. Ko smo imeli tudi, še posebej, ko smo imeli uskladitvene amandmaje in ko smo prehajali iz ene obravnave v drugo, je bila zmeraj prisotna zakonodajno-pravna služba, ki je tudi takšne bolj precizne situacije ocenila kot sprejemljive ali nesprejemljive. Predsednik, ta trenutek sprašujem, zakaj tega nimamo več.
Hvala. Zakonodajno-pravna služba je že ugotovila in bili ste tudi obveščeni o neusklajenosti in sedaj je rezultat njihovega mnenja tu na mizi. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 2. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 6. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kontroli cen. Državni zbor je včeraj 31. januarja 2006 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prihajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti 2. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, je predlagani zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 7. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o napotitvi oseb v mednarodne civilne misije in mednarodne organizacije. Državni zbor je včeraj 31.1.2006 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Gospa Barbara Žgajner Tavš, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine?
Hvala lepa. Tudi, če želite. Drugače bi imela vprašanje za vas, spoštovani predsednik državnega zbora. Včeraj, ko smo odločali oziroma govorili o drugi obravnavi o tem zakonu, pravzaprav smo ugotovili, da manjka pomembna sestavina, in da je torej ta zakon v nasprotju s poslovnikom državnega zbora. Ponovila se je zgodba, kakršno ste pravzaprav zapletli vi pred 14-dnevi. Naj še enkrat povem, zakon, ki ga danes obravnavamo, je nepopoln po 115. člena poslovnika tega državnega zbora, in sicer v zakonu manjka šesta alineja, to so druge posledice. Sprašujem: Zakaj je zakon danes vseeno na klopeh, zakaj torej obravnavamo nepopoln zakon?
Gospa Žgajner Tavš, ugotavljam, da to, žal, ni bila obrazložitev glasu. Ker pa je bilo vprašanje izpostavljeno, moram povedati, da sem preveril, kako je delovala strokovna služba, ki preverja ustreznost zakonov in me temu ustrezno tudi opozori. In res je bila narejena napaka. Nisem bil opozorjen na pomanjkljivost in sem glede te točke uvoda, ki bi moral biti urejen tako, kot zahteva poslovnik, ker informacija ni bila dosledno pravilna. Vendar je šel zakon skozi vso proceduro in je tudi odbor v celoti obravnaval vse, pa tudi državni zbor, tako da je zakon sedaj v tretji obravnavi in smo v fazi glasovanja. Želi še kdo obrazložiti glas? Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Po mojem prepričanju in prepričanju Slovenske nacionalne stranke zakon tudi vsebinsko gledano povzroča določene druge posledice, ki jih pa žal, ker je pomanjkljiv, poslanci nismo mogli razbrati. Zato bi vsekakor želel slišati bodisi od vas, ki ste zakon uvrstili na sejo državnega zbora, bodisi od predlagatelja, naj nam on predstavi še te druge posledice. Sam sem pa prepričan, da te druge posledice obstajajo. In če te predstavitve drugih posledic ne bo, tudi zakona ne morem podpreti, že zaradi tega, ker ni poslovniško pravilno vložen v parlamentarno proceduro. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa. V svojem imenu. Zakon je, prvič, poslovniško neprimeren, in drugič, ocenjujem, da manjkajoča vsebina, šesta alineja 115. člena v drugem odstavku "druge posledice je", da "druge posledice so". In ker te druge posledice, ki so, vsebinsko, iz tega zakona, niso navedene v tem zakonu, absolutno ne bom podprl takšnega zakona.
Gospod Cvikl.
Gospod predsednik, hvala lepa, da ste nas opozorili na zadevo, o kateri se v tem državnem zboru govori že nekaj dni. Vseeno bi pričakoval od tistih, ki so kot matično delovno telo ta zakon vodili skozi postopek, da to ugotovijo prej in povedo poslankam in poslancem to zgodbo. To pravim tudi zato, gospod predsednik, ker to matično delovno telo neke druge zadeve pretekli teden ni obravnavalo, ker je bilo ocenjeno, da ni treba obravnavati pozicije Slovenije do nekaterih vprašanj. Zato bi vas vprašal, ker druge prilike ni, kako boste v nadaljevanju zagotovili, da se kaj takega ne bi dogajalo, da matična delovna telesa svojo nalogo opravijo in da v tem primeru predvsem vlada Republike Slovenije opravi tisto, kar je potrebno - pač zakon dopolni s pojasnitvami drugih posledic. Seveda mislim, da je drugih posledic veliko. Zakaj niso navedene, glede na siceršnjo problematiko vprašanja napotitve v tako imenovane mednarodne misije, to pač naj ostane odprto, dokler se vlada sama ne oglasi. Od vas pa pričakujem, da zagotovite, da se to ne bi dogajalo. Če pa se to ugotovi, je pa prav, da se rešuje na matičnem delovnem telesu ali pa da poslanci sami, ne iz kuloarjev, tako kot je bilo to sedaj povedano, to izvemo. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo obrazložiti glas, ne v smislu razprave, pač pa v smislu obrazložitve glasu? [[Ne.]] Potem prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 5. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 13. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala za udeležbo.