Dobro jutro dame i gospodo zastupnici, kolegice i kolege. Bilo je najavljeno da počnemo danas sa Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima. Ali napravit ćemo jednu malu inverziju i počet ćemo - Prijedlog zakona o osobnom imenu, prvo čitanje, P.Z. br. 92. Ovdje imamo ministra Bauka. Dakle, Prijedlog zakona o osobnom imenu, prvo čitanje, P.Z. br. 92. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, a prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Pitam želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Ministar Arsen Bauk, ministar uprave. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] zastupnici o ovome zakonu, dakle provedeno je i savjetovanje sa zainteresiranom javnošću, održane su rasprave i na odborima. Želim izraziti zadovoljstvo, dakle što su rasprave pokazale dakle da su bile jednoglasni u stvari prijedlozi da se zakon podrži i da naravno neka rješenja koja su u zakonu još razmotrimo i za konačni prijedlog definiramo ono što treba definirati. Inače, obzirom da je ovo prvi zakon koji u redovnoj proceduri predlažem i kao ministar u ime Vlade Republike Hrvatske ukoliko se radi o pravima građana ovaj Zakon svakako to definira. Naši prijedlozi će uvijek biti nešto liberalniji od možda konačnog rješenja zato da i u raspravi u Hrvatskom saboru sa saborskim zastupnicima razmotrimo neke teme i razjasnimo sebi zašto država ima potrebu da u jednome dijelu ipak građane ograničava u nečemu što su njihove dakle temeljne slobode, jednostavno da vidimo koja je to granica prihvatljivosti gdje se država treba umiješati u nekakva osobna stanja građana. Tako i u ovome zakonu imamo nekoliko dilema koja vjerujem da će i ova rasprava definirati i razriješiti. Nešto o zakonu. Postojeći Zakon o osobnom imenu donijet je na sjednici Zastupničkog doma Sabora Republike Hrvatske 14. listopada 1992. godine. Dakle, evo zakon će biti na snazi skoro punih 20 godina. Odredbama navedenog zakona određeno je da se osobno ime sastoji od imena i prezimena, te da se ime ili prezime može sastojati od više riječi. Nadalje, osoba čije se ime ili prezime ili ime i prezime sastoji od više riječi dužna je služiti se istim osobnim imenom u pravnom prometu iako je zakonom propisano da se osobno ime može sastojati od više riječi u imenu i prezimenu odredbom članka 2. stavka 4. ograničeni broj riječi u imenu i prezimenu s kojim se osoba može služiti u pravnom prometu. Ime i prezime prema navedenoj odredbi može sadržavati svako za sebe najviše dvije riječi. Ovakvo zakonsko ograničenje velikom broju hrvatskih državljana koji su rođeni u inozemstvu ili su sklapanjem braka stekli prezime koje se sastoji od više riječi onemogućava korištenje cjelovitog osobnog imena u pravnom prometu. Višegodišnjom primjenom zakona posebice članka 2. uočen je niz problema kod primjene u praksi što je za posljedicu imalo različito postupanje u tijelima državne uprave. Istovremeno i veliki broj hrvatskih državljana iskaziva nezadovoljstvo postojećim ograničenjem utvrđenim člankom 2. stavkom 4. Ovakvo ograničenje dovelo je do situacije da su hrvatski državljani koji su sklapanjem braka stekli prezime koje se sastoji od više riječi, primjerice van der Beg i slično da bi se mogli koristiti svim riječima u prezimenu mijenjaju u upravnom postupku prezime na način da se dvije riječi u prezimenu spoje u jednu a sve kako bi se zadovoljilo zakonsko ograničenje i uskladilo prezime sa odredbama zakona. Dakle, ovo je bila jedna od normi koja je ograničavala građane u odabiru osobnog imena, a nismo uočili koja se vrijednost štiti. Dakle, zbog čega je država odlučila se ograničiti upravo dakle i na ovom primjeru. Tijekom dosadašnje primjene zakona utvrđeno je da neke zakonske odredbe koje se odnose na samu provedbu postupka promjene osobnog imena nisu ostvarile svrhu svog postojanja. Naime, sadašnji zakon propisuje u članku 7. obvezu nadležnom tijelu koji vodi postupak da na oglasnoj ploči izvijesti građane o podnesenom zahtjevu za promjenu imena, odnosno prezimena kako bi građani imali pravo u roku 30 dana od objave iskazati svoje protivljenje podnijetom zahtjevu za promjenu. Isto tako, u članku 13. stavku 2. propisana je mogućnost da osoba koja je promijenila svoje osobno ime može tu promjenu na vlastiti trošak objaviti u „Narodnim novinama“. Dugogodišnjom primjenom Zakona o osobnom imenu utvrđeno je da građani nisu iskazivali svoje protivljenje predloženim promjena niti su koristili mogućnost objave promjene osobnog imena u „Narodnim novinama“. Obzirom na onemogućavanje korištenja cjelovitog osobnog imena u pravnom prometu i nezadovoljstva građana uslijedile su inicijative za izmjenama odredbi postojećeg zakona. Uvažavajući zaprimljene inicijative i pritužbe građana ovim Prijedlogom zakona o osobnom imenu nije propisano zakonsko ograničenje o broju riječi u imenu i prezimenu s kojim se hrvatski državljani mogu služiti u pravnom prometu čime im se osigurava mogućnost korištenja cjelovitog osobnog imena. Budući su brojni hrvatski državljani zbog zakonskog ograničenja dali izjave o imenu za pravni promet prijedlogom zakona omogućen je opoziv ranije danih izjava čime se dovodi u jednak položaj sa ostalim građanima. Nadalje, prijedlogom zakona propisane su samo dvije zakonske pretpostavke koje moraju biti ispunjene da bi se odobrila promjena osobnog imena, hrvatsko državljanstvo i da se protiv osobe ne vodi kazneni postupak što će pojednostaviti samu promjenu osobnog imena. Osim toga, predložene odredbe zakona ubrzat će postupak promjene osobnog imena. Naime, zahtjev za promjenu osobnog imena više nije potrebno stavljati na oglasnu ploču tijela i čekati istek roka od 30 dana u kojem građani mogu iskazati svoje protivljenje na predloženu promjenu osobnog imena. Na ovaj način u vrlo kratkom vremenu može se riješiti zahtjev stranke, ne postoje zakonski rokovi koji moraju proteći prije donošenja odluke o zahtjevu. Također tu bi istaknuo i problem trans rodnih osoba ili osoba koje mijenjaju spol da je i ta činjenica bila izvješena na oglasnoj ploči 30 dana čime su te osobe još jednom proživljavale, dakle određene neugodnosti ili osobne probleme i zbog takve norme. U prijedlogu zakona produžen je zakonski rok na godinu dana u kojem se supružnik po prestanku braka može vratiti na prezime koje ima u trenutku sklapanja braka. Produženjem ovog roka smanjit će se potreba promjene prezimena u upravnom postupku i plaćanje upravne pristojbe. Naravno i nakon isteka od godinu dana može se vratiti staro prezime ali u redovitom postupku, a ne ovako da tako kažem pojednostavljeno i ubrzano. Sad je rok bio čini mi se 6 mjeseci. Novina u postojećim, u odnosu na postojeći zakon je iznimka predviđena člankom 6. stavkom 3. prijedloga promjena osobnog imena koja je hrvatskom državljaninu odobrena po propisima druge države a kojom se on više ne služi jer je stekao novo osobno ime upisuje se u maticu rođenih bez provođenja postupka promjene osobnog imena. Brojni hrvatski državljani u drugim državama mijenjali su osobne ime u postupku, a nakon toga sklapali brakove, odnosno ponovo mijenjali osobno ime. Prema odredbama postojećeg zakona hrvatski državljani mijenjaju osobno ime pred nadležnim tijelom u Republici Hrvatskoj. U konkretnim slučajevima to znači da hrvatski državljanin ukoliko je u inozemstvu dva ili više puta mijenjao ime da bi se promjene mogle provesti u državnim maticama, pa tako i ostalim evidencijama o građanima u Republici Hrvatskoj mora mijenjati osobno ime onoliko puta koliko je promjena napravljeno u inozemstvu s time što se za svaku promjenu mora čekati protek roka od najmanje 5 godina od posljednje promjene. Prijedlog zakona nije predviđen zakonski rok koji mora proći od posljednje promjene osobnog imena. Međutim, inzistirati da građani traže promjene imena u ona koja više ne koriste su u međuvremenu u inozemstvu stekla nova osobna imena, a sve u svrhu rješavanja njihovog osobnog statusa u RH nema opravdanja. Želio bih također i tu istaknuti neke dileme koje smo imali prilikom donošenja prijedloga zakona koje ćemo svakako morati da tako kažem razriješiti i odlučiti se za rješenja u konačnom prijedlogu zakona i vjerujem da ćemo u tom smislu i rasprava u Saboru pomoći. Dakle, prvo pitanje je zapreke za promjenu osobnog imena. Do sada je bila norma da se i ne vodi kazneni postupak i da traju pravne posljedice osude itd. dakle u ovome prijedlogu zakona definirano je da se radi o osobi protiv koje se vodi kazneni postupak. Vjerujem da će u konačnom prijedlogu zakona ta norma biti nešto preciznija da bi se izbjegla i jedna vrsta zlouporabe da ukoliko se vodi po privatnoj tužbi za klevetu itd. da se ne može promijeniti osobno ime. Razmišljamo i to da se može i u tim slučajevima promijeniti ime ali uz dopuštenje suda jer da bi izbjegli mogućnosti da netko promijeni ime da bi izbjegao kaznu ili da bi izbjegao neke druge okolnosti. Također postavlja se pitanje da li je zakon potrebno staviti opću normu koja postoji sada, a to je opća norma koja onemogućava promjenu osobnog imena ako je to potrebno radi zaštite javne sigurnosti, morala ili prava i slobode drugih. Dakle, to je jedna norma koja bi u svakom slučaju omogućila državnim tijelima da ipak spriječe nekakve ekstremne recimo to tako situacije ukoliko neko poželi se nazvati imenom koje ili je iz nekih razloga povijesnih primjerice imenom nekog od svjetskih ratnih zločinaca ili primjerice da se nazove po imenu nekoga iz nekih znanstvenofantastičnih serija pa tako da imamo osobu koja se zove sedmi od devet ili tako dakle neka od normi koju je ipak potrebno staviti u zakon da bi državnim tijelima omogućilo kakvu takvu mogućnost da reagiraju na neke stvarno ekstremne situacije pri čemu treba imati u vidu da će se i u takvim slučajevima konačnu odluku donositi sud jer imamo i slučajeva da su neka osobna imena koja "nisu" prošla u upravnom postupku prošla na Ustavnom sudu, jer je Ustavni sud procijenio da se time ne krše prava i slobode drugih. I naravno uvijek se postavlja pitanje zašto se jedna osoba koja je prije neke okolnosti imala to ime ne može to zvati i za 5 godina. Šta se promijenilo? Promijenilo se upravo shvaćanje i javne sigurnosti morala prava ili slobode drugih. To je naravno zadiranje države u osobna prava pojedinaca ali držimo da u ovome slučaju bi tu i moglo biti određenog opravdanja. Kažem u konačnici ipak će sud donositi konačnu odluku u tim slučajevima. Sljedeća norma koja također bi bilo dobro raspraviti, a to je da li treba definirati rok u kojem se može promijeniti osobno ime da bi se spriječilo da neko mijenja svaka tri mjeseca. Ja ne vidim u osnovi što bi država izgubila time da netko promijeni i osobno ime svaka tri mjeseca, dakle koja bi se ustavna vrednota štitila tim ograničenjem. Osoba bi u svakom slučaju imala više problema, morala bi mijenjati sve dokumenta itd. ali pitanje da li tu ograničiti i staviti neki rok. Sada je 5 godina, da li ga smanjiti na 3 povećati na 10, iskustva u europskim državama i rješenja su različita. I još jedno pitanje koje bi također bilo dobro raspraviti je dobna granica djeteta za koju se treba tražiti suglasnost njegova za promjenu osobnog imena. U ovome prijedlogu je to 14 godina, u javnoj raspravi došlo se do ideje da to bude čak i 6 godina, dakle da se ta dobna granica smanji jer se računa da kada dijete krene u školu da onda već bilo kakva promjena identiteta odnosno osobnog imena bez njegovog pristanka bi također imala određene posljedice na dijete. Ali kažem to je i stvar koju i sa nadležnim ministarstvom i možda sa pravobraniteljicom bi trebalo još raspraviti prilikom donošenja konačnog prijedloga zakona. Evo poštovane dame i gospodo, neke dileme smo imali i podijelili ih i sa zastupnicima, vjerujem da je to dobar pristup i da ćemo dobiti dobre prijedloge za izradu konačnog prijedloga zakona. Još jednom zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi na odborima koji su podržali prijedlog zakona i naravno zahvaljujem svima koji će sudjelovati u raspravi i ukoliko bude potrebno dalje ćemo se uključiti i obrazlagati neke norme koje su sada u prijedlogu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem ministru Bauku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo klubovi. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Peđa Grbin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre. Prije svega dopustite mi da u ime Kluba zastupnika SDP-a istaknem da ovaj zakon podržavamo. Naime radi se o jednom kvalitetnom prijedlogu, prijedlogu koji ispravlja mnoge rekao bih možda čak i pogreške, možda čak i prestroge norme koje su postojale u dosadašnjem tekstu zakona. Tako da ću evo prije svega istaknuti određene pozitivne strane ovog prijedloga zakona. Konkretno, uklanja se limit od dvije riječi u osobnom imenu i prezimenu osobe za kojeg smatramo da je bio nepotreban i predstavljao je jedan relikt prošlosti. Nadalje, produžuje se rok za promjenu odnosno vraćanje na prezime koje je bilo prije sklapanja braka o čemu je govorio poštovani gospodin ministar. Ono što osobno smatram jako, jako važnim je činjenica da se izrazito pojednostavljuje procedura za promjenu osobnog imena. Kao što je poznato u dosadašnjem tekstu zakona je promjena osobnog imena bila rekao bih dosta komplicirana. Uključivala je potrebu navođenja razloga za promjenu osobnog imena, uključivala je potrebu da se promjena osobnog imena objavljuje na oglasnoj ploči za što sve smatramo da nije bilo potrebno i da je predstavljalo jedno ograničenje slobode i prava građana, slobode koja je zajamčena između ostalog i Europskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava. Konačno, ovim se prijedlogom osuvremenjuje tekst zakona, prilagođava se sadašnjem hrvatskom književnom jeziku, iz njega se izbacuju određene norme koje su davno prestale postojati itd. Zbog svega ovog što sam istaknuo smatram da svakako trebamo podržati ovaj zakon, ali isto tako trebamo i raspraviti određene nedoumice, određene probleme na koje su prije svega ukazali gospodin ministar i stručna javnost. Naime, kao što sam istaknuo sloboda izbora odnosno sloboda promjene osobnog imena zajamčena je Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, međutim kako i europskom konvencijom tako i praksom Europskog suda utvrđeno je da ta sloboda ne može biti potpuna odnosno da svaka država ima pravo takvu slobodu na određeni način ograničiti. Europska praksa je u pitanju tog ograničenja različita, u biti isključivo jedna zemlja, Ujedinjeno Kraljevstvo i to Engleska kao sastavnica Ujedinjenog Kraljevstva dopušta potpunu slobodu u izboru osobnog imena. Neke druge države idu u krajnost pa tako primjerice Finska ima čak i popis finskih, finsko-švedskih, švedskih ili ortodoksnih imena koja se smiju koristiti. Naravno da smatramo da bi takvo ograničenje bilo neprimjereno, ali svakako valja razmotriti da li je potrebno odnosno da li je korisno da dopustimo potpunu slobodu u izboru kako osobnog imena djeteta tako i osobnog imena kada se ono mijenja. Naime, imamo nekih primjera i poznatih osoba koje su promijenile svoja imena pa se jedan košarkaš u SAD-u primjerice sada zove World Peace. Koliko god to moglo biti simpatično mislim da postoji i mogućnost da se ode u drugu krajnost. Ovaj prijedlog zakona ne postavlja apsolutno nikakva ograničenja po pitanju promjene osobnog imena. Bilo tko od nas može odlučiti evo pa između ostaloga probiti rekord postavljen u Guinessovoj knjizi, odnosno evidentiran u Guinessovoj knjizi pa u svojem imenu staviti 200, 300, 400 ili koliko god želi riječi. Smatramo da bi ipak takva jedna sloboda morala biti ograničena time da se ne vrijeđaju dvije stvari koje apsolutno moramo štititi, a to je pravo osobnosti djeteta i društvene vrijednosti o čemu je govorio i ministar. Znači smatramo da bi se trebala omogućiti kontrola davanja i promjene imena. Nadalje, postavlja se pitanje vremenskog ograničenja. Činjenica je da na prvi pogled možda i nema zapreke da svatko mijenja ime svakih 30, 40, 50, 60 dana ili kako god to želi, međutim svaka takva promjena osobnog imena povlači za sobom i određeni angažman državnog aparata. Takav angažman košta. Promjena osobnog imena se mora evidentirati u maticama, mora se dostavljati nadležnim tijelima, poreznoj upravi itd. Mislimo da bi ipak bilo potrebno barem još jednom razmotriti da li da se postavi vremenski rok u kojem se nakon jedne promjene osobnog imena ta promjena osobnog imena ne može ponovno tražiti. I konačno, pitanje uvjeta pod kojima se promjena neće dozvoliti. U predloženom tekstu zakona predviđeno je isključivo da se promjena neće dozvoliti kada se protiv osobe vodi kazneni postupak i to bilo koji, da li po privatnoj tužbi, da li po prijedlogu ili po službenoj dužnosti. Mislimo da bi bilo potrebno vratiti se na prije, odnosno na postojeće zakonsko rješenje da se radi isključivo o kaznenom postupku po službenoj dužnosti. Međutim, kazneni postupak znači da postoji samo sumnja da je određena osoba počinila kazneno djelo, da je krivac. U dosadašnjem prijedlogu zakona postojale su mogućnosti, odnosno postojala je zabrana promjene imena dok osoba služi zatvorsku kaznu, odnosno dok postoje učinci pravomoćne kaznene presude kojom je osoba oglašena krivim. Mislimo da bi se i to rješenje trebalo možda ponovno vratiti u zakon. I zadnje što je također ministar istaknuo to je pitanje dobne granice kada će se tražiti suglasnost maloljetnog djeteta za promjenu osobnog imena. Ona je u ovom prijedlogu zakona podignuta s 10 na 14 godina. Mislimo da je to možda malo ekstremno i da bi ako već ne na onaj prijedlog koji je istaknut od strane stručne javnosti, a to je prijedlog da se dobna granica spusti na 6 godina trebalo barem zadržati ono što je u postojećem zakonu, dakle da dobna granica ostane ona od 10 godina. Zaključno, smatramo da se u slučaju ovog prijedloga zakona radi o jednom izuzetno dobrom prijedlogu, ali koji je prije usvajanja potrebno još jednom razmotriti što naravno i činimo danas ovom raspravom i potrebno je vidjeti da li je u slučaju promjene osobnog imena, odnosno u slučaju davanja osobnog imena potrebno tu jednu potpunu slobodu koja je dana ovim zakonom ograničiti i to prije svega kako bi se štitilo kako pravo osobnosti maloljetnog djeteta tako i društvene vrijednosti. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Stavove kluba HDZ-a, oprostite, prvo imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Ivan Grubišić.
Ovdje u zadnjem redu baš se čuje ali se ne razumije što se govori. Apelirali smo već od početka Sabora, još to nije popravljeno, da bi zaista čuli raspravu i izlaganje gospodina ministra. Ali sam zapazio da se govori ovdje po mom mišljenju o krivim pojmovima. Promjena imena i prezimena nije promjena identiteta, nego identifikacije. Identitet se ne mijenja, čovjek ostaje ono što jest, a može promijeniti identifikaciju. Dakle umjesto promjene identiteta trebalo bi govoriti o promjeni identifikacije gdje se čovjek s nečim poistovjećuje, s imenom, prezimenom, nacijom, partijom, klasom, ali on ostaje isti. Ja da sam u Parizu recimo zvao bi se Jean, ali se ovdje zovem Ivan. Dakle nema promjene identiteta nego identifikacije to je u službenom nazivu tako. Hvala lijepo.
Zahvaljujem i vama. U ime kluba HDZ-a govorit će uvaženi zastupnik Davorin Mlakar.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre, kolegice i kolege. Vjerojatno je ovo jedna od ugodnijih ministarskih dužnosti kad se dođe pred plenarnu sjednicu sa zakonom za koji se čini da ga svi podržavaju, odnosno da nema velikih prijepora oko toga da se neka pitanja moraju modernizirati, urediti drugačije od dosadašnjih rješenja i da zakon koji je jedan od starijih zakona iz 1992. godine jednostavno i zbog proteka vremena mora doživjeti određene promjene. Stoga ću ja reći u ime kluba HDZ-a jer mi dijelimo mišljenje sa vladajućima da je ovaj zakon bilo nužno promijeniti, da ćemo podržat ovaj zakonski prijedlog, osobito činjenicu da on ide u dva čitanja što je stvarno rijetkost u mandatu ove Vlade pa će biti vremena da se eventualno neke norme urede preciznije ukoliko će bit potrebe, a čini nam se da potrebe ima. To je bilo već izneseno i u raspravama po saborskim odborima. Dakle, ono što nam se čini najvrjednijim u ovom zakonu je činjenica da smo izbacili jednu normu koja je stvarno stvarala velike probleme u pravnom prometu, odnosno zadirala u slobode ljudske, a to je činjenica da ste do sada mogli se koristiti osobnim imenom i prezimenom jedino na način da je moguće bilo imati maksimalno dvije riječi u osobnom imenu i dvije riječi u prezimenu. To je naravno i zbog proteka vremena, zbog možda regulative koja je '92. godine imala neke argumente da se tako uredi i spriječi tehničkih poteškoća. O tome bi mogli govoriti kolege koji su radili u Ministarstvu unutarnjih poslova zašto je ta norma ograničavala ljude u uporabi imena na dvije riječi u imenu i dvije u prezimenu. I čini mi se da je ovo hvalevrijedan početak da se to pitanje drugačije uredi, odnosno da se zakonom ta sloboda ljudima omogući onako kako i neki drugi pravni sustavi u krajnjoj liniji određuju osobno ime i prezime gdje je moguće imati puno više riječi od onog što je naš zakon dozvoljavao. I stoga mislimo da je vrijedno podržati ovakav zakon, međutim imamo nekoliko primjedbi ili možda jednu krucijalnu primjedbu. Mislim da je već i govorio kolega Grbin o tome. Naime, sada ako dobro razumijemo zakon izuzetak od prava na promjenu osobnog imena nalazi se u članku 8. gdje stoji da se promjena osobnog imena neće odobriti osobi protiv koje se vodi kazneni postupak. Dakle, to je jedino ograničenje po ovom zakonu u kojem slučaju nadležno tijelo neće odobriti promjenu osobnog imena i čini nam se da je to malo preširoko ostavljena sloboda da se u svim drugim slučajevima takva promjena dozvoli. Nešto je ministar uvodno govorio o razmišljanjima da do drugog čitanja vjerojatno to nastoje drugačije urediti. Dosadašnja rješenja koja možda nisu bila najsretnija ostavljala su jedan kontrolni mehanizam da zbog određenih čisto pravne sigurnosti u pravnom prometu ta sloboda mora biti na neki način ograničena, odnosno da se tijelima koja vode taj postupak ostavi mogućnost da i osim ovog izuzetka iz nekih drugih razloga ne odobre promjenu osobnog imena. Pa to je ono što bi se moglo povezati čak i sa elementima koji se nalaze u našim drugim propisima, konkretno i u građanskim stvarima gdje postoji moral društva kao nešto što je ograničavajući faktor u ostvarivanju vaših punih sloboda. Mislim da je možda bilo dobro u analizi i u prijedlogu ovog zakona reći nešto i o praksi jer naša praksa postoji i do Ustavnoga suda i Ustavni sud je već rješavao o pitanjima slobode građana, pojedinaca i u ovom konkretnom slučaju promjene osobnog imena i prezimena stao je na stajalište, barem koliko je meni poznato, da se ta sloboda pojedinca može ograničiti, našao je za to uporište i u Ustavu RH u članku 16. gdje Sabor, odnosno zakonodavac može iz određenih razloga ne, da tako kažem, osporiti pravo i slobodu na korištenje imena nego ostaviti nekakav kontrolni mehanizam u kojim sve slučajevima ipak građanima neće ostati potpuna sloboda izbora imena koje bi onda moglo narušavati i pravni poredak ili moral društva. Stoga nam se čini da takav kontrolni mehanizam mora postojati i u ovom zakonu. Možda on nije dosada bio najsretnije stipuliran u postojećem zakonu da su to običaji određenog kraja, moral društva ali sigurno se može preciznije utvrditi u kojim slučajevima se može uskratiti promjena osobnog imena i pitanje da li takvu ovlast, diskrecijsko pravo pojedinom državnom službeniku, odnosno matičaru treba ostaviti samo njemu ili bi možda u nekom vrlo kratkom postupku neko nadležno tijelo, a ne pojedini matičar imalo pravo odlučiti da li se možete služiti zatraženim imenom ili vam se promjena imena na taj način može uskratiti. To nam se čini da je naj, da tako kažem, najslabiji dio zakona, odnosno ona norma o kojoj bi trebalo razmisliti do drugog čitanja. I vjerujem da je moguće urediti postupak da omogući pune slobode za izbor imena, ali da ostavi ograničenja zbog pravne sigurnosti vladavine prava i svega onog što se može iščitati u slučaju da ta sloboda bi bila tolika da bi išla na uštrb sloboda drugih ljudi, a vjerujemo da je to negdje granica do koje bi se moralo kretati u ovakvom prijedlogu. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista govorit će uvaženi zastupnik Branko Vukšić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre i suradnici, poštovane kolege i kolegice. Pitanje glasi može li se osobno ime mijenjati više puta? Ovaj zakon je liberalan, što je u uvodu naglasio i gospodin ministar. Uostalom kada sam sebe pitao je li to dobro, zašto ne? Ako ne možemo ništa drugo mijenjati, ako ne možemo mijenjati u državi, ako ne možemo mijenjati u svojim životima jer nam država to ne da, jer nam to vlast ne dopušta svojim nečinjenjem tada mijenjajmo često svoje prezime i svoje ime. Uvaženi kolega don Grubišić je rekao sasvim točno da se identitet ne može promijeniti, mi jesmo to što jesmo. Ime i prezime nas ne određuje, ono nas identificira, ono jest identifikacija. Da li treba dopustiti velike slobode u izboru te identifikacije? Mi se možemo osjećati i ono što nismo. Političari to često čine, predstavljaju se onim što nisu. Prije je kolega iz SDP-a pitao treba li dozvoliti zapravo nekakvu anarhičnost u izboru prezimena ili previše veliku slobodu? Ja sasvim sigurno mislim zbog čega ne? Zbog čega ne bismo barem bili veseli u tome? Ako nismo puritanci u mnogim drugim životnim aspektima zbog čega bismo bili puritanci u mogućnosti odabiranja imena, osobnog imena? Zašto ne dopustiti lepršavost? Sasvim sigurno da ćemo ako zakon ostane ovakav kakav jest imati ono ja sam Bond, James Bond. Imat će konačno i Hrvatska neke heroje, samo na papiru. Imat ćemo sasvim sigurno i Paju patka, imat ćemo dopusto ovaj zakon. Razmišljao sam o tome treba li to dopustiti, treba li ograničiti nekome kako se treba zvati i zašto ne promijeniti ako je nezadovoljan svojim imenom i prezimenom. Ima Branko Čopić je pisao dosta o imenima i prezimenima kad su ljudi imali nakaradno prezime, imali su uobičajeno ime i kad je došao u ured gdje se mijenja ime i prezime, znate šta je došao promijeniti ime, ne nakaradno prezime. Prema tome, ponavljam ono što je gospodin Grubišić govorio … [[Govornik se ne razumije.]] tu suština. Kaže, u prijedlogu zakona se kaže da se samo može ovoga, zabraniti promjena osobnog imena. Je ograničena sa dvije stvari, a to je hrvatsko državljanstvo i kazneni postupak. I slažem se u tome da treba precizirati kada u kaznenom postupku, točno precizirati kada se može mijenjati i kada se ne dopušta, u kojem vremenu i pod kojim uvjetima. Ovo ostalo sasvim sigurno, ovo je prvo čitanje, jedan od rijetkih zakona koji je pušten u sasvim, u normalnu proceduru i mislim da, priklanjam se onim koji podržavaju liberalizaciju u izmjeni osobnog imena. I nadam se da će nakon ovih zakona doći i zakoni i rasprave u Saboru koje su stvarno suštinske i bitne za trenutni položaj Republike Hrvatske i njezinih građana, a on je stvarno loš. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Stavove kluba HNS-a približit će nam uvaženi zastupnik Srđan Gjurković.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Dakle, klub HNS-a apsolutno podržava ovaj prijedlog zakona, prijedlog zakona u prvom čitanju i naravno kao i većina, to mi je drago, suglasna je sa liberalizacijom i mogućnošću da svaka osoba, građanka i građanin Republike Hrvatske može ostvariti ljudska prava i svoju slobodu. U onome u čemu se, kako je već do sada govoreno i rečeno ljudi najbolje identificiraju, predstavljaju i sebe ali i osiguravaju prostor da i djeca maloljetna uz svoju suglasnost mogu promijeniti ime. Naravno, po pitanju djece to su vrlo uvijek osjetljiva pitanja, i pitanje godine, i pitanje u kojoj fazi. dijete zaista može prepoznat što znači identifikacija sa novim imenom, je jedna od najosjetljivijih stvari ovoga pitanja. I po tom pitanju smatramo da treba zaista vodit računa da što je veći uzrast da bi po tom pitanju bilo puno kvalitetnije da se eventualno mijenja ime djeteta. Jedna od ključnih stvari je ovdje već rečena, a to je uvođenjem pravne norme uvijek se i dopuštaju, odnosno u ovoj situaciji liberaliziraju istinski ljudska prava i prava građana i građanki. Međutim, uvijek postoje mogućnosti, ali i u ovom slučaju i potrebe za određenim ograničavanjem korištenja mogućnosti da bi se mijenjalo ime. Da ne ponavljam već šta je rečeno, posebno kod korištenja imena koja nisu, recimo to tako potrebita da se u javnosti ističu kao negativna povijesna i niz drugih. Ono šta je sigurno ključno u tom segmentu je na koji način to spriječiti, ne sigurno na način da to odlučuje jedna osoba, nego sigurno mora postojati kao i u svakom upravnom postupku i drugostupanjski odlučivanje, odnosno mogućnost i žalbe naravno od strane onog koji želi mijenjati ime. A isto tako jedna od suština mogućnosti koja se može negativno koristiti prilikom promijene imena je mogućnost da se skriva i određeni identitet o kojem je već ovdje govoreno. Dakle, na koji način spriječiti da neka osoba promjenom identifikacije mijenja svoj identitet. Ne samo kroz predstavljanje kao "druga osoba", koristeći drugo ime, nego da cijela procedura u kojoj se njegovo staro, tako ga nazovimo ime koristi ne samo u kaznenim postupcima, i u obiteljskim zakonima i u vlasničkim knjigama itd. Je jedan od ključnih problema koji bi što bolje i što kvalitetnije ipak trebalo rješavati sa ovim zakonom, a ne da moramo raditi izmjene i dopune drugih zakona. Namjera je i želja nas u klubu HNS-a da se izbjegnu sve anomalije koje bi mogle nastati i mogućnosti da se promjenom identifikacije, odnosno promjenom imena skriju i otvore neki drugi prostori i procesi koji bi posložili rješavanje drugih situacija, od vlasničkih knjiga, od obiteljskih odnosa, od da govorimo i o vlasništvu u trgovačkim društvima. Dakle niz je aspekata u kojima promjena imena mora biti vezana i osigurana kroz i državnu upravu, kroz maksimalno informatizaciju situacije u kojoj se mijenja ime i mogućnost da se isto tako u svakom trenutku kod ključnih trenutaka. A to je govorio, kažem trgovačka društva, porezna, vlasničke knjige, matični uredi, pravosuđe, zdravstvo. Da se apsolutno može povući jedna nit i da se normalno ta osoba koja promijeni ime ili prezime ne može sakriti od onoga porijekla, ili onog prvog imena i prezimena koje je imala. Ako uspijemo spriječit da se može neko skrivat onda u tom segmentu apsolutno nije bitno kako će se osoba zvati. Normalno uz isključivanje onih ekstrema koje su apsolutno su svi naravno isto tako suglasni. Dakle, najveća zadaća ovoga je zakona da pokuša riješiti taj problem, a to je problem po nama u HNS-u da se netko sakrije sa novim imenom, a i da se sa promjenom imena ne stvore nove komplikacije u svim procesima. Jer ako netko promijeni ime treba se osigurati kao što sam rekao i u Trgovačkom sudu ako je osnivač vlasnik ili direktor da se mijenja po određenoj automatici, da se u vlasničkim listovima isto može taj slijed upisivati čime dobivamo i ubrzanje procesa, a onda i ta sloboda apsolutno nije ograničena ali se osigurava da nije na štetu u biti društva i cijelog sustava. Dakle, apsolutno podržavam ovu liberalizaciju, pravo svakoga da ne samo da ima samo dva imena nego da ih mijenja ako treba i više puta u svom životu. Ali onaj slijed, onaj kontinuitet prvog da tako kažem imena koji je upisan u matične knjige on mora biti upisan ne samo u matičnoj knjizi on mora se apsolutno vidjeti u svim dokumentima jer ovdje se radi o promjeni imena, a ne skrivanju identifikacije ili identiteta. Prema tome, to je jedna od ključnih stvari i ako to uspijemo riješiti onda smo zaista napravili jedan izuzetan, dobar posao, a ljudima zaista omogućili da biraju svoje ime, da se zovu onako kako žele, kako vole i da mijenjaju ako treba i više puta u životu. Hvala lijepa.
Hvala vama. Čut ćemo još i stajalište Kluba zastupnika HDSSB-a. Prezentirat će ga uvaženi zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora, uvaženi ministre, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je prijedlog zakona u prvom čitanju o osobnom imenu. Ovaj zakon prije svega previše je vremena prošlo od 92. godine do danas da se neke okolnosti i u političkom, društvenom, gospodarskom životu Republike Hrvatske nisu promijenile. Prije svega zakoni u našoj zemlji trebaju biti zakoni koji će biti na servis i službu naših građana. Očito je da ova izmjena i prijedlog ovoga zakona je za službu građanima i građankama Republike Hrvatske. Nema ni jednoga razloga da se ovaj zakonski prijedlog ne podrži jer zakonski prijedlog omogućava našim građanima da sami biraju u pravnome prometu ono što je do sada na stavu našeg kluba trebalo biti riješeno da građanke i građani mogu koristiti svoje ime i prezime u pravnom prometu Republike Hrvatske na način da koriste ono ime i prezime koje su sami izabrali, a ne ono ime i prezime koje po zakonu moraju izabrati. Ako netko ima ime i prezime i prezime koje se sastoji od više riječi trebalo je birati ono prezime koje će se koristiti u pravnome prometu sa time da dolazi do nelogičnosti da se spajaju riječi u prezimenu. To je dakle ono što nije na korist nikome da mora se zakonom odrediti ono što nije logično. Smatramo da ne postoji bojazan oko zlouporaba ovoga zakonskoga prijedloga niti da postoji potreba da se bilo tko u ovoj zemlji skriva iza svoga imena i prezimena. Smatramo da ako postoji logični potreba i zahtjev da svatko od nas bira sam u kojim okolnostima, da li je to bračni odnos ili drugi odnosi koji su predviđeni zakonom treba promijeniti svoje ime i prezime ili u bračnome statusu dodati novo prezime svome imenu. Nema straha da bi se mogle raditi zlouporabe, a nema ni straha da netko neopravdano mijenja svoje prezime jer onaj koji se stidi svojih korijena i svoje prošlosti nema niti sigurne budućnosti. Tako da svatko od nas je svjestan svoje pozicije u životu, svog stava u obitelji, svog stava u društvu u kojem živi pa ovaj zakonski prijedlog je liberalizacija zakona ali smatramo da je u kontekstu ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju našim građanima treba omogućiti ono što je u svim modernim državama svijeta prisutno, a to je da ovakve komplikacije u zemlji nisu potrebne. Isto tako podržavamo i ovu promjenu zakona da se nakon, dakle sklapanja braka i raskida braka ne treba proći da je 6 mjeseci premalo da se, dakle bivši supružnici odluče o korištenju prezimena nego da je dobar ovaj prijedlog da se produži na godinu dana jer se pokazalo i u praksi da prođe i tih 6 mjeseci pa onda ljudi traže promjene prezimena nakon promjene bračnoga statusa. Postojalo je veliko nezadovoljstvo građana. Ovaj zakonski prijedlog ide k tome da se ide na ruku građanima. Propisuje se mogućnost po zakonu, ali ne propisuje se obveza. Dakle, građani sami biraju hoće li ovu mogućnost po zakonu koristiti ili neće. Slažemo se i sa stavom da se kod propisanih zakonskih odredbi koje su to pretpostavke koje moraju biti ispunjene da bi građani mogli zatražiti promjene. To je hrvatsko državljanstvo i činjenica da li se vodi ili ne vodi kazneni postupak. U ovom dijelu gospodine ministre možda treba ovu preširoku odredbu oko kaznenog postupka zaista malo razraditi da bismo evo u drugom čitanju možda dobili kvalitetnije rješenje. Isto tako treba biti oprezan kada se radi o pravima djeteta posebno malodobnog djeteta. Treba dobro procijeniti što je to interes djeteta i što je to interes djeteta ukoliko se jedan od roditelja ne slaže sa promjenom prezimena pa se mora pokrenuti upravni postupak. Dakle, svakako podržavamo stav da sigurnost djece, interes djeteta po svakom zakonskom prijedlogu, pa tako i u ovome treba biti na najvišoj mogućoj razini. Klub HDSSB-a ovaj zakonski prijedlog podržava i vjerujemo da će biti još ovakvih zakona koji će brzo doći u Hrvatski sabor a koji će prije svega biti servis građanima jer zaista je nelogično da prođe toliko godina od 92. do 2012. da se ovaj zakon mijenja, da građani imaju manje troškova, da se ubrzava postupak, da se ukidaju nelogičnosti. Mislim da je vrijeme da Hrvatski sabor i mi zastupnici radimo brže, a u interesu građana, a da se manje bavimo sami sobom. Hvala lijepo.
Hvala vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se za riječ javila uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicama, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o osobnom imenu mali je zakon, ali ja mislim da će uvelike olakšati živog građanima, njihov svakodnevni život i ispraviti jedne nelogičnosti koje evo, koje nelogičnosti koje vučemo još od 1992. godine. Ime nije samo oznaka nominalna. Gotovo da je ime vezano i uz samu osobu. Tako je ovdje bilo već nastao mali prijepor između don Grubišića i samog našeg ministra je li ono samo oznaka identiteta ili ona to nije, jer identitet osobe postoji neovisno o samom imenu. Mislim da je i jedno i drugo ispravno, jer kroz povijest ako samo vidimo da čovjek bez imena gotovo da nije ni postojao. Egipatska presuda na smrt glasila je: „I neka se njegovo ime više ne spominje, ono više neće na zemlji postojati.“ Rimljani su također imali posebne propise o imenu i ograničavali su ih samo na tri riječi. Kasnije srednjovjekovno plemstvo dodavalo je i nadimke. Sjetimo se samo Karla Velikoga, Pipina Malog, Karlo Čelavi, Ludvig Pobožni itd. i kasnije su iz tih nadimaka proistekla i prezimena. Kršćanski kanonski propisi su propisali tek nakon Tridentskog koncila 1563. godine obvezu vođenja matica, matica rođenih, vjenčanih i umrlih. Međutim, Francuska je prva koja je uvela obvezu vođenja matičnih knjiga. To je na ovim našim političkim prostorima uvela tek Austrija u 18. stoljeću. Ali evo sjetimo se samo u 20. stoljeću poslije '45. godine kako su imena slijedila određena razdoblje i možemo im se smijati ali ona uvijek to čine bilo da se imitiraju imena ih Big Brother ili iz socijalističke revolucije ili nekakvih postignuća, pa su tada bila uvriježena ne baš rijetka imena Istaljinka, Traktorka, Petoljetka itd. Ima jedan primjer u Zadru u jednom romskom malom naselju gdje su tijekom devedesetih godina svi pripadnici, većina tih pripadnika Roma promijenila ime u stara hrvatska imena i dalmatinska imena što je izazvalo pobunu u tom kvartu u tom dijelu u samom Zadru ali bez uspjeha. Dakle, ovo jedno ograničenje koje je najspornije od '92. godine koje govori o tome da se ime djetetu može dati ili promijeniti samo kako to nalažu mjesni običaji. To je izazvalo velike prijepore i velike nevolje. I dakle sa možemo reći velikim olakšanjem za građane i za sve nas ovdje dočekali smo prijedlog ovih izmjena. To je značilo da ime koje je toliko kao osobno i kao pravo jedne osobe ovisi o jednom službeniku i njegovim kognitivnim i intelektualnim sposobnostima, da ne govorim o intelektualnim općenito. I to je izazvalo velike prijepore, velike sporove i opterećivalo je upravna tijela i njihov rad. A u kojem se to trenutku događalo? To se događalo upravo u trenutku ne političkom nego politikanskom devedesetih godina kada su već tvornice pripale u strano vlasništvo, kada su radnici morali pozdravljati Gut Morgen a u isto vrijeme bildali su se nacionalni mišići i određivali da ime djetetu mora biti samo shodno određeno mjesnim običajima i prilikama. Ja mislim da ovaj prijedlog zakona o to će sigurno vjerujem tako i biti do konačnog čitanja mora biti usuglašen sa Obiteljskim zakonom, Zakonom o zaštiti svjedoka i Zakonom o kaznenom postupku kako bi svi građani mogli sve ono što se tiče ove problematike naći u ovom zakonu. Dosta je bilo ovdje već govora možda malih i prijepora da li ograničiti pravo građana na izmjenu svog osobnog imena jednom ili nekoliko puta. Ja mislim da to ni u kom slučaju ne bi trebalo ograničavati ako zaista želimo imati liberalni zakon. Ali ja mislim da već među nama postoji konsenzus da ne može biti neograničenja u nazivu u smislu da takva jedna sloboda određenja imena ne može biti apsolutna. I dobro je ovdje primijećeno, to stoji i u odluci Ustavnog suda koji posebno apostrofira da sloboda pojedinca nije apsolutna. Ona uvijek dolazi i ograničena je slobodom drugoga. Prema tome, čini mi se da je apsolutno neprihvatljivo kada bi roditelji imali takvu slobodu i određivali imena ime djetetu kojim se vrijeđa njegova osobnost koji se vrijeđa javni moral. Zamislite da netko da ime svom djetetu Ustaša ili Adolf Hitler. Prema tome, takve to su bizarnosti ali mi o tome itekako moramo voditi računa. Isto tako kod određivanja riječi. Mi imamo dakle poznato je ovdje je također bilo govora da u tom slučaju kada nisu uopće ograničeni riječi, evo možda neobični potez Dawn McManus koja ima najdulje na svijetu čije ime se sastoji od 161 riječi, a koja je to uzela iz jednog protesta u biti da svrne pažnju društva na svoju humanitarnu organizaciju "Red Dreams" za pomoć djeci koju je osnovala nakon smrti svoga sina. Mi moramo voditi računa i o tome kako izgledaju naše matice. Njihov prostor koji određuje ime je ograničen. Prema tome to bi također izazvalo i velike troškove u određenju i tiskanju tih matica, koje imaju svoje formulare bez obzira što mi dobivamo izvode u elektronskom obliku, ali matice se uvijek pišu i prepisuju i moraju biti u pisanom obliku. Također i o tome treba voditi računa o tim prostornim elementima koji ne smiju biti zanemarivi. Ako već želimo imati liberalni zakon onda gospodine ministre ne treba stati na pola puta. Zato mi se čini članak 3. koji je u kontroverzi sam sa sobom i to stavak 1. u te svoje dvije rečenice. "Osobno ime djeteta roditelji određuju sporazumno". Osobni ime sastoji se od prezimena i od imena. Zbog čega u određivanju prezimena dakle jednog dijela osobnog imena roditelji moraju biti ograničeni svojim vlastitim prezimenima. Mi imamo slučajeva upravo da su roditelji željeli s obzirom da već oni imaju dva prezime koje se sastoji od dvije ili tri riječi dakle i željeli su ravnopravno dati ime odnosno prezime svom djetetu ono bi se sastojalo od 7, 8 riječi i oni su našli rješenje da se da izaberu sasvim novo prezime za svoje dijete. Takvu slobodu ne smijemo ograničavati. Treba napomenuti još ovo da je Hrvatska još od bivše države ima najnaprednije zakonodavstvo što se tiče statusnih stanja svojih građana i ja mislim da i dalje u tome treba napredovati i da ne trebamo dozvoliti da nas drugi preteknu u tome. Dakle, poštivajući ovo elementarno ograničenje slobode i digniteta i prava prije svega tog djeteta ali isto tako i javnog morala. Također napominjem da naziv članka 5. nekako je nespretno nazva, vraćanje na prezime prije sklapanja braka pa predlažem da to bude uzimanje prezimena prije sklapanja braka koje se vodi po pojednostavljenoj proceduri. Najspornija je odredba članka 6. jer ako vidimo ograničenje koje imaju naši građani u članku 8. protiv kojih se vodi kazneni postupak koji može završiti oslobađajućom presudom ali neovisno o vrsti prezimena dakle intencija je bila predlagača u članku 8. da se spriječe zlouporabe kako ovaj ne bi izmakao sudskom progonu. Međutim namjere mi se sasvim čine dobrim, međutim ako jednoj državi može netko uteći zato što je promijenio prezime onda to zaista više govori o toj državi nego o tom okrivljeniku. Prema tome sva ta prezimena moraju, odnosno svi ti upisi promjena moraju se voditi i kroz kaznene evidencije, dakle to nam još više nalaže umrežavanje samog sustava i to nije problem. Međutim, sporna odredba je članka 6. da netko u inozemstvu mijenja prezime upravo s takvim intencijama, a onda dođe, ta nova imena bivaju onda bez ikakve procedure upisana u naše matice. To je nešto nedopustivo jer upravo vezujem to s time, sa člankom 8. o izbjegavanju [[Upadica Stazić: Hvala lijepa.]] Prema tome, mijenjajte članak 6. bar da u isti status stavimo naše građane koji žive ovdje od onih koji žive vani. Naši građani ne mogu biti kažnjeni. Hvala.
Na ovo izlaganje imamo istaknute dvije replike. Prvo uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Složio bih se s kolegicom da je dosadašnji zakon, a bio u krajnjoj liniji nedorečen ili loš i koji je da tako kažem sprečavao jednu rekao bih i demokratizaciju i pomalo i liberalniji pristup promjeni imena i prezimena. No sva sreća da je ovaj zakon u prvom čitanju jer doista nam se može desiti u ovom odlasku prema liberalnom i prema potpunoj slobodi pa upotrijebit ću nekoliko prezimena. Netko je spomenuo Bonda, James Bonda, Adolfa Hitlera, Josipa Broza Tita, Epsona, Rantesa, Don Asimenta, Pelea, Matiju Gubeca tako da ne mislite pa ih vi stavite u kontekst tko je dobar, tko je loš. A jedno vrijeme u Hrvatskoj je bilo da su djeca dobivala imena po likovima iz sapunica, Bob … [[Ne razumije se.]] ili iz ovih meksičkih Jose Miguel itd. Smatram da bi upravo ovaj zakon trebao i ne čekati odluke eventualno Ustavnog suda ili određenog službenika u županijskim uredima, u matičnim uredima, da bi jednostavno trebao donijeti ja bih rekao jednu specifikaciju da tako kažem ili popis nepoželjnih imena tako da ne bi imali, da se nitko ne uvrijedi evo spomenut ću svoje prezime, dijete Osama bin Laden Vinković ili Adolf Hitler Vinković ili Giovanni Casanova Vinković, da ne spominjem tuđa prezimena spomenut ću svoje, neću promijeniti. Ali smatram da bi upravo to ministarstvo kroz ovaj zakon, na kraju krajeva i Hrvatski sabor trebao imati u vidu da nam se ne dese upravo u ovom putu ka liberalizaciji jedne takve anomalije pa da imamo…
Hvala lijepa. Vrijeme je isteklo.
Hvala vama. Prilično ste revni gospodine potpredsjedniče.
Na ovu repliku će odgovoriti uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa ja mislim da evo i iz vaše replike slijedi da nekakvog ograničenja mora biti i svi smo se složili da se ne vrijeđa prije svega vlastito dijete, ali isto tako i javni moral. Ali ne bi trebalo ograničiti slobodu građanima da daju imena pa i strana imena ili kako god oni hoće ukoliko se ne vrijeđa moral. Padaju mi na pamet, iako možemo se složiti i s onom starom latinskom nomen est omen slučaj koji mi je pričao osobno jedan stari matičar, jedan čovjek došao je promijeniti ime u Gary Cooper i on mu je rekao ja ću ti to dozvoliti ali ti nikad nećeš biti Gary Cooper. Onda je on odustao od toga jer je mislio eto da će i promjenom imena i sve njegove sposobnosti takve jedne osobe ući u njega. Ali oprijeti se liberalizaciji o čemu vi govorite na način i u isto vrijeme gdje smo dozvolili svim stranim tvrtkama i to još od '90.-tih godina da se tako registriraju pod stranim imenom, da se čak govori i da su na neki način radnici prisiljeni govoriti najčešće kod nas evo i u Zadru i njemački i pozdravljati pretpostavljene jer su oni sa tog govornog područja, a u isto vrijeme smo im zabranili temeljnu slobodu da određuju sami sebi ime, odnosno vlastitom djetetu.
Druga replika, uvaženi zastupnik Dinko Burić.
Zahvaljujem, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice mislim da ste kako se to kaže načeli pravu temu. Dakle u želji da se napravi što je moguće bolji zakon ipak treba voditi računa o tome da nekim nepromišljenim potezima ne ugrozimo pa možda čak i budućnost djeteta. Sjećam se jednog slučaja, ja sam još bio dijete, čini mi se bila je priča da je u to vrijeme dolazio onaj kineski predsjednik … ili ne znam koji je tada bio ili … u posjetu bivšoj Jugoslaviji i onda se rodilo neko dijete u Baranji i roditelji su eto u čast posjeti kineskog predsjednika dali djetetu sad zamislite ime … i ne znam kako još. Dakle takve stvari uistinu mogu kasnije zakomplicirat život samom djetetu. I na kraju, vi ste iskazali bojazan, zamislite da netko da ime djetetu rekli ste ustaša ili Adolf Hitler. Ja bih iskazao isto tako bojazan, sad zamislite da netko da imenu djetetu četnik, partizan, Tito itd. Dakle uistinu treba voditi brigu o tome da se nađe model ograničavanja… … [[Upadica se ne razumije.]] Kako kome. Da se nađe model ograničavanja u ovim člancima o kojima ste vi bili govorili.
Za riječ se sada javio uvaženi ministar Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, mislim da su i dosadašnje rasprave pokazale da je dobro osvijestiti neke stvari u smislu koliko država treba ograničavati slobodu pojedinca i zašto se to radi. Odgovorit ću dakle na nekoliko stvari. Prvo, mogućnost izbjegavanja sankcija temeljem promjena imena. Dakle rješenje o promjeni imena sadrži podatak o OIB-u i on se dostavlja poreznoj upravi. Nakon što ga se upiše u Maticu rođenih obavještava se dakle sustav OIB-a, to ide informatičkim putem, zatim Matica vjenčanih, Knjiga državljana, zatim MUP Evidencija prebivališta i osobnih iskaznica, zatim popis birača, zatim pravosuđe Kaznena evidencija i za muškarce Vojna evidencija. Dakle u tom smislu nema više bojazni da bi se promjenom imena izbjegla kazna tako da ćemo i ovaj dio ograničenja o kaznenom postupku malo izanalizirati i možda čak i to malo još dotjerati tako da bi se možda uz potvrdu suda i tada mogla, uz dopuštenje suda i tada moglo jer bi onda sud procijenio koje su moguće okolnosti da bi se izbjegla nekakva sankcija. Što se tiče ovih, ja ću nazvati osebujnih da ne ulazim u druge konotacije, naravno u svakom vremenu postoje imena koja su u skladu sa društvenim običajima, normama pa onda za 10 godina ona postanu u neskladu pa se za 10 godina ta koja su bila prije 10, prije 20 ponovno vrate, a ljudski život traje toliko da se barem na našim prostorima i nekoliko država i režima promijenilo. Prema tome, svakom na neki način treba dati pravo da se identificira i na taj način. Pitanje je koja se vrijednost države štiti ograničenjem? Dakle, za ova imena koja ste spomenuli je pitanje doista prava i slobode drugih jer davanje imena dakle po nekakvim negativnim povijesnim ličnostima može se u jednom dijelu smatrati dakle vrijeđanjem ili vrijeđanjem slobode drugih. Ali uvijek će na kraju sud, i Ustavni sud je dosada bio zadnji koji je u toj instanci odlučivao što je ili što nije ograničenje slobode drugih. Ja bi zbog toga htio samo pročitati jedno obrazloženje presude Ustavnog suda kada je oborio presudu Upravnog suda o tome da je jednoj osobi, naravno neću reći o kome se radi, ime i za nečiji ukus može biti čudno ili neuobičajeno ali to je naš ukus, dakle to nije, država nema tu potrebu ograničavati nekog drugog kome je to u redu da se tako zove. Dakle, sud je ocjenjujući postoji li ili ne povrede ustavnih prava navedene po podnositelju ocijenio da su upravna tijela i Upravni sud odlučujući o konkretnom zahtjevu za odobrenje promjene osobnog imena povrijedili ustavna prava jer su svojim odlukama kojima zahtjevno ne udovoljavaju odlučivali nesuglasno Ustavu, poglavito članku 16., ne odlučivši da li zahtijevano promijenjeno ime ugrožava slobode i prava drugih ljudi, pravni poredak, javni moral i zdravlje, odnosno ako nalaže da takva promjena nije u skladu sa zakonom. Konstatacija upravnih tijela da je podnositelj u svom zahtjevu naveo isključivo subjektivne razloge iz kojih traži promjenu imena i da to nije dovoljno ne može biti jedan od razloga za odbijanje tog zahtjeva. Razlog zbog kojega netko traži promjenu osobnog imena je subjektivne prirode i kao takav se mora i ispitivati. Subjektivni razlozi su ti koji opravdavaju osnovanost zahtjeva uz udovoljavanje zakonskim odredbama. Dakle, tu je i sud, Ustavni sud zauzeo jedno stajalište da ipak trebaju biti neka druga, druge stvari biti ispunjene, a ne samo da taj zahtjev nije dovoljno dobro obrazložen, da je subjektivan itd. Mi ćemo i vjerujem temeljem i sljedećih dakle zastupnika koji budu raspravljali ove norme koje smo, koje sam i ja u uvodu istaknuo kao neke o kojima treba raspravljati detaljno ćemo ih dakle razmotriti, precizirat ćemo ih i kad damo konačni prijedlog zakona mi ćemo se morati odlučiti za neke norme. Dakle, ovo je načelna rasprava i vidim da tu nema velikih prijepora. Međutim, kada se točno definira norma po kojoj će se raditi onda mogu ponovno neki detalji biti upitni, ali nekakav zakon u svakom slučaju moramo donijeti. Nadam se da će i konačni prijedlog zakona dakle imati potporu zastupnika kao što je imao i ovaj prijedlog zakona. Što se tiče naziva nekoga da se zove James Bond, Pajo Patak ili neka druga dakle imena, pitanje je dakle zbog čega bi država nekog ograničavala da se tako zove? Koja se vrijednost štiti time da ne date nekome da se zove James Bond? Hoćemo gledati u filmovima da li je netko bio pozitivac ili negativac? Ja mislim da je to veći problem toga koji izabere nekakvo čudno ime nego države. Država s time vjerojatno i ne bi imala problema. Tako recimo može se danas netko sjetiti oduševljen igrom Hrvatske reprezentacije da uz svoje prezime doda svih 11 prvotimaca koji danas istrče za Hrvatsku. Ne vidim što bi država od toga imala dakle koju bi imala štetu. Ovaj bi morao promijeniti dokumente i odlučiti o tome koje će ime koristiti u pravnom prometu kao što mu nalaže dakle zakon jer na osobnoj iskaznici ako netko ima i 153 riječi u imenu ne mogu stati sve. I dakle tu će se definirati koje ime mora koristiti u pravnom prometu, koje će biti na dokumentima. Evo toliko zasada.
Dva ispravka netočnog navoda. Prvo uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Pa ispravljam netočni navod da se netko u Hrvatskoj može zvati Pajo Patak ili James Bond obzirom da su oba zaštićena. I to bi evo ministre Uprave trebali znati da nitko u onim županijskim uredima neće moći potpisati da se netko zove James Bond jer će platiti jako veliku kaznu. Isto tako i za Paju Patka ili za Šilju ili za Mini Mouse ili za Miki Mousea jer su to likovi koji su masno i debelo zaštićeni, autorskim pravima.
Drugi ispravak, Dinko Burić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre dakle prije svega želim naglasiti, evo već smo u ime kluba rekli da mi podupiremo ovaj prijedlog zakona, ali ispravljam vaš netočan navod samo u jednom dijelu kad ste rekli nema država što s time želi li promijeniti netko ime ili ne. Nema ako se radi o odrasloj osobi, ali mi upozoravamo samo na opasnost kad se radi o određivanju u imenu djeteta. Dakle, evo samo poseban naglasak dajemo na to da tu treba iznaći neku mogućnost da se baš ne da mogućnost bilo roditeljima bilo nekom trećem što zakon predviđa da da takvo ime djetetu da kasnije dijete ima problema u svom životu.
Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Pozivam uvaženog kolegu Šimu Lučina da nam se obrati.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, gospodine ministre pa mislim da je dobro što smo, ja se nadam, sada započeli jedan posao, a to je da mijenjamo zakone za koje bih se ja usudio reći da ih je vrijeme pregazilo. Dakle, pred nama je zakon koji je star skoro 20 godina, a možemo li zamisliti što se na društvenom planu, na općem planu desilo u posljednjih 20 godina? Ja sam sklon vjerovati, a vjerujem da ćemo se tu složiti da se granice slobode pomiču. Nažalost, ne samo naprijed nego ponekad i natrag. I stoga mislim da i zakonodavstvo mora poticati to pomicanje, ali isto tako i na određeni način ga da kažem kontrolirati i anticipirati. Ja ću podsjetiti neke kolegice i kolege iz prošlog saziva, imali smo sličan prijedlog zakona koji je išao u proceduru u ime kluba SDP-a mislim da se rasprava desila u noćnim satima negdje u 12. mjesecu 2010. godine. Ono što je zanimljivo osim kluba zastupnika velika većina prisutnih u Saboru je, zapravo nije velika većina jer je zanimljivo svega je bilo nekoliko diskutanata, ali su oni reprezentirali svoje stranke, svoje klubove. Zapravo bili su protiv tih izmjena. Evo meni je sad drago što je na određeni način i ono što smo onda predlagali samo jedan djelić zapravo uvršteno u ovaj zakon. Ja bih upozorio isto tako da možda ne bi bilo loše da se razmisli i o promjeni Zakona o maticama. Jer mi imamo jednu situaciju zapravo da vama matičar sad ne izdaje samo zadnju bilješku nego zapravo kad vam izdaje onda vam izda pa vidite ne znam ako ste 5 puta mijenjali ime vidite svih 5 puta kako ste i u kom ste pravcu mijenjali i koja ste imena mijenjali. Zašto je to bitno? Pa to je zapravo bitno za segment onih ljudi kad je riječ o promjeni imena kao, neću ih nazvati bolesnim to su transrodne osobe koje mijenjaju ime i kojima je u interesu da njihova promjena imena ostane na određeni način zaštićena za širu javnost, da ne bi imali neugodnosti onakve kakve imaju sada. Ja vjerujem da će ovaj zakon još u narednom čitanju, odnosno do konačne verzije doprinijeti, odnosno još više dati doprinos u onom smislu širenja slobode. Stoga ja moram reći da neke dileme koje su tu ili bolje reći ograničenja koja su tu iznijeta, zapravo ne bi bio s njima opterećen. Ne znam, često nećete zapravo često ili uopće nećete naći slučaj da vam kad idete dati ime djetetu da vam ospore to ime, pa ma koliko ono vrijeđalo nekakve osjećaje, nečiju tuđu slobodu ili ne zna što. Prema tome, za mene bi isto mjerilo trebalo vrijedit i kad osoba, odrasla zrela osoba, mijenja ime. To ako će neko svom djetetu dati ime Hitler, pa mislim da to nije problem društva nego zapravo da je to njegov problem. Ja vas uvjeravam da će to dijete kad sazrije, to ime jako brzo promijenit. A odrasla osoba koja hoće takvo ime, pa neka mu ga. Mislim ne bih se zapravo čak ni s time, može se on zvati ne znam, i Osama bin laden ili već kako hoćete. Prema tome, mislim da čak i tom djelu bi trebala država naći mjeru, u kojoj će se mjeri miješat u privatnost. Isto je zapravo kad je riječ da zapravo djeci, to sam zaboravio reć, tu isto mislim da bi trebalo bit jako oprezan. Mislim da bi ranije djecu trebalo uključit u konzultacije, normalno shodno njihovim godinama, prilikom izmjene imena. I mislim da je ono, staro rješenje mislim da je bilo 10 godina i mislim da to zapravo nije loše i možda bi to trebalo, da bi to trebalo ostat. Ono što sam još htio kazat, dakle nekakva ograničenja itd., čini mi se da su kolege iz HNS-a govorile nešto o potrebi da se u svakom momentu vidi da je neko promijenio ime. Da tako kažem da ne može zametnuti trag. Razumio sam zapravo i motivaciju i kontekst te priče. Ja bih htio napomenut da u nekim slučajevima treba situacija, riječ je o široj javnosti, da se ne vidi to ime, naglasit ću zašto. Obzirom u vremenu u kojem živimo, transrodne osobe, pogotovo mlade osobe često imaju problema u proceduri promijene recimo spola, i šta se dešava? Jednostavno se maltretiraju, jednostavno kad se vidi jel da se netko zvao recimo Mario, sad se zove Marija ili obrnuto ima problema, nalazi zapravo do jednostavno do osude zajednice u kojoj živi iz jednostavnog razloga jer je riječ, gdje je riječ o nerazumijevanju. U tom smislu mislim da bi trebalo jasno propisati tu tajnost. To znači da normalno administracija, odnosno institucije sustava imaju zapravo taj uvid, ali da kad je riječ opet se vraćam na izdavanju izvoda iz matice, da bi tu trebalo bit opreza. Evo vjerujem da ćemo zakon do drugog čitanja još imat u boljoj verziji, u jasnijoj verziji. I mislim, moj je savjet obzirom da je riječ o imenu, a ako ime često nije stvar vlastitog izbora, da zapravo bi trebalo biti jako oprezan u tom dijelu gdje stavit ta ograničenja u onom smislu, pogotovo kad je riječ o izboru imena. Vjerujem isto tako i s time završavam, da ćemo još nekoliko zakona i Zakon o maticama uskoro dobit na dnevnom redu kako bi cijeli ti niz pitanja u smislu onog najosobnijeg zapravo na određeni način regulirali sukladno vremenu, a htio bih reć i potrebama suvremenog društva. Hvala lijepa.
Obavještavam zastupnike da je isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. A sad ćemo na ovo izlaganje čuti dvije replike. Prvo uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Evo uvaženi kolega Lučin, evo upravo je ministar pročitao presudu Ustavnog suda Republike Hrvatske iako postoje neki drugi sudovi kao što je Vrhovni sud koji kažu da je zbor narodne garde i narodna zaštita bila paravojna formacija, sve je tamo do 12. mjeseca 1991. godine, ali ostavimo sada to. Dakle, treba ipak društvo i zakonom urediti, koja imena su prije svega vrijeđanje. Pa ja bi to nazvao jednom vrstom homofobije, da se netko npr. zove Adolf Hitler jer znam da nema ni jednog više imena Adolf Hitler na svijetu, ali ima prezime Hitler. Pa mu se doda još npr. Benito Mussolini ili ne znam, ne znam koje za James Bonda smo tvrdili da se ne može zvat, jer će platiti masnu kaznu. Ali isto tako ima i drugih imena gdje bi upravo zakonom trebalo definirati i ne vrijeđati ostale. Ono što ja kao zastupnik mogu preporučiti da imamo doista hrvatska narodna imena protiv kojih se očigledno, ni dijete kad odraste neće imati ništa protiv jer neće se zvati Deng Xiaoping ili ne znam kako, Casanova ili ne znam koje drugo ime po nekim povijesnim ličnostima, ili po sapunicama koje su se davale. Možda je veći problem što su hrvatske obitelji u ovom, u ovo teško vrijeme recesije dodavali uz ono svoje prezime i oznaku plemeniti, pa vjerojatno su s tom plemenitošću htjeli iz ove teške gospodarske krize.
Hvala lijepa. Kolega Vinkoviću, hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Dobro ja sam valjda dobro shvaćen kad sam karikirao sa ova dva imena. Međutim, mi možemo doći u ovakvu situaciju ako jednim općim člankom propišemo dakle da postoje neka imena koja vrijeđaju slobode, osjećaje i onda to ostavimo jednom činovniku zapravo da on utvrđuje koja to imena vrijeđaju osjećaje građana, odnosno njihove slobode itd. Zapravo imat ćete ovakvu situaciju da će činovnik u jednom mjestu, jedno ime proglasiti nepoćudnim a u drugo će to ime propustiti. Da vidim, vi se zalažete za jednu drugu stvar, a to je da napravimo koliko sam shvatio registar imena. Međutim, moje pitanje je koje taj ko će taj registar napravit i ko je taj ko će reć e sad su to sve nepoćudna imena i riješili smo problem. I ja se u te stvari ne bih htio uplitati. Ja mislim ipak da nemojmo podcjenjivati hrvatske građane u onom smislu da znaju koje ime hoće dati svom djetetu i da znaju koje i zašto hoće neko ime uzeti. Ja mislim zapravo da će oni ako izaberu, to je moj stav, dakle nekakvo od tih imena imati zapravo oni najviše problema a ne njihova okolina. Hvala lijepo.
I druga replika, uvažena zastupnika Sunčana Glavak.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja ću ostaviti povijesne ličnosti po strani. Kolega Lučin govorili ste o ograničenjima i o slobodi izbora. Ja ću se vratiti na članak 5. ovog Zakona koji govori o vraćanju na prezime prije sklapanja braka, pa možda će i ministar nešto o tome moći progovoriti. Pitam se što ukoliko dođemo u situaciju da nakon razvrgnuća braka netko od bračnih partnera bivših, primjerice bez da nešto da vas želim uvrijediti, nemojte krivo shvatiti vaša supruga više ne želi da vi nosite njezino prezime ili vi ne želite nositi ili ona ne želi nositi vaše prezime. Što u tom slučaju, dakle zakon o tome ništa ne govori a imamo i takvih situacija. Dakle, imamo eto i muškaraca koji često dodaju ženino prezime. Što u slučaju da je takva situacija da li on ima pravo uskratiti ili ona uskratiti korištenje svog prezimena po razvrgnuću braka. Jer Obiteljski zakon isto tako ne rješava tu situaciju, jer on kaže da sporazum o prezimenu mora biti u skladu sa odredbama posebnog zakona pa mislim da je tu riječ o propustu ili će eto možda i ministar moći odgovoriti. Dakle, razmislimo i o toj situaciji. Imamo sve više tih dodavanja prezimena bilo od jednog ili drugog bračnog partnera. Hvala lijepa.
I na ovu repliku odgovorit će uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Sasvim kratko. Ja vam tu imam jasan stav. Onog trenutka kad se razvrgne bračna zajednica onda je moja stvar i stvar moje supruge koje će prezime imati. Mislim zašto? Ja to osobno, ja tu ne vidim spora ako su svi odnosi pri toj rastavi razriješeni pravno kako to već spada. Prema tome, i to bih ostavio pojedincu da sam izabere bez obzira što je nekad bila bračna zajednica. Sad više nije.
Hvala lijepa. Svojih 10 minuta za pojedinačnu raspravu sada dobiva pravo iskoristiti uvažena zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicama, kolegice i kolege. Pa evo, danas smo se svi složili u ovoj raspravi da ovaj Zakon koji traje 20 godina mora doživjeti promjene. Ali i ja ću napomenuti da iz ovakve rasprave je vidljivo da je dobro da zakoni idu u redovnu proceduru, dakle u najmanje dva čitanja, da ste i sami ministre u svom uvodnom izlaganju već upozorili na neke slučajeve koje ćete kao predlagatelj prihvatiti nakon rasprave na odborima, a ja mislim poglavito nakon ove naše rasprave. Svi smo suglasni da je ovo važna tema, važna tema o kojoj treba razgovarati i uglavnom svi razgovaramo o promjeni imena. Slažem se sa svim kolegama koji su ovdje navodili čitav niz imena iz serija, sapunica, voća, povrća i ne znam čega, od Sandokana, Tarzana, banana, a vjerujte da ima takvih imena, pa do onih slučajeve kada su devedesetih godina to je dobro kolegica Antičević napomenula u nekim zajednicama, u nekim romskim zajednicama mijenjali imena djeci. To se događala i u Sisku. Bila sam ravnateljica i dobila sam odjednom tridesetak dokumenata za promjenu imena djeteta, a onda ubrzo ministre nakon mjesec dana oni bi se vratili i dolaze u školu, vratili bi se na svoja imena ili mijenjali neka druga imena jer neće ostvariti svoja druga prava nakon promjene imena. To je bilo evidentno nepoznavanje situacije, ali je izazvalo čitav niz problema u praksi, u školama. I zato se slažem da je ovim člankom 6. trebalo pojednostaviti proceduru promjene imena. Ali mislim da treba kao i nekolicina kolega koja je ovdje rekla iz ovih praktičnih primjera ipak ograničiti možda broj mogućnosti, vremenski period promjene tih vremena. Jer hoću li se ja danas zvati Ines, sutra Ivanka, preksutra Iva jer mi se to slučajno sviđa. Pa evo zabavljat ću se i sami ste svi rekli promjenama imena bez obzira što to nosi i neke druge, ja ću reći čak i velike ekonomske posljedice jer vi morate mijenjati i dokumente ne samo vi, nego to mora raditi i državna uprava. Dakle i uprava je zatrpana takvim poslovima. Nije bez razloga to što je i kolegica Antičević upozorila na ovaj treći stavak članka 6. gdje se to ime mijenja negdje u inozemstvu po odobrenim propisima, a onda se upisuje u Maticu rođenih bez provođenja postupka promjene osobnog imena. Mislim da biste o tome kao predlagatelj trebali još jednom razmisliti da to nije tako pojednostavljen postupak. A zašto je ime važno? Danas smo govorili uglavnom o promjeni imena i svi govorimo o imenima, ali nitko nije spomenuo što je osobno ime. Naime, time se bavi cijela jedna lingvistička grana koja se zove onomastika. Dakle, osobnim imenom, proučavanjem značenja podrijetla bavi se i sama lingvistika. Osobno ime označava ono ime koje se koristi za označavanje i razlikovanje osoba. Sastoji se, sada smo prihvatili što je dobro ne samo od dvije riječi, ali se sastoji od dva dijela. Sastoji se od tog prvog osobnog imena i onog drugog najčešće obiteljskog imena tj. prezimena. Najčešće mijenjamo i svi govorimo o promjeni osobnog imena, o bojazni, a i sama iskazujem tu bojazan o uvođenju nekih neprimjerenih naziva i riječi, a ovaj Zakon nije omogućio ničime unošenje takvih neprimjerenih riječi. Neću spominjati ono što su kolege spominjale, ali mogućnost da se takve riječi upotrijebe je u ovom zakonu velika. Prezime nije staro kroz povijest kao ime, prezime smo počeli upotrebljavati negdje krajem 14. stoljeća, pa na ovim prostorima je ono postalo obveza u 18. stoljeću kada su u zapadnoj crkvi uvedene Matice rođenih tada su prezimena bila izabirana i nastala su od zanimanja, osobina ljudi, geografskog položaja, a time se je najbolje ako želimo vidjeti cijeli taj razvoj naših prezimena, hrvatskih prezimena bavio akademik Petar Šimunović i dobro je pročitati tu knjigu da vidimo u stvari što znači za čovjeka ne samo kao što je rekao don Grubišić identitet nego identifikacija njegova. Zato je jako dobro pročitati to. Zašto govorim o ovome? Danas smo svi kolege govorili uglavnom o onome što će se dogoditi ako potpuno liberaliziramo promjenu imena, no međutim znate li da ljudi sve češće mijenjaju i prezimena, dakle i taj drugi dio svog osobnog imena iz nekih obiteljskih razloga, reći ću vam iz nekih nasljednjih razloga ali i iz pomodarstva. Jel je zgodno imati sada nekakvo prizvučno, zvučno strano prezime. Evo do toga može dovesti liberalizacija osobnog imena i ta prevelika liberalizacija. Zato mislim a i sami ste svjesni vidim ministre nakon rasprava u odborima i ove danas rasprave ovdje, da je zaista još potrebno razmotriti jesu li na potrebna neka ograničenja bez da ograničavamo slobode građana kod izbora i promjene osobnog imena ali i perioda vremenskog perioda u kojem se to osobno ime može mijenjati. Evo mislim da će zaista još jednom ističem da je vrlo značajno da je i ovaj zakon ipak krenuo u dva čitanja, jel mislim da su sve danas ovo bili dobri prijedlozi, dobro iskustvo ljudi koji su iznosili iskustveno što se sve događa sa osobnim imenima kod nas i da je zato jako, jako potrebno još dobro razmisliti o prevelikoj liberalizaciji ovog članka 6. Evo hvala.
Hvala vama. I na ovu raspravu replicirat će uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
To je samo dodatno obrazloženje. Slažem se s kolegicom ali slažem se i sa ministrom i s onom presudom Ustavnog suda da doista ne možemo otići toliko u liberalizaciju. Neću na ovom mjestu spominjati i neka druga imena koji bi netko pametan mogao poželiti da se tako zove. Što se tiče nas muškaraca vjerojatno bi svi voljeli biti James Bondovi ali rijetki u tome uspijevaju pa je to samo kritika i za muški rod i mene osobno. Ali smatram da treba doista donijeti jedan registar imena kako se doista ne bi davala imena posebno djeci, posebno djetetu. Pa slažem se ovdje neka i onaj činovnik u onom uredu odredi ako neka osoba doista želi promijeniti svoj identitet jer ime i prezime je dio identiteta. Tu su još otisci prstiju, može se još napraviti i DNK analiza. Jasno mi je da zaštićeni svjedoci trebaju novi identitet. Ali u svakom slučaju podržat ćemo ove izmjene starog zakona koji je doista bio da tako kažem i smješten za ropotarnicu povijesti, ali donoseći novi zakon ne možemo ponovno donijeti nešto što u Hrvatskoj doista nije niti u duhu ne samo tradicije nego u duhu jednog normalnog ljudskog razmišljanja. I doista nam se može desiti da se netko nazove po povijesnim ličnostima bile one pozitivne ili negativne. Jedan je Ante Pavelić, jedan je Josip Broz Tito, jedan je Adolf Hitler, jedan je Benito Mussolini, jedan je Zagor, jedan Tex Willer, jedan James Bond, a imamo Ante, Marko, Stipe, Ivo, Ivan, Zoran sve su to hrvatska imena koja inače po hrvatskoj boginji zore Zoran i dobio ime.
Hvala. Na ovu repliku odgovorit će uvažena zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vinković vi se slažete u potpunosti sa mnom i upravo ono što sam ja istaknula što znači osobno ime. označavanje i razlikovanje osoba. Ali se svi slažemo danas da moramo posvetiti pozornosti. Slažem se i s vama u ovom dijelu gdje kažete da možda moramo napraviti registar hrvatskih imena ili imena u Hrvatskoj. Međutim vrlo je teško ljude obvezati da oni ta imena izabiru. To je teško, to zadire u ljudska prava i to će vrlo, vrlo teško biti izvodivo. No međutim onaj službenik koji odobrava upotrebu nekakvog imena bi zaista morao biti toliko educiran da može tom roditelju reći pa ne možeš dijete nazvati Banana. Možeš jel je svoj izbor, ali ti to ne doliči. Ja vjerujem da ljudi u matičnim uredima i to rade. No međutim svi smo mi samo ljudi i ljudi vrlo često odlučuju zaista teško je reći jednu riječ ali moram reći o nekim nakaradnim stvarima u svom životu.
Poslušajmo i drugu repliku uvažani zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Roksandić čuli smo danas dosta ovdje o suglasju glede ove teme ali čuli smo i dosta liberalizma u svakom slučaju i čak smo do onog razmišljanja da se moramo požuriti da nas netko ne pretekne. Ja mislim da to nije dobro razmišljanje. Ja mislim da se mi moramo žuriti da popravimo životni standard građana, jer uistinu u ovakvoj situaciji gdje se ovo događa i rast nezaposlenosti i sve te okolnosti mi se moramo natjecati da popravimo kvalitetu življenja naših građana. To je ono temeljno pitanje. Daj Bože da je ovoj zemlji glavni problem ime i prezime. Ja se slažem s određenim postignućima ali u svakom slučaju držim da treba imati određenu mjeru u tome, a svakako je bitno reći pa zvao se on i Stipe što mi se sviđa ovo od kolege Vinkovića ili Ivan ili itd. ako je on u teškoj situaciji i nevolji uistinu mislim da mu to neće promijeniti. Ja tako razmišljam barem.
Na repliku će odgovoriti uvažena zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala. Pa kolega Milinković ja se potpuno slažem s vama. Ma koliko bila ovo važna tema i možda zaista važna za život naših građana svakako da je gospodarska situacija itekako važna za život građana. No međutim i ovu temu možemo vezati uz gospodarsku situaciju. Navalimo li mi i dopustimo li mi da ljudi mijenjaju svakih mjesec dana svoje prezime svoje ime, to iziskuje itekakve troškove. Ako smo im podigli PDV, poskupili struju, plin, vodu, komunalije i ja više ne znam šta nije u zadnjih 6 mjeseci poskupjelo a građani to svakodnevno znaju i još im damo da mijenjaju, dovedemo ih do situacije da zbog nekih svojih hirova, a danas smo čuli da može postojati hir čovjeka da promijeni svoje ime svoju oznaku svoj identitet svakako da će to a ja sam rekla da je to i ekonomsko pitanje zato sam i tvrdila u svojoj raspravi da je to itekako ekonomsko pitanje.
Ostaje nam čuti još jednu pojedinačnu raspravu. Bit će to rasprava uvažene zastupnice Ane Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Dakle izbor osobnog imena, odnosno promjena osobnog imena svakako spada u jedno od temeljnih prava i sloboda svakog građanina i stoga nemamo nikakvog razloga da ne podržimo donošenje zakona kojim će se ono i ostvariti u praksi. Ali naravno da svako pravo i svaka sloboda može, rekla bih i mora bit ograničeno samo slobodom i pravima drugih. Stoga ću se ja u ovoj raspravi zapravo osvrnuti malo na ono što bi trebalo stipulirat u ovom zakonu, a to je sprečavanje zloporabe. Naime, u sklopu pojednostavljenja procedure dakle toga da se više ne mora spominjat razlog zašto se traži promjena osobnog imena što smatram da je u redu izostavljena je i obveza objave promjena imena na oglasnoj ploči. Čuli smo od predlagatelja da se to gotovo nije niti u praksi provodilo ako se dobro sjećam, ali ta objava je imala neki svoj smisao koji bi onda trebalo nadomjestiti drugačijim odredbama u ovom prijedlogu zakona. Zašto je, što je bilo smisao objave na oglasnoj ploči? To što se građani identificiraju u pravnom prometu ili uopće društvenom prometu identificiraju se svojim imenom, dakle na taj način se htjelo javnosti oglasiti da je osoba koja se do sada identificirala tim imenom se sada identificira nekim drugim imenom. Ljudi sudjeluju u pravnom prometu, dakle osim u kaznenim stvari u nekim građanskim parnicama, upravnim postupcima, u svojim društvenim odnosima, dakle u jednom trenutku ostaju da ono što su komunicirali sa jednom osobom ta osoba je nestala jer je izgubila svoju identifikacijsku oznaku. Dakle ne govorim tu o OIB-u koji će se vodit u službenim evidencijama, govorim o građansko-pravnim odnosima. Druga bitna stvar je članak odnosno odredba u smislu zloporabe članak 8. i 9. Dakle to sam već govorila na odredbama, ova stipulacija članka 8. da promjena osobnog imena neće se odobriti osobi protiv koje se vodi kazneni postupak, ovako kako je ovdje stipulirana bolje bi bilo da je nema. Prije svega zato što ona u praksi nikad neće biti do kraja provedena jer će se događati dakle evidenciju o tome da li se vodi kazneni postupak vode sudovi. Nema centralizirane baze podataka o vođenju kaznenog postupka u Hrvatskoj što znači da osoba kad dođe u Zagreb promijeniti osobno ime vjerojatno će službenik zatražit od nje da donese potvrdu Općinskog suda u Zagrebu ili Županijskog suda u Zagrebu o tome da se ne vodi kazneni postupak. Međutim, moći će se istovremeno voditi postupci u Zadru, Osijeku ili bilo gdje diljem Hrvatske, a da to uredujući službenik neće znati ili će morati zatražiti od svih sudova u Hrvatskoj da donese potvrdu da se ne vodi kazneni postupak. Naravno postavljam pitanje, to se već čulo u raspravi, šta je s osobama koje su osuđene, šta je za osobe kojima su određene neke mjere kao pravne posljedice osude, kako će se one identificirat u tim evidencijama ili da se na njih odnose te posljedice i na kraju krajeva što je sa osobama koje su u nekom parničnom postupku gdje će onda parnični sud kada bude dostavljao određenoj osobi pod određenim imenom i prezimenom te osobe više neće bit nego će bit neko drugo ime. Evo o tome svemu treba razmišljat da se spriječe zloporabe. Članak 9. određuje, to je i ministar govorio, da je matičar dužan dostaviti obavijest o promjeni osobnog imena tijelima koja vode evidencije o građanima, ali tu svakako bi trebalo razmisliti i o tome da se ta promjena dostavlja onda i sudovima i kaznenoj evidenciji. Doduše od Ministarstva pravosuđa još uvijek očekujemo i nadam se da će bit do kraja godine pred nama Prijedlog zakona o Kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji jer će Kazneni zakon u tom dijelu prestat važit krajem godine pa bi možda i to bilo neko mjesto gdje bi sve ovo se moglo i trebalo regulirati. Još nešto upozoravam, a to je članak 11., kaznene odredbe. Mislim da je on tu potpuno nepotreban, dakle ovaj zakon govori o izboru odnosno promjeni osobnoga imena, a tim člankom se govori da će se novčanom kaznom kaznit za prekršaj osoba koja upotrijebi tuđe osobno ime. Ne znam da je, ovo uopće nije materija ovoga zakona, dakle mi imamo Kazneni zakon, imamo kazneno djelo lažnog predstavljanja, dakle to je za onog i dovodimo se u opasnost da istovremeno određeno ponašanje opisujemo kao biće kaznenoga i prekršajnoga djela. A ovdje bih upozorila da ono što bi moglo biti kao prekršaj predviđeno ovim zakonom i bilo bi u skladu s materijom koju regulira ovaj zakon to je kada u članku 10. se kaže da je osoba dužna koristiti se novim osobnim imenom u pravnom prometu od dana upisa promjene u Maticu rođenih, e onda bi se mogla odredit kao prekršaj ukoliko ta osoba koja je promijenila prezime se koristi svojim bivšim osobnim imenom. Dakle ako je promijenila osobno ime, upisala ga u maticu, ako se koristi bivšim imenom da se za to propiše prekršajna kazna, odnosno da se to utvrdi kao prekršaj. To bi bila neka logika ovoga zakona. Još nešto, mislim da je u kontradikciji članak 3. i članak 7. koji govori o određivanju odnosno promjeni imena djeteta. Dakle u članku 3. u stavku 1. je kod određivanja imena za dijete određeno da roditelji to čine sporazumno i da mogu odrediti da dijete nosi prezime jednog ili oba roditelja. Dakle tu je ograničen izbor prezimena za dijete na prezime jednog ili oba roditelja. Međutim u istoj situaciji kad dijete ima recimo pet godina pa se roditelji sjete promijenit mu prezime nema ograničenja nikakvoga, dakle maloljetnom djetetu kaže promijenit će se osobno ime na zahtjev roditelja ili posvojitelja itd. Nema nikakvog ograničenja da se ono promijeni na način da bude prezime jednog od roditelja pa ne znam koji je smisao ovog, možda neki ima ali ja ga evo ne vidim. I dalje još u članku 7. primjećujem jedan različiti odnos u slučaju vršenja roditeljskoga prava. Naime, tu govorimo o roditeljima koji ne žive u braku, ali gdje onda onaj u odnosu na određivanje, odnosno promjenu osobnog imena roditelj kod kojeg dijete živi ima znatno veća prava od ovog drugog roditelja premda oni imaju zajedničko roditeljsko pravo. I sama činjenica života s jednim roditeljem ne znam zašto bi ukoliko uredno podmiruje sve svoje roditeljske dužnosti drugi roditelj zašto bi ga stavljalo u povoljniji položaj. Ako primjećujete ova odredba kaže da se ime maloljetnog djeteta može promijeniti na zahtjev roditelja kod kojeg živi uz suglasnost drugog roditelja, a ako on ne da onda će to odrediti centar za socijalnu skrb. Međutim, ne dopušta taj isti zahtjev onom drugom roditelju koji jednako ima tako sva roditeljska prava i uredno izvršava roditeljsku dužnost, a ne može podnijeti takav zahtjev, a da onaj drugi roditelj daje suglasnost. Također, ne vidim tomu razloga. I svakako mislim da ovu dobnu granicu za pristanak djeteta treba vratiti na onu dobnu granicu iz postojećeg zakona, a to je 10 godina. Do desete godine se dijete itekako identificira sa svojim imenom i prezimenom i mislim da ga o tome treba pitati. Također, mislim da je dobro ovo produženje roka u kojem žena nakon razvoda braka, odnosno svaki bračni drug, može zatražiti promjenu u svoje bivše prezime. Razgovarali smo o tome da možda nije najbolji zakonski izričaj vratiti se na prezime, ali moglo bi stajati da može promijeniti prezime u ono koje je nosila prije sklapanja braka ili nekakvu takvu formulaciju. I tu treba upozoriti jasno da se ovdje radi samo o olakšanju, dakle da se to prezime promijeni samom izjavom, a da ne treba ići u upravni postupak.
Hvala lijepa.
Evo iz ovih svih razloga nadajući se da će do konačnog prijedloga zakona predlagatelj uvažiti sve ove primjedbe iz rasprave podržat ću ovaj zakon. Hvala.
Još jednom će replicirati Zoran Vinković.
Evo kolegica je upravo prepoznala problem u ovom članku 7. gdje se praktično jedan roditelj, jedan od roditelja da tako kažem stavlja u prvi plan bez mogućnosti drugog roditelja da utječe na ili ostanak prezimena djeteta ili samu promjenu. I ovdje je posebna jedna velika mogućnost, ja bih rekao i manipulacije centara za socijalnu skrb, jer ne znam da li znate da evo u poslovanju u bankama npr. kada roditelj otvori ili onu stambenu štedionicu maloljetnom djetetu ili štednju da taj isti roditelj koji je dakle skrbnik, zakonski skrbnik tom djetetu u slučaju ne znam čega, nekih poteškoća ili ukoliko je to djetetu neophodno taj isti novac ne može podići, dakle koji je roditelj ili oba roditelja koji su uplaćivali nego se traži suglasnost centra za socijalnu skrb. Koji dakle ni kruh jeli ni kruh mirisali, niti su lipu niti kunu uplatili za to dijete. Dakle, tu je jedan veliki problem koji se može desiti i može se prije svega dovesti jedan od roditelja, a pretežno je to u zakonskoj praksi ili u dosadašnjoj praksi praktično otac obzirom da prilikom rastava većina tih sudskih sporova završi da se dijete dodjeljuje majci. Ne ulazeći dakle u razloge toga evo smatram da tu treba posebno obratiti pažnju i biti posebno senzibilan prema ovom pitanju.
Na repliku će odgovoriti uvažena zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa. Pa evo kolega Vinkoviću zato sam govorila uz svo poštovanje prema građanskim slobodama i pravima, ali mi smo dužni ugraditi u zakonske tekstove i mehanizme za sprečavanje zlouporabe. Jednako tako iskoristit ću ovo da kažem i u onom slučaju u kojem mislim da kolega Lučin nije prepoznao repliku kolegice Glavak pa će to ministar možda odgovoriti, a radi se o tome dakle kada u slučaju razvoda braka jedan od bračnih partnera ne želi da nakon razvoda bivši bračni partner više nosi njegovo prezime. Da bi to trebalo nekim propisom, ovim ili Obiteljskim zakonom, regulirati.
Na primjedbe iznesene u raspravi sada će se osvrnuti i ministar Uprave uvaženi Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege koliko je ustvari ova materija kompleksna potvrđuje i činjenica da se iz presude Ustavnog suda koju sam citirao ima 4 izdvojena mišljenja sudaca. Dakle, ovo je bila presuda koju sam citirao je presuda, a iza toga još imaju 4 izdvojena mišljenja sudaca. E sad zamislite kad bi došli do Registra imena koliko bi tek tu bilo izdvojenih mišljenja zašto nešto da, a zašto nešto ne? Mislim da će to na kraju u tim spornim situacijama koje su ipak pojedinačne, dakle rijetke, odlučivat sud i pustimo dakle da sud onda na kraju procijeni da li je službenik, nakon toga drugostupanjsko tijelo, odnosno dakle ministarstvo, nakon toga jedan stupanj upravnog sudovanja, pa drugi stupanj upravnog sudovanja i nakon toga tek u petome stupnju vjerojatno ukoliko do toga dođe Ustavni sud oni će odlučiti da li je država time što nije dopustila neko osobno ime nekome uskratila, povrijedila njegova ustavna prava. Mislim dakle da će to biti put kojim će se ići, a dok sud ne presudi da su povrijeđena ustavna prava neće se moći dobiti to ime. Prema tome, mislim da je to u tom smislu dovoljna zaštita. Što se tiče Zakona o maticama koje je spomenuo kolega Lučin, dakle on također ide u izmjenu, također ide u dva čitanja, također će biti vjerujem dobra rasprava, konstruktivna jer to je nešto također što vjerujem da nema nekih velikih ideoloških ili dnevno-političkih razlika. E sada, imamo jednu stvar koja se tu u raspravi dotakla koja nikad nije bila normirana, odnosno ograničena u zakonima još od 2. svjetskog rata, a to je određivanje imena djeteta kod rođenja. To nije bilo ničim ograničeno u zakonima. Ukoliko bi išli ograničavati i taj dio, a može se, išli bi tu jedan korak nazad. Ali ukoliko idemo u pet stvari korak naprijed, možemo tu barem vidjeti da li postoje opravdani razlog da se onda i to normira. Međutim, pitanje je kako bi se dijete zvalo dok se ne završi cjelokupni upravni postupak i ko bi dao ime djetetu u tom slučaju. To je dakle isto pitanje, pitanje za raspravu. Što se tiče Jamesa Bonda, mi smo tisuću, dakle osamdesetih godina prošlog stoljeća u maticama imali Jamesa Bonda sa Đejms, ne James, nego Đejms. Nakon šta je Đejms postao punoljetan promijenio je ime, temeljem ove norme da se promijeni ime u inozemstvu i da se samo upiše u maticu. Upravo, inače ta norma se odnosi na građane, državljane s dvojnim državljanstvo. Dakle, ne može hrvatski državljanin koji nema dvojno državljanstvo promijeniti ime u inozemstvu da se to upisuje dakle u isprave u Hrvatskoj, ali ukoliko ima dvojno državljanstvo onda se temeljem promjene u državi čije drugo državljanstvo to upisuje u matice u Hrvatskog. E što se tiče kolegica Roksandić je spomenula ime Banana, dobio sam dopuštenje gospođe Jagode da spomenem da i ona ime ime po voću. A jučer je gospođa Višnja koliko se sjećam govorila o godišnjem izvješću, a i ja sam dobio ime po kemijskom elementu iako nisam po tome. Prema tome, uvijek je vjerojatno ko se zove Vodik ili Helij, sasvim sigurno ne bi bio uobičajen ali dobro. Prema tome, to je grčko ime. Ali to je isto dakle pitanje koja se društvena vrijednost krši od ovoga kada se da neko ime koje nije uobičajeno. I mislim da je tu gospođa Lovrin rekla sloboda drugih i to bi bila prva crta preko koje svi sam sigurno ne bi trebalo ići, ali u svakom slučaju i javni moral i još nešto što je u različitim vremenima različito tumačeno. Prema tome, pustit ćemo sudu da bude taj zadnji koji će protumačiti to. I mi ćemo tu opću normu staviti u zakon. Što se tiče objave i ovog roka od 30 dana, dakle objava je bila u smislu da se netko ima pravo žaliti na to u roku 30 dana. Mislim da pitanje da li je bilo dakle zbog toga da se nekoga obavijesti jer ukoliko je rok 30 dana onda se taj neko ima žalit i neko ko vidi, kome se to ne sviđa i onda se tek odlučuje da li je ta žalba osnovana ili ne. I kada se promijeni ime onda dolazi do promijene, dakle do primjene u pravnom prometu. Također, norma koja se tiče kaznenog postupka ovako je napisana između ostalog iz razloga što smo analizirali Kazneni zakon i prava ili dopuštenja kada se mogu koristit podaci iz kaznene evidencije. I tu smo se konzultirali s Ministarstvom pravosuđa, ali ćemo se još jednom konzultirati u analizi ove, dakle kako točno propisati u kojem trenutku, kada, zbog kojih djela se vodi kazneni postupak i da li i u tom slučaju uz dopuštenje suda se može promijeniti jer ne vidimo koja bi se vrijednost štitila time da se nekome uskrati promjena imena iz Ivan u Marko. Ukoliko to ne utječe na kazneni postupak ili ukoliko to ne utječe na neka njegova, dakle na mogućnosti ili obaveze tog građanina. Evo toliko, dakle u ovome dijelu. Dakle, osobno ime je u svakom slučaju, dakle Zakon o osobnom imenu je u svakom slučaju zakon koji se uređuju temeljna prava građana. Zato mislim da, evo dobili smo pohvale zato što ide u dva čitanja, ali vjerujem da će većina zakona ići u dva čitanja. Jer evo sad je, prošlo je ovo prvo vrijeme kada je trebalo nešto i u hitnom postupku barem iz djelokruga ministarstva kojem sam na čelu. Vjerujem da će se svi zakoni koji budu i u tom smislu mi je na neki način i drago da je ova rasprava pokazala da je, da su zastupnici neovisno o poziciji ili opoziciji prepoznali dobru namjeru ministarstva, dobru namjeru Vlade da se dakle jedno pitanje bolje uredi nego što je sada. U konačnom prijedlogu zakona, dakle razmotrit ćemo sve primjedbe koje smo dobili u raspravi i na njih ćemo se i u tekstu koji dobijete očitovati. I vjeruje dakle, da kad budemo morali birati točna rješenja da ćemo uspjeti obrazložiti zašto baš ovako a ne nekako drugačije i u tom smislu evo očekujem da će na jesen ovaj zakon doći u drugo čitanje. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda Zoran Vinković.
Pa ispravljam, ja vjerujem netočan navod gospodina ministra da je ime dobio po kemijskom elementu. Možda je dobio i po francuskoj inačici James Bonda, Arsenu Lupenu.
Zaključujem raspravu.
Prijedlog Zakona o osobnom imenu, prvo čitanje, P.Z. br. 92. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Prijedlog Zakona o osobnom imenu, a sve primjedbe, drugo, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Tko je za ovakav zaključak? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je ovaj zaključak također donesen jednoglasno sa 130 glasova.
Prelazimo na: - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima, prvo čitanje, P.Z. br. 94 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuje se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, a to su članci 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Pitam želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Zamjenica ministra pravosuđa Sandra Artuković Kunšt.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Predlažemo izmjenu Zakona o upravnim sporovima u dijelu u kojem je taj zakon propisao da Upravni sudovi u prvom stupnju odlučuju u vijeću sastavljenom od 3 suca. Navedena odredba predstavlja odstupanje od pravila da u prvom stupnju sudi sudac pojedinac. Predloženom izmjenom i dopunom propisuje se da uvijek u sporovima pred sudovima, pred Upravnim sudovima u prvom stupnju odlučuje sudac pojedinac, dok i dalje Visoki upravni sud Republike Hrvatske kao drugi stupanj odlučuje u vijeću od 3 suca, u pravilu, odnosno u vijeću od 5 sudaca ako se radi o ocjeni zakonitosti općih akata. Navedena izmjena predstavit će ujednačavanje zakonodavnih postupovnih odredbi u smislu da je za prvostupanjsko sudovanje nadležan sudac pojedinac. A osim toga poboljšat će se i u učinkovitost u dijelu upravnog sudovanja jer ovakva organizacija sudovanja kroz vijeće, u vijeću od 3 suca zahtjeva drugačiju organizaciju, produžava postupak i ne dovodi do onoga što je cilj, a to je odgovarajuća odluka u razumnom roku. Osim ove izmjene, ova glavna izmjena prati i izmjene koje se tiču tekstu, nomotehničkom usklađivanju pojmova, dakle umjesto vijeća, sudac pojedinac. Predložili smo još jednu izmjenu koja se tiče mogućnosti obustave postupka ukoliko se radi o stvari koja ne može biti predmet upravnog postupka. I predložili smo da ova izmjena postupovne naravi u sastavu upravnog sudovanja u prvom stupnju, dakle da sudi sudac pojedinac, bude ona koja će se primjenjivati i na tekuće sporove, jer se ne radi o materijalno-pravnoj nego o procesno-pravnoj odredbi. Eto to je ukratko. Hvala.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo u ime klubova. Uvažena zastupnica Vesna Fabijančić Križanić u ime kluba HNS-a, oprostite u ime kluba SDP-a. Oprostite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče i hvala na ovoj ispravci, gospođo zamjenica ministra, poštovane kolegice i kolege. Dakle, kao što smo čuli u uvodnom obrazloženju predlagatelja pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima. Dakle, i u obrazloženju stoji, a i znamo svi to skupa da je intencija ovih izmjena ujednačavanje zakonodavnog sustava što u svakom slučaju podržavamo. S obzirom da se radi o redovitom postupku donošenja zakona raspravit ćemo ne samo pitanje odlučivanja u sporovima pred sudovima prvog stupnja već i druga pitanja koja se pojave kroz nadzor i praćenje novog zakonodavstva u upravnom sudovanju. Širina sudske zaštite građana od djelovanja javne uprave ogleda se ponajprije u pitanju pravnog uređenja predmeta upravnog spora. Dugo je vremensko razdoblje proteklo do trenutka posvećivanja dužne pažnje ovom važnom segmentu. Zakon o upravnim sporovima donesen je 2010. godine i to radi usklađenja sa europskim standardima, jer nakon proglašenja nezavisnosti Republike Hrvatske i njezinog uspostavljenja nije donesen novi Zakon o upravnim sporovima već se Zakonom o preuzimanju preuzeo Zakon o upravnim sporovima iz 1977. godine i koji je dva puta mijenjan tijekom 1992. U međuvremenu je hrvatsko zakonodavstvo nizom zakona donijelo rješenja kojim se uređuju posebna upravna područja ali ne i upravni spor. Tako je doneseno i uređeno službeničko pravo, lokalna i područna odnosno regionalna samouprava, izvlaštenje i drugo. U isto vrijeme preuzeti Zakon o upravnim sporovima umnogome nije odgovarao niti najnovijim standardima sudske zaštite u pravu država članica Europske unije, ali niti suvremenim shvaćanjima kako hrvatske pravne znanosti, tako niti struke. Upravni sporovi su u isto vrijeme trajali godinama i tako se u okviru prilagodbe hrvatskog zakonodavstva, pravne stečevine Europske unije pristupilo i izradi i donošenju novog zakona koji je uredio sudski nadzor nad radom uprave. Prema Zakonu o upravnim sporovima koji je na snazi pravilo je da se u upravnim sporovima odlučuje u vijeću od tri suca, a sudac pojedinac samo iznimno. Iako je proteklo puno vremena za uređenje ove problematike način kako je to riješio Zakon o upravnim sporovima vidimo da su zaostaci u predmetima upravnih sporova ponovno narasli, a to će naravno rezultirati i još duljim vremenom ostvarenja sudske zaštite. S obzirom da je i primarni cilj Zakona o upravnim sporovima osiguranje sudske zaštite od rada uprave sudski nadzor zakonitosti rada uprave i institut upravnog spora jedno je od najbitnijih pitanja upravnog prava svake države. Zajamčeni stupanj sudske zaštite baš kao i njezina učinkovitost ključni su elementi pri ocjeni svakog modernog pravnog sustava. Načelo sudske zaštite štiti pojedinca kojem su prava povrijeđena, te preventivno sprječava prekoračenje ovlasti izvršne i upravne vlasti na štetu građana. Danas u parničnom postupku u pravilu sude suci pojedinci i to kako u najsloženijim, tako i u predmetima visokih vrijednosti predmeta spora. Stoga smatramo da nema nikakvih valjanih argumenata da u upravnim sporovima treba suditi vijeće od tri suca i da učinkovito i na zakonit način ne može rješavati predmete sudac pojedinac. Uz ujednačavanje zakonodavnog sustava argument smanjenja zaostataka i bržeg rješavanja sporova zasigurno su prilog podrške ovim izmjenama u tom pravcu. Smatramo da svako treba težiti prema ujednačenosti, te je opravdano da i u upravnim sporovima pred sudovima prvog stupnja sude suci pojedinci i to naravno bez obzira na to kakva je složenost ili vrijednost predmeta spora i to posebno ne samo zbog ujednačenosti u sudovanju Republike Hrvatske već i radi činjenice da je kao drugostupni sud ustrojen Visoki upravni sud Republike Hrvatske. Vjerujemo da bi rješavanje predmeta po sucima pojedincima moglo značajno pridonijeti pravovremenosti rješavanju predmeta, pa će stoga klub SDP-a podržati ovaj prijedlog. Hvala vam lijepo.
Hvala vama. U ime kluba HDSSB-a govorit će uvaženi zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Zakon o upravnim sporovima. Dakle, izmjene i dopune Zakona o upravnim sporovima. Ono što treba reći prijedlog, Konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima koji smo imali 2010. godine to je jedan europski, moderni zakon koji smo donijeli i na putu usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, ali to je jedan moderni zakon koji je prije svega pospješio i modernizirao pravosuđe u smislu modernog upravnog sporovanja iz koje tradicije znači povijesnoga, upravnog sudovanja u Republici Hrvatskoj i modernoga europskoga prava. Prije svega uvođenje drugostupanjskoga postupka u pravnome sudovanju, uvođenje žalbe, skraćivanje postupka, osnivanje upravnih sudova u Zagrebu, Rijeci, Splitu i Osijeku, uvođenje izvanrednih pravnih lijekova. Sve ono što će u upravnom postupku sigurno pospješiti i upravno sudovanje, ali donijeti jedan moderni zakon koji će biti u korist građanima i građankama Republike Hrvatske. Upravo je to onaj zakon koji smo donijeli 2010. godine. On je bio jedan od mjerila za zatvaranje poglavlja 23. za ulazak Hrvatske u Europsku uniju i smatram da smo i tada donijeli moderni europski zakon. Današnje predložene izmjene i dopune zakona da se u upravnome postupku ne sudi u vijeću od tri suca nego da sudac pojedinac sudi u sporovima kako je to predviđeno zakonom. Prije svega klub HDSSB-a to podržava jer to je nastavak onog poboljšavanja i definiranja zakona koji smo donijeli 2010. godine. Ovo su norme koje su se pokazale da ako u tijeku primjene zakona da treba izvršiti određene korekcije da bi zaista ovaj Zakon o upravnim sporovima bio moderni europski zakon. Definicije i stavke ovoga zakona su i usklađivanje i uređivanje pravnog izričaja pojedinih članaka zakona u onom dijelu kada se u dosadašnjem zakonu ne predviđaju određena rješenja koja su se pokazala tijekom primjene zakona da ih treba uvesti u ovaj zakon i to je ono što sigurno trebamo podržati. Isto tako treba podržati i to da će se i upravnim sporovima koji su sada u tijeku dakle mi smo donijeli zakon 2010. godine s primjenom od 1. siječnja 2012. godine, dakle svi oni postupci koji su u tijeku po postojećem zakonsku rješenju ovim prijedlogom zakona se predviđa da se premosti ta pravna … kada donesemo ovaj zakon da se postupci završe po ovom postojećem zakonu. Klub HDSSB-a podržava izmjene i dopune ovoga zakona, smatra da će ovaj predloženi zakon dati poseban doprinos uređivanju hrvatskog pravosuđa i dalje u putu usavršavanja hrvatskim zakonima u kontekstu ulaska Hrvatske u EU i glasat ćemo za ove izmjene i dopune zakona. Hvala lijepa.
Hvala vama uvaženi kolega Salapiću. Stavove kluba Hrvatskih laburista Stranke rada predstavit će uvaženi kolega Dragutin Lesar.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. O ovom području osobno ne znam puno ali sam u pripremi rasprave savjetovao se s onima koji znaju daleko više od mene. Podržat ćemo ovu promjenu jer ona zapravo formalno ozakonjuje i postojeću praksu, jer i do sada i kao u parničnom tako i u ovim postupcima iako je zakonom bilo predviđeno vijeće od tri suca zapravo je radio jedan. To je bio onaj famozni sudac izvjestitelj dok su ostali samo potpisivali. To zbog toga što znamo svi da ne raspolažemo s dovoljnim brojem sudaca i da je takva praksa bila i do sada. Ono što bih želio upozoriti, uputiti, predložiti, sugerirati na razmišljanje Vladi i predstavnici Vlade i ministarstva su tri na prvi pogled ne povezane ali zapravo jako važne teme za pravosuđe. Područje upravnog prava po opsegu pravnih propisa zahtjevnije je kažu od drugih područja. Ima puno specifičnih zakona i podzakonskih akata koji zahtijevaju detaljno poznavanje pojedinih materija i sugeriraju da bi bilo izuzetno dobro i da kod ovih sudaca dođe do svojevrsne specijalizacije kako bi podigli kvalitetu rada i presuda. Sada kada se ukida obvezatno vijeće od tri suca ide na jednog suca u prvostupanjskim postupcima. Ta specijalizacija i podjela za pojedina područja upravnih postupaka doista bi olakšala rad i podigla kvalitetu rada u pravosuđu. Drugo što želim upozoriti je situacija status i položaj sudskih savjetnika. Radi se o ljudima koji su na drugostupanjskim sudovima u ulozi izvjestitelja, izrađuju nacrte odluka a nerijetko i sami na tim sudovima rade i sudački posao u parničnom prvom stupnju čak i de facto provode rasprave, donose presude samo što ih suci kasnije formalno potpisuju. Razlika je u tome što … nemaju sudačke privilegije i za razliku od velikog broja država članica EU nesrazmjer njihovih primanja u odnosu na sudačka primanja, a bilježimo da su neki od tih savjetnika na tim poslovima 10 do 15 godina. I treće, suci porotnici u kaznenim predmetima zakon predviđa ako je vijeće od tri da jedan sudac s dva porotnika vijeće od pet, dva suca tri porotnika. Zakon o kaznenom postupku predvidio je donošenje posebnog zakona za uređenje nadležnost iz sastava sudova. S obzirom da taj posebni zakon još uvijek nije donijet, primjenjuje se ovo pravilo sudaca porotnika. To smo zapravo naslijedili iz vremena kada su se presude donosile u ime naroda. Smatramo da posebnim zakonom na koji upućuje Zakon o kaznenom postupku bi trebali drugačije regulirati sastav vijeća za suđenje u kaznenim postupcima i napustiti ovaj sustav sudaca porotnika jer oni nisu stručne osobe za donošenje presuda i mislim da u nastavku reforme pravosuđa trebamo ići u tom smjeru ili pak u Zakonu u kaznenom postupku definirati što to znači nadležnost i sastav sudova. Hvala lijepa.
Hvala vama. Sada ćemo čuti stavove kluba HNS-a i uvaženu kolegicu Nadu Turinu-Đurić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo zamjenice, kolegice i kolege. Naime, što se tiče HNS-a izuzetno važno pitanje uređivanja cijelog sustava sudstva u RH u zakonskim okvirima, a posebno naravno i institut upravnog spora odnosno upravnih sudova. Sudski nadzor zakonitosti rada uprave pa isto tako i institut upravnog spora jedno je od najvažnijih pitanja upravnog prava u svakoj državi. Razvoj pravne države nametnuo je kao imperativ uspostavljanje modela pravnog nadzora koje treba osigurati široku pravnu zaštitu u području upravne djelatnosti. Nositelj tog nadzora je tijelo ili bi trebalo biti tijelo, čija neovisnost i autoritet osiguravaju da se uprava u svom djelovanju kreće u okviru pravnih normi pozitivnog prava. Naime, još vrlo rano u razvoju modernih demokratskih država prevladalo je shvaćanje da upravo takvo sudstvo predstavlja prikladan oblik pravnog nadzora uprave kako zbog svoje stručnosti tako i zbog svoje organizacijske neovisnosti u odnosu prema upravi. Općenito ideja o sudskoj kontroli uprave razvila se u sklopu demokratske ideje građanskog društva, zajedno sa idejama o podjeli vlasti, suverenosti i vladavini prava. Uloga ovog nadzora kao jamca zakonitosti ne dolazi do izražaja samo u represivnoj njegovoj naravi koja se izražava primjenom sankcije kad nastupi konkretna povreda pravnog poretka već on ima i naglašenu preventivnu funkciju i mi u HNS-u smatramo da je to izuzetno važno, a poslije ću reći i zašto se slažemo sa prijedlogom nadležnog ministarstva odnosno Vlade. Naime, unaprijed se utječe na tijek upravnog postupanja u tom preventivnom smislu. Načelo sudske zaštite osigurava zaštitu prava pojedinaca te preventivno sprečava prekoračenje ovlasti izvršne i upravne vlasti na štetu građana, a u vezi s time je naravno i EU pridala izuzetnu važnost pa smo i mi kod donošenja zakona 2010. godine se s tim morali uskladiti, upravo daje važnost upravnom sudovanju jer se velika većina europskog prava nalazi upravo u nadležnosti ovih sudova, a posebno značenje se daje i zaštiti javnog interesa te zaštiti ljudskih prava. Sama mogućnost pokretanja upravnog spora utječe naravno na službenu osobu, tijela koje vodi upravni postupak tako da ta osoba prilikom rješavanja upravne stvari daleko više obraća pozornost kako na sam postupak tako i na utvrđivanje svih činjenica i okolnosti koje su relevantne za donošenje zakonitog rješenja. Pa evo i u Ustavu Republike Hrvatske zajamčena je sudska kontrola zakonitosti pojedinih akata upravnih vlasti i tijela koja imaju javne ovlasti. Sad ovo je bilo uvodno, naime s obzirom na značaj općenito ove točke i ovog prijedloga, a ono što je s tim povezano u samom i konkretnom prijedlogu izmjena, a to je da se ustvari poveća efikasnost u sudskim sporovima u smislu stavljanja odgovornosti na suca pojedinca što je već i rekao kolega u praksi realno i postoji. Jer suština je u tome da je jedna od najvažnijih zadaća modernih pravnih država ustrojiti i razviti takve postupovne sustave koji bi omogućili građanima da vlastite pravne situacije u postupcima pred tijelima javne vlasti riješe u primjerenim vremenskim okvirima. Već smo ovdje čuli da naravno sa tim vremenskim okvirima nismo zadovoljni i ne možemo biti zadovoljni. Naime ako se na navedene zadaće ne odgovori posljedice za državnu zajednicu mogu biti izuzetno štetne te u konačnici mogu dovesti i do narušavanja samih temeljnih ideja prava i pravne države. Pored važnosti vremenskih okvira odlučivanja u upravno-sudskim postupcima pokrenutima zbog neaktivnosti recimo tijela javne uprave podjednaku važnost za cjelokupnu efikasnost pravnog sustava ima i brzinu kojom će Upravni sud rješavati o tužbama podnesenim zbog mogućih nezakonitosti upravnih akata. Iz svih ovih razloga smatramo da je prijedlog ministarstva apsolutno opravdan. On ide u pravcu ujednačavanja pravnog sustava u Republici Hrvatskoj, ali i u pravcu povećane efikasnosti, aktivnosti i odgovornosti i u tom smislu HNS će podržati prijedloge izmjena ovog zakona. Hvala.
Hvala vama. Sljedeća za raspravu u ime Kluba zastupnika HDZ-a zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo zamjenice ministra, kolegice i kolege. Pa evo ja prije svega izražavam zadovoljstvo da je ovaj prijedlog zakona došao u saborsku proceduru po redovitom postupku što znači da ćemo imati mogućnost iskazati sve argumente za, ali i neke dvojbe u odnosu na ovaj prijedlog zakona i za koje se nadamo da će onda i predlagatelj njih imati na umu i akceptirati prilikom donošenja konačnog prijedloga zakona. Prije svega rekla bih da ovo naizgled je mala izmjena zakona jer je obimom kratka, ali nije nebitna. Pogotovo nije nebitna obzirom da je Zakon o upravnim sporovima dakle donijet kao jedan zakon kojim su se ispunjavala mjerila u pregovaračkom postupku, da se na njemu radilo više godina, da su bili projekti EU kroz koje s utvrđivao taj tekst zakona, da su bili involvirana stručna javnost i konačno je donijet 2010. ovakav Zakon o upravnim sporovima. Naravno on je bio stubokom rekla bih promijenjen u odnosu na bivši zakon i to upravo radi ispunjavanja uvjeta sukladno Konvenciji o temeljnim pravima i slobodama kojima se zahtijevala potpuna sudska zaštita protiv odluka upravnih i javnih tijela i to u sporu pune jurisdikcije, ali i otvaranjem donošenja reformacijskih umjesto dotadašnjih isključivo kasacijskih odluka. Naime možda da pojasnimo, do sada u bivšem Zakonu o upravnim sporovima je rasprava pred Upravnim sudom bila iznimka, a pravilo je bilo da se odluke donose i presude bez rasprave, a sada je rasprava pravilo koje mora bit, uz određene zakonom utvrđene iznimke kada ona nije obavezna. Evo to želim reći nakon toliko dugog procesa, nakon sudjelovanja stručnjaka domaćih i europskih, nakon donošenja toga zakona i nakon ostavljanja preko godinu dana roka za prilagodbu i upravnih sudova, ali i svih potrebnih pratećih dopisa i organizacije u pravosuđu, nakon svega toga začuđuje da se evo sad otkad je taj zakon u primjeni od 1.1. ove godine dolazi sa prijedlogom ovoga zakona i sa jednim vrlo šturim obrazloženjem. Naime, ja osobno bih očekivala nešto više obrazloženja ako se na nečemu radilo toliko dugo i studiozno i utvrdio se sastav suda kakav se utvrdio, dakle da bude to tročlano vijeće, onda bi sa nekim analizama, elaboracijama ili nečim sličnim trebalo ukazati na argumente za ovakvu izmjenu, a ne samo ukazuje se neutemeljenim odredba itd. Dakle, sve ono što su godinama neki ljudi radili je neutemeljeno. Ja ne tvrdim da ovo nije dobar prijedlog, ali evo svakako bih očekivao nekakvu analizu možda primjene ovoga zakona u ovih evo sad 5 mjeseci pa da se onda iz toga vide i argumenti i razlozi. Dakle, pred upravnim sudovima se odlučuje o zaštiti prava fizičkih i pravnih osoba protiv pojedinačnih upravnih akata i akata tijela sa javnim ovlastima i to u pravilu rješava prvi stupanj. Dakle, i treba također reći da ova sudska zaštita zajedno sa upravnim postupkom sada zapravo znači da postupanje u upravnim stvarima kada građanin traži neko svoje pravo u upravnom postupku zapravo ima pet stupnjeva jer ima prvostupanjski upravni postupak, drugostupanjski pa onda mogućnost tužbe prvom stupnju u prvostupanjskom upravnom sudu pa žalbu na Visoki upravni sud i na kraju svega i mogućnost izvanrednog preispitivanja zakonitosti pravomoćne presude u upravnom sudovanju o čemu odlučuje Vrhovni sud. Dakle, to je pet instanci. Naravno da je jedno od načela upravnog sudovanja utvrđeno zakonom načelo ekonomičnosti i učinkovitosti i naravno da u tom smislu se ovaj prijedlog čini logičnim. Na kraju krajeva u nečemu u čemu su sada upravni sudovi redovito rješavali bez rasprava, bez saslušanja stranaka najedanput svi ti predmeti dobivaju obvezu provođenja rasprave. Naravno da to traži određeno vrijeme i angažman sudaca. I složila bih se donekle da će se ovim izmjenama samo zapravo ozakoniti postojeća praksa u kojoj su uglavnom to rješavali i na predmetu radili suci izvjestitelji. Ali evo molim predlagatelja zakona da proba razmotriti jedan slučaj, situaciju ili kako god možda da ne donosi generalno da se ne donosi odredba da se u prvom stupnju odlučuje sudac pojedinac. Upozoravam na jednu novinu iz Zakona o upravnim sporovima, a to je ogledni spor kao jedan specifikum koji govori da ako je u deset ili više prvostupanjskih upravnih sporova predmet tužbe iste pravne ili činjenične prirode sud može rješenjem odlučiti da će predmet se riješiti u oglednom sporu. Što to znači? Da će se svi ti ostali predmeti prekinuti do donošenja rješenja u oglednom sporu. Nakon toga to nosi posljedice u postupanju. Naime, nije više nužno provoditi raspravu o ovim drugim postupcima već se može rješavati na temelju utvrđenja činjeničnih istog oglednog spora i na temelju pravomoćne presude donesene u oglednom sporu sud može riješiti spor pokrenut nakon pravomoćnosti bez vođenja rasprave, tako se kaže. Ostavljam jednu evo primjedbu ili dvojbu da predlagatelj razmisli da možda u slučaju rješavanja oglednoga spora jer će se ipak to utvrđenje činjenica u tom sporu i na kraju presuda odnositi na niz drugih sličnih sporova da se onda možda za to rješenje oglednog spora predvidi da se ipak tu rješava sud tročlano vijeće. Samo usporedba, ovako pojednostavljena usporedba sa parničnim postupkom, odnosno kako to obrazloženje kaže da se ukazuje neutemeljenim ta odredba i da treba zakonodavni sustav ujednačiti. Čini mi se da je to preolako simplificiranje stvari. Treba imati na umu još nešto, da kada dolaze pred parnični u parnicu stranke one se prvi puta obraćaju sudu da primjeni pravo na neke njihove faktične odnose i činjenično stanje koje će tu sud utvrditi. Dakle, tu se prvi puta uopće građanin dođe u doticaj sa tijelom, odnosno sa sudom koji će utvrđivati činjenice i primijeniti pravo. U slučaju upravnoga spora treba imati na umu da se radi o predmetu ili o postupku koji je prošao već, dakle građanin je bio pred upravnim tijelima, on je tražio neko pravo. O tom njegovom pravu već su u dva stupnja odlučivali i primjenjivali pravo na određeno činjenično utvrđenje uglavnom dakle osobe koje poznaju materiju većinom su to u upravnim tijelima i osobe pravne struke. Dakle, i nakon takvih utvrđenja kontrolu primjene prava zapravo radi Upravni sud. Dakle, nije sasvim identična situacija kao u parničnom postupku. Što se tiče potrebe ubrzanja odlučivanja u upravnim stvarima štogod mi napravili ako ne budemo dosljedno primjenjivali to u praksi i ako ne bude stalni nadzor primjene donijetih zakona nećemo nažalost ubrzati ni postupke pred Upravnim sudom, a niti upravne postupke. Naime, očekivali smo jako puno od donošenja novog Zakona o upravnom postupku, ali u praksi vidimo da se stvari baš nisu pomaknule. A nisu se pomaknule prije svega jer se u državnim službama, odnosno u tijelima s javnim ovlastima taj novi ZUP jednostavno ne primjenjuje. Ne primjenjuje se odredba po kojoj su sve podatke koji postoje u službenim evidencijama dužni pribaviti sami službenici koji rješavaju u upravnim postupcima, a ne slati stranke da donesu sve te potvrde koje oni mogu jednim klikom na kompjuteru tamo gdje je umreženo, a gdje nije trebalo bi biti dobiti. U praksi vam još uvijek često strankama koje su neuke službenik da papir i kaže donesi 25 kojekakvih potvrda iz državnih ureda ili vrlo često iz ureda koji je u susjednoj sobi od uredujućeg službenika. Prema tome, dok ne budemo ZUP dosljedno zahtijevali da se provodi u praksi možemo donositi svakakve zakone, ali upravni postupak nećemo ubrzati. Evo iz razloga, razumljivih razloga da bi trebalo ubrzati upravno sudovanje, da je Zakon o upravnim sporovima drastično promijenjen 2010., dakle u smislu da je utvrđen upravni spor kao spor pune jurisdikcije. Da se u tom sporu meritorno rješava, da to zahtjeva daleko više vremena, da je razumljiva upitnost da se u tim raspravama svaki puta angažira tročlano vijeće. Vrijedi razmisliti o ovim prijedlozima, naravno bilo bi dobro kad bi do konačnog prijedloga dobili i neke analize o prvim danima primjene Zakona o upravnim sporovima. I dakle to je u načelno o ovome zakonu, a onda još molim predlagatelja da, imala bih ja ovdje niz nomotehnički primjedaba koje sad mislim da mi vrijeme ne dozvoljava da iznosim. Ali evo možda, prije svega molim predlagatelja radi osoba koje primjenjuju, koje moraju primjenjivat zakon. Da se sami stilski izričaji ne popravljaju u svakoj izmjeni zakona ukoliko oni u bitnome ne doprinose jasnoći norme. Naime, koliko god puta predlagatelj zakona, to mi je poznato, koliko god puta ga iščitamo, uvijek ćemo nać neki način da bi ga možda stilski ljepše rekli, ali time dovodimo u zabunu one koji zakon primjenjuju jer se ne radi o bitnoj izmjeni nego samo u nekom stilskom uljepšavanju što mislim da nije potrebno. Drugo, u članku 2. upozoravam da se dodaje novi stavak koji kaže: "Da je tužba podnesena u stvari koja ne može biti predmet upravnog spora" i upozoravam da u prethodno taksativno nabrojenim razlozima su vam već dva razloga zbog kojih tužba ne može biti podnesena. Pa onda je nekako nomotehnički nije u redu da dva ta razloga navodite taksativno, a za treći kažete općenito da tužba nije, da tužba je podnesena u stvari koja ne može bit predmet upravnog spora, jer zakon u drugom jednom članku govori koji su to razlozi. Također u ovom cijelom nizu izmjena koje se odnose na zamjenu riječi predsjednika i članova sudskog vijeća, sa riječju sudac, onda bi trebalo u cijelom zakonskom tekstu biti dosljedan. Jer negdje će vam ostat, negdje će se izbrisat sintagma predsjednik i članovi vijeća, ostat će sudac, a negdje će vam ostajat sudac pojedinac što je sad nepotrebno kad se kaže sudac da stoji sudac pojedinac. I još jedna nomotehnička primjedba gdje riječ odluku zamjenjujete riječju presuda, što je u redu. Ali morate zamijeniti riječi sudske odluke, zamijenit riječju presuda jer će vam u protivno u tekstu ostat sudske presude što je naravno nepotrebno i suvišno. Evo iz svih ovih razloga, obzirom da se radi o prvom čitanju mi ćemo podržat ovaj zakon i očekujemo da će ove primjedbe biti usvojene u konačnom prijedlogu zakona. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se javio zastupnik Peđa Grbin. Izvolite kolega.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovana zamjenica ministra. Pa evo ja bih se u kratko malo osvrnuo na promijene koje su učinjene sa Zakonom o upravnim sporovima koji je stupio na snagu i primjenjuje se od početka ove godine. Taj zakon je svakako pojačao sudsku kontrolu, odnosno sudski nadzor nad radom uprave, ali moramo biti potpuno objektivni i reći nešto drugo. Taj zakon je u osnovi produžio upravno sudovanje, povećao troškove upravnog sudovanja i to je nešto o čemu treba otvoreno govoriti. U konkretno slučaju to je i dobro, zato što je građanima napokon pružio mogućnost da negdje i otvoreno i usmeno kažu u čemu nisu zadovoljni u radu uprave, s čime nisu zadovoljni u upravnom aktu koji je donijet po njihovom mišljenju na njihovu štetu. Na žalost praksa je ove godine pokazala da je primjena Zakona o upravnim sporovima dovela, nažalost do povećanja zaostataka. Mi u ovoj godini iako smo osnovali 4 nova Upravna suda i Visoki upravni sud Republike, mi smo sada u situaciji da se povećava broj predmeta koji se ne rješavaju. Između ostalog upravo zbog toga što smo predvidjeli da svaki predmet, ma koliko banalan bio upravan akt, koliko jednostavan bio upravni akt o kojem se u upravnom sporu odlučuje, rješavaju 3 suca. Znači 3 suca moraju se pripremiti za postupak, moraju poslušati usmenu raspravu, kontradiktornu raspravu, moraju sudjelovati u izvođenju dokaza i konačno 3 suca moraju sudjelovati u donošenju odluke. Takvo što nemamo, čuli smo u parničnom postupku, ali takvo što nemamo niti u čitavom nizu kaznenih postupaka. Znači mi smo ovdje u upravnom sporu, u upravnom sudovanju proširili prava koja u drugim postupcima gotovo ne postoje, odnosno koja smo u drugim postupcima kroz godine micali. Zbog toga ovaj prijedlog zakona svakako treba podržati, jer mišljenja sam da će ovakva redukcija broja sudaca dovesti do toga da se postupci brže rješavaju, a s druge strane pošto smo, kako je to kolegica Lovrin vrlo precizno ukazala, povećali i broj instanci kroz drugostupanjsko sudovanje i kroz mogućnost da se putem državnog odvjetnika stranke obrate Vrhovnom sudu. Znači de facto, treći stupanj u sudskom postupku, a kada se ima u vidu da je prethodno o tome odlučivalo prvostupanjsko, pa drugostupanjsko upravno tijelo, de facto peterostupanjsko sudovanje. Tako da svakako ovaj prijedlog zakona treba podržati, jer smatram da će, ne smo povećati učinkovitost rada Upravnih sudova nego će barem donekle smanjiti troškove za državu. Međutim u raspravama po radnim tijelima Sabora postavilo se jedno drugo pitanje, a to je pitanje samog troška tog upravnog sudovanja koje će biti izrazito veliko kako za jedinice lokalne samouprave tako i za Republiku Hrvatsku, ali prije svega i za stranke. Naime, praksa dosadašnjeg upravnog sudovanja je pokazala da se tužbe u pretežitom broj slučajeva odbijaju. Naravno u takvom slučaju do sada stranke su imale obavezu nadoknaditi samo troškove postupke u vidu sudske pristojbe. Međutim, sada kada imamo kontradiktornu raspravu doći će do situacije da se moraju nadoknaditi i troškovi druge strane koja je sudjelovala u postupku. Tako da moramo malo i odvagnuti da li uz sadašnje odredbe o nadoknadi troškova postupka bi to predstavljalo preveliko opterećenje građanima koji su se tom Upravnom sudu obratili zato što misle da im je povrijeđeno neko njihovo pravo. Znači nije tu situacija baš kao u parničnom postupku gdje se dvije stranke u pravilu osobe koje nisu, znači koje nisu osobe javnog prava raspravljaju o nekakvim svojim odnosima. Ovdje mislim da ipak moramo malo više zaštititi interese građana, odnosno omogućiti im da se to upravno sudovanje vodi sa što je moguće manjim troškovima. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Sljedeća za raspravu pojedinačnu zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ne vidim ovdje, a tu je gospođa zamjenica ministra, kolegice i kolege. Evo ovaj prijedlog zakona kao što su prethodno svi govornici bilo da su govorili u ime kluba ili pojedinačno podržali ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima i pravo je čudo zbog čega to nismo učinili kada smo donosili Zakon o upravnim sporovima i kada smo uveli kod nas umjesto jednog Upravnog suda uveli četiri Upravna suda i jedan Visoki sud. Dakle, mi bi na taj način oslobodili suce, dakle umjesto tri sudio bi jedan sudac, dobili bi dva suca. Dakle, najmanje bi se dvostruko ako ne i s trostrukom brzinom bili rješavali nagomilani predmeti ali jednako tako i oni koji stižu i pristižu i svaljuju se na naše pravosuđe. Kad god je riječ o ovim temama mi stalno postajemo zarobljenici samih zakona u smislu što promijeniti u pojedinom zakonu kako bismo mi ubrzali postupak. I možemo mi ubrzati postupak do neslućenih brzina što je na kraju krajeva i intencija, krajnja intencija reforme pravosuđa. Ali ono što nas treba zabrinjavati, a to je proizvodnja broja nezakonitosti pogotovo je to evidentno kod upravnih sporova gdje Upravni sudovi zatrpani predmetima zbog kršenja administracije. Pogledajmo zadnjih godina koja su to eklatantna kršenja prava građana bila donošenjem upravnih akata naše administracije. Što je sa šutnjom administracije? Zadnjih nekoliko godina povećala se bila nezakonitost rada državne uprave i državne administracije i sve se to slijeva na sudove. I možemo mi imati efikasno pravosuđe i sudovanje u smislu da se predmeti rješavaju brzo, ali količina predmeta na broj stanovnika je nenormalna i nigdje u svijetu, mi gotovo danas imamo tročlanu obitelj, a prije nekoliko godina smo imali četveročlanu obitelj gdje je svaka četvrta osoba bila pred sudom. Danas svaka treća osoba je pred sudom. Što to znači? Da nešto ne funkcionira. Prema tome, sam i pojam ne samo nezakonitost čisto nezakonitosti postupanja naše administracije nego od one čuvene šutnje administracije. I zbog toga dakle provodi se također upravno sudovanje. Mi moramo jednostavno kada je riječ o ovim pitanjima postaviti pitanje odgovornosti, pitanje odgovornosti onih koji su dužni zakonito rješavati i u određenim rokovima. Međutim, taj rok pa ovdje je čak i kolegica Lovrin govorila o tome kako se odredbe zakona ne poštuju. Ali ne samo ovog zakona. Vratimo se kod uprave. Kada bi to funkcioniralo mi ne bi imali problema pred upravnim sudovanjem. To bi bilo u jednoj normalnoj količini, ali ako građanin podnese bilo koji zahtjev pa je do sada morao čekati i tu se nešto mora promijeniti godinama onda o čemu mi govorimo, a za to ne snosi nikakve posljedice. Govorimo o prekobrojnim ljudima u našoj upravi i istina je da ih je puno. Međutim, neki odjeli vape za ljudima. Dakle, trebamo u tom smislu napraviti jednu dubinsku analizu da vidimo gdje ljudi nedostaju. Postoje dakle u Hrvatskoj i dalje motori koji vuku sve, drugi se šlepaju, a svi imaju jednaku plaću i hitno to je ovdje već bilo govora već godinama, ali evo i nedavno da bismo zaista uveli i u našu upravu nagrađivanje prema radu. To je najbolja stimulacija ali i najbolji i najpravedniji odabir za one koji mogu ostati u državnoj službi i prema onima prema kojima bi se država zahvalila na dosadašnjem trudu bolje reći neradu. Prema tome, broj i kvaliteta riješenih predmeta mora biti jedina pretpostavka napredovanja u upravi, ali jednako tako i jedini objektivni pokazatelj tko treba napustiti tu službu. Dakle, kad smo uveli četiri Upravna suda u našim najvećim gradovima u Splitu, Rijeci, Zagrebu i Osijeku i jedan Viši upravni sud u Zagrebu osnovna intencija je bila upravo da se prije svega shodno tim standardima Europske unije zaštite prava onih koji se obraćaju sudu, da se omogući usmena rasprava. Dakle, načelo kontradiktornosti i jednako tako da se shodno tome poveća pravna sigurnost građana, dakle u smislu njihove i bolje zaštite. I umjesto brzine postupanja, dakle vidimo upravo zbog jednog drugog razloga nije ovdje zakon kriv zbog čega ponovo Viši upravni sud ali i pojedini ovi Upravni sudovi u Zagrebu, Rijeci i Splitu i Osijeku ponovo su zatrpani. Ono što bih također još posebno htjela napomenuti da kod ovog upravnog sudovanja, a oko čega smo se svi složili i ja vjerujem da će i naše Ministarstvo pravosuđa u suradnji sa Ministarstvom uprave vrlo brzo izaći i sa posebnim kriterijima koje sada imamo na sreću u ovom redovnom sudovanju. A i kod ovog oblika sudovanja, dakle, a vezano i za samu upravu, dakle iste kriterije kao što imamo i za suce postaviti i za one koji rješavaju, koji donose upravne akte. Dakle, o njihovoj kvaliteti, o njihovim uvjetima za ulazak u službu a i jednako tako i o njihovoj promociji, tj. napredovanju. To je prethodnica da bismo mi bili uspješni u svakoj vrsti sudovanja pa i onda u ovom upravnom sudovanju. Koda upravnih sudova i kod količine i brojnosti predmeta najbolje se vidi kako država radi, koliko poštuje prava jer ovdje je tužena uvijek država odnosno pojedina ministarstva. Evo ja vjerujem da ćemo uskoro moći onda testirati i novu vlast koliko je uspješna bila u tome tj. koliko se uopće smanjio priliv upravnih predmeta pred našim upravnim sudovima. Hvala.
Zahvaljujem. I pojedinačna rasprava. Zastupnik Draženko Pandek. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice ministra, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Uvodno pozdravljam inicijativu da se i u upravnom sudovanju u prvom stupnju uvede odlučivanje suca pojedinca. Upravno sudovanje još uvijek nažalost obilježava predugo trajanje upravnih sporova koji će se vjerojatno uvođenjem drugog stupanja kako je već bilo rečeno pa rasprava još i produžiti. Uvođenje pravila da suci pojedinci odlučuju moglo bi pridonijeti ubrzanju postupka kao i ostvarenju načela ekonomičnosti i efikasnosti. U europskoj praksi to nije neuobičajeno npr. Njemačka, Francuska i Poljska koriste suce pojedince te kako je načelo u pravilu da sudac pojedinac odlučuje o parničnom postupku ne vidim ovdje … [[Govornik se ne razumije zbog brzog čitanja.]] princip i u upravno sudovanje. No, iskoristio bih priliku da dodano iskažem nezadovoljstvo činjenicom koje sam uvodno naveo da postupak pred upravnim sudom još uvijek prečesto traje iznimno dugo. Prema podacima iz 2010. do kojih sam došao prosječno trajanje spora pred Upravnim sudom bilo je 21 mjesec osim u nekim hitnim postupcima. Zaostatak Upravnog suda je otprilike koliko su mi dostupni podaci oko 36 tisuća predmeta. Možda će uvođenje reformacijskih ovlasti koje su pojačane novim zakonom utjecati na kraće trajanje postupka no praksa u parničnom postupku ne ostavlja previše nade za to. Zbog činjenice i budući da su ove izmjene usmjerene boljoj efikasnosti suda imam potrebu ukazati na članak 32. Zakona o upravnim sporovima u kojima se propisuje obveza tuženika da odgovori na tužbi te obveza dostave svih spisa koji se odnose na predmet spora. Tako prema stavku 2. tog članka sud određuje rok za odgovor na tužbu koji prema okolnostima slučaja ne može biti kraće od 8 niti dulji od 30 dana. U stavku 3. se navodi da se odgovor na tužbu tuženih treba izjasniti o zahtjevima i navodima tužbe te predložiti dokaze kojima potkrepljuju svoje navode. Uz odgovor na tužbu tuženik je dužan priložiti sve dokaze kojima raspolaže. U stavku 4. navodi se da je uz odgovor na tužbu tuženih dužan dostaviti sve spise koji se odnose na predmet spora. No premda bi se iz ova tri stavka moglo zaključiti da je tuženik obvezan dati odgovor na tužbu i dostaviti spise zakonski tekst u neku ruku sam sebi skače u usta jer propisuje da ako tuženik ne dostavi sve spise predmeta ili izjavi da ih ne može dostaviti sud može riješiti spor i bez spisa predmeta. Dakle, prvo se propisuje da je tuženik obvezan dati odgovor te dostaviti spise, a nakon toga se oslanja mogućnosti da se tako i ne postupi i to bez sankcije. Stoga ne čudi vrlo raširena praksa da se često odredbe tog članka ne poštuju te se tuženici uopće ne očituju na tužbu, a kamoli da dostave spise koji se odnose na predmet spora. Tako ne postupanje prilično produžava postupak pred Upravnim sudom ne samo zbog činjenice da su često vrlo dugo ne postupa sve dok ne postane jasno da se tuženik neće očitovati nego i stoga što sud pošto tuženik ne dostavi spise vrlo često poništava upravni akt i vraća predmet na ponovno odlučivanje. To ne samo da iznimno produžava rješavanje već izaziva nepodmirene troškove i strankama i javnopravnom tijelu. Ako se već koristi prilika da se ovim predloženim izmjenama i dopunama Zakona o upravnom postupku racionalizira postupak predlažem da se razmisli i o racionalizaciji i u ovom segmentu. U prvom redu po mom mišljenju valjalo bi izričitije propisati obvezu da tuženik odgovori na tužbu odnosno bar da dostavi spise. Po meni nedostavljanje odgovora iz spisa moglo bi biti opravdano jedino ako sam spis više ne postoji fizički ili zbog neke druge faktičke nemogućnosti i ni u jednom drugom slučaju. Očito je da se ignoriranje zakonskih obveza događa zbog nepostojanja bilo kakvih sankcija za nepoštivanje ove odredbe zakona. Često u praksi možemo svjedočiti vrlo neprofesionalnom i aljkavom postupanju tuženika dakle javnopravnog tijela ili čak opstruiranju suda od strane tog tijela što je po mom mišljenju apsolutno nedopustivo. Stoga primjerice smatram pomalo odredba da se ne postupanje odgovornih osoba u javnopravnom … [[Govornik se ne razumije zbog brzog čitanja.]] prema članku 32. Zakona o upravnim sporovima izrijekom proglasi teškom povrede službene dužnosti bilo o ovom zakonu bilo o posebnim zakonima koji uređuju službeničke odnose. Time bi se postigla određena procesna disciplina i spriječila opstruiranje suda barem od strane tijela državne uprave i drugih državnih tijela te tijela jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave ili pak da se radi o nekoj drugoj vrsti sankcioniranja i nepoštivanja zakonskih odredbi kojima bi se obuhvatila sva javnopravna tijela a koja bi išla u prilog ubrzanju postupka. Kako se u samom prijedlogu zakona navodi da se ukazala potreba za … [[Govornik se ne razumije zbog brzog čitanja.]] pojedinih odredbi Zakona o upravnim sporovima sukladno tome ukazao bi na neke po meni nejasnoće vezane uz članak 94. Zakona. U stavku 3. tog članka navodi se da ako pojedinačna odluka nije dostavljena stranci sukladno propisanim pravilima o dostavi, tužba se može podnijeti u roku od 90 dana od dana kada je stranka saznala ili je mogla saznati za odluku. U stavku 5. navodi se da pojedinačna odluka sadržava uputu o pravnom lijeku u kojoj je pogrešno navedeno da tužba nije dopuštena. Tužba se može podnijeti u roku od 90 dana od dana kada je stranka saznala ili mogla saznati dakle za mogućnost podnošenja tužbe. Moram priznati da su meni te odredbe pomalo dvojbene i zbunjujuće. Što znači izričaj mogla je saznati? Mogla je faktički saznati u slučaju stavka 3. ako je u fizičkoj mogućnosti u biti odmah isti dan nakon što je odluka donesena. Tada je dakle mogla saznati. Mogla je doći do tijela koje nije dostavilo odluku, čim je to tijelo odluku čim je to tijelo odluku donijelo i tako saznati na istu. Da li se tu misli na subjektivnu nemogućnost ili na objektivnu? Ako se radi o subjektivnoj nemogućnosti tada se mogućnost za područne tužbe može produžiti godinama u nedogled i u slučaju objektivne spriječenosti također se može za ulaganje tužbe rok produžiti godinama. Da li je to bila intencija? Previše nepreciznosti po mom mišljenju u toj odredbi. Također bi sličan prigovor mogao iznijeti za izričaj iz stavka 5.mogla saznati za mogućnost podnošenje tužbe. U biti također bi stranka mogla saznati za mogućnost podnošenja tužbe čim je sporna odluka donesena i čim je stranka mogla proučiti zakon na temelju kojih ima pravo na podnošenje tužbe. Da li je to intencija ili nešto drugo? Mislim da bi bilo dobro da predlagač razmisli o poboljšanju izričaja i u toj odredbi. Osobno mišljenja sam da bi radi bolje zaštite prava stranaka trebalo postaviti neki duži objektivni rok za tužbu od dana donošenja odluke u slučaju da odluka nije dostavljena stranci odnosno u slučaju da je u odluci navedena pogrešna uputa o pravnom lijeku. Također ukazao bih na odredbe članka 53. stavka 2. Zakona u kojoj se navodi da se pristup dijelovima spisa predmeta može uskratiti ako je to nužno radi zaštite javnog interesa, interesa jedne od stranka i interesa trećih osoba. I ovdje sam mišljenja da bi bilo dobro potražiti možda jasnije i bolje rješenje. Kako će stranka primjerice uložiti žalbu ako je odluka donesena na temelju dijelova spisa u koje nije imala uvid? Ako jedna stranka ima uvid u spis, a druga nema, da li ih to dovodi u neravnopravan položaj pred sudom? Ja bih rekao da da. I koji su to interesi jedne od stranaka ili trećih osoba. To ako tek … shvatimo doslovce onako kako piše, a kako se zakoni inače ne tumače mogu biti i materijalni interesi i oni bi se mogli ovom odredbom štititi na uštrb drugih interesa stranke kojoj je uskraćen pristup spisu. To je suprotno naravno duhu zakona, ali se ovim ne isključuje takvo tumačenje. Stoga predlažem da se i ovdje razmisli o preciznijem određivanju namjere zakonodavca. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja zamjenica ministra, gospođa Artuković Kunšt. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja bih se zahvalila na raspravi, zahvalila bih se i na podršci za ovaj prijedlog. Mislim da podrška pokazuje da ovaj logičan razlog koji smo iznijeli u obrazloženju predstavlja dovoljan temelj za prijedlog. Mi smo prijedlog postavili u skladu s pravilom, a eventualnu iznimku koju smo imali ne bismo onda mogli detaljnije, drugačije obrazlagat od ovoga što smo učinili. Samo ću se kratko osvrnuti, prijedlog vezan za edukaciju i specijalizaciju sudaca svakako prihvaćamo, dapače radimo na tome i sada i upravo je i ova izmjena u tom smjeru da se kroz sudovanje na istoj razini sucima pojedincima i u upravnim sporovima omogući da se specijaliziraju i kasnije, dalje educiraju u području kojim će se baviti. Zakon o upravnim sporovima i uvođenje upravnog sudovanja bila je obveza usklađivanja našeg zakonodavstva i pravnog sustava s EU standardima i upravo zato što je članak 6. Europske konvencije o zaštiti ljudskih prava i temeljnih sloboda dao pravo građaninu da o njegovim pravnim pitanjima odlučuje zakonom ustanovljeni nepristrani sud, predstavlja činjenicu da odluke javnopravnih tijela ne možemo smatrati odlukama sudovanja upravo zato što one nisu sud. Činjenicu da se o kontroli zakonitosti javnog, odluka javnopravnih tijela odlučuje pred Upravnim sudom ne možemo smatrati temeljem za drugačiji sastav sud. Nije javnopravno tijelo sud pa da bi zbog toga trebalo zahtijevati viši stupanj u upravnom sudovanju kroz recimo sastav vijeća ili postojanje vijeća pri odlučivanju. Pitanje troška koje je izneseno može biti riješeno možda izmjenama tarifa odvjetničkih, a njih primjenjuju i državni odvjetnici pri obračunu troška. To ćemo svakako razmotrit. Napomenula bih i rad na sustavu besplatne pravne pomoći koji ovdje također ima svoj efekt. Naravno da ćemo uvažiti svaki prijedlog koji bi doveo do racionalizacije i skraćenja postupka, a ukratko samo na ovo zadnje što smo govorili o pojmovima da bi stranka mogla saznati. Radi se o pravnim standardima koji se inače upotrebljavaju u zakonu i vrlo jasno se tumače tako da mislim da ne bi ovdje trebalo nikakvo dodatno pojašnjenje. No ponovit ću, zahvaljujem se za raspravu i mi ćemo svakako uzeti u obzir ovo sve što je rečeno pa do drugog čitanja pripremiti odgovarajući daljnji prijedlog. Hvala lijepo.
Zahvaljujem zamjenici ministra. Ovime smo završili. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravni sporovima, prvo čitanje, P.Z. br. 94, to je točka o kojoj ćemo se sada izjasniti. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se i predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Tko je za ovakav zaključak? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak donesen jednoglasno sa 130 glasova.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda. Sukladno članku 205. Poslovnika tijekom sjednice može se mijenjati redoslijed. - Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj za razdoblje od 2005. do 2008. godine, Podnositelj izvješća je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 51. Zakona o zaštiti okoliša. Raspravu su proveli Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagatelj dati dodatno obrazloženje? Zamjenik ministra, izvolite.
Dobar dan, hvala lijepa. Poštovane zastupnice i zastupnici. Evo u ime Ministarstva zaštite okoliša pojasnio bih naš prijedlog za Izvješće o stanju okoliša Republike Hrvatske. Agencija za zaštitu okoliša je sukladno obvezama iz članka 51. Zakona o zaštiti okoliša izradila Nacrt izvješća o stanju okoliša Republike Hrvatske za razdoblje od 2005. do 2008. godine. Konačni nacrt izvješća je tijekom 2011. godine usuglašen s mišljenjem svih relevantnih tijela nakon čega ga je tadašnje Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva uputilo Vladi Republike Hrvatske radi podnošenja Saboru. Vlada je prihvatila konačni nacrt izvješća na svojoj 135. sjednici održanoj 21. lipnja 2011.godine te ga je uputila u saborsku proceduru. Izvješće je prihvaćeno od strane Odbora za zaštitu okoliša, sjednica je održana 27. rujna 2011. te je stavljeno na dnevni red 24. sjednice VI saziva Sabora. Međutim, ta točka nije stigla doći na red za usvajanje te zbog raspuštanja Hrvatskog sabora predmetno Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj do danas nije usvojeno. Postupak je ponovno pokrenut nakon što je osnovana nova Vlada i ministarstva. Sve primjedbe novih resornih tijela razmotrene su te ih je većina ugrađena u nacrt izvješća. Nacionalno izvješće o stanju okoliša izrađeno je za razdoblje od 2005. do 2008. kako bi se ostvarila potreba praćenja ostvarivanja ciljeva i dokumenata održivog razvitka i zaštite okoliša. Strategija zaštite okoliša i Nacionalnog plana djelovanja za okoliš i drugih strateških planskih programskih dokumenata vezanih za pojedine sastavnice okoliša i opterećenja kao i drugih dokumenata vezanih za zaštitu okoliša te zbog cjelovitog uvida u stanje okoliša u državi. Izvješće o stanju okoliša Republike Hrvatske donosi se za četverogodišnje razdoblje i nastavlja se na prethodno izvješće o stanju okoliša 2007. koje je obuhvatilo razdoblje do 2005., a koje je usvojeno u Hrvatski saboru 25. svibnja 2007. godine. Izvješće je izradila Agencija za zaštitu okoliša za ministarstvo nadležno za zaštitu okoliša na osnovu podataka koji su prikupljeni kroz informacijski sustav zaštite okoliša ISZO i direktnom suradnjom s relevantnim tijelima i institucijama. Sadržaj izvješća propisan je Zakonom o zaštiti okoliša te obuhvaća pregled i ostvarenje ciljeva zadanih osnovnim strateškim i planskim dokumentima zaštite okoliša, podatke o stanju okoliša u području za koje se izvješće podnosi, ocjenu stanja, ocjenu učinkovitosti provedenih mjera u sustav upravljanja okolišom te podatke o korištenju financijskih sredstava za zaštitu okoliša, procjenu potrebe izrade novih ili izmjena dopuna postojećih dokumenata te druge podatke značajne za zaštitu okoliša. Kako forma izvješća nije propisana odlučeno je da se slijedi pristup koji je uobičajen pri izradi sličnih izvješća većine država EU. Takav pristup podrazumijeva razvrstavanje područja okoliša na sektorska opterećenja i sastavnice okoliša te prikaz podataka koji se temelji na pokazateljima stanja okoliša. S obzirom na to da prethodno Izvješće o stanju okoliša predstavlja nulto stanje takvog načina prikaza podataka ovim je izvješćem ostvaren kontinuitet u praćenju i ocjenjivanju napretka u pojedinim područjima okoliša te sveobuhvatnom prikazu ocjene stanja u državi. Za izradu izvješća korišteni su pokazatelji iz područja zraka, klimatskih promjena i oštećenja ozonskog sloja vode, mora, tla i biološke raznolikosti te okoliša zdravlja kao i gospodarske sektore – energetiku, industriju, poljoprivredu, šumarstvo, ribarstvo, lovstvo, promet, turizam i kemikalije te otpad. Stanje opterećenja u okolišu promatrano u razdoblju prikazani temeljem ukupno 230 pokazatelja od čega 118 pokazatelja obrađuje sektorska opterećenja, 107 sastavnice okoliša, a 5 opća pitanja zaštite okoliša. Izvješće sadržava 5 cjelina. Prvi dio – sektorska opterećenja, drugi dio – sastavnice okoliša, treći dio – opća pitanja zaštite okoliša, četvrti dio – zaključak te prilozi koji obuhvaćaju ukupno 22 poglavlja. U zaključnom dijelu izvješća dan je pregled zakonodavstva i institucionalnog jačanja u području zaštite okoliša te ocjena opće društvene i poslovne klime uz pitanja zaštite i očuvanja okoliša. S obzirom da velika većina pokazatelja prati dugoročne trendove te je stoga potrebno vrijeme da se podaci prikupe, obrade i usuglase izvješća o stanju okoliša u pravilu se donose u određenim vremenskim odmacima od dvije godine što je praksa i u drugim državama EU, ali i kod 5-godišnjeg europskog izvješća o stanju okoliša kojeg na razini EU izrađuje Europska agencija za okoliš i podnosi ga Europskoj komisiji. U slučaju usvajanja ovog izvješća pomak je stjecajem navedenih okolnosti bio značajno duži. Prethodno moram naglasiti da ovo izvješće je postalo službeni dio Europskog izvješća te da ovim putem predlažemo da se navedeno izvješće usvoji s obzirom da je već dobar dio njega usvojen od strane Izvješća o zaštiti okoliša EU. Ovim putem vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem zamjeniku ministra. Da li žele predstavnici odbora uzeti riječ? Ukoliko ne, otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a zastupnik Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče sa suradnikom. Klub HDZ-a podržati će Izvješće o stanju okoliša u RH u razdoblju od 2005. do 2008. godine. Prostor priroda, okoliš kako god ga nazvali temeljno je nacionalno dobro i zato obazrivo ili bolje rečeno pažljivo planiranje i gospodarenje tim prostorom zbog njegove ograničenosti i ugroženosti nužna je pretpostavka gospodarskom razvoju RH, a svakako posebno razmatrajući je u širem kontekstu njene europske budućnosti. Kako kaže indijanska poslovica da prirodu nismo naslijedili od svojih predaka već smo je posudili od svojih potomaka sama po sebi govori o potrebi pažljivog kako sam rekao planiranja i upravljanja tom prirodom, odnosno tim prostorom. Sintagma održivog razvitka koja podrazumijeva s jedne strane gospodarski rast, ulaganje u gospodarstvo, koja zahtijeva pa onda u tom smislu i izgradnju značajnih infrastrukturnih postrojenja mora biti apsolutno usklađena sa potrebom očuvanja tog prostora i mora predstavljati balans dakle između gospodarskog razvitka s jedne strane i s druge strane održivog, odnosno očuvanja okoliša, očuvanja prirode. Često puta u realizaciji, izgradnji pojedinih gospodarskih objekata, u izgradnji prometne infrastrukture, u izgradnji energetske infrastrukture čini nam se da stroge odredbe o zaštiti okoliša ometaju, usporavaju, realizaciju pojedinih projekata. Toga smo posebno evo svjesni posljednjih dana ako ovu sintagmu promatramo u okviru potrebe izgradnje pojedinih energetskih objekata kao što je Ombla, kao što je Plomin u kojima stroge odredbe o zaštiti okoliša, a koje smo odredbe u velikom dijelu i preuzeli iz europskih direktiva u okviru Poglavlja 27., Poglavlja okoliša, često puta kažem čini nam se da nas bespotrebno zaustavljaju u realizaciji velikih, važnih infrastrukturnih i energetskih projekata. No koliko god doista ponekad bilo tako i određene obveze naspram zaštite okoliše nas usporavaju u realizaciji pojedinih projekata ne smijemo se umoriti u inzistiranju da svi ti projekti prođu upravo tu kontrolu koju uspostavljaju i donose studije ili projekti koji dodatno čuvaju okoliš. Prema tome, iz želje za brzim razvojem, za realizacijom pojedinih projekata ne smijemo staviti po strani, zaboraviti da postoje s druge strane i odredbe koje čuvaju okoliš, koje čine taj jedan balans, tu ravnotežu između napretka i očuvanja okoliša kojega sam kao što sam u svom uvodu rekao naslijedili i posudili odnosno od svojih potomaka. Kako bi mogli utvrditi da li u tom poslu doista čuvamo okoliš nužno je imati jedno sustavno izvješće koje se temelji na dovoljnom broju podataka iz svih oblasti okoliša i koje je moguće usporediti sa ranijim izvješćima. Kao što smo čuli u uvodu od gospodina zamjenika ministra posljednje izvješće koje je ovaj Sabor usvojio usvojeno je 2007. godine, a koje je obradilo period do 2005. godine. Ovo današnje izvješće koje je u svakom slučaju sustavnije, koje se temelji na preko 230 podataka iz svih područja okoliša od zraka, vode, tla, energetike, prometa itd., itd. može se usporediti sa tim razdobljem do 2005. godine i iz samoga izvješća možemo utvrditi da je RH u dijelu koji se odnosi na zaštitu okoliša napravila značajan iskorak i da je ne samo sa zakonodavnom regulativom koja dodatno štiti okoliš da je u svijesti građana RH potreba za zaštitom okoliša danas na značajno višem stupnju u odnosu na ono vrijeme koje je prethodilo ovom izvještajnom razdoblju. Na samoj sjednici Odbora za zaštitu okoliša bilo je pitanja oko toga nije li odmak od 4 godine, koliko je proteklo od ovog izvještajnog razdoblja doista predugačak da bi Hrvatski sabor mogao valjano, ažurno ako tako mogu reći, raspravljati o tom Izvješću. No, s obzirom na činjenicu da je upravo za izradu ovog Izvješća korišten veliki broj podataka koji se sustavno prikupljaju, čija obrada doista zahtjeva dugi vremenski period. Praksa je i država članica Europske unije da je otprilike potreban rok za izradu tog Izvješća, negdje oko 2 godine u odnosu na izvještajno razdoblje. Pa prema tome, u tom smislu možemo i prihvatiti da se, danas 2012. godine raspravlja o Izvješću o stanju okoliša za razdoblje od 2005. do 2008. Godine. Ono što bi želio posebno naglasiti, što je u ovom Izvješću istaknuto, to je ocjena stanja po pojedinim područjima, kako je gospodin zamjenik rekao da se radi doista o jednom širokom spektru svih mogućih sastavnica okoliša. Ja bih izdvojio samo dvije, tri sastavnice koje ukazuju na stanje okoliša u Republici Hrvatskoj. U prvom redu, bi se osvrnuo na prostor i stanovništvo. Naime, uočava se u tom razdoblju za kojega je Izvješće i podneseno, trend urbanizacije gradova i naselja u prvom redu na obalnom području. Prema podacima Zavoda, Državnog zavoda za prostorno planiranje u Republici Hrvatskoj krajem 2008. godine bilo je planirano 462 670 hektara građevinskog zemljišta. Od tog planiranog, te planirane površine izgrađeno je bilo oko 216 360 hektara, odnosno 47% planiranog građevinskog zemljišta. Dakle, iz ovog podatka se može vidjeti da je u tom izvještajnom razdoblju u Republici Hrvatskoj doista prekapacitirane su prostori predviđeni za građenje i da bi po ovim podacima praktično iz prostornih planova županija u Republici Hrvatskoj bilo moguće izgraditi objekata za još preko 2 milijuna Hrvata koji bi mogli živjeti na tom prostoru. Zbog toga je u tom vremenskom razdoblju, u tom vremenskom periodu i donesen Zakon o prostornom uređenju i gradnji kojim je zakonom praktično naloženo jedinicama lokalne samouprave da krenu u izradu novih prostornih planova i smanje tu predviđenu površinu za građenje bilo gradova bilo naselja u Republici Hrvatskoj, što se doista i dogodilo. Pa prema podacima Državnog zavoda za prostorno uređenje krajem 2011. godine za 15% smanjena je ukupna površina planirana za razvoj naselja u Republici Hrvatskoj i na taj način je danas izgrađeno 63% cjelokupnog građevinskog zemljišta u Republici Hrvatskoj. Što znači da je doista napravljen veliki iskorak u zaštiti prostora u Republici Hrvatskoj. U tom razdoblju došlo je do zaštite obalnog područja uvođenjem Instituta zaštićenog obalnog područja mora kojim je institutom doista ograničena gradnja na obalnom području. Uvedeni su vrlo strogi kriteriji u prostornom planiranju koji su praktično primorali jedinice lokalne samouprave da smanje građevinska područja s jedne strane, a da s druge strane itekako, itekako pažljivo donose odluke kojima se utvrđuju i donose urbanički planovi. Bilo urbanički planovi uređenja, bilo detaljni planovi, bilo prostorni planovi uređenja gradova, odnosno općina. Dakle, Institutom zaštićenog obalnog područja mora, koji je donesen u ovom Saboru 2004. Godine uveden je red u prostorno uređenje prvenstveno u obalnom području i na taj način dodatno je zaštićeno obalno područje mora. Što jasno pokazuju i podaci koje sam maloprije spomenuo, a koji se odnose na Jadransku Hrvatsku i najvećem dijelu smanjivanje tih građevinskih području dogodilo se upravo u tom obalnom području koje je, a toga smo svjedoci itekako bili, itekako devastiramo u razdoblju koje je prethodilo ovom izvještajnom razdoblju. Stoga, ako u tom kontekstu promatramo i predloženi Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim zgradama, i vidjet ćemo da je Vlada sada odustala od očuvanja tog prostora, jer se u prijedlogu zakona koji će biti vrlo brzo raspravljen praktično nigdje ne spominje zaštićeno obalno područje mora. I mislim da je to jedan nedostatak tog zakona, no o tome ćemo više govoriti kad taj zakon bude raspravljan ovdje u Saboru. Ono što samo mogu reći da mi u klubu HDZ-a nećemo podržati činjenicu da nema više distinkcije u hrvatskome prostoru između ostalog prostora i zaštićenog obalnog područja mora koje je svakako najvrjedniji prostorni resurs u Republici Hrvatskoj. Drugi dio, na kojega bi se želio osvrnuti, to je područje prometa. Zbog toga što se iz samoga Izvješća vidi i dade iščitati da je to razdoblje od 2004. do 2008. godine dominantno obilježeno u laganjem u prometnu infrastrukturu, odnosno u cestovnu infrastrukturu. Ja se usudim reći da je, da niti prije a niti poslije tog prvog desetljeća 21. stoljeća neće biti toliko uloženo u cestovnu, prometnu infrastrukturu koliko je tu uloženo u proteklih, upravo u tom izvještajnom razdoblju, a to je vrijeme jasno kada se u Hrvatskoj grade autoceste. Što je to i u samome ovom Izvješću itekako istaknuto. I jasno da ta činjenica je onda kao posljedicu imala povećanje opterećenja na okoliš, upravo zbog toga što je cestovni promet najmanje prijateljski raspoložen prema okolišu. I u drugom desetljeću 21. stoljeća svakako će biti više izraženo ulaganje u druge oblike prometa, u prvom redu u željeznički promet, zatim u riječni i pomorski promet. Prema tome, iz ovog Izvješća se upravo dade iščitati kako je, kako su najveća ulaganja u Republici Hrvatskoj bila upravo u prometnu infrastrukturu i to u prvom redu u izgradnju cestovne infrastrukture, odnosno u izgradnju autocesta. U području energetike i industrije u tom se razdoblju tek pokreću projekti energetske učinkovitosti i korištenja obnovljivih izvora energije, a svojevrsni zamah, doduše ne spektakularan. Ali zamah u tom dijelu se očituje u ovom drugom razdoblju za kojeg ćemo prema najavama samog ministarstva izvješće imati 2014. godine kada bi se praktički uskladili sa europskom praksom da se u Parlamentu raspravlja o Izvješću stanja okoliša 2 godine nakon izvještajnoga razdoblja. Ono što također obilježava to razdoblje 2005./2008. godine to je iznimno, iznimno obiman posao koji je rađen na donošenju novog zakonodavstva koje se praktično u to vrijeme usklađivalo sa europskim zakonodavstvom i koje je zakonodavstvo omogućilo i uvelo reda u očuvanje okoliša u Republici Hrvatskoj. To je vrijeme kada se donose značajna zakonska regulativa koja se odnosi na gospodarenje otpadom, sanaciju divljih odlagališta, potrebu izgradnje novih regionalnih centara za gospodarenje otpadom itd., itd. U svakom slučaju, dakle mi ćemo u klubu Hrvatske demokratske zajednice podržati ovo Izvješće jer iz njega se iščitava da je svijest o potrebi očuvanja okoliša upravo u tom razdoblju u Hrvatskoj zbog i regulative koja je donesena, zakonske regulative koja je donesena u svakom slučaju povećano u odnosu na razdoblje prije toga. I možemo ocijeniti da je stanje okoliša u Republici Hrvatskoj u 2008. godini zadovoljavajuće. Stoga evo ponavljam klub Hrvatske demokratske zajednice podržati će ovo Izvješće.
Zahvaljujem. Sljedeći je u ime kluba Hrvatske narodne stranke zastupnik Dragutin Glavina. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, poštovane kolegice i kolege. Svaka rasprava izvješća, uredbe, prijedlozi zakona, okrugli stolovi i ostale aktivnosti koje uređuju materiju zaštite okoliša izazivaju posebno pozornost i među onima koji se službeno i profesionalno njome bave, ali i građana zainteresiranih udruga moglo bi se reći ukupne javnosti. A zašto? Zato jer okoliš i sve vezano uz njega neposredno utječe na kvalitetu našeg življenja posebno zdravlja, o brizi za njega ovisi i očuvanje i zaštita prirodnih resursa, odnosno zaštita sveukupnog života na zemlji. Ali zaštita okoliša izaziva pozornost i radi toga jer je za njega vezana i velika gospodarska aktivnost i da je posao posebno sa zbrinjavanjem otpada jedan što volimo reći i zadnji put smo čuli jedan od najunosnijih poslova. Svjedoci smo što se događa u posljednje vrijeme. Natpisi, izvješća medija asociraju na moguće zlouporabe, nezakonitosti, prepucavanja do optuživanja u vezi aktivnosti pojedinaca i pravnih osoba oko poslova sa otpadom, ali i ne samo sa otpadom već sa većinom onog što je u vezi sa stanjem i zaštitom okoliša. Svi želimo sigurnu opskrbu električnom energijom, ali ne želimo hidro ili termo elektranu u našoj blizini. Svi proizvodimo otpad, ali zbrinjavanje i odlagalište neka bude čim dalje od nas. Tako je to kod moglo bi se reći kod svega. A kakvo je stvarno stanje okoliša trebalo bi nam prezentirati ovo izvješće. Na žalost odnosi se na razdoblje 2005./2008. godina. Smatram da se ovo Izvješće trebalo ipak naći ranije na dnevnom redu Sabora tim više što je dostavljeno Saboru sredinom prošle godine. Nije logično da se izvješće za razdoblje 2005./2008. podnosi Saboru u 2012. godini, znači 4 godine zaostatka, odnosno nakon godine za koje se podnosi izvješće. Ako i postoje neki opravdani razlozi kašnjenje je ipak predugo. Nije opravdanje što su pojedini bitni aspekti okoliša bili ili su još uvijek u nadležnosti višeg ministarstva kao što su šume i vode u jednom, zaštita mora u drugom, zaštita prirode u trećem, zaštita tla i zemljine kore u četvrtom, te da se isto reorganizacijom Vlade 2008. godine pojedini sektori pripali nekim drugim ministarstvima, a ono što je još i najbitnije posebno ne iz razloga što su u izvještajnom razdoblju dva stručno operativna tijela za funkcioniranje zaštite okoliša preuzele izradu tih poslova. Prvo tijelo je Agencija za zaštitu okoliša kao centralno nacionalno tijelo za prikupljanje i obradu svih podataka i informacija iz područja zaštite okoliša na razini države. I drugo Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost, tijelo zaduženo za financiranje pripreme, provedbe i razvojne programe u područjima očuvanja održivog korištenja, zaštite i unapređivanja okoliša i energetske učinkovitosti. Bilo bi dobro da se izvješće za razdoblje 2009./2012. od nadležnih tijela izradi i dođe u Sabor na raspravu u jednom prihvatljivom i znatno kraćem roku. Svakako da je važno spomenuti da je u tom vremenu 2005./2008. za potrebe usaglašavanja hrvatskog zakonodavstva za zakonodavstvom Europske unije doneseno više novih ili revidirani zakonski i podzakonskih akata na području zaštite okoliša posebice iz područja gospodarenja otpadom, kakvoće zraka, klimatskih promjena, zaštite bioloških raznolikosti, te iz područja upravljanja vodama. Tako su u navedenom razdoblju stupile na snagu da navedem samo neke Zakon o zaštiti zraka, Zakon o otpadu, te izmjene i dopune Zakona o otpadu, Zakon o zaštiti prirode, Zakon o šumama, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o vodama, Zakon o zaštiti okoliša itd. njih preko šezdesetak. Ovdje treba naglasiti kako briga za okoliš može i usporiti gospodarske aktivnosti kao iz primjera terminala na Krku kao i drugih projekata što nas je učinili i čini energetski više ovisnima. Zbog toga treba postići uravnoteženost zaštite okoliša i gospodarskog razvoja, tzv. Održivi razvoj. Takvih primjera ima više. Zato je veoma važno uskladiti na najbolji mogući način na primjeru najboljih europskih standarda gradnju energetskih, proizvodnih, prometnih i ostalih gospodarskih potencijala koji su potrebni za razvoj zemlje a uskladiti sa zaštitom okoliša. Hrvatska je također preuzela i određene obveze u okviru pretpristupnog procesa, a te obveze traže i preciznije procedure ali i znatna i veća ulaganja u zaštitu okoliša. Što se tiče samog izvješća, ono sveobuhvatno obuhvaća podatke za određena područja ne samo za izvještajno već i za dulja razdoblja na temelju kojih se mogu pratiti trendovi i donositi ocjene ne samo sadašnjeg nego i procjene stanja okoliša u narednim razdobljima. Forma izvješća je propisana i slijedi izradu sličnih izvješća u većini država EU. Izvješće obuhvaća 22 poglavlja i podaci prikupljeni za ovo izvješće, zapravo njihova kvaliteta, točnost i sigurnost čine ukupnu kvalitetu ovoga izvješća. Možda je izvješće moglo se dopuniti još nekim podacima ali za dobivanje neke slike ima ih dovoljno. Kolegice i kolege, želio sam govoriti o jednom od najakutnijih problema s kojima se danas susrećemo posebno u jedinicama lokalne samouprave, a u ovom trenutku je posebno aktualno i u žarištu je javnosti. To je zbrinjavanje i gospodarenje otpadom. Podaci govore da se u Hrvatskoj godišnje proizvodi oko 13,2 milijuna tona otpada od čega je u strukturi otpada komunalni otpad zastupljen s 1,2 milijuna tona. Prema tim podacima svaki pojedinca dnevno stvori od 0,40 do 0,95 kg otpada. Na opasni otpad otpada 0,1 milijun tona s tendencijom rasta. Povećanje proizvodnje svih vrsti potrošnih dobara prati još veće povećanje otpada, a proporcionalno povećanim količinama otpada raste i zagađivanja naše prirodne sredine. Još smo daleko do kvalitetno organiziranog prikupljanja, sortiranja, recikliranja i zbrinjavanja otpada. Međutim, ta problematika bit će uskoro ovdje na raspravi pa neću zalaziti dalje i otvarati tu temu. Klub HNS-a podržat će izvješće o stanju okoliša u RH za razdoblje 2005.-2008. godina. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Dražen Đurović u ime kluba HDSSB-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, zamjeniče ministra, zastupnice i zastupnici. Ja bih se nadovezao na svoje prethodnike i zapravo podupro sve ono što su oni rekli u svojim izlaganjima o ovom izvješću, s jedne strane da je stvarno zakašnjelo jel se razdoblje i podaci se zapravo odnose na razdoblje od 2005.-2008., s druge strane da je dosta kvalitetno jer je temeljito i opsežno i ima vrlo širok opseg i širok obuhvat raznih tema i aspekata koji se odnose na zaštitu okoliša, s treće strane da je možda moglo još obuhvatiti neke teme koje nije obuhvatilo. I 4.da bi zaista bilo dobro da izvješća koja će se odnositi na razdoblje od 2009. do 2012. već bude barem sljedeće godine u proceduri, pa će i podaci koji će biti u njemu izneseni biti aktualniji i relevantniji nego što se ovi sadašnji iako se nešto nije tako dramatično mijenjalo. Dakle iz tog izvješća moglo se čuti kako se ja ću se isto referirati na nekoliko zapravo izvješće je jako obuhvatno obuhvaća puno raznih dijelova problematike koja se tiče zaštite okoliša i zaštite prirode i svakako je nemoguće na cijelo izvješće referirati, ja ću se referirati na nekoliko elementa tog izvješća, posebno one dijelove koji se tiču energetike. Dakle, navodi se kako je opskrbljenost energijom iz vlastitih izvora se kreće otprilike oko 48%. Toliko se kreće prema dostupnim podacima i danas 2012. godine. A kako je razina ukupne potrošnje energije po stanovniku RH otprilike 61,2% prosječne potrošnje energije po stanovniku u EU, pri čemu s najvećim udjelom u ukupnoj potrošnji energije sudjeluju opća potrošnja s oko 30%, promet sa oko 18 do 22%. Ti su elementi tu negdje. E sada, što se tiče zastupljenosti pojedinih energenata u ukupnoj potrošnji najzastupljenija su tekuća goriva dakle nafta i naftni derivati s udjelom oko 44 do 46%, zatim slijedi prirodni plin koji je u udjelu energenata u potrošnji sudjeluje s ok 27%, udio vodne snage u ukupnoj potrošnji se kreće oko 10 do 16%, a udio električne energije u ukupnoj potrošnji energenata se kreće između 4 i 6%. U RH što se tiče proizvodnje nafte, dakle onog energenta koji najvećim dijelom sudjeluje u potrošnji energije u RH proizvodnja te nafte ostvaruje se na 35 naftnih polja dok se proizvodnja plina ostvaruje na 8 plinsko kondenzantnih možda kondenzacijskih polja. Tom ukupnom proizvodnjom u 2008.godini prema izvješću je bilo zadovoljeno 19,1% hrvatskih potreba za tekućim gorivima, dakle u nafti dakle 19,1% potreba za naftom su zadovoljavale domaća proizvodnja u 2008. godini. Mislim da u 2012. godini se tu negdje također kreće taj podatak 19%. Što se tiče proizvodnje prirodnog plina navodi se da se on proizvodi u 17 plinskih polja u Panonskom području i 6 plinskih polja na Jadranu, te kako vlastita opskrbljenost prirodnim plinom u 2008. godini iznosila je 85,2% a kada se u proračun uključi samo prirodni plin iz Jadrana koji pripada Hrvatskoj bez prirodnog plina koji pripada Italiji prirodnim plinom je podmirivano 63,5% hrvatskih potreba. Mislim da je to danas oko 60% hrvatskih potreba. Ono pitanje koje smo si puno puta svi postavljali javno i privatno, ukoliko se 60% hrvatskih potreba za plinom ostvaruje iz hrvatske proizvodnje na koji način i zašto cijenu hrvatskog prirodnog plina diktira cijena onog dijela plina koji se uvozi iz Rusije. I zašto nam neke interesne skupine uporno i sustavno nameću tezu kako INA gubi na plinu milijarde kuna godišnje zbog razlike u cijeni između uvezenog prirodnog plina iz Rusije i onoga što se prodaje kad je preko 60% hrvatskih potreba za plinom se zadovoljava iz nalazišta u Republici Hrvatskoj gdje je cijena proizvodna i dobavna nemjerljivo niža od one cijene kojom se taj plin nabavlja iz Rusije. Zašto se uporno, to nije slučajan događaj, dakle to je jedna sustavna teza koju određene interesne skupine iz tog tzv. plinskog lobija sustavno plasiraju i većina medija ih iznosi i dobar dio politike ih podržava jer cijena hrvatskog plina, jer mi dakle 60% svojih potreba zadovoljavamo sa hrvatskim plinom. Prema tome, ne može cijena biti formirana samo iz onog dijela, manjeg dijela koji se uvozi iz Rusije. Slična je stvar i sa naftom. Barel nafte koji se dovozi i koji nastaje bušotinama ovdje u Hrvatskoj u Moslavini, u Slavoniji, zašto bi hrvatski građani plaćali jednako kao barel one nafte koja se kupuje na međunarodnom tržištu i još po nekakvoj kalkulaciji s mediteranskog tržišta. To je najskuplja moguća kalkulacija valjda koja postoji, koja je samo specijalno izmišljena za ovu Hrvatsku državu i ovaj jadan narod. Takvu kalkulaciju i takav izračun cijene nafte valjda nema nitko osim nas, to smo jedino mi sami za sebe uspjeli napravit, na taj način iskalkulirat. Ali usprkos tome 20% te nafte proizvodimo u Hrvatskoj i ta nafta ne može i ne treba imat tko ju proizvodi, tko ju eksploatira. Hrvatska naftna kompanija 50% u vlasništvu Hrvatske države, a plin 60% potreba za plinom znači nastaje i eksploatira se u Hrvatskoj i njegova cijena ne treba biti i nije onakva kao što se plaća onih 40% što se uvozi iz Rusije ili iz drugih izvora. Kad je riječ o cijeni, o električnoj energiji, cijelo vrijeme u Republici Hrvatskoj raste potrošnja električne energije. Prema ovom izvješću u 2008. godini vlastita proizvodnja HEP-a iznosila je 11810 gigavat sati. Tome se pridodaje znači uvoz i Nuklearne elektrane Krško pa se odbija izvoz i sve zajedno ukupno raspoloživa energija je na razini 18902,5 gigavat sati. Znamo da je tih ugovora o uvozu električne energije bilo jako različitih i vrlo povoljnih i vrlo nepovoljnih, da su ovisili o raznim čimbenicima ili smo i u HEP-u imali različite uprave, ovisilo je jako o upravama koje su bile u HEP-u. Prema tome, da li je ta teza koja je danas dominantna o energetskoj neovisnosti po svaku cijenu pa i po cijenu zaduživanja u milijardama kuna 100% stoji na zdravim temeljima. Imamo primjerice država kao što je Japan koje nisu energetski neovisne uopće, dapače energetski su vrlo ovisne, a gospodarski su vrlo uspješne. Što se tiče poljoprivrede, ovo izvješće se dijelom referira i na poljoprivredu. Poljoprivreda ne sudjeluje značajnije u zagađenju prirode, odnosno u onečišćenju prirode s obzirom da je ukupno poljoprivreda mislim s nekih 4% sudjeluje u tome. Činjenica je da je u poljoprivredi prisutan stalni trend depopulacije, da je opseg poljoprivredne proizvodnje sve manje u svim segmentima. No ono što je također zanimljivo kako je potrošnja mineralnih gnojiva sve veća po hektaru površine te se tako u ovom izvješću navodi da je potrošnja mineralnih gnojiva oko 180 kg po hektaru poljoprivredne površine što Republiku Hrvatsku pozicionira u sam vrh potrošnje mineralnog gnojiva po hektaru poljoprivredne površine kaže u izvješću u rang s vodećim državama članica EU. U usporedbi s državama članicama EU jedino zemlje Beneluxa troše 190 kg po hektaru umjetnog gnojiva, Slovenija 185, a Nizozemska je otprilike tu negdje sa potrošnjom na oko 180 kg po hektaru mineralnog gnojiva, umjetnog gnojiva. Jako zanimljivo s obzirom da produktivnost i proizvodnost po hektaru hrvatske poljoprivredne proizvodnje nije ni izbliza ni blizu tim zemljama s kojima jednako tu količinu mineralnog gnojiva trošimo i to je nažalost nešto čime ja ne vidim zašto bi se uopće trebali hvaliti već jedna činjenica koja može žalostit, zapravo upućuje na to da jednostavno hrvatski poljoprivrednici sve manje koriste prirodno stajsko gnojivo, a sve se više okreću ka mineralnim gnojivima. Kad je riječ o navodnjavanju, navodnjavanje je prema jednom operativnom programu udvostručeno pa je do 2008. otprilike oko 18000 hektara poljoprivrednog zemljišta se navodnjava. Činjenica je da su kod nas cijene projekata navodnjavanja nevjerojatno visoke. Ja ne znam koliko su te cijene međutim poljoprivredno zemljište u RH je iznimno jeftino. Cijena hektara poljoprivrednog zemljišta je 3 do 8, 9 tisuća eura. A projekti navodnjavanja koji su provođeni u RH su se kretali cijenama od 7 do 10-ak tisuća eura po hektaru. Dakle, kad podijelite svaki od tih projekata, ja zaista ne znam zašto su ti projekti navodnjavanja bili toliko skupi i zašto je hektar, dakle navodnjavanje po hektaru bilo skuplje od same vrijednosti tog zemljišta? Jer to navodnjavanje onda čini besmislenim, a povrat te investicije pretvara u desetljetne. I mislim da se i tu, u tim projektima navodnjavanja, da su se mnogi omastili koji nisu trebali. Što se tiče dakle samog izvješća mi to izvješće prihvaćamo. Ono je dobro, ono je opsežno no ono je jako kasno. Još ima jedna stvar što se tiče zbrinjavanja otpada, da i to ambalažnog otpada, plastičnog otpada jedna je vrlo čudna zapravo pojava o kojoj mislim da bi isto trebalo zapravo jedanput reći. Čitava država se upregla u skupljanje plastične ambalaže, svi društveni resursi, cijeli narod treba skupljati plastičnu ambalažu. Država neće ni na koji način ograničiti proizvodnju plastične ambalaže već će na to staviti naknadu i proizvođačima i potrošačima. Potrošači će skupljati ambalažu, a ambalaže će se proizvoditi u neograničenim količinama. Zašto je tome tako meni iskreno nikada nije bilo jasno. Hvala.
Hvala lijepa. Ovaj put moram priznati da je gospodin zastupnik Đurović točno na vrijeme prekinuo raspravu, hvala lijepa. Predlažem i mislim da je dobro da sada prekinemo, da damo stanku za pauzu jer su svi predstavnici klubova zastupnika obavili raspravu pa da nastavimo u 15,00 sati sa pojedinačnom raspravom. Dakle, dajem stanku do 15,00 sati, a prva riječ ima gospođa zastupnica Marija Vukobratović. Hvala.
Kolegice i kolege nastavljamo sa radom. Pojedinačna rasprava. Zastupnica Marija Vukobratović, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Izvješće o stanju okoliša za razdoblje od 2005. do 2008. godine napisano na ukupno 410 stranica sveobuhvatan je i veoma kvalitetan dokument. U izradu svakog poglavlja sudjelovali su eminentni hrvatski znanstvenici i stručnjaci iz upravo tog područja. Ovaj dokument daje ocjenu stanja okoliša u državi i kao takav važan je alat u dugoročnom planiranju politike zaštite okoliša. Također, veoma jasno ukazuje na slabe točke i daje preporuke gdje bi i kojim mjerama trebalo smanjiti opterećenje okoliša. Nedvojbeno je da je za izradu ovako opsežnog dokumenta potrebno puno vremena. Međutim, gotovo 4 godine koje su prošle od kraja analiziranog razdoblja pa do objave rezultata je predugo vrijeme, neki bi čak rekli neprihvatljivo dugo vremena. Poglavito stoga što, citiram: "Ocjena trenutačnog stanja kao i ocjena trenda za pojedino područje, uočena poboljšanja ili opet nezadovoljavajući pomaci ukazuju na potvrdu učinkovitosti pojedinih primijenjenih mjera politike zaštite okoliša ili u slučaju negativnog trenda očuvanja okoliša na nužnost i korekciju zacrtanih mjera." Na temelju izvješća u razdoblju nakon 2008. godine pa do danas trebalo je izvršiti korekcije uočenih negativnih trendova ili neučinkovitosti mjera. Nažalost, zbog ovako kasne prezentacije izvješća to je propušteno, a eventualni negativni trendovi su nastavljeni, a neučinkovite mjere doprinijele tome da je stanje u nekim sektorima još i gore, odnosno još i teže. S obzirom na kompleksnost i interdisciplinarnost ovog izvješća, što pokriva veoma široko područje, od industrije, poljoprivrede preko prometa, turizma pa do gospodarenja otpadom, a zbog vremena da se uđe u sve segmente i neupućenosti u sve teme osvrnut ću se samo na neke koje su mi bliže s obzirom na moju struku. Prva tema na koju bih se osvrnula je sektorsko opterećenje iz poljoprivrede. Cilj hrvatske poljoprivrede trebao bi biti proizvodnja dostatnih količina hrane za vlastito stanovništvo. To je moguće ostvariti vraćanjem u proizvodnju zapuštenih obradivih površina kojih je nažalost sve više ili intenziviranjem same proizvodnje. Intenziviranje poljoprivredne proizvodnje automatski znači upotrebu povećanih količina gnojiva i zaštitnih sredstava, a navedeno može dovesti do značajnog opterećenja okoliša. S druge strane prema Strategiji ruralnog razvoja RH cilj tog modela je zadržati stanovništvo u ruralnim područjima, izjednačiti kvalitetu života u ruralnim i urbanim područjima, omogućiti povratak stanovništva u ruralna područja, povećati konkurentnost proizvodnje i stvoriti preduvjete za povećanje dohotka poljoprivrednih proizvođača. I ovakav način intenziviranja poljoprivredne proizvodnje mogao bi dovesti do pojačanog opterećenja okoliša i zagađenja okoliša i opravdati ocjenu koja se u nekoliko navrata u ovom izvješću spominje da je poljoprivreda jedan od najvećih zagađivača okoliša. Da je Hrvatska u proteklom razdoblju uspjela ostvariti zacrtane ciljeve ili bar većinu njih bilo iz njezine osnovne djelatnosti proizvodnje hrane, bilo iz Strategije ruralnog razvoja možda bih se mogla i složiti s ovakvom ocjenom. Međutim, situacija je u Hrvatskoj sljedeća: došlo je do depopulacije ruralnih sredina, došlo je do smanjenja obradivih površina i povećanja površina pod ugarom, došlo je do smanjenja stočnog fonda, a stočarstvo je jedna grana poljoprivrede koja se zapravo smatra najvećim zagađivačem tla, voda, a napose zraka. Zato osobno smatram da poljoprivreda je daleko manji zagađivač nego što se to često prikazuje kako u ovom izvješću tako i u medijima. Ili da je bar manji zagađivač od nekih drugih sektora, kao što su npr. neke grane industrije, promet, odlagališta otpada u ovakvom obliku u kakvom se danas nalaze. Rizik od zagađenja okoliša iz sektora poljoprivrede ipak postoji, ali iz jednog drugog razloga, a to je nepovoljna i loša obrazovna struktura poljoprivrednika. Od ukupnog broja stalno zaposlenih u poljoprivredi svega 1,5% ima završenu srednju školu, a samo 0,5% visoku školu ili fakultet. Zbog neznanja često se koriste prekomjerne količine zaštitnih sredstava, dupla doza za svaki slučaj, neadekvatne količine mineralnih gnojiva, krivih formulacija i u krivo vrijeme jer se gnoji tlo, a ne biljka kao i korištenje tekućih organskih gnojiva u nepovoljno vrijeme po smrznutom ili jako vlažnom tlu bez obzira što je to zakonski regulirano i zabranjeno. Nažalost, ovaj problem će nam biti daleko teže rješiv i za njegovo rješenje trebat će proći puno više vremena. Međutim, neznanje i loše gospodarenje tlom doveli su i do toga da u ocjeni ostvarenja ciljeva u Nacionalnoj strategiji nacionalnog plana djelovanja na okoliš kod jedne od sastavnica okoliša, a to je tlo, nema nijedne pozitivne ocjene. Oni koji su čitali izvješće znaju da je ocjena dana da se stanje ocjenjuje preko onih smajlića jel'. Dal' se smiju, da li su žalosni, da li su ravnodušni. Dakle, kad govorimo o tlu nema nijednog tog smajlića koji se smije. Mada je tlo nositelj brojnih funkcija neophodnih za život na zemlji jer osigurava hranu, biomasu, sirovine, stanište je i mada je neobnovljiv ili samo uvjetno obnovljiv resurs na kraju izvještajnog razdoblja situacija je bila sljedeća: utvrđena su lokalna onečišćenja u ukupnim i mineralnim uljima, policikličkim aromatskim ugljikovodicima, polikloriranim bifenilima, ostacima herbicida i teškim metalima. Prisutan je proces erozije, a dolazi do permanentnog zakiseljavanja tla i degradacije organske tvari što bi nam mogao biti jako veliki problem. U dolini Neretve permanentno se povećavaju površine zaslanjenih tala, ali dolazi i do povećanog stupnja zaslanjenosti dok na području Slavonije i Baranje postupno dolazi do širenja pjega alkalnih tala zbog alkalizacije. Nažalost, situacija ni danas 2012. godine nije ništa bolja. Još nije uspostavljen ili možda je bolje reći neki pokušaji su bili, ali nije saživio cjelovit sustav trajnog motrenja i pohranjivanja podataka o stanju tla. Prikupljeni podaci dobiveni su korištenjem različitih analitičkih metoda pa nisu usporedivi, a nalaze se na raznim lokacijama bilo u tijelima lokalne i regionalne (područne) samouprave, bilo u znanstvenim istraživačkim institucijama. Većina ranije dobivenih podataka nije pohranjena u digitalnom obliku te postoji rizik da se trajno izgubi. Na ovo ukazujem s toga što smatram da bi moglo postati veliki problem ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. Tada neće biti dovoljno samo govoriti o Hrvatskoj kao o državi iznimne pogodnosti za proizvodnju zdrave hrane, zbog čistoće zraka, voda kojima se odlikujemo, već ćemo za to trebati imati čvrste dokaze u obliku često provedenih analiza, standardnim metodama, uspostavljene baze podataka itd. Da se opet ne bi stekla kriva slika o stanju okoliša moram naglasiti da je sretna okolnost, da je stanje u nekim drugim sastavnicama okoliša kao što su npr. zrak i voda puno bolje, ili ja bar za probleme u tim sastavnicama ne znam. Zagađenja u ovom sektorima su manje opasna zato što su lakše rješiva. Tlo može trpjeti dugotrajna zagađenja i apsorbirati velike količine štetnih tvari, ali jednom zagađeno tlo teško se obnavlja, a ponekad su zagađenja tako jaka da je tlo trajno izgubljeno za proizvodnju. Zaključno, još bih jednom željela naglasiti da ovo Izvješće dobro determinira probleme i može biti kvalitetan temelj za popravljanje loše i nepovoljne situacije u nekim sektorima i zato ću ga ja osobno podržati. Istovremeno apeliram na Ministarstvo zaštite okoliša kao glavnog koordinatora za izradu ovakvih Izvješća. Da poduzme mjere ne bi li sljedeće Izvješće za iduće razdoblje 2012. godine bilo brže izrađeno i stavljeno na raspravljanje svim zainteresiranim stranama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku na vaše izlaganje, zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica Vukobratović, ja sam uistinu evo na neki način obradovan što ste baš evo prvi puta, s lijeve strane sam čudo da neko ovako kvalitetno govorio o pitanjima poljoprivrede. Govorili ste i stručno naravno u onom djelu, dakle tla i svih ostalih i potrebe edukacije. Svakako to sve stoji i pozdravlja, ali želim izraziti jednu zabrinutost ovdje naravno glede poljoprivrede, zabrinutost, ali naravno sukladno tome i za okoliš. Jer nesporno je da je stanje u poljoprivredi kakvo god bilo, poljoprivreda je na neki način se stvarala konkurenta, ipak je proizvodnja mlijeka povišena, ipak su i proizvodnja mesa i sve ostalo. Međutim, u ovim okolnostima, danas su potpore smanjene, kada se potpore ne isplaćuju. Poljoprivreda je apsolutno upitna, samim time i okoliš kao takav. Bit će mnoga polja napuštena, jer već sada 380 proizvođača mlijeka, za sada je zatvorio svoju proizvodnju. Bit će sve više ambrozije i svi ovi napori, sve više ambrozije dakle na svim tim mjestima i svi ovi napori koji se dakle bi bili potrebiti da se to sve unaprijedi da i u ovom stručnom dijelu mislim da će biti uzaludni. Da je ruralni prostor u svakom slučaju ugrožen i u tom dijelu i da populacija i sve to ostalo, a to onaj biser koji nam treba ostati i bojim se da u tim okolnostima je to veliki problem. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom, zastupnica Ruža Tomašić. Nema je? Gubi pravo na raspravu. Sljedeći se prijavio zastupnik Zlatko Komadina. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Dozvolite mi par riječi, evo dolazim iz kraja u kojem je puno što infrastrukturnih, što energetskih objekata koji zapravo predstavljaju latentnu opasnost ili trajno zagađuju okoliš, kao što su rafinerija, kao što je termoelektrana. Pa i neki drugi ili budući zahvati koji se planiraju, kao što je primjerice bila Družba Adrija, ili još uvijek je ili LNG terminal i takve stvari. Želim reći da, to su već kolege rekli i kolegice, nadam se da ubuduće ovakva Izvješća će dolaziti kad nisu više prapovijest kao što je ovo Izvješće od prije dosta godina. Mi smo ga trebali dobit po nekoj logici u 2009., ne mi prethodnici, ali evo došlo je sada. I mislim da u svakom slučaju Izvješće takve naravi bi trebalo svakako sadržavati plan mjera i aktivnosti na poboljšanju stanja u onim segmentima gdje su uočene štetnosti utjecaja na okoliš. Prije svega izražavam zadovoljstvo da je Hrvatska po pitanju okoliša još uvijek dobro sačuvana zemlja, prije svega što se tiče mora. Kvaliteta mora je doslovno u cijeloj Hrvatskoj, takoreći izvrsna, kvaliteta pitkih voda u velikoj mjeri, dobro sa tlom ste čuli probleme koje je rekla kolegica. Ja ću reći nešto o problemima zraka. Imamo u određenim igro lokacija, zapravo koje trajno su izvor problema, primjerice Plomin se spominjao, spominjat će se još uvijek, Rokvul, onda INA rafinerija na Urinju, kao i termoelektrana Rijeka na Urinju. Na tih par primjera želim reći da imamo rješenja koja ne koristimo zapravo, jer okoliš se sam po sebi ne buni, nema ko govoriti osim nas za okoliš, osim što se priroda buni u konačnosti, pa nas kažnjava prije svega efektom stakleničkih plinova i promjenama klime. A sami često smo licemjerni prema okolišu, jer svaki se zahvat može realizirati, industrijski ili bilo koji, samo uz adekvatnu tehnologiju kojom se treba zaštititi okoliš. Naravno da to onda skuplje košta, odnosno više košta i da investitori nastoje to izbjeći. I što bih predložio da kod Studija utjecaja na okoliš, da bi studije trebali raditi po meni ljudi ili angažirati ih ljudi ih ljudi iz ministarstva. U smislu nezavisne priče da se, pustimo trošak, trošak na teret investitora, ali ovako kad investitor sam naručuje Studije utjecaja bez obzira što je po zakonu definiran određeni sastav itd. Često su državni ljudi u tim institucijama, odnosno oni koji su imenovani od strane države u situaciji da, jer i struka, znate malo nategnuto zna ponašati se prema određenim zahvatima, da bi investicija išla pa progledavaju kroz prste određenim stvarima, ili se projektni zadatak postavi tako da ne daje odgovore na sva pitanja, nego samo na uski dio koji se tiče određenog zahvata. Bilo je to primjera kod Studija ovih svih, koje sam spomenuo kod ovih projekata, primjerice Družba Adrija nije vodila računa. Poslije kad smo digli buku, da tako kažem iz lokalne i regionalne sredine, nije vodila računa o balansnim vodama, nije vodila računa o naftnim plinovima i smradu koji bi se događao prilikom toga. U slučaju da se ne izrade da se ne izrade adekvatna postrojenja za obradu i preradu što vode, što tih naftnih plinova. Slična priča je bila kod LNG terminala, jer investitor je tek poslije išao na dvostruke tankove, na ukopane itd. da bi zaštiti eventualno istjecanje tog medija i sve to skupa. Tako je primjerice, imate jedan apsurd dolje u našem kraju. Gdje imate Janaf firmu koja ima podmorski cjevovod u INA-u rafineriju Urinj i u termoelektranu Rijeka upravo građen da bi se nafta koja se kupuje transportirali cjevovodom u ta dva gospodarska subjekta. I onda zbog internih interesa ili zbog većeg profita taj cjevovod uopće nije u funkciji nego svaka od tih firmi veže tanker ispred sebe, ispred, jer su na obali obadvije firme i pretače naftu direktno sa time da riskira izlijevanje nafte u more, a ima potpunu infrastrukturu kojom to može riješiti. Dodatno, država treba postrožiti kriterije kod uvoza goriva, tj. nafte za termoelektrane. Jer ovo je istina što vam sada govorim. Termoelektrana Rijeka koristi gorivo koje nije sukladno propisima koje sadrži daleko više sumpora i stvara zapravo jedno ogromno zagađenje u onom području Kvarnerskog zaljeva. Također studije često su kažem manjkave primjerice Rokul. Rokul je investicija hajmo reći hvale vrijedna u smislu da se događa neko zapošljavanje i proizvodnja međutim nisu vodili računa o mikroklimatskim uvjetima u tom dijelu Istre gdje jednostavno zrak tako struji da se zadržava emisija plinova iz njihovih postrojenja. Plomin novi, novi Plomin vjerojatno će zagađivati daleko manje nego stari Plomin tako da u tom dijelu. Međutim, ukupno zagađenje naravno da će biti veće jer će biti veći kapaciteti. Uglavnom, svaki zahvat što rekoh može ići samo treba energetski zahvati ispunjavati ona tri E načelo znači da bude i ekonomsko i energetsko ali i ekološko primjereno. I u tom kontekstu, kažem naše ministarstvo upravo je sada koncipirano tako da bude taj koji se brine i štiti zapravo sredinu od neželjenih uticaja. I zato mi je evo i žao da je kolegica Mirela Holy koja je bila na tom tragu morala odstupiti ali vjerujem da politika, ministarstvo će nastaviti u tom pravcu ne da zaustavlja investicije nego da stvarno tjera investitore da poštivaju ovo načelo od trije što sam rekao, znači načelo prije svega ekološko prilikom realizacije projekata da bi ona naziv što se zove održivi razvoj bio stvarna istina a ne deklaracija. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Hvala. Sljedeći za raspravu zastupnik Draženko Pandek. Izvolite kolega.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani zamjeniče ministra, uvažene kolegice i kolege. Prilikom pripreme ove rasprave prisjetio sam se pisma indijanskog poglavice Seattlea iz 1854. godine upućene američkom predsjedniku u Washinghtonu kao odgovor na ponudu da bijelci kupe indijansku zemlju. Pročitao sam ga ponovno nakon nekoliko godina i premda je vjerujem netko već prije čitao izvatke iz tog pisma ovom Saboru imam neodoljivu potrebu da jedan dio ovdje ponovim, a mislim da djeluje prosvjetljavajuće. Tako kaže: „Sve stvari povezane su kao krv koja ujedinjuje obitelj. Što god snađe zemlju snaći će i sinove zemlje. Čovjek ne tka tkivo života on je samo struk u tome. Što god čini tkanju čini i samom sebi.“ Moram vam priznati da ovo pismo od prije 160 godina zvuči stvarno fascinantno i proročki, ne bi ga se posramio ni ponajbolji govornik danas. Čitajući ovo Izvješće o stanju okoliša u Republici Hrvatskoj može se reći da je iscrpno i stvarno stručno napravljeno, vrlo korektno, statistički iscrpno i znanstveno hladno. Za moj ukus možda i prehladno. Ne znam jesam li u pravu ali ja bih o njemu vjerojatno i pod utjecajem tog pisma koje sam pročitao volio osjetiti i malo duha tog govora indijanskog poglavice od prije nekih 160 godina. Dobro, istina je da je prvenstveno zadaća ove Agencije prikupljanje i obrada podataka, osiguranje informacija i da je to doduše moj subjektivni neki neznanstveni osjećaj prouzročen činjenicom da kad god se kod nas priča o zaštiti okoliša mene nekako uhvati neka zebnja, možda čak i neopravdana, nadam se da je neopravdana. No, velim uhvati me i zebnja kad sam pročitao izvješće, kada sam shvatio da se odnosi na razdoblje od 2005. do 2008. Zbog te činjenice nekako se stvara dojam da bez obzira na složenost materije tako kasno podnošenje izvješća ukazuje na određeni nemar prema tematici. Izvješće bi trebalo biti podloga za poduzimanje određenih koraka i stvaranje politika, a priznat ćete odmak od 4 godine značajno umanjuje njegov potencijal za takve namjere. Premda je izvješće trebalo biti podneseno u prethodnom sazivu i sredinom dakle 2011. ipak i podnošenje izvješća u tom roku bi smatrao prekasnim. S obzirom, dobro s obzirom na sve što se događalo u prošlom razdoblju vjerujem da će se stvari promijeniti na bolje i u svjetlu činjenice da je formirano posebno Ministarstvo zaštite okoliša i prirode što ukazuje nadam se na nove vjetrove. Srećom nije sve tako sivo. Pokazatelji iz te 2008. govore da ova Lijepa naša kifla još uvijek možemo reći svježa i mirišljava premda imam osjećaj nismo sami uložili previše napora da je takvom održimo već takvo stanje ponajprije možemo zahvaliti faktorima koji nisu rezultat sustavnog rada nego više rekao bih slučajnosti. Tako čitamo da je usmjerenje na projekte održivog razvoja još uvijek nedovoljno. Putem fonda u programe i projekte energetske učinkovitosti i korištenja obnovljivih izvora energije uloženo je samo nešto više od 94 milijuna kuna u 525 projekata, samo dakle a uvozimo preko 50% energije. Premda energija iz obnovljivih izvora skuplja od konvencionalnih opet ću ponoviti svoj stav da se prilikom poticanja obnovljivih izvora energije ne može gledati samo puki omjer uloženo dobiveno ne gledajući širu sliku. U prvom redu poticanje vlastite proizvodnje iz obnovljivih izvora, utječemo na smanjenje deficita platne bilance, usvajamo i razvijamo nove tehnologije. Dakle, postajemo bogatiji za know how što također ima svoju mjerljivu vrijednost a zapošljavamo nove ljude koji uplaćuju doprinose i poreze a najvažnije smanjujemo štetu po okoliš. Vrijednost koju nitko od financijaša ne unosi baš u svoje bilance. Onom indijanskom poglavici s početka priče ta je računica bila kristalno jasna prije 160 godina. Nama na žalost mislim da još uvijek nije dovoljno. Zbog propadanja industrije i manjih ulaganja okoliš je trpio manje štete, ali očito zahvaljujući tome zabilježeno je i povećanje evidentiranog broja izvanrednih događaja u industriji sa 17% na 27,8. Na žalost bojim se da će se taj trend nastaviti. Nisu također evidentirani znatniji pomaci na polju pokretanja projekata čistije proizvodnje prirodno definiranog strateškog okvira. Što reći na to? Pa hajmo napraviti onda taj strateški okvir. Ja bih se osobno založio za dodatno olakšavanje takvih projekata. Ti projekti bi trebali dobiti posebnu pozornost i od strane zaduženih za razvoj gospodarstva i od strane zaduženih za zaštitu okoliša i od strane zaduženih za fiskalna pitanja. Ne možemo se natjecati primjerice s Kinom u proizvodnji jeftine plastike ili nečeg sličnog što proizvode u svojim pogonima u kojima zaštita okoliša nije baš na najvišoj razini. Oni će s takvim uvjetima jeftinom radnom snagom uvijek biti naravno konkurentni u cijeni. Mislim da to ne bi smjeli na taj način niti pokušati. Očito da nam je samo izlaz u specijalizaciji na pojedinim područjima. Po meni trebali bi se okrenuti makar dio pokusa ka specijalizaciji na ekološku proizvodnju i u industriji i u poljoprivredi pokušavaju stvoriti svoj image i brend u tome i učiniti sve da potaknemo tu proizvodnju. Jedno od rješenja bi moglo biti na primjer smanjenje davanja i poreza za radnike zaposlene u tom sektoru. Jer što nam uistinu vrijedi imati visoke poreze i doprinose na nepostojeća radna mjesta. Dobro, ukoliko naglo spustimo poreze i doprinose na sve država će jasno pokleknuti. Ali ukoliko ciljano krenemo poticati ovaj segment mislim da imamo nade pokrenuti ga i staviti na svoje noge. Pozivam stoga nadležne prvenstveno stručnjake iz zainteresiranih ministarstava da bar pokušaju napraviti neke projekcije u tom smjeru. U izvješću se konstatira da su snažnom uzlaznom trendu ekološke poljoprivredne površine no svega 0,75% pripada ekološkoj proizvodnji, a samo 0,27% poljoprivrednih gospodarstava bavi se ekološkom poljoprivredom. Ako je netko ušao ikad u neku trgovinu zdravom hranom svjedočio je da je 95% artikala iz uvoza i to najčešće iz zapadnih zemalja. Ekološka poljoprivreda je radno intenzivnija od konvencionalne i logično bi bilo da proizvodi iz zemalja gdje je radna snaga 300 ili 400% skuplja nego kod nas ne mogu biti konkurentni našima. I logično bi bilo da proizvodi zemalja gdje je radna snaga 300 ili 400% skuplja nego kod nas ne mogu biti konkurenti našima. I logično je da mi odavde prodajemo naše ekološke proizvode po Njemačkoj, Nizozemskoj, Švedskoj jer imamo i radnu snagu i stručnjake jednake kvalitete i daleko jeftinije nego oni u svojim zemljama. Ali ne, upravo je suprotno oni dakle prodaju ovdje. A inženjerima agronomije kod nas gotovo jedina nada za zapošljavanje … [[Govornik se ne razumije.]] u neko ministarstvo ili u neki ured lokalne upravo. Jasno, i tu treba stvoriti okvir kako se reklo na jednom mjestu strateški okvir. Pa hajmo, treba se primiti posla. Očekujem stvarno od svih zainteresiranih da krenu sa inicijativama. Mi nekako u svim sustavima u kojima smo živjeli prečisto uzimamo ne baš najbolje navike pa imamo tako naslijeđenu, kompliciranu i neprobojnu birokraciju u kojoj tradicionalno nedostaje kreativnost individualnosti i prečesto prevladava ona filozofija to ćemo sutra i lako ćemo. Pa svi očekuju od nekog drugog da pokrene stvari da netko drugi bude odgovoran. I naravno nitko rado ne izlazi sa svojim idejama i inicijativama ako makar malo izlazi iz njegove zone nadležnosti ako baš nužno ne mora. Pozivam jasno da treba promijeniti paradigmu. Ukoliko svi oni dakle koji imaju makar dijelom tu problematiku u svom području interesa pogotovo i na razini državne vlasti jednostavno oni moraju preuzeti na sebe da budu pokretači tih promjena. Vezano na problematiku ekološke poljoprivrede naslanja se turizam. Iz izvješća srećom proizlazi da još uvijek broj plavih zastava na Jadranu u porastu. Međutim sve stvari su povezane kako bi to rekao ovaj indijanski poglavica, tako je segment prometa u kojem se konstatira zapostavljanje okolišno prihvatljivih oblika prijevoza i naravno povezanih sa ekologijom i sa turizmom. Čini se da se koraci u tom smjeru pokreću, postoje najave HEP-a o gradnji mreža za punjenje električnih vozila kao i najave da će se olakšati kupnja električnih vozila koje sam imao prilike čuti iz prve ruke u ministarstvu. … [[Govornik se ne razumije.]] bogati ali dojma sam da ne je shvaćamo dovoljno ozbiljno osim na nekoj deklarativnoj razini. Recimo na svojoj lokalnoj razini vidim da nema jasne ideje i vizije kako riješiti problem kanalizacije. Preko 40 tisuća ljudi recimo u istočnom dijelu grada Zagreba Sesvetama nije spojeno na kanalizacijsku mrežu nego se problem otpadnih voda rješava ili septičkim jamama ili otpuštanjem u lokalne vodotoke ili polja. Preskupo je i prekomplicirano pa nitko ne razmatra rješenje problema u dogledno vrijeme. A ta problematika idealna upravo za rješavanje preko strukturnih fondova nakon 1.7.2013. ali dojma sam čini mi se da svi čekaju da to započne "netko drugi". Inače dakle priključenje stanovništva na sustav javne odvodnje je 44% što je nedopustivo malo. Zabrinjava i činjenica da je prisutan proces zakiseljavanja tla i degradacije organske tvari posebno na poljoprivrednom zemljištu. Očito je da tu stvari ne idu u dobrom smjeru, iziskuju se određene mjere. Opet smatram da bi veća usmjerenost na ekološku poljoprivredu mogla dati i tu pozitivan pomak. Zaključak ovog izvješća sam vidio da je ipak pozitivno ozračje. Navodi se zakonodavno, institucionalno jačanje pozitivne promjene opće društvene i poslovne klime prema pitanjima zaštite i očuvanja okoliša. Potrošnja energije je još uvijek umjerena, kvaliteta zraka i vode su očuvala na prijašnjim razinama. Stoga bih zahvalio djelatnicima agencije na iscrpnom i stručnom izvješću, podržavam ga i vjerujem da će dati bez obzira što se odnosi na razdoblje od prije 4 godine dostatne informacije potrebne da se djelotvornije provodi politika zaštite okoliša. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sljedeći za raspravu zastupnik Marijan Škvarić. Izvolite.
Evo poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani zamjeniče ministra, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Kada govorimo prije svega o stanju okoliša u RH moramo biti svjesni da zapravo najveće bogatstvo koje imamo u našoj državi je dobro sačuvani okoliš. Očuvane pitke vode, očuvane šume, čisti zrak, tlo, more, to je naša najveća vrijednost na budućem tržištu Europe. Istovremeno i samo ovo izvješće također svojom sveobuhvatnošću, iscrpnošću govori jer ako su u izradu ovog izvješća bile uključene i praktični osim resornog ministarstva i sva ministarstva, također razne agencije, instituti, sveučilišta i za to je trebalo skoro 4 godine zaista govori o jednoj kompleksnosti pristupa zaštiti okoliša. Naravno također možemo spomenuti da općenito i konstatirati da su učinjeni znatni pozitivni pomaci u općem stanju društva u cjelini prema problemima i temama zaštite okoliša. Zašto? Zato što bez obzira na sve, sve prema okolišu sve to čine ljudi. Taj stav posebno sa zadovoljstvom već možemo i definirati kako preko mnogo programa i projekata koji su definirani prije svega radu sa djecom od vrtića, škole i preko onih programa Projekt "Škola u prirodi", međunarodni program "Eko škola" i preko brojnih udruga, civilnih udruga koje se bave zaštitom okoliša u izvješću je spomenuto da je u promatranom razdoblju su takve udruge za 40% povećane. Možemo konstatirati da je također važno sustavnog provođenja i informiranje javnosti i jačanja njenog sudjelovanja u procesima i odlučivanja ono bitno da je to važnost zaštite okoliša, a ako su ljudi obrazovani, informirani onda također mogu itekako bitno sudjelovati u kreiranju politike zakonodavstva prema zaštiti okoliša i na tome trebamo dalje sustavno nastavljati. Ja bih ipak spomenuo na temelju izvješća tri bitne stvari koje se definiraju i u našem odnosu prema zaštiti okoliša. Prva stvar po meni da utjecaj okoliša na zdravlje ljudi i kvalitetu života mora biti ispred svega. Zdravlje je ono što svi imamo. Kada ostanemo bez toga teško se vratiti i zato zaista sve moramo napraviti da se zaštiti zdravlje ljudi i njihova kvaliteta. Imamo nažalost loših primjera i smrtnih slučajeva, primjera pojave zaraza, malignih oboljenja, alergijskih bolesti, sve ono što ne odgovarajućim našim pristupom zaštite okoliša i prema našoj prirodi se i definira. Drugu stvar koju bih spomenuo a to je zaštitu okoliša moramo gledati kroz gospodarski, tržišni i socijalni razvoj. Zašto treba jako puno ulagati? Do sada sva ta ulaganja većinom su bila od strane države. Naravno ono što trebamo napraviti, a to je da puno više koristimo sredstva iz fondova EU koji su do sada bile jer zaista vidi se da ta su sredstva bila u punoj mjeri baš naglašena za zaštitu okoliša, znači izgradnju pročistača vodoopskrbnih sustava i drugih dijelova, znači da i Europa sama po sebi u tom dijelu nam definira kako se treba ponašati. I naravno imamo velike mogućnosti razvoja kroz zaštitu okoliša, prije svega u energetici preko energetske učinkovitosti, obnovljivih izvora energije, tu je sunce, vjetar, biomasa, male hidrocentrale i geotermalna energija. Tu je turizam, pa preko turizma ovih godina i prošlih jedino to smo imali određeni rast i ulaganja, također građevinarstvo, cijela industrija, razvoj poljoprivrede, šumarstva, ribarstva uz veliki dio raznolikosti, da ne govorim o prometu, lovstvu i naravno gospodarenju otpadom. Treću stvar koju bih spomenuo to je da u sve ove dijelove razvoja i zaštite okoliša bitna je prostorno planska dokumentacija odnosno stvaranje zakonske osnove i to na svim razinama, počev od lokalne, regionalne, nacionalne a naravno ulazak Hrvatske u EU i na europskoj razini. U tom dijelu bih spomenuo što se tiče lokalne, regionalne razine da lokalne uprave moraju donositi prije svega prostorne planove koji su najbitnije odrednici kako, gdje, u kom prostoru neke stvari definirati. Evo ja bih spomenuo jedan konkretni dio oko parkova prirode, možda po mom mišljenju previše toga zaštićujemo, previše toga ipak radimo parkovima prirode, da ne govorimo o nekim određenim specifičnostima, npr. ako je park prirode koji se pruža do jedne dobro uređene ceste gdje je komunalna infrastruktura teško je nekome reći da tu zaista sad više ne može ništa napraviti niti izgraditi. Moramo ipak jednu gledati specifičnost svakog pojedinog dijela. Također oko prostornih planova kad definiramo i smještaj eksploatacijskih polja. Evo ja mogu reći konkretan slučaj, teško je nekome u ovom gospodarskom razvoju reći da jedno eksploatacijsko polje … se apsolutno prilagođava svim zakonskim uvjetima oko same sanacije dok isto tako jedno eksploatacijsko polje 10 km dalje i ovom specifičnosti da kad to sve završite onda poduzeće ode u stečaj pa se onda ne zna tko će to na kraju skupa zatvoriti. Onaj koji to ulaže sredstva u zaštitu nije tržišno jednak onome tko to nije ništa uložio nego je zaista devastacijom prirode i okoliša došao do određenih sredstava i određenog profita, a da on nije vraćen u društvu, u ovu sredinu koju bi trebalo. Naravno uz planove sanacije, planove gospodarenja otpadom, eksploatacijskih polja, ostalih stvari, procjenu utjecaja na okoliš, programi razvoja, sve to što lokalne i regionalne samouprave moraju napraviti, ali naravno uvijek je tu problem njihovih resursa oko tih planova. I tu bih zaista sa državne razine od resornih ministarstava zaista trebalo na lokalnoj razini puno učiniti da interakcijom zajedno se takvi programi mogu definirati, a najbitnije se trebaju definirati prioriteti. Što je najbitnije u tom trenutku naravno resursa uvijek nema za sve. Jedna od tih stvari koju bih spomenuo i oko zakonske regulative, oko pregovaranja s EU bi spomenuo ono što nas već čeka oko zaštite okoliša, primjerice kakvoća zraka i moramo dvije godine nakon pristupanja dosegnuti granične vrijednosti sumpornog dioksida, dušik oksida, lebdećih čestica sa naglaskom na Zagreb, Rijeku, Sisak i Kutinu. Naravno kakvoća tekućih naftnih goriva treba biti sa 1.1.2013. godine. Za odlaganje otpada sa 1.1.2019. godine moramo uspostaviti integrirani sustav gospodarenja otpadom. Svi centri moraju biti izgrađeni, ako ne plaćat ćemo penale. Kod kakvoće vode, zašto vode, od zagađivanja gnojivima i ispostaviti minimalni standard trebamo unutar četiri godine od pristupanja EU. Do 31.12.2023. godine nam je krajnji rok za izgradnju sustava odvodnje i pročišćavanja otpadnih voda. Voda za piće, minimalni standarde kvalitete moramo imati do 31.12.2018. godine. Mislim zaista rokovi izgledaju daleko, ali prema onome što sad imamo u izvješću u ovom tu dijelu jako puno trebamo truda napraviti da taj dio i postignemo. Evo na kraju, i svako izvješće koje se donaša uvijek mora i dati nekakav pravac razvoja, nekakvu strategiju ovog dijela što nam slijedi. Ne bih htio da uvijek nam budu puna usta fraze kako moramo provoditi održivi razvitak. Inače održivi razvitak podrazumijeva ravnotežu između socijalnog i gospodarskog razvoja s jedne strane i očuvanje okoliša i prirodnih resursa s druge strane. Naravno, trebamo osigurati kvalitetu života ne samo za danas nego ono što je bitno ovdje rečeno za buduće naraštaje. Zato bih htio da svi oni smajlići koji su u izvještaju definiraju ostvarene ciljeve i imaju barem puni osmjeh uvijek na kraju jer to smo ako ništa drugo dužni prema našoj djeci. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sljedeći za raspravu prijavio se zastupnik Željko Sabo. Izvolite kolega.
Zahvaljujem zamjeniče predsjednika Hrvatskog sabora. Gospodine zamjeniče ministra, u izvješću koje sam dobio i koje smo dobili nema po meni jedne vrlo bitne i ključne stvari koje se tiču pet gradova u Slavoniji i Baranji. Naime, stupanjem na dužnost kao gradonačelnik 2009. godine zatekao sam određene ugovore koje su potpisali pet gradova: Županja, Vinkovci, Vukovar, Beli Manastir, Osijek i Ilok. Osnovala se javna ustanova ZOIS sa željom da se regionalno odlagalište u Antunovcu registrira i da se izgradi. Međutim, izgleda nakon određenih političkih događanja na toj regiji, možda raskidom i čak štoviše neke suradnje između HSP-a i HDZ-a i promjenom lokalnih čelnika u Osijeku došlo je do neostvarivanja tog projekta i ugovora. Arbitražnim postupkom ovih pet gradova su u prvostupanjskom arbitražnom postupku izgubili sudski spor i 8 milijuna eura je sada upitno da ti gradovi vrate. Za Grad Vukovar to je između 12 do 15 milijuna kuna. No ne čeka se, kreće se sa novom ustanovom na Jankovcu, opet od strane županije se objedinjuju općine iz Vukovarsko-srijemske županije i gradovi i da se napravi novo regionalno odlagalište u Jankovcu. Grad Vukovar to nije potpisao i neće potpisati. Ja vas molim da u okviru ovog izvješća koje će bit za sljedeći vremenski period svakako uzmete ove navode u obzir i da sačinite kvalitetno izvješće, a molim vas i za postupanje u daljnjem svom radu jer Grad Vukovar u ovom trenutku ima odlagalište otpada Petrovačku dol i gdje sve općine i gradovi dovoze otpad u Vukovar i svi su zadovoljni. I stoga molim da ili zakonom riješimo da se ovakvi neki dogovori na lokalnim razinama ne mogu bez ministarstva ostvarivati i da nismo partneri u svemu tome. Nadam se ako vam trebaju još neki podaci vezano za ove moje navode sve ih možete dobiti i nadam se da ćete pomoći u rješavanju ovog slučaja i da će izvješće koje će biti za sljedeću godinu bit sadržano i s ovim navodima. Hvala.
Zahvaljujem. Zastupnica Nansi Tireli, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Najprije bih postavila pitanje znate li možda zamjeniče ministra koliko košta izrada ovog izvješća koga danas kao takvog imamo na dnevnom redu. Naime, svjedoci smo da utjecaj bilo čega na okoliš ocjenjujemo da li je on dobar ili loš samo po tome koliko je cijena njegovog koštanja. Izgleda da uopće nije važno tko, što izrađuje, je li taj netko kompetentan ili nije nego je u konačnici važna samo cijena. Naime, tome nas u nekoliko proteklih dana uči naš prvi potpredsjednik Vlade. Po njemu nažalost uopće izgleda nije važno što kaže struka. Dvadeset i petog svibnja ove godine izjavio je da Studija utjecaja na okoliš TE Plomin 3 koja je izvedena i dopunjena čeka pravorijek. Pitam se čiji pravorijek? Očito izgleda samo njegov jer nekoliko dana kasnije izjavljuje da će se bez obzira na sve i svih termoelektrana i svi energetski projekti u RH graditi. Ne samo da takvim izjavama degradira struku, volju da se očuva okoliš i mišljenje relevantnih institucija nego potencira i neusklađenost takvih investicija, konkretno s Prostornim planom Istarske županije. Predstavnik EKONERGA izrađivača studije gospodin Vladimir Jelavić rekao je da odluka županijske skupštine ionako nisu važne jer HEP kao investitor ima potvrdu resornog ministarstva da se ovaj projekt temelji na strategiji i programu prostornog uređenja Hrvatske. Što znači strategija? Koliko tih strategija imamo u Hrvatskoj i koliko one kao takvo nadopunjuju i poštuju jedna drugu? Po ovome izgleda da svako resorno ministarstvo izrađuje nekakvu svoju strategiju, ali da nijedno ministarstvo baš i ne interesira što kaže neko drugo ministarstvo. Konkretno, koliko gospodina Čačića ministra gospodarstva interesira to što kaže Ministarstvo zaštite okoliša po pitanju izgradnje TE Plomin 3? Interesira li ga možda to koliko je ljudi na labinštini bolesno od karcinoma i zašto je tome tako? Očito ne. Po njemu je sve kristalno jasno. Kako to da je po pitanju Plomina sve to jasno samo njemu i investitorima, a očito nikome drugome nije? Zašto to nije jasno čak ni vama u Ministarstvu zaštite okoliša? Zašto to nije jasno ni vijećnicima Istarske županijske skupštine koji su donijeli odluku da se ta termoelektrana gradi na plin, a ne na ugljen? Zašto to nije jasno nijednoj labinjanki i labinjanu koji su pacijenti onkologija u Rijeci, Puli ili Zagrebu? I zašto se on ni ne potrudi kao ministar gospodarstva koji očito jedini zna, a k tome još i kao prvi potpredsjednik ove Hrvatske vlade sve to objasniti nama neukima koji s tom termoelektranom evo već živimo nekoliko desetljeća i s njom dijelimo svoju svakodnevnicu i zdravlje? I kako to da odjednom gradimo blok C te plominske termoelektrane? Gdje su nam blok A i blok B? O tome bi se moglo raspravljati jako mnogo i odgovor ne bismo saznali jer očito je da ne znamo sve one skrivene namjere kojima se tako lako i bahato manipulira građanima. Imamo definiran projekat, znamo investicijsku sumu, imamo brojne partnere koji žele sudjelovati čak ne postoji trošak države jer postoji vrijednost koju možemo unijeti, rekao je Čačić. Svaki od tih brojnih partnera jeste i čovjek čije je zdravlje ugroženo i svatko zaslužuje da ga se kao partnera čuje i da se njegovo mišljenje uvaži ukoliko znamo što znači biti partner. Čak i ne postoji trošak države jer postoji vrijednost koju možemo unijeti, kaže naš prvi potpredsjednik. Troška neće biti samo ako se čuje i poštuje te partnere, a jedina vrijednost koju možemo unijeti jeste iskrenost, transparentnost i poštivanje odluke većine, a ne u ovom slučaju pojedinca koji gospodari očito svime i svačime. Kada pak raspravljamo o Studiji utjecaja na okoliš pa bilo to i u ovoj od 2005. do 2008. bilo bi možda i pametno posvetiti se i utjecaju svih tih silnih parametara na zdravlje ljudi. Imamo li, ili se trudimo uopće raditi analizu utjecaja svih tih emisija koje kao takve utječu na naše zdravlje? Kada ćemo konačno u Hrvatskoj odlučiti da prilikom izgradnje bilo kakvog projekta budemo obvezni izraditi i osim Studije utjecaja na okoliš i Studiju utjecaja na zdravlje što je praksa već u mnogim zemljama EU? Tek kada budemo usuglasili sve naše strategije, kada se na određena izvješća i stanje u okolišu budu nadograđivali projekti na način da poštuju činjenično stanje onda ćemo moći reći da ovakva izvješća imaju ipak nekakvog smisla. Dok god budemo radili izvješća samo zato da bismo zadovoljili normu ili samo zato što Europa ili netko drugi to od nas traži ona stvarno nemaju smisla ni za nas, a ni za one koji dolaze poslije nas. I na kraju, voljela bih da mi u svojoj završnoj riječi uistinu kažete kakav je stav Ministarstva zaštite okoliša po pitanju izgradnje TE Plomin 3 ili bloka C, zavisno o tome kako je praksa korištenja? Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje imamo ispravak netočnog navoda. Zastupnik Ivica Mandić, izvolite.
Uvažena kolegice Tireli iako ste vi u svom izlaganju dali dosta netočnih navoda ili vaših ocjena o njima ne bih govorio, govorio bih samo o jednom. Vi ste se u svom izlaganju koji je vezan za okoliš više ste govorili o potpredsjedniku Hrvatske vlade gospodinu Čačiću pa ne znam da li je on okoliš ili ste vi tako njega doživljavate? Ono što ste rekli netočno vi ste upotrijebili iz konteksta ocjene. Jedna od studija koja je pokazala negativno izvješće po pitanju utjecaja na okoliš koje je komentirao potpredsjednik Vlade da takva izvješća vrlo složena koja ne koštaju ništa da netko radi besplatno baš u to ne vjerujem. Mislim tako je bilo doslovce. Znači, nije nitko osporio stručnost samo nenormalno je da o jednom te istom zadatku ima nekoliko studija. Jedni su za, jedni su protiv. U ovom trenutku i mi govorimo o okolišu i trebamo biti dio Europe jer i u Europi isto ima takvih sukoba između okoliša i gospodarstva i trebamo poštivati sve standarde, a ne pripisivati ili ministru ili potpredsjednicima Vlade nekakve političke insinuacije.
Vrijeme. Hvala. Imamo jednu repliku na vaše izlaganje. Zastupnik Branko Vukšić, izvolite.
Kad to sa besplatnim je postalo vrlo zanimljivo u Hrvatskoj, naročito u slučaju ove Vlade. Gospodin Čačić je rekao poštovana kolegica da čim je nešto besplatno vjerujte mi nije je sumnjivo. Ali onda imamo isto tako besplatnu savjetnicu gospodina premijera, pa to isto vjerojatno treba biti sumnjivo zbog čega je ona besplatna. Međutim, ovo što ste vi, pitali ste danas koliko košta, koliko košta predstavljena analiza.
Kolega Vukšić, kolega Vukšić ja ću vas na trenutak prekinuti, citirat ću što ste kazali, kazali ste doslovno: "Savjetnica predsjednika republike je besplatna."f E hvala lijepa na korekciji, vodite računa, vodite računa molim vas.
Radi besplatno, oprostite svi su razumjeli. Mislim da ispravljajte onda i svoje isto tako, kukuriku koaliciju, isto tako.
Kad predsjedam ja ću ispravit svakoga ko se ogriješi o Poslovnik.
Dobro. Ja vam se zahvaljujem [[Upadica: Vrijeme Vukušiću.]] Nadoknadit ćemo to vrijeme. Nadoknadit ćemo to vrijeme. Pitali ste koliko košta ova danas predstavljena analiza? Međutim zaboravili ste na onu krilaticu: "Da nismo dovoljno bogati da plaćamo jeftino, a kamoli da dobivamo nešto pa taman bilo to i stručno, da dobijemo besplatno." U Hrvatskoj već dugo vrijeme prakticiramo krilaticu: "Čim skuplje, tim bolje.", to su prakticirale gotovo sve Vlade u Hrvatskoj, naročito ona prethodna. Međutim vi isto tako znate da je stvarno činjenica da nema besplatnoga ručka i probajte vjerovati koliko god to naivno zvučalo prvom potpredsjedniku, prvi potpredsjednik zna sve. Hvala vam.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Evo, hvala. Ma voljela bi samo da se kolega izjasni koji su to netočni navodi u mom iskazu. Naime, pričala sam o činjeničnom stanju jer evo igrom slučaja dolazim iz tog nesretnog Labina i 5 km sam udaljena od te termoelektrane Plomin 3, pa stvarno smatram da sam u svojih 40…
Kolegice Tireli oprostite, vi odgovarate na repliku kolegi Vukšiću, ne možete ispravljati, odgovarati replikom na ispravak netočnog navoda.
Dobro, evo kolegi Vukšiću. Može, hvala potpredsjedniče. Da kolega Vukšić imate pravo sve je postalo besplatno kod nas u Hrvatskoj i izgleda stvarno da moramo vjerovati prvom potpredsjedniku Vlade i zato mi nije jasno zašto se kolega buni kada kaže da ga puno, sam ga spominjala u svom iskazu. Očito sam ga spominjala što želim počet vjerovat. Stvarno želim počet vjerovat samo je pitanje, da li imao osnove da mu vjerujemo. Hvala lijepa.
Hvala vama. Završili smo sa pojedinačnom raspravom. Ja bi molio zamjenika ministra gospodina Hrvoja Dokozu da se obrati na kraju. Izvolite zamjeniče.
Hvala lijepa, poštovane dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Evo dozvolite mi da rezimiram sve što smo danas čuli. Evo ja sam pokušao zapisati ovdje više-manje. Radilo se o tome da ste svi više-manje podržali Studiju i da je održivi razvoj nešto što je nužno da je Studija nažalost ipak nije došla na vrijeme, ali da ćemo nastojati kad budemo radili novu studiju svakako uključiti sve što je danas navedeno. Evo gospodin Sabo je naveo, problematiku Vukovara, svakako ćemo to uključiti. Nastojati ćemo Studiju napravit puno brže, nastojat ćemo pokrenuti ekipu iz agencije i da stvari teku na vrijeme. Po pitanju Plomina, evo ja moram reći da nije pravo vrijeme da dajem odgovor, odgovor će dati kada se sve završi, znači još uvijek je radna skupina. Došle su primjedbe na radnu skupinu i ne bi bilo sa moje strane nimalo profesionalno da u postupku koji traje sad dajem odgovore. Evo molim vas shvatite. Što se tiče ostalih stvari evo još jednom zahvaljujem svima za kraj, te u ime Ministarstva zaštite okoliša poručujem da ćemo se truditi postići maksimalne standarde ko što je rekao gospodin Komadina, onaj 3E, mora biti 3E, mora biti energetski, ekonomski održivo i ekološki održivo. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Ovime zaključujem raspravu i glasovat ćemo kad se stvore uvjeti. Sutra nastavljamo sa radom konačni prijedlog Zakona izmjeni Zakona o upravljanju državnom imovinom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 97. Hvala vam i želim nam dobar rezultat večeras.
Izvješće o stanju okoliša u RH za razdoblje od 2005. do 2008. godine. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Odbora za zaštitu okoliša kao matičnog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće o stanju okoliša u RH za razdoblje od 2005. do 2008. godine. Molim da se izjasnimo o ovom zaključku. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak sa 124 glasa za i 6 suzdržanih prihvaćen većinom glasova.