Gospođe i gospodo zastupnici! Nastavljamo sa radom na 25. sjednici Hrvatskog sabora. - Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana zaštite na radu" Predlagatelj je Vlada. Državna tajnica Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva Vera Babić drži da nema potrebe obrazložiti prijedlog. Odbor za zakonodavstvo, rad, socijalnu politiku i zdravstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovana zastupnica Ruža Lelić. Izvolite!
Poštovani predsjedniče, gospođo Babić, kolegice i kolege! Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana zaštite na radu" kao doprinos promicanju zaštiti na radu te podizanje razine svijesti o potrebi provedbe zaštite na radu kako kod poslodavaca tako i kod zaposlenika, zaštite na radu kao sastavnog dijela proizvodnje i gospodarskog rasta a ne kao nametnuti i nepotrebni trošak. Poznato je da su ozljede na radu u svijetu a i kod nas jedan od izraženih javno zdravstvenih problema. Zbog njih se gube milijarde radnih dana a još su značajniji troškovi liječenja i rehabilitacije ozlijeđenih uz posljedični gubitak zdravlja ili života odnosno radne sposobnosti i nastanka invalidnosti. Međunarodna organizacija rada i Svjetska zdravstvena organizacija procjenjuju da svake godine na radu smrtno strada oko 2 milijuna radnika, uz 260 milijuna ozljeda na radu te velikog broja slučajeva profesionalnih bolesti. Zbog odsutnosti na radu radi bolovanja prouzročenih ozljedama na radu i profesionalnim bolestima, godišnje se gubi oko 4% bruto društvenog proizvoda. U Hrvatskoj se na godinu zabilježi više od 20 tisuća ozljeda na radu. Od 1985. do 1995. godine broj ozljeda na radu se stalno smanjivao. Od 1996. do 2000. stopa se kretala od tisuću 700 do tisuću 753 na 100 tisuća. U 2001. i 20002. stopa je i dalje padala, da bi 2003. došlo do porasta broja nesreća na radu. I taj broj je bio 23 tisuće 042. 2004. godine broj nesreća na radu je smanjen za 4,7 u odnosu na 2003., iznosio je 21 tisuću 950. A ovdje treba ipak naznačiti, znači da imamo smanjen je broja ozljeda na radu uz povećanje broja osiguranika za 1,7%. U 2005. dolazi do daljnjeg povećanja broja osiguranika za 2,7 a broj ozljeda je još uvijek za 304 manji nego 2003. godine. Ukupna stopa ozljeda na radu koji su se dogodili na radnom mjestu u 2005. najniža je u zadnje četiri godine. Događaju se nažalost i ozljede sa smrtnim ishodima i u proteklom razdoblju broj smrtnih slučajeva kretao se od 21 tisuću '99. do 34 2004. i 46 u 2005. U najvećem postotku nesreće na radu događaju se na samom radnom mjestu, preko 80%. A kada su u pitanju djelatnosti onda su najučestalije u prerađivačkoj industriji, u graditeljstvu i šumarstvu. Svake se godine u svijetu zabilježi 68 do 157 milijuna novih slučajeva profesionalnih bolesti. 30 do 50% radnika diljem svijeta izloženo je fizičkim, kemijskim, biološkim opasnostima, prekomjerno su opterećeni teškim tjelesnim naporima ili rade u neprimjerenim ergonomskih uvjetima. Isto se toliko zaposlenih žali na psihološku preopterećenost pri radu koja dovodi do stresa što je osobito izraženo u sadašnjoj eri globalizacije i tranzicije. U Republici Hrvatskoj profesionalne bolesti redovito se prate od 1990. i u razdoblju od '90. do 2000. godine prijavljeno je tisuću 849 profesionalnih bolesti, najviše '95. 372. 2000. godine recimo bilo ih je 81, 2003. 122, 2004. 103 i 2005. 116. No, broj profesionalnih bolesti zasigurno je daleko veći, ali su neprepoznate ili nedijagnosticirane, jer nije bilo riješeno pitanje dijagnostike. Naime, trošak dijagnostike snosio je radnik kod kojeg se sumnja na profesionalnu bolest a i položaj radnika nakon ocijene invalidske komisije često je nepovoljan. No, sada smo učinili neke bitne pomake. Zakon o zaštiti na radu iz '96. uz druge odredbe uvodi: Izradu procjene opasnosti, osposobljavanje za rad na siguran način, ispitivanje strojeva i uređaja s povećanom opasnošću, ispitivanje u radnom okolišu, zatim Odbore zaštite na radu u čijem radu sudjeluje predstavnik zaposlenika, specijalista medicine rada i ovlaštenik poslodavaca. I na kraju imamo novi Zakon o zaštiti zdravlja na radu koji će sustavno riješiti do sada neka neriješena pitanja. Sve navedeno učinit će zaštitu na radu učinkovitiju uz smanjenje broja nesreća na radu, profesionalnih bolesti te bolesti vezane uz rad. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava prijedlog da se Dan 28. travnja proglasi Nacionalnim danom zaštite na radu. Zaštite na radu koja je sastavni dio proizvodnje i značajan čimbenik gospodarskog razvoja i napretka. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državna tajnice! Klub Hrvatske stranke prava podržat će također Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana zaštite na radu". Šteta je što o tome prijedlogu nismo i ranije raspravili jer 28. travnja se znači predlaže da se proglasi Nacionalnim danom zaštite na radu, tako da smo to mogli već napraviti i ove godine. Kratko ću se samo osvrnuti na podatke za 2005. i za 2006. godinu vezano za smrtno stradavanje i za teža stradavanja. Naime, 2005. godine prema podacima iz Državnoga inspektorata 45 osoba je smrtno stradalo, a tisuću 055 osoba je teško stradalo. Te 2005. godine dogodile su se i kako se vodi u klasifikaciji i u metodologiji i 22 skupne nesreće. To znači da je u takvim sudjelovalo više osoba i znači u 22 skupine stradalo je, teško je ozlijeđeno 46 osoba. Za 2006. godinu podaci govore da je smrtno stradalo 46 osoba, a tisuću 029 je teško stradalo s tim da se 2006. godine su se dogodile 19 skupnih nesreća gdje su teže ozlijeđene 42 osobe. Naime sve ovo govori o tome dijelu da moramo poduzeti i neke druge mjere, a prije svega se treba apelirati i na sve poslodavce. Naime problem je u tome što oni smatraju osiguranje zaštitnih sredstava kao trošak. To je jedan od najvećih problema, jer na taj način se događaju i sve te nezgode zbog toga što radnici nemaju odgovarajuća sredstva zaštite na radu. Još teži problem u svemu tome su radnici neprijavljeni, radnici na crno, tako da se događa situacija da čak niti se takve situacije prijavljuju Državnom inspektoratu, bilo je takvih slučajeva iako je obveza prijavljivanja Državnom inspektoratu, znači obveza prijavljivanja Ministarstvu unutarnjih poslova, a da ne govorimo kakva je situacija kada se dogodi stradavanje osobe koja uopće nije prijavljena vezano za ostvarivanje prava, za zaštitu. Onda su vam razno-razne situacije kada se dogode recimo veće ove skupne nesreće, da onda poslodavci kao takvi odlaze u stečaj i automatski nema nikakve mogućnosti ostvarivanja svojih prava. Znači ima tih situacija više, ali dobro u određenom dijelu i inspektori donošenjem izmjena i vrijedećeg Zakona o radu državnog inspektorata imaju ipak ovlasti kojima mogu djelovati s obzirom na ranije stanje koje je postojalo. Prema tome svakako treba jačati taj inspekcijski nadzor s obzirom na broj inspektora i svakako se treba povesti računa o tome kako i na koji način zaštiti buduća eventualna stradavanja, znači inzistirati na ovome dijelu da svi poslodavci moraju se pridržavaju zakonskih obveza u smislu osiguranja svih mjera i sredstava koje služe u svrhu zaštite na radu. Evo, toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSU-a, poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege. Prijedlog o utvrđivanju nacionalnog dana zaštite na radu će Hrvatska stranka umirovljenika sigurno podržati, a taj dan, tog dana se inače godišnje obilježava, odnosno je međunarodni dan sjećanja na poginule i stradale radnike 28. travnja svake godine. Dakle i zbog toga što sam profesionalno usmjeren prema ovoj oblasti i dobrih 10 godina radio u ovom sustavu, cijenim potrebitim reći za ovom saborskom govornicom da imamo jedan sustav koji ima solidan zakonodavni okvir, međutim njegova implementacija u praksi debelo škripi. No, taj sustav još uvijek nije u potpunosti zatvoren, on ima svojih nedorečenosti, on ima čak svojevrsnih sukoba interesa u samom sustavu, ali fer je reći da imamo zakonodavni okvir koji je vrlo solidan i koji je primjeren ostalim sustavima zapadne Europe i ono što je bitno reći taj sustav je barem do 2003. godine koliko se ja sjećam, građen na socijalnom dijalogu, dakle na jednom rekao bih žustrom dijalogu između socijalnih partnera, dakle predstavnika sindikata, predstavnika poslodavaca, predstavnika vlasti, ali i stručnih institucija u Republici Hrvatskoj koje su dale svoj doprinos definiranju tog zakonodavnog okvira. No, ne smijemo na tome stati. Ne osjećam da se zadnjih tri-četiri godine nešto značajno dogodilo, osim što smo donijeli Zakon o zdravstvenom osiguranju osoba na zdravlja na radu. Prema tome to je praktički jedina novina u ovom trenutku u sustavu. Ispred Hrvatske stranke umirovljenika i kao član Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo dao sam inicijativu da se održi tematska sjednica Odbora na temu stanja sustava zaštite na radu, ali i na temu goruće problematike rada sa azbestom u Republici Hrvatskoj koja još nije održana. Isto tako ispred Kluba zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika prilikom usvajanja Zakona o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu, dakle dali smo jedan zaključak kojim se zadužuje, koji je i prihvaćen, kojim se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da u roku od 6 mjeseci izvrši analizu usklađenosti Zakona o zaštiti na radu i Zakona o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu te drugih zakona i propisa koji definiraju ovu oblast. Odredi se prema stupnju funkcionalnosti sustava te predloži konkretne mjere i postupke za objedinjavanje i unapređenje sustava zaštite na radu te isto dostavi Hrvatskom saboru. Dakle šest mjeseci je prošlo, nisam zamijetio da su se neke, odnosno da se izvršila analiza i da su se predložile neke konkretne mjere. Želim vjerovati da će vrlo skoro to biti gotovo i da će biti prezentirano hrvatskoj javnosti, jer stanje u sustavu zaštite na radu nije blistavo, dapače veoma je zabrinjavajuće. Po globalnim procjenama procjenjuju se štete od ozljeda na radu i profesionalnih oboljenja u svakoj ekonomiji na razini 4% bruto društvenog proizvoda, a to je visoki iznos da bi ga mogli zanemarivati, odnosno da bi bacali kako naši primorci kažu, sol u more, jer jednostavno je to nešto na što se ne može nego mora djelovati, dakle današnji trenutak, današnji civilizacijski dosezi hrvatskog društva na neki način obvezuju nas da se ovime bavimo, a imam dojam da se vrlo malo time bavimo. Naravno nacionalni dan zaštite na radu je samo jedan mogući elemenat u nizu svih elemenata koje moramo poduzeti da bi se stanje u sustavu diglo na višu razinu. Ja imam malo drukčije podatke vezano za ozljede na radu i profesionalna oboljenja. Broj ozljeda na radu neprestano raste od 2001. godine kada je bio na 21 tisuću do 2006. kada smo došli na 25 tisuća i 32 ozljede na radu. Broj ozljeda na tisuću radnika varira dakle od 2001. kad je bilo 16,7 povrijeđenih na 1000 radnika do 17,45 2006. godine sa time da je u tom uzlaznom trendu samo jednu amplitudu imala 2004. godina kad je bilo 18,7 ozlijeđenih radnika na, ozlijeđenih na tisuću radnika. Broj smrtnih slučaja, slučajeva isto tako bio je 2003. 47 slučajeva. Imao je nagli skok od 2002. kad je bilo 30 smrtnih slučajeva da bi trend se nastavio 37 2004., 45 smrtnih slučajeva 2005. i 45 slučajeva 2006. godine. Također broj smrtnih slučajeva na radu i u vezi sa radom isto tako se vrti negdje između 50 i 60 slučajeva. Broj profesionalnih bolesti je veoma, može se različito interpretirati. On je u stanovitom, u stanovitom padu, ali su u deset godišnjem razdoblju vrlo indikativni podaci od 1995. do 1999. kada smo imali između 150 i 300 profesionalnih bolesti na radu što ima veze i sa prijevremenim umirovljenima. I sa invalidskim mirovinama i sa svime što se događalo u mirovinskom sustavu odnosno ispadanjem sustava, invalidskog sustava iz mirovinskog sustava. Dakle to je u jednoj uzročnoj, uzročno-posljedičnoj vezi i mislim da su brojke vezane uz profesionalni, profesionalna oboljenja od 2000. pa na dalje puno konkretnija i puno vjerodostojnije nego što su bile od 1995. do 2000. godine. Vrlo je bitno istaći da se broj izgubljenih radnih dana popeo iznad milijun i 110 tisuća ukupno za ozljede na radu i za profesionalna oboljenja. Dakle on je probio tu magičnu granicu od milijun još 2005. godine kada je bilo milijun i 65 tisuća izgubljenih radnih dana. I on u kontinuitetu se povećava a naročito je bio veliki skok između 2003. i 2004. godine kada se broj izgubljenih dana povećao sa 584 tisuće na 959 tisuća. To je svakako jedan ogroman skok koji iziskuje posebnu, posebnu analizu. Ja ovdje pred sobom imam jedna dva vrlo korisna izvješća koji govore o tome kako nas vide drugi. Ne kako sami o sebi sudimo nego kako nas drugi vide. Naime 2002. godine viši specijalist za zaštitu i sigurnost zdravlja na radu, gospođa Any Rice bila je u savjetodavnoj misiji Međunarodne organizacije rada u Republici Hrvatskoj i dala je svoje mišljenje, svoje nalaze dakle Ministarstvu, tada Ministarstvu rada. Nije se puno ovo, neki instituti su se poštovali. Neke mjere su se poduzeli ali, poduzele, ali u cjelini mislim da se ovo izvješće nije u dovoljnoj mjeri konzumiralo. Nakon toga gospođa je na poziv Saveza samostalnih sindikata Hrvatske također bila u savjetodavnoj misiji u Hrvatskoj od 5. do 8. prosinca 2005. godine i vrlo je interesantno što je ona zabilježila kod tog zadnjeg posjeta pred nešto više od godinu dana Republici Hrvatskoj. Dakle prije svega kaže slijedeće: Zavod za zaštitu na radu u okviru tadašnjeg Ministarstva rada i socijalne skrbi degradiran je na puki odjel u okviru novog Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva. Bivši Zavod imao je širok opseg odgovornosti a uglavnom je bio usmjeren na pružanje potpore onima kojima je to bilo potrebno. Dakle Ministarstvo rada, inspekcije rada, socijalnim partnerima podizanjem razine svijesti i promičući pitanja zaštite na radu te pripremajući tekstove i preporuke za standarde zaštite na radu. Sada se čini da je glavni cilj odjela osigurati transponiranje odredbe Europske unije u zakonodavstvo o zaštiti na radu. Dakle nema dimenzije sustavnog planiranja i sustavnog razvoja zaštite na radu. Jedna od preporuka koja je preuzeta iz izvješća Međunarodne organizacije rada iz 2002. godine jest razvoj nacionalne politike zaštite na radu 2004. godine. Nacionalno vijeće za zaštitu na radu u suradnji sa nekoliko ministarstava, Zavodom za zaštitu na radu i Zavodom za javno zdravstvo. Zavodima za osiguranje, Hrvatskim zavodom za zapošljavanje i socijalnim partnerima podnijelo je Vladi nacrt plana 2005. do 2009. godine. Program je vrlo visoke kvalitete, dobar dokument koji je izrađen konsenzusom svih relevantnih partnera izuzev Ministarstva financija međutim nije visoko na listi prioriteta Vlade te je njegov razvoj usporen. U vrijeme misije nacrt programa bio je proslijeđen Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva koje je do 15. listopada trebalo izaći s prijedlozima za nacrt no taj su rok prekoračili već dva mjeseca ranije. U skladu s vladinim pravilima i procedurama za svaki je dokument potrebno izraditi financijsku analizu procijenjenih troškova implementacije. Kao posljedica svih otezanja i evidentnog nedostatka pozornosti koje Vlada posvećuje Nacionalnom programu razumljivo je da su članovi Nacionalnog vijeća za zaštitu na radu demoralizirani. S obzirom da na zaštitu na radu u zemlji i s obzirom na njihovu ulogu u prevenciji, dakle Nacionalno vijeće za zaštitu na radu je savjetodavno tijelo Vlade i sasvim bi bilo korektno da ako je Vlada formirala savjetodavno tijelo da i uvažava njegove dakle smjernice, preporuke i, ili pak određene planove i programe. Dakle budući da Vlada sve više naglašava ekonomske prioritete postaje sve teže promicati osnovne aspekte prevencije u okviru zaštite na radu, a to pridonosi slabljenju duha posebice profesionalaca zaštite na radu i socijalnih partnera. Isto tako i Hrvatski zavod za medicinu rada koji je po nalazima ove misije, savjetodavne misije napredovao u svojim aktivnostima i unapređuje sustav zaštite na radu dosta je i taj Zavod za medicinu rada kao i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje dosta su zabrinuti zbog nedostatka aspekta prevencije u njihovom, u njihovom mandatu. Dakle, ni jedni ni drugi ne bave se prevencijom koja je u suštini ono što nedostaje u našem sustavu. Naša je i Inspekcija rada više usmjerena prema i to u zakonu piše što nije dobro, usmjerena je prema kažnjavanju i poslodavaca i radnika, a ne prema prevenciji i prema savjetovanju. Dakle, to je jedan bitan, krupni nedostatak ovog sustava. Isto tako, znam da je prošlo kratko vrijeme od prihvaćanja Zakona o zdravstvenom osiguranju zaštite na radu da bi se mogao razviti cijeli sustav jer predviđeni razvoj sustava bonus malus i razvoj sustava različitih rizika zbog ozljede na radu. Dakle, da poslodavac koji ima povećane rizike plaća više u odnosu na onoga koji dobro provodi zaštitu na radu. Želim vjerovati da smo još uvijek u vremenu da pokrenemo određene inicijative i da sustav izgrađujemo. U tom kontekstu predložit ću ovom Visokom domu četiri prijedloga zaključka koji su upravo usmjereni u toku ove rasprave, koji su upravo usmjereni ka nadogradnji i razvoju sustava zaštite na radu. I još jednom da ponovim Hrvatska stranka umirovljenika podupire donošenja odluke o određivanju, odnosno utvrđivanju Nacionalnog dana zaštite na radu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub SDP-a poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Dobro je to što se proglašava Nacionalni dan zaštite na radu. Dobro je zbog toga što će pažnja javnosti barem jednom godišnje biti malo više usmjerena na problem stradanja na radu i profesionalnih oboljenja, a to bi onda moglo potaknuti svijest svih u ovoj zemlji kako se zaštiti na radu trebamo posvetiti više i ozbiljnije nego do sada. U travnju prošle godine u organizaciji Hrvatskog zavoda za medicinu rada održan je okrugli stol na temu “Značaj zaštite zdravlja i sigurnosti na radu u procesu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji“. Cilj okruglog stola bio je ukazati na važnost uređenja područja zaštite zdravlja i sigurnosti na radu u procesu pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji kao i na promjene koje će u tom području donijeti usklađivanje hrvatskog zakonodavstva s preporukama i direktivama Europske unije. Kakvi su se podaci mogli čuti na tom okupljanju. Saznalo se da se danas u Hrvatskoj bilježi oko 23000 ozljeda na radu, da imamo oko 800 teško ozlijeđenih s trajnim posljedicama, te da je 2006. godine bilo 46 poginulih na radu. Službe Medicine rada u Hrvatskoj trebale bi se fokusirati na sprječavanje ozljeda na radu te na liječenje i rehabilitaciju. Pri tome bi valjalo uvesti multi disciplinarni pristup što danas u Hrvatskoj nije slučaj. Hrvatska ima u velikoj mjeri usklađeno zakonodavstvo po pitanju sigurnosti i zaštite zdravlja radnika. Međutim, zakoni se ne provode, a nema ni usklađenog, snažnog i učinkovitog institucionalnog sustava zaštite na radu. Godišnje se zbog bolovanja izgubi milijardu i pol kuna. Više od 200 milijuna kuna godišnje iznose samo troškovi liječenja zaposlenika koji su na bolovanju. Unatoč tim vrtoglavim brojkama u nas se još premalo ulaže u smanjenje dana bolovanja, ali i prevenciju bolesti koje su neposredno vezane uz rad. Dakako, najveći krivac je nerazvijena svijest o tome da je ulaganje u zdravlje, a ne liječenje bolesti dobra investicija, a ne trošak. Poslodavci još ne shvaćaju da je jeftinije platiti zaštitnu opremu, nego odštete stradalima. Od te predrasude boluje na žalost većina naših poslodavaca koji vlastitu škrtost zapravo skupo plaćaju, a ima i onih koji su možda i spremni ući u tu investiciju, no nemaju pojma kako bi to izveli. I jedni i drugi trebali bi biti svjesni da ih na zaštitu o zdravlje svojih zaposlenika obvezuje zakon. Prema Zakonu o zaštiti na radu naime poslodavac je odgovoran za sigurnost i zdravlje na radnome mjestu, odnosno njegov je zadatak osigurati radno mjesto bez štetnosti za zdravlje radnika. Štoviše, novi Zakon o zdravstvenom osiguranju, zaštite zdravlja na radu pred poslodavce postavlja nove obveze među kojima je i povratak obveznih sistematskih pregleda. U Hrvatskoj se naime preventivni pregledi provode tek na desetak posto radnika. Štoviše, u nas ne postoje podaci o utjecaju radnog mjesta na oštećenje zdravlja osim kada je primarni uzrok profesionalna bolest ili ozljeda na radu. Kad je štetnost radnog mjesta samo jedan od uzroka invalidnosti utjecaj te štetnosti uopće nije evidentiran. HZZO evidentira vrlo niske troškove vezane uz profesionalne bolesti i vraća poslodavcima dio neutrošenih sredstava. Rezultat takve politike je činjenica da dosad poslodavca ništa nije prisiljavalo da ukloni štetne radne uvjete. Prema tome, proglašavati Dan zaštite na radu je dobro, ali to je samo deklaratoran potez koji neće puno pomoći da se loše stanje popravi. Od Vlade se ipak očekuje više, puno više, pitanje je samo koliko su ta očekivanja realna. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će prijedlog o proglašenju Nacionalnog dana zaštite na radu kao dan sjećanja na poginule radnike s nadom da će nas, nas koji donosimo zakone, a posebno one koji su odgovorni za provedbu i primjenu zakona podsjećati na smisao mota Međunarodnog dana sjećanja na poginule radnike, a moto glasi: “Sjetimo se mrtvih, borimo se za žive!“ Obilježavajući svake godine 28. travnja sjetit ćemo se svih poginulih u obavljanju svojih radnih obveza. Ove godine trebali smo se sjetiti i onih 46 poginulih u 2006. godini. Mrtvima sjećanje, a kroz sjećanje moramo si postaviti pitanje što i koliko se borimo za žive. Vlada Republike Hrvatske obrazlažući prijedlog odluke kaže: “U svrhu podizanja razine svijesti o potrebi povrede zaštite na radu Vlada ocjenjuje opravdanim da se u Republici Hrvatskoj dan 28. travnja proglasi Nacionalnim danom zaštite na radu.“ Dakle, svrha je u ovoj odluci podizanje svijesti. Dakako da se moramo pitati, a čije svijesti? Neodgovornim poslodavcima ovakav apel ne znači ništa. Njima ništa ne znači ni, ne znače ni zakoni čija se primjena ne kontrolira na odgovarajući način. Podizanje svijesti potrebno je kod nas donositelja zakona ali u današnjem trenutku još više Vladi Republike Hrvatske sa svim njenim ministarstvima. Ne želimo ustvrditi da su nam zakoni idealni. Ali formalnopravno svoj dio posla smo obavili, donijeli smo Zakon o zaštiti na radu, donijeli smo Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji, donijeli smo Zakon o radu kao i niz drugih zakona. To bi nam trebalo umiriti savjest koju mora uznemiriti podatak da od '99. do 2006. godine prosječno su godišnje registrirana 153 slučaja profesionalnih bolesti. S tim, kako kaže Vlada da preko 75% slučajeva takvih bolesti ostaje neprijavljeno. Tu se mora postaviti pitanje a zašto? zbog nezaštićenosti profesionalno oboljelog. Kako? Pa evo kako. Početkom primjene Zakona o mirovinskom osiguranju od 1.1.1999. godine ukidaju se prava koja je zaposlenicima davao Zakon o mirovinskom i invalidskom osiguranje, na temelju preostale radne i zdravstvene sposobnosti. Ukinuto je pravo na raspoređivanje, odnosno zaposlenje na drugim odgovarajućim poslovima. Ukida se pravo na rad sa skraćenim radnim vremenom, pravo na prekvalifikaciju, dokvalifikaciju, te pravo na odgovarajući iznos naknade plaće. Sva ta prava prevela su se tim datumom po službenoj dužnosti na invalidsku mirovinu zbog profesionalne nesposobnosti za rad. Visine te mirovine ovisi o tome koje je pravo bilo priznato zaposleniku prije stupanja na snagu novog zakona, te o činjenici da li je invalid u radnom odnosu ili je nezaposlen. Te mirovine su nedopustivo niske pa radnik znajući da ne može raditi skraćeno, da neće biti raspoređen na odgovarajuće poslove prešućuje svoje profesionalno oboljenje, nastavlja raditi u nadi da će zadržati status zaposlenika. No on će ostati bez zaposlenja čim po ocjeni poslodavca ne bude davao očekivani i zahtijevani radni učinak. Dakle tu su evidentne manjkavosti zakona koje ne može ispraviti niti Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji, jer u obilnoj ponudi zdravih teško će netko zaposliti prekvalificiranog invalida rada. S druge strane postojeća dobra rješenja zakonom zajamčena prava obilato se krše, a da za to poslodavac najčešće ne odgovara. Zbog štednje prečesto se krši Zakon o zaštiti na radu. Referentni zaštite na radu među prvima su postali tehnološki višak jer su poslodavci vrlo brzo shvatili da im je prevencija nepotreban trošak, jer će se oboljelog lako riješiti. Zakon o radu iznimno dopušta prekovremeni rad uz stroga ograničenja. Međutim poslodavci prisiljavaju radnike na prekovremeni rad i onda kada nema zakonskog osnova. Tako npr. u trgovini je iskazano toliko prekovremenih sati da bi se moglo otvoriti 12 tisuća novih radnih mjesta. Broj neiskazanih prekovremenih sati procjenjuje se da je daleko veći. Zakon o radu i Međunarodni sporazum utvrđuju nedjelju kao dan tjednog odmora. Unatoč toga poslodavci prisiljavaju na rad nedjeljom i onda kada za to nema prijeke potrebe. Radnicima se nerijetko ne omogućava korištenje godišnjeg odmora. Sve to utječe na zdravlje radnika. Zakonom su zaštićeni, ali zakoni se ne primjenjuju i tu je odgovornost Vlade Republike Hrvatske. Očito je da i ona treba dobro razmisliti o sadržaju mota "Sjetimo se mrtvih, borimo se za žive.". U tim okolnostima irealno je očekivati da ćemo ovom odlukom podići svijest o potrebi provedbe zaštite na radu. Uistinu, zaštita na radu ima socijalni i gospodarski aspekt. Nedostatnost i nepostojanost zaštite ugrožava zdravlje, dovodi do povećanja bolovanja. Poslodavci ovaj problem rješavaju otkazima. Poslodavcu je prvenstveni interes profit. Državnoj vlasti prioritet bi trebao biti čovjek i opće dobro. Interes poslodavca i države ne bi trebao biti u koliziji. Samo te odnose treba dobro zakonom urediti, a još je važnije zakon provoditi. U modernim državama poslodavaca je itekako svjestan štetnosti štednje na zaštiti na radu. Nažalost kod nas još dugo toga neće biti svjestan, neće biti svjestan sve dotle dok rizik od nepostojanja zaštite snosi sam radnik. Dakle Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava prijedlog odluke. Međutim od same činjenice da ćemo imati 28. travnja utvrđen kao Nacionalni dan zaštite na radu neće biti velike koristi ukoliko ne budu bili dobro zakoni, ali i još važnija je provedba tih zakona. Hvala.
Klub HSLS-a, poštovana zastupnica potpredsjednica Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Pa evo 28. travnja je proglašen Nacionalnim danom zaštite na radu, a od '96. godine u 120 zemalja svijeta se obilježava kao Međunarodni dan sjećanja na poginule radnike, one umrle od bolesti uzrokovane štetnim utjecajima na radnom mjestu, na ozlijeđene i oboljele na radu i u vezi s radom. Mi u Hrvatskoj imamo veliki broj zakona i pravilnika koji predstavljaju zakonsku i podzakonsku regulativu zaštite na radu. Međutim bez obzira na tu činjenicu možemo reći da zaštita još uvijek nije dostigla onaj stupanj na kojem bi radnici bili zadovoljni. Jer nije dovoljno imati dobre zakone i pravilnike ako se oni u cijelosti ne primjenjuju. Pa ako pogledamo statistiku raznih nesreća i oboljenja na radu to će doista potkrijepiti činjenicu koju sam maloprije iznijela. Pa tako, evo samo nešto podataka iz prošle godine za graditeljstvo u kojem radi 125 tisuća 436 radnika, a imali smo 2 tisuće 769 ozljeda na radu. Polovina svih poginulih radnika, njih 23, stradalo je na gradilištima. A svakodnevno kad prolazimo pored gradilišta primijetit ćemo da još uvijek mnogi od njih nemaju čak ni onu elementarnu zaštitu, a to je kaciga na glavi. Teško je povjerovati da se radi samo o težnju za uštedom u poslovanju na području zaštite na radu, nego vjerojatno nešto i nedostatka navike, ali i nužnih kontrola. Dakle potrebna je potpuna provedba Zakona o zaštiti na radu, ulaganje u preventivu i politika zaštite koja mora postati dijelom politike kvalitete i bitnim čimbenikom poslovne politike svake tvrtke, a vjerujem da su poslodavci dovoljno osviješteni da ne misle da je to izvor uštede neulaganjem u zaštitu na radu. Možda još nešto od statistike na koju valja upozoriti na današnji dan. Naravno nedovoljno je proglasiti samo taj dan. Mislim da bi činjenice trebalo ponavljati upravo s namjerom da se one osvijeste i da kao posljedicu imaju primjenu mjera. Pa prema statistikama za prošlu 2006. godinu najviše ozlijeđenih radnika kažu bilo je u prerađivačkoj industriji. U 2006. godini obavljajući svoj posao poginulo je 46 osoba od kojih čak polovina radeći na gradilištima, no procjenjujući rizike i broj zaposlenih prema broju ozljeda i poginulih ipak je kažu bilo najopasnije u šumarstvu. Prema podacima Državnog inspektorata, Hrvatskog zdravstvenog osiguranja i Državnog zavoda za statistiku te ministarstva gospodarstva može se govoriti o radnicima i o ozljedama o 9 tisuća 705 od kojih je 11 osoba smrtno stradalo. Pretpostavljamo da se ipak najčešće radi za željom za brzom zaradom pa postoji slučajeva kada radnici iz niza razloga, a jedan od njih je i strah od otkaza, prihvaćaju svakojake poslove koje im poslodavac nameće da obavljaju, a da za takve poslove ili nisu stručno osposobljeni, školovani, ili nisu prošli ni potrebne obuke. Do takvih podataka smo došli kod otvorenog telefona HSLS-a koji je bio organiziran prošle godine negdje u proljeće, gdje su u pravilu radnici koji su prijavljivali i željeli ostati anonimni zbog straha od sankcija. Najčešće stradavaju i novozaposleni radnici koje poslodavac obično zapošljava na određeno vrijeme pa nisu upoznati s odnosima i opasnostima na radnom mjestu. Na žalost još uvijek kod nas veliki broj radnika koji su zaposleni na crno, koji uopće nisu prijavljeni i u slučaju stradavanja tih radnika oni nemaju nikakva prava u slučaju nesreće na radu i upravo zbog toga moramo učiniti sve da takvog rada ne bude, da on bude strože sankcioniran, da se ne isplati ni samom poslodavcu. Poslodavci često nastoje izbjeći primjenu zakonom propisanih mjera i na minimum smanjuju izdvajanja sredstava za zaštitu na radu unatoč prilično visokim kaznama, međutim kazne su teorija ukoliko ne izlaze inspektori i do tih kažnjavanja ne dođe u stvarnosti ili ako sve ne završava u presporim sudovima i u zastarama. Možda bi se dakle kazne još mogle i povećavati, ali bi bilo puno efikasnije, odnosno vjerojatno bi bilo efikasnije suočiti se s problemom provedbe inspekcija i izlaskom inspektora na teren. U inspekcijskim nadzorima inspektori su u prošloj godini podnijeli 1680 zahtjeva nadležnom prekršajnom sudu, 98 prijava Državnom odvjetništvu za pokretanje kaznenih postupaka. Biti će zanimljivo vidjeti koliko će tih postupaka doista na sudovima završiti i kakve će sankcije biti. Jer ukoliko oštrih sankcija nema ili ukoliko dođe do zastare onda se ovdje doista radi samo o savjetima koje mu nije nužno slušati ili se može tretirati kao zatvaranje oka pred činjeničnim stanjem. Mi smo već i prošle godine još i kod donošenja proračuna tražili povećani broj inspektora i broja obavljenih inspekcijskih nadzora radi prije svega zaštite radničkih prava, jer je najčešći uzrok ozljeđivanja i smrtnog stradavanja upravo rad suprotan pravilima zaštite na radu i neispravna oprema za zaštitu. Kada govorimo o pravima radnika onda ih naravno nikako ne treba svesti samo na ovaj dio koji bismo uvjetno mogli nazvati tehničkim zaštitama na radu nego možda progovoriti ponovo i o mjerama zaštite od rada na crno, od neplaćenog rada, prekovremenog rada. Možda je lakše proglasiti dan zaštite na radu nego doista riješiti problem radničkih prava pa vas ja onda pozivam da kod trećeg čitanja Zakona o radu razmotrite naš prijedlog i prihvatite ga, jer šuteći o stvarnim pravima radnika a govoreći samo deklarativno o nekim točkama bojim se da zatvaramo oči pred činjeničnim stanjem. Hvala lijepo.
Hvala. Idemo sada na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Pa upravo ono što je apostrofirala gospođa potpredsjednica da je vrlo lako proglasiti jedan dan u ovoj godini, odnosno u bilo kojoj godini, nacionalni dan zaštite na radu. Mi u SDP-u smo, evo pa i ja osobno, želim skrenuti pozornost da se zalažemo ne za bilo kakav rad nego za rad dostojan čovjeka i za dostojnu plaću za taj rad. Danas govoriti onom mnoštvu nezaposlenih o zaštiti na radu čini se kao nekakav luksuz i to u Hrvatskoj gdje je danas nezaposlenih više od 300 tisuća, a broj nezaposlenih se u ljetnoj turističkoj građevinskoj sezoni istina nešto smanjuje. Međutim broj zaposlenih u industriji i poljoprivredi kontinuirano se smanjuje, a u obrtu i poduzetništvu stagnira. Vidite, i kada govorimo o zaštiti na radu i kada smo taj problem artikulirali desetak i više godina unazad, nastojalo se omalovažiti taj problem koji je danas ja bih rekla eskalirao kao da je to jedan luksuz, kao jedan relikt prošlosti. Međutim, stradavanja na poslu, ali i ne samo ova fizička stradavanja nego ona psihička, zatim radnik je iznuren jer se od njega traži ne samo da radi 8 sati, davno je minulo ono načelo 8 sati rada 8 sati sna i slobodnog opredjeljenja, odnosno angažmana svakog čovjeka. Danas radnik radi i kada ima tu mogućnost da radi puno radno vrijeme tih 8 sati, radi daleko daleko više. Radi prekovremeno. Taj prekovremeni rad mu se ne plaća, a da ne govorimo o radu subotom i nedjeljom. Posebno bih apostrofirala rad žena u trgovini. Pod kojim uvjetima one često rade? Imate takvih poslodavaca koji nisu anonimni, vlasnici velikih trgovačkih lanaca gdje žene rade, zimi je hladno ljeti su nesnosne vrućine. Ove godine u ovom tromjesečju bilježimo nezapamćeni rad nezaposlenih žena tako da je taj postotak u odnosu na nezaposlene muškarce u prvom tromjesečju 2007. godine iznosio preko 62%. I kad se vratim evo sada konkretno što učiniti da se zaštiti radnik na radnom mjestu. Istina, prve su pozvane inspekcije, međutim to je ono u zadnjem koraku i nultima linea kada je sve drugo zakazalo. Kakav je naš stav uopće prema radu. Malo se govori uopće o afirmaciji rada, malo se govori o tome uopće da rad stvara novu vrijednost. Svi smo jednostavno opčinjeni tim kapitalom, kao da je to jedna izvanjska sila, kao da je to nekakav mrtvi predmet. To su vlasnici ljudi koji imaju taj kapital i koji žele maksimanizirati profit iscrpljujućih radnika do krajnjih granica. Dakle, te povrede na radu, ta zaštita na radu ne odnosi se samo od fizičkog, od fizičke njegove sigurnosti na poslu, nego jednako tako i od psihičke. Ljudi stradavaju na vlastito žene opterećene onda i obiteljskim poslovima, odnosno kućnim poslovima i to je nešto što treba posebno ja bih rekla apostrofirati i skrenuti pozornost. To nećemo moći povećanjem broja inspekcija, nećemo moći niti osnivanjem čak ni posebnih radnih sudova, niti čineći prekršajni postupak i prekršajne sudove učinkovitije. Naravno, sve je to potrebno, ali to je ono krajnje. Ono što u našoj vrijednosti i našoj društvenoj vrijednosti nedostaje, a to je upravo afirmacija rada, afirmacija radnika, njegovog položaja na tom mjestu. Dakle, nisu rijetke situacije, evo mi smo svjedoci prije nekoliko mjeseci da je upravo od tog nesmiljenog kapitala dakle stradao čovjek umirovljenik koji je bio radnik u toj velikoj tvrtci koja nam dolazi iz Nizozemske, gdje su se čak i naši suci stjecali znanja iz međunarodnog prava, međunarodnih konvencija, gle čuda upravo u zemlji Nizozemskoj, ali koji takav poslodavac kad dođe ovdje ne mari ni za čovjeka ni za našu prirodu. Prema tome, to je nešto što ovdje moramo mi sami odlučiti o tome hoćemo li se za to opredijeliti ili ćemo poslati vrlo kratku telegramsku poruku. Ja sam već citirala i opet ću citirati taj članak iz jednog našeg tjednika: "Izvolite doći ovamo." Kao Eldorado za vaše odlagalište otrova i otpada ne mareći ni za naše ljude, ni za našu prirodu. Čak dapače mi smo svjedoci da se, pa čak i bude i Vlada ucijenjena, a ako ćete vi tako inzistirati na primjeni vaših vlastitih zakona mi ćemo dignuti sidro i otići recimo primjerice u Mađarsku. Zar je nama potreban takav kapital? Prema tome, ono što je ovom prilikom još jednom važno napomenuti rad, ali nismo za bilo kakav rad. Rad koji je dostojan čovjeka, rad jer će radnik na tom mjestu, radnom mjestu biti zaštićen i koji će biti dostojno plaćen. Svjedoci smo na žalost i te pogubne činjenice da u zadnje vrijeme ponovo eskalira jedna pošast koju smo imali 90-tih godina, neplaćanje dakle ne samo prekovremenog rada, nego jednako tako neplaćanje, odnosno uskrata plaće radniku. Izvoli se obratiti sudovima i onda ovdje mi prebacujemo lopticu i na neučinkovito pravosuđe. Nema tog pravosuđa u svijetu koje bi moglo apsorbirati sve ove društvene pojave i negativnosti koje proističu iz mogućnosti da se netko, odnosno ti jači tako ponašaju. Kad vlast pošalje poruku da se nije moguće tako ponašati onda će i tih kršitelja i onih potencijalnih kršitelja biti manje pa ćemo onda imati manje problema i sa ostalim našim institucijama. Prema tome, ovo je pitanje o kojem nas toliko ne pritišće Europa. Jeste li kad čuli problem kako radnik nije zaštićen, je li mu plaća isplaćena? Ne pritišće nas Europa za to, ona samo teži da joj kapital u ovom segmentu, što se tiče ovog odnosa, radnog odnosa bude zaštićen, a ono što mi možemo učiniti da, to je dobro, ali naša prvotna zadaća je zaštitimo one najslabije, one koji nemaju nikakvu nakanu nego živjeti pošteno od svoga rada. Mislim da se to može, ali vlast treba pokazati da joj je do toga stalo, da afirmira kažem još jednom vrijednosti rada. Ne zaboravimo, samo je rad taj koji stvara novu vrijednost. Nezaštićeni radnik i to država mora učiniti ne samo radi zadovoljstva i brige, primarne zadaće koje ima prema vlastitim građanima, nego jednako tako i štiteći svoje fondove. Radnik koji nije isplaćen, koji je potplaćen, koji se iznuruje na poslu, gdje to ona blagonaklono gleda ili ne sankcionira adekvatno, odnosno vrlo strogo, pada opet na proračunska naša sredstva. Prema tome, evo ovaj podržavajući Prijedlog odluke o proglašenju "Nacionalnog dana zaštite na radu" neka nam to bude jednostavno poziv da se okrenemo onomu koji stvara sve vrijednosti u društvu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Na redu je gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ustvari, ja podupirem ovu odluku o proglašenju "Nacionalnog dana zaštite na radu", međutim usput upućujem i na neki način kritiku predlagatelju što nije iskoristio ustvari Prijedlog ove odluke, a da nešto ipak malo više nego kroz ovo šturo objašnjenje progovori o problematici zaštite na radu, jer ja se ipak bojim da mi sa jednim dijelom i prošlogodišnjih zakona koje smo usvojili ustvari nismo apsolutno bitno pomaknuli, a kamoli promijenili stanje stvari na ovom području te mi se ustvari čini da ovo danas mi raspravljamo o jednoj dobroj gesti. Dakle, dobit ćemo još jedan nacionalni dan koji će se prigodno obilježavati, a u isto vrijeme nećemo ništa riješiti u poboljšanju zaštite na radu svih naših zaposlenih. Naime, uopće se ustvari treba zapitati kako danas u Hrvatskoj funkcionira zaštita na radu, što se uopće pod zaštitom na radu u Hrvatskoj podrazumijeva? I ja mislim da ovom prilikom treba upozoriti i reći da je u Hrvatskoj, da u Hrvatskoj svega 10% radnika ostvaruje pravo na onu specifičnu zdravstvenu zaštitu i to samo onda kada idu na one preglede koji su im pripisani pravilnikom, pa ovisno o rezultatu pregleda radnik dobije ono sposoban odnosno nesposoban za rad na svom radnom mjestu. Ono što treba reći da se uopće ne pregledavaju redovno radnici smanjene sposobnosti za rad, invalidi rada, osobe s invaliditetom niti se bilo što čini da bi se prilagodilo njihovo radno mjesto njivom zdravstvenim i tjelesnim sposobnostima. U Hrvatskoj nažalost, svrha pregleda nije kao što je to u Europskoj uniji. Naime, u Europskoj uniji se na osnovu pregleda radnika ustanovi odnosno procijeni da li su uvjeti rada uzrok nesposobnosti radnika i da li je radno mjesto uzrok smanjenoj sposobnosti te da li je potrebno mijenjati radno mjesto i može li se ono prilagoditi radniku. Nekako mi to izgleda kao since fiction ovdje u Hrvatskoj. U Hrvatskoj je naime, svrha pregleda zadovoljiti zakonsku odredbu i ono što je možda najgore u svemu kada je radnik onesposobljen za svoj posao, inspektor zaštite na radu zabranjuje mu bilo koji posao koji je do tada radio ako je to posao sa posebnim uvjetima rada. U realnosti često radnik nedugo nakon pregleda ostaje bez posla kao tehnološki višak ili kao osoba za koju nema radnog mjesta a da pri tome niti inspektor zaštite na radu niti specijalist medicine rada uopće ustvari nemaju uvid u samo radno mjesto radnika niti imaju bilo kakav utjecaj na odluku poslodavca. Posebno je u stvari pitanje, dosta se o tome govori kad se općenito govori o položaju radnika na njegovom radnom mjestu, šta se ustvari kod nas podrazumijeva zaštitom na radu? Ja ipak mislim da se nažalost još uvijek podrazumijeva kad kažete zaštita na radu, onda svi pomislimo na nekakve zaštitne kacige, cipele, zaštita odjela, rukavice i slično. A ono što se naziva psihosocijalni radni uvjeti i kakvi su ti psihosocijalni radni uvjeti, o tome nažalost u Hrvatskoj još uvijek nikako ili puno premalo govorimo. I vezano za zaštitu na radu i položaj radnika na radnom mjestu, naravno postavlja se pitanje i koje su ovlasti, mogućnosti ili dosezi naših inspekcija rada odnosno naših inspektora zaštite na radu? Ja ću dati jedan primjer. Nedavno sam prije jedno dva, tri mjeseca bila u Varaždinu na jednoj tribini gdje sam dobila informacije dakle, to je bio negdje ožujak mjesec, u jednoj tvornici namještaja u brusioni dakle u kojoj bruse, obrađuju namještaj, poslodavac je zbog štednje ukinuo odnosno isključio ventilaciju i radnici i radnice koji su tamo radili bili su prisiljeni u onoj prašini raditi samo sa onim najobičnijim maskama na licu. Ili u istoj toj tvornici, poslodavac je opet zbog štednje cijelu zimu imao isključeno grijanje, pa su onda radnici i radnice morali biti zadovoljni zato što je zima bila relativno topla, pa su uspjeli nekako podnijeti propuh koji su si morali napraviti jer nije bilo ventilacije, pokrivaju noge sa nekakvim dekama i slično. Nažalost, prijaviti to inspekciji zaštite rada odnosno očekivati da će se adekvatno kazniti poslodavac naravno da ne treba govoriti kakav je rezultat toga. Kad govorimo o psihosocijalnim uvjetima rada onda naravno s time jeste povezano, svi govorimo prevelikom broju prekovremenih sati koje naši radnici odrađuju. Ja bih pri tome rekla, sjetila sam se, ne moramo ići ni u kakav trgovački lanac ili neku sličnu trgovinu, sjetimo se naše rasprave o stanju u zatvorskom sustavu i sjetimo se koliko prekovremenih dakle ne zakonski, prekovremenih sati odrađuju radnici koji rade u zatvorskom sustavu. Naravno radi se o državnoj instituciji. Pa kada tu se ne mogu neke stvari promijenit, onda se pitam kako bi se to moglo kod privatnika. Kako i na koji način dakle, prevelik broj prekovremenih sati, prevelike i nedostižne norme koje imamo, neimanje redovitog tjednog odmora, kako to, samo taj jedan dio utječe na zdravlje naših radnika. I u konačnici, koliko se ustvari uopće prepoznaju, ja bi sad još rekla ovakva i pojedinih specijalista medicine rada koji ukazuju ustvari na izuzetno lošu da ne kažem katastrofalnu situaciju kada je u pitanju zdravlje radnika. I to ne već u onoj dobi kada su došli pred vrata mirovine, nego nažalost sve mlađi i mlađi. Kad govorimo o psihosocijalnim uvjetima rada, onda ovdje moram spomenuti i problematiku psihičkog zlostavljanja na radnom mjestu. Naime, ja vam mogu reći da djelom se takva vrsta zlostavljanja prepoznala kroz sadašnji Zakon o radu, ali apsolutno nedovoljno jer nažalost, ostala je na razini toga da negdje u zakonu imamo određene odredbe, ali ustvari u praksi kada želite nešto postići u svojoj zaštiti, onda nažalost nailazite na potpuni zid i nemogućnost da ostvarite svoja prava. I onda ustvari ne čudi da ustvari uopće ne znamo koliko bolovanja, koliko trajnih zdravstvenih posljedica a rekla bih i prijevremenih odlazaka u mirovinu, jeste upravo zbog loših psihosocijalnih uvjeta radnog mjesta, zbog različitih vrsta zlostavljanja prvenstveno psihičke naravi. I onda naravno kao što je to već netko i rekao u ovom kad smo imali Prijedlog zakona o zdravstvenom osiguranju zaštite i zdravlja na radu, točno je ustvari rečeno da u Republici Hrvatskoj postoji velik broj prerano umirovljenih radnika ali nema podataka o utjecaju radnog mjesta na oštećenje zdravlja osim kad je primarni uzrok profesionalna bolest ili ozljeda na radu. Kad je štetnost radnog mjesta jedan od uzroka invalidnosti, utjecaj te štetnosti uopće nije evidentiran, a to će biti sve do toga dok mi ne reafirmiramo i specijaliste medicine rada jer od jednog liječnika primarne zdravstvene zaštite ne može se niti očekivati da će na bilo koji način moći prepoznati štetni utjecaj radnog mjesta. Hvala.
U 10 i 32 je prošlo vrijeme za prijavu od deset minuta. Imamo jednu repliku gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite!
Mislim kolegice Sobol, dobro ste apostrofirali i mislim da ima mjesta pri ovoj raspravi govoreći o zaštiti na radu odnosno proglašenjem Nacionalnim danom zaštite na radu, kada ste govorili o psihičkom zlostavljanju o čemu su mnogi radnici izloženi u Hrvatskoj. Naime, hrvatski radnik se nekažnjeno eksploatira. Brojni radnici što smo utvrdili ovdje već u raspravi i vi i ja rade na opasnim potplaćenim poslovima, prihvaćaju dulje radno vrijeme, neplaćeni prekovremeni rad, imaju malu ili nikakvu zaštitu. Oni se jednostavno plaše tražiti i kad su svjesni svojih prava, plaće se tražiti zaštitu i onda se dodatno upravo ovo što vi govorite, dodatno se frustriraju i razbolijevaju jer to čovjek osjeća. Ne samo što je fizički onda ugrožena njegov život, život njegove obitelji nego je ugrožen u elementarnom zadovoljenju pravde, da radi a da ne može dobiti plaću ili neko drugo svoje pravo. Šuti, kaže šuti. Isto tako, u državnim službama što vi kažete. Na to upozorava pučki pravobranitelj već drugu godinu za redom. O ovom stanju čemu su posebno izloženi službenici zatvorski čuvari u zatvorima. Dakle, ako država sama to dopušta onda je … [[Govornik se ne razumije.]] privatnicima, pa zašto bi oni poštivali zakone i držali se Zakona o radu i drugih propisa koji štite radnika ako to sama država ne čini. Dakle, proglašavajući i podržavajući Nacionalni dan zaštite na radu što je Vladin prijedlog najbolje ćemo svjedočiti ako država se sama bude tako ponašala i zaštitila prije svega i ispunila sva ona prava koja je obećala i koja imaju zakonsko utemeljenje prema svojim zaposlenicima, službenicima, namještenicima.
Odgovor gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Pa kolegice Ingrid jest u pravu. Nažalost u Hrvatskoj kada je u pitanju ostvarenje zaštite radnih prava odnosno prava na, ja bih ovako to rekla, na zdravo radno mjesto i pokušaj da se radnik zaštiti prvenstveno prati taj osjećaj straha, to je točno. Prvenstveno strah od gubitka radnog mjesta. Naime, i to je nešto sa čime su naši radnici i radnice diljem Hrvatske ustvari i suočeni. I nažalost, ja ne vidim trenutno nikakve naznake da bi sa bilo koje razine, prvenstveno to govorim o Vladi, govorim i o GSV-u. Dakle, da bi se sa te razine pokušalo nešto učiniti. Naime, sve do onog časa dok sudska praksa da tako kažem ne bude pokazala da štiti onog tko je zlostavljan do onda će se radnici u vrlo malom broju slučajeva odlučivati na to da prijavljuju poslodavce i da vode sudske sporove. I drugi podatak koji mi se čini da je izuzetno bitan i kojeg često zaboravljamo a to je da naši radnici i radnice nisu educirani, oni su neinformirani, oni ustvari niti ne znaju koja prava imaju. Pa tako evo ima jedan podatak iz ankete koju je radila udruga "Mobing" a tiče se psihičkog zlostavljanja na radnom mjestu od tisuću 150 ispitanika koji su sudjelovali preko 70% njih uopće ne zna da postoje mjere zakonske zaštite od uznemiravanja i zlostavljanja na radnom mjestu a četvrtina ih ne zna je li poslodavac svjestan negativnih posljedica na sam rad, pa je onda evo to možda i prilika da naši sindikati nešto porade na tom pitanju.
Hvala. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice. Obilježavanjem Nacionalnog dana zaštite na radu koji se obilježava od 1989. godine iz Kanade upoznat će se javnost i podići svijest o važnosti i potrebi zaštite na radu imajući u vidu socijalne i gospodarske aspekte zaštite na radu. Hrvatska legislativa kad je u pitanju zaštita na radu u velikoj mjeri je usklađena sa smjernicama Europske unije. Hrvatski sabor je još 1996. godine donio Zakon o zaštiti na radu o izmjenama i dopunama zakona iz 2003. godine na temelju višegodišnjeg hrvatskog iskustva ugrađena su rješenja koja poslodavcima olakšavaju primjenu zakona, povećavaju učinkovitost inspekcije rada i omogućavaju veće sudjelovanje radnika u rješavanju problema vezanih uz zaštitu na radu. Prava, obveze i odgovornosti u svezi zaštite na radu uređena su na izravan ili neizravan način propisima radnog zakonodavstva, mirovinsko-invalidskog osiguranja, zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite, Zakon o prekršaju, kolektivnim ugovorima te tehničkim i drugim propisima. U cilju posebne provedbe specifičnog zdravstvenog osiguranja radnika osnovan je i Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu. Kao važan zadatak u cilju jačanja stručnih, materijalnih, ljudskih resursa predstoji osnivanje novog zavoda za zaštitu zdravlja i sigurnost na radu što će također doprinijeti dugoročnom unapređenju stanja na ovome području. Bitno je za ovo područje i aktivnost Nacionalnog vijeća za zaštitu na radu koje je kao savjetodavno tijelo dobilo vrlo značajnu ulogu a u čijem radu uz predstavnike socijalnih partnera sudjeluju i priznati stručnjaci i predstavnici udruga. Svakako je potrebno ovdje spomenuti i Zakon o zdravstvenom osiguranju zaštite zdravlja na radu donesen 2006. godine a koji cjelovito uređuje zdravstveno osiguranje zaštite zdravlja na radu. Zakon je posve usklađen sa europskim standardima. Poslodavac je odgovorniji za sigurnost i zdravlje na radnom mjestu te uz izradu procjene opasnosti kojom se utvrđuje rizik za oštećenje zdravlja na pojedinom radnom mjestu i sustavno povećanje stanja u zaštiti na radu i kvalitete zdravlja radnika bit će zasigurno i veća. Slijedom svega iznesenoga može se reći da imamo dobre zakonske propise i dobre mjere koje aktivnim doprinosom svih onih koji predstavljaju tijela, institucije, organizacije zadužene za djelovanje na području zaštite zdravlja i sigurnosti na radu naravno treba dosljedno primjenjivati i dalje unapređivati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče možda će malo tonom odstupati moja diskusija od glavnog tijeka misije dosadašnjih diskutanata. Naime ja sam malo skeptičan prema toj inflaciji različitih proglašenih dana. Mislim da trenutno u Hrvatskoj ima možda jedno više dana nego ima dana u godini. Dan mrtvih, dan živih, dan djece, dan borbe protiv raka dojke, dan šećernih bolesnika, dan bijelog štapa, dan životinja. Po starom kalendaru Dan državnosti, po domoljubnom kalendaru koji je postao po koalicijskom kalendaru Dan Hrvatskoga sabora. Znači mene zabrinjava ta inflacija obrednih elemenata u proglašavanju takvih dana bez jedne kritičke analize i vizije o tome kako treba izgledati naša kultura. Dan čitanja, dan nečitanja, dan pismenosti, nepismenosti, dan voda, dan šuma, dan planeta zemlja, dan, Međunarodni praznik rada i tako dalje i tako dalje. Znači prva, prvi element moje skepse vezan je uz tu hiperprodukciju različitih dana bez ozbiljnijeg razmišljanja o sadržaju. Drugi se tiče neinventivnosti o kojoj sam već djelomično govorio govoreći o Danu borbe protiv rada dojke. Govorio sam o velikoj kulturnoj opasnosti jer se percepcija tog organa koji je u potki svekolikog ljudskog stvaralaštva danas doživljava preko jedne opake bolesti. I u tom smislu već kad se govori o danu zaštite na radu trebalo bi razmišljati znači da napravi se jedna kritička analiza o cijelom tom konglomeratu svjetovnih i mi nemamo pravo razgovarati o crkvenim i drugim blagdanima, danima, mjesecima, godinama i tako dalje da se možda odredi da se ovaj dan zaštite na radu ne zove tako nego da se zove dan karanfila. Ili već sam govorio da se zove dan narcisa umjesto dana borbe protiv raka dojke. Što se tiče ozbiljnijeg konteksta mi se nalazimo u jednom razdoblju tranzicijske kulture gdje neki ljudi koji istupaju u javnosti stvaraju … [[Govornik se ne razumije.]] neku vrstu kulta birokratskog udarništva. Jučer sam slušao našeg gradonačelnika Milana Bandića koji je sebe proglasio trećim najvažnijim čovjekom u zemlji. Znači ispred njega je samo Sanader i Predsjednik Republike, a nesretni predsjednik našeg Visokog Doma je negdje iza njega. On kaže da radi 16 sati dnevno. Oprostite molim vas lijepo, to se nije radilo ni u doba robovlasništva. Općenito se danas stvara jedan kult neukulture rada. Ako čovjek ima dobro organizirani posao bez obzira da li je sveučilišni profesor ili je predsjednik države ili je ministar to mora se smjestiti u okviru 8 sati. Pogotovo jer intelektualno i fizički nije moguće produktivno raditi. Vrlo je opasno nakon 8., 9. sata prijeti ljudima smrtna opasnost da prebiju sekretarice, da naprave prometnu nezgodu i to se događa sa nekim ljudima koji rade u našim ministarstvima. U jednom naopakom shvaćanju uopće kulture rada gdje ljudi prolaze predvečer kroz crvena svjetla. Dolaze kući poniženi od svojih gospodara u različitim činovničkim uredima pa maltretiraju vlastitu djecu, susjede. Smanjuje im se prag tolerancije i tako dalje i tako dalje. Prema tome mi smo živjeli u jednom arteficijelnom svijetu gdje je postojao kult rada. Za taj kult rada to je značilo što više proizvesti radničke klase. Gospodin Bebić će se sjećati 50-tih godina kad su postojale specijalne postrojbe koje su lovile nesretne seljake na poljima i tjerale ih u gradove. I oni su bježali u štagljeve. Nisu htjeli u grad. Međutim onda bi ih ulovili i ubace ih u rudnik. Ili u tešku industriju. Skrati mu život, uništi mu život ali u tom kultu rada je stvarana jedna cijela kultura koja je imala i neke svoje dobre elemente gospodine Bebiću. Jedan od bitno dobrih elemenata je bio razvoj medicine rada. Jedna ozbiljna struka u Hrvatskoj koja je bila dio primarne zdravstvene zaštite. Ljudi su se u različitim razdobljima bavili različitim aspektima koji su vezani u rizike rada. Ja često govorim o tome kako rad stvara čovjeka, ali ga nerad pogotovo u nekim okolnostima brani od velikih šteta. Ako ste kod kuće vi možete dok dođete na posao stradati u tramvaju. Pogodit će vas u automobilu netko. Ima tisuću skrivenih i otvorenih radnih i životnih opasnosti koje vrebaju na poslu. Prema tome mi danas trebamo razmišljati o tome kakva vizija je Hrvatske. I to je ono što mene progoni već mjesecima i godinama. Mi živimo od danas do sutra i nitko ne može zamisliti kakva će vizija rada u Hrvatskoj izgledati kroz 10, 15, 20 godina. U kom pravcu trebamo usmjeravati tu malu djecu? Kakvi će se rizici javiti okolinski, prostorni, ambijentalni, profesionalni? Koji su to dakle iskustva, iskušenja koja se javljaju iz rada? Zatim bi nešto kazao o jednom elementu ugroženosti čovjeka o kojem često govorim. To je pušenje. Pušenje, gospodo ja promatram neke ljude koji tu uporno iz dana u dan u našem Visokom domu truju dole. Najprije su uglavnom uništavali pomoćno osoblje i nas nepušače, a sada su zatvoreni tamo i samodestruktivno uništavaju vlastite živote. I na tom području nitko ništa neće napraviti. Štoviše predsjednik Republike tvrdi pušenjem do zdravlja. Ako pušite pušite hrvatsko. Popušili ste. Prema tome gospodo ja bih htio da se tom problemu priđe puno ajde da kažemo malo poetičnije. Konačno stari komunistički poredak stvaran na kultu rada imao je i ergonomiju kao jednu ozbiljnu struku koja je također ponižena i uništena. Prema tome ja bih završio sljedećim. Dobra je ideja da se s vremena na vrijeme pojavi nova neka skupina ljudi koja će proglasiti i dan zaštite na radu. I dan čitanja. I dan ljenčarenja i dan nezaposlenih i dan starih i dan lijepih i dan ružnih. I dan čega god hoćete, dan slobode medija. Međutim mi kao društvo moramo imati jednu globalnu viziju. Inače se dovodimo u situaciju koja je stalno pred nama da od mnoštva stabala na svim područjima ne vidimo šume. I zbog toga ja ću dakako podržati sa velikom skepsom tu ideju, ali htio bih apelirati dakle kad govorimo o tom problemu njemu pokušamo pristupiti sintetski sa pozicije vizije razvoja hrvatske kulture, hrvatskoga društva i Hrvatske države. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Potvrdit ću kad ste već spomenuli '53. godine je čovjek odveden na prisilni rad na Božić. Onda kada je došao tamo u Mline kod Dubrovnika kaže: “Kako ste me mogli ovdje dovesti, a doma mi je ostala žena, djeca i Božić!“ Imamo i tri replike ste izazvali gospodine Letica. Prva je gospodin Zvonimir Sabati.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa, uvaženi profesor Letica je u svom nadahnutom govoru kaže do sada između ostalog spomenuo i principe ergonomije. Bojim se ako ćemo otvoriti tu temu da bismo se trebali pitati zbog čega ne bi se više govorilo o ergonomiji. Naime, ergonomija svakako kao znanost bavi se ukupnosti proučavanja ljubi i njihovog suodnosa s radnom okolinom, tako da bi se ergonomski principi trebali poštivati u svim područjima ljudske aktivnosti a posebno na radnom mjestu. Ciljevi sigurno ergonomije su prije svega poboljšanje uvjeta rada, produktivnost, sigurnost, ugodnost, kvaliteta rada, a postoji između ostalog i 12 principa ergonomije koji bi se trebali poštivati od smanjenja stresa, mikro klime, ugodne radne okoline, smanjenja statičnog mišičnog djelovanja i svakako da ergonomija nije samo buka, klima, odnosno osvjetljenje i slično. U svakom slučaju Nacionalni dan zaštite na radu i ne mora se onda bezuvjetno samo baviti psihosocijalnim radnim uvjetima nego i čitavim nizom, ergonomskim preduvjetima koje treba ispuniti da bi svakako ta zaštita na radu bila i vrednovana, a između ostalog dobro ste spomenuli i ulogu Medicine rada koja je u svakom slučaju u okviru domova zdravlja imala možda u nekom trenutku i dosta značajnu ulogu. Da li je toliko degradirana u ovom trenutku ne znam, ali bi joj trebalo dati veći značaj i veću ulogu, pa između ostalog kad se govori i o ulozi doma zdravlja onda bi i Medicina rada trebala imati svoj značaj. Tako da evo ja se zalažem da i u okviru ergonomskih preduvjeta koji se moraju ostvarivati posebno se obrati pažnja na ove preduvjete i na ove principe o kojima sam ja govorio ako se slažete kao repliku bit ću zahvalan da eventualno i u tom smjeru se razvija i rasprava dalje. Hvala.
Odgovor gospodin Letica. Izvolite.
Kolega Sabati nije ni svjestan korijena vlastite mudrosti. To HSS-ovci su zapravo osnivali i školu narodnog zdravlja veliki pučki tribuni javno-zdravstvenih djelatnosti, pa i veliki broj ergonoma iz tog doba je bio iz tog svijeta HSS. Međutim, svi smo mi od tuda došli. Što se tiče ergonomije ja ću vam kazati kolega bilo bi razumno da ovi neprosvijećeni suci Ustavnog suda su konzultirali nekoliko ergonoma kad su donijeli ovu apsurdnu odluku kojom prisiljavaju žene da rade pet godina dulje. Da su napravili jednu ozbiljnu studiju samo budžeta ženskog radnog vremena, onda bi ustanovili da je ono čak duže od Milana Bandića. Znači, on radi 16 sati, lunja u jutro, trči već oko 5 i opasan je već oko 5 poslije podne, a žene nesretne i tada rade do 12 sati i onda ovi suci Ustavnoga suda donesu takvu suludu odluku i mi šutimo pred tim. Ali imamo gospodine potpredsjedniče veliku nadu, sad su izbori za suce i testirat ćemo ih. Morat će nešto i znati kolega Bebiću! Morat će nešto znati!
Hvala. Replika gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Evo slažem se dakle sa gospodinom Leticom koji govori o pogodnom utjecaja pušenja dakle na cijelo društvo, dakle i na rat i slažem se dakle da je potrebna sustavna borba i borba cijelog našeg sustava protiv štetnosti pušenja i nedopustivo je zapravo da se bilo koja institucija našeg sustava blagonaklono odnosi prema ovom problemu. Replika ide ka tome da nije, dakle, sve tako ipak crno. Ima na žalost izuzetaka ali to su samo izuzeci pa evo iznijet ću ovdje jedan primjer kvalitetne borbe protiv pušenja. Postoji jedna tvrtka “Tehnix“ iz Donjeg Kraljevca. Dakle, njezin menagment je donio odluku da svakome radniku, svakome zaposleniku u toj tvrtci koji se odvikne od pušenja od cigarete da će njemu povećati plaću za 10%. Mislim da bi se na takav način cijeli sustav dakle stimulacijama morao boriti protiv štetnosti pušenja. Evo.
Odgovor gospodine Letica. Izvolite.
Ja inzistiram kolega na proglašenju baš Hrvatskog sabora prvom nepušačkom institucijom u Hrvatskoj, jer to ima simboličko značenje, a u ovom Visokom domu sjedi koliko znam 13 liječnika. U zadnjih 5, 6 godina umrlo je zbog bolesti pušenja iz ovog Visokog doma barem 5, 6 saborskih zastupnika. Prema tome, to je jedna ozbiljna stvar. I konačno, veliki je problem borbe protiv pušenja u zemljama koje proizvode duha, jer je zato vezan i veliki interes i veliki broj zaposlenih i veliki broj uzgajivača duhana i jedne nordijske zemlje Švedske i Norveške koje samo profitiraju i zbog toga je to tamo puno lakše napraviti i zbog toga su osobni primjeri vrlo važni. Što se mene tiče ja visoko respektiram ljude koji rade u toj industriji u Hrvatskoj. Neki su od njih i moji prijatelji, jedan izvrsno igra tenis. Međutim, oni su već dovoljno mudri i oni dio svojih poslova plasiraju na druga područja.
Hvala. Imamo još jednu repliku gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa evo kolega Letica je pričao o opasnostima koje se događaju nakon prekovremenog rada. Evo čitali smo nedavno u novinama da je na primjer prekovremeni rad zapažen i u jednoj značajnoj stranci kao što je SDP gdje vjerojatno ljudi koji tamo rade do kasnih noćnih sati štancaju glasove i sigurno da im odrveni ruka i prsti i dosta teško je voziti u tom stanju, a može doći i do invaliditeta. Hvala.
Dobro, nemojte takve asocijacije. To nije primjereno. Odgovor na repliku gospodin Slaven Letica. Izvolite.
Kolega Markovinoviću nećete me dovesti u vaše međustranačke obračune. Konforna je moja pozicija što imam neovisnost. Prema tome, tko koga, kako, što u strankama ja o tome ne želim raspravljati. To je dakako vaš problem. Ja sam govorio o nekim općim problemima i drago mi je da su kolege uočile da u tome ima neko zrnce nestranačkoga uma. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Pojedinačna rasprava je zaključena. U ime kluba pet minuta. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena državna tajnice, uvažena gospođo zastupnice. Govorila je gospođa Antičević o iskorištavanju radnika. Ma jasno da u jednoj zemlji koja ima 300 tisuća nezaposlenih iskorištavanja radnika ima. Ali u nekim sredinama gdje je teže možda doći do radnika nego do radnoga mjesta želimo reći to da se radnika drži kao malo vode na dlanu. Evo baš sam jučer urgirao za radnu vizu za dvojicu inžinjera iz Labina, a trebali bi ići raditi u Sjedinjene Američke Države dva ili tri mjeseca. I sada me zove šef i kaže otprilike ovako. Reci ti Amerikancima da neće ostati tamo jer ovdje imaju bolje uvjete no što bi ih imali u Americi. Jasno, eksploatacije ima. Nje će je biti. Treba je sprječavati. Treba tu eksploataciju kažnjavati. Treba ići toliko daleko ako je učestalo da treba zatvarati i te tvrtke. Ali opet želim reći nije baš kod svih sve isto. Često mali poduzetnici u Republici Hrvatskoj su u goroj situaciji od radnika. Ako ništa drugo evo recimo obrtnici, odgovaraju cijelom imovinom, a nemaju ni petka ni svetka, i ti doista rade i po 16 sati dnevno. I konačno, u ovoj zemlji svatko onaj koji ima plaću 3, 4 tisuće kuna sa nezaposlenom ne znam ženom ili obrnuto ugrožen je ako po sindikalnim izračunima mjesečna košarica ili za mjesečnu košaricu treba izdvojiti 6 tisuća 500 kuna. Slažem se sa gospodinom Leticom glede ove paralele Ustavni sud, odnosno žene koje bi trebale ići u mirovinu sada u 65. godini života, gdje bi trebale raditi 5 godina duže to je doista nedopustivo i tu trebamo nešto učiniti. I sva je sreća da idu sami izbori. Što se tiče samog ovog Zakona o proglašenju Nacionalnog dana zaštite na radu smatram da je to jedna zgodna ideja. Ali ono što je daleko bitnije to je spomenuti da od '96. godine 120 zemalja svijeta naprosto obilježava 28. travnja kao Međunarodni dan sjećanja na poginule radnike, pod motom "Sjetimo se mrtvih, borimo se za žive.", a u Republici Hrvatskoj u razdoblju od '96. do 2006. godine dogodilo se prosječno između 22 i 25 tisuća ozljeda, znači godišnje, od kojih je oko 800 bilo teških. Broj smrtnih ozljeda u proteklom razdoblju varirao je od 21 '99. do 46 u 2006. godini, a polovica takvih ozljeda otpada na graditeljstvo. Što se više radi to su ljudi u ovoj zemlji jasno izloženiji riziku. Veliki broj otpada i na povrede, odnosno stradavanja u brodogradilištima. Nema hrvatskog brodogradilišta koji godišnje ne zabilježi neki smrtni slučaj. To nisu samo teški trenuci za škver ili za brodogradilište, već i za grad gdi se to brodogradilište nalazi. Ono što je bitnije možda od proglašenja tog dana je kako tretirati invalide rada, znači one koji su stradali na radu, to je bit. Da taj invalid može sa svojoj invalidninom mirno i sigurno živjeti bez obzira što je na skrbi šire društvene zajednice. O tome valja voditi računa. Ako nas taj dan senzibilizira da se toj skupini invalida eto posvetimo da oni doista mogu od tih invalidnina pod navodnicima "živjeti" onda tu ideju o proglašenju dana treba pozdraviti. Pretpostavljam da od 46 mrtvih slučajeva jedan dio otpada ne samo na radnike u graditeljstvu već i na policajce, šofere, zaštitare. Što mi činimo da spriječimo nesreće? Puno se ne može. Grade se ceste da bi bilo manje smrtnih slučajeva ali tamo se može dogoditi neki udes prilikom izrade tih cesta. Zatim policija je tu da nas štiti, ali može i sami neki policajci stradati. Zaštitari jednako tako. I da ne nabrajam dalje. Za kraj, podržavamo jasno ovaj zakon. Nažalost razvoj odnosi svakoga društva i mlade živote, odnosi ljude u najboljoj dobi pa nije zgoreg jednom u godini sjetiti se na te ljude, na njihove sudbine, pa možda i na njihove obitelji, iako u pravilu nakon što netko ode jednostavno sve prepuštamo njihovoj obitelji, a na njih i one koji su ostali bez svojih najdražih, više se nitko u ovoj zemlji ne sjeti.
U ime kluba HSLS-a, gospodin zastupnik Zlatko Kramarić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Štovane dame i gospodo. Mislim da je kolega Letica zapravo dao dobar šlagurd za ovu zapravo raspravu da mi konačno bismo trebali početi da razlikujemo sadržaj od forme. I vrlo često što se tiče forme stvari relativno dobro postavimo, imamo čitav niz dobrih rješenja, odluka, deklaracija, ali zapravo pokazuje se kad se malo zagrebe, kad malo zagrebemo ispod površine da osim te dobre upakirane forme sadržaj ne postoji. Upravo stoga nije ni čudo što smo u ime kluba HSS-a rekli da bi možda bilo kud i kamo mudrije prvo donijeti konačno Zakon o radu, a onda zapravo raspravljati o jednom danu koji će biti posvećen radu. Kultura rada nije nešto što u svim civilizacijama se postoji i sveti odnos prema toj činjenici. Mi na neki način baštinimo ovu jednu protestantsku filozofiju, Weberovskog tipa gdje doista rad ima svoju cijenu, svoju vrijednost. I čitav, dobar dio naših ideologija se, je zapravo upravo počivao na toj ideji koju smo preuzeli od protestantizma. Pa se upravo, Weber je pisao da se određene, način kako se vjeruje i itekako se zapravo odlučuje o tome kakvu ćemo imati industriju i kakav odnos prema radu. Svakako da unutar toga rada postoji, odnosno te kulture rada postoji ono nešto, ona priča koja se zove o mravu i cvrčku. Poneki puta je u našoj kulturi smo inzistirali na da je mrav u pravu, a po nekima se ipak čini da ni cvrčak nije baš životinja i njegova filozofija je da ne treba ni na koji način odbaciti. I samo ako gledate malo semantički pokušate razlučiti ovo ime prijedloga za taj dan zaštite na radu. To znači da zapravo rad nije samo veselje, samo radost i zadovoljstvo, nego upravo da taj rad na neki način je povezan i sa tlakom, povezan sa nekim tegobama, sa neugodnostima. Upravo zbog toga treba intervenirati i treba postojati i određena zakonska rješenja koja će pridonijeti u tome da zapravo rad ne bude samo nelagoda, samo bakar, nego da i na neki način ljudi koji rade da se osjećaju ako ništa drugo onda barem zaštićeni. I tu se onda doista otvara čitav niz ovih tema koji su se tijekom ove rasprave čule, ali čini mi se da u ime kluba mi ne možemo kažem biti protiv te činjenice i da opet da kažemo … inflacije nekih novih dana pa onda jednostavno ćemo svaki dan nešto imati prilike za slaviti. Ali svakako treba razmisliti da pokušamo riješiti ono što je moguće, a to je doista da se pozabavimo ovim što ovaj saziv Sabora bi svakako trebao donijeti, a to je Zakon o radu, ide u treće čitanje, nadamo se da ćemo do ljetne stanke ili svakako prije nego što se Sabor njegova prestanka rada, da ćemo donijeti taj zakon, onda možemo puno zadovoljnije i veselije razmišljati i o ovome danu koji ćemo proglasiti da štitimo one koji eto imaju taj problem da mukotrpno rade. Znači prvo Zakon o radu pa onda formu, a u tu formu također moramo razmisliti s kojom ćemo mi to filozofijom, koju ćemo filozofiju ugraditi jer kažem ona nije jedinstvena i ne vrijedi za sve kulture, sve civilizacije pa tako ne vrijedi i za ovaj naš prostor. Hvala.
Hvala. I konačno u ime kluba SDP-a, gospodi zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, poštovane kolege i kolegice. Naravno kao što je rečeno, mi ćemo podržati donošenje ove odluke o nacionalnom danu zaštite na radu. Međutim i ovom prilikom želimo ukazati na još neke segmente koje nismo u dosadašnjoj raspravi čuli. Znate jedan je problem koji je vezan uz zaštitu ili bolje rečeno propuste koji se dešavaju na radnom mjestu vezano za zaštitu na radu radnika i posljedice koje se dešavaju kada se radi o izravnim propustima, izravnim nedostacima vezano za zaštitu na radu. No otvara se daleko ozbiljnije pitanje koje je vezano za tzv. neizravno utjecaje, na poziciju radnika u radu i njegove zaštite na radu. Mi smatramo u Klubu zastupnika SDP-a da nakon evo 17 godina naše samostalnosti, stabilnosti i gospodarske i socijalne došlo vrijeme da se i o tim pitanjima porazgovara i da se zapravo jedan čitav niz ekonomskih mjera i poteza stabilizacije društvene i državne zajednice koja se prebacuje na radno stanovništvo, na radnike, praktički došlo vrijeme da se taj dio drugačije postavi. Naime, to čak nije ni u skladu sa Ustavom. Vidite mi imamo u Ustavu zapisano da svaki zaposleni ima pravo na zaradu kojom može osigurati sebi, obitelji slobodan i dostojan život, a u isto vrijeme imamo javno proklamiranu zajamčenu plaću koja je daleko daleko ispod prosječnih potrebnih sredstava za zadovoljavanje prosječnih potreba naše prosječne obitelji. Postavite si pitanje, sa kakvim psihofizičkim ili psihološkim opterećenjima radnik dolazi raditi na radno mjesto i koliko je on psihički pripremljen da udovolji zahtjevima tehničko-tehnološkog procesa rada na radnom mjestu ako on zapravo je opterećen pitanjem da li će osigurati dostatna sredstva za potrebe, egzistencijalne potrebe. Pazite ne radi se o nikakvom luksuzu, o egzistencijalnim potrebama članova svojih obitelji. Sasvim sigurno da takva situacija bitno smanjuje njegovu pažnju i da često puta zapravo ne samo što ona bitno utječe i na kvalitetu i kvantitetu rada nego istodobno utječe i na njegovu opreznost vezano za poštivanje tehničko-tehnološkog procesa koji onda uslijed toga dovodi do različitih oblika pa i težih oblika povrede na radu. Zbog toga smatramo da je došlo vrijeme da ova Vlada sasvim ozbiljno raspravi pitanje koja je to najniža plaća i koja bi se morala ugraditi s jedne strane, i s druge strane da se otvori pitanje šta je to sa isplatom plaća po dva osnova. Jedno koje se plaća na ruke, a drugi dio koji se plaća kao obračun s obzirom na posljedice, doduše ne više sada na zaštite na radu nego na zaštite koja proizlazi i s naslova bivšeg rada, odnosno temeljem rada danas-sutra kada je u pitanju zdravstvena zaštita, kada je na kraju krajeva pitanje mirovinski položaj budućeg umirovljenika, odnosno sadašnjeg radnika. Smatramo da sva ta pitanja treba sasvim ozbiljno otvoriti i raspraviti i u tom kontekstu smatramo da je došlo vrijeme da se počne preispitivati ukupna socijalno-ekonomska i pravna pozicija radništva u Republici Hrvatskoj i odnos između rada i kapitala u Republici Hrvatskoj koji bi trebalo malo drugačije postaviti i vratiti na viši stupanj ljudskog i radnog dostojanstva radnicima i zaposlenicima u procesu rada. Ne samo sa aspekta zaštite nego sa aspekta ostvarivanja procesa rada, ali i s aspekta nagrađivanja vezano za rad i uloženi rad koji oni daju da bi zapravo to nagrađivanje moralo udovoljiti napokon zahtjevu članka 55. stavku 1. Ustava Republike Hrvatske ili da mi definitivno sami sebi kažemo da mi zapravo ili poštujemo ili ne poštujemo vlastiti Ustav. Ne samo radi ustavnopravnih i formalnih razloga nego radi stvarnih potreba našeg radništva i naših zaposlenih osoba. Mišljenja smo da bi u tom pogledu trebalo se itekako poduzeti i na zakonodavnom planu neke nove mjere. I zadnju stvar koju bi htjeli reći. Nevjerojatno ali je u obrazloženju između ostaloga napisana jedna velika istina vezano za slučaj profesionalnih bolesti godišnje. Međutim da preko 75% profesionalnih oboljenja ostaje neprijavljeno. Postavlja se pitanje zapravo kome se tu pomaže. Ne pomaže se tu ni poslodavcu ni državnoj ni društvenoj zajednici, a strahovito se šteti tom istom radniku koji je profesionalno obolio i njegovoj obitelji. Smatramo da je neophodno potrebno ovu činjenicu aktualizirati, dostaviti inspekciji rada i zatražiti da inspekcija rada da u svim pitanjima vezano, pokrenu odgovarajuće postupke da bi zapravo zaštitile radnike koji su zbog posla profesionalno oboljeli i da im se osigura odgovarajuća zaštita vezano za takvu činjenicu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime predlagača gospođa Vera Babić, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi i iznijeli svoja viđenja stanja u području zaštite na radu u odnosu na prijedlog koji je danas pred vama. Vlada Republike Hrvatske složila se sa socijalnim partnerima koji su inicirali da se i u Hrvatskoj kao što je to na globalnoj razini već učinjeno u dobrom broju zemalja, predloži ovom Visokom domu Odluku obilježavanja dana zaštite na radu. Mislim da je i ova rasprava o samom prijedlogu, dakle inicirala vrlo dobar pristup i rekla bih da je i sama ova rasprava pokazala opravdanost ovoga prijedloga. Mislim da nije riječ o inflaciji, inflaciji dana određene, za određenu prigodu i da čak i kad uzmemo u obzir broj određenih prigodnih dana i obilježavanja različitih događanja ili nekih bitnih stvari u društvenim, gospodarskim, inim područjima da sam taj dan neće biti i znak devaloacije stanja u određenom području, u konkretnom slučaju zaštite na radu. Vlada Republike Hrvatske drži da će obilježavanje toga dana, ako smijem tako kazati biti dobrodošao … [[Govornica se ne razumije.]] za unapređenje stanja u ovom području. Činjenica je, pokazala je to i vaša rasprava ili vaši pristupi, pogledi na ovo područje iz različitih putova da tako kažem, pokazala je da je riječ o vrlo kompleksnom području, području koje se dotiče i ljudskih prava, područje koje se dotiče produktivnosti, područje u kojem Hrvatska mora odgovoriti što je sa stanjem njezine konkurentnosti. Dakle, ono što bih htjela posebno naglasiti, u ovom kompleksnom području uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici nema mjesta u pokazivanju prstom na odgovornost drugog. Ima mjesta združenom djelovanju. Upravo činjenica da socijalni partner stoji iza ovog Prijedloga, uvažena gospođo zastupnice Lalić, nadam se da budući da su i poslodavci socijalni partneri, da upravo i njihova sloga oko toga da se ovaj dan obilježi bit će napredak i u njihovim redovima. Ono što na strani države moramo pružiti to je kompetentnost institucije u tom području, povezivanje institucija, horizontalnu komunikaciju i suradnju, združenost u kreiranju zajedničkih politika u pojedinom području. Svjesni smo da baš u ovom području imamo dobar zakonodavni okvir kao što je uvaženi gospodin zastupnik Turić ukazao. Dopustite mi da budem i osobno u tom dijelu budući da eto kontinuitetom moje dužnosti mogu svjedočiti da smo puno radili dakle i u ovom Visokom domu i Vladi Republike Hrvatske također zajedno sa socijalnim partnerima, da smo izgradili solidan zakonodavni okvir. Ono što moramo napraviti je osnažiti kompetentnost naših institucija za provedbu tog zakonodavnog okvira. Želim vas upoznati sa činjenicom da Vlada Republike Hrvatske za područje, to je pregovaračko područje socijalne politike i zapošljavanja upravo posebno se želi posvetiti zajedno sa socijalnim partnerima području zaštite na radu u akcijskom planu koji pripremamo i koji dovršavamo u suradnji sa Europskom Komisijom. Posebna pozornost će biti posvećena upravo preostalim usklađivanju tamo gdje je eto još potrebno, ali osobito jačanju institucija, povezivanju institucija, usklađivanju nacionalnih politika od zdravstva do gospodarstva kako bi što bolje odgovorili zahtjevnom i kompleksnom ovom području. Pri tome koristimo sve mogućnosti za bilateralnu suradnju zemalja članica. Mogu vas izvijestiti da je naš projekt u ovom području koji će ići za osnaživanjem institucija i za izgradnjom nove institucije gdje će se povezati gospodarstvo, rad, zdravstvo, dakle Zavod za zaštitu na radu, da je naš projekt dobio potporu predpristupnih fondova i da taj projekt kreće i da ćemo dobiti i tehničku potporu, isto tako i potporu za obrazovanje stručnjaka koji će raditi u tom zavodu. Dakle, Vlada koristi svaku priliku, Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva također da upravo na tom segmentu i naše potencijale, dakle naše ljudske potencijale u državnoj upravi osnažimo, ali isto tako moramo biti svjesni da neke stvari na terenu, dakle nije riječ samo o poslodavcima i manjkavosti u njihovom eventualnom sustavu, njima se također mora pomoći, njima se također, pogotovo malim poslodavcima, budući da tehnološki zahtjevi su vrlo zahtjevni kod nove opreme povećavaju se zahtjevi zaštite na radu, dakle tehnološki napredak nosi nove izazove, dakle tu se također mora više, dakle institucije moraju više pomoći i poslodavcima na toj edukativnoj i savjetodavnoj razini. Jednako tako državni inspektorat ne može ostati u funkciji samokažnjavanja, državni inspektorat mora biti osposobljen da pruži također savjetodavne usluge svima koji su za to zainteresirani. Što se tiče informiranosti radnika o njihovim pravima o stanju zaštite radu, gospođo zastupnice Sobol, moram kazati da svakako postoji cijeli niz subjekata kojima bi se moglo prigovoriti propust i u tom smislu, ali dopustite da vas upozorim da Hrvatska ima vrlo visoke standarde kad je riječ o plaćenim radničkim predstavnicima i sindikalnim povjerenicima koji svoje radno vrijeme zapravo stavljaju u funkciju radničkog predstavništva i sindikalnog povjereništva pa se onda treba zapitati što je s njihovom ulogom. Dakle, nisam za to da prozivamo i da ukazujemo na propuste jedni drugih, zalažem se i zalagat ćemo se za to i Vlada Republike Hrvatske se zalaže za to da združimo napore u ovom kompleksnom području jer bez tako usklađenih napora teško je biti, teško je očekivati bilo kakav napredak u tom području. Prema tome, dopustite još jedanput, hvala svima koji su sudjelovali u raspravi. Mislim da će obilježavanje ovog dana uvijek biti prilika da otvorimo pitanje i o našim slabostima, ali i o našem napretku u tom području i gospodine potpredsjedniče budući da sam upoznata sa zaključcima koje je predložila Hrvatska stranka umirovljenika dopustite da ovom prilikom kažem da su Vladi prihvatljivi predloženi zaključci s tim što sam se sa predlagateljem koji je u ime kluba, gospodin zastupnik Hrelja dogovorila da drugi zaključak o kojem sa Vlada Republike Hrvatske zadužuje da u roku 60 dana ustanovi institut godišnje naknade, da smo se suglasili da taj rok bude 6 mjeseci. Prema tome, u ime Vlade Republike Hrvatske prihvaćam ove zaključke sa ovom izmjenom roka. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Prelazimo na 2. točku. Ispravak? Nisam vidio oprostite. Onda preotvaram raspravu. Ispravak, gospodin potpredsjednik.
Gospodine potpredsjedniče, poštovana kolegice državna tajnice. Znate, kad se stalno se spominje zapravo da se treba obilježiti dan zaštite, kroz ovaj Dan zaštite na radu. Ma nije svrha ove odluke u tom pravcu. Ona bi trebala biti još jednom dodatno sredstvo da svaki dan bude dan zaštite na radu radnika. To je bit stvari. Ja mislim da o tome trebamo govoriti. Nažalost, mi smo donijeli još jedno formalno pravno sredstvo kojim se usklađujemo sa tendencijama u međunarodnoj zajednici, a puno toga trebamo učiniti, vidjet ćete kad budemo sad imali raspravu o Konvenciji o zaštiti invalidnih osoba, kako su na našim radnim mjestima zaštićeni i uopće omogućen pristup invalidnim osobama radnom mjestu. A otom potom, to je drugo pitanje, raspravu ćemo o tome na sljedećoj točki.
Hvala. Ispravak gospođa Antičević Marinović. Izvolite!
Jednostavno je netočno što ste ustvrdili gospođo državna tajnice, da sindikalni povjerenici ne rade za vrijeme radnog vremena. Prije svega treba vidjeti točno, to ja mislim da nije sporno koja je njihova uloga i koja su njihova prava temeljem Zakona o radu. A ja ću vas samo upozoriti odnosno navesti primjer da nije točno ono što ste vi ustvrdili, kada je sindikalni povjerenik carinskih službenika, carinika u Republici Hrvatskoj i u Puli, bio je povjerenik, istaknuo upravo nepoštivanje prava carinika, tada je bio smijenjen odnosno onemogućen mu je rad tako da je čovjek morao osnovati Nezavisni sindikat carinika.
Zaključujem raspravu.
Prijedlog odluke o proglašenju Nacionalnog dana zaštite na radu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 96 glasova za prihvaćen prijedlog odluke. Dajem na glasovanje zaključke koje predložio Klub zastupnika HSU-a. Napominjem da se Vlada ne protivi donošenju predloženih zaključaka, s time da se u zaključku broj dva rok od 60 dana zamijeni sa rokom od 6 mjeseci. Predlagatelji su suglasni sa predloženom izmjenom. Dajem na glasovanje ove zaključke Kluba zastupnika HSU-a u ovom izmijenjenom obliku. Nije uvjetno nego se rok od 60 dana mijenja sa rokom od 6 mjeseci. To će sigurno raditi nova Vlada, samo je izvjesno ili neizvjesno u kojem će biti sastavu, ali će to biti ista Vlada. Rezultat? Sa 86 za i 4 suzdržana i 1 protiv su doneseni predloženi zaključci.
I prelazimo na drugu točku današnjeg dnevnog reda - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 684 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske a kod utvrđivanja dnevnog reda smo primijenili hitni postupak. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospodin Stjepan Adanić. Izvolite!
Hvala gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo. Pred nama je znači jedan bitan dokument. Ja vam odmah na početku ovdje moram reći da je Opća skupština Ujedinjenih naroda što vi vjerojatno i znate, na svom 61. zasjedanju 13. prosinca prošle godine, usvojila Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom i fakultativni protokol koji ide uz tu konvenciju. Konvencija o pravima osoba s invaliditetom i fakultativni protokol potpisan je u sjedištu Ujedinjenih naroda u New Yorku 30. ožujka 2007. godine, a potpisala ga je u ime Republike Hrvatske potpredsjednica Vlade i ministrica obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti gospođa Jadranka Kosor. Istog dana je i 30 zemalja pristupilo potpisivanju te konvencije. Isto tako ovdje je zgodno za reći da je ovo prvi međunarodni ugovor globalnog dosega iz područja ljudskih prava u 21. stoljeću koji će utjecati na cca. 650 milijuna ljudi i osoba s invaliditetom širom svijeta. Republika Hrvatska je glede toga tijekom izrade konvencije i fakultativnog protokola izražavala svoju podršku usvajanju istih pri Ujedinjenim narodima zastupajući stajalište da postoji potreba promicanja i zaštita ljudskih prava svih osoba s invaliditetom uključujući i one kojima je potrebne veća podrška. Za Republiku Hrvatsku konvencija i fakultativni protokol su od posebnog interesa kao socijalne države i … [[Govornik se ne razumije.]] stvaranja daljnjih uvjeta za uživanje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda osoba s invaliditetom. Konvencija i fakultativni protokol su dodatni mehanizmi za zaštitu temeljnih ljudskih prava i sloboda ali i novi iskorak u unapređenju međunarodnog humanitarnog prava koji će značajno pridonijeti poboljšanju položaja osoba s invaliditetom te promicati njihovo sudjelovanje u građanskim, političkim, ekonomskim, društvenim i kulturnim područjima života. A to za Republiku Hrvatsku stranku svih do sada usvojenih ključnih međunarodnih instrumenata na području ljudskih prava i međunarodnih humanitarnog prava predstavlja kontinuitet na međunarodnom planu ali i dalje opredjeljenje za provedbu suvremenih standarda u nacionalnom zakonodavstvu. Temeljna načela na kojima počiva rečena konvencija i fakultativni protokol ujedno su i temeljna načela Ustava Republike Hrvatske kojim se štite ljudska prava i temeljne slobode. Republika Hrvatske je do sada već izgradila sustav prava osoba sa invaliditetom koji je u velikoj mjeri podudaran s pravima osoba s invaliditetom određenih ovom rečenom Konvencijom. Poseban napredak vidi se u priznavanju prava osoba s invaliditetom od kako je Republika Hrvatska započela usklađivanje propisa s europskim standardima. Republika Hrvatska promiče aktivnu politiku prema osobama s invaliditetom a posebno promiče njihovu integraciju kao ravnopravnih građana u društvu. Cilj ovog Zakona za potvrđivanje konvencije i fakultativnog protokola kao međunarodnog ugovora kojima Republika Hrvatska preuzima obavezu osigurati puno ostvarenje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda osoba s invaliditetom bez diskriminacije na osnovi invaliditeta što podrazumijeva usvajanje odgovarajućih zakonodavnih, upravnih i drugih mjera za postupno provođenje mjera priznatih konvencijom i fakultativnim protokolom uz poduzimanje svih mjera da institucije javne vlasti i cjelokupna javnost naročito cjelokupna javnost, znači kompletne institucije vlasti djeluju u skladu s konvencijom i fakultativnim protokolom. Ovo je posebno bitno naglasiti. Ovim zakonom potvrđuju se konvencije i fakultativni protokol kao i njihove odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske i postaju dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. I ovdje sad imam napisano znači, mogao bi vam reći u kojem su području uređene ali mislim da sad nema smisla, moram skratiti se ovo. I rekao bi da znači, fakultativnim protokom da se uređuje priznavanje nadležnosti odbora što je isto vrlo bitno za prava osoba s invaliditetom, za primanje i razmatranje predstavki pojedinaca ili u ime pojedinaca ili skupina pojedinca koje su pravne nadležnosti države potpisnice fakultativnog protokola a koji tvrde da su žrtve kršenja znači, koji tvrde da su žrtve kršenja konvencije od strane države potpisnice. Člankom 45. stavkom 1. konvencije određena konvencija stupa na snagu 30 dana nakon pohrane 20 isprave o ratifikaciji ili pristupu kod glavnog tajnika Ujedinjenih naroda. Člankom 13. stavak 1. fakultativnog protokola određeno je da protokol stupa na snagu danom stupanja na snagu konvencije odnosno 30 dana nakon polaganja 10 isprave o ratifikaciji ili pristupanju. I sada idemo na ocjenu sredstava koji su potrebni za provođenje ovog zakona. Za provedbu znači ovog Zakona o potvrđivanju konvencije i fakultativnog protokola odnosno za provedbu konvencije potrebno je osigurati dodatna financijska sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske u 2008. godini i nadalje. Znači, devetoj i desetoj. Za provođenje odredaba fakultativnog protokola uz konvenciju nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu. Ukupno za provođenje konvencije potrebno je u 2008., 2009. i 2010. osigurati godišnje po 62 milijuna 417 tisuća i 728 kuna. Za provedbu konvencije iz djelokruga Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta potrebno je osigurati godišnje 47 milijuna, za provedbu konvencije iz djelokruga Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo u svrhu dogradnje sustava statistike prikupljanja podataka za osobe s invaliditetom potrebno je godišnje prikupiti 417 tisuća 728 kuna. Za provedbu konvencije iz djelokruga Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti potrebno je osigurati 15 milijuna kuna godišnje i to u svrhu realizacije programa uvođenja osobnog asistenta za osobe sa najtežom vrstom i stupnjem invaliditeta. Za provedbu konvencije iz djelokruga Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi sukladno zaključku Vlade Republike Hrvatske o prihvaćanju izvješća o pregovorima o drugom programskom zajmu za prilagodbu između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj između ostalog predviđeno je osigurati povećanje redovitih sredstava u odnosu na 2007. godinu za socijalna davanja koja se odnose na pravo osoba sa invaliditetom u godišnjem iznosu od 175 milijuna 990 tisuća i 512 kuna a iznos rečenih sredstava nije potrebno izravno osigurati u državnom proračunu jer je za provedbu konvencije obzirom da su ta sredstva osigurana iz rečenog zajma. Temelj za donošenje Zakona o potvrđivanju konvencije i fakultativnog protokola po žurnom postupku nalazi se u članku 159. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Obzirom na prirodu postupka potvrđivanja međunarodnih ugovora kojima država i formalno izražava spremnost biti vezana već potpisanim međunarodnim ugovorom kao na činjenicu da se u ovoj fazi postupka ne mogu vršiti izmjene i dopune teksta međunarodnog ugovora predlažem da se ovaj zakon raspravi i prihvati po žurnom postupku objedinjujući prvo i drugo čitanje. Iz istih razloga navedeni za donošenje Zakona o potvrđivanju Konvencije fakultativnog protokola po žurnom postupku predlaže se i stupanje na snagu zakona danom objave u "Narodnim novinama". Dame i gospodo, hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sabor je već prihvatio hitni postupak. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo predsjednik odbora gospodin Marko Turić.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 74. sjednici odbora održanoj 23. svibnja 2007. godine raspravio je Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 9. svibnja 2007. godine. Odbor je zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Uvodno obrazloženje podnio je predstavnik predlagatelja. Članovi odbora u raspravi su izrazili punu podršku donošenju ovoga zakona i preuzimanje obveze punog ostvarenja svih ljudskih prava i temeljnih osoba sa invaliditetom. Republika Hrvatska kao socijalna država temeljem Ustava i pozitivnih zakonskih propisa promiče zaštitu ljudskih prava svih osoba s invaliditetom posebno onih kojima je potrebita veća i trajna podrška. Kako je Republika Hrvatska do sada usvojila sve ključne međunarodne instrumente koji se odnose na ljudska prava i međunarodno humanitarno pravo potvrđivanje i ove konvencije i protokola pokazuju jasnu namjeru za provedbu predloženih standarda putem nacionalnog zakonodavstva. Nakon kraće rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju s pravima osoba s invaliditetom u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, u službenoj uzvratnoj posjeti Saboru Republike Hrvatske je izaslanstvo njemačkog Bundestaga na čelu sa njegovom ekselencijom Norbertom Lammertom predsjednikom Bundestaga pa ih srdačno pozdravimo. - Pljesak! – Žele li drugi odbori, u ime ova ostala dva odbora? Ne. Otvaram raspravu. Prvi je klub SDP-a i gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite, gospođo.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nakon skoro pet godina pregovora Generalna skupština Ujedinjenih naroda je na svojoj 61. sjednici održanoj 13. prosinca 2006. godine usvojila tekst Konvencije o pravima osoba s invaliditetom koja je pritom ponuđena za potpisivanje. Bivši tajnik ujedinjenih naroda Kofi Anan pozdravio je ovaj sporazum kao povijesno postignuće sa preko 650 milijuna osoba s invaliditetom širom svijeta što ujedno predstavlja i prvi dokument o ljudskim pravima u 21. stoljeću. Konvencija o pravima osoba s invaliditetom stupit će na snagu mjesec dana nakon što dvadeset zemalja potpiše i ratificiraju ovaj dokument. Konvencija o pravima osoba s invaliditetom je sveobuhvatni dokument koji pokriva sva područja života i na adekvatan način održava povezanost i međuovisnost svih prava građanskih, političkih, socijalnih, ekonomskih i kulturnih. Ovom konvencijom se ne stvaraju nova prava nego se ponovno potvrđuju i osiguravaju već postojeća prava ove populacije koja su predviđena ostalim konvencijama o ljudskim pravima. Nadalje, ovim dokumentima se priznaje potreba da se osobe s invaliditetom prepoznaju kao punopravni članovi koji na osnovu jednakosti doprinose razvoju društva zajedno s drugim osobama. Konvencija o pravima osoba s invaliditetom neophodna je zbog činjenice da osobe s invaliditetom predstavljaju jednu od grupa koja se najviše marginalizira te često ljudska prava naknada i rutinski nepriznata ili neprovediva. Iako konvencija ne stvara nova nego samo potvrđuje već postojeća prava ovim dokumentom se posebno zabranjuje diskriminacija osoba s invaliditetom u svim područjima života uključujući građanska prava, pristup pravdi, obrazovanju, zdravstvenim uslugama i drugim. Već sam naglasila da je to najveći milenijski dokument UN-a inače po mnogo čemu specifičan. Osim što i prvi UN-ov dokument koji se isključivo bavi zaštitom i promicanjem prava osoba s invaliditetom specifičan je po tome što je u izradi konvencije osim predstavnika država članica sudjelovao i veliki broj nevladinih organizacija. Na zadnjoj sjednici oko 800 članova nevladinih organizacija. Na taj način slala se poruka zemljama članicama UN-a i svijetu na koji način i na kojim sve razinama se mora poštivati načelo o nama, uvijek sa nama. To ne znači da osobe s invaliditetom trebaju biti nečiji paravan. Već one same moraju aktivno sudjelovati u kreiranju politike prema sebi samima. Također je pred nama i Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom s Konačnim prijedlogom zakona. Mi kao Klub SDP-a snažno zagovaramo građanska, politička, socijalna i ekonomska i kulturna prava osoba s invaliditetom i kroz svoju politiku prema osobama s invaliditetom koju smo izrazili kroz Deklaraciju o pravima osoba s invaliditetom koju je na naš prijedlog Hrvatski sabor usvojio 2005. godine. Moram naglasiti da nažalost nismo naišli na veliko razumijevanje Vlade koja je smatrala da je Deklaracija nepotrebna te su bili potrebni pregovori sa saborskom većinom da Vlada promijeni mišljenje i da se Deklaracija o pravima osoba s invaliditetom usvoji i na taj način još jednom upozorimo na stanje ljudskih prava osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Dakle već sam naglasila da uz snažno zagovaranje i podržavanje zakona koji štiti područje osoba s invaliditetom Klub SDP-a će podržati Prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Međutim smatramo da predloženi tekst zakona, a također i prijevod Konvencije nije u skladu s obvezama koje je Hrvatska potpisala 30. ožujka 2007. i koji ne odgovara originalu teksta. Klub SDP-a drži da je usvajanje ovog Zakona po hitnom postupku nepotrebno i nepoželjno jer zbog brzine može donijeti više štete nego koristi. U tekstu zakona koji je predložen nigdje se ne vidi da se moraju iskazivati socijalni učinci predviđenih promjena. A ono što je iskazano je vrlo ograničeno i postavlja se pitanje da li se u zakonu razmišlja o tome da će se morati intenzivnije smanjivati broj osoba koje žive u institucijama. Da će neke strukture, centri za socijalnu skrb, obiteljski centri, specijalizirane udruge, privatne organizacije i tako dalje morati pružati razne vrste usluga u zajednicama i da bi u idealnom slučaju Ministarstvo trebalo imati nekakav plan djelovanja i nekakvi vremenski okvir. U zakonu su predviđeni troškovi samo na područje obrazovanja, dogradnju sustava statistike, troškova za uvođenje instituta osobnog asistenta za osobe s najtežim invaliditetom, a potpuno je nejasno na koje se socijalna davanja odnose sredstva za djelokrug rada, za poslove za koje je zaduženo Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Osim financijskih učinaka potrebno je sukladno Poslovniku o izmjenama i dopunama Poslovnika Vlade od 10. veljače 2005. iskazati procjenu socijalnih učinaka. Iz ovog Prijedloga zakona procjena socijalnih učinaka nije dovoljno precizno iskazana i iz tih razloga predlažemo upućivanje zakona na doradu predlagatelju. Izdvajamo neka područja iz Konvencije u kojima će biti potrebne neke promjene i dorade. Članak 21. Pravo na informaciju u obliku prikladnom za osobe s određenom vrstom invaliditeta. De facto Konvencija upućuje države potpisnice da Braillovo pismo i znakovni jezik koristi kako, koriste kako u obrazovnom sustavu tako i drugim javnim institucijama. Tako se ostvaruje preduvjeti da ovi načini komuniciranja dobiju status manjinskih jezika. Članak 12. Pravo na potpomognuto odlučivanje za razliku od mehanizama oduzimanja poslovne sposobnosti. Konvencija otvara prostor za uvođenje instituta potpomognutog odlučivanja što znači da se osobi s teškoćama ne oduzima poslovna sposobnost već da ona u svakom trenutku može koristiti usluge profesionalnog savjetovanja koje će joj pomoći da donese odluku koja je u njenom najboljem interesu. Prema tome potrebno je razmotriti usklađivanje Obiteljskog zakona. Pravo na neovisno življenje uključuje nas u zajednicu, to je u članku 19. Naime u tekstu Konvencije se institucije uopće ne spominju. Obitelj je za svaku osobu od velikog značaja, ali za osobe s invaliditetom ona ima još snažniju ulogu. Preambula Konvencije potvrđuje da je obitelj prirodna i osnovna jedinica društva te da bi osobe s invaliditetom i članovi njihovih obitelji trebali primati potrebnu podršku kako bi obitelji mogle doprinijeti potpunom i ravnopravnom ostvarivanju prava osoba s invaliditetom. Mreže podrške obiteljima kroz prijevoz, institut osobnog asistenta, povremene oblike skrbi za djecu i odrasle članove obitelji, pomoć u kući i pristup informacijama tek se razvijaju te ih je potrebno dodatno poticati, razvijati standarde kvalitete i sustavno financirati. Članak 23. Konvencija, preuzeta je obveza zaštite osoba s invaliditetom u pitanjima braka, društvenih odnosa i obitelji. Također su se obvezale na osiguranje jednakih prava djeci s invaliditetom poštujući obiteljski život te na zalaganje da djeca s invaliditetom ne budu odvojena od svojih obitelji protiv svoje volje osim kad je to u najboljem interesu djeteta. Osim u slučaju da neposredna obitelj nije u mogućnosti brinuti se za dijete s invaliditetom. Vlade se slažu poduzeti svaki korak da bi se pružila skrb unutar šire obitelji odnosno unutar zajednice u kojoj obitelj živi. I stoga je jasno da država treba poduzeti konkretnije korake u smjeru transformacije institucija. Članak 24. Kada se radi o obrazovanju cilj je potpuno uključivanje u Konvenciji se ne spominju ni posebni razredi, razredni odjeli ni tzv. specijalne škole. Naprotiv Konvencija se zalaže za potpunu integraciju u obrazovni sistem pod jednakim uvjetima kao i svi ostali učenici u zajednicama u kojima učenici žive prema potrebi učinkovite, individualizirane mjere podrške. Konvencija također nalaže da se usluge rehabilitacija kako u zdravstvo, ali i socijalne usluge moraju osigurati što je bliže moguće mjestu stanovanja osobe s invaliditetom uključujući i ruralna područja. Članak 27. Pravo na rad i zapošljavanje. U ovom dijelu Konvencija uopće ne spominje zaštitne radionice već govori o pravu na zapošljavanje pod jednakim uvjetima. Međutim naglašava da se pristup radnom mjestu ne odnosi samo i jedino na otklanjanje arhitektonskih barijera već na uvođenje novih tehnologija u cilju prilagodbe sredstava rada. Prilagodbe radnog vremena i uvođenje radnog asistenta. Također smatramo da zbog lošeg prijevoda ili omaške prevoditelja u članku 12. se navodi pravna sposobnost umjesto poslovne sposobnosti. Naime članak glasi: Jednakost pred zakonom. Države stranke ponovo potvrđuju da se osobe s invaliditetom imaju pravo svugdje brinuti, svugdje biti priznate kao osobe jednake pred zakonom. Stavak 2. Država stranka će prihvatiti da osobe s invaliditetom imaju pravnu sposobnost dakle pravni položaj na jednakoj osnovi kao i druge osobe u svim aspektima života. Gospodine državni tajniče, ja bih tu malo sada prestala čitati pa bih vas upitala. Da li se možda omaškom dogodilo da se u prevođenju dogodila greška obzirom da je u ovom prijevodu dakle Konvencije nakon 13.12.2007., 2006. godine napisano odnosno prevedeno: Države potpisnice će prihvatiti da osobe s invaliditetom imaju pravo punu poslovnu sposobnost koja u hrvatskom zakonu daje puno višu razinu prava. Dakle, poslovna sposobnost koja se ne može oduzeti. Isto tako, obzirom na da su neke zemlje nemaju u svojem jeziku jasan stav o legal capasity. Dakle, zemljama članicama se preporučilo da stave onu terminologiju, dakle koja će osigurati najveću razinu prava, pa bih ja vas molila nakon ovog mog izlaganja da mi vi objasnite da li se radi o omašci ili jednostavno će Hrvatska potpisati, odnosno ratificirati konvenciju i onda će još na nižu razinu spustiti razinu prava osoba s invaliditetom naročito kada su u pitanju osobe s intelektualnim teškoćama. Ja bih sad nastavila dalje. Inače, u hrvatskom pravu postoje tri vrste sposobnosti, pa ću pokušati objasniti vama i kolegama pa da vidimo da li je stvarno potrebno to ići po hitnom postupku ili da možda malo zastanemo u interesu 450 000 stanovnika ove zemlje. U hrvatskom pravu postoje tri vrste sposobnosti. Pravna sposobnost koju fizička osoba stječe rođenjem. Dakle, koju smo mi dobili u materijalima za ovu sjednicu, a pravne osobe upisom u registar, a podrazumijeva sposobnost biti nosilac prava. Pravna sposobnost fizičke osobe se ne može ograničiti zakonima. Poslovna sposobnost, dakle to je kod nas najveća moguća prava dakle koja se dobivaju poslovnom sposobnošću koja fizička osoba stječe s punoljetnošću, navršenih 18 godina života, a podrazumijeva sposobnost biti nosilac prava i obveza, poduzimanja pravnih radnji u svoje ime i u svoju korist. Poslovna sposobnost fizičke osobe može se ograničiti zakonom, dakle Obiteljski zakon lišen je poslovne sposobnosti itd. Samo malkice, tu sam nešto malo pobrkala. Radna sposobnost koju fizička osoba stječe u pravilu s punoljetnošću, a podrazumijeva sposobnost obavljanja određenih poslova i radnih zadataka vezano za ostvarivanje prava iz radnog odnosa. Za osobe s invaliditetom je najvažnije ostvarivanje poslovne sposobnosti budući da se pojedine skupine osoba s invaliditetom shodno zakonskim propisima lišavaju poslovne sposobnosti, a slijedom toga ostvaruju mnogih zajamčenih ljudskih prava. Obzirom i da je na samom zasjedanju UN-a u kolovozu 2006. dakle posljednjeg dana zasjedanja ad hoc odbora za izradu konvencije bilo dvojbi oko tog članka postignut je dogovor koji neće biti na štetu osobama s invaliditetom. Naime, u kineskom, arapskom i španjolskom jeziku ne postoji izraz za poslovnu sposobnost, tj. koristi se u drugom značenju. Zemljama članicama je predloženo da kod prevođenja koriste onu pravnu terminologiju koja daje najvišu razinu prava. U ovom slučaju to bi kod nas po definiciji bila poslovna sposobnost. Dakle, nadam se da se ovdje radi samo o omašci u provođenju jer bi u protivnom Vlada morala uložiti rezervu na taj članak, a znamo kako su dugotrajni ti procesi i koliko bi to bilo šteta i nepravda prema osobama s invaliditetom posebice prema osobama s intelektualnim teškoćama. A na kraju krajeva ne bi bio ni u duhu same konvencije. A sad smo na potezu mi. Nije dovoljno samo potpisati i ratificirati. Ovdje je potrebno djelovanje na svim razinama i maksimalno uključiti osobe s invaliditetom u procese odlučivanja. I na kraju izjava predstavnika delegacije Zimbabvea. Ova konvencija ne bi trebala predstavljati minsko polje riječi i izraza koji će nam eksplodirati u lice. Dakle, treba djelovati. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. U ime kluba HNS-a poštovani kolega Lesar. Izvolite kolega Lesar.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče. Klub Hrvatske narodne stranke podržava da Hrvatska ratificira ovu konvenciju, mada nakon ovih primjedaba kluba SDP-a o tekstu prevođenja, odnosno o hrvatskoj verziji koja nam je priložena ovom zakonu postoji istinska dvojba da li bi zaista, ne bi li bilo potrebno, pametno i dobro da se još jedanput prijevod pregleda i ispravi. Jer prilikom ili ukoliko dođe do krivog ili lošeg prijevoda u primjeni konvencije možemo imati problema kasnije. Međutim, mene je iznenadila brzina ratifikacije ove konvencije jer morate priznati da je neuobičajeno u ovom Saboru da ratificiramo konvencije koje su donijete prije mjesec, dva dana, a neke i nakon 3, 4 i 5 godina tek stavljamo na dnevni red i mislio sam da to ima nekakve veze sa zakonom kojega imamo pod šestom točkom dnevnog reda, a to izmjene Zakona o socijalnoj skrbi. No, razočarao sam se. Taj prijedlog izmjena zakona o socijalnoj skrbi uopće ne prati ovu konvenciju u domeni prava invalida, pa mi nije jasno zašto gospodine državni tajniče Vlada inzistira na hitnosti postupka. To tim više što očito i kod prijevoda nešto ne štima do kraja. Drugo što želim naglasiti da ni sami sebe ne smijemo ni pokušati zavarati, a posebno to ne smijemo napraviti prema osobama s invaliditetom u Hrvatskoj kako će ratifikacijom ove konvencije problemi, njihovi problemi biti otklonjeni ili da će doći do ne znam kako bitnijih pomaka u zakonodavnoj regulativi, provedbi i nadzora nad provedbom zakona samo zbog toga što ćemo ratificirati ovu konvenciju. Da li nam je ova konvencija trebala ili treba da primjerice da nakon 8 godina zahtijevanja različitih udruga i invalida konačno dobijemo od Vlade Prijedlog Zakona o invalidskom dodatku kojega recimo Savez slijepih pokušava već 8 godina da Sabor usvoji. Da li nam je ova konvencija potrebna da bi Vlada predložila da prava invalida, invalidnih osoba ovise o stupnju i vrsti invaliditeta a ne po njegovom nastanku. Da li će ratifikacijom ove konvencije Vlada po hitnom postupku, a prije izbora konačno predložiti zakone kojima ćemo invalide, o invalidima skrbiti i zaštitu im pružati prema onom stupnju i vrsti invaliditeta kojega stvarno imaju ili ćemo ostaviti na snazi stotinjak zakona koji su napravili podjelu i nepravde među invalidima. Da li će ova konvencija požuriti gospodine državni tajniče vas, vaš resor i vaše ministarstvo da predložite uvođenja invalidskog minimuma na što nas obavezuje Konvencija međunarodne organizacije rada koju Hrvatska još uvijek nema. Dakle Konvencija u koju je Hrvatska preuzela još '90.-ih godina prije 15 godina pa ju ne provodimo. Ono što me dalje zabrinjava su propisi koje smo netom donosili ili koje bi trebali imati ali nemamo vezano je recimo na članak 5. Konvencije koji propisuje države, obavezu države stranaka prihvaćaju da sve osobe su jednake pred zakonom, te imaju jednako pravo bez ikakve diskriminacije na jednaku zaštitu i jednaku korist temeljem zakona. Koji zakon postojeći koji govori o pravu invalidnih osoba poštuje načelo jednakog prava kada su prava invalida razvrstana po nastanku invaliditeta, a ne po vrsti invalidnosti. Članak 2. Konvencije definira značenje određenih pojmova i utvrđuje diskriminacija na osnovu invaliditeta označava svako razlikovanje, isključivanje ili ograničavanje na osnovi invaliditeta koje ima svrhu ili učinak sprječavanja ili poništavanja priznavanja uživanja ili korištenja svih ljudskih prava, temeljnih sloboda na političkom, ekonomskom, socijalnom, kulturnom, društvenom i svakom drugom području na ravnopravnost s osnovi drugim osobama. Da li će ratifikacijom ove Konvencije se desiti presedan pa će Ustavni sud Republike Hrvatske konačno postupiti po zahtjevu za ocjenu ustavnosti koji mu je podnijet prvi put 1999. godine? pa drugi put 2001. godine? Pa treći put krajem prošle godine kada se Ustavnom sudu sa zahtjevom ocjene ustavnosti mirovinske reforme iz '98. obratio pučki pravobranitelj? 7, 8 godina Ustavni sud Republike Hrvatske ne postupa po nekoliko zahtjeva za ocjenu ustavnosti koje je dat u ime oko 30 tisuća invalida rada. Ili invalidi rada nisu invalidi po ovoj Konvenciji ili po našim zakonima? Ili i tu provodimo različiti pristup različitim kategorijama invalida? I možete zamisliti jamčimo da neće biti diskriminacije prema invalidima. A Ustavni sud 8 godina šuti na sve podneske i zahtjeve za ocjenu ustavnosti. I mi im jamčimo jednakost pred zakonom, a oni traže da Ustavni sud ocijeni da li su njihovo prevođenje iz privremene skrbi u trajnu invalidsku mirovinu sa prepolovljenim materijalnim pravima bili ustavna ili ne. I želimo ljude uvjeriti kako će ratifikacijom Konvencije invalidima biti puno lakše. Nadalje, u ovoj Konvenciji također postoji i odredba u članku 24. točka 3.a olakšati učenje Braillovog pisma, alternativnih pisama, alternativnih načina sredstava i oblika komunikacija. Hoće li Hrvatski sabor konačno dobiti odgovor na pitanje da li su udžbenici za osnovne i srednje škole na Braillovom pismu ušli u standard, udžbenički standard kojega djeca učenici u redovnim školama dobivaju besplatno? 10. put se to pitanje postavlja u Parlamentu i nitko na njega ne želi odgovoriti. Zadnji put je rečeno bit će, bit će, ne zna se kada. I završavam sa sljedećim. Članak 33. država i stranke će u skladu sa svojim pravnim i administrativnim sustavom održavati, osnaživati, imenovati ili uspostaviti okvir za djelovanje unutar odnosne državne stranke, uključujući jedan ili više nezavisnih mehanizama kako bude primjereno koje je će promicati, štiti i nadzirati provedbu Konvencije. Dakle imamo obavezu osnovati stalno tijelo provedbe Konvencije. Što to za invalide u Hrvatskoj znači? Ništa. Kad i bude osnovano nekakvo državno ili paradržavno tijelo tim ljudima se ne jamči ništa. A ja ću vam to dokazati. Hrvatski sabor je svojim Zaključkom usvojen 19. studenog 2004. zaključio obavezuje se Vlada Republike Hrvatske da u što kraćem roku izradi cjelovitu analizu materijalnog položaja invalida rada, te dostavi na raspravu Hrvatskom saboru. Ovaj Zaključak nije usvojen na temelju oporbenog prijedloga, ovo je Zaključak Hrvatskog sabora. Da li je od 24. studenog 2004. godine hrvatska Vlada Saboru dostavila analizu materijalnog položaja invalida rada? Jel se sjeća netko te analize, jeste ju imali tko prilike vidjeti i dobiti? Zašto smo tu analizu, taj Zaključak donijeli? Pa upravo zbog toga što su svi argumenti i činjenice ukazivale na to da se s invalidima rada nešto desilo kada smo ih silom zakona '98. s privremene skrbi prebacili u trajnu invalidsku mirovinu i još napravili razliku između onih koji rade i ne rade u materijalnom zbrinjavanju. Ja sam se obratio predsjedniku Vlade 24. siječnja 2006. I pitao sam premijera Sanadera kada će Vlada dostaviti tu analizu Saboru. Premijer mi je odgovorio da radna skupina koja je u međuvremenu izmijenjena novim članovima i dalje rade na analizi. Dakle to je bilo u siječnju 2006. Sada je kraj svibnja 2007. Moram priznati neka čudna radna skupina koja još uvijek radi pa se stalno izmjenjuje u svoje sastavu ili ne zna što bi trebala napraviti, ili joj je naloženo da ništa ne naprave. U tom odgovoru, a što se tiče Fonda za poticanje zapošljavanja i samozapošljavanja invalidnih osoba tog 24. siječnja 2006. premijer je napisao: "Cjelovitu analizu novih poticajnih mjera za zapošljavanje i samozapošljavanje osoba sa invaliditetom putem Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom biti će moguće izraziti tek nakon pune jednogodišnje provedbe zakona i odluke.". Pa prošle su dvije godine. Nema ni te analize i izvještaja. Kome se treba obratiti gospodine državni tajniče u vašoj Vladi, u hrvatskoj Vladi, što trebamo poduzeti kao saborski zastupnici, tko je taj na potezu koji će prvo učiniti potez da Vlada izvrši zaključak Sabora i dođe sa analizom da vidimo kakav je materijalni položaj invalida rada i tko je taj u ovoj državi, što se treba desiti da bi Ustavni sud nakon 8 godina se udostojio, a podsjećam vas da se radi o istim sutkinjama i sucima Ustavnog suda koji su nedavno ničim izazvani protumačili da moramo zakonima žene natjerati da rade 5 godina duže, u istim sutkinjama i sucima Ustavnog suda koji su bez ikakvog podneska i zahtjeva sa strane stavili van snage odredbe Zakona o neisplati dodatka na radni staž 0,5% po godini radnog staža i time sebi povećali plaću za 20-tak posto. Tamo im nije trebalo ni podneske, ni zahtjeve, ni požurnice, ništa im nije trebalo i u roku mjesec dana su donijeli takvu odluku. Ovdje kada se radi o interesu, a najčešće o egzistenciji 30-tak tisuća građana ove države koji su invalidi rada, koji su primali tisuću 300, tisuću 500 kuna na skrbi natjerani u invalidsku mirovinu sa 680 do 720 kuna mirovine nitko ne želi donijeti pravorijek. Vjerojatno zato da se i spriječi i onemogući da se obrate europskom sudištu i tamo zatraže pravdu. Ovo je uspješna kočnica kako Ustavni sud građane Republike Hrvatske sprječava da se obraćaju europskom sudištu. Hvala lijepa.
Molim lijepo. Poštovani kolega Damir Kajin u ime kluba IDS-a. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Ma razumljivo da ovu Konvenciju valja ratificirati. Daleko od toga da ova država nema visoke standarde barem kada je riječ o invalidima iz Domovinskog rata, ostali nisu baš u takvoj poziciji. Mislio da ću u ovoj Konvenciji pronaći odredbu koja bi sve invalide izjednačavala, ali na žalost toga u Konvenciji nema. Znači biti će da i drugdje u svijetu čini se distinkcija između pojedinih grupa invalida. Netko je izračunao da će za ovu Konvenciju trebati izdvojiti 62 milijona 417 tisuća kuna u 2008., 2009., 2010. godini, međutim dalje u obrazloženju se kaže da u djelokrugu Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta potrebno je godišnje osigurati 47 milijuna kuna, Hrvatskog zavoda za javno zdravstvu 417 tisuća kuna, Ministarstvo obitelji, branitelja, međugeneracijske solidarnosti 15 milijona kuna, a za provedbu konvencije iz djelokruga Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi sukladno zaključku Vlada Republike Hrvatske u prihvaćanju izvješća iz pregovora o drugom programskom zajmu za prilagodbu između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj još 175 milijuna 999 tisuća kuna tako da bi iduće godine po ovoj Konvenciji, računajući i taj zajam trebalo dodatno osigurati u proračunu 238 milijuna 417 tisuća i 240 kuna. To nisu zanemariva sredstva, jasno da to IDS podržava. Dapače mislim isto tako da invalide 2. svjetskog rata treba izjednačiti sa onima iz Domovinskog rata. Za mene su u ovoj Konvenciji ključni sljedeći instituti. Prije svega članak 3. to su opća načela poštivanje urođenog dostojanstva, osobne autonomije, nediskriminacija tih osoba, puno i učinkovito sudjelovanje i uključivanje njih u društvo, jednakost između muškaraca, žena. Zatim članak 9. koji govori o pristupačnost, a odnosi se na građevine, ceste, prijevoz, druge zatvorene, otvorene prostore. Zatim, država stranka će također poduzeti odgovarajuće mjere radi razvijanja, poticanja, praćenja provedbe minimalnih standarda, smjernica za pristupačnost prostora i usluga itd. Članak 16. koji govori o slobodi od izrabljivanja, nasilja i zlostavljanja. Zatim članak 19. to je neovisno življenje i uključenost u zajednicu gdje se kaže da država stranka ove Konvencije priznaje jednako pravo svim osobama s invaliditetom na život u zajednici s pravom izbora jednakim kao i za druge osobe itd. I dolazim tu do članka 27. koji je zapravo ključan, a govori o radu, zapošljavanju. Znači, govori se o tome da se zabranjuje diskriminacija temeljem invaliditeta, pod b) zaštita osoba s invaliditetom na ravnopravnoj osnovi s drugima u pogledu pravednih i povoljnih uvjeta rada uključujući jednake mogućnosti, jednaku plaću za rad iste vrijednosti, zatim omogućavanje djelotvornog pristupa osoba s invaliditetom općim tehničkim programima. Zatim, pod d) promicanje mogućnosti zapošljavanja i karijernog napredovanja osoba s invaliditetom na tržištu rada, pod f) promicanje mogućnosti samozapošljavanja poduzetništva, zapošljavanje osoba s invaliditetom u javnom sektoru i da ne nabrajam sve ostalo. Znači članak 27. je na neki način bit ove Konvencije. E sad kako u ovoj zemlji, u zemlji sa 300 tisuća nezaposlenih osigurati mogućnost da i invalidi rade, da zarade za život, da se osjećaju korisnim, a ne nečijom brigom, da ih se ne sažalijeva ili zbog invaliditeta da im se ne daje šansa. E kako to postići u ovoj zemlji koja ima 300 tisuća nezaposlenih? Kako to postići u zemlji gdje je preko 90% hrvatskog gospodarstva u ovom trenutku privatno, gdje više nema sentimenta prema nikome, pogotovo gdje nema nikakve poštede na ovom tržištu, gdje nitko nikoga ne štedi, gdje svatko razmišlja isključivo o sebi, a pitanje da li i oni koji su za to odgovorni o onima kojima bi trebali skrbiti. U ovoj zemlji uvažena gospodo zastupnici ima 429 tisuća 421 invalidna osoba. Ponavljam, gotovo 430 tisuća ljudi 10% ukupnog stanovništva Republike Hrvatske su na neki način invalidi. Od toga muškaraca 245 tisuća 897, žena 183 tisuća 524. Od rođenja je 13 tisuća 238 invalidnih osoba. Muških 10 tisuća 556, ženskih 2 tisuće 682. Iz rata je izašlo 45 tisuća 763 invalida. Od toga muškaraca 42 tisuće 913, žena 2 tisuće 850. Mi imamo u Republici Hrvatskoj 109 tisuća 104 invalida rada, od čega muškaraca 71 tisuća 310, žena 37 tisuća 794. Bolesnih invalida, znači koji su kroz bolest stekli invalidnost ima 197 tisuća 410. Muškaraca 84 tisuće, žena 113 tisuća. Od prometnih nesreća u ovoj zemlji imamo 18 tisuća 411 invalida. Muškaraca 12 tisuća, žena 6 tisuća 200 i nešto itd. Ostalo je još 20 tisuća, ukupno 430 tisuća. Iz NOB-a je još 13 tisuća 238 invalida. Rekoh ih Domovinskog rata 45 tisuća 763 i njih valja izjednačiti. Bez toga i ova konvencija je ne znam, mrtvo slovo na papiru. Za tih 430 tisuća invalida ili invalidnih osoba u Republici Hrvatskoj osiguravaju se znatna sredstva. Koliko, ja nažalost ne znam, jer bi to trebalo kumulativno izvući po stavkama sviju hrvatskih ministarstva ali može se spekulirati da gotovo 10% hrvatskog proračuna teškog nekih 106, 107 milijardi kuna ide za potrebe invalidnih osoba. No, jasno. Novac ne smije biti prepreka kada je riječ o invalidima. Međutim, ono što je prepreka, ono što je zapravo bitno kako tim ljudima osigurati posao? Ti ljudi, barem neki od njih ili jedan veliki broj mogu raditi, možda ne sve poslove, većinu da. Država bi zasigurno trebala posebno stimulirati zapošljavanje invalida. Ne može jasno ništa nikome nametati osim u tim javnim službama kao što npr. imamo zakonima riješeno da prednost pri zaposlenju pod istim uvjetima itd., imaju branitelji. Pa bi možda čak i invalide trebali uzdignuti na tu razinu. Ali, iz dana u dan, u ovoj zemlji imamo sve manje i manje državnih tvrtki ili onih u vlasništvu lokalne samouprave, sve više je tvrtki u vlasništvu privatnih osoba. E, sada kako to podredit, to zapošljavanje invalida interesima poduzetnika, ne znam nezaposlenih, države, lokalne zajednice itd.? Kojim mjerama se taj problem može riješiti ili kojim mjerama bi se taj problem trebao rješavati? Kojim stimulacijama? Hrvatska poznaje određene stimulacije za invalidne osobe ali, zapošljavanje invalida, to vidimo svi u svojim sredinama ide teško, često gotovo i nemoguće. Ponavljam. Ova konvencija, to je zasigurno dobra stvar. S provedba iste koša bez obzira što se ovdje naznačio ovaj podatak od 62 milijuna kuna u 2008. zbog tog zajma Svjetske banke 238 milijuna kuna. Nešto će se dodatno znači, novca izdvojiti za invalidne osobe. I sada, vjerojatno će njihov status, sumnjam biti bolji, ali recimo da vis a vis tog novca može eto, barem se skrenuti dodatna pozornost na te osobe. No, suština još jedanput je posao, a njega nažalost neće biti. Postoje neke tvrtke u Republici Hrvatskoj koje opet rade isključivo samo za državu, znači mimo tih javnih natječaja, znači nekim preferencijama i to isto tako treba stimulirati, jer zapravo i na taj način vidimo da se vodi socijalna politika. Neću sada spominjati ni jednu od njih, ali takvih nekih tvrtki, radiona u kojima radi 30, 40, 50 invalida Hrvatska poznaje od Pule nadalje. Znači. Što je ekonomija neke zemlje snažnija, to je položaj po mom sudu i invalida ili bi trebao položaj invalida biti bolji. Samo ta ekonomska snaga zajednice uvijek ne prati i ovu društvenu ili socijalnu svijest kod pojedinca, kod lokalne zajednice, kod države da tim ljudima na neki način treba veća pažnja nego možda ostalim građanima. A ako ne onda ne barem manja, zato jer su i oni na tom tržištu rada u neusporedivo lošijoj poziciji od osoba koje se ne nalaze u njihovoj situaciji. Konvencija eto, upravo zbog tih sredstava, ipak je to 238 milijuna kuna ne bi trebala ostati mrtvo slovo na papiru. Ali pretpostavljam, sumnjam zapravo da će našim invalidima biti puno bolje i sa tim sredstvima, jer ako se troši 10% proračuna, to je 10 milijardi, to bi bilo svega 2% više, dobro i tih 2% više ne treba zanemariti. Biti će bolje ja bih rekao, ako sami pomislimo da nam se nešto nažao može dogoditi nama, našim obiteljima i da recimo kroz takvu jednu poziciju promišljanja pokušamo se približiti i tim ljudima. Jasno je, jesam za ovu konvenciju, da se osigura tih 238 milijuna kuna, da se stimulira poduzetnika za zapošljavanje invalida. No, ni to nažalost sumnjam, neće jamčiti revoluciju kada je riječ o invalidnim osobama. Njima, još jedanput naglašavam ne treba sažalijevanje, njima treba posao. E, sada kako osigurati taj posao? Mali obrtnici teško da mogu otvarati takva radna mjesta, a s druge strane kasnije ćemo raspravljati, oni zapošljavaju oko 500 hiljada ljudi. Ali, pritisnuti su ti mali sa svih strana. Veliki sumnjam da će ih zaposliti jer im smetaju u ostvarivanju njihovih dobiti, a država čini onoliko jasno koliko može. Ono što je isto tako zanimljivo, dobili smo, mnogi klubovi prijedlog jednoga Nacrta zakona o doplatku na sljepoću. U Hrvatskoj imamo 75 osoba koje su izašli iz Domovinskog rata kao, koji dobijaju doplatak po toj sljepoći. Za njih se izdvaja 286 tisuća kuna, po osobi 3 tisuće 824 kune. Civilne žrtve rata je 181. Oni dobijaju znači doplatak u iznosu mjesečno po osobi 3 tisuće 320 kuna. Invalidi rada, njih ima 3 tisuće 193. Oni dobijaju doplatak mjesečno 896 kuna. Civilni invalidi socijalne skrbi dobijaju svega 400 kuna. A ovi koji imaju smanjen iznos svega 280 kuna ili mjesečno za tih 5 tisuća 806 invalida svih kategorija, država izdvaja 4 milijuna 639 tisuća. Predlažu normalno osobe da se manje-više ti iznosi kod sviju izjednače i to bi sigurno bio jedan značajan socijalni moment koji bi govorio između ostalog o pravičnijem društvu. Danas ili u ovoj godini za tih 5 tisuća 806 slijepih osoba izdvojit će se 55 milijuna i 677 tisuća kuna. Oni predlažu da se izdvoji 98 tisuća 888 tisuća kuna i kada bi se na taj način stvarno izašlo u susret tim ljudima mislim da bi se ispravila prema njima jedna velika im socijalna nepravda jer nisu oni krivi što je netko recimo od rođenja slijep i ne može biti neka bitna razlika između civilne žrtve rada i invalida domovinskog rata. Nije to jednostavno korektno i to bi trebalo na neki način izmijeniti i ispraviti. A što se tiče same konvencije jasno je to je međunarodni akt i kao takvoga mislim da ćemo jednoglasno i prihvatiti.
Hvala lijepa kolega Kajin. Na redu je poštovana kolegica Adlešić u ime Kluba zastupnika HSLS-a. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepa, kolega potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Cilj ovog zakona je potvrđivanje konvencije i fakultativnog protokola kao međunarodnog ugovora koje Republika Hrvatska preuzima i tu je i obaveza osigurati ostvarenje svih ljudskih prava i sloboda osoba sa invaliditetom bez diskriminacije na toj osnovi. Međutim, ako pogledamo usklađenost do sada naših zakona, provedbene akte koji im prijete, onda se doista otvara pitanje radi li se o dokumentu koji je provediv ili nije. Mislim da bismo tu trebali biti iskreni. Mi inače zastupamo odnos prema ljudima sa posebnim potrebama takav da inzistiramo na tome da im se govori isključivo istina i onda kad ona nije popularna i onda kad ne ohrabruje ali je daleko teže i daleko štetnije što je u zakonima provedivo a što nije. Jer prihvaćanje ove konvencije uvodi niz obaveza za državu potpisnicu, njome se uređuje niz pitanja za osobe s invaliditetom od obrazovanja, zdravstvene skrbi, osposobljenja i rehabilitacije, rad, zapošljavanje, primjereni životni standard, socijalne zaštite, sudjelovanje u kulturnom životu, rekreaciji, športu, jednakost pred zakonom. I sad da ne pobrojim, pogledajte koliko je to stvarno provediv. Evo, samo da skrenem kratko pozornost na kretanje. Sudjelovanje na primjer u kulturnom životu, rekreaciji i športu. Pa vidjet ćemo da na lokalnim razinama ni osobe sa manjim teškoćama, zapravo naročito po manjim gradovima te mogućnosti nemaju. I sada obećati da ćemo to izvršiti doista treba biti potpuno iskren i reći koji su to rokovi, koja su to sredstva. Bez toga se radi samo o deklaracijama jer veći dio tih troškova prije ili kasnije ipak pada na lokalne proračune, na gradske, općinske i na županije jer još uvijek našim invalidima su nedostupne funkcije i poslovi koji se obavljaju na primjer u Bjelovaru u Centru za socijalnu skrb. Do nedavno je to bilo i u policiji ali je sada riješeno a mogućnost da se ode ili u kazalište ili u kino, dakle ono što bi trebala jamčiti ova konvencija je vjerujte za mnoge gradove čak i u projektima gradovi bez barijera potpuno nerealno. I treba vidjeti dakle koji je rok, koja su sredstva i onda reći istinu. Podsjećam da se radi o podatku od 9,6% ljudi od ukupnog broja stanovnika od čega su 183 tisuće 524 žene. Dakle, ne možemo biti neiskreni i varati 10% stanovništva obećanjima koja ne možemo ispuniti. Evo, područje zdravstvene skrbi. Činjenica je da naš sustav zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite u Hrvatskoj uspostavljen je na načelu, na javnom načelu svima jednako pod jednakim uvjetima i za sve osigurane osobe zavoda. Međutim, pogledajte koliko je to doista tako, od lista čekanja do prigovora koje ćete moći čuti od građana samo kad se radi o pravu na lijekove. Dakle, vidjet ćete da već tu postoji ozbiljan problem. No, kad se radi o osobama s invaliditetom u praksi se doista pokazuje da evo ovo navedeno načelo ne može biti provedeno u punom smislu, kako će osobe sa invaliditetom postići istu razinu samostalnosti i osposobljenosti kao i osobe koje nemaju tih problema. Njima je u specifičnim situacijama jer je jasno da se nalaze u posebnim okolnostima potrebno osigurati višu razinu zdravstvene zaštite. Najčešći problem s kojim se osobe sa invaliditetom susreću je vrlo kompliciran, nerazložan postupak ostvarivanja prava na primjer na ortopedska i druga pomagala. Pogledajte samo koliko dugo trebaju nositi protezu ili koliko dugo trebaju čekati na kolica i vidjet ćete da je minimum dva puta je to duži rok od onog koji je realan. Ne može se očekivati da svi ljudi to mogu pokrivati ili nešto što može izgledati vrlo jeftino ali je činjenica, na primjer žene operirane od raka dojke mogu dobiti godišnje dva grudnjaka. Može izgledati kao sitnica, ali dakle ne možemo obećavati ono što se ne može ostvariti. Mora se i pojednostaviti postupak za ostvarivanje prava u sustavu zdravstvene zaštite. Osobama sa invaliditetom mora se omogućiti pomoć, prava i usluge koje će doista omogućiti nesmetan život u zajednici a osposobljavanje osoba za rad vrlo je bitno kako uključiti osobe sa invaliditetom u aktivan život, ostvariti njihovo pravo na rad i zapošljavanje ali s tim da se doista krene od temelja, znači od sustava obrazovanja posebice programa srednjoškolskog obrazovanja koje se nastoji uskladiti ali još uvijek nije usklađeno ni sa potrebama tržišta rada. Potrebno je napraviti detaljnu analizu pa odrediti koji su potrebni profili zanimanja koje tržište traži a ne da osobe sa invaliditetom koje se školuju daleko teže zbog okolnosti u kojima žive a onda ostaju nezaposleni. Postoji podatak da neki invalidi čekaju na Zavodu za zapošljavanje nerijetko i preko deset godina. Vezano za povećanu mogućnost zapošljavanja evo trenutno čeka 5 tisuća i 820 ljudi koji čekaju na prvo radno mjesto. Pitanje je naravno i socijalizacije ali i edukacije nastavnika za rad s djecom koji imaju teškoće u razvoju te broja defektolog. Provjerite podatak koliko ima defektologa u osnovnim i srednjim školama pa ćemo onda vidjeti koliko su ovi dokumenti provedivi. Treba vidjeti i što sa osobama sa invaliditetom koje ne mogu steći niti najnižu razinu stručne spreme. Dakle, nužne su promjene akata, promjene čitavog paketa zakona ali i strože sankcije za neizvršavanje obaveza koje se odnose na ovu posebno osjetljivu kategoriju. Mislim da treba razmisliti i o ljudima koji su postali invalidi od mina. Postoje inicijative koje bi bilo dobro da Sabor razmotri da to, da ih se tretira kao invalide Domovinskog rata. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovana kolegice. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovana kolegica Čikeš. Izvolite kolegice.
Poštovano potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom i fakultativnog Protokola uz Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom, s Konačnim prijedlogom zakona klub Hrvatske demokratske zajednice podržava i prihvaća donošenje istih po hitnom postupku. Oni su već potvrđeni u New Yorku 13. prosinca 2006. godine, a potpredsjednica Vlade Republike Hrvatske i ministrica obitelji i branitelja i međugeneracijske solidarnosti je u ime Vlade Republike Hrvatske potpisala isti 30. ožujka ove godine. Konvencija stupa na snagu kada je potpiše najmanje 20 zemalja. Taj uvjete je već ispunjen. Znači Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom i pratećim fakultativnim protokolom je već na snazi. Brojni međunarodni i regionalni dokumenti Ujedinjenih naroda i Europske unije kao što su povelje, deklaracije, konvencije, paktovi i druge vrste međunarodnih pravnih akata obvezuju države potpisnice na određeno ponašanje i ostvarivanje preuzetih obveza, osobito u vezi ljudskih prava i sloboda te učvršćivanje istih. Opća nastojanja iznesena ovim aktima, pa tako i ona ovom Konvencijom usmjerena su na uklanjanje negativnih posljedica društvenih razlika, uz istovremeno prihvaćanje razlika među ljudima. Stoga ni jedna od razlika ne opravdava nikakvo podvajanje ljudi s obzirom na dob, s obzirom na spol, rasu, vjeru, podrijetlo, uvjerenje ili invaliditet, a upravo osobama sa invaliditetom je posvećena ova Konvencija i prateći fakultativni protokol. Svakom čovjeku pripada jednako prirodno pravo, pravo na dostojanstvo. Procjene Svjetske zdravstvene organizacije pokazale su da je oko 10% populacije zahvaćeno nekim oštećenjem zdravlja koje na ovaj ili na onaj način ograničava ili mijenja njihovu sposobnost na različitim područjima življenja. U Republici Hrvatskoj prema popisu iz 2001. godine od ukupnog žitelja 429 tisuća 421 su osoba sa invaliditetom, bio da se radi s osobama sa tjelesnim invaliditetom, sa kroničnom bolešću, sa oštećenjem sluha ili oštećenjem vida sa mentalnom retardacijom, autizmom ili pak višestrukim oštećenjima. I još jednom se Republika Hrvatska potpisivanjem ove Konvencije i fakultativnog protokola potvrdila kao socijalna država sa stvaranjem socijalnih uvjeta za konzumiranje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda osoba sa invaliditetom. Dakako da je ovo sve zagarantirano i Ustavom Republike Hrvatske. Republika Hrvatska je do sada izgradila sustava prava osoba sa invaliditetom pa možemo konstatirati da je većinski sadržaj ove Konvencije već implementiran u naše zakonodavstvo. A za onaj manjinski dio sva državna tijela se obvezuju da usklade svoje propise i djelatnosti sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom. Dakako veću pozornost treba posvetiti primjeni, implementaciji u praksi svih zakona i ove obvezujuće Konvencije. Vlada Republike Hrvatske je dala i projekciju financijskih sredstava potrebitih za provedbu ove Konvenciju za 2008., 2009. i 2010. godinu, o tome je više govorio gospodin tajnik. Ova financijska sredstva trebalo bi osigurati Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, zatim Hrvatski zavod za javno zdravstvo, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, a Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi već je troškove provedbe ove Konvencije osiguralo kroz drugi programski zajam između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Dakako tu je i fakultativni protokol uz Konvenciju prava osoba sa invaliditetom koji precizira Odbor za prava osoba sa invaliditetom i njegovo djelovanje. Klub Hrvatske demokratske zajednice prihvaća Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom sa pratećim protokolom i smatra da će njihovo primjenjivanje još više poboljšati položaj i življenje onih kojima su upravo namijenjeni. Hvala.
Hvala vama poštovana kolegice. Ispravaka netočnog navoda, kolegica Škulić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. … [[Govornica se isključila, ne čuje se.]] upoznati sa tehnologijom potpisivanja i ratificiranja Konvencije. Dakle, prvim danom, obzirom da sam i radila na Konvenciji i sudjelovala u potpisivanju, odnosno bila član delegacije kad se potpisivala Konvencija, taj prvi dan potpisalo je negdje oko 70 zemalja. A za ratifikaciju Konvenciju da bi ona stupila na snagu potrebno je ratificirati, ratifikacija 20 zemalja. Dakle, ratifikacija, a ne vi ste rekli potpisa, ratifikacija 20 zemalja da bi ona stupila na snagu. Međutim, do sada je stupilo, samo jedna zemlja ratificirala Konvenciju. I zbog toga mislim da mi ne bi trebali po hitnom postupku, obzirom da ni zemlje članice Europske unije još nisu pogledale svoje zakonodavstvo i ne žure sa ratifikacijom. Hvala lijepa.
Hvala na pojašnjenju, ali se ne radi o ispravku, nego pojašnjenju, sa vašeg mišljenja. Zbog toga vas molim da ne zlorabite institut ispravka netočnog navoda. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je u ime kluba PGS-a, SBHS-a i Međumurske demokratske stranke, poštovani kolega Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Evo dopustite dakle da se u ime regionalnih stranaka osvrnem na ovu Konvenciju. Naš klub podržat će dakle ovu Konvenciju, ali uz isticanje upozorenja da postoje i teškoće u ostvarenju prava i povlastica invalida. Naime one se pojavljuju zbog toga što postoje dakle brojnost i rascjepkanost propisa po raznim zakonima, a neki spominju dakle da ovu problematiku tretira čak 271 zakon u Republici Hrvatskoj, također koje prate i brojni pravilnicima kojima se daju prava invalidima. A u mnogim slučajevima ta prava nisu poznata invalidima. Treba također znati da mnoga od tih prava ovise o mnogo detalja, a posebice o pravnom statusu pojedinog invalida, o stupnju invalidnosti, vrsti invalidnosti, imovinskom stanju ili prihodima, mjestu gdje se živi, kao i o tome radi li se samo o tjelesnom invalidu ili o invalidu rada. Dakle, govori se o arhitektonskim barijerama, dakle o životu invalida, a eto sad čujemo da ima mnogo i onih birokratskih barijera u koje su često puta nepremostive prepreke da bi neki invalid ostvario neka svoja prava. Evo pa danas isto tako imamo jednu od takvih akata, imamo Prijedlog Zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Dakle, to je jedan od ključnih akata, ključnih zakona koje donosimo u ovom Saboru. Mogu samo da podsjetim da smo prije nekoliko tjedana imali na dnevnom redu Sabora Prijedlog Zakona o pravobranitelju osobe za s invaliditetom, da smo danas isto tako raspravljali o jednoj važnoj isto tako bitnoj temi koja isto ima za cilj da senzibilizira javnost u određenom dijelu ove pragmatike, tj. danas smo raspravljali o prijedlogu odluke o proglašenju Nacionalnog dana zaštite na radu, … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatskom saboru već 2005. donijeli isto tako i Deklaraciju o pravima osoba s invaliditetom, da smo također donijeli u ovom Saboru prije nekoliko godina nacionalni program za poboljšanje kvalitete življenja osoba s invaliditetom, nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine itd., itd. No unatoč toga nismo riješili jedan od ključnih problema koje muče naše invalide, tj. barem dio tih naših invalida, a to je dakle njihov zahtjev da se invalidnost određuje dakle prema stupnju invalidnosti, a ne prema porijeklu invaliditeta. Dakle, mislim naravno da će se određenim zakonima to čim prije promijeniti. Što se tiče stava prema invalidima stav je našeg kluba, kluba regionalnih stranaka da invalide treba u što većoj mjeri smatrati subjektima u društvu kojima je potrebno dati jednake mogućnosti, a promatranje invalida kao objekata kojima se samo pruža skrb i pomoć je pogrešno, jer se koncentracijom jedino na invalidnost određene osobe ta ista invalidnost često bezrazložno povećava. Također naš je stav da je pogrešna akcija društva koja se koncentrira samo na davanje mirovine i pomoći za invalidnost jer se na taj način mnoge osobe prijevremeno isključuju iz rada, umjesto da nađu šansu u rehabilitaciji i osposobljavanju za rad. Pomoć invalidima da nađu svoje mjesto u radnoj okolini moraju se provodi u poticajnom okruženju kako političkom koje se odnosi na politiku tržišta rada, mirovinske i obrazovne sustave, tako i socijalnom okruženju u kojem mora biti razvijena javna svijest o pružanju jednakih mogućnosti osobama s invaliditetom. Naše je mišljenje dakle da ova Konvencija ide u ovom smjeru mada smo dakle svjesni da će biti velikih teškoća u njezinom provođenju. Tu bi mogli izdvojiti ili želimo izdvojiti dakle neke osnovne točke za koje mislimo da su bitne i da bi ih trebalo u našem sustavu što više unaprijediti, tj. dovesti na onaj nivo za koji predviđa ova sama Konvencija. Tu prvenstveno mislimo na obrazovanje i na zapošljavanje. Prema ovoj Konvenciji ova, dakle ova Konvencija predviđa da osobe s invaliditetom ne budu isključene iz općeg obrazovnog sustava na osnovi svojeg invaliditeta te da djeca s teškoćama u razvoju ne budu isključena iz besplatnog i obveznog osnovnog ili srednjeg obrazovanja na osnovi teškoća u razvoju. Prema izvješću, jednom izvješću, tj. izvješću koje je kreiralo i provelo dakle institut otvoreno društvo u suradnji s Hrvatskom udrugom za promicanje inkluzije, tj. uključivanja situacija je sasvim drugačija. Hrvatsko zakonodavstvo kojim su obuhvaćena prava osoba s intelektualnim teškoćama, tj. osoba čije su sposobnosti za učenje značajno ispodprosječne još uvijek nije u skladu s međunarodnim standardima. Ovaj rezultat dakle proizlazi iz ovog izvješća. Djeca s umjerenom, umjerenim i većim intelektualnim teškoćama upućuju se u školske ustanove s posebnim programima, tj. specijalne škole ili ustanove socijalne skrbi. U praksi pak i uključivanje inkluzija djece s blažim intelektualnim teškoćama redovito školstvo prilično je ograničeno, u mnogim školama naime izostaju odgovarajuće razine potpore ovom uključivanju. Mnogo je dakle razlika za to od samih školskih programa, pa do samih opremljenosti škole što se tiče kadrova dakle i materijalnih uvjeta. Zbog toga bi trebalo dakle u naše zakone ograditi i isto tako odvojiti i dodatna sredstva kako bi se pomoglo osiguranju ovog prava, države stranke trebale bi dakle poduzeti odgovarajuće mjere za zapošljavanje nastavnika, ovdje je već bilo riječi dakle da je upravo stručnih nastavnika u našim osnovnim školama premalo. Ovdje se predviđa čak dakle da se uključuju nastavnici i s invaliditetom koji znaju znakovni jezik i Braillovo pismo, ne znam za sada niti jedan takav slučaj i također treba obučiti stručnjake i osobe koje rade na svim obrazovnim razinama. Takva obuka mora uključivati svijest o invaliditetu i korištenju odgovarajućih načina, sredstava i oblika komunikacije. Dakle, što se tiče obrazovanja tu nas čeka veliki posao da bismo mogli zadovoljiti osnovne uvjete dakle ispunjavanja ove Konvencije. Također sličan je slučaj i u sustavu rada tih zapošljavanja. Ova isto Konvencija govori o zabrani diskriminacije temeljem invaliditeta u odnosu na sva pitanja vezana uz sve oblike zapošljavanja uključujući uvjete pronalaženja kandidata, primanja na posao i zapošljavanja, trajanja zaposlenja, karijernog napredovanja u službi i sigurnih uvjeta rada koji ne štete zdravlju itd., itd. Prema ovom istom istraživanju dakle, tj. prema gospođi Borki Teodorović predsjednici udruge za promicanje inkluzije kakvo je trenutno stanje dakle u Hrvatskoj poslodavci odbijaju zaposliti osobe s intelektualnim teškoćama budući su uglavnom zabrinuti oko povećanja troškova i nižeg radnog učinka. Hrvatska Vlada je slabo uključena u kampanju kojom bi se radilo sustavnije na osvještavanju poslodavaca o potencijalima koje imaju osobe s intelektualnim teškoćama. Kako bi pomoglo pronaći posao za osobe s intelektualnim teškoćama Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva bi trebalo proširiti poticajne programe koji se trenutno nude samo za zapošljavanje u punom radnom vremenu s programima koji bi uključivali rad s nepunim radnim vremenom itd. U Hrvatskoj je tek nekolicina osoba s intelektualnim teškoćama zaposleno ili imaju barem neki posao. Hrvatski Zakon o radu sasvim eksplicitno zabranjuje diskriminaciju koja se temelji bilo na tjelesnom bilo na metalnom oštećenju. Ali od poslodavaca ne zahtjeva da osiguraju razmjeran, realan i odgovarajući broj radnih mjesta za osobe s invaliditetom. Sukladno tome, Hrvatska još ne udovoljava zahtjevima Europske unije tj. direktive o zapošljavanju. Ono što je sad dakle napravljeno u Hrvatskoj, da je nakon mnogih teškoća, zapravo osnovan je Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje invalida, ali on je, jedva da je profunkcionirao. A i sam način funkcioniranja izaziva mnoge dvojbe. Kao prvo dakle u pitanju su sredstva koja dobiva taj Fond za funkcioniranje, a ta sredstva su predviđena dakle u visini od 0,1% od iznosa koji se izdvaja za mirovinsko i zdravstveno osiguranje svih hrvatskih zaposlenika te dodatnim dotacijama iz proračuna. Sad tu ima nekoliko problema. Jedan je problem u tome da se kroz ovaj fond, kroz tj. skupi prema ovom članku zakona, skupi dovoljno tj. dosta sredstava, za 2005. je navodno bilo skupljeno i 70 milijuna kuna, da bi bilo potrošeno samo 9 milijuna kuna. A ostala sredstava prelijevaju se u neka druga ministarstva. Također neki upozoravaju isto tako kako se troše ta sredstva u samim poduzećima tj. da se potpore koje dijele fond, da se ne troše na zapošljavanje invalida na otvorenom tržištu rada, nego se uglavnom troše na nekakve oblike zaštitnih radionica. Neki poslodavci koji su koristili sredstva tih fondova govore dakle da se jedan dio tih sredstava bespovratnih dakle sredstava iskoristili za vraćanje dugova, a drugi dio za garanciju za nove kredite. Moglo bi se reći dakle da su ta sredstva bila korištena za očuvanje radnih mjesta, a ne za otvaranje novih radnih mjesta. Mislim da bi ove stvari, u ovom fondu trebalo u svakom slučaju raščistiti što prije, kako bi fond radio na dobrobit invalida tj. da zapošljavaju iz godine u godinu sve više i više ljudi. A s obzirom da ima osigurana sredstva, mislim da bi to bilo moguće. Eto, toliko dakle što se tiče ove same konvencije zakona dakle sa osnovnom porukom da ćemo podržati ovu konvenciju, ali da se život, status naših invalida neće mijenjati donošenjem sve više i više zakona, nego primjenom tih zakona dakle u praksi i u životu. Hvala lijepa.
Hvala. U 12 i 6 je isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa, klub Hrvatske seljačke stranke kao što su iznijeli i predstavnici preostalih klubova podržat će prihvaćanje ove deklaracije sa znanjem da sama deklaracija neće dovesti do bitnih promjena. I uistinu prihvaćamo ovdje iznešene tvrdnje koje su rekle da se radi i o deklaraciji koja prihvaća već postojeća prava, da je najveći dio tih prava već implementiran u naše zakonodavstvo. Međutim, a realnost, stvarnost je bitno drugačija. Mi prihvaćamo i to inzistiramo na tome, dakako da i preostala prava koja nisu implementirana, poboljšanje prava koja nisu dobro regulirana, da to uđe u naše zakonodavstvo, da imamo zakone. Međutim, od samih zakona ne trebamo previše očekivat ukoliko ne uspostavimo aparat koji će omogućit a realizaciju postojećih zakona. Mi smo ukazivali sve vrijeme na potrebu uključivanja osoba s invaliditetom u društvo, u njihovu socijalizaciju. Najveća nesreća za osobu sa invaliditetom je da je isključena iz društva, da je socijalno izolirana. To je najveće zlo koje se može dogodit svakom čovjeku. I pružanje jednokratnih ili ne znam kakovih novčanih pomoći ne postiže zadovoljstvo, ne postiže cilj i svrhu uključivanja takve osobe. Zbog toga je uistinu najvažnije omogućit tim osobama zapošljavanje. Svojedobno kad smo donosili strategiju, Nacionalnu strategiju za osobe s invaliditetom ukazivali smo na to da je svojedobno postojalo društvo kapitala koja su zapošljavala isključivo ili najvećim dijelom upravo invalide. Dakako da su prigovori bili da ta društva kapitala nisu poslovala pozitivno i tu je dolazilo do intervencija države. I stoga umjesto da se prihvati činjenica da osoba s invaliditetom ponekad ne može dati radni učinak onakav kakav je potreban, da joj radna norma ne može biti kao svakom drugom, mi smo jednostavno rasformirali takova društva kapitala i invalide uključili u tržište rada uz ravnopravne uvjete kao i svakog drugog građanina. Dakako da je nerealno očekivat u društvu u kojem imamo 300 tisuća nezaposlenih da će poslodavci dakle u široj ponudi, u vrlo bogatoj paleti ponude da će izabirati osobe sa invaliditetom. Na takav način iako se ne radi izrijekom o diskriminaciji, de facto radi se o tihoj ili prikrivenoj diskriminaciji jer se uvijek nađe obrazloženje zbog čega je izabran netko od drugih kandidata. Da bismo omogućili uključenje osoba s invaliditetom u svijet rada uistinu su potrebni i programi i uistinu potrebni posebni programi i posebne poticajne mjere kako bi se poslodavce potaknulo da zaposle osobe s invaliditetom. Međutim, ako imamo istodobno na umu i rasprava koja je vođena po prethodnoj točki kad smo dakle raspravljali u korist ustanovljavanja Dana zaštite na radu 28. travnja, tada smo ukazivali zapravo na nezaštićenost invalida rada. I rekli smo da deklarativno dakle zalažemo se za zaštitu tih osoba. Međutim, to je samo deklarativno i to je kao moralna potpora, moralna podrška. A sam učinak od toga dana neće biti značajan. Isto tako i ovdje, mi ćemo u ovom Hrvatskom saboru prihvatit ovu deklaraciju. Međutim, ostaje gorka činjenica kao što smo čuli da ne ponavljam podatke, da od 430 tisuća osoba sa invaliditetom čak je 190 tisuća invalida rada. Nemoguće je zaključiti i reći da su to osobe koje su 100% zdravstveno nesposobne za bilo koji drugi posao. Mi smo donijeli Zakon o prekvalifikaciji međutim taj sam Zakon o prekvalifikaciji neće dovesti do toga da te osobe koje su po sili zakona uključene u sustav invalidskih mirovina sa nedostatnim odnosno nedopustivo niskim primanjima da ćemo ih uključiti u svijet rada na obavljanju poslova za koje postoji preostala zdravstvena sposobnost. Dakle u konačnici Klub zastupnika će podržati donošenje ove Konvencije ali se nadamo da će nam državni tajnik u svojoj završnoj riječi i obrazložiti činjenicu neutrošenih sredstava za programe koji su se odnosile za osobe s invaliditetom. Kako od Fonda za zapošljavanje tako i u cijelom drugom nizu programa koje zapravo ima svako ministarstvo. Svako ministarstvo ima stavke predviđene za realizaciju programa međutim te stavke su utrošene sa neznatnim dijelom. Te stavke se kasnije preraspoređuju na neke druge stavke, a da zapravo od onih sredstava koje smo dobronamjerno u dobroj vjeri prilikom donošenja proračuna osiguravali za boljitak upravo ove najosjetljivije skupine naših građana ta sredstva nisu bila utrošena. Pa i čitali smo izvješće o provedbi nacionalne strategije koja je govorila o tome šta se to učinilo za olakšavanje života tih osoba. Pa smo vidjeli da dobar dio škola još uvijek nema prilaze koji bi omogućili ulazak u škole osobama s invaliditetom. Ako ne omogućavamo sam ulazak dakako da ne omogućavamo ni školovanje. Dakle bilo bi vrlo interesantno pogledati koji su to razlozi iz kojih se ne koriste predviđena i odobrena sredstva. Jer dokle god nemamo obrazloženje tih razloga koji bi bili logični, koji bi ukazivali na objektivne okolnosti mi ćemo ustvrditi da ne postoji politička volja da se ovom dakle socijalno najosjetljivijem dijelu građana pomogne i da im se život učini lakšim. U prethodnoj raspravi, po prethodnoj točki sam ukazivala upravo na ukinuta prava invalida rada kao što je pravo na skraćeno radno vrijeme. Kao što je pravo na preraspodjelu na neko drugo radno mjesto. Međutim to je konstatacija. Mi nismo dobili niti naznaku, niti naznaku da se u tom dijelu i na taj način želi invalid rada zaštititi. Mi cijenimo i razumijemo nastojanje poslodavaca da mu je interesu da ima zdravu radnu snagu. Dakako da cijenimo. Ali teret i rizik transformacije ne mogu snositi oni koji su oboljeli na radnom mjestu i koji nisu sposobni radno i zdravstveno, nisu sposobni za određenu vrstu poslova. Itekako bi se moglo za njih naći poslova kod poslodavca na nekom drugom radnom mjestu. Međutim najbezbolniji i najlakše je tim, te ljude proglasiti tehnološkim viškom i poslati ih u mirovine tzv. invalidske mirovine. To je nedopustivo i dokle god takav pristup imamo, dokle god takav pristup imamo ne možemo reći da postoji iskrena politička volja da se olakša život osoba s invaliditetom. Dakle u konačnici Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava ovu Konvenciju, ali ukazuje i na potrebu, na potrebu jedinstvenosti između teorije i prakse jer sama teorija pod kojom podrazumijevamo dakako same zakone bez toga da bude, da bude udahnuta u praksu ne znači ništa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine predsjedniče zastupnica Lalić je rekla da nema političke volje da se pomogne ovoj grupi građana dakle zapošljavanje invalida. Što nije točno naime za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom 2003. godine nije uložena, nije izdvojena ni jedna kuna, a prema proračunu za 2007. godinu je, će se uložiti odnosno predviđeno je 37 milijuna kuna. Mislim da to najbolje govori o političkoj volji ove Vlade da se pomogne ovim građanima.
Državni tajnik Stjepan Adanić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, štovane dame i gospodo kao što sam rekao u uvodnom izlaganju konvencija predstavlja standard svih prava osoba sa invaliditetom. Dokument kao što je rečeno ovdje nekoliko puta je povijesnog značenja za osobe sa invaliditetom jer moraju, jer imaju pravo oni koji, jer nemaju pravo oni koji govore da je deklaratorne naravi jer sve odredbe ove Konvencije nakon ratifikacije moraju se ugraditi u nacionalno zakonodavstvo i tako će se odrediti ponašanje društva spram osoba s invaliditetom. To je mislim jasno svima. Što se, što se tiče prijevoda Konvencije i fakultativnog protokola ovdje moram vrlo jasno reći da je to autentičan prijevod Konvencije i protokola s engleskog jezika na kojem su radili eminentni stručnjaci Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija i Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Članak 12. koji propisuje znači jednakost pred zakonom isto tako je prijevod s engleskog jezika a znači pravna sposobnost. Vlada Republike Hrvatske u svojim provedbenim dokumentima znači u Nacionalnoj strategiji koji slijedi ovu Konvenciju i protokol … [[Govornik se ne razumije.]] mogućnosti osoba s invaliditetom. Ide znači za zaštitu osoba s invaliditetom i to pravnom, poslovnom i radnom i u poslovnom smislu i u radnom sposobnošću. Što se tiče prijedloga odnosno primjedbe HNS-a zašto žurni postupak? Moram jasno naglasiti da ova Vlada Republike Hrvatske o poštivanju, promicanju i zaštiti osoba s invaliditetom u svojim zakonskim i provedbenim aktima kao i konkretnom djelovanju na terenu u zaštiti osoba s invaliditetom čini sve što je moguće kako bi se ta kategorija hrvatskih građana potpuno zaštitila i uključila u društvo. Primjedba HSLS-a odnosno stav da je možda ta konvencija teško provediva već sam odgovorio na početku. Ali isto tako moram reći da provedbeni dokumenti koji idu poslije te, poslije te konvencije i protokola znači Nacionalne strategije koja je sad u završnoj fazi govori o svim nositeljima i sunositeljima mjera iz nacionalne strategije gdje su obaveze svih ministarstva, tijela državne uprave i županije i gradova u Republici Hrvatskoj i tamo se govori o rokovima kao i potrebnim financijskim sredstvima u proračun Republike Hrvatske koje je isto ova Vlada, ova Vlada osigurala. Konvencije i protokol koji ide uz to i provedbeni akti koje će Vlada Republike Hrvatske donijeti uskoro znatno će se znači tim dokumentima poboljšati status osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj, a Republika Hrvatska je tek sada izgradila sustav prava osoba sa invaliditetom koji je u velikoj mjeri podudaran sa pravima osoba sa invaliditetom i u skladu sa ovom konvencijom i sa standardima Europske unije. Hvala za sad.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ispravljam netočni navod gospodina državnog tajnika koji je rekao da je netočno da je ova konvencija deklarativne naravi jer će se sve to morati implementirati u zakonodavstvo. Gospodine tajniče, sama činjenica da pravo implementiramo u zakonodavstvo, a onemogućimo korisniku konzumiranje toga prava je deklarativnost. Evo, pravo je invalida pravo na rad, to je njihovo ustavno pravo. Na koji način mislimo omogućiti konzumiranje toga prava i tim osobama koje imaju određene prepreke koje drugi građani nemaju.
I poštovana zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče mislim da prevođenje teksta, dakle konvencije niste dobro napravili obzirom da u ovoj knjižici koju je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti tiskalo 2006. piše da je države potpisnice će prihvatiti da osobe s invaliditetom imaju punu poslovnu sposobnost, dakle koja daje puno veću razinu prava. A u ovom tekstu kojeg smo mi dobili na klupe piše pravna sposobnost. Vi ste gospodine predsjedniče pravnik, pa procijenite što je veća razina prava.
Hvala. Pojedinačna rasprava poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Dopustite mi da zaista izrazim svoje zadovoljstvo donošenjem Prijedloga zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom i fakultativnog protokola uz konvenciju. Veliki doprinos uz Vladu i Ministarstvo branitelja i međugeneracijske solidarnosti su dali osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj osobno ili kroz zajednicu saveza osoba sa invaliditetom Hrvatske. Ova Vlada je među prvim državama podržala usvajanje konvencije u Ujedinjenim narodima imajući na umu upravo zaštitu ljudskih prava svih osoba sa invaliditetom i temeljne slobode bez diskriminacije na osnovu invaliditeta uz ravnopravno uživanje ili korištenje prava i temeljnih sloboda. Konvencija izričito zabranjuje diskriminaciju osoba sa invaliditetom u svim područjima života uključujući i građanska prava, prava na obrazovanje, zdravstvene usluge, pristupačnost u prometu, pristup pravdi, osposobljavanju, rehabilitaciji itd. Naravno da država u skladu sa svojim pravnim i administrativnim sustavom promiče, štiti i nadzire provedbu ove konvencije. Briga za osobe s invaliditetom je važan dio socijalne odgovornosti u našem društvu budući da 10% osoba našeg društva su osobe s invaliditetom. Međutim, kvalitetu života osoba sa invaliditetom ne određuje primarno njezino razvojno oštećenje. Na primjer stupanj oštećenja vida, sluha ili itd. slično već uvjeti i utjecaji okoline kojima je osoba izložena. Ključni utjecaj u postizanju kvalitete života osoba sa invaliditetom su stavovi socijalne sredine. Senzibiliziranost javnosti, tj. pozitivan odnos prema svim osobama sa invaliditetom osnova je za aktiviranje potrebnih činitelja u društvu i za ostvarivanje svih uvjeta koji definiraju kvalitetu življenja. Članak 52. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske propisana je posebna skrb države posvećenoj zaštiti invalidnih osoba i njihovo uključivanje u društveni život. Osobe s invaliditetom imaju sva prava i slobode koje proizlaze i iz Deklaracije o pravima osoba sa invaliditetom koji smo upravo donesli u ovom Saboru. Međutim, unatoč svim tim dokumentima osobe sa invaliditetom se suočavaju sa zaprekama u nastojanju da u društvu sudjeluju kao ravnopravni članovi kao i sa kršenjem ljudskih prava. Vlada na razini ministarstava provodi različite projekte, na primjer Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi je financijski poduprlo programe i projekte nevladinih udruga kako bi poticalo uključivanje osoba sa invaliditetom u život zajednice. Provodi se projekt psiho socijalne podrške djeci koja skrbe za roditelje s invaliditetom, osiguravaju se sredstva za prilagodbu udžbenika za slijepe i slabovidnu djecu uključene u redovni sustav obrazovanja, kontinuirano provodi program edukacije i savjetovanja za samozapošljavanje gluhih žena. Uveden je institut osobnog asistenta, institut pravobranitelja, provodi projekt pristupačnosti itd. Međutim, vjerujem da će pomoću općih načela poštivanja dostojanstva, nediskriminacije, poštivanja razlika i prihvaćanja osoba sa invaliditetom kao dijela ljudske raznolikosti, poštivanje načela razvojnih sposobnosti djece s teškoćama u razvoju, senzibilizirati sve u društvu da doprinesu poboljšanju kvalitete osoba sa invaliditetom. Hvala.
Hvala. Dvije replike. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa dobro kolegice uočili i posebno apostrofirali osobe s invaliditetom i posebno slijepe osobe. To je jedan, teško je sada mjeriti invalidnost, ali sljepoća složit ćemo se nešto je izuzetno, izuzetno teško. Možda teško mjerljivo i sa ostalim vidovima invaliditeta. Međutim, na žalost evo Hrvatska je među ja mislim rijetkim zemljama koje nije riješila taj problem svojih građana, slijepih građana i nema dodatak na sljepoću. Mnoge zemlje to imaju razvijene po nekoliko stotina eura. Jedna Francuska 500 do 700 eura, međutim i zemlje s kojima se ne volimo uspoređivati riješile su taj problem. Jedna Albanija, jedna Srbija ima dodatak na sljepoću, a mi eto nismo kadri bar kolika je financijska mogućnost naše zemlje u ovom trenutku da bar eto svrgnemo našu pozornost na te osobe sa izuzetno, izuzetno teškim vidom invaliditeta.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice, slijepe osobe imaju dodatak na sljepoću, međutim on nije dovoljan u usporedbi s drugim zemljama i ova Vlada će učiniti sve da to popravi. Međutim, vi sami znate da nije još napravljen ni pravi registar i da nisu dovoljno podaci arhivirani, nisu dovoljno podaci podneseni da bi se to još moglo napraviti, a ova Vlada vjerujem i zaista na kraju krajeva jedan od zaključaka mislim i Odbora za rad, zdravstvo i socijalnu politiku i to da se ti podaci ažuriraju i da se u tom dijelu napravi odnosno da se taj dodatak za sljepoću poveća.
Druga replika poštovana zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Više-manje se slažem sa vašim izlaganjem, međutim dobro ste naglasili da se neke mjere ne provode. Na primjer, mene strašno nervira, mogu reći tu riječ a i osobe s invaliditetom da Vlada ne može jednostavno kreirati svoju politiku prema osobama s invaliditetom preko pilot projekata. Dakle, ne može na malom uzorku od 50, 60 ili 120 ljudi reći da je to zakon, da se radi nešto. Ne radi se ustvari ništa nego se pušta prašina ono zamagljuje se pravi problem. Također ovaj nesretni fond on ljudi moji ne radi. Ajmo govoriti istinu pa reći istinu fond ne radi. Tko je odgovoran za pitanje nerada toga fonda? Dakle, stvaramo novu kategoriju nezaposlenih osoba. Isto tako, izjednačavanje prava osoba s invaliditetom koje je jasno zacrtano u nacionalnoj strategiji do 2006. Tamo niti jedno pravo se nije izjednačilo, nova nacionalna strategija se nije donijela. Isto tako, na moje zastupničko pitanje, ja već treći put postavljam pitanje što je sa oslobađanjem PDV-a na uvoz automobila za civilne invalide s najtežim stupnjem oštećenja. Međutim, meni Vlada odgovara i to ne odgovara mi predsjednik Vlade kojem sam postavila pitanje nago gospođa potpredsjednica. Kaže da Vlada osigurava dosta novaca i da za ovu namjenu će biti osigurano sredstava kada ih bude država imala. Dakle, kada će to država imati novaca za osobe s invaliditetom meni stvarno nije jasno. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa. Ispada kolegice iz vaše replike da ova Vlada zaista ništa ne čini za osobe sa invaliditetom. Međutim, i sami ste rekli da je ova konvencija već implementirana u naše zakonodavstvo. Prema tome, na lokalnoj razini ovisi o nama samima koliko će se ta implementacija zakona odvijati. Da ova Vlada čini, ja vam mogu pričati niz mjera koje je ova Vlada učinila od zdravstva, sporta, rekreacije, osuvremenjenja nastavnih planova, od osiguravanja sredstava za najpovoljnije uvjete kreditiranja samozapošljavanja osoba sa invaliditetom, osiguranja pristupačnosti u sustavu kulture itd. Dakle, nije istina da se ne čini a sigurno da što se nas samih osobno tiče moglo bi se više činiti. Međutim, vi sami znate da sve ovisi o gospodarskoj situaciji u zemlji u kojoj se mi nalazimo.
Poštovani zastupnik Stjepan Kozina. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Evo, u potpunosti prihvaćam Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom. Govorim to i zato jer sam konzultirao udruge osoba sa invalidnošću i oni se sa ovim predloženim u potpunosti slažu. Međutim, rekli su mi da bi trebao istaći da su ova sredstva koja su predviđena u prijedlogu ovog zakona, aproksimativno da nisu baš temeljito prava tako da treba vidjeti prilikom proračuna koja su to sredstva i pravilno ih … [[Govornik se ne razumije.]] Drugo, veliki broj propisa regulira ovu materiju i radi toga dolazi do velikih problema oko ostvarivanja prava pa bi to trebalo vidjeti. Međutim, mi smo to govorili prilikom kad smo predlagali Zakon o pravobranitelju osoba sa invaliditetom, pa vjerojatno i o tomu trebamo voditi dosta računa. I drugo, oni predlažu da se izjednačavanje osoba sa invaliditetom bez razlike na uzrok invalidnosti. Oni smatraju da su te razlike prevelike jer neke naknade su 10% manje od drugih, da bi to trebalo na neki način regulirati. Što se tiče Konvencije o pravima osoba s invaliditetom evo ovdje u preambuli, ovdje potpuno prihvaćam, ovo je meni i novi termin koji prvi put i čujem. Kaže prihvaćajući da je invaliditet koncept koji se još uvijek razvija te da invaliditet nastaje kao rezultat međudjelovanja osoba s oštećenjima i prepreka koje proizlaze iz stajališta njihove okoline te iz prepreka koje postoje u okolišu a koje onemogućuju njihovo puno i djelotvorno sudjelovanje u društvu na izjednačenoj osnovi s drugim ljudima. Samo ovo nam daje veliku mogućnost da govorimo o osobama sa invalidnošću, o njihovim pravima i sve ono što mi moramo napraviti da se to poboljša. Ovdje govori članak 2. konvencije, veli komunikacija uključuje jezike, prikazivanje teksta, Braillovog pisma uključujući dostupnu informaciju i komunikacijsku tehnologiju. Ovdje nam jako puno govori što trebamo sve napraviti. Mi imamo dosta toga predviđeno u našim zakonima. Međutim, sve se to ne ostvaruje na način kako bi trebalo biti. Ja ne znam da li to Braillovo pismo, na koji način je njima dostupno, da li oni imaju mogućnost da se uče pisati jer ja znam da smo mi nekada u Zakonu o socijalnom osiguranju odobravali nekada te strojeve. Da li danas ima takvo pravo ja ne znam, zbilja bi morali vidjeti na koji način omogućiti sve ovo što se ovdje događa. Isto tako, morali bi vidjeti na koji način bi oni mogli imati sve ono što treba biti da bude njima to dostupno. Tu djeca s teškoćama u razvoju, kaže da će država osigurati sve mjere kako bi zajamčila djeci s teškoćama u razvoju puno uživanje ljudskih prava i temeljnih sloboda ravnopravno s drugom djecom. Danas to ja mislim da baš i nije moguće jer i u osnovnim školama imamo određenih problema jer nisu dostupne učione ljudima u invalidskim kolicima, posebno ako je to na katu a nema lifta. Onda tu djecu moraju roditelji sami nositi gore da bi on mogao prisustvovati nastavi i da bi se educirao. Ovdje isto tako govori o razvoju i provedbi zakona i politike u smislu provedbe ove konvencije i o drugim postupcima donošenja odluka koje se tiču osoba s invaliditetom država stranke će se temeljito savjetovati s osobama s invaliditetom i to ih aktivno uključivati kao i djecu s teškoćama u razvoju putem organizacije koje ih predstavljaju. Evo, meni bi bilo jako drago da ste vi prilikom donošenja ovog zakona konzultirali te organizacije jer njih ima dosta, oni imaju svoju krovnu organizaciju na nivou republike a isto tako po županijama i po gradovima i općinama. Znači, nemam dojam da su oni bili konzultirani prilikom donošenja ovoga zakona tako da se oni educiraju na način koji im je dostupan. Da li putem Interneta ili ako je nešto, netko obavještava. Tu što se tiče članak 9. pristupačnost, veli: «Države stranke ove konvencije poduzet će odgovarajuće mjere osiguranja pristupačnosti osoba s invaliditetom, izgradnjom, okruženju, prijevoza informacija i komunikacijama. Mi moramo konstatirati da što se tiče ovoga prijevoza da baš osobe sa invaliditetom posebno one u invalidskim kolicima zatim slijepe osobe sa psom vodičem imaju problema. Zatim veliki je problem i prijevozno sredstvo jer da bi invalidna osoba osoba došla do, do, u autobus nju treba unutra unijeti. Tko će ju unijeti, kakav je to problem mi znamo. Isto tako trebalo bi možda tim udrugama invalidnih osoba osigurati određena vozila gdje bi oni mogli onda uskočiti i takvu osobu odvesti. Na primjer ako treba ići liječniku, ako se treba nešto obaviti i niz drugih stvari. Isto tako što se tiče tih barijera, arhitektonskih barijera isto tako treba vidjeti da svi imaju određene mogućnosti da mogu to popraviti. Jer ja vjerujem da neke općine ne mogu izdvojiti sredstva iz svog proračuna da bi to napravila barem, ali im i omogućiti da barem kad rade nove ceste, nove nogostupe da to urede i da to naprave da bi osobe s invaliditetom imale mogućnosti da se kreću. Evo tu mi govorimo o obrazovanju. Malo smo govorili prije jer veli: «Razvoj osoba s invaliditetom kao i njihovih talenata i kreativnosti te mentalnim i tjelesnim sposobnostima u njihovom punom potencijalu». Ja ne znam te osobe vjerojatno nemaju takve mogućnosti bez razlike koliko oni bili pametni i nadareni jer među njima ima vrlo, vrlo kreativnih i sposobnih ljudi. Znači njima baš i nije to sve tako dostupno kako bi trebalo biti. Evo rad i zapošljavanje. Oko rada i zapošljavanja ima mnogo, mnogo stvari koje su i dosta dobro regulirane našim zakonom, našim zakonima i propisima međutim ona se ne poštivaju. Isto tako jer zna se da bi na svakih 50 u državnim službama ili pretežno koja rade ustanove u državnim službama da bi trebala na svakih 49 zaposliti jednu invalidnu osobu međutim to se ne događa. Ili se rijetko događa. Isto tako poslodavci nemaju baš puno saznanja oko invalidnih osoba. Oni očekuju da ti ljudi budu puno na bolovanju što i nije točno jer te … … /Upadica: Skrati … [[Ne razumije se]] / … Dobro, evo, evo pa s obzirom da se sve skupa žuri dozvolite mi da samo velim ovo na zadnjem gdje bi ja malo govorio, to je fakultativni protokol. Evo mi ovdje dajemo priznanje i nadležnost Odbora za prava s invaliditetom za primanja i razmatranja predstavki dostavljenih od pojedinaca ili u ime pojedinaca ili skupina pojedinaca koji su u njezinoj upravnoj nadležnosti. Evo mi dajemo veliko pravo tu, tim ljudima da se tu žale. I upravo tako nas očekuje tu velika borba za ostvarivanje navedenih prava a i naša jako, jako velika odgovornost. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici 30. svibnja je Zakonom utvrđen spomen dan Hrvatskoga sabora kao spomen dan radni i mi taj spomen dan Hrvatskoga sabora i obilježavamo i radno. Spomen dan Hrvatskog sabora 30. svibnja utvrđen je kao dan sjećanja i spomena na konstituiranje prvog slobodnog demokratskoga višestranačkoga izabranoga Hrvatskoga sabora, 30. svibnja 1999. godine i na povijesnu ulogu Hrvatskog sabora … … [[Upadica se ne razumije.]] I na povijesnu ulogu Hrvatskoga sabora u očuvanju hrvatske državnosti tijekom brojnih stoljeća. Dakle 30. svibnja 1990. godine. Brojnim naraštajima, zastupnicima, zastupnicama Hrvatskog sabora od prvog u povijesti Hrvatskog sabora, onih saborovanja koji su bili i na bojnom polju, koji su bili i u raznim dijelovima Hrvatske obilježavanjem ovoga spomen dana dajemo dužnu zahvalnost na njihovu povijesnu ulogu u očuvanju hrvatske državnosti i hrvatskog suvereniteta. Na očuvanju hrvatske državnosti kroz stoljeća ili kroz jedan cijeli milenij na kojemu se u tim saborovanjima vatra hrvatske državnosti, hrvatskoga suvereniteta grijala i neprekidno pa i u onim okolnostima kada je izgledalo da je potpuno ugasla ipak odražavala i rasplamsavala da bi u konačnici Hrvatski sabor na prvim višestranačkim demokratskim izborima kao istinsko predstavništvo hrvatskog naroda i građana Hrvatske u ovih 17 godina, nepunih 17 godina se konstituirao kao moderno, demokratsko narodno predstavništvo, zakonodavno tijelo i političko predstavništvo svih hrvatskih građana i zbog toga ga trebamo i primjereno obilježiti. Danas na svečanom koncertu u Hrvatskom narodnom kazalištu bit će prigodnim koncertom uz prethodno, prethodnu projekciju jednog dokumentarnog filma o ulozi i razvoju Hrvatskoga sabora, hrvatskog parlamentarizma to biti i na primjeren način i predstavljeno a eto mi na ovaj način na, uz nekoliko prigodnih riječi, radno na najbolji način i obilježavamo ovaj spomen dan Hrvatskoga sabora. Svim zastupnicima, svim zastupnicama, cijelom hrvatskom narodu i svim građanima Republike Hrvatske čestitam u ime Hrvatskoga sabora njegov dan, njegov spomen dan. [[Pljesak.]] Replika poštovana zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa kolege iz Hrvatske stranke umirovljenika u pravu ste kada ističete da osobe s invaliditetom iz Hrvatske nisu sudjelovale u procesu donošenja ove konvencije. Dakle, nitko iz nevladinog sektora nije bio u New Yorku. Međutim, to ne umanjuje njihov rad na terenu ovdje u Hrvatskoj. Naravno, nevladinih organizacija što se tiče osoba sa invaliditetom u Hrvatskoj. Isto tako mislim da bi trebalo pojasniti da konvencija određuje standarde. To nije loš dokument i dobro je da ga imamo jer prema njemu naravno moramo kreirati i svoje zakonodavstvo. Međutim, napravljena je greška već u samom startu jer mi, ja sam osobnog mišljenja da je trebalo najprije pročistiti hrvatsko zakonodavstvo i usklađivati ga sa člancima iz konvencije, a za to smo imali dobru platformu, a to je Nacionalna strategija koja se trebala paralelno donositi i sa ovom konvencijom. Dakle, mislim da je bilo dovoljno vremena i da nije dovoljno samo osigurati sredstva za socijalnu skrb i za, ne znam za obrazovanje, jer osobe sa invaliditetom trebaju živjeti punim životom i u svim segmentima društva.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Kozina.
Vi ste potpuno u pravu što se toga tiče. Ja smatram da upravo ovo što smo mi dali nadležnost ovom odboru da on nas kontrolira mislim da ćemo ozbiljnije prići materiji i da će naša odgovornost biti znatno, znatno veća. Ja se bar duboko nadam. Evo hvala lijepa.
Naime, gospođe i gospodo zastupnici sad bi bilo primjereno prekinuti raspravu i nastaviti je u 15,00 sati. Na redu je poštovani potpredsjednik Mato Arlović i još zastupnica Dorotea Pešić Bukovac sa nastavkom dakle u 15,00 sati. U 17,00 sati bi prekinuli današnju sjednicu, u 17,00 sati kako bi se svi mogli pripremiti za kazalište večeras. Da i toalete i sve ostalo, dakle tako da dame i gospoda sa svojim bračnim družicama i bračnim drugovima budu večeras, načelno sa bračnim. Nastavljamo sjednicom i raspravom. Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, državni tajniče. Prvo bih imao primjedbu na točku IV. obrazloženje vezano za potrebna sredstva. Naime, Poslovnik traži da se predvide potrebna sredstva za provođenje zakona. Ne može se reći da će biti predviđena potrebna sredstva u državnom proračunu za 2008. i nadalje. Dakle, ni okvirno se ne govori o tome šta će biti sve potrebno planirati osim u nekoliko pojedinačnih stavki koje govore zapravo o tome šta će koje ministarstvo raditi iako je sasvim, sasvim jasno da Ministarstvo znanosti, pa zatim Zavod za zdravstvo, pa onda Ministarstvo obitelji itd. i zdravstva i socijalne skrbi zapravo ne mogu pokriti sva potrebna usklađivanja zakonodavstva Republike Hrvatske sa ovom Konvencijom. Pošteno govoreći gotovo svi zakoni od odgoja i obrazovanja pa nadalje, koji regulira odgoj i obrazovanje pa nadalje zapravo se trebaju uskladiti sa ovom Konvencijom u jednom dakako segmentu i zbog toga bi trebalo malo pomnije i preciznije taj dio i napisati i isplanirati. Drugo, treba otvoriti još jednu stranicu koja je veoma interesantna, a to je pitanje usklađivanja našeg zakonodavstva sa ovom Konvencijom i usklađivanje našeg zakonodavstva sa propisima i pravnim stečevinama Europske unije. Naime, u tom pogledu treba također voditi računa da će i Europska unija morati jedan dio zakonodavstva usklađivati sa ovom Konvencijom, a da u isto vrijeme mi u pristupnim razgovorima i pregovorima moramo zapravo uskladiti svoje zakonodavstvo s Europskom unijom tako da nam se može dogoditi da radimo dva posla. E sad treće, nekoliko pojedinačnih primjedbi jer jednostavno ne mogu iskazati sve one koje sam pripremio, ali mislim da se moraju reći i zbog toga što one između ostaloga nalažu ili otvaraju neka pitanja vezano za usklađivanje zakonodavstva i daljnjeg postupanja. Pa dopustite da odaberem. Prvo članak 6. Meni je u jednoj konvenciji koja treba riješiti temeljna ili bolje rečeno stvoriti uvjete za ostvarivanje temeljnih ljudskih prava i sloboda osoba sa invaliditetom potpuno neprihvatljivo da u tekstu konvencije, znate drugo je u pristupnom obrazloženju konvencije, ali u samom tekstu konvencije da se napiše da pri okviru Ujedinjenih nacija se napiše da države stranke priznaju da su žene i djevojke s invaliditetom izložene višestrukoj diskriminaciji. To vam je poštovane kolegice i kolege katastrofa, katastrofa da mi, da je ovdje propisan da se zabranjuje i da se nalaže državama koje imaju to itd. da to mora napraviti onda bi to bilo nešto drugo, a ne ići sa deklarativno sa priznanjem, pa onda se tek u nastavnom dijelu govori da će se u tom smislu poduzeti mjere radi osiguranja punog i ravnopravnog uživanja svih njihovih ljudskih prava i sloboda. Prvo prava se ne uživaju, nego se ostvaruju. Drugo, pitanje tih mjera između ostaloga se sad postavlja pitanje i koje su one, da li su političke, ekonomske, pravne ili su svekolike i u takvoj situaciji sasma sigurno da to pitanje treba dodatno urediti. Druga moja pojedinačna primjedba je članak 9. Ovdje se između ostaloga lijepo govori o tome da osobe s invaliditetom imaju pravo na Braiellovo pismo, da imaju pravo na druge oblike pomoći u vidu osobnih asistenata, potrebe osobe s invaliditetom kako bi se … [[Govornik se ne razumije.]] pristup, da imaju promicanje drugih odgovarajućih oblika pomoći itd. Sad se postavlja pitanje da li smo mi svjesni da na temelju ovoga trebamo mijenjati zakon između ostalog u Hrvatskoj televiziji, da između ostaloga ćemo trebati mijenjati još neke propise koji uređuju informacije iz jednostavnog razloga, molim vas lijepo uzmimo samo gluhe i nagluhe osobe na osnovu ovoga imaju pravo tražiti da zapravo uz slikopisnu informaciju dobiju i titlovani tekst da bi mogli zapravo u isto vrijeme se informirati ili naravno na temelju mimike da budu dodatno informirani ili osobe koje su slijepe da uz to imaju pravo govorno čuti eventualno neke stvari. Prema tome, ja mislim da je to sasvim jasno da ćemo neke stvari u tom pogledu posebice morati razriješiti. Vrlo je neobična stipulacija primjedba tri, članka 11. gdje se kaže da države stranke poduzet će u skladu sa svojim obavezama proisteklim iz međunarodnog prava uključujući međunarodno humanitarno pravo i međunarodno pravo koje obuhvaća ljudska prava. Prvo je neobična stipulacija, druga veoma interesantna situacija međunarodno-humanitarno pravo je jedno od najstarijih oblika ostvarivanje i zaštite specifičnih ljudskih prava i u tom pogledu je trebalo zapravo to malo preciznije urediti, ali ostavimo tu preciznost po strani, no ovdje sada države stranke poduzet će u rizičnim situacijama uključujući situacije i oružanih sukoba da će poduzeti odgovarajuće mjere da se osobe s invaliditetom zaštite. Hvalevrijedna ideja sa veoma visokim stupnjem podržavam, ali istodobno postavljam pitanje tko će to provoditi. Ako je u pitanju humanitarno pravo jedino tko u tom segmentu ima mogućnost djelovanja to je Međunarodni Crveni križ i naravno domaće institucije Crvenog križa. Postavlja se pitanje da li smo svjesni koju obavezu između ostaloga ćemo morati domaćem Crvenom križu dodatno prenijeti na ovaj dio, da li smo svjesni kojim ćemo stvarnim situacijama morati preuzeti takve obaveze jer ovdje se ne radi samo o pomoći osobama, nego se radi i o upravljanju kriznim situacijama, ne radi se samo u slučajevima rata, nego se radi i u slučaju humanitarnih kriza, u slučaju prirodnih katastrofa itd., itd. Prema tome, ja ovo podržavam, ovo prihvaćam, ali sam u isto vrijeme svjestan potrebnog vremena i sredstava da se to pitanje realizira kao i potrebe izmjene zakona koji taj dio trebaju organizirati i propisati i osigurati da se provodi. Ne smije se zaboraviti da u takvoj situaciji će zapravo se dodatno pojačati obaveze humanitarnih organizacija, prije svega Crvenog križa i ne znam hrvatskog Caritasa. U članku 14. meni kažem ponovo čudna formulacija, države stranke će osigurati da osobe s invaliditetom na jednaki način kao i drugi uživaju pravo na osobnu slobodu i sigurnost. Zašto mi je čudna ova formulacija? Zato što smo prije toga dobili formulaciju o zabrani diskriminacije. Prema tome, čim vi kažete da trebate osigurati da netko ostvaruje istu slobodu i sigurnost, vi zapravo prikriveno priznajete da postoji diskriminacija. I u takvoj situaciji ovdje treba izričito biti zabranjeno da se sloboda i sigurnost osoba sa invaliditetom zapravo može dovesti u pitanje i ona ne smije bit ispod razine osoba koje na svu sreću nemaju invaliditet, a može se … [[Govornik se ne razumije.]] njen stupanj slobode i sigurnosti se može povećati ovisno za invalidne nedostatke. U članku 20. se otvara jedno veoma interesantno pitanje moguće interpretacije naše ili službene Vlade vezano za recimo za Zakon o PDV-u. Primjerice u članku 20. točka D. stavku 1. se kaže: Poticanje poduzeća koji proizvode pomagala za kretanje naprave od potpune tehnologije da uzmu u obzir sve aspekte pokretljivosti osoba s invaliditetom. Da li ćemo tu poticaj moći ostvariti između ostaloga napokon, tako da ukinemo PDV na invalidna pomagala koja se trebaju dati našim … [[Govornik se ne razumije.]] bez obzira na stupanj invaliditeta, nego je važno da je to nužno potrebno. Naravno kod nas će se javiti sada vlast, Vlada koja će braniti stajalište nekih od profesora koji zastupaju PDV u interpretaciji pri Europskoj uniji da to nije moguće, da PDV mora biti za sve jednak. A onda se postavlja pitanje, a kako će se zapravo to poticanje i na koji način će se poticati poduzeća da to rade? Oni moraju jedino eventualno raditi tako da im država kroz kompenzacije prizna ovaj dio. Ali, onda se postavlja pitanje ravnopravnosti subjekata u poslu? Ili recimo članak 27. u kojem se između ostaloga primjerice u točki B. kaže: Zaštita osoba sa invaliditetom na ravnopravnoj osnovi s drugima u pogledu pravednih i povoljnih uvjeta rada uključujući jednake mogućnosti, jednaku plaću za rad, iste vrijednosti, sigurne i zdrave uvjete rada uz zaštitu od uznemiravanja i pravnu zaštitu u slučaju pritužbi. Pa onda ostvarivanje radničkih, sindikalnih prava osobama sa invaliditetom na ravnopravnu osnovu s drugima. Vidite, u tom pogledu zapravo treba njima osigurati ne samo jednaka prava i jednake mogućnosti nego neovisno u ove eventualne nedostatke koji proizlaze iz invaliditeta zbog nemogućnosti obavljanja nekih dijelova posla ili operacije ne smije se prebacivati na teret osobe s invaliditetom nego to treba kompenzirati e sad tko, poduzeće odnosno trgovačko društvo ili država? Ja mislim država i u takvoj situaciji bi to pitanje trebalo dodatno razraditi. Naravno ne u ovoj konvenciji jer ona je sada riješena nego ostaje pitanje koje trebat će rješavati u našim zakonima, je zapravo više sa tog aspekta kad govorimo o toj Konvenciji da toga budemo svjesni. I sad pošto je već kraj, ja ću samo jednu rečenicu još reći, vezano za članak 34. u vezi sa protokolom primjerice stavkom 2. gdje se između ostaloga kaže u protokolu, da se neće razmatrati anonimne prijave s jedne strane ili neće se razmatrati prijave članica ove konvencije koje nemaju, nisu potpisale Protokol o odboru, ako su dostavljeni i ako su u pravu. Pa u čemu je smisao? Je li smisao da se provede konvencija ili da se zapravo omogući tim osobama, odboru da primaju plaću i da budu nagrađeni. Ja mislim da bi taj dio trebalo u nekoj sljedećoj verziji staviti kao prigovor da bi se moglo ostvariti prava, još kvalitetnija zaštita osoba s invaliditetom. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Vesna Škulić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Nekoliko primjedbi gospodine Arlović na vaše izlaganje iako se ja slažem sa većinom onoga što ste vi rekli. Međutim, malo bih vas nadopunila. Razgovarajući dakle sa mnogim delegacijama, između ostalog i sa finskom delegacijom. Oni su dali sebi dvije godine vremena do ratifikacije konvencije odnosno za usklađivanje svog domaćeg zakonodavstva da bi mogli što bolje provoditi konvenciju. Dakle, jedna Finska koja je puno bogatija i puno senzibiliziranija od nas po pitanju osoba sa invaliditetom. Isto tako nisu spomenute gluho slijepe osobe. A što se tiče ovoga članka 11. rizične situacije i humanitarna krizna stanja, to je inače članak hrvatske delegacije obzirom da smo vidjeli da osobe sa invaliditetom nisu zaštićene, nisu dovoljno bile zaštićene u sukobima koji su se događali tijekom '90.-tih u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini. I imali smo potrebu upravo iz tih razloga staviti osobe sa invaliditetom u rizične situacije i kada dođe do humanitarnih kriznih stanja. A isto tako činjenica je da kod se kod nas ne poštuje ni članak 27. koji regulira rad i zapošljavanje, jer kod nas postoji Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje koji je već odavno trebao zaposliti mnoge osobe s invaliditetom. I imali bi puno, puno manje problema i na kraju krajeva mi bi već apsolvirali ovaj članak 27.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović.
Mislim da je Finska postupila taktički. Ona je zapravo odlučila se da će se usklađivati sa konvencijom koju još nije niti ratificirala, ali je potpisala. Međutim, ono što smo mi napravili, mi smo sebi propisali ustavnu obvezu da to moramo napraviti. Naime, ako pogledate između ostaloga ovdje je navedeno i to, ovim zakonom potvrđuju se konvencije i fakultativni protokol kako bi njihove odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske, što je točno. Ratifikacijom ova konvencija, sukladno našem Ustavu postaje unutarnji dio pravnog poretka Republike Hrvatske, po svojoj pravnoj snazi će biti iznad zakona. Ostaje pitanje, šta će se dogoditi ako naši zakoni ne budu se usaglasili a u isto vrijeme naši, osobe sa invaliditetom pokrenu postupak zaštite svoj prava pozivom na pravno koje proizlazi iz konvencije? Poglavito kada se još uzme u obzir da su neka prava u konvenciji koju sam naveo kao primjer opisno navedena. Dakle, nisu konkretizirana nego su opisno navedena i daju mogućnost kroz tumačenje tih pravnih standarda vrlo široko tumačenje zapravo oko ostvarivanja između ostalog slobode i sigurnosti osoba sa invaliditetom u odnosu na takva pitanja. Mislim da ćemo imati dosta ozbiljnih problema vezano za funkcioniranje pravnog poretka. Ali dobro, to će zapravo značiti potrebu ubrzanog rada na usklađivanju zakonodavstva sa ovom konvencijom koja treba otvoriti uvjete da se zapravo što prije i što kvalitetnije stvori pravni instrumentarij za realizaciju ove konvencije, da se ona ne bi morala neposredno sama primjenjivati, jer u nekim pravima koje regulira, ona se i ne može primijeniti s obzirom da je pisana kao, tekstom političke deklaracije, a ne tekstom pravnog propisa koji se može nazvat zakon. Hvala lijepo.
Poštovana zastupnica Dorotea Pešić Bukovac. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Nadam se da će ova konvencija i fakultativni protokol koji ide uz konvenciju doprinijeti koliko-toliko u rješavanju svih problema koji su se nagomilali a vezani su uz prava osoba sa invaliditetom. Iako je veliki broj dokumenata od nacionalne strategije, deklaracija, pravilnika, naputaka, zakona, izvješća, konvencija i sličnih dokumenata, nisu sami po sebi garancija za rješavanje problematike osoba sa invaliditetom. Moram ovdje vas podsjetiti da kod nas u našem zakonodavstvu ima preko 280 raznih propisa koji se tiču osoba sa invaliditetom a da naravno pojmovi u tim propisima su neusklađeni pa se naša isto tako birokracija uzima za pravo tumačiti propise kako se njima prohtije pa tako se u nekim mjestima tumače na jedan način a u drugim sredinama na drugi način. Sa druge strane, vidljivo je da Vlada čini sve kako bi dobila na vremenu odnosno kako se ne bi morala izjednačiti prava svih invalida jer bi je to naravno i koštalo. Evo, ja ću navesti jedan primjer koji je bio ovdje kod nas u Saboru i mogu reći da je i najupečatljiviji. Da vas podsjetim, prije šest godina zastupnici u Hrvatskom saboru su zadužili Vladu Republike Hrvatske da izradi Zakon o izjednačavanju prava osoba sa invaliditetom ali do dana današnjeg to nije učinjeno iako su evo već bile dvije Vlade. Pa onda se postavlja pitanje zašto se to nije učinilo, a i sada kad su te udruge invalida same izradile nacrt zakona, organizirale su isto tako skupljanje peticije, imali su prosvjede, skupili su cirka 38 tisuća potpisa a kada su htjeli tu peticiju predati predsjedniku Vlade on ih je dva puta glatko odbio primiti pa ih je prije dvadesetak dana evo tako na jedvite jade primio ministar Ljubičić. Tako su iz udruga rekli, to je istina i možete pročitati zapisnik sa Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. A ja sam isto tako uputila pismo odnosno zastupničko pitanje Vladi gdje sam ih pitala kada imaju namjeru izjednačiti teške invalide i njima naravno dati doplatak na invalidnost. I sad ću vam ja pročitati jedan pasos iz tog odgovora. I kaže ovako, u Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo dovršava se postupak prikupljanja podataka o uzroku, vrsti, stupnju i težini oštećenja zdravlja osoba sa invaliditetom koji se unose u Hrvatski registar osoba sa invaliditetom. Završetkom prikupljanja navedenih podataka utvrdit će se točan broj osoba sa invaliditetom. Usporedo s time nužno je i što kvalitetnije definirati pojam teške invalidnosti a sve sa ciljem pristupanja izračunima u vezi sa zahtjevima Hrvatskog saveza slijepih i drugih osoba sa invaliditetom. Evo, to ide samo u prilog onome što sam rekla da žele dobiti na vremenu. A činjenica je da u registru postoje za sada 18 tisuća 634 osobe sa invaliditetom te da bi se izbjeglo rješavanje te problematike i dobilo na vremenu ide se ponovo u ispunjavanje registra. Podsjećam vas isto tako da u staroj strategiji Vlade Republike Hrvatske koja je vrijedila 2003. do 2006. je trebalo već izjednačavanje biti gotovo. Ali do dana današnjega kao što znamo to nije, ali koga briga to je samo nacionalna strategija i nema nikakvih sankcija za neobavljene poslove. Znamo da je sada 2007. i to već pola 2007. a nove nacionalne strategije nema na vidiku. Što se tiče ovog prijedloga što su dale same udruge sada je najveći problem zašto se išlo prema Ministarstvu obitelji, međugeneracijske solidarnosti a nije se išlo prema Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi kao da to nije ista Vlada. I na taj način isto tako se odugovlači bilo kakva izrada i donošenje zakona. No, da naglasim još jednom. Ja podržavam zaista potpisivanje konvencije i protokola kao i moj klub IDS-a ali smatram da naša Vlada mora biti brža, efikasnija i osjetljivima prema osobama sa invaliditetom te da mora njih same osobe sa invaliditetom maksimalno uključiti u sve procese koji ih se tiču jer oni sami najbolje znaju što im je potrebno. Mislim da se ništa osim sadašnjeg i ovog potpisivanja konvencije i protokola do 2008. neće dogoditi a to je iz razloga jer tek tada ćemo mi morati pristupiti donošenju tog zakona prije nego što ulazimo u Europsku uniju jer nam je to jedna od obaveza za donošenje takvoga zakona. Zato nama je vrlo važno napraviti tri stvari. Donijeti zakon o izjednačavanju prava teških invalida, ujednačiti, pojednostaviti propise kako bi svima bili razumljivi i staviti sve možda na jedno mjesto kako bi svi imali lakši pregled svih onih prava koje oni imaju. I nikad više ne bi trebalo dijeliti invalide na ono kako su oni postali invalidi, da li rođenjem, da li na radu, da li u ratu. Svaki invalid se treba tretirati na isti način jer on je invalid i na takav način se treba odnositi a ne dijeliti invalide na način kako su oni to postali. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Stjepan Adanić. … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo kolegice. Nije točno da je predsjednik hrvatske Vlade glatko odbio predstavnike Udruge invalida. S obzirom na njegovu zauzetost prvi mogući termin je dao gospodin ministar zdravstva što je to ljudski u redu a koliko je ova Vlada osjetljiva na tu populaciju u Hrvatskoj onda molim vas na stranici tri Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za osobe sa invaliditetom mjere što je sve učinjeno, pa ja ću nabrojiti samo nekoliko a najvažnije je osiguravanje sredstava za najpovoljnije uvjete kreditira samog zapošljavanja osoba sa invaliditetom, osiguravanje pristupačnosti u sustavu zdravstva i opremanje rehabilitacijskih centara, osiguravanje pristupačnosti u sustavu kulture, osiguravanje pristupačnosti u sustavu znanosti, obrazovanja i športa, osiguravanje pristupačnosti u sustavu turizmu, o posebnim oznakama hotela prilagođenih potrebama osoba s invaliditetom itd. Molim vas pročitajte stranicu 3 i stranicu 4 pa ćete onda vidjeti i moći ćete onda kad prihvatite ovu istinu govoriti o osjetljivosti hrvatske Vlade i vladajući vezano za ovu populaciju koja je neosporno potrebna posebnosti pa i svih nas.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Stjepan Adanić.
Gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo, kako je ovo autentičan dokument koji je ispred vas rekao sam naprijed da su na tom dokumentu radili uvaženi stručnjaci iz Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija kao i iz Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Znači o tom dokumentu možemo ovdje raspravljati. On je autentičan i on je točan. Što se tiče nekih prijašnjih pitanja oko pilot projekta ovdje se moram osvrnuti na situaciju da je ova Vlada uvela ovaj odličan projekt. To je projekt osoba, osobnih … [[Govornik se ne razumije.]] za osobe sa najtežom grupom i vrstom invaliditeta. Također se moram osvrnuti na neka pitanja koja su bila ovdje razmatrana oko Nacionalne strategije. Moram reći da ona nije mogla biti donesena prije nego je donijet akcijski plan Vijeća Europe i potpisana je konvencija. Osim toga donošenje tako opsežnog dokumenta zahtijeva i posebnu proceduru znači mišljenja Saveza osoba s invaliditetom kao i nadležnih tijela za provođenje. Također treba ovdje jasno reći da se i nadalje kontinuirano provodi 45 mjera iz prošle strategije, a 22 mjere su u potpunosti realizirane. Mjere iz nove strategije čiji rok provedbe je kraj ove godine, znači kraj 2007. godine unesene su u redovite programske aktivnosti nadležnih tijela Vlade Republike Hrvatske. I pred kraj dame i gospodo Vlada je osobito senzibilizirana za potrebe osoba sa invaliditetom. Stoga čini velike pravne, organizacijske, financijske i druge napore kako bi se taj veliki, kako bi se toj velikoj i važnoj skupini hrvatskih građana život učinio što boljim i što dostojnijim. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Nešto očito nije u redu. Ja smatram da ste netočno izrekli da je ovo autentično. Ako je autentično ovo što smo mi dobili na saborske klupe kao materijale ja pitam šta je onda sa ovim? Konvencija o pravima osoba s invaliditetom, fakultativni protokol uz Konvenciju izdan od strane Povjerenstva Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom i Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Razlika između ovoga i ovog što smo mi dobili je u članku 12. stavak 2. U ovome se govori da osobe s invaliditetom imaju punu poslovnu sposobnost, a u materijalima koje smo mi ovdje dobili piše da imaju pravnu sposobnost. Oprostite u hrvatskoj praksi ako se ne varam to su dvije različite stvari. I dajte molim vas prije u krajnjoj liniji nego što budemo ovo usvajali, išlo na glasanje da vi iz Ministarstva date odgovor što je ovdje autentično. Ako ovo nije onda molim vas to povucite iz uporabe.
Pravna sposobnost odnosi na pravne ili fizičke osobe da mogu biti u pravnom i svakom drugom prometu. A poslovna sposobnost [[Upadica: Su dvije različite stvari.]] je druga jedna kategorija [[Upadica: Tako je.]] koja se odnosi na potpunu ili djelomičnu sposobnost za poslovanje u pravnom prometu. Ako je to tako onda to morate, ako stoji u izvorniku da se radi o poslovnoj sposobnosti onda to se ne može prevoditi sa pravnom osobnošću. Recite državni tajniče.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] U izvorniku stoji znači pravna sposobnost. Ova knjižica koja je tiskana ona je tiskana ja mislim u 12. mjesecu prošle godine i ona nije dokument o kojem bi ovaj Sabor ili bilo tko na ovome Saboru trebao govoriti. Ako treba mi ćemo tu knjižicu povući. Ona nije autentičan dokument. Autentičan dokument je onaj dokument kojeg vi imate ovdje ispred sebe.
A vidjet ćemo to vrlo lako. Treba uzeti izvornik Konvencije. Izvornik, izvornik Konvencije … … [[Upadica se ne razumije.]] Ne treba Vesna. Izvornik Konvencije će uzeti pa onda vidjeti sa prijevodom na hrvatski, na engleskom što stoji? Jel' stoji, jer i u engleskom jeziku se razlikuje izraz pravno od izraza poslovno jel' tako? Tako, to ćemo, to vidite pa, zaključujem raspravu o ovome. Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom i fakultativnog protokola uz Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 100 glasova donesen predloženi zakon.
Hvala lijepa predsjedniče. Poštovane dame i gospodo zastupnici. Malo gospodarstvo kao zbirni pojam obuhvaća obrte, zadruge, mala i srednja trgovačka društva te druge oblike privatne, poduzetničke aktivnosti. Ono je jedan od najvažnijih pokretača ukupnog gospodarskog razvoja. Potiče privatna vlasništva i poduzetničke sposobnosti. Prilagodljivo je promjenama na tržištu. Generira zapošljavanje. Pomaže diverzifikaciji gospodarskih aktivnosti i znatno pridonosi povećanju proizvodnje i izvoza te tako čini najdinamičniji dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske. Subjekti malog gospodarstva čine čak 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata u Republici Hrvatskoj. To je isto kao i u Europskoj uniji, a istovremeno u njima je zaposleno 56% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu te čine bitan udio u bruto domaćem proizvodu. Zakon o poticanju razvoja malog gospodarstva donesen je 2002. godine i njime je stvorena pravna osnova za poduzimanje mjera gospodarske politike usmjerenih ka dinamičnom razvoju cjelokupnog gospodarstva, a posebno mjera prilagođenih definiranim gospodarskim subjektima malog gospodarstva. Izmjenom Zakona o računovodstvu, a isto tako i neobaveznih smjernica Europske unije došlo je do neusklađenosti definicija veličina gospodarskih subjekata u Hrvatskoj. Nacionalnim programom za pridruživanje Europskoj uniji za 2006. godinu Republika Hrvatska je preuzela obvezu usklađivanja propisa nacionalnog zakonodavstva s Acqui Communitaire koja će biti većim dijelom ispunjena usvajanjem ovog zakona. Cilj ovog zakona je pojednostaviti okruženje za malo gospodarstvo korištenje zajedničke definicije u skladu sa Zakonom o računovodstvu. Poboljšati statističko izvještavanje izbjegavanjem višestrukih statističkih definicija, uspostavljanje boljeg sustava upravljanja poticajnim mjerama namijenjenih malom gospodarstvu kako bi se postigla veća uspješnost i djelotvornost razvojnih smjernica Vlade. S obzirom na velik broj programa potpora malom gospodarstvu koji se provode u Republici Hrvatskoj. Usklađena i detaljna definicija ima za cilj osigurati veću pravnu sigurnost te uvažiti gospodarsku stvarnost što će dovesti do pojednostavljenja i ubrzanja administrativnih postupaka u slučajevima kada je podjela na mikro male i srednje gospodarske subjekte neophodna. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva uređuje se slijedeće. Definicijski obuhvat malog gospodarstva radi preciznog utvrđivanja ciljne skupine subjekata malog gospodarstva kojima su namijenjene poticajne mjere u skladu sa Zakonom o računovodstvu i preporukama Europske unije, kriteriji za razlikovanje mikro malih i srednjih subjekata malog gospodarstva, posebne poticajne mjere za stručnu izobrazbu, prekvalifikaciju i dokvalifikaciju radnika odnosno primjenu načela cjeloživotnog učenja, propisuje se obvezna primjena propisa o državnim potporama prilikom dodjele potpora, pojašnjava se raspolaganje imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, povećava se broj nositelja provedbe programa razvoja malog gospodarstva čime se utvrđuje širi institucionalni okvir za provedbu i kontrolu poticajnih mjera, a time i ostvarenje postavljenih ciljeva. A isto tako usklađuje se zakonska terminologija sa Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu Središnjih tijela državne uprave. Moram reći da je ovo prvi zakon u Republici Hrvatskoj na kojem je napravljena procjena učinaka zakona na gospodarstvo gdje smo prilikom donošenja zakona, pripreme donošenja izmjene ovog zakona mjerili utjecaj različitih definicija za malo gospodarstvo i stavili smo u omjer europsku definiciju, definiciju iz Zakona o računovodstvu i definiciju Zakona o poticanju malog gospodarstva. Dame i gospodo, donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva stvorit će se pretpostavke za poboljšanje transparentnosti i pristupačnosti mjera poticaja za malo gospodarstvo uz podizanje razine usklađenosti mjera uz približavanje preporukama Europske unije i veći broj poduzetnika će imati pravo kandidirati se na poticajne programe namijenjene malom gospodarstvu u Republici Hrvatskoj ali isto tako i u Europskoj uniji. Hvala.
Hvala. Odbori? Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, predsjednik odbora poštovani zastupnik Drago Pukleš. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodo predstavnici predlagatelja, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskoga sabora na 58. sjednici održanoj 17. svibnja 2007. razmotrio je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva kojeg je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 26. travnja 2007. Odbor je u smislu članka 67. Poslovnika Hrvatskog sabora o navedenom konačnom prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. Odboru su dostavljene primjedbe Hrvatske gospodarske komore i to na članak 2. ovoga prijedloga u smislu da navedeni članak nije nomotehnički dobro stipuliran u smislu nepreciznosti koji od kriterija mora biti ispunjen za razvrstavanje gospodarskih subjekata u mikro i makro subjekte. Na članak 10. i to u smislu postavljanja pitanja svrsishodnosti prijedloga po kojem 4 predstavnika Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva trebaju biti članovi Upravnog odbora HAMAG-a uključujući i prijedlog za smanjenje samog broja članova upravnog odbora, te prijedlog da predstavnik HBOR-a bude član Upravnog odbora HAMAG-a. Predstavnica Hrvatske obrtničke komore podržala je prijedlog Hrvatske gospodarske komore i to posebno onaj dio koji se odnosi na smanjenje broja članova Upravnog odbora HAMAG-a, te uvrštenje predstavnika HBOR-a u Upravni odbor HAMAG-a. Ujedno je izrazila stajalište po kojem je upitno treba li za mikro subjekte malog gospodarstva postojati bilo koji dodatni kriterij izuzev broja zaposlenih. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja izvijestio je članove odbora da je osnovni cilj ovog zakona usklađivanje zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva sa Zakonom o računovodstvu i propisima Europske unije. Na gore navedene primjedbe Hrvatske gospodarske komore i prijedloga Hrvatske obrtničke komore predstavnik predlagatelja odredio se na način da je ostao kod stipulacije članka 2. kako je to ovim prijedlogom i uređeno, a što se tiče primjedbe koja se odnosi na predstavnika HBOR-a u Upravnom odboru HAMAG-a istu je otklonio uz obrazloženje da HBOR daje kredit, a HAMAG izdaje jamstvo tražitelju kredita, pa bi u slučaju prihvaćanja primjedbe Hrvatske gospodarske komore moglo doći do sukoba interesa. U raspravi koja je uslijedila članovi odbora su izrazili različita stajališta o gore navedenim primjedbama tako da se većina priklonila stajalištu predlagatelja, a manji dio članova odbora primjedbama Hrvatske gospodarske komore. Na odboru je također ukazano da Europska unija mijenja kriterije utvrđivanja mikro, makro i srednjih subjekata malog gospodarstva i da se navedenom trebamo prilagođavati. Nakon provedene rasprave odbor je sa 6 glasova za, 1 glasom uzdržanim odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva.
Hvala. Odbor za europske integracije. Otvaram raspravu. Klub IDS-a poštovani zastupnik Valter Drandić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice. Danas je preko 700 000 ljudi u Hrvatskoj zaposleno u malim i srednjim poduzećima, obrtima i u slobodnim profesijama. To je više od 50% zaposlenih u Hrvatskoj i to pokazuje kolika je snaga malog i srednjeg poduzetništva danas u Hrvatskoj. U isto vrijeme imamo nažalost oko 300 tisuća nezaposlenih ljudi. Stopa registrirane nezaposlenosti iznosi preko 16% i nažalost činjenica je da su jako velike razlike ako vršimo usporedbu nezaposlenosti po županijama. Od 7% nezaposlenih u Istarskoj županiji do 30,6% nezaposlenih u Vukovarsko-srijemskoj županiji. Stopu nezaposlenosti veću od 20% danas ima više od pola županija, 11 županija, Požeško-slavonska, Splitsko-dalmatinska, Ličko-senjska, Šibensko-kninska, Bjelovarsko-bilogorska, Osječko-baranjska, Karlovačka, Brodsko-posavska, Sisačko-moslavačka, Virovitičko-podravska i već spomenuta Vukovarsko-srijemska. Očigledno je da je danas nezaposlenost stvarno realno najveći problem u Hrvatskoj, iako ih imamo više. I koliko god svi mi želimo bolji standard zdravstva, školstva, socijalne skrbi, kulture, sporta, umirovljenika i svih drugih sigurno je da je to nemoguće bez jakog gospodarskog razvoja, vez većeg zapošljavanja. Nova radna mjesta realno može otvoriti samo poduzetnik. A za stvarne pomake u razvitku poduzetništva, u razvitku gospodarstva potrebno je stalno poticanje ali na svim razinama, na državnoj, regionalnoj i na lokalnoj. Poticanje razvoja poduzetništva mora biti plansko, mora biti kontinuirano i ne smije biti kako često vidim ad hoc kako to ponekad odgovara trenutnim političkim interesima. Moramo što je više moguće isključiti politiku iz tih procesa, iako se jasno ne može ona do kraja isključiti. A moram reći vrlo jasno da je ponekad i potrebna. Jer i politika itekako može pomoći u pozitivnom smislu da razvoj poduzetništva, razvoj gospodarstva bude brži, bude jači, bude kvalitetniji. I vrijeme je po nama iz IDS-a da Hrvatska konačno napravi jedan svoj pravi, nacionalni razvojni plan. I tu ne trebamo otkrivati toplu vodu. Imamo mnogo primjera u svijetu. Često se pozivamo na najpoznatiji primjer, na primjer Irske, iako ima i drugih pa i boljih. Pa je možda i vrijeme da taj i neke druge pozitivne primjere i praktično primijenimo, ali na svim razinama. NDP, National Development Plan, Nacionalni razvojni plan je oznaka koju recimo u Irskoj kad idete po gradovima po industrijskim zonama, po prometnicama najčešće vidite. Gotovo svi razvojni projekti nose tu oznaku i tu postoji potpuni koncenzus svih politika. Vlasti i vlade se mijenjaju, ali NDP, Nacionalni razvojni plan, program, ostaje. I nema odstupanja. Očigledno je to bitan ključ uspjeha. Bitan ključ uspjeha je sigurnost poduzetnika da se uvjeti poslovanja, da se poticaji neće stalno mijenjati i da projekt koji je započet da će moći biti završen po istim uvjetima ili boljim po kojima je i započet. I to je ono što često mnogi poduzetnici u Hrvatskoj kažu da nama fali, da nama fali sigurnost na duži rok, sigurnost poduzetnika da će na duži rok poslovati po istim pravilima i jasan konkretan program razvoja kojeg se svi u ovoj zemlji pridržavaju. Treba reći da imamo isto tako i dobrih rezultata, odličnih rezultata u pojedinim sredinama, u pojedinim općinama, gradovima, županijama, ali da taj efekt nije ni približan onom koji bi imali da postoji jedan takav koncenzus, jedan jasan nacionalni razvojni plan i program kojeg bi se svi, bez obzira na političke opcije držali kao nečega što je conditio cine qua non razvoja Hrvatske, boljeg života u ovoj našoj sredini. Reći ću vam na primjeru Istarske županije iz koje ja dolazim i gdje sam i osobno sudjelovao u mnogim ovim projektima kad smo negdje sredinom '90.-ih u Istarskoj županiji započeli programe poticanja razvoja poduzetništva, malog i srednjeg gospodarstva komentari su uglavnom bili pa nije to posao lokalne ili regionalne samouprave, nije to posao kojeg treba raditi politika, to treba netko drugi raditi. Znamo iz iskustva u cijelom svijetu da je to itekako posao kojeg mora raditi politika i da je to često i posao na kojem se i dobivaju i gube izbori i da je to posao od kojih ovisi itekako život svih nas građana Hrvatske. Danas se je ta situacija promijenila, prošlo je više od 10 godina i danas niti jedna lokalna ili regionalna samouprava, niti jedna vlast u općini, gradu i županiji, pa ni u državi ne može dati rezultate bez konkretnih programa poticanja razvoja gospodarstva, razvoja poduzetništva. I to je dobro. To je pozitivno. To znači da smo ipak svi shvatili što je ovoj zemlji važno. Kada smo negdje '95. u Istri započeli program razvoja poljoprivrede, bio je to prvi program s kojim smo počeli, bilo je čudno da se sufinancira nekakve poljoprivrednike za sadnju sadnica vinove loze, voćaka, maslina, kako to iz nekog proračuna dajemo novac nekim ljudima koji rade privatni biznis. A do danas vam je zasađeno preko milijun sadnica recimo samo vinove loze. Kada smo započeli program vinarstva u Istri onda su nam poznati enolozi savjetovali ta vaša malvazija može biti maksimalno vino koje će se prodavati u bocama od 2 litre kao neko jeftino vino u trgovačkim centrima. A danas ima više od 20 vrhunskih proizvođača vina u Istri koji svoje proizvode prodaju najboljim restoranima u Hrvatskoj pa i šire. Kada smo počeli poznati program o kojem se puno priča, agroturizma, onda se je govorilo pa tko će ostati živjeti na selu, tko će uređivati stare kuće, koji turist će uopće uz ovo more doći na selo. A danas ima preko 200 vrhunskih objekata, preko 200 porodica je uredilo svoj stare kuće, preko 200 porodica je našlo svoju egzistenciju i punjenje je skoro dvostruko veće nego što je punjenje kapaciteta klasičnih hotela. Kada smo '99. osnovali Istarsku razvojnu agenciju mnogi su govorili da će to biti još jedna parazitska organizacija za … [[Govornik se ne razumije.]] političara na teretu proračuna. A rezultat je sljedeći, 650 milijuna kuna kredita poduzetnicima, 556 realiziranih poduzetničkih projekata, temeljni kapital 17 milijuna kuna, ukupna aktiva 34 milijuna kuna, niti jedne kune iz proračuna bilo kojeg grada, općine i županije za financiranje rada 10 zaposlenih koji rade na tim projektima, izrađen regionalni operativni plan Istarske županije, pokrenuto mnogo projekata, među njima posebno podcrtavam konzorcij za jamstva isto 21 koji ima 61 člana za nove kredite i za poduzetnike koji nemaju dovoljno svojih jamstava, ali imaju dobar projekt, ali nemaju imovine za garantirati i to je ono što je danas u Hrvatskoj najveći problem. Danas, ako vi idete u banke, ako niste bogati, ako nemate novaca nećete dobiti kredit. Mi moramo pomoći da ljudi sa dobrim idejama dobiju sredstva da mogu započeti svoj projekt, jedan od načina za koji smo mi u Istri mislili da je dobar je način da se stvore jamstva za poduzetnike i da se to proširi na same poduzetnike koji će u budućnosti praktički sami sebi kroz vlastiti konzorcij jamčiti da će projekt biti uspješan i da će se uspješno vratiti. Krediti se daju na 10 godina, kamata je 2 godine, a jamstva se pokrivaju do 50% iznosa kredita. Govorim ovo ne zato da hvalim jednu regiju iz koje ja dolazim, nego da malo približim ovu raspravu stvarnosti, realnosti, onome što zanima poduzetnike. Često se govori o poduzetničkim zonama. U Istri ih imamo u planu 15, do sada je uloženo 87 milijona kuna, inkubatori, projekt istarskog velesajma. Ono što je posebno važno i o čemu često zaboravljamo voditi računa i što držimo negdje sa strane, a što je najvažnije to je razvoj ljudskih resursa, edukacija. Danas imamo nove ljude koji su ostali bez posla, koji sa obrazovanjem koje imaju jednostavno više nisu u stanju se zaposliti, nemaju obrazovanje koje je danas potrebno u novim uvjetima poslovanja, edukacija je izuzetno važna. Reći ću vam da je samo prošle godine 303 osobe su u Istarskoj županiji prošle programe edukacije koje radi Istarska razvojna agencija. Ovo su rezultati. Ovo su rezultati regija i koje za sebe vole reći da je najrazvijenija u Hrvatskoj i ja isto tako mislim moram vam reći kao zastupnik iz te regije, ali volio bih da i svih onih 11 gdje je nezaposlenost preko 20% budu na toj razini i volio bih kad bi neki od ovih program i od ovih projekata se mogli proširiti na razinu cijele države i prihvatiti kao nekakav model razvoja Hrvatske. Do sada je za to bilo malo ili nikako sluha. Znači moguće je, moguće je nešto napraviti, moguće je zaposliti ljude, moguće je podignuti bruto domaći proizvod, moguće je postignuti rezultate, ali i moguće je samo ako postoji jasna definirana suradnja javnog i privatnog sektora, moguće je samo ako imamo jasne programe i jasne i precizne procedure. I ako vlast na svim razinama imamo povjerenja u poduzetnike. Ako ne mislimo da mi moramo sa svime upravljati, tako ne mislimo da smo mi najpametniji iako prepustimo tim ljudima koji od toga žive i koji riskiraju svoju imovinu, svoj novac, svoje vrijeme, svoj život na kraju krajeva da bi ostvarili nekakav projekt u koji vjeruju i te ljude treba uključiti u kreiranje ovih programa i u njihovu provedbu i njihovu realizaciju. Mi smo u Istri uspjeli zato jer smo vjerovali u nove, u mlade ljude i njima smo dali povjerenje da vode ove projekte i rezultati su ipak očigledni. Nama na državnoj razini svakako treba jedna jaka decentralizacija u svim područjima, ali pogotovo u ovom području u razvoju gospodarstva. Kao što sam prije rekao treba nam jasan program, jasan plan, nacionalni razvoj, plan razvoja gospodarstva u Hrvatskoj, ali plan koji će se prvenstveno realizirati na lokalnoj i na regionalnoj razini jer samo na tim razinama se mogu do kraja ljudi koji to rade posvetiti poduzetniku, imati vremena za njega, izaći u susret njegovim potrebama i iznaći najbolje mogućnosti i rješenja za pomoći da neki dobar projekt uspije. Treba nam deregulacija, treba nam smanjenje administriranja, pojednostavljenje okruženja kako je netko lijepo napisao u ovom materijalu za malo gospodarstvo. Po IDS-u ovaj Zakon je u redu, usklađujemo se i dalje sa onome što je Europska unija odavno otkrila i ne trebamo mi ponovo otkrivati, ali još jedanput ponavljam nama treba da svi skupa stavimo glave zajedno za razvoj gospodarstva, za razvoj ove naše Hrvatske i da zajedno napravimo jedan pravi razvojni program kojeg ćemo se svi držati. Hvala lijepa.
Hvala. Potpredsjednica Doma, poštovana zastupnica Đurđa Adlešić za klub HSLS-a.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, pozdravljam državnu tajnicu i pomoćnika ministra i vas kolegice i kolege. Klub HSLS-a će također poduprijeti ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva, međutim doista bi bilo dobro da ova rasprava provedena u prijepodnevnim satima kad je veća i pažnja javnosti zato što se radi o Zakonu za kojeg bi se usudila reći od kojeg se živi, Zakona koji doista može promijeniti standard građana i koji zaslužuje nešto više informacija u javnosti nego što će ih dobiti ovako. Ja mogu tu tezu lako potkrijepiti i podacima jer ako znamo da malo gospodarstvo, obrt i zadruge, mala i srednja trgovačka poduzeća jedno od najvažnijih pokretača ukupnog gospodarskog razvoja Hrvatske jer njegovi subjekti podsjećam čine 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata ili 55% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu. Dakle, o neizmjernoj važnosti ove gospodarske grane, važnosti prihvaćanja pozitivnih promjena postojećeg zakona doista je možda trebalo imati neki bolji termin i ono što mislim da je vrlo važno bilo bi dobro kad bi to bilo uobičajeno kod donošenja naših zakona da se napravi procjena učinaka zakona, u ovom slučaju Zakona na gospodarstvo gdje se mjeri utjecaj različitih definicija na malo gospodarstvo i nadam da se točno pokazuje kakvi će učinci zakona biti i na malo i na srednje poduzetništvo. Vidimo da se radi o uzorku od 71 tisuću 803 poduzeća na temelju FINA-nih izvješća iz 2005. i podatku da će prema novoj definiciji samo 8 velikih poduzeća prijeći u kategoriju srednjih. Dakle, neopravdan bi bio strah da će velika poduzeća uzeti poticajna sredstva mikro i malim poduzećima. Usklađuju se s definicijom i Zakona o računovodstvu i smjernica Europske unije usklada statističkih podataka, nekoliko različitih definicija su do sada mogle zbunjivati, a poznavajući nas kao vrlo maštovit način možda biti korištena i u druge svrhe. Neću ponavljati ovdje definicija od mikrosubjekata, malih subjekata i srednjih jer mi se čini da je tu postignuto suglasje bez obzira na naše političke razlike. … [[Govornica se ne razumije.]] zakonom se približavamo smjernicama Europske unije, omogućujemo većem broju poduzetnika da se mogu kandidirati za poticajne mjere, pruža se okvir za izradu poticajnih mjera i projekata sukladno Zakonu o državnim potporama i uredbi o državnim potporama. Izmjene Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva će nadamo se pojednostavniti okruženje za malo gospodarstvo korištenjem te zajedničke definicije. Poboljšat će se statističko izvještavanje, postići bolji sustav upravljanja poticajnim mjerama, bar tako piše i želim vjerovati da je to nešto što će se i realizirati. Skrenut ću pažnju na dodane članke u odnosu na prošlo čitanje. To je članak 5. gdje se propisuje obaveza da se prilikom dodjele potpora iz ovog zakona primjenjuje Zakon o državnim potporama i Uredba o državnim potporama. Dakle, dodjeljuju se na temelju jednog zakona, što će vjerojatno smanjiti nedoumice i lutanje od zakona do zakona ili još gore proizvoljna tumačenja. Podupiremo i stav koji smo čuli od Odbora za gospodarstvo, to je u članku 8., gdje se proširuju nositelji provedbe programa razvoja malog gospodarstva, tako da se među nositelje uvrštava i Hrvatska banka za obnovu i razvitak, što do sada nije bio slučaj, s obzirom da je ona jedna od pokretača razvoja malog gospodarstva. Mislimo pri tom na kreditne linije. I da stvarno treba razmisliti o tome da jedan od članova Upravnog odbora Hrvatske agencije za malo gospodarstvo bude predstavnik Hrvatske banke za obnovu i razvoj. Ono što mislimo u ovom zakonu da je dobro, a to su posebni poticaji za edukaciju, doškolavanje, dodatno obrazovanje, jer Hrvatska doista nema razloga pristati na nuđene jeftine radne snage koje će uvijek biti, bar se nadam uvijek biti jeftinija u našem susjedstvu, nego obrazovanije, spremne na sofisticiranije ali i bolje plaćene poslove. E, sada. Mislimo da je ovo prilika da se otvore i neke druge teme. Možda ne kod donošenja ovog zakona, nije najpovoljnija naravno ni izborna godina za ovakve rasprave jer će se vjerojatno na kraju licitirati sa brojem zaposlenih, sa brisanjima iz evidencije tako da i Zavodi za zapošljavanje izgleda sa svojim brojevima mogu služiti za predizbornu kampanju što doista držimo moralno upitnim, tko god to radi, a ja odgovorno tvrdim da toga nažalost ima. Činjenica da je u 2007. godini odnosno za ovu godinu osigurano gotovo 120 milijuna kuna. Moramo priznati da su to značajna sredstva. Ali doista treba sve učiniti da taj novac dođe do malih poduzetnika, posebno da se primjenjuje ključ najboljeg programa za razvoj a ne stranački ili neki drugi ključevi. Ili činjenica da bi se na kraju godine obično kad prođu izbori ili godinu kasnije moglo ustanoviti da sva sredstva ili nisu dobro povučena ili nisu uopće povučena. Htjela bi skrenuti pažnju inspirirana kolegom koji je govorio malo prije na područja koja su nedovoljno dorađena na našim postojećim zakonima, koja se možda spominju u podzakonskim aktima ili na područja koja su ostavljena pomalo na savjest lokalnoj upravi ili samoupravi. A i nas treba educirati ili na dobru informiranost poduzetnika pri čemu se računa da je ona normalna. Međutim u nju treba ulagati. Trebalo bi vidjeti do kud se stiglo sa udruživanjem u klastere. Kad već govorimo o pripremama za Europsku uniju, o konkurentnosti upravo se obrtnici, mali poduzetnici često susreću s problemom da neudruženi ne mogu konkurirati na veće poslove i da će im strane tvrtke vrlo lako preuzimati poslove. Nadamo se da će i HITRORez imati dobre rezultate, da će doista imati za posljedicu pojednostavljenu proceduru. A moram reći nešto oko lokalnih agencija i lokalnih razvojnih agencija i lokalnih garancijskih agencija koje se doista pokazuju kao dobri modeli koje bi trebalo poticati. Znam da postoji model poticanja klastera upravo zato što se u lokalnim sredinama najbolje poznaju potencijali poduzetnika. Prema tome, možemo si dopustiti da na temelju pokazatelja koje mi bolje vidimo nego što to vide zagrebačke institucije procijenimo tko će moći vraćati novac i tko će ga dobro uložiti uz nadu da naravno i ovdje ne primjenjujemo maštovitost kako novac koristiti na drugi način. Također bi trebalo vidjeti što radimo na brendiranju. Naime, čini nam se da je Hrvatska kad se radi bar o pripremama za Europsku uniju, tu učinila premalo. Ako, ja bih voljela znati podatak koliko je procesa, koliko je postupaka u procesu brendiranja i koji su proizvodi do sada brendirani? Zbog toga što mi se čini da zbog neznanja ćemo kasnije imati većih problema koji će biti vrlo mjerljivi u materijalnoj, doslovce materijalnoj šteti. A podsjetit ću i na pitanje koje sam postavljala kao zastupnica na početku mandata, možete provjeriti puna tri puta, gdje sam pitala tko će educirati lokalne dužnosnike, lokalne gradonačelnike, načelnike i župane i njihove timove kako povlačiti sredstva iz europskih fondova? Dva puta sam dobila odgovor da ću dobiti odgovor, a treći put da ću dobiti pisani odgovor. Ja sam dobila pisani odgovor. Međutim, izgubljeno je gotovo dvije godine i vrlo lako se može dokazati da je velika količina sredstava ostala neiskorištena. I još kad već govorimo o gospodarstvu i poduzetništvu. Mislim da doista moramo razmisliti koliko vrijedi danas Gospodarska komora u ovom obliku u kojem je imamo danas. Koliko ona odgovara i vremenu i prostoru. Evo, samo ako pogledate primjera oko javnog privatnog partnerstva, vidjet ćete koliko moramo plaćati konzultante. A ja držim da je to posao za koji su se mogle pripremiti bolje npr. Gospodarske komore. Nije izravno vezano uz zakon ali uz poticanje razvoja malog gospodarstva i poduzetništva svakako je. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovana kolegice. U ime kluba HDZ-a poštovani kolega Andrija Hebrang. Izvolite kolega!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, gospodine pomoćniče! Pred nama su naoko male izmjene o malom poduzetništvu ali one su daljnji koraci u jednom zaista impresivnom razvoju ovog područja hrvatskoga gospodarstva. I rezultati koje ste čuli o malom gospodarstvu, mislim da ga definitivno treba zvati veliko-malo gospodarstvo, jer doista kroči krupnim koracima prema naprijed i vrlo brzo će doseći europske norme. Nekoliko riječi o ovom zakonu kojeg Klub zastupnika HDZ-a svim srcem podržava jer vjeruje da će značiti nove iskorake u razvoju malog i srednjeg poduzetništva. Osim definicija o kojima su govorili prethodnici pa ne bih o tome duljio. Jedna od stvari koje su ovdje za najveću pohvalu je to da se poticajne mjere i njihova namjera šire ne samo za ono što je do sada postojalo nego se šire i za nova područja kao što su stručna izobrazba, prekvalifikacija i dokvalifikacija kadrova i na taj način poticajne mjere ulaze u jednu od srži problema našeg malog gospodarstva a to je nedostatak kvalificiranih kadrova. Na ovaj način sve naše institucije koje daju poticaje doprinijet će sigurno još bržem zapošljavanju u ovoj grani hrvatskoga gospodarstva. Usklađivanje sa europskim normama predstavlja i davanje poticaja ali pod kontrolom Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja koja mora od sada davati odobrenje za te poticaje i to je sigurno jedan od važnih koraka u razvoju tržišnog gospodarstva. Još bih pohvalio članak 8. kojim se među nositelje programa malog poduzetništva u hrvatskom gospodarstvu uvodi izrijekom i Hrvatska banka za obnovu i razvoj. Ova je banka vrlo značajna i ona daje velike poticaje upravo za malo i srednje gospodarstvo i mislim da bi i te kredite i poticaje koje ona daje zbrojiti sa ukupnim poticajnim mjerama i onda bi dobili puno veću količinu novca koja se godišnje ulaže pod povoljnim uvjetima u obliku povoljnih kredita ili u obliku poticaja u malo i srednje gospodarstvo. Naime, HABOR je samo u 2006. godini odobrio za razvoj malog i srednjeg poduzetništva 623 milijuna kuna. To je impresivna svota s kojom su oni financirali izgradnju novih objekata, kupovinu zemljišta, financirali su kupovinu strojeva ali i u poljoprivredi potiču poduzetništvo jer su s time financirali i sađenje trajnih nasada, kreditirali su osnovna stada itd. Dakle, mislim da je to vrlo pohvalno da i HABOR sada ulazi i službeno u popis institucija koje potiču malo i srednje poduzetništvo. Ovo je prilika da se kaže nekoliko riječi o razvoju malog i srednjeg poduzetništva u proteklih tri godine i to zato što je malo i srednje poduzetništvo bilo u predizbornom programu sadašnje Vlade jedno od glavnih smjernica i točaka razvoja. Naravno, uz sanaciju velikih poduzeća uz investicije i privlačenje investicija izvana, uz pretvorbu odnosno privatizaciju naglasak je bio stavljen upravo na malo i srednje poduzetništvo. Zašto? Zato što je bilo jasno da velike investicije izvana neće dolaziti tako krupnim koracima kao što bi mi željeli i to iz različitih što subjektivnih što objektivnih razloga koji opterećuju vanjske investicije, tako da su se te vanjske investicije doista kretale negdje ispod 2 milijarde, prošle godine prvi puta preko 2 milijarde eura godišnje što naravno nije dovoljno za razvoj hrvatskog gospodarstva i za brzo zapošljavanje. Upravo zbog toga smo metnuli težište u predizbornom programu i kasnije u izvođenju toga programa upravo na malo i srednje poduzetništvo jer ono ovisi isključivo, gotovo isključivo i u najvećoj mjeri o nama samima. Koji su rezultati čuli ste od prethodnika i gospođa državna tajnica je istaknula da je danas 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata iz ovog područja malog gospodarstva, da zapošljava 56% od ukupnog broja zaposlenih. A ja bih istakao da je i poslovni rezultat u protekle tri godine značajno poboljšan. Podatak da je 2003. i 2004. malo poduzetništvo poslovalo negativno je potpuno izmijenjen i ono je poslovalo 2004. godine pozitivno sa plus 300 milijuna kuna. To pokazuje uzlet ovog dijela hrvatskog gospodarstva. Ili drugi primjer, to je indeks, TA indeks, čuveni indeks broja novih poduzetnika na 100 stanovnika koji je porastao sa 3,6 na 6,6 između 2004. i 2005. a prošle godine čak na 8,6 i na taj način sa 8,6 novih poduzetnika na 100 stanovnika Hrvatska je između 42 zemlje skočila sa 37 na 18. mjesto. To je ogroman iskorak i pokazatelj koji ukazuje na to da se dobro radi i da treba nastaviti dalje. Ja bih samo iskoristio ovo vrijeme i rekao da je u malom i srednjem poduzetništvu jedna od važnih karika u lancu poticanje novih i dovršenje već započetih poduzetničkih zona. Poduzetničke zone nisu izmišljotina ove Vlade, na njoj je radila i prošla Vlada, na njoj su radile Vlade i od 90-tih godina. Međutim, ova Vlada je zahvaljujući dobroj međuresorskoj suradnji uspjela investirati znatno više u poduzetničke zone, uvesti reda regulatornoga i mislim da je ne samo dobro nastavila nego i ubrzala te započete procese. Mi smo u predizbornom programu učili o poduzetničkim zonama od vrlo uspješnog irskog primjera i preslikali smo veliki dio njihovih iskustava naravno modificiran prema našim uvjetima i uspjeli smo uvesti i neke naše vlastite novitete, kao na primjer da potičemo više poduzetničke zone u onim krajevima koji su gospodarski slabije razvijeni, u kojima je zapošljavanje slabije i doista možemo vidjeti sada da su poduzetničke zone nicale upravo na područjima od posebne državne skrbi i u planinsko-brdskim krajevima jer je upravo tu bio fokus poticaja Ministarstva gospodarstva i naravno svih drugih subjekata koji u tome sudjeluju. Ja bih samo spomenuo da je na primjer u području Osječko-baranjske županije danas 11 poduzetničkih zona. Neke su započele a neke i završile već svoj investicijski ciklus do početka funkcioniranja, čak na 220 hektara površine, u Šibensko-kninskoj županiji 160 hektara, u Brodsko-posavskoj 90 hektara, u Ličko-senjskoj više od 50 hektara površine pod poduzetničkim zonama. Dakle, i to je jedna od slika vrlo uspješnog projekta malog poduzetništva. Ono što bi trebalo istaknuti da je Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva izradilo i sve potrebne normative jer bez strogih okvira razvoj poduzetničkih zona može otići u krivom smjeru. Dakle, definiralo je točno što treba imati poduzetnička zona od infrastrukture, definiralo je da mora imati riješene imovinsko-pravne odnose, da mora imati studiju opravdanosti kao jedan od ključnih dokumenata koji pokazuje poduzetnički potencijal i interes za tu poduzetničku zonu i tu lokaciju, dinamiku izgradnje i način financiranja. I ono što je ne manje važno moraju postojati riješeni imovinsko-pravni odnosi. Jedna po mom mišljenju od najkvalitetnijih odluka hrvatske Vlade jest da se zemljište u državnom vlasništvu besplatno dodjeljuje općini ali sa strogom namjenom razvoja poduzetničke zone, naravno u određenom roku i pod određenim uvjetima. I to je jedan od važnih doprinosa čiju bi zapravo financijsku stranu investicije u malo poduzetništvo također trebalo valorizirati. Ono što je također vrijedno istaknuti to je da razvoj poduzetničkih zona nije kratkoročni program i nije privremena mjera nego se u planovima za sljedeće državni proračune upravo ova stavka neprestano uvećava. Ja bih istakao još i da su investicije po županiji u protekle 3 godine više nego upeterostručene. Primjerice 2003. po županiji je investirano 558 tisuća kuna u poduzetničke zone ili godišnje iz Državnog proračuna oko milijun i 100 tisuća što je značajno povećano tako da je prošle godine samo iz Ministarstva gospodarstva investirano 106 milijuna kuna. Ali tome treba dodati i poticaje iz Fonda za regionalni razvoj i HABOR kojeg sam spomenuo. I HAMAG koji omogućava jamstva i tako dalje. Dakle čitav niz izvora koji se objedinjuju sa jednim ciljem a to je da se omogući poduzetniku da dođe vrlo jednostavno, vrlo jeftino i vrlo brzo do početka proizvodnje. Nije naodmet reći da se na poduzetničkim zonama upravo vidi i ono što je Vlada nazvala rezanjem birokratskih ili administrativnih barijera. I upravo je «Hitro HR» u ovom području vrlo slikovito pokazao kako se može ubrzati jedna investicija. Na taj način pojeftiniti. Ja bih samo spomenuo naš projekt koji smo u Vladi 2004. godine donijeli, a u kojem smo napravili snimku stanja. I samo jedna ilustracija. Tada je za otvaranje malog poduzeća dakle 2004. godine trebalo provesti 15 različitih postupaka. Trebalo je nabaviti prosječno 35 dokumenata, ali i to nije sve. To je imao sreću samo onaj koji je već imao građevinsku dozvolu. Ako je morao ishoditi građevinsku dozvolu onda je morao tome svemu pridodati još 20-tak različitih suglasnosti. Ja mogu iz osobnog primjera reći da je 6 mjeseci stajala investicija u malo poduzetništvo u kojem sam sudjelovao zbog toga što je otvor za protupožarnu cijev bio 2 metra dalje od onoga što je bilo predviđeno i trebalo je 6 mjeseci da se usklađuje dokumente, da se usklade dokumenti sa svim planovima i da se taj šaht premjesti sa svim onim betoniranjem i svim onim dugotrajnim radovima i da bi se dobila jedna od tih 20-tak suglasnosti. Dakle upravo takve barijere koje su bile velika kočnica razvoju malog poduzetništva velikim su dijelom otklonjene. I ima ih još. Ima tu dosta još rada i naravno da Vlada u svojim programima itekako ide za tim da se srežu, evo ovaj puta pod nazivom giljotine ovakvi balvani na putu razvoja poduzetništva. I u 2006. godini sa velikim zadovoljstvom premijer je eto taj projekt nazvao «new deal-om» hrvatskog gospodarstva. I zaista prema podacima se može tako reći. Hrvatska je imala 284 poduzetničke zone u pretežito završenom ili u gotovo završenom stanju za primjenu sa 1260 poduzetnika. Sa 18 tisuća 320 zaposlenih i još 400 poduzetnika koji imaju u tijeku svoju investiciju u tim poduzetničkim zonama. Moram reći da nije bilo baš razumijevanja u početku kad smo iznijeli program i kada smo za ovom govornicom rekli da će Hrvatska imati 400 poduzetničkih zona da je to naš cilj. Bilo je smijeha i čak izrugivanja. Mi smo danas na 284. I siguran sam do kraja mandata ćemo biti vrlo blizu zacrtane brojke od 400 poduzetničkih zona. No zaključno bi trebalo reći o ovom velikom malom gospodarstvu da i ovaj zakon, ove izmjene koje su pred nama znače male korake, ali za veliki razvoj. I zato treba podržati ovaj zakon jer on jamči da će Vlada ne samo raditi na poboljšanju do sada učinjenog nego i značajno povećati dosadašnja investicijska sredstva. Ono što krasi ovu Vladu u području razvoja malog gospodarstva je upravo to da su svi sektori međusobno izvanredno harmonizirani. Tu prije svega mislim na Ministarstvo gospodarstva koje izvanredno vodi projekte. Ministarstvo financija koje ih prati, ali i sve druge sektore koji ovdje daju od Ministarstva graditeljstva na dalje koji ovdje daju svoj obol. Zato velika podrška ovom zakonu. Velika podrška malom gospodarstvu koje će sigurno značiti veliki poticaj za daljnje zapošljavanje i daljnji razvoj hrvatskog gospodarstva. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Kaže kolega, ispravljam netočni navod kolege Hebranga i to dva. Prvi što je ustvrdio o jednom velikom gospodarskom pomaku pa evo i samog malog i srednjeg poduzetništva. To jednostavno nije točno. A da ja ne govorim svoje opservacije ja se pozivam evo i na zaključno izvješće Međunarodnog monetarnog fonda koje je danas u dnevnom tisku i objavljeno. Koje govori o tome kako Hrvatska ima premali gospodarski rast i kako će Hrvatska upravo zbog toga u daljnjem periodu imati silnih velikih problema. To je jedno. Drugo. Kada je govorio o ovom projektu «Hitro HR» upravo govori kako je to omogućeno malim i srednjim poduzetnicima da brzo jel' osnuju tvrtku. Ne znam da li ste baš upotrijebili taj termin. Moram reći da je tu najmanje učinjeno odnosno da je taj «Hitro HR» u tom smislu zadao velike glavobolje i da to jednostavno nije točno šta ste rekli već je upravo suprotno zadao velike glavobolje radnicima jer vlasnici, jer je omogućeno vlasnicima tvrtki koji su ostali dužni i radnicima i državi da osnuju novu tvrtku. A mi smo najmanje problema imali sa osnivanjem tvrtki koje su i prije «Hitro HR» se mogle osnovati u roku od 15 dana. … [[Upadica se ne razumije.]] Kako nema veze?
Ispravak netočnog navoda kolega Pecek.
Hvala lijepo. Pa netočno je što je kolega Hebrang rekao da je to novi hrvatski «new deal» jer evo došli su do 284 zona … … [[Upadica se ne razumije.]] A, dobro vi ste ga citirali. A naslijedili ste kolega Hebrang 190. Znači evo za 3 i pol godine novih 90 i nešto, a do kraja godine, znači do kraja mandata ćete imati 400. Kako mislite doći kroz taj novi «new deal» sa 284 do 400 ako ste za 3 godine pomaknuli brojku svega za 90? Mislim da je to nemoguće. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom. U ime Kluba HSS-a poštovani kolega Pecek.
Hvala lijepo. Poštovana gospođo državna tajnice, gospodine pomoćniče, kolegice i kolege. Pa gledajte krenut ću upravo od ovoga sa čime sam završio. Ako je to new deal, ako je to novost velika u ovom sektoru koji je u svakom slučaju elastičan, koji je dao i rezultate u što sam ja potpuno siguran da su te brojke točne i da on može još više moje je pitanje ako ćemo zbilja nastaviti sa novim new dealom što novoga za poduzetnike vidimo u ovom zakonu. Pa ja bih molio predlagatelje, a možda i vas kolega Hebrang evo sa kojim sam na neki način ušao u polemiku da kažemo što je to novoga, jer ovo nije Zakon o malom gospodarstvu. Taj zakon je nastao 2002. godine kao Zakon o poticanju razvoja malog gospodarstva. To je velika razlika jer smo shvatili 2002. godine da taj sektor ima veliki potencijal, da on može naročito djelovati na povećanje zapošljavanja, da ima svoje velike mogućnosti u izvozu, a jednako tako i da može privući i kreirati velik broj investicija i upravo na taj način smo zakon i kreirali na koji je naslonjen Program razvoja malog gospodarstva koji ima operativne mjere i upravo smo donijeli nositelja tih aktivnosti koji se zove Hrvatska agencija za malo gospodarstvo. Međutim, umjesto da kroz ove izmjene zakona damo i nove mjere kako bi ovaj sektor doživio novi zamah mi radimo obratno. Mi ukidamo i ono što je prije bilo pozitivno, što je bilo dobro i to evo nakon 5 godina ja bih rekao dobrih iskustava. Nije točno kao što piše u obrazloženju da u tom sektoru teče med i mlijeko. Ti ljudi koji se bave obrtom i malim poduzetništvom i dalje imaju popriličnih problema i njih uopće neće razveseliti to što izmjenama zakona ćemo mi poboljšati statističko izvještavanje prema Europskoj uniji ili što ćemo na nešto drugačiji način pravno normirati mikro, srednja i mala poduzeća. Ma ne njih to, budite potpuno sigurni, skoro pa uopće ne zanima. Njih najviše zanima što nema novih poticajnih mjera u ovom zakonu. Njih brine što je uloga agencije za malo gospodarstvo skoro pa minorna i njih brine što te programe i projekte poticajne ne provodi agencija kao što zakon predviđa, nego ih provodi ministarstvo. Intencija zakona je bila potpuno drugačija. I što sad kad gledamo oko novaca iz ovog proračuna i novaca koje možemo naslutiti da će se potocima slijevati ako pratimo kampanju na televizijskim ekranima gdje poduzetnici hrle, trče prema poticajima koji im mogu omogućiti da kvalitetnije investiraju i zapošljavaju. Poticaji za malo gospodarstvo u ovoj godini su teški 120 milijuna kuna. To je otprilike kao jedan kilometar ceste prema Maclju ili kao 4 kilometra ceste one čuvene u Zadru prema Gaženici. Znači, svi poduzetnici u Hrvatskoj njih preko 150 000 koliko ih ima, obrtnika samostalnih djelatnosti i malih poduzetnika će dobiti 1 km auto ceste. Nakon 5 godina provođenja zakona, nakon 5 godina provođenja programa mi njima dajemo 1 km auto ceste, odnosno 4 kilometara brze ceste. Ono što je još gore ja smatram da je jedan od boljih proizvoda prošle Vlade bio program kreditiranja prema malim poduzetnicima gdje smo razmišljali da pomažemo regionalni razvoj, lokalno kreditiranje, gdje smo usmjeravali proračunski novac prema gradovima, županijama, općinama i gdje smo na taj način formirali kreditni fond. Ali smo davali novac županiji, gradu i općini i formirao se impresivni kreditni fond i ja mislim, ne raspolažem sa podacima jer ovdje ih i nema da je u proteklih 7 godina pa možda čak i 10 milijardi kuna plasirano u malo gospodarstvo putem tog proizvoda koji se zvao kreditna linija za male. Međutim, nekim čudom ne znam zbog čega, a to bih danas volio čuti te kreditne linije su ukinute. Nema novih sporazuma sa županijama, nema novih sporazuma sa gradovima i općinama. Ali znate što je ostalo. Ostale su obaveze županija da plaćaju subvencioniranje kamata, jer model kreditiranja je bio potpuno novi, potpuno drugačiji gdje županija ukoliko je sudjelovala u projektu nije dobila proračunski novac nego je bila obavezna subvencionirati kamatu. Ja ne znam podataka za druge županije, ali u mojoj Virovitičkoj županiji obveze za subvenciju kamata su veće nego 10% izvornog prihoda u toj županiji. Prema prijašnjem modelu županija bi svake godine dobila dva do tri milijuna kuna iz ministarstva ondašnjeg za obrt, malo i srednje poduzetništvo. Ali sad ona mora dati dva i pol milijuna kako bi subvencionirala kamatu. O takovom modelu dovoljno je reći samo podatak koji sam spomenuo. Zbog čega smo ukinuli te kredite nismo čuli u izvješću. Čuli smo doduše u Izvješću Hrvatske agencije za malo gospodarstvo da su oni otprilike svakih 28 dana izdali jednu garanciju, odnosno da je svaki zaposleni u toj agenciji svakih 20, izdao godišnje 20 garancija. Da li imamo fondova rizičnog kapitala? Ne. Nismo ih osnovali. Da li ih ovdje opet spominjemo? Da spominjemo ih. Nakon sedam godina konstatiramo da Agencija za malo gospodarstvo je izdala svega dvjestotinjak garancija za tri godine i da nismo osnovali fondove rizičnog kapitala. Da li je započeo proces davanja na korištenje državnih nekretnina u zakup ili u prodaju malim poduzetnicima kao što je to bilo i predviđeno u programu 2002. godine. Da li ste čuli da je neki poduzetnik to dobio? Ne, niste čuli jer se to nije dogodilo. Što je predviđeno izmjenama zakona? Zakon predviđa, ne to više neće smjeti raditi agencija, to i dalje ostaje na Vladi, na Vladi koja je troma, koja je neefikasna jer očito evo unatrag nekoliko godina niti jednu nekorištenu nekretninu, a svi mi znamo da ih ima u Hrvatskoj i previše nije dobio mali poduzetnik. Štoviše, mi smo ovdje u hrvatskom zakonu, ovdje u Hrvatskom saboru donijeli izmjene zakona kojim smo rekli da ćemo i poslovni prostor u vlasništvu države prodavati obrtnicima pod povoljnim uvjetima. To smo donijeli prije 2 godine, ali smo rekli da će Vlada donijeti uredbu kako ćemo to prodavati. Međutim, nakon dvije godine te uredbe nema. Ja je nisam vidio pa htio bih i danas čuti zbog čega te uredbe nema. Što se tiče servisa HITRO ma gledajte obrt se je prije mogao osnovati u roku jedan dan. 2003. godine smo mi imali u Obrtnom registru koji je bio elektronski preko 100 tisuća obrtnika. Poduzeće je trebalo nešto više. I ja se slažem sa time da treba i manje dokumenata za osnivanje poduzeća i da to nešto brže traje preko FINA-e. Ali mi smo otvorili vrata za one koji nisu htjeli biti pošteni poduzetnici, ljude koji su jedno poduzeće odveli u stečaj, drugo poduzeće odveli u stečaj, upropastili 5, 6 obrtnika jednako tako u roku jedan dan mogu osnovati novo poduzeće. I to je trend koji se događa u Hrvatskoj. Omogućavamo kvazipoduzetnicima da zloupotrebama dolaze do svojih prihoda, a naivni i u principu oni koji su teškom mukom došli do kapitala ostaju bez egzistencije u budućnosti. To je omogućio servis HITRO jer nije prepreka da poduzetnik koji je prevario, koji je poduzeće odveo u stečaj može osnovati novo poduzeće. U našem zakonu, prijašnjem, to nije bilo moguće. Zato i danas mi imamo 12 milijardi kuna blokada evidentiranih na FINA-i, imamo nekoliko tisuća obrtnika koji su u blokada, imamo nekoliko tisuća poduzeća i kako koji mjesec, ali 20-ak tisuća ljudi koji rade u tim poduzećima naravno nemaju za plaće, a kamo li za razvoj. Nisam čuo u obrazloženju da li je osnovan neki novi inkubator unatrag 3 godine. Nisam čuo u obrazloženju da li smo osnovali neki novi centar za poduzetništvo u nekoj županiji ili gradu, jer to je upravo bio model kako bi poduzetnik mogao imati komunikaciju sa državom, da lokalno to komunicira. Ne postoji znači aktivna uloga Agencije za malo gospodarstvo. Ne postoji Centar za poduzetništvo. Pa što ćemo onda? Angažirati Kalmetinog vozača da posreduje između države i poduzetnika? Vjerojatno bi to bio najbolji model kad ne želimo institucije angažirati da to tako rade. U ovom zakonu nema ništa afirmativno za poduzetnike. Nema baš ništa. Omogućili smo jedino potpore za stručnu izobrazbu i prekvalifikaciju poduzetnika, doduše to smo stavili u zakon makar je to bilo u prijašnjem programu. Ali smo brisali potpore za zapošljavanje. Ma što bi se ovaj zakon bavio potporama za zapošljavanje kod malih poduzetnika jer to nije važno. To što su oni unatrag 5 godina otvorili potpuno sam siguran preko 100 tisuća novih radnih mjesta ma nema veze, ma ne trebamo mi njima davati potpore, idemo to izbrisati iz zakona makar je to bilo ostavljeno kao mogućnost. Ali bolje da toga nema da se oni ne bi sjetili da nešto dobiju. Naravno ne mogu dobiti ni objekte u državnom vlasništvu. Neće to njima davati Agencija za malo gospodarstvo. Bilo je zamišljeno da Vlada Republike Hrvatske procijeni koji objekti nisu značajni i potrebni Vladi i da se evidentiraju u agenciji koja bi provodila natječaje i koja bi davala na korištenje ili prodavala to poduzetniku. Međutim, ovdje je to, brišemo kao novu mogućnost, kao novi iskorak i vraćamo se jedan korak unatrag. Nositelji provedbe programa do sada su bile isključivo udruge malog gospodarstva i poduzetništva. Međutim meni je nejasno zbog čega mi u ovim izmjenama zakona stavljamo da će to biti udruge gospodarstvenika. Zašto treba stajati da nositelj provedbe programa nisu udruge malog gospodarstva nego da su to udruge gospodarstvenika? Vjerujem da na taj način otvaramo vrata za velike, mijenjamo terminologiju, brišemo riječ: "malih" što potpuno sam siguran je nepotrebno i zalažem se za to da ostane kao što je bilo i do sada. Kada gledamo promjene u upravnom odboru Hrvatske agencije za malo gospodarstvo istaknuto je kako je dobro da je tu HBOR. O.k., dobro je da je on tu. Slažem se sa time da je dobro provodio neke projekte za malo gospodarstvo, ali se ne slažem da u tome opet sjedi hrpa ministara, 5, 6 ministara, jer taj upravni odbor je neoperativan, on se sastao godišnje najviše dva puta, on ne provodi mjere i vrijeme je da otvorimo tu Agenciju za udruge, asocijacije i za poduzetnike jer oni će najbolje znati što sa time dalje napraviti. Zbog čega mi ne želimo da Agencija raspolaže sa državnom imovinom i da je stavlja poduzetniku na raspolaganje je objašnjeno na stranici 5. ovoga Prijedloga zakona i kaže se, na taj način se pojašnjava raspolaganje imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske. Pa da nije, da nije tragično vjerojatno bi bilo i smiješno. Mi pojašnjavamo da Vlada raspolaže sa imovinom. Pa to svi znamo. Ali intencija zakon i programa je bila da se ta imovina odlukom Vlade da na raspolaganje Agenciji koja će onda ustupati poduzetnicima. Mi smo to znali naravno i do sada. Drugim riječima izmjenama ovog zakona moramo konstatirati da na zapadu nema ništa novo. HSS bi bio najsretniji da ovaj zakon ide u treće čitanje jer smatramo da je to jedan poprilično veliki korak unatrag. Jer stari zakon i program u protekle dvije, tri godine nije saživio do kraja. Ne bih htio reći da se ništa nije radilo, ali potpuno je sigurno da nije saživio do kraja. Ali najgore je što ukidamo mjere i što ukidamo ovlaštenja Hrvatske agencije za malo gospodarstvo. Bio bih sretniji da sam vidio nove mjere. bio bih sretniji da sam u ovome zakonu vidio nove pogodnosti za male poduzetnike, međutim ja ih ne vidim. Ukoliko ih netko vidi neka me pokuša demantirati koje su to nove mjere i što će poduzetnik dobiti više. Ako smatrate da 4 kilometra brze ceste koliko vrijedi tih 120 milijuna kuna je dovoljno za poduzetnika onda sam siguran da se varate. Hvala lijepa.
Hvala vama. Ispravci netočnog navoda. Prvo, poštovani kolega Hebrang. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Ispravit ću samo tri kriva navoda kolege Peceka koji je dao nekoliko dobrih ideja ali politiziravši ovaj problem je očito zašao u netočne navode. Rekao je da piše ovdje u ovom dokumentu koji je pred nama kako teče med i mlijeko u malom poduzetništvu. To nije točno. To ne piše. To samo piše da je malo poduzetništvo 2003. godine ukupno poslovalo negativno, a prošle godine da je imalo plus 300 milijuna dobiti. Dakle to nije med i mlijeko to je samo značajno poboljšanje. Drugo je rekao da je uloga HAMAG-a minorna. Nije točno. Jer samo ove godine HAMAG ima 5 velikih projekata, projekt poljoprivrede, projekt poticaja područja posebne državne skrbi, projekt rasta i razvoja, projekt pod nazivom "novi poduzetnik", projekt obrtni kapital itd. Dakle, itekako … [[Govornik se ne razumije.]] radi svoj posao. I na kraju demantiram njegovu izjavu da treba angažirati Kalmetinog vozača. Ja mislim da bi bolje bilo angažirati supruga gospođe Antičević.
Ispravak netočnog navoda, kolega Bagarić ima. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Uvaženi zastupnik Pecek izrekao je jedan netočan navod evo kojeg ispravljam, a njegov navod je bio da Vlada Republike Hrvatske, odnosno nadležna ministarstva nisu subvencionirala kamate pojedinih poduzetničkih kredita, evo imam točno tabelu Požeško-slavonske županije u 2005. godini po programima od socijalnih usluga branitelja, poduzetništva žena, poduzetništva mladih i programa poduzetnik samo Ministarstvo gospodarstva ovu županiju je sufinanciralo ili dalo u subvencijama kamata 846 tisuća kuna, a Ministarstvo obitelji 775 tisuća kuna. Znači samo po jednom malom primjeru, a iz ove brošure koju smo dobili ovdje na klupe u hodniku možete vidjeti također što je subvencionirano kroz evo obračun proračuna za prethodnu godinu upravo poduzetničkim kreditima.
Ispravak netočnog navoda, kolega Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa naime, i kolega Pecek i ja očito smo imali isti izvor kad govorimo o MMF-u, samo kolega je potpuno netočno naveo da MMF govori o stagnaciji gospodarstva i slično. Prema tome, to nije točno. MMF je interesna organizacija i oni bi itekako volili da imamo proračunski deficit ne 6% kao što je bio za vaše vrijeme, nego 15% jer onda bi oni stvarno vladali Hrvatskom, ovako na žalost uvrijeđeni su bili. Ja sam bio na zadnjem sastanku ovdje s njima u Saboru na rastanku bili su izuzetno tužni moram priznati tako da ih mogu shvatiti. Hvala.
Dobro, možete ih shvatiti, ali možete ispraviti netočni navod, nego ste komentirali. Kolegica Majdenić ima ispravak netočnog navoda. Izvolite kolegice.
Zastupnik Pecek je rekao da … [[Govornica udaljena od mikrofona, ne razumije se.]] ulogu za razvoj malog gospodarstva što nije točno. Nije točno zbog toga što "Hamag" osigurava izuzetno visoka jamstva za poduzetničke kredite i to po projektima do 80%. To je izuzetno važno pogotovo za one poduzetnike u manje razvijenim krajevima i to smo mi tražili i tražili smo i Vlada je to učinila, dakle da jamstva budu do 80% jer u tim manje razvijenim krajevima cijene nekretnina su kao garancija niske. Što se dogodilo? Dogodilo se da se sada dakle poduzetnici mogu ostvariti veći iznos kredita i zbog toga je ova uloga "Hamaga" izuzetno velika i važna. Dakle, ni u kom slučaju nije minorna, ali ću se podsjetiti na "Hamag" koje smo imali izvješće za 2003. godinu da "Hamag" uopće, onda je imao minornu ulogu, a zašto? Zato što ste stavili u projekte uvjete koji nisu odgovarali ni bankama ni poduzetnicima i uopće nije bilo tada tih jamstva za te kredite i onda je bila minorna uloga, a "Hamag" sada ima izuzetno važnu i veliku ulogu.
Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Vučić ima.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući. Ispravljam navod kolege Peceka. On je rekao da ova Vlada nije ni otvorila niti jedan inkubator, niti jednu poslovnu zonu što napose nije točno. Gospodine Pecek vaša Vlada je u mandatu 3 i pol godine otvorila 25 zona, a ova je Vlada do sada u ovom mandatu otvorila 145 zona, a o inkubatorima ne bi vam mogao reći točno koji je broj, a zasigurno više nego vaša Vlada. Isto tako nije točan vaš navod da se ne kreditiraju poduzetnici preko županije i ministarstva jedinice lokalne samouprave, ja ne znam gdje vi živite, možda u vašoj županiji ne, ali u županiji u kojoj ja živim poduzetnici imaju kredite i preko županije i preko jedinice lokalne samouprave uz potporu ministarstva i poslovnih banaka, isto tako i Hrvatske banke za obnovu i razvoj uz kreditno učešće i uz subvenciju kamata. A ja vaše sam, vašu raspravu sam shvatio kao raspravu u izvješću o radu gospodarstva u sektoru malog obrtništva i kao nešto kao osobno, a ne više kao raspravu o izmjenu Zakona o poticaju malog gospodarstva.
Povreda Poslovnika, kolega Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pozivam se na članak 209. Poslovnika, a htio bih reagirati na ispravke gospodina Hebranga i njegovih vukova i vučića koji su očito dobili nalog da to rade. Gledajte gospodine Vučić, koliko je bilo zona imate izvješće u Vladi Republike Hrvatske znate, imate izvješće koliko je kredita podijeljeno, jednako tako postoji izvješće u Vladi Republike Hrvatske koliko je centara za poduzetništvo osnovano, to potpuno sigurno postoji. Ali jednako tako evo ovdje imamo državnu tajnicu i pomoćnika pa neka me demantiraju, pa neka kažu koliko je novih centara osnovano, koliko imamo novih inkubatora, pa to je jako jednostavno i neka kažu koliko je bilo zona na kraju 2003. godine. Ovdje ljudi živi sjede i naravno da to mogu mene demantirati, ali nemojte me vi demantirati ovdje koji očito niste upućeni u to.
Dakle, ovdje se ne radi o povredi Poslovnika, još se manje radi o članku 209. Poslovnika, jer članak 209. Poslovnika govori o tome da zastupnik ima pravo zatražiti pravo na povredu Poslovnika, prema tome o tome se očigledno ništa ne radi i ja vas molim kolega Pecek da to ne radite jer zloupotrebljavate Poslovnik i umjesto. Kad imate mogućnost da vodite repliku, vodite repliku i replicirajte jedni drugima, ali nemojte pod povredom Poslovnika pokušati replicirati jer to nije korektno. Kolega Hebrang ima povredu Poslovnika. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepa. Kolegice i kolege sada ćemo prekinuti raspravu. Sutra nastavljamo u 9 i 30. Prvi će biti u raspravi kolega Kapraljević u ime kluba Hrvatske narodne stranke, poslije toga prelazimo na pojedinačnu raspravu. Nakon ove točke kreće točka zakon, prijedlog, Konačni prijedlog Zakona o oružju i po dnevnom redu koliko sutra stignemo. Hvala vam lijepa.
Gospođe i gospodo, nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva. Molim, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, 20. travnja postavio sam pitanje zastupničko Ministarstvu poljoprivrede. Do danas nisam dobio odgovor. Podsjećam vas da sam istom ministarstvu pismeno pitanje uputio i prošle godine u rujnu. Čekao sam odgovor do siječnja, znači nekoliko mjeseci. Ja se bojim da bi se ta situacija mogla ponoviti i sada pa vas molim da sukladno članku 187. poslovnika mi odgovorite zbog čega to pitanje odnosno odgovor nisam dobio u roku od 30 dana kao što to predviđa i poslovnik. Hvala lijepa.
Odgovor ćete dobiti u skladu s poslovnikom. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Nema ga, klub gubi pravo na riječ. Pojedinačna rasprava. Poštovani zastupnik Ivan Vučić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. Malo gospodarstvo je jedan od najvažnijih pokretača ukupnog gospodarskog razvoja. Potiče privatno vlasništvo i poduzetničke sposobnosti, prilagodivo je promjenama tržištu, generira zapošljavanje i znatno pridonosi povećanju proizvodnje i izvoza. Subjekti malog gospodarstva čine 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata. Istovremeno, u njima je zaposleno 55% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu. U 2005. godini srednje veliki gospodarski subjekti povećali su konsolidirani financijski rezultat za 2,5 puta te je on iznosio … [[Govornik se ne razumije.]] milijarde kuna a mali gospodarski subjekti su od negativno konsolidiranog financijskog rezultata u 2004. godini postigli pozitivan sa povećanjem većim od 300%. Indeks kojim se utvrđuje razina poduzetničke aktivnosti za Hrvatsku u 2002. godini bio je 3,6 dok je u 2006. godini indeks za Hrvatsku iznosio 8,58. Pri tome je naročito značajan podatak da je indeks u 2002. u regijama kao što je Slavonija i Baranja, Lika i Banovina porastao za 2,11 odnosno za 2,71 u 2002. godini na 8,84 odnosno na 8,69 u 2006. godini što ukazuje na činjenicu da sustavne i kontinuirane mjere daju rezultate ali također daje realne pomake u razvitku poduzetnika … [[Govornik se ne razumije.]] kontinuirano i stalno poticanje. Vidljivo je da je cilj ovog zakona poboljšati transparentnost i pristupačnost mjera poticaja za malo gospodarstvo uz podizanje razine usklađenosti mjera kako bi se postigla veća uspješnost i djelotvornost … [[Govornik se ne razumije.]] smjernica Vlade Republike Hrvatske, s obzirom na veliki broj programa potpora malom gospodarstvu koje se provode prema Zakonu o poticaju malog gospodarstva. Usklađena i detaljna definicija ima za cilj osigurati veću pravnu sigurnost te uvažiti gospodarsku stvarnost što će dovesti do pojednostavljenja i ubrzanja administrativnih postupaka u slučajevima kada je podjela na mikro, male i srednje gospodarske subjekte neophodna. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o poticaju malog gospodarstva uređuje se slijedeće. Definicijski obuhvat malog gospodarstva, kriteriji za razlikovanje mikro, malih, srednjih subjekata u malom gospodarstvu, poticajne mjere za stručnu izobrazbu, prekvalifikaciju i dokvalifikaciju radnika, propisuju se obveze primjene propisa po državnim potporama prilikom dodjele potpora, isključuju se aktivne i preventivne mjere zapošljavanja koje su predmet posebnih propisa i programa. Pojašnjava se raspolaganje imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, povećava se broj nositelja provedbe programa razvoja malog gospodarstva, usklađuje se zakonska terminologija sa Zakonom o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave. Posljedice koje će proisteći izmjenama ovog zakona su slijedeće, pojednostavljenje okruženja za malo gospodarstvo, korištenje zajedničke definicije sukladno Zakonu o računovodstvu, poboljšano statističko izvještavanje izbjegavanjem višestrukih statističkih definicija kao što je bila FINA ili Hrvatska gospodarska komora pa onda je politika koristila podatke koji njima više odgovaraju, približavanje preporukama Europske unije što će … [[Govornik se ne razumije.]] udovoljene uvjetima za programe Europske unije namijenjene u malom gospodarstvu, uspostavljanje boljeg sustava upravljanja poticajima mjera malog gospodarstva. Svakako da podržavam donošenje ovog zakona, da će on još više poboljšati gospodarsku situaciju u Hrvatskoj koja je svakim danom sve bolja i da se vidi da je rad Ministarstva gospodarstva poglavito u ovoj sferi malog gospodarstva zaista izvanredan. I evo uzet ću si za pravo da zaista pohvalim rad Ministarstva gospodarstva ali isto tako i da uputim možda jednu malu kritiku mislim da Ministarstvo gospodarstva zaista dobro radi, da ima dobre rezultate ali da malo o njima pričate i da bi javnost više trebala znati o vašim rezultatima. Isto tako, i mali i srednji poduzetnici o svima onima mjerama i poticajima koji im stoje na raspolaganju i dobro se krenulo u zadnje vrijeme po terenu, po gospodarskim komorama, po udruženjima obrtnika i sa ovim izmjenama i dopunama ovog zakona sigurno će rezultati biti još i bolji. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa gospodine Vučić u principu se slažem sa svime što ste rekli. Jedino ne mogu prepoznati iz vašeg izlaganja što je to novog afirmativnog kroz izmjene ovoga zakona, što se događa, ima li neka nova mjera i hoće li toliko radikalno približavanje našeg zakonodavstva sa onim u Europskoj uniji donijeti poduzetnicima. Ja smatram da je i dosadašnji zakon usklađen. Ukoliko ćemo poboljšati samo statističko izvještavanje što vi naglašavate onda nismo ostvarili ovaj cilj. Podsjećam, zakon se zove o razvoju malog gospodarstva a ne o pravnom okruženju malog gospodarstva. Promijenili smo kriterije što se tiče broja zaposlenih, temeljnog kapitala prihoda. Međutim, ja ovdje ne vidim te mjere o kojima vi govorite makar smatram da je dosadašnja primjena zakona pa i kroz aktivnosti sadašnjeg ministarstva dala rezultate. Ukoliko hoćemo nastaviti trend da i u narednom razdoblju zaposlimo u tom sektoru pedesetak tisuća ljudi, koliko je to sigurno moguće, onda ovaj zakon mora biti više afirmativan, onda u njemu moramo naći nove mjere, a ne da ukidamo mjere koje su se pokazale kao dobrima unatrag dvije, tri godine. Upravo nam se to i događa kroz ovaj zakon, da sužujemo prostor za male poduzetnike. I zato ja ne vidim u čemu je vaš optimizam da ćemo nastaviti sa trendovima ukoliko sužavamo prostor za nove poduzetnike.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Pa, gospodine Pecek, cilj ovog zakona je samo jedan mali korak naprijed u cilju bolje gospodarske situacije u Hrvatskoj. I drago mi je da se slažete sa mnom da je gospodarska situacija bolja i da je i dosadašnji zakon dobar. Ja nisam rekao da dosadašnji zakon nije dobar, ali cilj ovog zakona je jedan korak naprijed u usklađivanju hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije i onoga što ste vi rekli u cilju poboljšanja statistike. A rekao sam u svom izlaganju da je politika, nisam rekao koja politika, reći ću i jedna i druga uvijek koristila podatke koje njima odgovara, da li podatke FINA-e ili podatke Hrvatske gospodarske komore ili podatke Obrtničkih komora na terenu. Ja mislim da podaci koje dobijemo mi, bilo koja politika, bilo iz ministarstva ili Hrvatske komore ili Udruženja obrtnika moraju biti podaci po jednoj jednadžbi, da moraju biti istiniti i da javnost mora biti upoznata sa svim tim podacima. Ja znam da vama ti podaci sad koji jesu ne odgovaraju, ali šta je, to je tako. Ja kao hrvatski građanin, kao Hrvat, mene veseli svaki gospodarski napredak u Hrvatskoj, pa bilo da je to na vlasti SDP, SDSS ili HDZ.
Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, gospodine pomoćniče ministra, kolegice i kolege! Pa evo, s obzirom da mediji jako pojednostavljuju izvještavanje iz Sabora u stilu vladajući hvale, oporba napada, s obzirom da ja pripadam ovoj prvoj grupi normalno da ću ja onda to hvaliti. Tako da evo, nekoliko riječi samo jer danas dosta smo već čuli o tom. Dakle, zašto zakon? Zakon normalno i treba biti takav, treba i novo razvrstavanje radi poticajnih mjera. I mislim da je to dobro napravljeno ovim zakonom. Mi smo i na odborima malo razgovarali o brojkama. Mislim da su i brojke potpuno u redu. Naime, situacija se bitnije promijenila. Te brojke su narasle. Poduzeća su narasla. Ja dolazim inače iz kraja gdje je stvarno obrtništvo malo poduzetništvo itekako u uzletu. Ako govorimo i o radnim zonama, jučer smo spominjali broj radnih zona. Moram reći da samo u evidenciji jedna naša radna zona u Svetoj Nedelji, pa imamo još četiri radne zone pored tog, tako da broj radnih zona je sigurno daleko veći nego što statistički ovdje iznosi, što ćemo se potruditi to ispraviti, jasno. Naime, moram reći da evo, malo gospodarstvo se sigurno znatno oporavlja ako samo promatramo porez na dobit koji je ipak pokazatelj uzleta gospodarstva. Taj porez na dobit gotovo 30% raste godišnje, i što je sigurno dobar pokazatelj i dobro puni fondove. Što znači da malo gospodarstvo dobro radi. Pa konačno i konsolidirana neto dobit hrvatskog gospodarstva u 2006. godini bez financijskog sektora iznosila je negdje oko 20,5 milijardi kuna, a što je bitan, postotak 17% više nego lani odnosno najviše u posljednjih 6 godina. Malo gospodarstvo često ovisi o industriji. Mi stalno pričamo što se događa s industrijom. Nakon propasti socijalističke industrije koja je krajem '80.-tih već stvarno došla do dna prema pisanju čak i u to vrijeme kontroliranih medija, dakle industrija se oporavlja. Evo, u odnosu na travanj 2006. porasla je za 7,5%. A prerađivačka industrija koju gotovo ne spominjemo valjda zbog dobrih rezultata porasla je za 9,7% što je sigurno itekako puno. A ukupni prihodi hrvatskih poduzetnika bili su za 15,8% veći nego u 2005. godini. Dakle, gubici jasno su nastali nažalost u evo, nešto hotela, nešto ugostiteljskih objekata, nešto u poljoprivredi a to je sve vrlo sitno ako gledamo u brojkama u odnosu na gospodarstvo. Moram nešto još spomenuti. Naime, evo kolega Pecek je spominjao kako dan-danas otplaćuju županije kamate, one povlaštene kamate iz onog nesretnog dogovora da ćemo kreditirati svi zajedno malu privredu. Pa moram reći da evo, i grad Sveta Nedjelja i županija i općine druge još dan-danas plaćaju i to podosta kamata umjesto da se bave onim što gospodarstvu treba. A to je izgradnja komunalne infrastrukture. Jer bez dobre komunalne infrastrukture nema jakog gospodarstva. Naime, svi dođu i odu kad vide da ničeg nema i to je trebalo biti prvenstvena djelatnost a ne nas zapravo uvlačiti u kredite. Možda jedino što je pozitivno u tom bilo, što su kamatne stope bile u to vrijeme izuzetno visoke. Danas više nema potrebe na taj način kreditirati. Nema razloga da krediti malih poduzetnika idu preko gradova, općina, županija pa i ministarstva jer su zapravo kamatne stope prihvatljive uz jasno jedan jak HAMAG koji je ipak podosta napravio, kao što su ga tražili, to je uglavnom napravio. Ali jasno, da i HAMAG ne može garantirati za nešto što je praktično propala stvar. Dalje. Mala privreda također je izuzetno bitna. Malo gospodarstvo izuzetno bitno kod zapošljavanja. Imao sam prilike pratiti posljednjih desetak godina gdje su mogli bi reći obrtnici ili možemo ih nazvati i mikro gospodarstvo, kako god hoćemo, mikro poduzetnici, gdje su postali i srednji i veliki. I to je ono što je dobro u svemu tome. Ljudi koje su zapošljavali, troje, četvero ljudi, danas zapošljavaju 40, 50 pa i 2 stotine ljudi. Jasno i uz podršku lokalne zajednice, što je jako bitno. Jasno lokalna zajednica ne može na sve utjecati, ali može utjecati na cijenu građevinskih dozvola, može utjecati na opremanje komunalnom infrastrukturom. Dakle, može stvoriti dobro okruženje za investicije. I mislim da je to i najvažnije. Vjerujem da će evo, i ove mjere pomoći mnogima da dođu do neophodnih sredstava. Dobro je da i u kreditiranju koje je pa i davanju pomoći koje je ipak jako naglašeno danas u Ministarstvu gospodarstva, da se daju i za ne samo za investicije, nego i za niz drugih stvari. Konačno treba firma i opstati. Treba pomoći firmu koja dobro radi, ali nema obrtnih sredstava i drugo, pa sam itekakav optimist što se tiče malog gospodarstva. Hvala.
Replika poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepo. Kolega Markovinović spominjali ste ono što sam ja govorio jučer o kreditima. Pa naprosto ne razumijem kako vi to ne razumijete. Jer ste i sam bili učesnik kao načelnik Svete Nedjelje projekata koji su se provodili u kreditiranju u zonama. Prijašnjim modelom formiranja kreditnih linija je predviđao da nadležno ministarstvo da novac, milijun do dva kuna na područje županije kako bi se stvorio depozit i na osnovu toga bi banke vršile plasman prema malim poduzetnicima. Znači nije postojala obaveza financiranja kamata. Novim modelom kreditiranja nakon 2003. godine upravo se to dogodilo. Da bi županija ili grad mogao učestvovati u kreditnoj liniji morala je subvencionirati kamatu. To je dovelo do činjenice da županija u prosjeku svake godine mora za kamate izdvajati dva, tri milijuna kuna umjesto da je od nadležnog ministarstva dobilo decentralizirano 2 do 3 milijuna kuna. Drugim riječima to znači da je i ministarstvo za subvenciju kamata u svakoj godini neophodno da izdvoji oko 50-tak milijuna kuna. Vidite upravo zbog toga su te kreditne linije ukinute. Vi ne govorite da tih kreditnih linija danas više nema. Zašto? Zato jer 50-tak milijuna kamata iz ministarstva se više ne želi plaćati za kreditne linije za male poduzetnike. Ili možda postoji neki drugi razlog? Ali te kreditne linije o kojima vi govorite njih više nema. U ovoj godini nije sklopljen niti jedan novi ugovor.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa meni je žao što gospodin Pecek nije shvatio ono što ja govorim a to je da su sad ipak druga vremena. U vrijeme skupih kredita bila je sigurno želja gospodarstvenika da dođu do nešto jeftinijih kredita. I tu smo svi podmetnuli leđa. Naime dođu ljudi pa pitaju. Kako ovi daju a vi ne dajete? I onda normalno da smo gotovo bili prisiljeni da ne kažem ucijenjeni da moramo i mi … [[Govornik se ne razumije.]] Nije mi žao što smo pomogli i pomagali, ne mogu reći. Ali danas bi to bilo uz postojeće uvjete koje daju banke, danas bi to bilo smiješno. Da se novac koji treba namijeniti infrastrukturi daje maloj privredi. Jer oni se mogu snaći uz garanciju velim HAMAG-a na drugi način. Hvala.
Potpredsjednik Doma, poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, tajnice, kolegice i kolege znate ja smatram da je ova izmjena i dopuna zakona potpuno suvišna i nepotrebna i da je došlo vrijeme kada ćemo trebati pripremiti zapravo po meni novi zakon o poticaju razvoja malog gospodarstva, ali zajedno sa zakonima o investicijskim poticajima i investicijskim ulaganjima, o industrijskom razvoju Republike Hrvatske i zapravo povezivanju malog i velikog gospodarstva, pod znakom navoda i malo i veliko. Nema mogućnosti osim povećanja organizacionih oblika razvoja ako se malo gospodarstvo u kooperativnim odnosima ne povezuje sa krupnim industrijskim subjektima koji moraju biti nositelji razvoja Republike Hrvatske. Mi moramo napokon shvatiti da je izvršen takav stupanj deindustrijalizacije zemlje i da je neophodno potrebno ne samo stimulativnim mjerama otvarati razvoj industrijskih subjekata nego i … [[Govornik se ne razumije.]] i direktnim sredstvima … [[Govornik se ne razumije.]] ulagati i u velike subjekte a ne samo u male da bi zapravo zajednički se mogli razvijati. I zbog toga smatram prvo, kao prvi razlog da bi bio potreban zapravo pripremiti se projekt i donijeti nove zakone koji će obuhvatiti cjelokupno gospodarsko područje i industrijalizaciju zemlje, a onda u sklopu njega posebice naravno malo gospodarstvo. Drugi razlog zbog kojeg smatram da je zakon u ovom momentu nepotreban, znate nije baš u redu sami da napišemo da se ne mora usklađivati naše zakonodavstvo sa preporukama Europske unije a onda ga ipak usklađujemo sa preporukama. Pa znam ja da šta piše, ali isto tako znam što u članku piše u kojem ste to usuglasili. To ću vam poslije i pokazati. Treće, ciljeve koje ste naveli radi koje želite ostvariti s ovim zakonom, zapravo ovim izmjenama i dopunama ne ocjenjujemo, ne ostvarujemo. Između ostaloga piše. Tako recimo će se pojednostaviti političko okruženje za malo gospodarstvo sa ovim izmjenama. … [[Govornik se ne razumije.]] promijeniti političko okruženje smanjenjem, ne znam ili povećanjem dohotka po kojem moraju prijaviti da bi mogli biti ili neće biti u malom gospodarstvu. Zatim brojem radnika i tako dalje. Brisanjem između ostaloga zakonskih odredaba koje se odnose na posebne zakone i da, vezano za državnu, uz upravljanje i gospodarenje državnom imovinom ili uredbi koje su sada u zakonu, ... [[Govornik se ne razumije.]] nikakvo političko okruženje, ali treba znati šta je uopće političko okruženje u kojem naše malo gospodarstvo posluje. Ili dalje, korištenjem, korištenjem zajedničke definicije u programe, poboljšati statističko izvještavanje u Hrvatskoj, izbjegavajući višestrukih statističkih definicija. Zatim da imate za cilj, imati za cilj osigurati veću pravnu sigurnost. Pa onda imate donošenje ovoga zakona postiže se pojednostavljenje sad ne više političkog okruženja, sad ima samo pojednostavljenje okruženja za malo gospodarstvo i tako dalje i tako dalje. Vidite kad sa tog aspekta pogledate onda odjedanputa morate početi, pročitati prvo obrazloženje pojedinih odredbi zakona koje nudite u ovom Konačnom prijedlogu izmjena i dopuna. U članku 1. sami kažete da ćete zapravo pojednostavljenjem ove odrede osigurati maksimalni kriterij godišnjeg prometa i ukupne aktive odnosno dugotrajne imovine, e sad dodatak: koja je inače regulirana Zakonom o računovodstvu. Pa šta sad, ako to neće biti propisano Zakon o računovodstvu se neće primjenjivati. Ili ako će to biti malo drugačije propisano nego što je do sad bilo Zakon o obrtu odnosno o malom gospodarstvu propisan neće se primjenjivati. Onda u članku 2. kažete da se osiguravaju ovim člankom, citiram: propisuje se u skladu sa Zakonom o računovodstvu. I sad gledajte ono što, s čim ne morate uskladiti. I preporukama Europske unije, preporuka komisije 2003./361 … [[Govornik se ne razumije.]] 2003. usklađujete sa preporukama zakon čime prihvaćate služinčarski odnos prema Europskoj uniji. Pa molim vas lijepo, ja znam šta govorim. Znam što su te preporuke i znam kog obvezuju i kog ne obvezuju. I u takvoj, to ste izričito vi napisali. Ja sam vama citirao što ste vi napisali. E ali što je najinteresantnije? To usklađujete sve zbog toga i između, a mi u Zakonu o računovodstvu to već imamo propisano. Prema tome nama nisu … [[Govornik se ne razumije.]] vlastiti zakoni, mi moramo imati između ostaloga dokaz da je to usuglašeno i sa tim preporukama. A sad je pitanje zašto je to sve tako potrebno? Iz jednog vrlo jednostavnog i pragmatičnog razloga jer zapravo se radi o međunarodnom projektu kojeg financira Europska unija vezano za utvrđivanje poduzetničke aktivnosti i radi se o međunarodnom istraživačkom projektu koji zapravo treba platiti jednim dijelom i Hrvatska iz svojih sredstava jer je uključena u taj a da bi to dokazala da je projekt bio vrlo uspješan jedan od rezultata tog projekta je izmjena i dopuna zakona u Hrvata. Poštovane kolege pa dokle ćemo se tako ponašati? Dokle ćemo se ponašati, to je u redu ne mislim na njega. On ima pravo se ponašati, on je zastupnik može kako hoće. Dokle ćemo se mi tako ponašati kao zakonodavno tijelo. Pa to nama ne treba. Nama treba zakon koji će biti sredstvo i poticaj razvoja malog gospodarstva. Nama treba zakon koji će povezati malo i veliko gospodarstvo radi otvaranja novih radnih mjesta, usvajanja novih proizvodnja i novih proizvoda koji će širiti zapravo mogućnosti izlaska Hrvatske u gospodarstvena tržišta u okruženju Europske unije i šire, a ne radi toga da bismo zapravo omogućili drugima da opravdaju međunarodni projekt jer to ste na kraju krajeva i vi napisali sami između ostalog obrazlažući zakon, iznoseći podatke kojim treba afirmirati malo gospodarstvo u Republici Hrvatskoj na osnovu podataka međunarodnog projekta. Pa onda imamo strahovito visoke rezultate primjerice osobito u Slavoniji i Baranji, Lici i Banovini gdje se sa indeksa 2,11 popeo čak u 2006. godini na 8,69% jedino što niste nam rekli jedan veoma važan podatak da u tim jedinicama lokalne samouprave još uvijek ima općina i gradova u kojima i po 30% ljudi nisu zaposleni i tamo ako se otvori jedan ili dva takva subjekta onda je to strahovito povećanje. E sad vidite poštovane kolegice i kolege tako se razgovarati teško može vezano za razvojnu strategiju koja treba riješiti probleme ove zemlje, koja treba otvoriti daljnji napredak gospodarski, koja treba otvoriti daljnje nezapošljavanje i rješavanje bitnih subjekata. Ovako kad vi pročitate sastojke što se sve napravilo za Slavoniju, Baranju, Liku i Banovinu pa onda mi nemamo gotovo šta više raditi za Boga miloga. To je strašno! Znate vi kad vi četiri puta povećate indeks za tri godine. Pa mislim to je strava i užas! Jedino trebate doći to u Slavoniji i Baranji, u Lici i Banovini objasniti ljudima koji imaju manje plaće, koji nemaju radnih mjesta, koji nemaju mogućnost gdje će raditi itd. itd. i koji nemaju sredstava dovoljno da mogu dobiti poticaje da otvore pogone i da se samo zaposle kroz malo gospodarstvo bez obzira sad o tome da li ćemo mi govoriti o mikro ili malom gospodarstvu, a onda zbog toga promijeniti čitav zakon da bi precizirali s obzirom na broj radnika hoće li biti malo ili mikro gospodarstvo. Ja mislim da iz svih tih razloga zapravo ovaj dio ne bi trebalo rješavati kao što isto tako ne bi trebalo zbog odnosa sa pregovorima o Europskom unijom posebno naglasiti da će se i na ovaj zakon, na ovaj odnos poticaja primjenjivati Zakon o potporama. Zakon o potporama se mora primjenjivati. On je legalan i legitiman i nije potrebno u zakonu pisati da će se primijeniti posebni zakon kod podržavanja potpora. Ja mislim da se takve stvari definitivno moraju raščistiti i da ovaj Sabor vama u izvršnoj vlasti mora otvoreno reći: kad pregovarate sa drugima dajte zaštitite pravni sustav, zaštitite pravni poredak ove zemlje. Na kraju krajeva taj pravni poredak izražava i na neki način suverenitet ove zemlje i vodite o tome računa da ima, da ipak mu treba zaštititi i dostojanstvo ove zemlje u tim odnosima a ne samo zapravo na svaki mig automatski skočiti i rješavati neka pitanja koja nemaju veze sa potrebom usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije, nego trebaju opravdati zapravo projekte koji određeni ljudi zarađuju dodatne novce na tom dijelu. Jer sami napišite i točno je, ne treba se usklađivati sa preporukama Europske unije. Ali pošto radi međunarodni se projekt, e onda mi mijenjamo odredbu da bismo se uskladili sa preporukama Europske unije što ste sami i napisali i da biste dali argumentaciju kako je taj projekt uspješno završen koji je zapravo omogućio čak i tako visoke rezultate da je jedna suverena, samostalna zemlja morala promijeniti svoj zakon vezano za nalaze tog projekta. Krasno! Izvrsno! Hvala vam lijepa. Zbog toga ja osobno ovaj zakon neću podržati, neću za njega glasati.
Poštovani zastupnik Jozo Topić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, gospođo Kesić Šapić, gospodine pomoćniče, gospodine Bračiću, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Ja također želim reći nekoliko riječi o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju u razvoju maloga gospodarstva. Smatram da je hvale vrijedno svako nastojanje i sve što se čini pa tako i u ovom normativnom vidu da se poboljša i dalje unaprijedi razvoj maloga gospodarstva i to pozdravljam u svakom slučaju. Kolege su u raspravama puno toga rekli o značaju malog gospodarstva, o njegovom značaju za zapošljavanje. Malo gospodarstvo bilježi stalni rast zapošljavanja što to nije slučaj u drugim većim sustavima. Naravno je ovo i najnovija izvješća koja su u gospodarskim kretanjima u Republici Hrvatskoj govore o svim pozitivnim kretanjima u gospodarstvu Hrvatske, a također i u malom gospodarstvu dobit je veća i mislim da ovdje treba istaći i pohvaliti Ministarstvo gospodarstva i rada i poduzetništva da su izuzetno puno učinili. Prije svega mislim spomenuti zaustavili su određene negativne trendove jer smo svjesni toga da je Hrvatska izgubila puno proizvodnih radnih mjesta. Hrvatska je bila deindustrijalizirana i ti negativni trendovi su zaustavljeni. Ne samo da imamo sve veći broj malih poduzeća, obrta, to znači u malom gospodarstvu mi se okrećemo sve više proizvodnim djelatnostima i naravno u tom pogledu su značajne, puno je učinjeno u izgradnji i opremanju gospodarskih zona, puno se čini i na stvaranju klastera kao i izvoza. Tako da evo po najnovijim gospodarskim izvješćima imamo značajne pozitivne pomake u izvozu što je bila velika boljka hrvatskog gospodarstva u cjelini, pa tako i maloga gospodarstva. O svim ovim detaljima mogao bih ponavljati, ali mislim da to nema smisla jer su kolege to dosta iscrpno rekle. Znači, izložili su i brojkama i značaju maloga gospodarstva ali ja bih na ovome mjestu također skrenuo pažnju da malo gospodarstvo, da bi se ono razvilo i postalo još moćnije i imalo veći utjecaj u ukupnom gospodarstvu Hrvatske mislim da su potrebne cjeloviti programi novo gospodarske politike u vidu nove reindustrijalizacije u kojoj bi naravno malo gospodarstvo imalo svoj značajan utjecaj. Svjesni smo toga da u gospodarstvu Hrvatske veliki dio čine i poduzeća, javna poduzeća i poduzeća u državnom vlasništvu još uvijek. I ta poduzeća imaju često puta i monopolne odnose. I mislim da je dužnost svih nas, a tu mislim i gospodarskih komora, obrtničkih komora i ministarstva da malom gospodarstvu, da se malim poduzetnicima osigura jednakost na tržištu, što je po meni izuzetno bitno. Jer kad, spomenut ćemo sada javne radove. Svi veliki javni komunalni radovi bilo bi vrlo interesantno i vrlo bi informativno bilo kad bi imali podatke koji subjekti često puta uvijek nanovo dobivaju poslove, a podizvođači su često puta mali poduzetnici koji su možemo reći u čistom jednom vazalnom odnosu u odnosu na te nositelje projekata. I takav odnos sigurno nije nam dobar. I moramo učiniti sve da se omogući i tim manjim poduzetnicima da mogu sudjelovati, odnosno da mogu dobiti te poslove. Jer je opće poznato da ti nositelji velikih poslova kasne sa isplatama svojim podizvođačima, svojim malim poduzetnicima, što male poduzetnike dovodi u izuzetno neravnopravan položaj prema tim velikim. A ti veliki koriste ta sredstva i tu akumulaciju da bi i dalje se širili, da bi kupovali nova poduzeća i tome slično. Ovdje je potrebno također skrenuti pažnju da su potrebne i primjerene kontrolne mjere u smislu inspekcija, jer ako država, u ovom slučaju ministarstvo daju određena poticajna sredstva i kredite da se i kontrolira njihova namjena, da nema zloupotreba. A jedan od načina i instituta i zloupotrebe primjerice stimuliranja poduzeća na područjima od posebne državne skrbi. Kao institut to pozdravljam. Ali imamo često puta slučaj da se ta poduzeća registriraju ili na područjima od posebnog državnog interesa, ali njihovo djelovanje nije na tim mjestima, na tim lokacijama, na tom području od posebne državne skrbi šta bi nam trebao biti interes da bi zapošljavali ljude i oživjeli gospodarstvo u cjelini na tom području, oni dobit ostvaruju na području ostalom dijelu Hrvatske, što ih dovodi u izuzetno, izuzetno povoljnu situaciju, položaj u odnosu na druge poduzetnike. Jer ostvaruju daleko veću dobit i to nije pitanje samo šta oni ostvaruju veću dobit nego jednostavno tu se stvara nelojalna konkurencija. Također bi trebalo ovdje spomenuti i položaj malih poduzetnika, obrta trgovačkih, uslužnih i tako u velikim gradovima. Mislim da, u gradovima općenito koji rade i djeluju u centrima gradova, obrti i poduzetništvo u gradovima oni i daju karakter i označili su karakter mnogih naših gradova. Ali mi smo svjesni jedne nove pojave koja je dosta nekontrolirana i mislim da je tu potrebno nešto poduzeti jer se mali poduzetnici u odnosu na velike, na moćne, na veliki kapital, na velike trgovačke lance koji su često puta inozemni dovode u neravnopravan položaj. Evo, primjerice u svakom većem gradu, pa tako možemo primijetiti i ovdje u Zagrebu na ulazu u grad s jedne i druge strane su locirani manje-više svi veliki trgovački lanci. Dobro, nemamo ništa protiv toga, svi se i podržavamo da dođu ulaganja, pa čak i u tom vidu. Premda ja imam svoj stav da bi to trebalo biti malo kontroliranije. I šta se događa? Događa se to da gad kojom brzinom, to je nevjerojatno, izgradi cijelu infrastrukturu, proširuju se mostovi, proširuje se cesta, cijela nova infrastruktura, novi rotori i oni imaj i ogromna parkirališta. A politika parkiranja u mnogim gradovima je upravo restriktivna, ona nije u funkciji niti prometa, nije u funkciji niti gospodarstva u gradu. Imam osjećaj da je često puta ide u pravcu tome da upravo pogoduje tim velikim stranim trgovačkim lancima. I mislim da o tome, nad tim se trebamo zamisliti i nešto poduzeti. Tu postoji također i jedna odredba, zakonska odredba, to je spomenička renta. I treba stalno preispitati na koji način se treba primjenjivati taj Zakon o spomeničkoj renti. Taj Zakon o spomeničkoj renti također pogađa one male obrtnike, one male privrednike koji posluju u centrima grada, jer se spomenička renta često puta vrlo je ograničena na samo uski dio grada, dok ti veliki centri koji su van grada, koji su na najprometnijim prometnicama za koju smo izgradili svu mogući infrastrukturu u rekordnom roku pa možemo, ne samo u Zagrebu, to vam je i u Rijeci. Vidite ovaj novi prilaz ovome Tower-u, ovom novom poslovnom tornju kojom brzinom i kako se brzo sve to napravilo. I ti poduzetnici koji rade u staroj gradskoj jezgri imaju daleko, daleko teže posljedice, a to su upravo i naši ljudi, naši domaći ljudi koji daju karakter i pečat tim gradovima. A ne samo to nego i to su obiteljske firme, obiteljski obrti jer mislim da se o tim momentima treba posebno voditi računa. Drugim riječima podržavam svaki zakon, sve ono šta je u funkciji unapređenja i malog poduzetništva. Ali apeliram u ovom momentu ne samo da su potrebne poticajne mjere i cjeloviti projekti za razvoj i reindustrijalizaciju Hrvatske. potrebno je posebno voditi računa i biti senzibilan na ravnopravnost malih u odnosu na velike. Evo, vrijeme mi je isteklo. Ja se zahvaljujem. O ovoj temi se može još nešto reći. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državna tajnice, pomoćniče ministra, kolegice i kolege. Dopustite mi također kratko se osvrnuti na ovaj Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva jer se radi o segmentu koji je sasvim sigurno jedan od najznačajnijih i najvažnijih bitan za sveukupno razvoj društva. A svi oni pokazatelji koji su brojni ovdje, kolege koji su već govorili naglašavali, iznosili dakle dodatne i brojčano to pokazuju. Samim donošenjem ovog Zakona želi se postići pojednostavljenje okruženja za malo gospodarstvo korištenjem zajedničkih definicija, poboljšati statističko izvještavanje izbjegavanjem višestrukih statističkih definicija, ali i približiti te definicije preporukama Europske unije. Kako preporuke Europske unije nisu obvezne niti za gospodarske subjekte, niti za administraciju država članica u ovom Zakonu su prilikom određivanja veličine gospodarskih subjekata primijenjene odgovarajuće odredbe Zakona o računovodstvu, no također su smjernice Europske unije u pogledu preciznijeg definiranja mikrosubjekata ovdje primijenjene. Pa tako u člancima 1. i 2. imamo sada te neke definicije i nove brojke koje iako su neki davali primjedbe i prigovarali čini mi se da ipak jasno i nedvojbeno definiraju što je to mikrosubjekt, što je to mali subjekt malog poduzetništva. Želio bih također sa nekoliko riječi dakle dodatno dati značaj, odnosno težinu malom poduzetništvu u koje se svi zaklinjemo i koje, za koje držimo da je također temelj, jedan od temelja razvoja čitavog našeg društva. Ono obuhvaća obrte, zadruge, mala i srednja trgovačka društva i druge privatne poduzetničke aktivnosti. Subjekti malog gospodarstva čine dakle 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata i u njima je zaposleno 55% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu. Ono je generator zapošljavanja, a 37% domaćih ulaganja je u području malog gospodarstva. Još bitnije je i to da malo gospodarstvo u svim tim i proteklim godinama dakle i razdobljima bilježi pozitivan financijskih rezultat i rast zapošljavanja. Prema podacima FINA-e koju obuhvaćaju samo pravne osobe u 2005. godini je 70, gotovo 71 tisuću malih i srednjih poduzetnika sa blizu 500 tisuća zaposlenih ostvarilo 200 milijardi kuna ukupnog prihoda. I također ono što se prilikom definiranja malog poduzetništva možda ipak nekako čini u drugom planu je i obrt koji također bilježi snažan rast koji je prilično žilav, možda čak i najžilaviji dio ovog segmenta koji se najbolje i najlakše, najbrže prilagođava uvjetima na tržištu, također se bilježi porast i dakle treba isto tako naglasiti da je u obrtima i zaposlenim u obrtništvu bilo ukupno oko 260 tisuća ljudi. Dakle, to jesu brojke koje su više puta ponovljene, ali držim da ih nije zgorega ponoviti više puta, jer tek tada na neki način dolaze do ušiju i ponovo pokazuju taj značaj, tu težinu obrtništva malog poduzetništva za ukupno hrvatsko gospodarstvo, dakle i zbog toga svaki zakon koji jasnije definira to područje, koji poboljšava, koji daje dodatnu kvalitetu zakonodavnom okviru unutar kojeg funkcionira gospodarstvo i malo poduzetništvo treba podržati, pa ću naravno i ja podržati ovaj Prijedlog zakona.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Naravno da ovakav jedan Prijedlog zakona kojima se želi stvoriti dojam da država zaista želi potaknuti razvoj malog gospodarstva izaziva zanimanje i interes javnosti, građana koji upravo svoj prosperitet i na kraju krajeva opstanak vlastiti i vlastite obitelji upravo vide kroz ulaganje, odnosno kroz malo gospodarstvo. Međutim, evo ova rasprava u kojima uvjetima i u kojem okruženju se odvija. Na žalost za hrvatske građane malo je dobrih vijesti. Raste vanjski i unutarnji dug, budi se inflacija, plaće na žalost ne prate troškove života, sve više radnika, to je jedan veliki problem radi, a ne dobiva uopće plaću, gotovo sada više ne 80, nego evo zadnji podaci sa trosmjesječjem ove godine govore o tome da približno 90% novozaposlenih zapošljava se na određeno radno vrijeme, na taj način onemogućavaju se radnici da ostvare u punini, u svoj svojoj punini svoja radnička prava jer su ucijenjeni otkazom, mirovine se realno smanjuju. Dakle, koje je rješenje i kako popraviti ovu sadašnju sliku? Kroz ovakve stope rasta to nije moguće. Strategija gospodarskog rasta od minimum 7% godišnje može jamčiti da se situacija po svim ovim promijeni. Ja ću samo napomenuti da smo u prošlom mandatu imali gospodarski rast tako da je Hrvatska ostvarila takav rast da je bio među vodećim u Europi, danas smo na začelju tranzicijske Europe. To je nešto što zabrinjava i tim više onda ovakav jedan zakonski prijedlog trebao bi dati nade da su moguće i promjene. Međutim, je li tomu zaista tako? Ovdje zaista ne vidimo konkretne stvari koje bi mogle promijeniti, a naročito promijeniti odnos malog i srednjeg poduzetništva i gospodarstva u odnosu na multinacionalne kompanije, onome o čemu je kolega govorio i čim se i s kojom raspravom se u potpunosti slažem. Naime, zašto mi se čini da je razvoj malog gospodarstva pa i srednjeg gospodarstva za Hrvatsku naročito bitan? On nije samo bitno ekonomsko pitanje, on je i bitno političko pitanje. Zašto? Zato što je moć multinacionalnih kompanija svugdje u svijetu, u Europi, pa to se pokazuje i na našem području takva da je narasla da su praktički takve korporacije, takve kompanije apsorbirale u sebe toliko moći da je to jednostavno moć bez odgovornosti, a cijena te moći je bezočna eksploatacija prirodnih resursa, jeftine radne snage, uništavanje okoliša i životnog prostora domaćeg lokalnog stanovništva. Takve multinacionalne kompanije ograničavaju ne samo radnička, nego u cjelini ljudska prava. Evo vidite stručnjak za međunarodnu političku ekonomiju blekenburg i pleš. Oni su ustvrdili da vladavina multinacionalnih kompanija jeste jedan novi totalitarizam i zato je od bitno kažem i političkog i ekonomskog pitanja razvoj upravo tog malog i srednjeg poduzetništva, malog i srednjeg gospodarstva. I tako ti stručnjaci za ekonomiju Blekenburg i Pleša tvrde da su te multinacionalne kompanije danas stavile izvan zakona više ljudskih prava nego što je to bio slučaj s centralnim komitetima svih komunističkih zemalja. A sličnije je i s despotskim… … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite molim vas, hoćete da ja… … [[Upadica se ne čuje.]] Gospodine predsjedniče! Jel' mogu ja nastaviti?
Nastavite. Mir. Mir.
Dozvolite da citiram stručnjake za političku ekonomiju Blekenburga i Pleša, doslovno što oni tvrde. Ponavljam. Multinacionalne kompanije stavile su izvan zakona čak više dakle, ljudskih prava, čak više nego što je to bio slučaj s centralnim komitetima svih komunističkih partija. Slično je i s despotskim diktaturama ili tribalnim vođama u primitivnom društvu. … [[Upadica se ne čuje.]]
Mir.
Dakle, kolika je moć ali i neodgovornost tih multinacionalnih kompanija. Pa svi smo svjedoci što oni rade. Uništavaju okoliš, ne priznaju naše zakone, ne plaćaju naše radnike. Imali smo i žrtvu, žrtve okoliša prije par mjeseci, našeg građanina Martinovića dakle koji je glavom platio bezočnost takvih multinacionalnih kompanija. Dakle, da se vratimo na ovu temu koja je smatram jako bitna i ponavljam i ekonomski i politički. Zato je važna i prevažna uloga države u ovom segmentu. Ja ću navesti mjere koalicijske vlasti za zapošljavanje upravo u malom i srednjem poduzetništvu koji su bili na snazi. Primjenjivale su se od 1.3.2002. godine do 30.9.2005. godine. Tim mjerama zaposleno je 80 tisuća 731 osoba. Te mjere su na snazi do dakle konca rujna 2005. godine, ali one su se tijekom vremena dakle tih zadnjih godinu dana i po izobičajile. Na koji način? Na taj način da država jednostavno, zakon je postojao ali država više nije plaćala. Novo zapošljavanje, bile su tu i mnogobrojne tužbe ali to je drugi problem. Nakon toga ukinute su te mjere zapošljavanja bez realnog odnosno bez jednog pravog, uvjerljivog objašnjenja. Istina bilo je objašnjenje da one nisu dale očekivane rezultate. Može biti da je bila ambicija ove vlasti da zaposli više i to je prihvatljivo možda. Međutim evo, na ovom planu poticanja zapošljavanja što je od ključnog značaja upravo za razvoj malog i srednjeg poduzetništva, izgleda da ipak tomu nije tako nego da je država odlučila maksimalno štedjeti. Tako da evo vidite, planska veličina, govorim samo o brojevima koji su neumitni, koji pokazuju pravo stanje stvari, za prošlu godinu ta veličina, red veličine zapošljavanja za 2006. godinu dakle prema Vladinim procjenama odnosno planovima iznosio je tri i pol tisuće zaposlenih. Tri i pol tisuće zaposlenih za jednu godinu. A ukinuli smo te mjere koje su pokazale dakle za dvije i pol godine da su zaposlile 80 tisuća 371 osobu. Istina stupile su na snagu i nove mjere. Međutim poslodavci nisu njime oduševljeni. Dapače kažu sami poslodavci da one nisu stimulativne za malo poduzetništvo, da evo mjere koje se ograničavaju na sufinanciranje iznose 15% bruto osnovice kod malih poduzetnika, 7,5% bruto osnovice kod srednjih i 3% bruto osnovice kod velikih poduzetnika. Dakle, koliko je uopće osoba zaposleno po 2 tisuće i četiristo čini mi se osoba po tim mjerama? Malo i nedovoljno. Pogotovo ako uzmemo u obzir u čemu se svi slažemo, evo vidim da je i kolega iz HDZ-a raspravljao, taj odnos i neprijepornu važnost razvoja malog i srednjeg poduzetništva kao mogućnosti konkurencije sa krupnim kapitalom odnosno multinacionalnim kompanijama. Malo i srednje poduzetništvo tj. poslodavci suočavaju se s velikim i ogromnim problemima. Naravno, najveći poslovi i dalje su u poslovanju s državom. Ali, što se događa? Kažu oni, ako i dobijemo posao a to je veliko političko pitanje, kako se dobivaju poslovi u poslovanju sa državom? A ako i dobiju poslove, kaže država naručuje poslove ali ih ne plaća. Evo, eklatantni primjer, otvorena je cesta Zagreb-Macelj, hvale vrijedna ali eto, što se dogodilo? Radnici koji su je fizički izveli nisu plaćeni. Kako se to dogodilo? Država je platila, Škrabak angažirao Varaždinske ceste, one nisu dobile novac kako bi mogle one krajnje izvođače, one izvršitelje i platiti. To je jedan od velikih problema. Dakle, mi se ovdje također moramo suočiti sa ovim ogromnim problemom, ja bih rekao gotovo jedne talačke krize u kojoj se nalaze oni koji žele poslovati…
Hvala.
Po zakonu, jer su onemogućeni u tome zbog te situacije. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravci netočnih navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite!
Hvala lijepo. Ja bih ispravio najmanje tri netočna navoda štovane kolegice. Prvi netočni navod se odnosi na broj zapošljavanja, zaposlenih, novo zaposlenih u 2006. godini gdje ona spominje neku cifru od tri i pol tisuće ljudi, a može si pogledati na Internetu izvješće Statističkog zavoda. 2006. godina je godina sa najvećim brojem novo zaposlenih u hrvatskoj povijesti od 1990. 45 tisuća ljudi. Drugi krivi navod da je koalicijska Vlada poticala malo poduzetništvo također potpuno negiraju podaci koje iznosim a to je, da je u vrijeme koalicijske Vlade otvoreno samo novih 20 poduzetničkih zona, da je ukupni broj novih subjekata povećan u toj Vladi za 1,9% a broj trgovačkih društava samo za 0,3%. I na kraju ne mogu ne demantirati njezine izvore informacija po kojima su multinacionalne kompanije stavile izvan zakona kako je rekla, više ljudskih prava nego svi centralnih komiteti svih socijalističkih zemalja. To je netočno jer je centralni komitet socijalističke države SSSR ubio 100 milijuna ljudi, a centralni komitet Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije je ubio 200 tisuća ljudi samo '45. godine. A to multinacionalke još ipak nisu stigle.
Povreda Poslovnika. Zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Povreda Poslovnika iz članka 209. jer kolega, doktor trebao bi to znati i on to zna ali se pravi nevješt. Ovo nije bila moja tvrdnja,… ovo je bila, ja sam čak i citirala i to dva puta dakle tvrdnju političkih ekonomista, dakle stručnjaka za političku ekonomiju i ponavljam Blackenburga i Pleša, to oni tvrde. Ja sam samo citirala. … [[Upadica se ne čuje.]] Ma dajte, ne pravite se ovdje doskočicama, mi smo ipak u hrvatskom parlamentu … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepa. Drugi ispravak netočnog navoda, nije povreda poslovnika, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, ako ćemo o doskočicama onda možemo jasno demantirati navode o velikom zapošljavanju u maloj privredi za vrijeme koalicijske vlasti a doskočica je bila upravo na taj način da su se uspoređivali rezultati recimo iz siječnja za vrijeme HDZ-a i ljetnog perioda za vrijeme SDP-a što jasno broj sezonskih radnika se jako poveća i onda mašemo s tim podacima. Drugo, sigurno je netočan navod bez obzira koje kolegica citirala vjerojatno novog ideologa komunističkog o multinacionalnim kompanijama i centralnim komitetima, pa me zanima na koji način su povrijeđena ljudska prava multinacionalnih kompanija radno ili, odnosno zaposlenika a na koji način su centralni komiteti. Ako nabrojimo Staljinov, Mao Ze Tung, Brozov, kineski, korejski, 100 milijuna ljudi je povrijeđeno na taj način da su ostali bez života.
Poštovana zastupnica Ruža Lelić ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa kolegica je rekla da je za vrijeme koalicijske Vlade zaposleno u malom poduzetništvu 81 tisuću 730. Pa ne znam kako taj podatak može biti točan ako je ukupno za vrijeme koalicijske Vlade zaposleno 33 tisuće novih radnih mjesta, kako bi onda moglo biti u ovom samo 81 tisuću. Iznijela je niz negativnih pokazatelja koje smatram netočnim. Evo, samo industrijska proizvodnja u prva četiri mjeseca rasla je za 8,3, građevinarstvo za 10,5, trgovina za 7,7, državni deficit je 3% a kad je rekla da su poduzetništvo poticali i tako je bilo što smo mogli dobro primijetiti da je vanjski dug porastao za vrijeme tog perioda od 60 do 80% bruto društvenog proizvoda što i danas imamo velike posljedice zbog toga. Isto tako, netočno je da Vlada ne potiče poduzetništvo. Evo, imamo cijelu jednu brošuru gdje je navedeno niz poticajnih mjera koje sada nemam vremena navoditi. Hvala.
I slijedeći ispravak poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Neću citirati Bibliju jer se kaže da su neistine grijeh, izgovoriti neistinu a da ne kažem laž u Hrvatskom saboru je grijeh ali neću se pozivati na Bibliju jer to nije dobro u Hrvatskom saboru, pa ću reći slijedeće. Umjesto obećanja 200 tisuća ljudi koalicijske vlasti dogodilo se u posljednje tri godine vezano za zapošljavanje. Umjesto 20 gospodarskih zona u vrijeme koalicijske vlasti sada imamo 278, umjesto 200 tisuća radnih mjesta sad imamo neobećanih ali stvorenih u stvarnosti 81 tisuću radnih mjesta. I kolegice, što se tiče komunizma molim vas pročitajte vlastitu povijest, prihvatite onako kakva je ona bila. Za budućnost ne daj Bože da je upotrijebite.
Replika poštovani zastupnik Jozo Topić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena kolegica Ingrid Antičević-Marinović je izjavila između ostaloga da se velikim djelom slaže sa mojom raspravom. Hvala vam lijepa. Ja se isto djelomično slažem s vašom raspravom i mislim da ćete me isto podržati i da ćemo se sigurno naći na istim pozicijama kad se radi o zakonu da nedjelja bude neradni dan. Mislim da ćemo na taj način isto značajno doprinijeti upravo malim poduzećima, malim obrtnicima jer njima je čak i puno teže organizirati rad nedjeljom i njima je potrebno iz puno razloga da sada ne nabrajamo i otvaramo tu temu da imaju slobodnu nedjelju. A upravo ti trgovački veliki centri, taj veliki kapital zdušno zagovara iz svojih svjetonazorskih razloga ali i iz čisto praktičnih pa možemo reći zbog profita taj princip da nedjelja bude radna i naravno da svi iz gradova umjesto da idemo u prirodu i ne znam gdje da idemo u te trgovačke centre. To je jedna stvar. A druga stvar, malo demistificiramo i to famozno poticanje zapošljavanja. Mislim da je tu potrebno nešto reći, da te mjere su imale djelomične rezultate i ta statistika od 80 tisuća novo zaposlenih, ona vam nije točna. Nije točna jednostavno zbog toga jer u tom institutu poticanja bilo je puno zloupotrebe tako da su vam veliki broj malih poduzetnika imali zaposlene toliko dugo dok traje mjera poticanja, onda bi ljudi dobili otkaz a onda poslije bi nakon mjesec dana ponovo se prijavili za ta poticajna sredstva i ponovo imali navodno zaposleno određeni broj ljudi. Bilo bi vrlo uputno kad o tome razgovaramo da imamo točan podatak koliko je iz tog projekta, iz tog programa ostalo stalno zaposlenih ljudi. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa točno je kolega što ste i vi govorili i što se s time slažete i što ste uočili ovaj problem. Ja mislim on je očigledan. Netko će ga priznati javno, netko neće iz kojekakvih razloga, ali to je opasno po Hrvatsku ukoliko ne stanemo na kraj toj jednoj moći bez odgovornosti, toj jednoj moći dakle tih multinacionalnih kompanija koji ponovit ću … [[Govornik se ne razumije.]] eksploatiraju prirodne resurse, koji koriste jeftinu radnu snagu, koji uništavaju okoliš našeg domaćeg lokalnog stanovništva ondje gdje dođu. I sada je pitanje dakle ovo koje vi postavljate rada nedjeljom. Dakle, ja pa i moj klub SDP-a drži upravo osnovno ovo pitanje kako treba riješiti. Da se taj rad plati, da radnik treba biti plaćen u ponedjeljak po zakonu pa onda nadalje. Ali ta nažalost eksploatacija kako idemo kraj tjednu od subote do nedjelje ona eskalira. Što se tiče malih i srednjih obrtnika, pogotovo malog obrtnika pa oni jedva čekaju raditi nedjeljom, oni nikoga ne eksploatiraju, oni sami rade. Dakle, to prepustimo njima. Ali slažem se ovdje kod ove jedne mogućnosti izbora da radnik bira, da ga takav jedan poslodavac onda dvostruko plati kao uostalom kako i danas u zakonu stoji ali kojeg se oni ne pridržavaju. Glede mjera ovo su vam točni egzaktni podaci dakle da je poticanje mjerama za zapošljavanje od 1.3.2002. godine do 30.9.2005. bilo zaposleno 80 tisuća 371 osoba a da danas vidite po ovim mjerama koje su bile najprije ove ukinute Vlada podnijela odnosno predložila i uvela nove mjere a da je svega negdje oko 2 tisuće novozaposlenih po ovim mjerama to i učinjeno. Dakle, tu su podaci što se tiče zapošljavanja po poticajnim mjerama neumitni.
Druga replika poštovani zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče evo replicirao bih kolegicu Antičević. Ovdje kada ste govorili oko poticanja malog poduzetništva a i čini mi se da nije nitko ni spomenuo jedan od problema koji ja vidim u tom poticanju je to što mala obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su u sustavu PDV-a ne mogu dobiti sredstva iz Zavoda za zapošljavanje za zapošljavanje ljudi što je jedan veliki problem što mislim da bi ta mala upravo obiteljska gospodarstva mogla biti jedan indikator i mogućnost većeg zapošljavanja. A ona danas ne mogu koristiti sredstva Zavoda za zapošljavanje. A s druge strane u pravu ste kad govorite da jedan prekid mjera koji je bio posebno za hrvatske branitelje od 9. mjeseca 2005. do jedno 6 mjeseci i sada te mjere poticanja zapošljavanja su značajno manje nego što su bile prije. Prije je bilo 70% subvencija za prvu godinu. 50% za drugu na sve. A sada je to nekakvih 20-tak tisuća kuna. Te mjere su destimulirajuće i zato kad smo govorili upravo o pravima branitelja nedavno smo spominjali da takove mjere će nam dovoditi to da imamo sve više nezaposlenih branitelja. Mislim da bi bilo dobro da smo zadržali one mjere koje su bile prije i na taj način bi omogućili barem smanjenje te populacije za koju se svi brinemo. Evo hvala.
Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa to je ono kolega što sam upravo i apostrofirala. Dakle koliki je bio, koliko su te ranije mjere bile poticajnije da su one iznosile i do 80% bruto osnovice a da mjere danas se ograničavaju na sufinanciranje i to 15% bruto osnovice kod malih poduzetnika. Samo 7 i po posto od bruto osnovice kod srednjih i 3% bruto osnovice kod velikih što svakako sami poslodavci kažu da nije stimulirajuće. Ovo je jedan od velikih problema za koji ističete dakle za male poljoprivrednike. To je nešto što je jako važno. To je jedan od uzroka što jedna Norveška ne pristupa Europskoj uniji jer želi zaštititi navlastito malog svog i ribara i poljoprivrednika. Dakle država ovdje ima jedan veliki prostor da upravo u ovom smislu utječe da osnaži takve, takva jedna mala gospodarstva. Ali i općenito malo i srednje poduzetništvo susreće se sa jednim velikim, velikim problemom. Kako se dolazi do poslova u poslovanju s državom jer to je jedan, jedna ja bih rekla rak rana. To je izvorište korupcije. O tome svi znaju, a nitko ništa ne zna. Jasno je i to, kažem i ponavljam da ako i dobiju takvi poslove da država naruči poslove, da oni ne bivaju isplaćeni. Dapače ucijenjeni ukoliko budu inzistirali na tome da im se plati da više nikad neće dobiti poslove onda, ali dobivaju što? Poresku inspekciju, financijsku policiju i tako dalje. Nešto što je poznato najobičnijem građaninu, onome koji čak nije u ovome sustavu dakle ni malog ni srednjeg poduzetništva, ali stvar je toliko ogoljela da je, da je eto i slijepcima vidljivo o čemu se radi.
Poštovani zastupnik Krešimir Čosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Evo rekao bih na kraju ovih rasprava ono što sam rekao i neki dan na početku rasprave oko CEFTA-e da gospodarske teme zaslužuju posebnu pažnju hrvatske javnosti iz niza razloga. Radi se o temama koje trebaju osiguravati nova radna mjesta, socijalnu sigurnost, gospodarski prosperitet, kvalitetniji i bolji život u Republici Hrvatskoj. I to su izuzetno važne teme. I u tom smislu odgovornost Hrvatskog sabora i saborskih zastupnika je isto tako posebno važna i sve ove rasprave koje smo do sada imali jasno pokazuju s koliko mnogo znanja, ja bih rekao ili neznanja raspravljamo o tako važnim ključnim pitanjima za hrvatsku budućnost. Gospodarske teme ne samo da su važne za Republiku Hrvatsku nego gospodarskim temama ali isto tako i srednjim i malim poduzećima posebnu pažnju poklanja i Europska unija odnosno Europska komisija kroz svoju tzv. Lisabonsku strategiju. Jedan od prioriteta Lisabonske strategije pored energetske neovisnosti vezan je uz gospodarski rast, nova radna mjesta, globalnu konkurentnost i u svemu tome posebnu važnost Europska unija i Europska komisija očekuje, trebaju imati nova restrukturirana srednja i mala poduzeća koja su u stanju dati doprinos europskoj globalnoj konkurentnosti. I sa tih aspekata treba gledati i ove naše današnje rasprave. One su, ja bih rekao izuzetno važne, a opet ću se vratiti na ono što sam malo prije spomenuo s koliko mnogo razumijevanja ili nerazumijevanja raspravljamo o tim temama i koliko mnogo ili malo korisnih prijedloga Vlada može dobiti iz ovih rasprava. U svakom slučaju Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva je dobra inicijativa hrvatske Vlade da se o tim važnim pitanjima raspravlja i da se vidi koja je kvaliteta tih rasprava i koji su potencijali tih rasprava kako bi dobili sveobuhvatnije, cjelovitije zakone glede ove teme, kako bi osigurali dugoročno restrukturiranje srednjeg i malog poduzetništva kako bi ono bilo u interesu ostvarenja strateških ciljeva ove države a to je 7% rasta bruto nacionalnog dohotka. O tome je jednostavno raspravljati, ali o tome treba puno više znati i to puno bolje razumjeti jer osim deklarativnih političkih opredjeljenja treba puno toga da bi se zaista to u stvarnosti dogodilo. Svakako ono o čemu želim posebno razgovarati i mislim da zaslužuje našu pažnju nije u dovoljnoj mjeri istaknuto tijekom ovih rasprava odnosi se na velika poduzeća i srednje i malo poduzetništvo. Bez velikih gospodarskih sustava srednje i malo poduzetništvo gotovo da je ugroženo u smislu svog preživljavanja. I zbog toga mislim da će biti jako korisno da u nekim od budućih napora hrvatske Vlade posebna se pažnja pokloni tom pitanju u kojoj mjeri veliki sustavi u Republici Hrvatskoj kao što je INA, HEP, Dalekovod, Podravka, Agrokor osiguravaju funkcioniranje i preživljavanje, ali i restrukturiranje srednjeg i malog poduzetništva. Istaknut ću jedan primjer i u našem bližnjem okruženju. Aluminij iz Mostara kao jedan od velikih gospodarskih sustava, možda najveći i tehnološki najnapredniji na ovim prostorima sa prihodom 300 milijuna EUR-a godišnje zapošljava preko 100-tinu srednjih i malih poduzeća. Veliki broj njih iz Republike Hrvatske u čemu je angažirano preko 15 tisuća ljudi u različitim poslovima i djelatnostima. Od energetike, brodarstva, luke Ploče, transporta, željezničkog prometa, kamionskog prometa, održavanja, remonta i tako dalje. Prema tome, taj odnos između srednjeg i malog poduzetništva i velikih gospodarskih sustava je nešto što zaslužuje pažnju. Europska unija kao što sam rekao poklanja posebnu pažnju tom pitanju ali iznenadit ćete se kad kažem tim pitanjima poklanja i poklanjaju veliku pažnju i NATO. Zašto NATO? Krajem '90-tih godina i početkom 2000. godine jedan od najozbiljnijih gospodarskih problema suvremenog svijeta posebno u ovom dijelu Europe bio je vezan uz restrukturiranje jednog od najvećih gospodarskih sustava obrambene industrije. S obzirom da je nakon završetka hladnog rata u obrambenoj industriji došlo do ozbiljnih strukturnih poremećaja, velikih poremećaja u strukturi javne potrošnje, budžeta itd. Mnoga srednja i mala poduzeća tog sektora bila su ugrožena. Po nekim statistikama i brojevima tvrdilo se da je od svih srednjih i malih poduzeća u tom sektoru ni manje ni više samo njih 5% preživjelo jer restrukturiranje srednjih i malih poduzeća je jednostavno bila jedna novina, jedno veliko iznenađenje koje je zahtijevalo posebnu ekspertizu koje u to vrijeme nije bilo u dovoljnoj mjeri. Evo i reći ću slijedeće. Pred točno pet godina bio sam pozvan od jednog NATO-vog odbora da sudjelujem na konferenciji na tu temu kao gost predavač. Tema je bila vezana uz restrukturiranje srednjih i malih poduzeća u uvjetima smanjenja i izdvajanja za obradu. Bila je to vrlo korisna konferencija koja je pokazala i ukazala na povezanost srednjih i malih poduzeća sa velikim gospodarskim sustavima, pokazala je i ukazala na njihovu ranjivost i nesposobnost brzog restrukturiranja i adaptibilnosti u uvjetima velikih gospodarskih poremećaja posebno strukture proračuna u većini država koja se u to vrijeme dogodila. Ono pitanje koje ja bih rekao isto tako zaslužuje posebnu pažnju u okviru restrukturiranja srednjih i malih poduzeća u Republici Hrvatskoj i čini mi se težišno, svodi se na to kako osigurati dodatnu ili novostvorenu vrijednost u srednjim i malim poduzećima koja bi bila daleko veća nego što ona ovaj čas jest. Da bi se to osiguralo i da bi to bilo moguće bez povezivanja srednjih i malih poduzeća sa akademskom zajednicom, osiguravanja odgovarajućih istraživanja koja trebaju povećati njihovu tehnološku kompetentnost, to znači njihovu konkurentnost gotovo da se ne mogu ostvariti dugoročni ciljevi restrukturiranja srednjeg i malog poduzetništva u Republici Hrvatskoj i upravo tom pitanju Europska komisija poklanja posebnu pažnju u okviru statističkih izvješća. Pred neki mjesec kad smo razgovarali u Hrvatskom saboru o Godišnjem izvješću Hrvatskog zavoda za statistiku bilo je više nego očito da statistička izvješća još uvijek nisu primjerena kako bi mogli kvalitetno pratiti strukturu srednjeg i malog poduzetništva i kako bi tom strukturom na zadovoljavajući način mogli dugoročno upravljati. Evo jedne ilustracije. Na primjer u europskoj zrakoplovnoj industriji u logističkim lancima, logističkoj potpori sudjeluje gotovo preko 2 stotine tisuća srednjih i malih poduzeća čije su performanse u tehnološkom, svakom drugom pogledu izvrsne. Poduzeća koja su stalno prisiljena na inovacije, kreativnost kako bi osigurala globalnu konkurentnost velikih sustava kao što je Euro bas i mnogi drugi veliki europski gospodarski sustavi. Prema tome, jačanje srednjeg i malog gospodarstva izuzetno je važna tema bez obzira na činjenicu da se na ovom prostoru mogu u budućnosti osiguravati dalje zakonske promjene koje ga mogu jačati, ovaj prijedlog zakona, ova inicijativa, ove rasprave. Držim da su ovaj čas vrlo aktualne i da su važne. Povećanje sposobnosti srednjih i malih poduzeća kroz izmjene određenih članaka ja ću samo naglasiti neke izmjene. Posebno mislim da zaslužuje pažnju ona izmjena koja se odnosi na davanje potpore za istraživanje, razvoj i primjenu inovacija, te … [[Govornik se ne razumije.]] suvremenih tehnologija u srednja i mala poduzeća. To je pravi cilj ali njegova provedba izuzetno je zahtjevna, teška, izazovna. Ako tu uspijemo sa implementacijom onda mislim da smo na dobrom putu restrukturiranja srednjih i malih poduzeća i osiguranja većih stopa gospodarskog rasta u Republici Hrvatskoj dugoročno. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Jozo Topić. Izvolite.
Ma nije to klasična replika. Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega profesor Ćosić je rekao vrlo značajnu stvar. Ja sam je samo u samom početku dotakao, a to je da je vrlo, vrlo bitno i to je ovo ministarstvo prepoznalo reindustrijalizacija Hrvatske, zaustavljanje daljnje deindustrijalizacije i mislim da je na tom planu izuzetno bitno i puno učinjeno. Učinjeno je jer ni jedan značajni sustav, proizvodni sustav, tehnološki sustav nije otišao u stečaj za vrijeme ove Vlade, odnosno dok ovog ministarstva što je velika kvaliteta. Jer naravno da bi mi povećali izvoz, da bi stvorili nova radna mjesta to je jedino moguće u proizvodnim djelatnostima, a proizvodne djelatnosti se pogotovo u malom i srednjem poduzetništvu multipliciraju ako se vežu na velike sustave, na tehnološki zahtjevan proizvod i mislim da u tom pogledu treba izuzetno i dalje činiti napore u smislu da se cijela pamet okupi i da se spase svi oni instituti koji imaju znanje, koji imaju kadar, a ne da nam se dogodi kao što se dogodilo sa brodarskim institutom i slično. Jedna respektabilna institucija koja je imala vrhunske stručnjake, koja ima i vrhunske uvjete, a jedan veliki naš projektant brodova mi je pričao, odnosno iz njegove priče sam saznao kad je pravio određene projekte koji su dobili recenziju na svjetskom tržištu da je radio u zastarjelim, tehničkim, loše opremljenim institutu u Beču umjesto da je to mogao raditi ovdje u Zagrebu. Hvala lijepo.
Odgovor gospodin Ćosić. Izvlite.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče. Zahvaljujem se na vašem komentaru, na vašoj replici koja zaista ukazuje na jedan od težišnih pravaca gospodarskog razvoja Republike Hrvatske dugoročno, a to je jačanje veze između velikih gospodarskih sustava i srednjih i malih poduzeća. To je onaj pravi put jer bez velikih sustava srednja i mala poduzeća ostaju gotovo izolirana na nižim razinama tehnološke proizvodnje, na nižim razinama i konkurentnosti. I mislim da je to pravi put. I u tom smislu mislim da je ova Vlada pred koji mjesec donijela ključni i važnu odluku, s obzirom da ste vi iz Šibenika, kad je odlučila TLM dodijeliti hrvatskom konzorciju. Hrvatski konzorcij koji je bio osporavan iz niza razloga upravo svoju glavnu konkurentnost na tom tenderu nudi kroz jačanje srednjeg i malog poduzetništva u suradnji sa novim restrukturiranim TLM-om. I u tom prostoru se nude velike mogućnosti i veliki izazovi i za naše fakultete, Strojarski fakultet, Brodarski institut i mnoge druge. Ta veza između velikog gospodarstva, srednjeg i malog poduzetništva i našeg Sveučilišta je pravi put. Govorim to sa osobnim iskustvom rada na tom prostoru i tim područjima od preko 35 godina. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Najprije malo statistike. Mislim svi se slažemo da je malo gospodarstvo jedan dinamičniji dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske. Subjekti malog gospodarstva čine čak 99% ukupnog broja gospodarskog subjekta. U njima je zaposleno 55% ukupnog broja zaposlenih. Mali gospodarski subjekti su od negativnog konsolidiranog financijskog rezultata u 2004. postigli pozitivan s povećanjem većim od 300%. Prema podacima FINA-e koja obuhvaća samo pravno osobe u 2005. godini imamo 70 tisuća 729 malih i srednjih poduzetnika s 457 tisuća 543 zaposlenih i ostvaruju 200,9 milijardi kuna ukupnog prihoda. U obrtu se također bilježe porast. Republika Hrvatska je 2003. imala je 100 tisuća registriranih obrtnika sa 138 tisuća zaposlenih. 2005. bilo ih je nešto iznad 105 tisuća sa 150 tisuća zaposlenih. A u obrtima i slobodnim profesijama ukupno je bilo zaposleno 258 tisuća ljudi. Evo sve je to sada ta statistika lijepa. Međutim sad se postavlja pitanje da li država stvarno ima dovoljno razumijevanja za ovo što se zove malih, mikro gospodarstvom. Jasno da bi trebala imati jer je u toj grani zaposlen svaki treći radnik Republike Hrvatske. I ponavljam, ono ostvaruje negdje 200 milijardi kuna ukupnog prihoda u Republici Hrvatskoj, a to zasigurno nije za podcijeniti. Mislim da je isto tako bitno reći da će, da su gospodarske prilike iz godine u godinu bolje. I biti će još bolje, bez obzira tko će voditi ovu zemlju, pod jednim uvjetom da svi zajedno ne potonemo pod teretom vanjskog duga. Ja sam isto tako duboko uvjeren da će za 5, 6, 7 godina u ovoj zemlji biti veći problem doći do radnika nego do radnog mjesta kao što se sada dešava u nekim krajevima, recimo na sjeveru Istre. Isto tako bih rekao da državni intervencionizam na tom polju kada je riječ o malom gospodarstvu, gospodarstvu u cjelini biti će sve manji. Kreditiranje već danas u cijelosti preuzimaju banke. Država, lokalna samouprava tu trebaju zadržati jamstva. Osnivanje Fonda rizičnog kapitala, davanje potpora za zapošljavanje. Ali što još tu treba učiniti. Da se razumijemo, ako netko podržava to malo gospodarstvo onda mislim da ga podržava IDS. Ako u Hrvatskoj ono zapošljava 55% od ukupnog broja radnika u Istri je to sigurno i preko 70%. Znači ako nešto treba ojačati onda bi u ovome trenutku ma i zbog jedne moralne higijene trebalo ojačati to malo gospodarstvo. Zašto? Da bi se oni mogli nositi sa ovim velikim subjektima koji sve što su postigli postigli su kroz pretvorbu i privatizaciju. Taj nemoral iz '91., '92. mogu dugoročno izliječiti samo mali gospodarstvenici koji do ničega nisu došli kroz ne znam pretvorbu, da im netko poklonio zbog njihove političke ili ne znam kakve pozicije i koji rade od jutra do sutra da bi stekli, da bi sačuvali ovo što su stekli. Priče o reviziji i pretvorbe danas 2007. to su priče samo za naivne, kao i u kaznenom porezu. To se možda moglo napraviti 2000. godine. Danas to više neće biti moguće. A konačno revizija ni neće biti moguća iz dva razloga. Kad bi se dirnulo u te velike koji su stupovi društva onda bi se razorio dobar dio hrvatskog gospodarstva i onda se postavlja pitanje tko bi sa njima izvana uopće radio. I drugo, Hrvatska za razliku od jedne Venezuele nema ni kapitala ni Chaveza, da, što ajde, što možda nije loše. Ali što želim reći, ti veliki danas u Hrvatskoj drže i Tisak i medije i televiziju, pa samom činjenicom da Hrvatskoj radioteleviziji daju 600, 700 milijuna kuna kroz reklame govori da su spremni prije oni srušiti i državu ako treba no što bi se mogli povući sa pozicije koju danas kontroliraju. Žalim što ih tamo negdje 2000. godine te ljude nitko nije pitao samo jednu stvar, odakle vama gospodo ili drugovi novac '90., '91. ili '92. godine. Znači to smo riješili, ništa od revizije. Koliko je tim velikim stalo danas do države najrječitije svjedoči da najveća ulaganja Hrvatska danas ima Srbiji, što je u redu, jer time osvajamo tržište, a odmah iza Srbije je ni manje ni više nego Švicarska, a to se jasno radi radi pranja novca. Jer ajde Švicarska je sigurna, itd. a neka nešto ostane na sigurnom. E vidite, mali gospodarstvenici to ne rade. Oni tu ulažu u ovoj zemlji. Oni novac ne iznose. A što će kada se i jednostavno moraju boriti za golo preživljavanje. Tvrdim da od svih tih mjera iz članka 6. ovoga Zakona jedina stvarna mjera, jedina stvarna malom gospodarstvu u ovome času bila bi kada bi se PDV plaćao za 60 dana, a ne za 30 dana. Znači čak ni ne zagovaram ono što ima Italija gdje se plaća … [[Govornik se ne razumije.]] PDV za 4 mjeseca, nego za 60 dana. Tvrdim da gospodarska moć tih 70 tisuća malih subjekata srednjih poduzetnika u 4 godine bi se poduplala. I to bi bila stvarna gospodarska mjera da gospodarstvenik dođe do daha. To bi bila na neki način poreska revolucija. Znači samo da se ovaj rok od 30 dana zamijeni sa rokom od 60 dana, jasno da bi idealno bilo 90 dana. Mi smo tamo negdje '98., '99. onih 15 dana u kojem se PDV morao plaćati pomjerili na 30 dana i ja mislim da je danas 2007. godine vrijeme da se on protegne na plaćanje znači na 60 dana i da to država danas može izdržati. Tko je gospodo u ovoj državi koja iskazuje preko 12 milijardi kuna nelikvidnosti, 50% tog novca se odnosi na trgovinu, godišnje se nelikvidnost povećava za 2 milijarde kuna. Znači tko je u stanju bez permanentne zaduženosti unaprijed servirati državu, a da mu fakturirana roba to zna neće biti plaćena 5, 6, 7, 8 mjeseci, možda i godinu dana i jasno da se u konačnici to mora prebaciti na ono kupca u konačnici. To je bit i ja tvrdim da bi jedna takva mala sitna mjera bila poreska revolucija. Najveći poticaj malom i srednjem gospodarstvu. Drugo, postavlja se pitanje kada će ova Vlada, vidimo da nije ni prošla, donijeti odluku da ti zakupci, tzv. državni, odnosno prostora u lokalnoj samoupravi dođu u prilike da mogu otkupiti te male sitne butegice, dućančiće i tome slično. U ovoj zemlji su svi nešto dobili osim tih obrtnika. Oni koji su bili na čelu kolone i izašli kao pobjednici iz 2. svjetskog rata na Tuškancu u Nazorovoj svima tamo dobili su vile, tajkuni su dobili tvornice, poljoprivrednici ako nisu Istrijani mogu doći do zemlje, radnici su dobili za 5, 6 hiljada maraka stanove, naši generali stančine, a obrtnik ne može doći do svog prostora. E ne treba mu prostor pokloniti, neka ga realno kupi, ali kao što nema seljaka bez zemlje, tako nema obrtnika bez prostora. Jasno, tu treba sada govoriti i o poticajima, na žalost opet poticaje dobivaju samo veliki. Država, slažem se, netko je rekao treba sanirati velike sustave. Zašto? Jer ako imate saniran TLM ili dobro je da se sanira sada željezara Sisak dole u Splitu onda će i mali obrtnici uz te velike sustave profitirati kao što je dobro da se sanirao "Lenac" jer na njega je naslonjeno preko 500 kooperanata sa hiljadu radnika već u ovome času iako brodogradnja nam je postavljena na način da država sanira, a da privatni interes tu profitira. Porezi su bitni, nisu ključni, ja tvrdim da je ključnije danas ovo napraviti ovo sa PDV-om što predlažem. Mi imamo PDV, porez na dobit 20%, Nijemci imaju 40%. Zašto? Da bi ih se natjeralo da reinvestiraju i bitno je još nekoliko momenata izgraditi. Komunalnu infrastrukturu, administraciju natjerati da izdaje te građevinske dozvole odmah, spomeničku rentu treba ukinuti ili bi je trebali gradovi plaćati tim malima, treba javne natječaje stvarno sprovesti na natječaj da nema namještanja, da nema reketarenja kao što gledamo sada u novinama i čitamo ove fonograme koji izlaze iz policije vis a vis jednog šofera jer se postavlja pitanje ako šofer može nekog reketirati za 100 tisuća eura što tek neke druge osobe mogu učiniti. I konačno, meni je jasno da tu treba staviti naglasak jer danas kada čovjek se počne zapošljavati, mladi čovjek gdje će se zaposliti nego u tom malom gospodarstvu i utoliko stvarno treba imati maksimalno razumijevanje upravo za one koji svojim radom počinju i na taj način sebi otvaraju prvo radno mjesto i treba ih maksimalno stimulirati da kroz takvu jednu formu sebi i svojoj obitelji osiguraju radno mjesto i kruh.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja mislim da uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo gospodin Kajin mu bude malo lakše nakon moje replike, jer evo samo da zna ni u ravnoj Podravini zemlja se ne privatizira, nikad nismo tražili da ju dobimo nego da ju kupimo jer je proces totalno zaustavljen i kod nas je jedno bezakonje tak da obiteljska poljoprivreda, domaćinstva samo su deklarativno od interesa za Republiku Hrvatsku i ne mogu se povećavati niti stasati, a i ovaj Zakon sada ne predviđa za njih nikakve beneficije ni subvencije, niti mogućnost korištenja sredstava prek Zavoda za zapošljavanje ili prek ministarstva jer kao pravni subjekti poljoprivrednici su natjerani ili da budu zadruga, poduzeće ili firme, a kao obiteljsko poljoprivredno domaćinstvo koje ima svoj status, koje je v upisniku jednostavno je izbačeno. Znači deklarativno se postavljamo na jedan način, a administrativno ih sputavamo i jednostavno ne tretiramo ih kao … [[Govornik se ne razumije.]] subjekte. Obiteljsko domaćinstvo je najzdravija, OPG, najzdravija jedinka jer je tu zaposlen i tata i mama i sin i kćer i svi su, ne traže od nikoga nikakve beneficije. Međutim, ispušta se zakona i kao da ne postoji, a zapravo trebalo bi i ukinuti ta seljačka konačno domaćinstva i ukinuti seljake, onda bi valjda i država i svi bili zadovoljni. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor, gospodin Kajin. Izvolite.
Neće se valjda ukinuti seljaka, ali kad seljak treba pomoći kao što nema seljaka bez zemlje, tako nema obrtnika bez poslovnog prostora. Ne traže Istrijani gospodine Kolar da im netko pokloni zemlju, oni traže da ju otkupe, ali po normalnim, tržnim cijenama, a ne da te cijene u Istri budu 70 ili 80 puta veće nego što je to hrvatski prosjek. E pod tim uvjetima ne može se seljak razvijati na tim prostorima sjeverozapadne Hrvatske, a upravo je to na djelu, to je šikaniranje protiv toga ustajemo i protiv toga se pokušavamo boriti i glede toga tražimo i pomoć u ovome Parlamentu, da se istarskog seljaka koji kani doći u posjet zemlje tretira na isti način kao i sve ostale građane ove države. To su ti ljudi na tim prostorima zaslužili, a ne da ih netko na takav način omalovažava i diskreditira.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Šime Prtenjača. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. S obzirom na temu teško se ograničiti na sam Prijedlog zakona, … [[Govornik se ne razumije.]] da čitav dan pa i jučer u raspravi sve veći dio vremena potroši bih rekao doticajnim područjima koji se odnose na ovu temu koju razmatramo. Pa stoga i ja ću vrlo kratko pokušati na sličan način, kad već rasprave idu tako upozoriti na dobre strane koje smo imali do sada i iskustva koja smo imali do sada, a i poneke propuste ili slabosti koje imamo. Na kraju ni jedno rješenje nije toliko idealno da ga ne treba mijenjati pa stoga i ovaj Prijedlog zakona, izmjena zakona danas dolazi upravo u cilju usavršavanja i poboljšanja situacija malog gospodarstva. Evo povodom ove teme ja bih želio istaći da u globalu danas teško je govoriti ili to ćemo raspravljati kada dođe uskoro izvješće o izvršenju proračuna u prošloj godini o ukupnim makroekonomskim pokazateljima što je u pojedinom međusektorskim odnosima događa kao i ukupnoj ekonomija, posebno kada je riječ o ovisnosti o uvozu ili izvozu. No, ono što danas želim istaći potrebno je kazati, podsjetiti još jedanput da naše društvo proživljava zapravo post industrijsku fazu i da gotovo pa možemo reći da ona faza industrijska je za nama i sa svim žalom za prošlošću, ona se više ne da popraviti. Ali se da usavršiti i prilagoditi novim vremenima i novim uvjetima. Upravo evo i ove zadnje rasprave koje upozoravaju na status seljaka, obrtnika uglavnom se kaže na obrtnike no, na malo i srednje poduzetništvo ukupno, želim kazati sjećamo se one faze kad su upravo obratnici, seljaci u društvu tretirani, a odavde su mnogi bili aktivni sudionici, tretirani kao državni neprijatelji, pa nažalost to je nekima i do danas ostalo u glavama i treba se boriti protiv toga i javnim mnijenjem i zakonima i kontrolom. Isto tako valja podsjetiti u tom vremenu a to je karakteristika ne samo industrijskog razdoblja nego i nekih drugih razdoblja kada je samo zapravo radništvo i poštena inteligencija bila stup društva, a svi drugi su zapravo bili neprijatelji društva. Evo, ti repovi se vuku do danas i to nas opterećuje. I valja konačno i to raščistiti pa da krenemo naprijed. E, sad smo došli u onu drugu fazu u kojem se počelo razvijati i na aktivniji način isticati uloga malog i srednjeg poduzetništva, pa je ona u različitim fazama različito i tretirano od obrtništva preko malog i srednjeg poduzetništva, malog gospodarstva što je potpuno jasno da se po tim fazama vršilo i usklađenje i u organizacijskom ali i u društvenom položaju tih sustava i tih oblika. Evo, u tom smislu, u toj početnoj fazi pa i do danas se često puta taj sinonim i pojam tajkuna zapravo napad ja bih rekao slobodno na kompletno poduzetništvo, jer svaki je lopov koji je došao do nečega. A ja se s time ne mogu složit. Naprosto smatram evo, danas je netko spominjao Todorića ili Agrokor ili mnoge druge koji su pozitivan i uspješan primjer. I što sada ako bismo i zaprijetili nekakvom pravnom nesigurnošću, poduzimanjem mjera, oduzimanja imovine, oporezivanja, ne znam čeg drugog? Pa ja smatram da bi se time u cijelosti narušio gospodarski i ekonomski sustav države a time potpuno i pitanje političke sigurnosti a da ne kažemo kasnije razvoja i ulaganja u naše društvo. Dakle, u tom smislu jeste da se događala određene nepravilnosti ali to ne može i ne smije biti karakteristika ukupnog odnosa prema poduzetništvu. Tu temu i taj položaj treba postupno stavljati ne kao tabu temu nego kao temu za raspravu i razrješavanje situacija u kojoj se nalazimo. Svako gospodarstvo u svakom društvu je motor i pokretač i nositelj tog društva. Bez toga sav drugi instrumentarij se otkazuje. Ako motor otkaže, onda sigurno da se auto neće pomicati s mjesta. U tom smislu i država danas posebno čini posebne napore da to gospodarstvo, malo gospodarstvo koje sve više i sve značajnije ima položaj u društvu, podsjećam samo na dva, tri pokazatelja, da ona danas preko 90, gotovo 99% čini u strukturi gospodarstva države, da ono oko 55% čini u strukturi zaposlenih u državi, da ono već sada čini oko 37% ukupnih ulaganja u društvu. Time ne govorimo o stranim i drugim ulaganjima. Prema tome, država mora omogućiti tom motoru, tom pokretaču koji će u buduće vrijeme, u fazi post industrijalizacije nositi razvoj društva i države. Evo, u tom smislu koliko će oni stvoriti, toliko će društvo moći preraspodjeljivati. Naravno, da svim mjerama makroekonomske politike svake godine država mora poboljšavati uvjete poslovanja tog društva. Slažem se. Da bi u skladu sa fiskalnom mogućnošću države trebalo i preispitati taj položaj oko mogućnosti statusa povrata PDV-a čime se naravno svi privrednici stavljaju u povoljniji položaj, mislim na malo gospodarstvo, ali time je u pitanju onda i veliko gospodarstvo, jer je teško diferencirati u društvu tko je mali a tko je veliki, čime bi stvorili neravnopravnu tržišnu utakmicu, što onda bi naravno u tim odnosima poremetilo ponovo taj sustav. Oko razvoja tog društva u ovom vremenu smatram da su uložena ogromna sredstva. Evo, u prošloj godini samo HABOR je uložio oko 650 milijuna kuna kroz različite oblike poticaja. Uz sva sredstva koja su ministarstva izdvojila za pohvalu, koja je uložena u taj sektor, ukazuje na snažnu brigu države oko tog segmenta. Naravno da prema mogućnostima taj položaj treba i dalje jačati. No, i država sama ne može učiniti, niti je pozvana na kraju, mislim na Vladu i na ostale, sama učiniti pomak ukoliko lokalna zajednica na sve oblike neće biti uključena. Ja se sjećam različitih faza oko toga kad su mnogi kazali recimo, smanjite komunalna opterećenja da bi upravo ovaj sektor pokušali potaći. E, pošlo se od potrošnje. Meni treba toliko i toliko za potrošnju kroz komunalni prihod, a nije me briga da li će taj mali obrtnik ili poduzetnik moći izdržati takav teret. Evo, i na tom sektoru se može učiniti više. Može se učiniti više i kroz cijene svih onih oblika komunalnih doprinosa od gradova, općina preko županija pa do razine države, da bismo ih i na taj način, na neki način preferirali i poboljšali njihovu ulogu u društvu, jer će oni društvu vrlo brzo vratiti taj uloženi, taj posebno uloženi novac. Jednako tako to se treba tretirati i vidjeti ne samo kroz ove poduzetničke zone, nego i kroz prostorne planove da se zapravo omogući brži i lakši razvoj ovoga sektora. Tako da kroz, ja nisam siguran čak danas da su sve županije u ovoj državi donijele regionalne, operativne programe koji su jedan od temelja društva zapravo, ili od temelja razvoja onda i gospodarskih i drugih zona, da bi one mogle funkcionirati. Zašto ovo komentiram? Uzalud nam ukoliko ćemo samo na jednom mjestu poduzimati mjere. Te mjere neće dati očekivane rezultate. Stoga te mjere neovisno tko je na kojim razinama treba uskladiti i sinkronizirati taj instrumentarij da bismo upravo ovaj motor pripremili da brže povuče društvo naprijed. No, uz sve ove dobre pokazatelje i pozitivnu ocjenu situacije u kojoj se danas nalazimo, evo koliko vrijeme dopušta, vrlo kratko, ne samo ovaj zakon koji ima pozitivnu namjeru da poboljša to ozračje i da redefinira tko su to srednje i malo gospodarstvo, time i uskladi instrumentarij poticaja, nego upozoravam da treba onda vršiti i kontrolu trošenja tih sredstava. Kolega Topić i ja vrlo dobro znamo a i drugi, da se dio tih malih poduzetnika, obrtnika kako god hoćete, zloupotrebljava i ove poticaje, da se registrira na području od posebne skrbi a 100% djelatnosti obavlja, ja u Zadru znam za primjere, ali ih javno ne želim ovdje iznosit, neka se državne druge službe bave time, dakle u cijelosti obavlja djelatnost u Zadru ili na ovom drugom razvijenom području, a registriran je radi svih mogućih beneficija koje zloupotrebljava. Isto tako je bilo poticanje ranije kod zapošljavanja. Jako dobro znam primjere u kojima se zloupotrebljavalo, uzimalo radnike na određeno vrijeme, novac od države a onda vrtilo broj zaposlenih i time se zapravo prikazivao pozitivni broj zaposlenih koji stvarno nije bio. I treće pitanje kad je u pitanju a to ne rješava ovaj zakon nego drugi zakon isto bi tako trebalo preispitati materijalne troškove kod pojedinaca, pa recimo u Zagorju da ne povrijedim bilo koga kad jedan od takvih ajde recimo jačih obrtnika, poduzetnika ili bilo čega kao materijalni trošak i za potrebe firme kupi jahtu sa svim da ne kažem plavi diesel i sve ostalo što ide. Dakle, država ima puno prostora, puno mogućnosti, treba raditi na usavršavanju instrumentarija i usklađivati ukupni instrumentarij države a ovaj zakon je samo jedan mali pokušaj, jedan doprinos da se upravo ta situacija poboljšava u društvu. Hvala lijepo. I podržavam naravno prijedlog.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Ante Bagarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo državna tajnice, gospodine pomoćniče. Dosta toga je gospodin Prtenjača mi uzeo u mom razmišljanju što danas reći o ovoj temi, no evo neke ću stvari ponoviti. Mislim da je dobro ponoviti jer očito u ponavljanju se konstatiraju vjerojatno problemi a onda se na adekvatan način i trebaju i jesu rješavati. Malo gospodarstvo kao zbirni pojam zasigurno obuhvaća obrte, zadruge, mala i srednja trgovačka društva, druge oblike poduzetničke aktivnosti. Zakonom o poticanju razvoja malog gospodarstva donesenom 2002. godine doista to moramo priznati dat je jedan značajan doprinos razvoju malog gospodarstva. Ali to je bilo za vrijeme 2002. godine a danas smo već u 2007. godini pa i ova izmjena i dopuna zakona ide ka poboljšanju načina da se da još više značaja ovom razvoju malog gospodarstva i poduzetništva. Malo gospodarstvo najdinamičniji dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske svjedoče i slijedeći pokazatelji. 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata čine subjekti malog gospodarstva u Republici Hrvatskoj. Evo primjer za moju županiju, čak i više 99,4% čine upravo mali gospodarstvenici. 55% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu je u subjektima malog gospodarstva, u mojoj županiji za usporedbu jednog malog segmenta Hrvatske države je 53%. 37% domaćih ulaganja u području je malog gospodarstva, u Županiji požeško-slavonskoj 35%. Naime, govorio bih još nekoliko pokazatelja iz jednog dokumenta koji je gospodin Prtenjača pomenuo a koji nažalost nemaju sve naše županije u svojim strateškim dokumentima održivog gospodarskog razvoja. To su regionalni operativni programi. Iz njega je moguće iščitati da je 48,5% sveukupnih prihoda i 56,6% dobiti na području odnosno u sferi rada 564 mala i srednja trgovačka društva, znači malog gospodarstva što doista kaže i govori kako je malo gospodarstvo vrlo veliki generator i zapošljavanja a i gospodarske stabilnosti koju u ovom trenutku imamo u našoj domovini. Vrlo dobro ili žilavo su preživjeli sva ratna događanja, sve direktne i indirektne štete koje su trpili poduzetnici odnosno naše malo gospodarstvo i iz tog vremena su izišli istina osakaćeni poneki ili sa pretrpljenim štetama ali u svakom slučaju daleko bolje nego što su to veći gospodarski subjekti. Jaku potporu razvoju poduzetništva moramo reći dali su i krediti banaka a i subvencije kamata koje su dale jedinice lokalne samouprave, regionalne samouprave u 2005. i Hrvatske države ili proračun Hrvatske države. Bio je dobar i model i sa dodijeljenim sredstvima i sa depozitom koje su mogle koristiti na dodijeljena sredstva jedinice lokalne samouprave da bi se određeni poduzetnički program implementirao u njihovom području. Isto tako, moramo reći da je i poduzetnička infrastruktura od poduzetničkih centara, inkubatora također funkcionirala i bila u pomoći našim poduzetnicima ali da se ona tokom ovog vremena i nadograđivala i davala jednu novu osnovu apsolutno poduzetnicima i to stoji. To se može i vidjeti i iščitavati iz gospodarskih pokazatelja, evo ja samo za svoju županiju da je industrijska proizvodnja veća u odnosu na prethodnu godinu ili prethodne godine, da se mijenja odnos uvoza i izvoza, da je evo u ovoj županiji suficit što se tiče izvoza veći nego što je uvoz to za 30-tak posto što je evo za jednu županiju koja je u Slavoji i Baranji zaista za pohvaliti. Da se stopa nezaposlenosti smanjuje, a ja koristim evo prigodu i demantirati o onome o čemu ste često puta slušali ovdje u Saboru kako je Požeško-slavonska županija jedna od zadnjih županija što se tiče gospodarske aktivnosti pa ako vidite iz ovog podatka Zavoda za zapošljavanje ima stopu … [[Govornik se ne razumije.]] 20,6% a ona je sublimat svih ekonomskih parametara ali je jedna od županija koja negdje u zlatnoj sredini, neću reći da smo zadovoljni tim stanjem a u svakom slučaju nije zadnja što se tiče njezine gospodarske aktivnosti kako su to neki htjeli pokazati i prikazati. Republika Hrvatska ili Vlada Republike Hrvatske apsolutno je ovaj odnos kredita i kreditiranja kroz kredite banaka, kroz subvencije kamata okrenula ja bih rekao zadnje dvije godine ka pomoći u podizanju poduzetničkih zona i nije taj podatak nestvaran, on je doista stvaran, 284 poduzetničke zone su aktivirane, isfinancirana je ili pomognuta financirati sva infrastruktura. Pa i podatak da tamo radi ili je implementiralo svoje programe tisuću 260 poduzetnika je već doista jedan zadivljujući podatak a i da je uposleno oko 18 tisuća i 320 ljudi. Da je poticala i druge oblike proizvodnje kroz poljoprivredu, ribarstvo, kroz ruralni razvitak, kroz nove tehnologije, programe koji su nosili nove tehnologije, da je podizala i davala mogućnosti maloj brodogradnji i programima iz male brodogradnje također u turizmu. Pa evo i moja jedna kontinentalna županija koristila je ova sredstva u kreditu oko podizanja turizma i turističkih kapaciteta. Ono što želim još ovdje reći, prije svega što je dala u rezultatima jedna anketa upravo u izradi ovog regionalnog operativnog programa kao strateškog dokumenta održivog gospodarskog razvoja jednog malog dijela domovine Hrvatske, županije Požeško-Slavonske je dala i konstataciju određenih problema koje nose, koje nosi malo gospodarstvo, svi naši poduzetnici, poduzetnici s kojima su se oni nosili. Koje su rješavali uz pomoć hrvatske Vlade ali neki su još nažalost, nažalost i ostali od toga. Oni su vanjske prirode i unutarnje prirode. Od tih vanjskih problema sigurno treba pomenuti sporu i neučinkovitu birokraciju iako je doista učinjeno nešto u smislu ustroja i organizacije «Hitro HR-a» gdje više nije potrebno toliko tražiti, obilaziti vrata u mogućnosti da se ishodi određena dozvola ponaosob za poduzetnike obrtnica već je to skraćeno na jedan razuman rok. Visoka razina dugovanja među tvrtkama, bankarski sektor koji ne podržava mala poduzeća ili izbjegava podržavati mala poduzeća. Ograničeno tržište, raspadom bivše države doista i neki subjekti su ostali bez tržišta. Niska kupovna moć našeg stanovništva, slaba zaštita prava nositelja kredita, nedovoljna poslovna infrastruktura, visoka porezna opterećenja, nelojalna konkurencija ili siva ekonomija koja kod nas još uvijek je prisutna u značajnoj mjeri, ali jedan značajan pomak u smislu rješavanja problema sive ekonomije mislim da je Vlada apsolutno zagrizla i riješila. Slabe usluge za razvoj poslovanja, neriješeni imovinsko-pravni odnosi na parcelama koje trebaju, kupuju naši poduzetnici. Od unutarnjih poteškoća: slab razvoj robnih marki i promocija, nedostatak podataka o trgovinskim tarifama u Europskoj uniji, carine, poticaj, nedostatak osnovne poslovne edukacije, visoka razina zaduženosti također kao i nedostatak certifikacijske kvalitete. Niske razine vještina u upravljanju poslovanjem, zastarjela tehnologija i tako dalje i tako dalje da ne nabrajam u detalje jer vrijeme me ističe. Mali poduzetnici u dovoljnoj mjeri ne koriste vanjske savjetnike ili usluge Gospodarske komore ili svojih obrtničkih komora. Cijena kapitala, kredita koji se još uvijek dijele je nažalost visoka. Činjen je pomak i sa bankarima da evo u zadnje vrijeme ipak dolaze do jeftinijeg, do jeftinijeg kapitala pa uz subvenciju i pomoć regionalne samouprave, lokalne samouprave ne mogu reći da se ne može doći ipak do jedne bolje situacije za, za uzimanje kredita odnosno jeftinijeg, jeftinijeg kapitala. Cilj ovog zakona je doista poboljšati transparentnost, pristupačnost kao podizanje razine usklađenosti mjera da bi se postigla veća uspješnost, djelotvornost razvoja poduzetništva. Donošenjem ovog zakona o izmjenama i dopunama u poticanju razvoja malog gospodarstva uredit će se kao što je i zakon u kratkom svom sažetku i rekao i kriteriji za razlikovanje mikro malih i srednjih subjekata, posebne poticajne mjere za stručnu izobrazbu. Prekvalifikaciju i dokvalifikaciju radnika. Pojašnjava se raspolaganje o imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske. Povećava se broj nositelja provedbe programa. Uključuje se još neke novčarske institucije u pomoć podizanju ovoga. Stoga mislim da smo na dobrom putu da i konstatirane probleme apsolutno riješimo. One koji još su ostali neriješeni i da damo još jedan s pravom dobar podstrek malom gospodarstvu u ukupnoj stabilnosti gospodarstva i gospodarskih odnosa u domovini Hrvatskoj. Stoga ću podržati apsolutno ove Izmjene i dopune zakona i konačni zapravo zakon o podizanju razvoja poduzetništva. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Bagarić ja ću se složiti sa vama da su kreditne linije koje je provodila bivša Vlada i sadašnja Vlada bez obzira na model dale dobre rezultate i da su prepoznale potrebe poduzetnika da im se otvore vrata banaka da dođu do svježeg kapitala kako bi pokrenuli investiranje i zapošljavanje. Međutim ono o čemu mi ne govorimo dovoljno ovdje danas u Saboru kod ovog zakona zakon će izmijeniti statistički praćenje, pravnu, pravno normiranje malih poduzetnika ali kolega Bagarić tih kreditnih linija više nema. E vidite mi bi o tome trebali govoriti. U proteklih 7 godina ja mislim da je oko 10 milijardi poduzetnika primilo te kreditne linije po ovom ili onom modelu. Ja sam potpuno siguran makar nemam točne podatke da su otvorili preko 100 tisuća novih radnih mjesta za tih 7 godina. Međutim evo izmjene ovog zakona ne predviđaju aktivnosti što se tiče financiranja. Niti jedan ugovor u ovoj godini sa županijom koja je bila partner u sklapanju ugovora o financiranju i kreditiranju nije napravljen. I to je, to je problem o kojem mi trebamo govoriti. A ne kako je to dobro. Zato jer toga više nema. To je bilo dobro. To je bilo dobro. Napravili smo jedan dobar proizvod koji se zvao kredit. On je čak imao 8 podprojekata. Međutim danas je to nestalo. Umjesto da do kraja godine plasiramo u malo gospodarstvo po mojim procjenama koliko bi se to moglo između 500 i 700 milijuna kuna mi smo ukinuli kreditne linije. Kolega danas kreditnih linija više nema. Novi ugovori se ne sklapaju. Razlog je što je taj model kreditiranja imao prevelike subvencije koje su zapravo pojele izvorni dio proračuna županija i što očito Ministarstvo gospodarstva u proračunu nije predvidjelo novac za subvencije kamata kao što je to trebalo. Njih u proračunu za ovu godinu nema. To smo mogli vidjeti kad smo usvajali proračun.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin Bagarić. Izvolite.
Slažemo se obadvojica oko toga da su krediti dali svoje rezultate. Evo ja govorim primjerom svoje županije. Neću govoriti razinom države. Podijelili smo u vremenu od 4 godine gotovo 105 milijuna kuna kredita. Uposlili smo kroz te kredite negdje oko 500 ljudi, došli zapravo do cijene radnog mjesta negdje od 240 tisuća do 500 tisuća zavisi u kojem segmentu je bilo upošljavanje. No moram reći da Vlada Republike Hrvatske još i 2005. godine preko svojih ministarstava je subvencionirala kredite. Ja sam vam i jučer dao podatak vezano za Županiju Požeško-Slavonsku. Ministarstvo gospodarstva oko 800 tisuća kuna za kreditnu liniju koja je bila negdje oko 122 milijuna kuna i Ministarstvo obitelji i branitelja također negdje oko 700 i nešto tisuća kuna. Zajedno sa jedinicama lokalne samouprave pratili smo ovaj kreditni program. No i rekao sam i u svom izlaganju da Vlada je napravila jedan zaokret u smislu sada poticanja financiranja poduzetničkih zona, inicijativa koje dolaze s naših, od naših jedinica lokalne samouprave i da je to dobar i ispravan put. A svi poduzetnici kao fizičke osobe ostavlja im se dalje na raspolaganju mogućnost kreditni potencijal naših banaka, a evo to smo čuli i u najavi moći će uskoro i u bankama zemalja Europske unije također kandidirati za svoje inicijative i ideje koje imaju u kreditima koje će davati i te, i te banke. Znači neće im biti nedostupan kapital, neće im nedostajati ove varijante.
Još jedna replika gospodin Jozo Topić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo kolega Bagarić je dosta podataka iznio vezano oko malog gospodarstva, a između ostaloga je spomenuo nekih slabosti u poslovanju malih poduzetnika, ne korištenje usluga komora. Kolega ja se s vama slažem, samo sad je pitanje je slijedeće jesu li zbog toga krivi mali poduzetnici ili je pitanje da li komora kako gospodarska i tako obrtnička da li obavljaju onu funkciju koju bi trebali obavljati, da li na primjeren način u današnjim uvjetima poslovanja zastupaju adekvatno interese svojih članova koji su moram napomenuti obvezni članovi prisilnog zakona, da li oni na adekvatan način vrše servis i uslugu za poduzetnike. To je jedno veliko pitanje jer osim nekih manifestacionih mjera koje više služe komori za svoju osobnu promociju mislim da oni ne čine ni izdaleka ono što bi trebali činiti kako u pogledu informacija vezano oko novih trendova na tržištu, novih tehnologija, oko davanja informacija vezano uz zakonske mjere i određene sugestije itd. Mislim da to trebamo o tome također ozbiljno progovoriti jer sigurno da poduzetnici nisu sa ulogama komora naročito malih zadovoljni niti mogu biti zadovoljni. Na tom području je potrebno puno više učiniti tim više što danas, što sam u svojoj raspravi napomenuo da mali poduzetnici često puta nisu ravnopravni na tržištu sa velikima i tu bi bila uloga komore od presudnog značaja da štiti svoje interese i da ih artikulira u javnost. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor gospodin Bagarić. Izvolite.
Slažem se u potpunosti sa kolegom. Zasigurno su vjerojatno krivnja i na jednoj i na drugoj strani i od poduzetnika i od komore poduzetnika koji bi trebao tražiti pomoć komore, ne samo komore već i svog poduzetničkog centra, inkubatora gdje može doći do saznanja o pojedinim problemima koje ima i koje treba rješavati pa do onog obrnutog da komora traži a ne samo zbog plaćanja komorskog doprinosa već da traži svog poduzetnika da implementira neku od ideja na jedan pravi način u skladu sa strategijom razvoja pojedinog područja ili segmenta razvoja pojedinog područja u našim jedinicama lokalne samouprave. Mislim da treba doista poraditi na ukupnoj infrastrukturi od začetka ideje poduzetnika do implementacije njegove ideje na samoj parceli, na terenu. Znači, preko svih institucija koje u ovom trenutku imamo ako treba još neke i nadograditi nadogradite. Hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, uvažena državna tajnice, gospodine zamjeniče ili pomoćniče ministra. Svaki napredak u zakonskoj regulativi o poticanju razvoja malog zakonodavstva dobro je došao i kao takvog treba podržati ali i po mogućnosti poboljšati. Subjekti malog gospodarstva čine 99% ukupnog broja gospodarskih subjekata. Oni su najdinamičniji dio gospodarskog sustava Republike Hrvatske. U malom gospodarstvu je zaposleno oko 55% ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu što znači da čine itekako bitan udjel u bruto domaćem proizvodu. Međutim, stopa regionalne nezaposlenosti je i dalje vrlo visoka i iznosi oko 16%, a da ne govorim o velikim razlikama po županijama od 6 do 7% nezaposlenih u Istarskoj županiji do 20% u čak 11 županija, pa sve do u jednoj županiji nezaposlenost raste na tužnih 30,6%. I to je najveća rana gospodarstva Republike Hrvatske koja traži ne samo sanaciju nego i okretanje ka novim idejama i programima, preslikavanje dobrih u Europi i svijetu poznatih projekata, pa do projekata iz Istarske županije koji se mogu prenijeti na druge županije u Hrvatskoj. Reći ću samo par primjera. Istarska županija je kako je i u ime Kluba IDS-a govorio kolega Drandić osnovalo između ostalog i Istarsku razvojnu agenciju koja za svoje postojanje, odnosno za svoj rad ne koristi ni jedne kune iz proračuna, a do sada se preko Istarske razvojne agencije realiziralo preko 550 poduzetničkih projekata sa oko 650 milijuna kuna kredita poduzetnicima. Istarska županija je izradila je regionalni operativni plan, izradila je program poduzetničkih zona, master plan razvoja turizma koji je temelj razvoja turizma budućnosti Istre. Istarska županija je pokrenula konzorcij za jamstva Istra 21 što je izvrsna pomoć za nove poduzetnike koji imaju dobre projekte i programe, ali nemaju dovoljno svojih jamstava što je naišlo na veliku podršku. To su između ostalih samo neki od projekata koji su Istarsku županiju digli u sam vrh razvijenosti po županijama u Republici Hrvatskoj sa najmanjom stopom nezaposlenosti u Republici Hrvatskoj, pa bi iste ili slične programe trebalo prenesti i na cijelu Hrvatsku. Međutim, kada govorimo o ovom prijedlogu zakona koji je pred nama ponavljam svaki napredak o poticanju razvoja malog gospodarstva je dobro došao. No, ovdje želim reći da podržavam stav Hrvatske gospodarske komore koja ocjenjuje korisnim sudjelovanje predstavnika Hrvatske banke za obnovu i razvitak u radu Upravnog odbora Hrvatske agencije za malo gospodarstvo. Budući da se radi o državnoj banci koja je ujedno najznačajniji partner HAMAG-a. Naime, u 2006. godini su krediti iz HBOR-a praćeni garancijom HAMAG-a sudjelovali sa preko 60% u ukupnoj masi kredita i planiranih investicija. Zato sam na Odboru za gospodarstvo Hrvatskoga sabora i predlagao da u Upravni odbor HAMAGA-a uđe predstavnik HABOR-a što nije prihvaćeno iz razloga kako je i rečeno između ostalog jer u upravnom odboru već postoji 11 članova, te nije nužno potrebno povećavati ga. Osobno nisam ni spominjao niti mislio da se poveća broj članova upravnog odbora već se postavlja pitanje svrsishodnosti da se iz istog državnog tijela u ovom slučaju Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva u upravni odbor imenuje čak 4 člana. Znam da su ta 4 člana ostala po ranijem ustroju tri ministarstva, ali sada je ministarstvo objedinjeno i nema potrebe za 4 člana, ali sigurno bi bilo svrsishodno da HABOR ima jednog člana. Jer iskustva HABOR-a u problematici kreditiranja poduzetnika malog gospodarstva i projekata i njihovih projekata sigurno bi doprinijelo kvalitetnijem osmišljavanju pratećih programa HAMAG-a. Netko će reći ovdje bi možda mogao postojati sukob interesa. Međutim kad znamo da je Hrvatska banka za obnovu i razvitak osnovana upravo radi takvih projekata i radi toga da se u Republici Hrvatskoj digne gospodarstvo na onaj nivo koji bi Hrvatska zaslužila onda moram reći da ovdje ne bi smjelo biti riječi o sukobu interesa. I da završim, osobno mislim da svaki napredak u zakonskoj regulativi o poticanju razvoja malog gospodarstva da je dobro došao. I klao takvog treba ga podržati i po mogućnosti poboljšati. Reći ću samo jedan od primjera. Poticanje obiteljskog seoskog gospodarstva itekako mora biti poticano upravo iz ovih primjera na način, jer obiteljsko seosko gospodarstvo je ipak temelj onog o čemu danas govorimo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin Jakša Marasović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolege i kolegice. Ovo je jedan ovako krasan zakon i treba ga shvatiti kao jednu zgodnu gospođu koja izlazi iz frizera, sve je u redu, sve je lipo napisano, brojke koje su nevjerojatne. Pa recimo piše da je malo i srednje poduzetništvo ostvarilo u 2005. godini 200, preko 200 milijardi kuna prihoda. Sad ja ne znam tko to piše. Ili ja se ništa ne razumijem. Jer proračun je otprilike negdje 100, 110, BDP dvostruki od proračuna. Pa šta rade onda ovi drugi, jel. A otprilike kažu brojke drugačije, kažu da se naš ukupni BDP ostvaruje u državnim firmama oko 65, 70%, a u malom, velikom i srednjem poduzetništvu ono ostatak, jel, 30, 35%. Dakle to je istina, to je istina. I jasno, mi ćemo isto glasati za ovaj zakon, jer on je kozmetika ali je i P.Z.E., a kako smo mi za Europu mi ćemo glasati za taj zakon. Ali ja bih nešto rekao drugo, što je jako bitno za ovu problematiku. Znate kako funkcioniraju mali poduzetnici? Jedino ako imaju političke mentore. To čak i moja nevjesta zna, Petričevička, nema malih poduzetnika ako nema političkih mentora. Moje je iskustvo isto takovo, jeste. Samo ja sam mali političar, nisam ja HDZ, a nisam ni SDP. Ja sam mali, mikro. Pa sam ja mali i male poduzetnike pomagao. Ali kakovi mi situaciju imamo danas? Dakle imamo jednu kozmetiku od ovog zakona, a imamo stvarnu situaciju takovu da recimo uz najbolje namjere mladih ljudi da oduu poduzetništvo i da se počnu baviti nekakvim biznisom moraju recimo imati prije toga bon 1 i bon 2, ne znam čega, od čega nemaju imati, ali moraju imati, je li, da dobiju kredit. Moraju imati gospodu iz politike da dobiju nešto malo od županije, od grada, od države, a država tako malo predviđa za ovo. Od kad nema Peceka ko ministra skoro pa ništa. I recimo ajde sve to smognu, sve to smognu i uđu u veliki sustav, recimo uđu u Konzum ili u Agrokora sa depozitom od 200 tisuća kuna koji moraju položiti tamo da bi mogli raditi za njih, a plaća ih se otprilike od 180 do 360 dana, tako plaćaju ovi veliki poduzetnici. I kad s tim depozitom stane tamo taj depozit i onda si rade, dobavljaju robu za te velike poduzetnike, koji usput moram kazati funkcioniraju samo na tome što im je država dala i oni više nisu svoj problem, oni su državni problem. Broj 1 državni problem. Danas je Agrokor uz INA-u najveći problem države. Samo za INA-u znamo da već ostvaruje nekakvu dobit, a za Agrokora baš nismo sigurno kako posluje. To ne znamo. Ali ove godine 15 milijardi kuna, sljedeće prelazi na 22. A INA će imati nešto manje od 22, a tako da znate red veličina. I kad uđu ti mali poduzetnici u takve firme sa takvim depozitom ne plaća im se ništa. Malo i polako, je li, ko ja kad sam bio u poglavarstvu, znate kako je u mene parola bila u poglavarstvu, plaćamo malo i nikako. I eto, u mene je bila takva parola. Onda dođe HZD usred navlasti i onda ostane 100 milijuna kuna na računu, ne znaju gdi će potrošiti. Dakle vi ste štedljivi, a mi smo potrošni bili. A onda vi radite ovako, ili ne plaćate, ili sve to što ima računa, love na računu vi ne plaćate nikome ništa. Pa ta plaćanja stižu do godinu dana, a ugovorni rokovi su otprilike negdje na 30, 60, 90, 120 ili da znate kako to ide s tim plaćanjem, dva puta zovete vezu, treći put shvatite da morate odnijeti kuvertu, pa kad odnesete kuvertu može biti da ste na krivom mistu odnijeli pa vam se opet ne plati, pa onda opet čekate i nikako naplatiti. Ali zato plaćate PDV na sve ispostavljene račune. Sve plaćate. I to vam tako ide dok se čovik ne umori, dok se usput mora zaduživati u bankama sa najmanjom mogućom kamatom od 12% godišnje. A te banke opet znamo čije su, ili bar pretpostavljamo da znamo, moguće da su i naše znate. Ima jako bogatih Hrvata u bankama. I šta se onda dogodi? Čovjeku ne preostaje drugo nego da se zaduži od kamatara, pa ili uzme sam štrik ili ga netko ubije. E tako se događa kod nas gospodo moja draga, a mi i dalje uvozimo hranu preko milijardu i po eura, mi i dalje uvozimo sve ono što bi mogli proizvoditi ovdje, ne da Bog da nam se dogodi da netko dobije nekakav kredit od Habora recimo, od Habora ili od "Poštanske banke", ne od ovih privatnih banaka, da netko dobije kredit na ideju, na program. Kako će se to dogoditi? To se ne može dogoditi nikako. Jedino ako ima političkog mentora ili ako nekog podmiti onda može dobiti nešto. I onda imate jedan mali postotak njih koji uspiju i zato ja se ne mogu čudom načuditi ovim brojkama koje vi ovdje iznosite, odnosno koji predlagatelj iznosi. Ako su oni u pravu ja sam u krivu, ali onda bi mi morali imati ne. Nema veze Pejo 7 hiljada eura po glavi, nego po ovome bi mi morali imati puno, puno veći BDP. Bar dvostruko veći. Zašto se tako laže? Zašto se tako priča? Ne znam, ali gospodo moja draga ja znam samo jednu stvar. Jedino što znam da je profitabilno to je "T-com", to je sigurno profitabilno i taj podatak sam provjerio 2004. su imali nešto iznad 8 milijardi kuna prihod, 4 milijarde dobit i to je velika dobit bila za Hrvatsku jer je Hrvatska 49% vlasnik, a ovo drugo je po onoj tko koga prevari. Tako funkcioniramo, tako radimo, svak svakome je dužan i opet će se morati ono nakon '99. svoditi računi u 2008., a vi znate kako je bilo '99., vi znate koliki je interni dug bio '99. i eto ja pokojnom Račanu moram zahvaliti što je to riješio u godinu dana, a ja nisam vjerovao da je to moguće i u dvije godine riješiti. On je u godinu dana, njegova Vlada je u godinu dana riješila interni dug. Na koji način? Riješila ga je. Uglavnom, sve je nakon toga funkcioniralo. Sve je funkcioniralo, ja sam bio četiri godine direktor jednog velikog sustava. U prvoj godini me nekoliko ljudi pozvalo da interveniram za plaćanje, poslije me nikad nitko nije nazvao da mu interveniram za plaćanje. Dakle, plaćalo se sve ugovorenim rokovima ili prije, a danas znate i sami kako to funkcionira. Svi vi skupa s menom imate prijatelje ili poznanike koji se bave nekakvim poslom i znate kako to funkcionira. Hvala lijepo.
Imamo jedan ispravak i četiri replike. Prvo ispravak, gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod štovanog kolege koji tvrdi da podatak od 200 milijardi koliko je navedeno prihoda malih poduzetnika nije točan. Taj podatak jest točan, razlika između prihoda i bruto nacionalnog dohotka je svakom poznata. Ja ću iznijeti samo podatak da je malo poduzetništvo, imate na web stranici pod malo gospodarstvo prošle godine predstavljalo 50% ukupnog bruto društvenog proizvoda. Ako znamo da je bruto društveni proizvod okvirno dvostruko veći od proračuna, znači to je 55% od 200 milijardi, ali u sudjelovanju bruto nacionalnom dohotku, a ne prihoda. Prihoda jest preko 200 milijardi, to su dva pojma o kojima sad nemamo naravno vremena raspravljati. To isto malo poduzetništvo je sudjelovalo prošle godine u izvozu čak sa 27%. Na istoj stranici imate podatak, a u ukupnoj imovini hrvatskog gospodarstva sudjelovalo je čak 37 i pol posto. Dakle, to govori o snazi malog poduzetništva. Drugi netočan podatak navodim država malo pridonosi ili daje ili predviđa za davanje za malo gospodarstvo. Zar je to malo 100 milijona Ministarstva gospodarstva, 630 milijona Habor, dodajmo tome još Fond za regionalni razvoj, dodajmo tome Hamag itd., dakle netočan je podatak.
Hvala lijepa. Imamo prva replika Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kolega Marasoviću, ja mislim da ste u pravu pogotovo kad artikulirate i posebno potencirate ovaj veliki problem u Hrvatskoj da je bauk nelikvidnosti se ponovo nadvio nad njom. Također kad govorite o najunosnijim poslovima koje i danas jesu takve da se najunosniji poslovi s obzirom na stupanj razvoja još uvijek neprovedenu privatizaciju do kraja odvijaju sa državom. Država je najveći još uvijek investitor. Pitanje koje vi postavljate je ključno pitanje kako se dobivaju poslovi. Kako je moguće da tvrtka koja samo ima fikus iz tog dobiva najveće poslove i na natječaju zaista ta firma postavlja se, je najpovoljniji ponuđač i nudi robe i usluge koje su nekoliko desetina puta skuplje nego u slobodnom prodaji da tako kažem. Pa tu je pitanje za sve, da se mi zamislimo kako je to moguće, a onda dalje kad razvijate tijek događaja da naravno takve osobe uopće i te korporacije ne izvrše krajnju uslugu nego to čine kao mali i srednji poduzetnici kojima se ne isplaćuje, a kod kojih moraju platiti PDV. Pa kako onda bude konkurentan kojem je ostala država dužna, kojem je ostao dužan ona koji je bio od najvećeg povjerenja za državu takva korporacija? Kako onda platiti radnike? Mora platiti sve obveze državi i još na kraju onda bude ucijenjen ukoliko bude inzistirao na naplati tih računa onda dolazi detaljni pregled, policije, uprave poreza. Ja nemam ništa protiv takvih institucija, ali one moraju redovno djelovati, a ne onda kad čovjek traži svoje pravo da mu onda kucaju na vrata te institucije. Pa prema tome, onda postavljamo pitanje što je to ako ne politički reket prve vrste?
Odgovor, gospodin Marasović.
Baš krasno što mi je Ingrid repliku dala. Zaboravio sam nešto reći. Znate u ovoj državi je sve moguće, pa je tako jedna firma, moguća jedna firma sa jednim zaposlenim kojoj je vlasnik jedan prezimenjak od jednog zastupnika iz Imotskoga dobila 540 milijuna kuna poslova na autocesti. Ima jednog zaposlenog. Je li me razumijete? I to je nešto što govori o tome. Vi inače mene znate, ja sam dugo u poslu bio i meni je sve jasno i sve je moguće. Sve možete pokrit. Nema tog zakona kojega ne možete pokrit sa vašom voljom i provesti natječaje. Sve provest da bude po zakonu, ali da bude onako kako ste željeli [[Upadica: Tako ste i vi radili.]] Jest. I zato ste me i nazvali pijancom gospođo Petričević nakon što ste me istraživali godinu dana. E, zato ste me nazvali pijancom, što ste me istraživali godinu dana, pa ste me nazvali pijancom. Jer mi ništa niste našli. A da vi, mi vas budemo istraživali, ne vas, protiv vas ništa. Ali kad neke druge budemo istraživali, vidit ćemo kako će to završiti [[Upadica: Neće biti prilike.]] Budite bez brige gospodine Hebrang. Budite bez brige. More bit da se s vama dogovori kako ćemo to istražiti. Dakle, nešto je, nešto što ću vam kazati znate. To je nevjerojatno šta se događa. Da se ponavlja '99. I zaludu su nam sve brojke ako se ljudima ne plaća. Ako ljudi moraju nositi kuverte, ako je takav reket uveden, nije to politički reket, a da nemojmo se uopće 'vatat političkog reketa. Sve to što stranka uzme je nebitno. Bitno je šta ljudi uzimaju sebi.
Hvala. Imamo još repliku gospodin Marin Jurjević.
Kolega Marasović! Vi ste govoreći o poduzetništvu rekli kako je HDZ u Splitu na vlasti a da je ostalo 100 milijuna kuna na proračunu, a istovremeno se grad zadužuje. Ja bih rekao, HDZ u Splitu ima gradonačelnika ali je upitno da li je na vlasti jer tamo postoji i grupa poduzetnika koja se jedino u Hrvatskoj organizirala na jednoj listi koja se zove Lista Velog mista i koja se sada čini naivna i čudi se šta se to dešava u gradu. I kao da oni nisu na vlasti tamo. Kao da oni nisu stavili nekoliko članova poglavarstva u ime svoje liste, kao da oni nisu stavili direktore javnih komunalnih poduzeća itd. Dakle, zaista je čudnovato da u splitskoj vlasti gdje poduzetnici igraju, pod navodnike poduzetnici, oni po meni predstavljaju sami sebe a ne poduzetnike kao kategoriju, dakle da u tome gradu zaista ostaje 100 milijuna kuna u proračunu, a da se grad istovremeno zadužuje. Što se tiče poslova o kojima ste vi govorili, upitno je, ja bi samo jedan primjer dao. Brodogradilište "Kraljevica", dok je tamo bio direktor, današnji državni tajnik u ministarstvu gospodina Vukelića, gospodin Vranković je dalo posao jednoj firmi koja je brojila između jedan i tri čini mi se zaposlena, koji su trebali raditi projektiranje brodova itd., i izradu elaborata. Kasnije se ispostavilo da "Kraljevica" nikad nije se uspjela oporaviti od šoka koji je doživjela plativši ogromnu svotu novca da bi se obavio taj posao. Pa je pitanje, zaista na koji način se dobijaju poslovi kod nas?
Odgovor gospodin Marasović.
Ma evo, vidi ja se ne bi mogao složiti Marinom. On uvik proziva te splitske poduzetnike, a oni su dobili 16% glasova Bože moj. I ustavno pravo imaju se kandidirat. A to što vole malo i, e, omrsit ruke, to je logično. Bolje da na poslu mrse ruke nego sa plavim kuvertama. A zamislite kako se ovo funkcionira nešto drugo. Kad šoferi postaju poduzetnici, kad šoferi postaju kooperanti… … [[Upadica se ne čuje.]] Pa, to je zamislite tu priču, kako to ide. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa, nema kod mene. Moj šofer je vozio evo, to zna gospodin potpredsjednik, vozio mog prethodnika na 9 godina i dok su mene makli, dok je mene Sanader makao sa tog mjesta, odmah su šofera makli. Jer je on veliki problem u firmi bio. Ali nema firmu, nije poduzetnik. E, tako se to radilo znate u moje vrije. Ali danas šoferi mogu bit, imaju firme, imaju poduzetnički duh. I još voze ministre. … [[Upadica se ne čuje.]] Jest. I imate šofere, imate osiguranje. Sjećate se Čačije. Znate koji je to poduzetnik. Pogledajte šta ima u Zagorju. A znate šta je on radija? On je bio osiguranje, nije šofer samo. Bija je i osiguranje. E, tako gospodo moja da znate o čemu govorimo.
Nemojmo ići na šofere kad zaboravljamo najuže članove obitelji, vrlo nakon mjesec, dva ili tri dana. Idemo dalje. Replika gospodin Jure Bitunjac.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa, kolega Marasović je pričajući i govoreći o temi, o prijedlogu zakona koji je pred nama došao, nije mogao a da ne dođe u iskušenje pa da usporedi da da neke argumente koji ne idu baš njemu niti bivšoj koalicijskoj vlasti u prilog, a vezano je po pitanju likvidnosti. Naime, tobože svi oni problemi koji su bili prisutni 1999. godine da su riješeni kroz godinu, kroz dvije godine za vrime Račanove vlasti. Naprosto to nije točno. Država danas redovno servisira sve svoje obveze s jedne strane, a kad je riječ o uspjesima Vlade spominjali ste nezaposlenost. Reći ću samo to, najveća stopa nezaposlenosti do danas. Zapravo u zadnjih deset godina bila 22% sa 31.12.2002. godine za vrijeme vaše znači koalicijske vlasti. A ovo što ste uputili jednu opservaciju po pitanju davanja nekih dionica autoceste, ja mogu reći da jedan vaš stranački kolega iz Dalmatinske Zagore pretpostavljam da znate na koga mislim, dobio je 6 kilometara a da nije imao niti … [[Govornik se ne razumije.]] ono što kažemo mi po domaći. A vi sada dajete neke opservacije vezano, sa nekim ljudima koji su dobijali tobože sa jednim zaposlenim. S druge strane moram reći svakako da komparacija Vlade, bivše Vlade i sadašnje Vlade po svim segmentima kad je riječ o makroekonomskim pokazateljima su neusporedive. Prema tome, veća je nezaposlenost, veći su problemi po pitanju razvoja gospodarstva a u ovom segmentu kad je riječ o razvoju malog gospodarstva, onda ja mogu reći bar za Dalmatinsku Zagoru da vaša Vlada nije učinila apsolutno ništa.
Odgovor gospodin Marasović.
Jure! Ja ti moram nešto reći. Ja se tebi ništa ne čudim. Ti si završija … [[Govornik se ne razumije.]] srednju školu i ja se tebi stvarno ništ' ne čudim. Ili si gluv ili si slip. Ili si jedno i drugo. Jer ako ti ne vidiš kako se ne plaća, ako ti ne čuješ onda Bože moj, onda ti, ja ne znam di ti živiš. Jel' se ti sakriješ u rupu … [[Govornik isključen, ne čuje se.]] A tu smo, ovo produžetak. Dakle, nikome se ne plaća Jure. To je nevolja i to je veliki problem. To je problem. A to što se tiče zaposlenosti i nezaposlenosti, pa slušajte ako za ove četiri godine ste uspjeli smanjiti … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]] Evo vidite, ja vas nikad ne bih isključio jer mene uopće nije briga šta vi govorite, doduše ni vas šta ja govorim. … [[Upadica se ne čuje.]] Kurtov, hoće Kurtov. On je za vas. Dakle, to je moj Jure problem. Ako ti to ne vidiš koliko se ne plaća i kakve ljudi imaju probleme. Pitaj Živka Nenadića, njemu svi se žale. On zna. Živko zna. Zna Kajo Bućan, zna Bekavac, zna Topić, svi im se žale. … [[Upadica se ne čuje.]] Ja vas razumijem, tu ste i morate tako govoriti.
Hvala lijepa. Ovo je ipak Hrvatski sabor i tako se obraćati kolegi zastupniku ipak to bi trebalo ostaviti tamo negdje drugo. Povreda poslovnika … [[Govornik je isključen, ne čuje se.]]
Hvala. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga smatra, ja smatram da ovaj Visoki dom i mislim da moje razmišljanje dijele sve kolegice i kolege zastupnici i da ne može biti predmet rasprave koji se vodi po gostionicama, u kafićima a i tamo ljudi često biraju riječi kad je riječ o sugovornicima. Ne samo kad je riječ o sugovornicima nego vode elementarnu potrebu da budu na neki način, da … [[Govornik se ne razumije.]] Ja se ne osjećam ovdje povrijeđen, nego gospodina Marasović vaša ova priča i vaše ovdje opservacije mene upućuju na to da jednostavno.
U čemu je povreda poslovnika?
209.
Koji članak?
Vrijeđanje zastupnika, da jednostavno imam osjećaj da ste još uvijek pod nekim utjecajem, kojim ja ne znam ali ne bih želio s vama više diskutirati.
Hvala. Imamo još jednu repliku gospodin Željko Pecek.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo vidite, skrenuli smo u krivom pravcu, vode se polemike između Jakše i ostalih kolega makar je on zapravo na jednom dobrom tragu. On je ponudio jedno dobro rješenje. Naime, raspravljamo u zadnje vrijeme puno o tome mogu li, trebaju li biti ministri u nadzornim odborima. A vidite, ako sam ja njega dobro shvatio on je predložio da šofere stavimo u nadzorne odbore jer oni su jako bliski sa ministrima i time ćemo riješiti još jedan drugi problem. Naime, oni više neće biti u području sive ekonomije jer eto sad se moraju baviti radom na crno, moraju reketariti i završe možda i u pritvoru. Vjerojatno bi imali više poreznih prihoda ukoliko taj jedan dobar koncept za koji ako sam dobro shvatio se Jakša zalaže i primijenimo. Međutim, koji je problem danas? Danas je problem diskriminacije malih poduzetnika i ja ću to reći najbolje na primjeru poljoprivrede. Ovdje je već rečeno. Ako imate obiteljsko poljoprivredno gospodarstvo vi ste diskriminirani jer da bi došli u HAMAG to je nemoguće, da bi dobili poticaj od ministarstva to je nemoguće iz jednostavnog razloga jer nije predviđeno da obiteljsko gospodarstvo kojih ima nekoliko desetaka tisuća dobije pomoć. A kako se pogoduje velikima ja ću to objasniti na primjeru subvencije u poljoprivredi. Poticaji su rasli 10% za male poduzetnike u poljoprivredi za godinu dana, za velike su rasli 38% a najveći, prvih deset najvećih su zabilježili rast poticaja od 50% za godinu dana i time povukli 180 milijuna kuna poticaja u poljoprivredi. Ima primjera da je privatizirana firma za 13 milijuna kuna na području Virovitičke županije a nakon privatizacije za poticaje kroz dvije godine ta ista firma je dobila 29 milijuna kuna, znači duplo više nego što je plaćena u privatizaciji, naravno nauštrb malih.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Jakša Marasović.
Da, gospodine predsjedniče ja moram replicirati gospodinu Peceku.
Ne morate ako nećete.
Nemojte me prekidati, ja ću vam produžiti ovo što me prekidate. Gospodine Pecek, pa ja nemam ništa protiv šofera samo da budu u sustavu PDV-a. Neka budu oni, neka se bave biznisom ali neka budu u sustavu PDV-a. Neka naknadno voze i ministre, neka voze i predsjednika Vlade to me ništa ne smeta. … [[Upadica se ne čuje.]] Šeks ima šofera koji nije u sustavu PDV-a. Molim vas, ali znate to nije nikakva novost. Ja ću vam nešto reći i šta je bilo prije sedam godina. Recimo u to doba je potpredsjednik Jure Radić svoje tajnice stavljao u nadzorne odbore. Dakle, a žene su imale malu plaću, mora se malo povećati. … [[Upadica se ne čuje.]] Ma to je meni sve jasno jer nadzorni odbori su nebitni. … [[Upadica se ne čuje.]] Čekaj, ti Luka molim te prestani. Onda odi sa mnom u Trnjanku da razgovaramo. Ja vam moram nešto reći. I ja sam isto bio u nadzornom odboru i nikad mi draže 3,5 hiljade kuna nije bilo te nego koje sam dobivao jedan put godišnje … [[Govornik se ne razumije.]] a svaki mjesec 3,5 hiljade. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, to sam trošio u Trnjanci gospodine Hebrang. A tko je vama kriv što štedite. Dakle, ja nemam ništa protiv samo neka sve bude transparentno. A vi meni nađite tko je mene to častio u Trnjanci. Luka ti me nikada nisi počastio, eto ti, takvi si škrt. Ajd bok.
Klub zastupnika HSS-a pet minutna rasprava poštovani zastupnik Željko Pecek. … [[Upadica se ne razumije.]] Mir.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, izgleda prema atmosferi da bi bilo najbolje da raspravu nastavimo u Trnjanki, da bi ona možda bila i kreativnija. Nadam se da poduzetnici slušaju ovu našu raspravu gdje se mi prepucavamo tko je učinio više, međutim potpuno je sigurno kako niti jedna Vlada, ni ona bivša ni ova sadašnja nije učinila koliko treba, koliko su ti ljudi zaslužili i posebno je sigurno da izmjenama ovog zakona oni će dobiti još manje. Mi smo čuli ovdje i lijevu i desnu istinu pa bi ja rekao istinu centra. Istina centra je da smo 2002. godine donijeli po prvi puta u Hrvatskoj Zakon o malom gospodarstvu. Donijeli smo i pravno okruženje za mikro, srednje i male ali ono što je najvažnije donijeli smo program poticajnih mjera i taj zakon smo nazvali upravo Zakon o razvoju gospodarstva. Kreirano je puno novih proizvoda počev od kreditnih linija o kojima je ovdje bilo govora i zbog istine centra često puta su neki to zloupotrebljavali. 7 tisuća 243 kredita je odobreno do studenog 2003. godine. To je bilo u iznosu 4 milijarde 557 milijuna i formiran je kreditni potencijal od 7 milijardi 641 kunu. Bila je kolega Hebrang 188 poduzetničkih zona što smo stavili u izvješću u Vladi. 2000. godine je bilo svega 20. To piše, to imate i ja vas molim da ne upotrebljavamo istinu lijeve opcije desno nego istinu centra. Bilo je 25 poduzetničkih inkubatora krajem 2003. godine. 48 centara. Bio je i obrtni registar u elektronskom obliku, bio je zadružni registar u elektronskom obliku i za 3 godine 69 tisuća 334 radnih mjesta u malom gospodarstvu. Međutim što ima novoga u ovom zakonu? Što ima afirmativno? Što nam donose izmjene? Sužavamo prostor za poduzetnike. Mi brišemo mogućnost potpora zapošljavanja za male poduzetnike. Mi ukidamo mogućnost da nekretnine malim poduzetnicima prodaje ili daje u najam agencija koja se zove HAMAG znači agencija za malo gospodarstvo. Prije dvije godine Sabor je donio Zakon kojim se kaže da će pod posebnim pogodnim uvjetima moći obrtnici i mali dobiti poslovni prostor. Međutim izmjene zakona su predviđale da Vlada donese uredbu o tome kako ćemo to tehnički provesti. Evo nakon dvije godine Vlada nije donijela uredbu o tome. Ono što je potpuno sigurno kroz program «Hitro» su hitro iskoristili priliku mučkaroši koji su osnovali poduzeća, ostavili bivša u blokadi i rezultat je 12 milijardi kuna novih evidentiranih blokada u FINA-i. Jučer sam rekao poreznici ove godine dobivaju 120 milijuna kuna poticaja. Na prvi pogled puno. Ali svega 4 kilometra ceste u … [[Govornik se ne razumije.]] u Zadru ili 1 kilometar ceste prema Macelju. Međutim najgore je kod toga što ukidamo ovlasti Agencije za malo gospodarstvo koja je stasala, koja bi trebala dobiti priliku nakon nekoliko godina. Mi ukidamo ovlasti posredniku između države i poduzetnika pa ako se vraćamo na ove nesretne vozače onda će poduzetnici još biti u težem položaju jer eto Kalmetin vozač je u zatvoru tako da još jedna poveznica između države i poduzetnika fali. Možda će biti spasonosno rješenje što smo eto predložili ministra Vukelića da bude predsjednik Nadzornog odbora odnosno Upravnog odbora u HAMAG-u tako da će vjerojatno on kreirati i nove programe. Vjerojatno će angažirati i vanjske konzultante jer do sad zapravo nije bio niti na jednom upravnom odboru unatrag dvije godine. Sve u svemu ovaj Prijedlog izmjena zakona zaslužuje treće čitanje jer nas vraća nekoliko koraka unatrag. Mi smo ukinuli kreditne linije, nitko to ovdje nije osporio. One više ne postoje sa županijama. Umjesto 400 zona za malo gospodarstvo imat ćemo ih ispod 300 u ovoj godini. Jedino ako do kraja mandata za nekoliko mjeseci ne dođemo do brojke 400. Drugim riječima izmjene ovog zakona neće donijeti ništa novo. Neće donijeti ništa poticajno. Donijet će promjene jedino u statistici. A poduzetnik je umoran da bude predmet statistike. On želi biti pokretač razvoja. On je dokazao da to može jer je otvoreno 100 tisuća novih radnih mjesta [[Upadica: Hvala lijepa.]] Ali nažalost ovaj zakon i druge aktivnosti mu ne omogućavaju da kreira svoju sudbinu.
Hvala lijepa. Ispravci netočnih navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani kolega zastupnik je u svom govoru rekao da postoje lijeva i desna istina što nije točno. Postoji samo jedna istina. A ona kaže da je u tri godine njegova mandata otvoreno novih 20 poduzetničkih zona. A naslijeđeno je 180, to je točno. Ali novih, novih je otvoreno 20 u tri godine. Hvala. … [[Upadica se ne razumije.]]
Drugi ispravak poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo s obzirom da o poduzetnicima cijelo vrijeme govorimo nije točno da je poduzetnik samo rezultat statistike. Veli: Umoran da bude rezultat statistike. Poduzetnici stvarno rade i marljivo šire djelatnost, zapošljavaju ljude i to je ono što kolega Pecek, kolegu Peceka zabrinjava što to sad dosta dobro ide. Međutim što se tiče poveznice između poduzetnika i države imali smo priliku, nije točno da je Kalmetin šofer baš nekakva poveznica, ali imali smo jednu jako dobru poveznicu između predsjednika HSS-a i države, predsjednika HSS-a kao poduzetnika i države što nažalost kolega Bajić nije uočio još uvijek.
Petminutna rasprava Klub IDS-a poštovani zastupnik Valter Drandić.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, gospodine pomoćniče, kolegice i kolege. Evo na kraju ove rasprave za koju moram reći da je bila neočekivano interesantna pa smo u raspravi o poticanju malog gospodarstva išli i skroz do priče o, ne znam ustašama i partizanima i tako dalje, moram reći u ime Kluba IDS-a da nama se čini a na tragu rasprave koju smo imali i u ime Kluba da ova tema ne bi smjela biti tema političkog pripetavanja nego jedna tema na kojoj bi trebali stvarno pokušati postići konsenzus kao što je to napravljeno u zemljama za koje često govorimo da se trebamo u njih ugledati, da su primjer kako se razvija gospodarstvo, kakva se pažnja posvećuje malom i srednjem gospodarstvu. I rekao sam jučer često se spominje primjer Irske, ali u Irskoj znate ovakvih prepucavanja o ovoj temi nema. I mislim da bi bilo dobro da tu stvarno pokušamo staviti glave skupa jer o ovoj temi itekako ovisi sudbina građana Hrvatske, ovisi koliko ćemo svi skupa u ovom Saboru bili na vlasti, bili u opoziciji koliko ćemo svi skupa u svojim lokalnim, regionalnim sredinama uspjeti stvoriti bolji život za naše građane u zemlji koja danas ima oko 17% nezaposlenih. Gdje imamo 11 županija sa preko 20% stope nezaposlenosti, koja dostiže preko 30% u nekim županijama. I to su vrlo, vrlo ozbiljne stvari. To vam govorim kao zastupnik iz stranke iz regije iz Istre koja neću reći da nema ali ima puno manje problema u tom smislu, iz regije koja je svojim programima od '95. uspjela stvoriti mnogo toga što je dalo rezultate. Rekao sam jučer preko 600 milijuna kuna plasiranih kredita malim poduzetnicima, preko 560 programa i vjerujem još jedanput da se ta iskustva itekako mogu prenijeti na razinu Hrvatske kad bi to netko htio i želio. Do sada ponavljam nije baš bilo puno interesa za to. Imao sam neki dan sastanak sa istarskim obrtnicima iz kojeg je jasno vidljivo da itekako ti ljudi trebaju pomoć, trebaju poticaje i države i regije i gradova i općina, pomoć koja nije politička, koja nije politizirana, nego pomoć koja mora biti stvarno gospodarski temeljena na programima, na onome što gospodarstvu, našim malim gospodarstvenicima treba. I ja apeliram sa ove govornice u ime Kluba IDS-a da stvarno pokušamo konačno doći do jednog nacionalnog programa, kao što ima Irska. Ponavljam stalno Irsku iako ima i drugih zemalja kojima možemo reći nacionalnog programa razvoja gospodarstva oko kojega ćemo se svi držati bez obzira koja vlast bila. Jedini pravi instrument za provedbu toga je decentralizacija. Jedini pravi instrument je da se ti programi provode na lokalnoj i na regionalnoj razini tamo gdje ljudi najbolje poznaju prilike i najbolje znaju u kojem smjeru, u kojim djelatnostima treba pružati pomoć jer Hrvatska nije ista, nije ista situacija u Istri, u Dalmaciji, u Slavoniji ili negdje drugdje i svatko u svojoj sredini zna ono što je najbolje za njegovo gospodarstvo i njegov kraj. Jer na kraju krajeva danas i sudbine vlasti svih ovise itekako o gospodarskim programima i dajmo u ruke tim ljudima koji upravljaju, koji su dobili povjerenja na izbore da mogu i ove programe samostalno provoditi. IDS se zalaže, podržavamo ovaj zakon iako ne mislimo da je idealan ali mi ga više gledamo u smislu usklađivanja sa pravilima koja vrijede u Europskoj uniji i mislimo da kao i u drugim segmentima približavanje Europskoj uniji i Hrvatskoj itekako treba. Ali apeliramo da se konačno napravi nacionalni razvojni program i da se onda njega svi držimo i da pružimo punu snažniju podršku nego do sada našem gospodarstvu pogotovo ovom segmentu malog gospodarstva, a treba priznati da ipak kad ja razmislim o tome, a bavim se time negdje od '95. godine da smo ipak ovih dvanaestak godina ipak postigli određene rezultate bez obzira koliko to jedni drugima želimo ili ne želimo priznati. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Šime Prtenjača. Izvolite.
Hvala lijepo. Ma zasmetalo me što je kolega Drandić neprekidno ponavljajući priču o teritorijalnom ustroju Hrvatske države isticao regije što nije točno. Hrvatska država je ustrojena na državu, županije, gradove i općine i mene vrijeđa pojam mletačke regije u Dalmaciji i za mene postoji samo Zadarska županija odnosno ostale županije koje su ustrojene uključujući i Istru kao županiju. Hvala lijepo.
Povreda Poslovnika poštovani zastupnik Valter Drandić.
Povreda Poslovnika članak 209. ovo što je rekao uvaženi kolega zastupnik je u suprotnosti sa Ustavom. Mi danas imamo lokalnu, područnu u zagradi regionalnu samoupravu. Prema tome, regionalna samouprava itekako postoji i županije su jedinice regionalne ili područne samouprave. Hvala lijepa.
Kolega Drandić, pa ako iznosite stajalište da je nešto protivno Ustavu onda to nije povreda Poslovnika. Onda je to vaše razmišljanje o tome je li nešto, je li navod u skladu sa Ustavom ili nije. Pet minutna rasprava u ime kluba HDZ poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo štovani gospodine predsjedniče, štovani predstavnici Ministarstva gospodarstva, kolegice i kolege. Burna rasprava koja je bila u svezi malog poduzetništva je sigurno korisna i resorno ministarstvo će sigurno dati nove smjernice za razvoj ovog neću reći najvažnijeg, ali sigurno jednog od najvažnijih dijelova hrvatskog gospodarstva. Mi smo ovdje baratali sa bezbroj podataka i zaista vjerojatno onaj koji nas je slušao ili gledao mora biti zbunjen da u istoj stvari mogu biti dvije istine. Ja zato upućujem na web stranice Ministarstva gospodarstva i Zavoda za statistiku gdje se doista nalaze podaci koji su provjereni, koji su istiniti jer bez podataka nema razvoja malog poduzetništva. Naime, podaci pokazuju gdje treba ići, u kojem smjeru nije dosta učinjeno i s tim u svezi izražavam žaljenje što predstavnica Vlade nije iskoristila svoje pravo i kod navoda krivih podataka izašla za ovu govornicu, to joj Poslovnik omogućuje, i razriješila raspravu unaprijed, a ne da se prepucavamo sa različitim brojkama o istom podatku. Zato ja sad neću ovdje puno govoriti o podacima da se ne bi reklo da se radi opet o jednoj desnoj istini, nego bih rekao samo slijedeće. Ova Vlada je naravno učila na pogreškama prethodne, kao što je prethodna učila na pogreškama one svoje iza. Pa kad iznosimo loše podatke prošle Vlade ne mislimo to zato da kažemo vi ste bili loši, nego zato da kažemo od kuda smo kretali. I kad smo radili predizborni program malog gospodarstva kao jedan od temelja razvoja Hrvatske ukupno, onda smo naravno analizirali Europsku uniju, uspješne zemlje prvenstveno Irsku, ali i naše rezultate u razdoblju koalicijske Vlade. Vidjeli smo nekoliko velikih rupa da kažem tako pod navodnicima. Primjerice, da su poduzetničke zone otvarane uglavnom u onim županijama koje su razvijene i u kojima poduzetničke zone trebaju. Ali su nasušni krug za one županije koje su imale slabo zapošljavanje i koje nisu imale razvoj gospodarstva. Tako recimo primjerice zatekli smo vrlo respektabilan broj poduzetničkih zona u Varaždinskoj županiji, u Primorsko-goranskoj, u Istarskoj. Ali najmanji broj poduzetničkih zona u Brodsko-posavskoj, Šibensko-kninskoj, Vukovarsko-srijemskoj. U Ličko-senjskoj samo jedna gospodarska zona je bila 2004. godine i to u samom začetku. Čiji je to previd to je manje važno. Bitno je da smo uočili to i da smo krenuli sa otvaranjem i poticanjem poduzetničkih zona upravo u ovim županijama koje smatramo županijama slabijeg gospodarskog razvoja tako da smo inzistirali i otvorili najveći broj poduzetničkih zona upravo u Sisačko-moslavačkoj, Ličko-senjskoj županiji. U Sisačko-moslavačkoj je preko 200 ha ukupne površine. U Sisačko-moslavačkoj i Ličko-senjskoj, zatim u Brodsko-posavskoj itd. Ono što bih htio istaknuti to je da je radna skupina koja je analizirala tadašnje stanje vidjela da postoji i veliki broj neiskorištenih sredstava. 30 do 40% svih sredstava koje je tadašnja Vlada namijenila malom poduzetništvu nisu bili iskorišteni zbog visokih kamata, zbog nedostatka jamstava od strane poduzetnika pa smo i tu napravili velike iskorake. Nama je iskorišteno sada preko 96%. Dakle, učimo na pogreškama drugih kao što će za jedno 10-tak godina drugi učiti na našim pogreškama. Ono što bi još trebalo reći da je Ministarstvo gospodarstva uvelo stroge kriterije definicije što treba sadržavati poduzetnička zona čega nije bilo i na kraju da je otvorilo čitav niz projekata. Ja ću samo reći projekte od 2006. i 2007. godine. To su financiranje promidžbe poduzetništva što je silno važno u fazi razvoja. Posljedica toga je da smo sa 3 došli na 8 poduzetnika godišnje na 100 stanovnika, koja je edukacija silno važna, koja se pojačava i ovim izmjenama Zakona, zato one nisu nevažne kao što su rekli neki kolege, financiranje konkurentnosti, kreditiranje samog poduzetništva, zadrugarstva, projekata malog poduzetnika sa Europskom unijom smo uveli i dobro idu naprijed i na kraju obrtništvo o kojem je bilo malo govora ovdje, koji je značajan zamašnjak gospodarskog uzleta Hrvatske također je posebna stavka Ministarstva gospodarstva. Ono što bi zaključno trebalo reći malo gospodarstvo sudjeluje u bruto nacionalnom dohotku s 55%. To nije dosta jer u zemljama Europske unije sudjeluje sa više od 60%. Dakle, i pred ovom Vladom i pred budućom Vladom su veliki izazovi i zadaci da se ova grana gospodarstva još više stimulira, još više subvencionira i još više regulira sa postojećim zakonima, tim više što sada malo poduzetništvo sudjeluje sa 27% u izvozu, a treba dostići brojku od preko 40%. I u zaključku mislim iako je bilo disonantnih glasova i različitih podataka da će predsjednici ministarstva izvući zaključke da treba nastaviti putem kojim ide ova Vlada i naravno na temelju statističkih pokazatelja ih korigirati tamo gdje su oni slabi. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Pecek.
Hvala lijepo. Pa kolega Hebrang, netočno je da možete na stranicama, web stranicama ministarstva vidjeti podatke. Možete vidjeti podatke od 2004. godine, međutim kao zmija noge se prikrivaju podatci do 2004. godine jer onda bi i vi i svi drugi mogli vidjeti da postoji izvješće Vlade, a postoji činjenica da je u tom razdoblju bilo 188 poslovnih zona. Onda bi mogli vidjeti da je bilo realizirano 4 i pol milijarde kredita, da je bilo preko 40 centara za poduzetništvo itd., itd. Povijest počinje sa vama, ništa prije nije postojalo i to je navodno neki novi hrvatski new deal. Pa ja sam potpuno siguran da taj new deal neće rezultirati sa 400 zona npr. do kraja ove godine.
Završni osvrt, državna tajnica Tajana Kesić Šapić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvaženi kolegice i kolege saborski zastupnici. Moram priznati da mi se bilo dosta teško ubacivati u vaše rasprave jer ste vi baratali sa nekim informacijama ili poluinformacijama i dosta je bilo komentara koji i nisu baš bili direktno vezani uz prijedlog izmjena ovog Zakona. Kao što je rečeno ovo su izmjene zakona, ovo nije novi zakon, već samo izmjene postojećeg zakona u cilju usklađivanja definicije u odabiru kriterija za razlikovanje mikro, malih i srednjih poduzeća. Zakon o poticanju malog gospodarstva koji je donesen 2002. godine je dobar zakon i on točno pruža dovoljno širok okvir koji prati svih 10 načela europske povelje za malo i srednje poduzetništvo i isto tako i lisabonske adžende o kojoj je kolega saborski zastupnik govorio. Znači zakon pruža dovoljno široki okvir da se na temelju njega mogu donositi programi četverogodišnji, a isto tako operativni programi poticanja i mjere koje se donose na godišnjoj razini. Isto tako moram napomenuti da je temeljem programa Vlade za poticanje malog i srednjeg poduzetništva od 2004. do 2008. godine samo Ministarstvo gospodarstva dodijelilo 9 tisuća 551 potporu poduzetnicima u iznosu od gotovo 400 milijuna kuna. Što se tiče projekata kreditiranja gospodin Pecek je rekao da, gospodin Pecek je napomenuo da ova Vlada nema programe kreditiranja i da su oni prestali, što nije točno. Ministarstvo gospodarstva od 2004. godine je provodilo do početka, znači do ožujka ove godine provodilo program lokalni projekti razvoja i na dan 31. prosinca ukupni kreditni potencijal iznosio je 5 milijardi kuna. Do 31. prosinca 2006. godine su povjerenstva u županijama odobrila i uputila u banke 5 tisuća 252 zahtjeva u iznosu od 6 milijardi 325 tisuća kuna, a u bankama je odobreno 3 tisuće 515 zahtjeva u iznosu od 3 milijarde 734 milijuna kuna. Da napomenem od 2001. do 2003. godine prema kreditnoj liniji poduzetnik iskorišteno sredstava je bila 2 milijarde, kreditnog potencijala 2 milijarde 297 tisuća i 471 kuna što prosječno po jednom poduzetniku po kreditnoj liniji iznosi 500 tisuća kuna, dok su kreditne linije koje je provodilo ovo ministarstvo po, znači prosjek po pojedinom poduzetniku je bio milijon i 70 tisuća kuna. Moram vas još obavijestiti da se sljedeći tjedan potpisuje nova kreditna linija sa županijama i bankama i kreće novi projekt lokalni, jamstveni instrumenti koji će omogućiti i dodjelu jamstva poduzetnicima na lokalnoj razini kao što to već radi Istarska razvojna agencija i recimo Varaždinska županija isto pokrenula taj projekt, ministarstvo će se uključiti sa dodatnim sredstvima kako bi povećali taj fond. Moram reći da što se tiče "Hamaga" uvaženi zastupnik Pecek je rekao da Hrvatska agencija za malo gospodarstvo da nema nikakve aktivnosti. Međutim, moram napomenuti da Hrvatska agencija za malo gospodarstvo aktivno izdaje garancije i da je u trogodišnjem razdoblju izdala u vrijednosti 311 milijona kuna odobrenih jamstava što je omogućilo realizaciju investicije u iznosu od većem od 730 milijuna kuna. Isto tako Hrvatska agencija za malo gospodarstvo provodi, operativno provodi projekte, programe Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva. Što se tiče sufinanciranja zona tu je bilo puno razgovora i puno rasprave sa jedne, sa druge i sa treće strane. Moram napomenuti kada govorimo o samim iznosima da je bivše ministarstvo u razdoblju od 2001. do 2003. sufinanciralo u iznosu 84 milijuna 560 tisuća kuna, dakle uložilo za te 4 godine u poduzetničke zone što ova Vlada je ostvarila gotovo samo u jednoj godini. U 2004. iz Ministarstva gospodarstva za sufinanciranje zona utrošeno je 54 milijona 955 tisuća kuna, u 2005. 90 milijuna 852 tisuće kuna, u 2006. 92 milijuna 484 tisuće kuna, a isti iznos predviđen je za sufinanciranje poduzetničkih zona u ovoj godini. Komentar isto tako je bio da se isključuju mjere za poticanje zapošljavanja. Ništa se ne isključuje. U članku 6. možete pogledati u točka 7., znači jedna od potpora je davanje potpora za povećanje zapošljavanja, stručnu izobrazbu i prekvalifikaciju i dokvalifikaciju. Ono što se mijenja je da se ne utvrđuju u zakonu postotci, zato što su postotci utvrđeni Zakonom o državnim potporama i aktivnim i preventivnim mjerama zapošljavanja i kao takve ne mogu biti u tri različita zakona, definirane tri različita postotka jer je to totalno zbunjujuće za naše poduzetnike i ne može se adekvatno pratiti. Što se tiče funkcioniranja HAMAG-a i što se tiče dodjele zemljišta koja je bila predviđena znači, da HAMAG može dodjeljivati zemljište poduzetnicima ili prostore koji su u vlasništvu Republike Hrvatske, to dosada nikako se nije moglo operativno provoditi iz razloga zato što HAMAG ne može upravljati imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, jer je ona predmet Zakona o zakupu i prodaji poslovnog prostora i Uredbe o unutarnjem ustrojstvu Središnjeg državnog ureda za upravljanje imovinom koji provodi te poslove pa ne bi bilo adekvatno da različite institucije dodjeljuje zemljište temeljem različitih zakona. Evo, mi smo poslušali sve vaše prijedloge. Dobili smo amandman od saborskog Odbora za zakonodavstvo koji u cijelosti prihvaćamo na neke stine nomotehničke izmjene. A amandman koji smo dobili danas od gospodina Peceka ćemo se očitovati sutra pri glasovanju. Posebno mi je drago što je većina klubova i što je većina zastupnika prihvatila i podržala ovaj zakon. Evo, u ime predlagatelja ja se zahvaljujem svima na raspravi.
Hvala. Ispravci netočnih navoda poštovana zastupnica Zdenka Babić Petričević.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice! Ovdje se nije ubacivalo, ovdje se raspravljalo. A vi po Poslovniku trebali ste se uključiti u raspravu iznoseći činjenice, ni lijeve ni desne, nego one istinite. To vam je sveta dužnost.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Željko Pecek.
Hvala lijepo. Pa, ja bi želio ispraviti po peti puta krive navode o iznosima kredita koji su bili realizirani i o broju zona. Kolegica govori o … [[Govornik se ne razumije.]] Bivše ministarstvo je imalo osam kreditnih linija i kolegice, onda govorite o realizaciji svih osam a ne samo o kreditnoj liniji poduzetnika. To bi trebali znati. Drugo. Vi ste naslijedili jedan dobar proizvod. Naslijedili ste Zakon o malom gospodarstvu, naslijedili ste program razvoja malog gospodarstva, naslijedili ste kreditne linije, naslijedili ste zone, naslijedili ste puno toga. To je trebalo osmisliti. To je trebalo postaviti na noge. A rezultati provođenja su trebali biti … [[Govornik isključen, ne čuje se.]] Opet se netko igra sa mikrofonom. I niste me demantirali. Niti sa jednom županijom niste potpisali kreditnu liniju poduzetnik u ovoj godini. To ste i sami rekli. Prema tome, ja ne znam što ste demantirali. A da će biti novih kreditnih linija, pa vidjet ćemo kad će biti. Ali to će biti mikrokreditne linije a ne kreditne linije koje bi mogle osigurati zamah u poduzetništvu. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovom Konačnom prijedlogu Zakona… Gospođe i gospodo zastupnici! U 13 i 30, molim vas pozornosti. U 13 i 30 Hrvatskom saboru će se obratiti predsjednik Ukrajine, Viktor Juščenko, po mom pozivu. A molim zastupnice i zastupnike da budu u dvorani radi, da bude sve u redu. 13 i 15. U 13 i 15 da budu zastupnici u dvorani. Sad ćemo prekinuti sjednicu da se dvorana pripremi. A nastavit ćemo sa raspravom o Zakonu o oružju u 15 i 30. 15 i 30. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poticanju razvoja malog gospodarstva. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika HSS-a. Državna tajnica Vera Babić. Izvolite. U odnosu na Odbor za zakonodavstvo amandman jedan.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman drugi.
Također se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman treći.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman Kluba zastupnika HSS-a.
Vlada ne prihvaća gospodine predsjedniče ovaj amandman. Naime, subjekti malog gospodarstva su fizičke i pravne osobe koje samostalno i trajno obavljaju dopuštene djelatnosti radi ostvarivanja dobiti odnosno dohotka na tržištu. Dakle, malo gospodarstvo jest zbirni pojam i obuhvaća kako obrte, zadruge, mala, srednja trgovačka društva i druge oblike poduzetničkih aktivnosti pa tako i obiteljska poljoprivredna gospodarstva bez obzira jesu li u sustavu PDV-a ili ne. I stoga držimo da je prijedlog zakona već sadržan u samim rješenjima zakona.
Predlagatelj zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala. Povlačim amandman.
Amandman povučen. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim, uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za, 12 suzdržanih i 1 protiv donesen predloženi zakon.