Bé, bon dia. Diputats, diputades, els prego que vagin seient als seus escons. Comença la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar]] –després li donaré la paraula, senyor Carrizosa– demà dimecres al matí, com és habitual, tal com figura també a l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. Els faig avinent també que, d'acord amb l'article 95 del Reglament, el diputat senyor Antonio Espinosa, amb motiu de baixa per malaltia greu, ha delegat el vot en la diputada Lorena Roldán, portaveu del Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de començar el primer punt de l'ordre del dia, he de comunicar-los que, d'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, malauradament el passat 31 d'octubre va morir assassinada a Castellbisbal la vuitena víctima mortal d'aquest any per violència masclista a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i a vetllar pel record i la memòria d'aquestes víctimes. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Així mateix, els informo que, en compliment d'allò que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des del mes de gener han mort mil noranta persones a la Mediterrània. Dit això, també els faig avinent que diferents diputats, més d'una cinquena part del Ple, han sol·licitat una modificació de l'ordre del dia que consisteix en demanar que el punt sisè de l'ordre del dia pugui ser vist en primer lloc i el que estava previst com a primer punt de l'ordre del dia pugui ser, a la inversa, vist en sisè lloc. [[Qüestions d'ordre]] Senyor Carrizosa, em demanava la paraula?
Sí, señor presidente; por una cuestión de orden o, mejor dicho, dos cuestiones de orden, que en realidad...
Sí; un minut, senyor Carrizosa.
Sí. Pues, mire, lo primero es que le iba a solicitar explicaciones por el injustificado y arbitrario cambio de horario en el orden del día, que ha motivado incluso que el Gobierno no asista, que se ha hecho con seis horas de antelación y que es arbitrario, porque usted sabe que su agenda no le faculta para hacer una modificación del orden del día con solo seis horas de antelación, teniendo en cuenta que cualquier vicepresidente puede presidir esta cámara y que su ausencia no hubiera evitado que se hiciese el Pleno a las horas que estaba previsto. Y la segunda cosa –y relacionada con esta, y como cuestión de orden– es la clarísima voluntad de violentar el requerimiento del Tribunal Constitucional haciendo el cambio de hora de la tramitación del punto 6 para evitar que llegue el requerimiento del Tribunal Constitucional. Esto es otra maniobra y otro chanchullo de esta Mesa que le vuelve a colocar en la ilegalidad y que además no va a tener, ya se lo digo, efecto legal alguno. Y, por tanto, visto que la única voluntad que está detrás de este cambio de horario es precisamente tramitar la moción de la CUP que se había de tramitar hoy por la tarde y evitar así que llegue el requerimiento del Tribunal Constitucional, pido la intervención de los letrados y que digan si la tramitación en fase de debate y votación de esta moción de la CUP violenta o no el requerimiento, los requerimientos del Tribunal Constitucional, de impedir o paralizar...
Senyor Carrizosa...
...cualquier resolución que vaya en contra de la resolución del Tribunal Constitucional sobre..., conocida sobre el procés de Cataluña.
Gràcies, senyor Carrizosa. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados.
Sí. En el mateix sentit que expressava el senyor Carrizosa, nosaltres també volem fer la queixa, per qüestió d'ordre, pel canvi d'horari del Ple, amb poques hores, sense un motiu, sense una justificació, i que és evident que això comporta un menysteniment a aquesta institució. I també volem deixar constància de la nostra queixa i el nostre vot contrari a aquest canvi de l'ordre del dia, a aquest ordre del dia, que, al final, vostè el que està fent és contribuir a menysprear, i definitivament, les institucions. Bé, doncs, és evident que tenim a sobre de la taula un recurs del Govern d'Espanya; posen un altre cop a votació el dret d'autodeterminació; el Tribunal Constitucional s'ha pronunciat en reiterades ocasions sobre aquest aspecte, i nosaltres no volem que la nostra institució, que el Parlament de Catalunya torni a estar en aquesta situació. I, per tant, li demanem, doncs, que no es faci aquest canvi d'ordre del dia i que fem una preservació d'aquesta cambra.
Gràcies, diputada. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rodríguez.
Gràcies, president. En el nostre cas ja són quatre, les qüestions d'ordre que hem de plantejar. La primera, reiterar també la queixa pel canvi sobtat de l'horari d'inici d'aquest Ple sense que hi haguessin motius explícits, més enllà de la famosa astúcia que els caracteritza a alguns de vostès i que no acostuma a acabar mai gaire bé. En segon lloc, donar suport a la petició que ha fet el president del Grup de Ciutadans per tal demanar un informe als serveis jurídics de la cambra per tal de que expressin que la votació de la moció de la qual s'ha demanat l'alteració de l'ordre del dia s'ajusta als requeriments que ha fet el Tribunal Constitucional en aquesta cambra i particularment als membres de la Mesa d'aquest Parlament. Una tercera qüestió seria la d'oposar-nos a l'alteració de l'ordre del dia que ha estat sol·licitat per tal d'avançar el debat d'aquesta moció a l'espera precisament de que l'informe jurídic que s'ha demanat pugui ser disponible. I en quart lloc demanaríem, en aplicació de l'article 83.3 del Reglament, l'ampliació de l'ordre del dia d'aquest Ple per tal que se substanciï la compareixença del president de la Generalitat perquè aclareixi la seva relació amb els CDRs que van ser detinguts durant el passat mes de setembre. Som coneixedors de que per fer aquesta petició són necessaris dos grups parlamentaris. Per això ho sotmetem a la resta de grups parlamentaris per si algun altre grup vol afegir-se a aquesta petició que es pugui, com a mínim, fer la votació de l'alteració de l'ordre del dia. [[Pausa llarga.]]
Molt bé. [[Pausa.]] Bé, diputats, diputades... [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Sí, senyora Segovia?
Sí, president; per expressar que realment aquest canvi de l'horari i de l'ordre del dia és una cosa que també és difícil d'entendre, que creiem que amb aquestes maniobres tampoc solucionarem el que està passant a Catalunya i que tampoc és una manera lògica de donar resposta, i segurament tornarem a tenir una situació d'aquelles que la ciutadania, des de fora, no entén. Però, dit això, creiem que en aquest Parlament estem els diputats i les diputades per poder debatre i discutir sobre tot allò que interessa la ciutadania de Catalunya, per això ens han escollit, i no entenem les accions del Tribunal Constitucional a l'hora d'intentar impedir aquest debat, així com no entenem la doble vara de mesurar que té a vegades el Govern quan actua tan ràpidament respecte a segons quines resolucions d'aquest Parlament i no ho fa respecte a aquelles de l'Assemblea de la Comunitat de Madrid. Gràcies.
Gràcies, diputada. Intentant respondre algunes de les consideracions que han fet: efectivament, senyora Segovia, saben quin és el capteniment d'aquesta presidència i de la majoria de la Mesa respecte als debats del Parlament de Catalunya i de que aquí es pugui parlar de tot, i que, per tant, no es limiti ni se censuri cap dels temes que compleixin reglamentàriament i que, per tant, es puguin valorar pel conjunt dels diputats i diputades. Ho hem defensat sempre; ho defensem també avui i en aquest cas. Dit això, senyor Carrizosa, no hi ha cap requeriment per part del Tribunal Constitucional, no ens consta. [[Remor de veus.]] El que ens diuen els lletrats, òbviament, és que en el moment en què efectivament hi hagi qualsevol notificació per part del Tribunal Constitucional es traslladarà no només a la Mesa, sinó al conjunt dels diputats i diputades, al conjunt de la cambra. El mateix ho dic per la senyora Granados, que també feia el mateix comentari o recolzava el comentari que feia el senyor Carrizosa. No hem rebut, en aquests moments, cap requeriment específic sobre aquesta moció, que, per altra banda, ha complert tots els requisits parlamentaris, incloses sol·licituds de reconsideracions que no van ser aprovades. Pel que fa a la sol·licitud que feia el senyor Rodríguez, de modificació de l'ordre del dia, entenc que és una crida a altres grups. En qualsevol cas, si hi ha aquesta modificació, s'entrarà suposo pel conducte habitual, a través d'un escrit que representi la part legitimada per poder fer la modificació. En tot cas, es pot fer per part de dos grups parlamentaris. En tot cas, si convé, doncs, els grups parlamentaris ja es manifestaran amb relació a la seva proposta, eh? [[Carlos Carrizosa Torres i Eva Granados Galiano demanen per parlar.]] Sí, senyor Carrizosa i senyora Granados.
Sí; per manifestar-nos al costat de la proposta del Partit Popular.
Gràcies, diputat. Senyora Granados...
Sí; també per recolzar la proposta de canvi de l'ordre del dia del Grup del Partit Popular. També per demanar..., perquè, si bé és cert que el Constitucional no s'ha pronunciat sobre aquesta concreta, s'ha pronunciat reiterades vegades expressant la il·legalitat d'aquesta votació, que no debat, perquè debatem constantment sobre això, però el Constitucional s'ha mostrat clarament contrari a la votació sobre el dret d'autodeterminació. I per tant jo crec que aquest Parlament, i vostè mateix, és coneixedor del que es sotmetrà a votació. I sí que demanaríem en aquest cas informe dels lletrats. I si els lletrats no volen fer l'informe verbal aquí, sí que demanaríem una reunió de la Junta de Portaveus per poder debatre aquest punt concretament. Gràcies.
Bé, en tot cas, si sol·licita una junta de portaveus, farem la Junta de Portaveus, però en tot cas està previst aquest migdia fer una mesa, farem també una junta de portaveus, per valorar..., atès que vostè planteja un debat de caràcter general i no específicament sobre aquesta moció, que, hi insisteixo, ha complert tots els requisits perquè pugui ser debatuda. Votarem, en tot cas... [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí; senyora Granados, vint segons més, eh?
L'objecte de la Junta de Portaveus té sentit fer-lo abans del debat i votació de la moció de la CUP, òbviament. [[Remor de veus.]] I per tant el que li estem demanant...
Vostè ho ha...
...és que reuneixi la Junta de Portaveus...
Senyora Granados...
...abans de que es faci el debat sobre aquesta moció.
...respecte a aquesta moció en concret, ja li he dit no només quin era el posicionament de la presidència i de la Mesa, sinó quina és la casuística concreta, on no hem rebut requeriment. Vostè ha fet un plantejament general; per atendre aquest plantejament general, farem una junta de portaveus. Haurem de... S'ha manifestat, senyora Granados –disculpi, eh?, que no ho recordo– a favor de la compareixença, sí? [[Pausa.]] Per tant, hi han dos grups parlamentaris que ho han sol·licitat. Haurem de votar, doncs, per tant, dues modificacions de l'ordre del dia. Primer, la sol·licitud de modificació de l'ordre del dia sol·licitada, d'entrada, respecte al punt 6 amb el punt 1, i, després, la de la compareixença del president. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Vint segons més i passarem a la votació de la modificació de l'ordre del dia. Digui, senyor Carrizosa.
Sí, señor presidente; que se ha pedido aquí la celebración de una mesa y junta de portavoces previa a la continuación de la tramitación del cambio del orden del día de la moción número 6. Si tanto presumimos de que se debate de todo en este Parlamento, y así es, por qué no debemos debatir en mesa y junta de portavoces acerca de las objeciones procedimentales que existen para tramitar el punto número 6, el primero del orden del día.
Gràcies, senyor Carrizosa. Ja he dit el que feia al cas respecte a això. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados, l'última intervenció...
Sí, última intervenció, perquè si més no respecti mínimament l'ordre que havíem previst i que es va acordar per unanimitat a la Junta de Portaveus, no només l'horari, que encara..., no?; canviem l'horari, estem reunits aquí a les nou no sabem ben bé per què, perquè vostè no ha volgut dir oficialment per què estem aquí reunits a les nou i no a les tres. Però sí que li demano que el punt 1, que és el que s'havia de veure avui a les tres de la tarda, no passi a les dotze i mitja, sinó que el veiem a continuació. Si vostès volen fer el que vulguin amb aquest Parlament, si més no respectin els convidats que tenim aquí darrere, i, després del seu punt, el punt que vostès volen debatre i que nosaltres considerem que no s'hauria de fer, a continuació es vegi el punt 1, tal com estava previst a l'ordre del dia i que tots van decidir que aquest era l'ordre.
Diputada, la sol·licitud de modificació de l'ordre del dia és la que és, per tant, votarem la que s'ha entrat. [[Veus de fons.]] Senyor Rodríguez, digui.
President, per fer-li notar que si hi ha una petició de junta de portaveus, que ja han fet dos grups parlamentaris i nosaltres ens hi afegim, tres grups parlamentaris, per parlar en relació amb el debat d'una moció que és controvertida i que es pretén substanciar immediatament, creiem que seria oportú que la convocatòria de junta de portaveus se celebrés immediatament abans del debat d'aquesta moció.
En tot cas, em reitero en el que ja hem dit respecte a això. Passarem a la votació de la modificació de l'ordre del dia... (Remor de veus. Pausa.) Votarem, primer, la modificació de l'ordre del dia del punt sisè pel punt primer i després la sol·licitud de compareixença del president. Estem cridant a votació. [[Pausa.]] Molt bé. Doncs passem a la votació de l'alteració de l'ordre del dia, que inclou el canvi del punt 6 pel punt primer. Sí? Comença la votació. La modificació de l'ordre del dia ha estat aprovada per 70 vots a favor, 54 en contra i cap abstenció. Bé, votem ara la segona sol·licitud de modificació de l'ordre del dia. Comença la votació. La modificació de l'ordre del dia ha estat aprovada per 63 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. [[El diputat Marc Sanglas i Alcantarilla demana per parlar.]] Digui.
[[Hi ha un diputat de Ciutadans que ha entrat quan ja s'havia iniciat la votació.]] [[Remor de veus. Pausa llarga.]]
En tot cas, de la Mesa no ho hem pogut comprovar. Per tant, donarem per vàlida la votació. En qualsevol cas, ja veurem després quina és la sol·licitud demanada, perquè entenc que és una de les que s'havia sol·licitat a la Mesa i la inclourem en l'ordre del dia. Atès que s'ha fet el canvi de l'ordre del dia, passem al punt sisè, que es veurà en primer punt. Abans del debat, sí que passaré la paraula al secretari Pérez, que vol expressar la seva opinió.
Sí; moltes gràcies, senyor president. Penso, personalment, que aquesta moció que s'ha admès a la Mesa i que ara se n'ha modificat l'aplicació de l'ordre del dia afecta i torna a incidir en el dret a l'autodeterminació, que és un aspecte que ha estat declarat inconstitucional i nul per diferents sentències del Tribunal Constitucional, concretament, la 259 i la 136/2018. Ho dic perquè aquest diputat té onze –onze, onze– requeriments del Tribunal Constitucional que li diuen que aquesta moció no es pot aprovar donat que contravé aquestes dues sentències. A més a més, penso que, amb l'admissió a tràmit, aquest Parlament pretén manifestar una clara intenció de continuar aquest procés i continuar així també en la seva pretensió d'aconseguir aquest procediment mitjançant un procediment unilateral. És en aquest sentit que també he d'informar que, en diferents ocasions, concretament en onze ocasions, des del Tribunal Constitucional se m'ha advertit de les eventuals responsabilitats, inclosa la penal –inclosa la penal–, en les que es podria incórrer si ignorem o eludim aquestes decisions del Tribunal Constitucional, jo i la resta de membres de la Mesa. I també els lletrats del Parlament. Considerem, per tant, que això que es vol intentar ara debatre, clarament, contravé aquestes sentències; clarament, contravé les diferents notificacions que tenim els membres de la Mesa i, senyor president, l'hi dic clarament: això no s'hauria de poder votar. Moltes gràcies, senyor president.
Gràcies, diputat.
Gracias, presidente. Quería sumarme, en parte, a lo comentado también por el secretario segundo, el señor Pérez, y me veo en la obligación como diputado, pero sobre todo como miembro de la Mesa, de recordar que el Tribunal Constitucional nos ha avisado que debatir, en este caso, una moción como la que se va a debatir ahora mismo, con este astuto o supuesto astuto cambio del orden del día –esa astucia que tan buenos resultados les ha dado a los diputados de la mayoría independentista– supone, claro, claramente ir contra alguna de las resoluciones que ya nos ha hecho llegar el Tribunal Constitucional. Y que eso supone –y creo que tenemos que tenerlo todos claro y yo creo que me veo en la obligación de avisar a esta cámara–, eso supone estar entrando en posibles responsabilidades, algunas de ellas penales, por parte de los miembros mayoritarios de la Mesa. Y lo aviso, como hemos hecho siempre e hicimos durante la legislatura pasada, porque luego, después, vienen aquí ustedes, algunos de ustedes, y se dedican a hacer victimismo de aquello que nosotros ya avisamos. Hemos avisado...
Gràcies, diputat...
...y lo seguiremos haciendo siempre. [[Aplaudiments.]]
Passem, ara sí, al debat de la moció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'autogovern]] [[302-00155/12]] En primer lloc té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular, la diputada senyora Maria Sirvent. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Sí, digui'm, senyor Carrizosa.
Sí, por aplicación del Reglamento, articulo 35.2. Ha habido más de dos grupos parlamentarios en esta cámara que han pedido la celebración de la Junta de Portavoces y, precisamente, sobre la tramitación de este punto del orden del día, y pedimos que se celebre y que se cumpla con el Reglamento.
Molt bé. Senyor...
Y segunda cuestión, señor presidente, los letrados, a la vista de las declaraciones de dos de los miembros de la Mesa, deberían no permanecer en silencio y cumplir con su deber para el que ha sido requerido el secretario...
Gràcies, diputat...
...general de este Parlamento, y decir si esto es legal o no...
Diputat, ja està.
...la tramitación de este punto del orden del día...
Diputat, no té la paraula.
Exigimos el informe que se ha... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Ja ha quedat clar... [[Remor de veus.]] Silenci! Ha quedat clara la seva sol·licitud, també reitero el que ja li he dit, es fa la Junta de Portaveus, no en aquest moment. En qualsevol cas, tant la Mesa, com la Junta de Portaveus, com els serveis tècnics de la casa s'han manifestat en la tramitació d'aquesta moció. Senyora Sirvent, quan vulgui. Té la paraula. [[Remor de veus.]]
President, no tinc..., no tinc el temps. [[Persisteix la remor de veus.]]
Diputada, quan vulgui.
No tinc el temps.
Endavant.
Ara. Bé, molt bon dia, diputats, diputades, dues prèvies sobre aquesta moció. En primer lloc, per això, volíem donar tot el suport a totes les persones que estan participant de l'acció del Tsunami Democràtic al Pertús i que estan resistint la repressió policial. (Remor de veus.) Disculpin, però a mi m'agradaria poder parlar amb una mica de silenci i poder fer-ho tranquil·lament al Parlament...
Sí; disculpi, diputada.
Gràcies, president. Bé, nosaltres hem presentat una moció que ha estat objecte de tres reconsideracions presentades pel Partit Popular, per Ciutadans i pel PSC. Després això anirà seguit dels consegüents requeriments a la Mesa, del consegüent incident d'execució del Tribunal Constitucional, aquell Tribunal Constitucional que, de forma sistemàtica, suspèn les iniciatives socials, no només d'aquest Parlament... [[Persisteix la remor de veus.]] Si us plau, si no fan silenci jo no faré així la meva intervenció...
Silenci! [[Persisteix la remor de veus.]]
D'acord, bé...
Silenci! Un moment, diputada. Silenci... Senyora Sierra, silenci. Continuï, diputada.
Mirin, a mi m'està corrent el temps i tinc cinc minuts, senyor president...
No, no, l'hi he parat, l'hi he parat. No pateixi.
D'acord.
Continuï, diputada.
Bé, en la reconsideració que han presentat Ciutadans, el Partit Popular i el PSC han impugnat el primer punt de la nostra moció del qual després llegirem el contingut en la seva literalitat. Però el PSC ha estat el que ha anat més enllà, el que ha impugnat més part de l'articulat d'aquesta moció. Ho han fet els del mal menor, els d'«investiu-nos que, si no, vindrà l'extrema dreta, els que s'erigeixen com els actors del consens i fan bandera del diàleg, de la convivència i de la concòrdia. Els mateixos que, quan diuen «diàleg, el que realment volen dir és «renúncia i humiliació de part de la població als seus legítims objectius polítics. «Diàleg, a la vostra boca, senyors del PSC, és una paraula absolutament buida de contingut. I quan nosaltres els diem, sincerament, «diàleg, vostès encara segueixen parlant d'humiliació i de renúncia. Al Parlament, censuren. Avui el senyor Pérez, representant a la Mesa del PSC, diu: «Això no s'hauria de poder votar. El què no s'hauria de poder votar? Exactament, que el Parlament de Catalunya expressa la seva voluntat d'exercir de forma concreta el dret a autodeterminació i la seva voluntat de respectar la voluntat del poble català. Això és el que no s'hauria de poder votar al Parlament de Catalunya? Mirin, vostès, també amb el poder judicial manipulen el delicte de terrorisme. Ens sembla increïble que Catalunya en Comú estigui participant d'aquesta farsa. [[Remor de veus.]] Empresonen la gent que es mobilitza, condecoren i honoren la violència policial...
Silenci...
...i mantenen un silenci còmplice amb el feixisme de carrer. No aïllin els fets, parin de fer discursos com si això no anés amb vostès. El PSC també són responsables d'aquesta situació i deixin, deixin de posar-nos al mateix sac dels que exterminen drets o imposen el seu projecte a base de la cultura del xoc i de la por. Avui hem escoltat el representant de Ciutadans, de la Mesa, amenaçant, dient que vigilin el que diuen, vigilin el que diuen perquè acabaran com els seus companys que també són a presó. [[Remor de veus.]] Nosaltres no volem imposar res a ningú, ho saben perfectament... [[Veus de «No!]]
Silenci...
Simplement volem respectar la voluntat popular i que sigui la gent la que decideixi el seu futur. No ens molesta que la gent prengui les seves pròpies decisions, en canvi, vostès, que es neguen a admetre a tràmit aquestes iniciatives parlamentàries, que es neguen a admetre a tràmit simplement que es posi sobre la taula l'exercici del dret a l'autodeterminació, què és el que els fa por? Aquest Estat només s'aguanta sobre la por, sobre l'amenaça i sobre la repressió. I, senyors i senyores diputades, un estat que només s'aguanta per la repressió i per la por no té cap tipus de raó. Vostès sí que ens volen imposar alguna cosa, ens volen imposar la seva raó d'estat, la seva raó d'estat a milers de persones que han decidit sortir al carrer i han decidit dir prou. Ni les amenaces, ni els empresonaments, ni cap tipus de violència policial ens mantindrà ni submises ni callades. Davant de la seva censura, reprovem i reprovarem tantes vegades com calgui una monarquia corrupta. Reiterem i reiterarem la nostra voluntat d'exercir el dret a l'autodeterminació. Reiterem i reiterarem, tantes vegades com vulguem, que la sobirania rau en el poble català. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I, sí...
Diputada...
...en el poble català com a subjecte constituent. Miri, president, crec que he parlat, com a molt, tres minuts...
No, li he parat el temps.
...però bé...
Li he parat el temps, diputada. Per tant...
Bé, ja ho mirarem després, això. [[Rialles.]] Bé, finalment hem presentat...
Diputada, ha acabat el temps.
...una moció que demana la reprovació del senyor Buch, que ho faci el president, i que posa sobre la taula mesures socials per donar sortida a les reivindicacions populars...
Se li ha acabat el temps, diputada.
...cosa que no està fent aquest... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlants uns moments. Aplaudiments.]]
Gràcies. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Munell. Quan vulgui.
Bé, gràcies, president. Bon dia, diputades, diputats. Bé, en aquest cas el nostre grup, com no pot ser d'una altra forma i com ja s'ha fet en múltiples ocasions en aquest Parlament, doncs, al punt 1 hi votarem a favor. Estem en defensa del dret a l'autodeterminació dels pobles, és un dret fonamental, està reconegut a la carta de les Nacions Unides, i per tant no entenem com una constitució d'un país sotasignant de la Carta dels drets humans pot negar aquest dret a l'autodeterminació. D'altra banda, el Parlament és el lloc on es parla i, per tant, defensem que s'hi pugui parlar de tot, de tot allò que preocupa a la ciutadania; entre ells, el dret a l'autodeterminació. Per tant, el Parlament té dret a parlar i els parlamentaris parlem, i no entenem, en tot cas, que hi hagi un tribunal constitucional que es posi per sobre del parlamentarisme i ens prohibeixi parlar de certs temes o prohibeixi a la Mesa tramitar temes. Per tant, això ho denunciem públicament, ben alt i internacionalment. El Parlament és el lloc on es parla, es parla allò que preocupa a la ciutadania, i a la ciutadania de Catalunya li preocupa el dret a l'autodeterminació, com estem veient en els carrers o estem veient avui mateix, o ahir al vespre, a la Jonquera. Per tant, continuarem defensant que es parli, continuarem defensant el nostre dret a l'autodeterminació i continuarem defensant que la ciutadania pugui expressar, amb la força del seu vot, el que vulgui [[aplaudiments]] ..., amb la força del vot, la força democràtica del vot, que puguin decidir quin és el millor futur per als ciutadans. Per tant, això ho continuarem defensant i, com dèiem abans, condemnem que es persegueixin persones per les seves idees polítiques, eh?, o que es judicialitzi la política. Dit això, a la resta de punts votarem en global que no. Lamentablement..., hem intentat, doncs, fer unes esmenes... Agraïm també la bona disposició, doncs, del Subgrup de la CUP en algunes de les esmenes que havíem posat. Però ens ho hem mirat després en globalitat, també conjuntament amb els companys que donem suport al Govern, els companys del Grup Republicà, i, per tant, el que veiem és que hi ha alguns punts que són reiteratius d'altres acords que ja han passat pel Parlament i que, per tant, és barrejar diferents punts, en alguns dels quals podríem entrar en el detall de donar suport, en alguns hauríem d'entrar en el detall de presentar algunes esmenes, com també hem fet i no ens han acceptat, però, en qualsevol cas, molts d'ells són reiteratius, eh? Poso, per exemple, algun cas... Per exemple, es parla de l'amnistia per a les persones represaliades; ja es va debatre en aquest Parlament, justament, doncs, amb 68 vots a favor, 58 en contra, que «el Parlament es compromet a treballar per trobar solucions per aconseguir la llibertat dels condemnats per mitjà de l'amnistia, com una part de la solució política al conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol. Això es va debatre al Parlament i es va aprovar. Entre els punts que es van aprovar, també..., és que l'amnistia també «ha de reconèixer i reparar els danys causats a les persones que hagin estat represaliades, l'exercici de llurs drets i dels drets col·lectius, a llurs famílies i als col·lectius dels quals formen part, i establir mesures amb relació a tots els responsables de la repressió i de la vulneració de drets fonamentals, concretament pel que fa a la vulneració del dret a la llibertat d'expressió, de reunió, a la violència exercida contra la població civil, la vulneració del dret de representació directa i indirecta, les detencions i els empresonaments il·legals i, en definitiva, a la vulneració de qualsevol dret ciutadà a viure en pau al seu propi país. Això es va aprovar, com dèiem, aquí en el Parlament. Per tant, tornar a votar el que ja s'ha aprovat en el marc d'altres coses que no hi estaríem d'acord..., doncs hem decidit votar que no a tot plegat, no? També la retirada dels cossos policials i militars estatals, ja es va passar també en aquest Parlament. De fet, la Resolució 546/XII ja insta, doncs, a «la retirada de Catalunya de tots els efectius de la Guàrdia Civil, que s'ha mostrat obertament com una policia de caire polític, centrada a perseguir determinats col·lectius polítics i socials, completament redundant a l'hora de garantir la seguretat dels ciutadans. Per tant, no té sentit tornar a parlar del mateix, eh? En el mateix cas, la Llei d'estrangeria: el Parlament ja va votar també en repetides ocasions diferents propostes de resolució en el debat de política general, d'exigir al Govern de l'Estat la derogació de la Llei d'estrangeria, fer les gestions necessàries davant el Govern de l'Estat per derogar la Llei d'estrangeria, fer servir els representants del Congrés de l'Estat per derogar la Llei d'estrangeria, etcètera. Per tant, tornem a ser amb una proposta reiterativa, eh?, com dèiem, enmig d'altres en què algunes votaríem que sí i altres que no... Però, en qualsevol cas, doncs votarem que no al conjunt d'aquestes propostes. Doncs ens reiterem en aquest punt 1 de donar suport a l'autodeterminació del nostre país. Res més, moltes gràcies i bon dia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú - Podem, és el torn del diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, aquesta moció, com tots i totes ja sabeu, ha estat recorreguda pel Govern de Pedro Sánchez al Tribunal Constitucional, perquè inclou una reivindicació explícita al dret o a l'exercici del dret a decidir. Però crec que, al caliu dels resultats electorals de la darrera setmana, hauríem de començar tots plegats a fer altres tipus de reflexions i a intentar portar també a aquest Parlament altres tipus d'iniciatives jurídiques. Veure els dos partits de govern i el partit de govern a l'Estat espanyol celebrar les seves respectives victòries electorals d'aquest cap de setmana i veure'ns avui aquí incapaços de debatre amb normalitat una moció diu molt de lo fútils que són algunes victòries electorals i dels reptes que tenim al davant. [[Alguns aplaudiments.]] I a mi m'agradaria començar valorant aquesta moció, diguem-ne, pel fet de que hagi sigut recorreguda. Que hi hagi partits independentistes, siguin majoritaris o no, que en aquesta cambra es posicionin a favor del dret a decidir en una moció declarativa, que no té efectes jurídics i només busca reivindicar una posició política, portar-la al Parlament i sotmetre-la a debat i a votació, és una cosa que hauria de poder ser constitucional en aquest país, i que no ho sigui mostra una anormalitat política. Aquesta majoria parlamentària dona dret a declarar unilateralment la independència? No dona dret a declarar unilateralment la independència. Dona dret a il·legalitzar partits polítics, com vau votar Ciutadans, el PP i Vox a l'assemblea de Madrid? No dona dret, una majoria parlamentària, a il·legalitzar partits polítics. Però al que sí que dona dret és a poder plantejar en un parlament un debat parlamentari, hi donaria dret encara que no fossin majoria absoluta en aquest Parlament. Perquè en aquest Parlament es té dret a plantejar voluntats polítiques i a sotmetre-les a votació. I, en vista dels resultats, companys i companyes del Partit Socialistes, crec que també hauríem d'assumir una cosa molt senzilla: l'estratègia de judicialització permanent del conflicte, tant del que passa al Parlament com del que va passar a l'anterior legislatura, no funciona; dona ales a la reacció i és incapaç de desbloquejar la situació política en aquest país. Ho vam dir fa mesos i ho reiterem avui: el repte de ser un partit de govern a Espanya o de ser dos partits de govern a Catalunya no és ser majoria de bloqueig ni és ser minoria de resistència; és atrevir-se a ser majoria dirigent, és atrevir-se a desbloquejar políticament aquest país i assumir el repte de construir un futur diferent. [[Aplaudiments.]] I a més és que dir que al Parlament no es pot debatre sobre el dret a decidir o sobre la monarquia però sí sobre il·legalitzar partits polítics no només és reaccionari, sinó que és plenament absurd. En un parlament s'ha de poder votar tot, inclús allò que no surt en la Constitució, perquè la Constitució és plenament reformable i hauria de ser plenament reformable a partir dels debats que es generen, entre d'altres institucions, en el Parlament de Catalunya. L'ordre constitucional no és anar a la plaça de Colón a cridar «Viva el rey, viva el orden y la ley; és l'exigència de donar solucions institucionals als grans reptes que té el país. No hi pot haver ordre constitucional si el president de l'Estat és incapaç d'aixecar el telèfon al president de la Generalitat. Això, això sí que té a veure amb l'ordre constitucional en aquest país. I, dit això, només dues coses més que crec que és important que posem avui sobre la taula. Crec que el recurs, avui, al Tribunal Constitucional i el fet de que pesin sobre la Mesa responsabilitats jurídiques per permetre un debat avui és injust –és injust. Però avui, que estem en ambient de precampanya electoral, caldria apel·lar també a la responsabilitat de tots i de totes de no fer recaure sobre la Mesa del Parlament, a pesar de les injustícies, tensions i responsabilitats jurídiques que no li haurien de pertocar. I això vol dir que ens hem d'emplaçar tots també a la responsabilitat. En precampanya electoral no tot s'hi val, contra Torrent no tot s'hi val i contra la Mesa del Parlament no tot s'hi val, perquè hauríem d'assumir ja les responsabilitats que tenen sobre la vida de la gent les actituds partidistes que veiem molts cops en aquest Parlament. [[Aplaudiments.]] I per últim, i perquè apareix també en la moció la dimissió del conseller Buch, o que el cessi el Govern, crec que també hauríem de fer una segona reflexió: un govern que funda la seva legitimitat en la defensa dels drets i les llibertats en aquest país no pot actuar com l'hem vist actuar durant aquest mes a Catalunya. A tots els països del món hi ha etapes de conflicte, però en cap país del món és admissible veure algunes actuacions policials que hem vist en aquest país. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Fa uns anys va dimitir un conseller d'Interior...
Diputat...
...–i amb això ja acabo, senyor president– en aquest país per buidar-li l'ull a una ciutadana en una manifestació. En portem quatre i encara estem esperant a que algú el cessi. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula ara el diputat senyor Ignacio Martín. [[Remor de veus. Pausa.]] Silenci, diputats... Diputats... Quan vulgui, diputat.
Gràcies, president. Bon dia, senyores i senyors diputats. Bien, hoy voy a hablar, en una intervención parlamentaria, con indignación, con preocupación y con tristeza, porque hoy en Cataluña se han vuelto a degradar de forma probablemente irreversible las instituciones de autogobierno, probablemente irreversible la democracia y probablemente irreversible la convivencia entre catalanes. La pregunta es –y va dirigida a ustedes, señores diputados, pero también y sobre todo al presidente de esta cámara, al señor Torrent–: señor Torrent, ¿usted cree que está por encima de la ley?, ¿usted cree que está por encima de nuestros derechos y libertades, de todos los ciudadanos de Cataluña?, ¿usted cree que es algo así como un rey Sol, que puede hacer lo que le da la real gana, cuando le venga de gusto, y pasarse absolutamente por donde usted quiera las leyes, la Constitución, el Estatuto de autonomía? Me parece que realmente [[aplaudiments]] ... están ustedes llegando a un punto, insisto, probablemente irreversible en la degradación de la democracia en Cataluña. Los gobernantes, los políticos, no estamos por encima de las leyes; al contrario: estamos, igual que el resto de los ciudadanos, sujetos al principio de legalidad, porque eso es lo que asegura nuestros derechos y libertades como ciudadanos. De lo contrario, esto sería la ley de la selva. Si la actitud autoritaria del señor Torrent la practicásemos todos los diputados y todos los ciudadanos de Cataluña, esto no sería gobernable, sería una sociedad anárquica, una sociedad sin ley, una sociedad sin ningún tipo de respeto por las libertades y derechos de todos, probablemente lo que quieran la CUP, Junts per Catalunya y Esquerra Republicana; pero uno tiene la esperanza de que en Cataluña todavía sea posible volver a la normalidad democrática y salir de este proceso populista que nos ha llevado a una situación realmente insostenible. Quiero leerle, señor Torrent, algunas frases de los últimos requerimientos del Tribunal Constitucional que quizá usted no tiene presentes pero que creo que son fundamentales en cualquier estado democrático de derecho: «El estado constitucional –dice el Tribunal Constitucional– «requiere que toda decisión del poder quede sin excepción sujeta a la Constitución, sin que existan para el poder público espacios libres de la Constitución o ámbitos de inmunidad frente a ella, y yo añado: «de impunidad frente a ella. Ustedes no pueden hacer lo que les dé la real gana en un parlament. Es más: pueden debatir y dialogar sobre todo lo que quieran, pueden debatir y dialogar sobre la secesión de Cataluña, como no hemos hecho otra cosa en los últimos siete años... Es que, de verdad, no tomen el pelo a los ciudadanos de Cataluña diciendo que nosotros, los diputados constitucionalistas, intentamos evitar que se debata sobre una determinada cuestión. Todo lo contrario: llevamos, insisto, siete años en los que ustedes impiden que se debata de ninguna otra cosa en este Parlamento, impiden que se debata de sanidad, impiden que se debata de educación, impiden que se debata sobre servicios sociales, solo hablan de su obsesión identitaria por separar Cataluña del resto de España y ¿encima pretenden decir que alguien les intenta prohibir hablar de ello? Por favor, dejen de tomar el pelo a los ciudadanos de Cataluña. Es una auténtica tomadura de pelo que ustedes digan que en este Parlament no se puede hablar del derecho a la autodeterminación, que, por supuesto, no asiste a Cataluña. Decía el diputado de Junts per Catalunya que le parecía increíble que un estado que ha firmado la carta de derechos o la carta de Naciones Unidas no prevea en su constitución el derecho a la autodeterminación. Pues, oiga, mírese las constituciones de la inmensa mayoría de los estados del mundo –quizás salvo la de Etiopía–, que le dirán exactamente lo mismo: la de Francia, la de Italia, la de los Estados Unidos, la de Alemania... [[Remor de veus.]] ¡Todos los países del mundo! [[Aplaudiments.]] Es que, de verdad, yo insisto: están ustedes tomando el pelo a la ciudadanía de Cataluña, a los no nacionalistas y a los nacionalistas; les toman el pelo, les mienten, les engañan, les dicen que algo es posible cuando saben positivamente que es imposible. Es imposible porque no lo prevé la Constitución, porque no lo prevé el Estatuto de autonomía que ustedes se saltan cada dos por tres, porque por supuesto no hay una mayoría en Cataluña a favor de sus tesis –eso ya es un argumento secundario, pero también importante–, porque por supuesto el conjunto de España no es partidario de separar Cataluña del resto de España. ¿De qué están hablando? Están ustedes engañando de forma sistemática a los ciudadanos de Cataluña. Por favor, dejen ya de condenarnos, a los catalanes, al eterno retorno de lo mismo, ríanse ustedes de Zaratustra; están constantemente hablando de lo mismo, de forma sistemática, durante siete años. Es realmente lamentable. Sinceramente yo creo que cualquier ciudadano de Cataluña que vea este debate..., si yo he oído esta mañana en TV3, cuando en principio no sabíamos todavía el cambio del orden del día, que ya nos decían que había un cambio del orden del día, ya lo sabíamos desde TV3; por tanto, la manera como ustedes atropellan los derechos y libertades de los ciudadanos de Cataluña clama al cielo. Y esto les digo que, en la Europa moderna, desde después de la Segunda Guerra Mundial, no se había visto de forma tan clara como en Cataluña. Es muy peligroso lo que están ustedes haciendo. Por último, quería acabar con un comentario a los señores de la CUP. Dicen ustedes, sacan pecho por lo que han hecho ayer en la Jonquera. Miren, lo que han hecho ayer en la Jonquera, como tantas otras cosas que vienen ustedes haciendo en las últimas semanas, ha supuesto 15 millones de pérdidas para los camioneros de toda España, para los camioneros que circulan por nuestras carreteras, muchos de ellos, por supuesto, catalanes. Sacan ustedes pecho de estar destrozando Cataluña, sacan ustedes pecho de estar perjudicando la economía catalana y los intereses materiales del conjunto de los ciudadanos de Cataluña. Por favor, dejen ya esta matraca, dejen ya de condenarnos al eterno retorno de lo mismo durante los últimos siete años. Gracias, señores diputados. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Ernest Maragall.
Bon dia. Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades. Bé, altre cop estem en aquesta situació d'un debat sota control, sota amenaça, un debat sotmès a un intent de censura que naturalment estem obligats a rebutjar i a oposar-nos-hi amb totes les nostres forces i amb tots els nostres drets, no? D'alguna manera –acabo d'escoltar el company del Grup de Ciutadans–, a mi em sembla que els fets i els vots d'aquest diumenge expliquen ben clarament qui pot parlar en nom de la majoria de ciutadans de Catalunya i qui més val que no ho faci o que no ho intenti. Sembla que han quedat les coses..., i la decisió democràtica ha deixat les coses en el seu lloc. Nosaltres estem aquí i estem intentant fer política en aquet Parlament, malgrat vostès; malgrat el PSC, malgrat Ciutadans, malgrat el Partido Popular [[remor de veus]] i ara també, per cert, malgrat Vox, naturalment. Ho diem ben clar, el feixisme no entrarà a les nostres institucions [[remor de veus]] , la república que volem no s'ho pot permetre...
Silenci.
Al feixisme se'l combat...
Silenci!
...al feixisme se l'arracona, al feixisme no se li compra ni mig discurs, com algunes de les formacions que vostès representen segueixen fent i faran. Com tampoc hi hauria d'haver la més mínima ingerència d'un tribunal, del Tribunal Constitucional, en les nostres deliberacions i en els nostres drets. Aquí es ve a parlar, a discutir el que calgui. És el que estem fent, és el que seguirem fent. I precisament perquè cal debatre, perquè cal confrontar idees, malgrat les diferències que puguem tenir, hem de ser clars. I jo avui vull debatre amb els companys, amics i amigues de la Candidatura d'Unitat Popular, de les CUP, no? Aquest debat ja podria ser, per cert, hauria de ser el de la moció conjunta que les tres forces vam acordar tramitar en aquest Parlament. I, si no ho és, és perquè vostès, senyors de la CUP, s'hi van oposar des del punt de vista del tràmit d'urgència, que ens hauria permès tenir avui el debat conjunt, el debat diguem-ne de debò sobre aquesta moció i sobre aquesta situació. [[Aplaudiments.]] Aquí és on estaríem ara. I vull explicar-los per què, doncs, no podem donar suport al conjunt d'aquesta moció; naturalment, exceptuant el primer punt, que compartim, que compartim plenament, en el sentit profund del que representa la defensa del dret d'autodeterminació. I naturalment que tenim coincidències amb els objectius que vostès inclouen en un o altre contingut d'aquesta moció, i naturalment que estem a favor de l'amnistia que és un punt central de la nostra posició política, i tanmateix, deixin-me'ls-hi dir clarament, una cosa és defensar una causa, una causa que alguns diuen que és utòpica, però que és una utopia volguda, conscient i que compartim, que és la utopia de..., perquè és una utopia conscient, assolible, possible, que és la independència que vostès i nosaltres defensem, i una altra cosa és viure de miratges, una altra cosa és viure de l'expressió de desitjos i esperant que d'una manera més o menys miraculosa es facin realitat. O, encara pitjor, de fer-nos creure que podem arribar a un paradís que, si mai hi arribéssim, comprovaríem que resulta inexistent i inadequat. I això és el que la seva moció d'avui fa evident, malgrat que la música pugui sonar bé i que la puguem inclús compartir en algunes de les seves proposicions. Qui no voldria viure en un món sense policia o sense la hipoteca de cap deute? Qui no voldria que no hi hagués cap mena de problema amb les llistes d'espera de la sanitat? En fi, totes aquestes qüestions que són molt evidents. És clar que hem de perseguir objectius de màxima ambició transformadora, és el que està fent el Govern que representem, però governar vol dir també, creguin-me, assumir que no n'hi ha prou –no n'hi ha prou– amb dir molt alt i molt fort el que desitgem o com haurien de ser les coses. I amb això no descarrego ningú de la seva responsabilitat però hi afegeixo aquest punt de consciència del que vol dir «governabilitat. És el que farem, sí, dur endavant les comissions d'investigació sobre els Mossos d'Esquadra i sobre la Policia Nacional i la Guàrdia Civil, tant com puguem, al Congrés dels Diputats, és exactament el que farem, però no podem simplement repetir el que aquí ja acabem, ja, d'aprovar amb la nostra pròpia comissió d'investigació. I no podem identificar els problemes de l'educació amb les taxes universitàries, perquè és molt més i molt més ampli, i hauríem de parlar del zero-tres i de moltes altres coses. I no podem caure en la temptació del monopoli dels serveis públics generals i universals, que és un model que ens retorna a períodes i experiències ja obsoletes i passades. I és evident que algunes de les coses que vostès diuen són diferents de les que practiquen quan estan governant en algun ajuntament, en aquest terreny, precisament, de la privatització de serveis o la gestió de serveis públics. De manera que aquí hi han totes les raons, tots els arguments per votar en contra del conjunt d'aquesta moció (sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció), per votar a favor del punt de l'autodeterminació, naturalment...
Diputat...
A nosaltres ens trobaran sempre en la defensa de la independència, sempre en la defensa de la millora de la qualitat de vida dels ciutadans. La república serà de drets i llibertats, posem-nos a treballar, si pot ser junts...
Se li ha acabat el temps...
...tirem endavant, aquí i a Madrid, ara, fent política, fent política de debò, amb vostès, junt amb vostès... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Diputat... [[Pausa.]] Gràcies. [[Aplaudiments.]] Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Diputats i diputades... «No volem imposar res a ningú, deia la portaveu de la CUP, del Subgrup de la CUP. No sé si formalment puc formular la proposta, però recomanaria que ho inscrivíssim en el marbre que ens presideix, en aquest frontispici, no fos cas que oblidéssim les jornades del 6 i 7 de setembre, o la del 27 d'octubre, en la que una majoria parlamentària, atribuint-se una legitimitat, unes competències, uns poders dels que clarament no disposava va intentar imposar a prop de la meitat de la ciutadania d'aquest país, probablement a més de la meitat de la ciutadania d'aquest país, la creació d'un estat català independent. Per no voler imposar res a ningú, déu-n'hi-do l'intent de derogar la Constitució, l'Estatut [[aplaudiments]] i crear un nou marc de convivència amb una majoria que ni tan sols hagués estat suficient per modificar un article de la llei electoral de Catalunya o per nomenar un nou síndic de greuges. I senyalava el diputat Lucas Ferro, d'En Comú Podem, en una part de la seva intervenció, quelcom que ja havíem subratllat també des del Partit dels Socialistes de Catalunya, també des de, al seu dia, els portaveus de Catalunya Sí que es Pot, una qüestió que a nosaltres ens sembla essencial, que és que una majoria no ho pot tot –una majoria no ho pot tot. Però ni en aquest Parlament ni en cap Parlament; no és una qüestió, diguem-ne, de distribució de competències i que alguns puguin entendre que és que el que li falta a aquest Parlament és major sobirania per poder-ho decidir tot, és que cap parlament, ni el Parlament espanyol, no ho pot decidir tot, ni evidentment tampoc el de l'Assemblea de Madrid no pot decidir-ho tot. La qüestió no és si es pot debatre i votar sobre la qüestió de l'autodeterminació com un desideràtum, com una opció política, com una reivindicació; és si es pot pretendre exercir concretament el dret a l'autodeterminació en la seva vessant externa i per tant crear un estat català independent. Això és el que està a debat. O el que podria estar a debat, que és si l'Assemblea de Madrid hagués pretès que aquell desideràtum –del qual s'ha d'estudiar, per cert, si s'ha de recórrer i s'ha de declarar inconstitucional i nul–, si hagués pretès que allò tingués un efecte jurídic..., perquè el que aquí va passar el 6 i 7 de setembre i el 27 d'octubre i el que a nosaltres ens sembla que diu aquesta proposta de resolució és que es pretén exercir concretament, i, per tant, donar-li un efecte jurídic concret. I, per tant, això és el que no es pot –no es pot–; no es pot perquè una majoria no ho pot tot, perquè hi ha d'haver en qualsevol diàleg polític –que ens acusen de vacuïtat en les nostres apel·lacions al diàleg polític– hi ha d'haver, primer, un reconeixement mutu dels interlocutors com a interlocutors vàlids i, dos, com a mínim l'establiment d'un marc de referències comunes en un sistema democràtic, com a mínim el respecte al que en el dret anglosaxó es diu «the rule of law, a l'imperi de la llei, al principi de subjecció dels poders públics a l'ordenament jurídic, al conjunt de l'ordenament jurídic. Si una de les parts es considera per sobre i al marge de l'obligació de complir amb l'Estatut, amb la Constitució, amb el Reglament del Parlament, és molt difícil establir un diàleg polític, enormement difícil, perquè hi ha evidentment una desigualtat absoluta pel que fa al capteniment d'una part i de l'altra en el diàleg. I parlem de la qüestió del dret a l'autodeterminació, perquè he introduït una qüestió que a mi em sembla que és molt àmpliament reconeguda ja en la doctrina internacional, que és la diferència entre la vessant interna i la vessant externa del dret a l'autodeterminació. Tots els pobles del món són titulars del dret a l'autodeterminació. Els catalans i les catalanes, també, òbviament. Però el dret internacional..., i podem citar, per exemple, la Resolució 2625 de Nacions Unides, però en tantes altres ocasions s'ha repetit..., els que són titulars del dret a l'autodeterminació en la seva vessant externa, és a dir, pel que fa a la possibilitat d'exercir una secessió o de reivindicar una federació o de qualsevol altra de les fórmules que decideixin, són aquells pobles que estan sotmesos i que no tenen dret a governar-se a si mateixos. I nosaltres, com a catalans i catalanes, ens governem a nosaltres mateixos. No només amb l'autonomia local, amb l'autonomia que tenim com a Comunitat Autònoma de Catalunya o, com esperem en un futur, com un estat federat, sinó que també formem tots els catalans i catalanes part del cos que decideix sobre totes les decisions polítiques que es prenen a Espanya i també a Europa, eh? Perquè el que diu la Resolució 2625 –i acabo– és que cap de les disposicions dels paràgrafs precedents sobre el dret a l'autodeterminació s'entendrà en el sentit que autoritza o fomenta qualsevol acció encaminada a trencar o menysprear totalment o parcialment la integritat territorial d'estats sobirans independents que es condueixin de conformitat amb el principi de la igualtat de drets i de la lliure determinació dels pobles abans descrits i estiguin, per tant, dotats d'un govern que representi la totalitat del poble pertanyent al territori, sense distinció per motiu de raça, creença o color. I aquesta és evidentment, la situació dels catalans i catalanes, que participem de les eleccions generals, de la formació dels governs d'Espanya i evidentment també tenim reconeguda l'autonomia política en la Constitució i evidentment també l'autonomia local. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té la paraula ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. En la moción que debatimos lo esencial no es el contenido –es la misma palabrería procesista de siempre; dicen que no les dejan hablar de los temas, pero hace siete años que no hacen otra cosa–; lo esencial era si se produciría, o no, una desobediencia flagrante del señor Torrent. Parecía que sí, parecía que asistiríamos a una heroica desobediencia del señor Torrent, pero al adelantar a la desesperada la votación antes de que el Tribunal Constitucional se pronuncie definitivamente, la desobediencia se queda hoy en un pellizco de monja. Es pertinente la expresión, porque el pellizco de monja retuerce la carne, puede ser puntualmente más doloroso, pero no deja huella, que es lo que pretende el señor Torrent. He evitado deliberadamente utilizar la expresión en catalán porque en rigor no es «pessic de monja, sino que sería «pet de monja –por cierto, exquisita pieza de la repostería tradicional catalana–, pero que me hubiera obligado a decir en sede parlamentaria: «El senyor Torrent, s'ha fet un pet de monja. Y. habida cuenta del gatillo fácil con el que expulsa en este Parlamento, me habría acarreado algún problema irresoluble. En definitiva, este debate es una auténtica pérdida de tiempo que desprestigia nuevamente este Parlament, sin épica alguna, aquí no hay ni heroicidad, ni se avanza hacia la independencia, lo único que hay es lo de siempre, pisotear los derechos y libertades de la oposición y de los millones de personas que representamos, que es algo más de la población catalana. Y parece que ya solo aspiren ustedes a ello; ni épica ni heroicidad, simplemente pisotear a la mitad de la población catalana. Y hoy lo han vuelto a hacer, en una operación de atropello parlamentario, que provocará la decisión de nuestro grupo de no votar esta moción. Gracias.
Gràcies, diputat. Per posicionar-se sobre les esmenes té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
Mirin, que la censura no tapi, diputats i diputades, aquesta vergonya de votació d'Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. Vostès votaran a favor del dret a l'autodeterminació però votaran en contra de tots els punts que parlen sobre les llistes d'espera –potser a vostès no els interessen les llistes d'espera perquè tenen la sanitat coberta–, sobre un salari mínim de mil dos-cents euros o sobre la universitat pública i de qualitat. Votaran en contra de posar fi a la repressió, d'aturar la col·laboració dels Mossos d'Esquadra amb la Policia Nacional. Votaran en contra de reconèixer públicament que no s'han respectat ni protocols ni instruccions internes per part dels Mossos d'Esquadra. Votaran en contra de reparar tots els danys causats a les víctimes de la violència policial. Votaran en contra de revisar les actuacions policials. Què faran vostès? Seguiran parlant d'autodeterminació? Prou col·laborar amb la repressió. Els hi diem ben clar, amb vosaltres no volem cap unitat. Prou aplicar polítiques antisocials, prou vendre's el país, prou seguir privatitzant. Parlem d'un pla de xoc contra les violències masclistes, això també és una utopia per vostès? Han trigat quaranta-vuit hores, quaranta-vuit hores que no han passat de les eleccions per desdir-se de tots els seus compromisos electorals amb la gent. Mirin, tanta corbata i tan poca vergonya.
Passem a... Hem cridat a votació, passarem a votació. Alguna petició de votació separada? [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Digui, senyor Carrizosa; trenta segons.
Me informan de que hay aviso del Tribunal Constitucional. Quería saber si esto es cierto o no.
Nosaltres no hem... No hem rebut cap...
Si ha llegado..., si ha llegado ya a este Parlamento.
No.
¿Por parte del letrado existe constància?
No. M'ho ha expressat ara. No hem rebut cap notificació. Per tant, passem a la votació. [[Pausa i remor de veus.]] Alguna petició de votació separada? [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Sí, senyora... [[Pausa.]] Senyora Granados, trenta segons. [[Pausa i remor de veus.]] Diputats, si han d'abandonar l'hemicicle, ho facin ordenadament i en silenci, si us plau. [[Remor de veus.]] Silenci. Senyora Granados, digui.
Demanem votació separada del punt 1.
Punt 1, d'acord. Passem, doncs, a votar el punt 1. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Sí, senyora Segovia...
Sí. Votació separada dels punts 1, 2.a, b i c, que es poden votar conjuntament.
Molt bé. Doncs votem primer, en primer lloc, el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra, 8 abstencions, i 21 diputats i diputades presents que no han votat. Votem ara els punts 2.a, 2.b i 2.c? 2.a, 2.b i 2.c. Comença la votació. Els punts 2.a, 2.b i 2.c han estat rebutjats per 3 vots a favor, 73 en contra, 10 abstencions, i 4 diputats o diputades presents que no han votat. I passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat rebutjada per 11 vots a favor, 71 en contra i 3 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els efectes econòmics de la situació política a Catalunya]] [[302-00151/12]] Passem ara al segon punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els efectes econòmics de la situació política a Catalunya, moció presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per presentar-la té la paraula la diputada Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, diputats i diputades. Bé, com deia el president, aquesta és la moció subsegüent a la interpel·lació que el meu grup parlamentari va plantejar al Govern en relació amb els aldarulls, desordres públics, que va haver-hi fa uns dies no només a la ciutat de Barcelona sinó a diferents ciutats de Catalunya. Dèiem aquell dia que ho faríem des del respecte... [[Remor de veus.]]
Disculpi, diputada, disculpi diputada. Senyors diputats, facin el favor d'entrar i sortir de l'hemicicle en silenci, sense pertorbar la sessió.
Deia que, en aquell moment fèiem aquesta interpel·lació –i així ho vam dir– des del respecte, la responsabilitat i la preocupació per uns fets que, evidentment, tenen una repercussió i tenen unes conseqüències. Quan les conseqüències són la violència i la greu falta de seguretat envers els ciutadans o les conseqüències econòmiques en el nostre teixit empresarial, doncs, cal evidentment ser molt contundents a condemnar la violència i fer-ho d'una manera rotunda. No hem, no vam detectar, no hem detectat en tots aquests dies –setmanes, ja– una condemna clara i contundent per part del Govern, tampoc per part del president Torra. I nosaltres creiem que no es pot ser tebi, no es pot ser tebi contra aquells que utilitzen mecanismes que no són els democràtics per defensar les seves idees. Evidentment tothom pot fer defensa, només faltaria, legítima de les seves idees, però no usant la violència, perquè la violència no ens porta enlloc, i tenim exemples a tot el món que afirmarien i que exemplificarien això que nosaltres estem dient. Evidentment, i també ho dèiem, el dret a la manifestació i a la protesta s'ha de garantir, està reconegut al nostre ordenament jurídic. I així ho fan i d'aquesta manera l'exerciten molts dels nostres ciutadans, majoritàriament de manera pacífica. Ho fan, per exemple, després, és veritat, molts, milers, després de la sentència del procés, però ho fan molts dels nostres ciutadans quan es queixen per les pensions, per unes retallades en educació o en sanitat. Vull dir que és un ús que es fa d'una manera molt normalitzada. I ha de ser així i l'hem de mantenir i hem de garantir que aquests drets fonamentals puguin existir a la nostra societat. Però quan, deia, no es fa així i provoca inseguretat i provoca violència i provoca conseqüències econòmiques, doncs, cal aturar-ho. I per tant la nostra moció és una mica el back to basic, és a dir, tornar a allò essencial, demanar coses que semblaria que una democràcia madura com la nostra haurien d'estar garantides, haurien d'estar d'una manera molt assumides, però no és així, per desgràcia no és així. I per tant, la nostra moció ha intentat recollir quatre o cinc coses molt clares, perquè intentem entre tots ser capaços d'aplicar-les. Per desgràcia, crec que aquesta moció no serà aprovada i em dol, perquè, com deia, va al back to basic, a allò essencial, és a dir, que rebutgem la violència com a eina per aconseguir fins polítics –crec que en això hauríem de poder estar tots d'acord–, que ens comprometem tots els que estem aquí a treballar per la convivència. Que tenim un problema de convivència, això ho veiem aquí, per desgràcia, molt sovint, i ho hem vist ara fa un moment. Per tant, hem de tots conjurar-nos per treballar per aquesta convivència, aquí i a fora, la convivència cívica. També una cosa important lligada a les conseqüències econòmiques, el que passa moltes vegades al carrer i que no som capaços de condemnar amb contundència, doncs, és garantir l'estabilitat política i la seguretat jurídica. La nostra economia és molt poruga, la nostra i totes, és molt poruga i necessitem ser estables políticament, generar certeses i seguretat jurídica i posar unes quantes condicions. Si no fem això –infraestructures, talent, capital humà...– és difícil que la nostra economia continuï creixent, i més en un moment en què aquesta s'està ralentitzant. És important que tots ens conjurem perquè la nostra economia segueixi creixent. Si hi han manifestacions que aturen durant més de vint-i-quatre hores una de les vies més importants que connecten països com França, Espanya, doncs, segurament això no serà possible. El que està passant avui a la Jonquera, doncs, ho hauríem d'evitar de totes totes. Tothom es pot manifestar, però si allò genera un greuge molt important en l'altre o en lo públic crec que algú ho hauria de reflexionar, i en tot cas, s'hauria de condemnar. Nosaltres diem aquestes tres coses molt clares a la moció, que creiem que tothom hauria de recolzar. I després demanem dos coses al Govern de la Generalitat: una, que convoqui tots els grups parlamentaris per compartir i per reflexionar sobre la situació política que s'està vivint a Catalunya després de la sentència, una cosa tan bàsica com això. A tots els ajuntaments, quan passa una cosa, es reuneix els grups municipals; per què aquí el president Torra no pot reunir els grups parlamentaris? Sí, li està demanant al Govern de l'Estat parlar, però per què no parlen aquí amb els grups parlamentaris? Doncs li demanem una reunió, no sabem què faran els grups que donen suport al Govern, esperem que votin favorablement, perquè un dels problemes més greus que té Catalunya és dins de Catalunya. Entre nosaltres hem de cercar l'acord, entre nosaltres hem de cercar aquells punts en comú que ens facin forts, no només sempre pensar en l'altre, si els problemes probablement els tenim aquí. Després, el que demanem és iniciar amb el Govern de l'Estat, doncs, una relació institucional i lleial que ens porti a resoldre molts dels problemes que tenim, amb el deute, amb les infraestructures. Si som conscients que l'Estat ens deu coses, però treballem-ho des de la lleialtat. I per altra banda, només per acabar, volia dir que..., volia agrair als grups la feina que han fet, perquè molts han presentat esmenes, però és veritat que entre que hi ha hagut campanya electoral, que hi ha hagut les eleccions, no hem pogut segurament treballar-les com ens hagués agradat, però, en tot cas, els agraeixo molt la dedicació que han fet a aquesta moció. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc la diputada Susanna Segovia, del Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem.
Bé, bon dia. Moltes gràcies. A partir d'aquesta moció podem més o menys intuir què és el que li preocupa, al PSC, de les darreres setmanes, no? Li preocupen clarament els aldarulls, la crema de contenidors, els panots de la plaça Urquinaona, ara els talls a l'autopista prop de la Jonquera, curiosament no sé que dirien quan hi havia vagues generals en aquest país, hi havia piquets que també tallaven i alteraven una mica l'ordre. [[Alguns aplaudiments.]] Els preocupa la violència, diuen. Què no els preocupa? No els preocupa gens l'ús desmesurat de la força per part dels policies nacionals i dels mossos d'esquadra; no els preocupen les boles de goma; no els preocupen els quatre ulls perduts; no els preocupen els centenars de ferits i les desenes de detinguts. Tot això no els preocupa. Tampoc els preocupen els informes d'Amnistia Internacional, d'Irídia i d'altres organitzacions de drets humans, que denuncien que segueixen incomplint-se els deures d'identificació dels agents i que s'estan vulnerant els protocols i no s'estan complint els protocols. A més a més, han acceptat l'esmena de Ciutadans per rebutjar la violència com a mitjà de protesta. Doncs sí, la violència no és la solució; cal condemnar la violència sempre. Però també, quan el PSC entendrà per què s'ha donat la reacció que s'ha donat a la sentència? Per què hi ha hagut milers de joves al carrer? Alguns sí, alguns cremaven contenidors i llançaven pedres, però milers, milers, no ho feien, només demanaven seure i xerrar. Això també ens hauria de preocupar: per què tota aquesta gent és al carrer i per què no li estem donant una resposta. I no, no és només pel fet de que portem un procés absurd, en què s'ha promès que tindríem una independència i una república de somni en divuit mesos, en què s'ha fet un gran engany, per part dels partits processistes, al voltant del procés, que ha tingut conseqüències desastroses per a tothom a Catalunya i també a l'Estat espanyol, especialment per als dirigents polítics empresonats. No és només aquesta frustració, sinó que també és la violència de no tenir una feina digna, la violència de no tenir un futur assegurat, la violència de no poder tenir una feina digna amb un salari digne, per una reforma laboral que el PSOE considera que és poc eficient derogar –primer ho promet i després diu que no és eficient fer-ho. També la violència de no poder pagar un habitatge, de no poder pagar un lloguer, d'una bombolla de lloguer que està posant el dret a l'habitatge en mans d'especuladors i de fons voltors. I què fa el senyor Sánchez? Quan ve a Barcelona i està de bones, i era el Sánchez de les esquerres i del diàleg i de no sé què, li promet a l'alcaldessa Colau que es regularan els lloguers. I quan arriba el moment de fer-ho, no, no ho fan. I amb qui es reuneixen? Amb la direcció de Blackstone, a Estats Units. Això és la regulació i el dret de l'habitatge que planteja el PSOE. Aquesta violència estructural i econòmica és la que té Catalunya i també Espanya, en la situació en la que té. Aquesta és la que malmet la imatge de Catalunya i d'Espanya a l'exterior, aquesta violència estructural, aquesta precarietat estructural. Esperem que també siguin capaços de condemnar aquesta violència i de fer-hi front amb polítiques d'esquerres valentes, valentes de veritat, no només de paraula. A Catalunya no hi ha un problema de convivència cívica, a Catalunya hi ha un problema de desigualtat, de desigualtat estructural, on els que més diners tenen han continuat tenint més diners i on cada vegada hi ha més gent que no arriba a final de mes. Aquest és el problema que pateix Catalunya i que pateix Espanya. Per cert, es compromet el PSC i el PSOE també a fer front a aquesta desigualtat amb polítiques d'esquerres valentes? Es compromet, no només de paraula sinó de fets? Es comprometen el PSC i el PSOE a poder dormir tranquils, tot i haver un govern amb Unides - Podemos que faci aquestes polítiques, tot i que això suposi que potser els Botín, els de Blackstone i d'altres no dormiran tranquils? Es compromet el PSC a això? El PSC diu que li preocupa el diàleg sincer, però el que acabem veient és que quan els fas esmenes perquè aquest diàleg sincer sigui de veritat, doncs bé, no hi ha temps a mirar-se-les i no hi ha temps d'acceptar-les tampoc. No serem nosaltres els qui defensem els deliris del senyor Torra, en absolut. De fet, hem demanat moltes vegades que no pot estar al capdavant d'aquets Govern, però no agafar-li el telèfon no sé si és el sinònim d'un diàleg honest o sincer. Li demanen també una relació honesta i sincera entre els governs de Catalunya i d'Espanya, que deixi de banda i rebutgi totes les iniciatives unilaterals i les iniciatives il·legals. D'acord, però no han volgut acceptar que també es deixi de banda les amenaces de suspendre l'autogovern de Catalunya i la defensa de l'autogovern de Catalunya com a solució al conflicte polític. Això, no ho han volgut acceptar. De quin diàleg honest i sincer estem parlant? Quin paper vol jugar el PSC en la solució d'aquest conflicte? Seguir judicialitzant? Seguir utilitzant el Constitucional per impedir debats? Potser és el PSC el que s'hauria de replantejar quin paper juga en el diàleg.
Gràcies, senyora diputada. A continuació és el torn del Grup Republicà, i té la paraula el diputat Bernat Solé.
Bé, molt bon dia a tothom, vicepresident... Diputats, diputades..., senyora Romero, és evident que si avui haguéssim d'escriure aquesta moció que presenten, de ben segur que l'escriurien diferent de com ho van fer abans de les eleccions, una moció escrita al bell mig d'una campanya electoral en la qual vostès prometien diàleg, convivència cívica i estabilitat política i que ha desembocat en el creixement d'opcions xenòfobes ben allunyades d'aquest esperit de diàleg i de convivència i en una de les situacions políticament més inestables de l'Estat espanyol en els darrers vint anys. Sí, senyors del PSC, a això és al que ens han portat les seves eleccions i ara no mirin cap a un altre lloc, perquè vostès en són els responsables. Ens parlen també de rebuig als aldarulls, als desordres públics i a la violència al carrer dels darrers dies, quan encara és hora que des del grup parlamentari que representen rebutgin frontalment les càrregues que el poble de Catalunya va patir fa dos anys durant la celebració del referèndum. On eren, vostès, aquell dia? On eren, vostès, durant els dies posteriors? Recorden els cops de porra, els atacs indiscriminats i les trencadisses a les escoles que l'endemà havien de ser ocupades pels nostres fills i filles? O és que en aquell cas la violència era justificada per a vostès? O és que l'atenció política i social d'aquell dia no era suficient com per rebutjar-la, com ens demanen que fem ara? És clar, a vostès el que els preocupa és la imatge i la reputació del país, imatge i reputació a quin preu? Fins a quin preu vostès estan disposats per garantir aquesta imatge? No s'han preguntat vostès sobre la imatge i la reputació d'un govern de l'Estat que ens han tingut dos anys en un estat de latència continuada? No s'han preguntat, vostès, sobre la imatge i la reputació d'uns cossos de seguretat que han estat portada de bona part dels diaris internacionals? No s'han preguntat, vostès, sobre la imatge i la reputació d'un president que ha preferit jugar-se la sort a les urnes abans que asseure's amb els partits catalans? I, a més, tenen la barra de demanar al Parlament que garanteixi la recuperació de la convivència cívica. No són cíviques, per a vostès, les multitudinàries manifestacions de cada Diada? No són cíviques per a vostès les innombrables ofertes de diàleg i negociació que el Govern català ha posat sobre la taula sense obtenir mai cap tipus de resposta? És clar, com que per més que busquin durant aquests anys no han trobat ni un sol bri d'incivisme ni de violència, han volgut utilitzar aquest argument de l'economia per mirar d'imposar-nos el seu model. Per cert, un model també en crisi, on a poques hores de les eleccions l'Espanya federal que durant tants anys encapçalava el seu programa electoral semblava haver caigut en l'abisme, per uns moments. Res més lluny de la veritat, malgrat les turbulències de l'economia internacional, l'economia catalana continua avançant a bon ritme, i no ho dic jo, sinó que ho diuen les dades. U, el 2018 l'economia catalana va créixer en un 2,6 per cent del producte interior brut. Des del 2013, el cinquè any consecutiu de creixement. Aquest augment segueix superant el conjunt de la zona euro d'un 1,9 per cent. Dos. Tot just fa cinc anys de la primera consulta sobre el futur polític de Catalunya. En aquests cinc anys Catalunya ha gaudit d'un creixement per sobre la zona euro, un creixement que ens ha permès redreçar el model productiu que ens va portar a la crisi econòmica. Si l'expansió del 2001 al 2007 ens va fer entrar en crisi amb un model basat en la bombolla immobiliària i excessivament depenent de la demanda interna, és a partir del 2014 que el patró de creixement és més equilibrat i sostenible, amb una important activitat del sector industrial i gran impuls de la demanda exterior. Per tant, quan vostès ens diuen que el procés ha perjudicat l'economia, en què es basen? Es tracta d'un treball de camp, d'una intuïció o, simplement, es tracta d'un eslògan electoral a manca de projecte polític? Finalment, ens parlen de seguretat jurídica. Quina seguretat jurídica? La que permet que un Tribunal Constitucional anul·li lleis tant necessàries per a la nostra gent com la pobresa energètica? La que permet que es derogui la Llei d'igualtat efectiva entre homes i dones? La que permet posar a presó persones sense cap mena de garantia de defensa? La que permet que un Tribunal Suprem sentenciï a cent anys de presó els nostres representants polítics i socials per haver permès exercir el dret a vot? Miri, senyora Romero, ja li anuncio que retirem l'esmena al punt 3 i votarem en contra de tota la moció. [[Remor de veus.]] Ja els ho vaig dir un cop... –si us plau, em permet acabar?–, ja els ho vaig dir un cop i ho torno a dir: els he trobat a faltar. Els he trobat a faltar en moltes cadires de diàleg; els he trobat a faltar defensant els drets i les llibertats individuals i col·lectives; els he trobat a faltar reivindicant el mateix que van reivindicar durant el franquisme. De fet, els he trobat a faltar perquè vostès ja no hi són, vostès van decidir deixar la cadira buida del diàleg i ara es troben amb massa cadires buides davant seu. De vostès dependrà que les ocupin uns o altres. Escullin bé. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula el diputat Francesc de Dalmases, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, president. Em permeten dues prèvies? La primera és fer arribar una abraçada als homes i les dones que són a la Jonquera, que són un exemple de resistència no violenta, un record per a ells des d'aquest hemicicle. [[Aplaudiments.]] I la segona és una molt bona notícia, una segona prèvia: l'advocat general de la Unió Europea ens ha parlat de forma molt interessant respecte als nostres eurodiputats, quan ha dit que l'adquisició del mandat resulta únicament del vot dels electors. Ho ha dit en referència al vicepresident Junqueras [[aplaudiments]] , però evidentment tindrà una afectació amb el president Puigdemont i amb el conseller Comín. La democràcia segueix avançant a l'Europa lliure. La veritat és que quan el Grup Socialistes va presentar aquesta moció pensàvem que escaient el dia d'avui després d'aquesta campanya electoral i després d'aquests resultats buscarien alguna manera que no la tractessin, alguna manera de retirar-la, perquè és una moció que, de fet, és una demanda de responsabilitat. I precisament després d'aquesta campanya i del que hem escoltat, doncs, el PSOE, el seu líder, el senyor Pedro Sánchez i el PSC, si han estat alguna cosa és irresponsables. Ens han fet perdre temps i diners, han mostrat la seva incapacitat per dialogar amb ningú, no només amb el president de Catalunya sinó amb ningú. Durant aquest temps s'han manifestat amb la ultradreta, l'han blanquejat, han fet un funeral d'estat a un dictador. El que ha perdut vostès ho guanya la ultradreta –bingo!– i han evidenciat l'estat on vivim, que no té separació de poders –ho recorden, «quién controla la fiscalía? Pues eso. Sí que estava cansat, cansat de democràcia. I, d'altra banda, l'independentisme és més fort, es reforça la idea que regalar-los res de franc és inútil i que el que toca és plantar-los cara. Però fins i tot fent tot això, vostès presenten aquesta moció que diu, parlant de Catalunya, que hi ha perjudicis clars a la imatge i la reputació del país. Escolti'm, si a vostès fins i tot els fiscals els demanen que els reconeguin la independència, i ja els han dit que es posin a la cua. I ens presenten aquesta moció amb peus de fang, presenten una imatge que és mentida i que, jo sempre ho dic, és especialment lamentable que la presenti el PSC. Jo tinc una mare que era gran admiradora d'en Pallach i cada vegada que vostès fan alguna cosa d'aquestes ens sorprèn que ho facin així. Perquè, per exemple, continuen insistint en la qüestió de la violència i la violència és contra les persones, no contra les coses. I és una cosa que hem de repetir i que vostès precisament haurien de conèixer i reconèixer: els contenidors no tenen família, no tenen ulls, no tenen testicles i, per tant, el que es produeix és la protesta legítima i necessària a una sentència injusta que condemna a cent anys de presó homes i dones de pau, i és un índex de qualitat democràtica que es produeixin aquestes protestes. El que seria terrible és que amb una sentència injusta com aquesta la gent no sortís al carrer, la gent no s'expressés, perquè la diferència entre democràcia i un sistema autoritari és que la gent pot protestar i el nostre deure és protegir aquesta voluntat de protesta. Potser s'han cregut la indignitat del seu ministre Marlaska, quan ens comparava un moviment cívic, pacífic i democràtic amb el que és una banda terrorista. Malgrat tot, recordar-los que condemnem totes les violències, totes; que vostès tenen pendent encara de condemnar la de l'1 d'octubre, que aquesta sí que va ser una violència contra les persones [[aplaudiments]] , sempre hi són a temps. I els punts 4 i 5, aquests són insuperables, perquè vostès proposen..., parlen de diàleg, proposen allò que ja va fer el Govern, i és crear un espai de diàleg, i ho diuen vostès, que són l'antítesi del diàleg. Se'n recorden, no?, de la història aquella del relator, d'aixecar-se, de la manifestació de Colón, de negar el diàleg. I després ja hem passat a l'altra banda, que és que ja no agafen el telèfon. Però això és una anècdota, que no agafin el telèfon. Són irresponsables perquè és la seva feina. La feina nostra, com a polítics, i encara més la del president del Govern, és dialogar, és la de parlar. I aquesta conyeta que hem sentit durant la campanya quan el president de Catalunya, que ens representa a tots, demana diàleg és impròpia de qualsevol líder. Perquè, finalment, la presidència és una institució i el deure també d'aquest Parlament és protegir-la. Mentre puguin, que jo crec que no els durarà gaire, però mentre puguin facin cas al clam del carrer, facin cas al president Torra, seguin i parlin: sit and talk. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat David Mejía. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputados, diputadas, es evidente que las consecuencias económicas que ha sufrido nuestra tierra a raíz del procés han sido, son y serán absolutamente nefastas. Ejemplos fáciles y recientes los tenemos con los cortes de carretera que estamos sufriendo en la Junquera y que suponen unas pérdidas de 15 millones de euros al día, de acuerdo con la patronal de transportistas. Pero, oigan, aquí no pasa nada. Por eso vemos necesario desde nuestro grupo parlamentario que se visualicen todas las problemáticas que nos ha llevado la irresponsabilidad de los diferentes gobiernos separatistas que hemos tenido en la Generalitat. Ciutadans ha presentado una batería de enmiendas a esta moción para intentar visualizar, de una manera mucho más clara y de una manera mucho más concisa, las insufribles actuaciones que estamos viviendo con la complicidad del Govern de la Generalitat. Un govern de la Generalitat presidido por el señor Torra y con la connivencia del president del Parlament de Catalunya, que prepara un nuevo golpe para separarnos del resto de España y que ha empezado a llamar a ocupar los aeropuertos, las estaciones de tren y también a cortar carreteras, como lo estamos viendo actualmente. Con estas actuaciones, inasumibles en una democracia, ya no es que los autónomos tengan difícil levantar la persiana cada día, sino que tienen que salir ellos mismos a apagar las hogueras de los comandos separatistas que se alientan por parte del presidente de la Generalitat. Este Govern, que por cierto no se digna a venir al Parlament a debatir y a escuchar esta moción, da las gracias a los que prenden fuego en Cataluña y, en cambio, no pide perdón a los comerciantes que tanto han perdido por culpa de esta violencia callejera de los radicales separatistas [[aplaudiments]] ; este Govern que avala al tsunami totalitario que ha arrasado con todo y que vuelve a sembrar el caos en Cataluña pero que omite la realidad de los perjuicios que supone para nuestra actividad económica todo lo que ellos están protegiendo. ¿Qué efectos positivos podemos tener cuando nuestros gobernantes piensan que la neutralidad institucional es convertir las instituciones en las sedes de sus partidos, y el dinero público, en presupuesto para sus campañas? ¿Qué efectos podemos tener, positivos, cuando el totalitarismo campa a sus anchas por las calles y en las universidades? Es indignante lo que estamos viendo en las universidades, que se han convertido en auténticos centros de bullying ideológico, frente a aquellos que quieren defender la libertad y frente a aquellos que quieren ejercer su derecho a poder asistir a clase. Miren, desde Ciudadanos defendemos un plan de choque para que estas más de cinco mil empresas que se han marchado por culpa de este golpe de estado que hemos sufrido en Cataluña puedan volver a Cataluña. Lo hicimos durante el Pleno monográfico que se realizó en el pasado mes de julio; también lo hicimos en el debate de política general que hubo, y también en la moción de censura que presentó mi grupo parlamentario y que el mismo PSC que hoy presenta esta moción y que se lamenta de la situación que vivimos no quiso votar. Solo hay un punto de partida para el diálogo con el Gobierno de España, y ese es el cumplimiento de la legalidad democrática. Habla de diálogo un govern de la Generalitat que se ha hecho selfies con los radicales que organizaban batallas campales y, en cambio, cuestiona la actuación de los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, de los Mossos d'Esquadra, de la Policía Nacional, de la Guardia Civil. Es decir, los que generan caos son aplaudidos por parte del Govern y los que generan seguridad, investigados. ¿Qué más necesita el señor Sánchez para iniciar los trámites para requerir el 155, cuando Cataluña está en llamas, cuando Cataluña está cortada, cuando los que nos gobiernan aplauden a detenidos por presuntos delitos de terrorismo y cuando nos insisten –y lo hemos podido observar esta misma mañana en este mismo Parlamento– que van a continuar con el golpe a la democracia mediante las resoluciones ilegales que van presentando? ¿Qué más tiene que pasar para que el Gobierno de España se dé cuenta de que debe restablecer el orden constitucional en Cataluña y, por tanto, la estabilidad económica que nos merecemos? Señores del Partido Socialista, está muy bien presentar mociones como esta, pero lo que realmente creemos que deben hacer es dejar las palabras y empezar a actuar de una vez por todas, antes de que Torra y compañía dejen a Cataluña en una situación irreversible. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, i per fixar la seva posició, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. En aquesta moció, en el seu primer punt, es parla de la imatge i la reputació de l'economia del país. Sembla que és això el que preocupa, i no pas la violència que cada dia pateixen les dones, pateixen les treballadores i pateix el territori amb les polítiques que desenvolupen els successius governs, tant de la Generalitat com el Govern de l'Estat. Per altra banda, en el segon punt, diu que el Parlament es compromet a treballar per la recuperació de la convivència cívica. Suposo que treballar per la convivència cívica és felicitar la policia que ja ha costat que quatre persones hagin perdut l'ull, que dues persones hagin perdut un testicle, que hagin estat utilitzant tècniques com el carrusel, que estiguin donant cops de porra per sobre de la cintura i que, en definitiva, no estiguin duent a terme accions aïllades, sinó accions sistemàtiques de violència policial desfermada. Per altra banda, veiem que aquí hi havia una esmena que havien presentat Junts per Catalunya i Esquerra Republicana però que sembla que definitivament s'ha retirat. Suposo que també això de que les patronals portin tot el matí dient que pari l'acció del Tsunami Democràtic, també hi deu haver afectat en alguna cosa. I en aquest cas també es parla d'uns nous pressupostos públics per fer-ho realitat. Sembla que ja comença aquest joc de l'estabilitat entre el PSC, o el PSOE, i Junts per Catalunya i Esquerra Republicana també al Parlament. Per altra banda, diuen que abandonem qualsevol iniciativa unilateral o il·legal. Això què vol dir? Que renunciem a l'exercici del dret a l'autodeterminació? I, per finalitzar, explicar per què hi ha dos escons buits de la CUP avui. Hi ha dos escons buits perquè les nostres companyes són al Pertús amb la gent del Tsunami Democràtic, acompanyant aquesta acció. La diputada Natàlia Sànchez ja és allà, i en breu hi arribarà el senyor Carles Riera.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Sí; gràcies, president. Des de l'escó, simplement per traslladar el nostre vot favorable a tota la moció, tret d'un punt, que ara m'hi referiré. Voldria fer esment de manera molt explícita al punt 3, quan es dona suport a les forces i cossos de seguretat de l'Estat, i també avui hi hauríem d'afegir, per complir amb la seva obligació, les de França. Deu ser extraordinàriament difícil ser independentista a Catalunya, perquè sembla que ja al planeta Terra només vostès són demòcrates i la resta del món s'ha fet fatxa i això ja no té solució. En qualsevol cas, nosaltres ens abstindrem en el punt 4, perquè entenem que mentre no es produeixi una condemna per part del Govern rotunda i clara de la violència no es donen les condicions, ara per ara, per dialogar. Nosaltres som un partit de diàleg i volem parlar amb qui sigui necessari, però, hi insisteixo, fins que no es produeixi una condemna per part del senyor Torra i del seu Govern, explícita, a la violència que es va viure en els darrers dies a Catalunya, nosaltres creiem que no es donen aquestes condicions. Gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Alicia Romero.
Gràcies, president. Intentaré ser tot lo ràpida que pugui. Quina pena que no ens escoltem en aquest Parlament, eh? Quina pena! Després diem que volem dialogar. Però si no ens escoltem i venim aquí amb els discursos escrits... Si m'haguessin escoltat, haurien dit que jo he parlat de dret a la protesta pacífica; que pacíficament molta gent s'ha manifestat, senyora Segovia, ho he dit. Però nosaltres el que no podem tolerar és la violència. I el que m'agradaria és que, igual que nosaltres l'1 d'octubre vam fer una declaració a les 10.30 del matí de la mà del nostre president de grup, el senyor Miquel Iceta, en la que condemnava i demanava que s'aturés la violència que s'estava produint..., ens agradaria que vostès fossin igual de dignes i ho fessin també amb la violència que s'està produint aquests dies a Barcelona i altres ciutats de Catalunya. I no ho fan –i no ho fan! [[Aplaudiments.]] És indignant! I venen vostès a donar-nos lliçons de dignitat a nosaltres? U d'octubre, 2017: el senyor Iceta i el senyor Sánchez demanant el cessament immediat de la violència dels cossos policials. Ja està bé de donar-nos lliçons! Hi ha hagut violència, això ha generat mala imatge, les fotografies de l'1 d'octubre van anar per tot el món; també les d'aquest octubre del 2019, per desgràcia. I això afecta la imatge i la reputació de Catalunya, de veritat els hi dic. I no em vinguin a fer aquestes comparacions: «Parlen, vostès, de la violència i no de la violència de gènere, i no de les desigualtats. Sí; ho fem en moltes altres mocions. Però, miri, senyora Sirvent, qui va pactar els pressupostos del 2017, que venim arrossegant des d'aleshores, va ser la CUP, no el PSC! [[Aplaudiments.]] A veure si cadascú assumeix les seves responsabilitats, també. I li diré una altra cosa, senyora Segovia. El senyor Pedro Sánchez va oferir un govern de coalició. Entre altres coses oferia, sí, el Ministeri de «Vivenda, i vostès van dir que era «florero. I ara ens demanen a nosaltres que fem polítiques valentes d'esquerres. Les fem a tants llocs, a tants ajuntaments socialistes, en molts casos en convivència amb vostès, amb governs en coalició amb vostès..., que no vinguin, tot el dia, a demanar-nos lliçons! Si volen realment un govern d'esquerres, siguem capaços d'escoltar, dialogar i acordar, que això és el que necessita Catalunya, i també necessita Espanya. I deixin de donar-nos, de veritat, tantes lliçons. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Senyor Dalmases, per què em demana la paraula?
Sí; per una qüestió d'ordre. [[Pausa.]] No hem esmentat que retirem in voce l'esmena al punt número 3, que havia estat acceptada.
Disculpi, la del punt número 3?, l'esmena al punt número 3, diu?
Sí; la retirem. Ja ho ha esmentat el company del Grup Republicà, però jo no ho he esmentat i, per tant, perquè consti en acta.
Molt bé. Suposo que n'estan informats els grups i per tant...?
Sí, sí, sí, efectivament.
D'acord. Gràcies, diputat. [[David Mejía Ayra demana per parlar.]] Sí, senyor Mejía.
Per demanar votació separada del punt 4.
Alguna petició de votació separada més? [[Pausa.]] Sí, senyora Segovia.
Sí, president; per demanar votació separada de l'1 i el 2, per una banda; 3, 4 i 5, per una altra, i 3 bis, per una altra.
Molt bé. Alguna petició més? [[Pausa.]] Els 3, 4 i 5 que han demanat..., farem 3 i 5, i 4 a banda, perquè el senyor Mejía demanava que el 4 es pogués votar separadament, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Passarem ara a la votació. Abans, però, els faig avinent que una majoria dels grups parlamentaris m'han sol·licitat que el punt següent sigui el punt que estava previst, el número 1. Si hi ha una majoria dels grups parlamentaris que així ho desitgen, ho farem. [[Pausa.]] Molt bé. Passem, doncs, a la votació. Votarem en primer lloc els punts 1 i 2 –1 i 2– de la moció. Comença la votació. Els punts 1 i 2 han estat rebutjats per 56 vots a favor, 62 en contra i 8 abstencions. Passem ara a votar els 3 i 5, els punts 3 i 5. Comença la votació. Els punts 3 i 5 han estat aprovats per 64 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 3 bis. Comença la votació. El punt 3 bis ha estat rebutjat per 56 vots a favor, 70 en contra i cap abstenció. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació... [[Veus de fons.]] Perdó, el 4; votarem primer el 4. Disculpin. No, no; cert. Disculpin, que me n'havia oblidat. El punt número 4, primer, i després la resta de la moció, eh? Per tant, votem el punt número 4. Comença la votació. Punt número 4. El punt número 4 ha estat rebutjat per 25 vots a favor, 62 en contra i 39 abstencions. I, ara sí, votem la resta de la moció... [[Veus de fons.]] No queden més punts? No? S'han votat tots? [[Remor de veus i rialles.]] Doncs així no hi ha resta de la moció. Molt bé. [[Modificació de l'ordre del dia]] Passem, doncs, ara... [[Remor de veus.]] Passem ara, doncs, com dèiem, al primer punt, que és el debat i votació... Sí; digui'm, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Sí. Respecto a los cambios del orden del día, se ha aprobado aquí una comparecencia del president Torra. Queríamos saber a qué hora se va a celebrar y cómo se va a fijar.
S'ha aprovat el debat sobre la compareixença, que no és exactament el mateix; ja ho sap, diputat. I, en tot cas, com que estan previstes una junta de portaveus i una mesa, després ho valorarem i ho decidirem amb el conjunt dels grups. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Digui'm, senyor Rodríguez.
Sí, president. D'acord amb l'article 83.3, sol·licitaríem també una alteració de l'ordre del dia. Atès que a primera hora del dematí hem incorporat el debat sobre la compareixença del president, ara demanaríem que aquest debat sobre la compareixença del president se substanciés a continuació del següent punt, que és aquesta proposició de llei. Com que són necessaris dos grups parlamentaris per fer aquesta petició, demanaria a la resta dels grups si volguessin adherir-se a aquesta petició. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Digui'm, senyor Carrizosa.
Ens hi adherim. [[Eva Granados Galiano demana per parlar i el president li dona la paraula.]]
Sí; també ens hi afegim. [[Pausa.]]
Bé, s'ha aprovat abans el debat sobre la sol·licitud de compareixença del president. El que es proposa ara és un canvi de l'ordre del dia perquè aquest debat es pugui fer com a punt posterior. Per tant, haurem de votar aquesta modificació de l'ordre del dia. Cridarem a votació. [[Pausa. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Digui'm, senyora Segovia.
Només per dir que creiem que és més adient esperar-nos a la Junta de Portaveus per poder decidir això. [[Forta remor de veus.]]
Gràcies, diputada. [[Pausa llarga.]] Bé, passarem a la votació d'aquesta modificació de l'ordre del dia. Comença la votació. Aquesta sol·licitud de modificació de l'ordre del dia ha estat rebutjada per 56 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. Per tant, com hem dit abans, ho tractarem a la Junta de Portaveus oportunament. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 7/2011, del 27 de juliol, de mesures fiscals i financeres, i de la Llei 20/2000, del 29 de desembre, de creació de l'Institut Català de les Indústries Culturals]] [[202-00064/12]] Molt bé, passem, ara sí, doncs, al debat i votació de la proposta de tramitació, directament, i en lectura única davant el Ple, de la Proposició de llei de modificació de la Llei 7/2011, de 27 de juliol, de mesures fiscals i financeres, i de la Llei 20/2000, de 29 de desembre, de creació de l'Institut Català de les Indústries Culturals. [[Remor de veus.]] D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, el Grup Parlamentari de Junts... Silenci, si us plau! D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, els grups parlamentaris de Junts per Catalunya, Republicà i Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar van sol·licitar la tramitació d'aquesta iniciativa per lectura única. Segons els criteris establerts per la Mesa, s'ha de fer un primer debat i votació perquè el Ple acordi, si s'escau, la tramitació de la proposició de llei i del procediment de lectura única. El debat ha de girar entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament i de la valoració general del text, l'oportunitat, els principis i els criteris que informen la proposta seguint les regles del debat de totalitat. En aquest sentit, la Junta de Portaveus, haig d'informar que va acordar que els grups parlamentaris tindrien un torn de cinc minuts per cadascun; dos i mig, conseqüentment, pels subgrups parlamentaris. En primer lloc, tenen la paraula els tres grups proposants, per aquest ordre: en primer lloc, pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Rafel Bruguera.
Gràcies, president. Diputades i diputats, l'any 2011, a través de la Llei de mesures fiscals i financeres d'acompanyament dels pressupostos, es creava l'Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural, que preveia entre d'altres que les competències de l'Institut Català de les Empreses Culturals en matèria d'aprovació de les bases, convocatòria, concessió i gestió d'ajuts i subvencions passaven a l'OSIC. Però una disposició transitòria de la mateixa llei acordava mantenir les competències de l'ICEC durant un període de dos anys; pròrrogues que s'han anat incorporant successivament els anys següents. La darrera era en la Llei de mesures fiscals i financeres d'acompanyament del 2017, l'últim pressupost aprovat per aquesta casa. És a dir, el 31 de desembre d'enguany, de no fer res, l'ICEC passaria a integrar-se automàticament dins de l'OSIC. Les competències de l'Institut Català de les Empreses Culturals van molt més enllà de la gestió de subvencions, ajuts i crèdits reintegrables; és un instrument útil, encara que millorable –i d'això en parlarem probablement més extensament demà–, ho repeteixo, útil, de cooperació entre l'Administració i les empreses i indústries culturals –audiovisuals, arts escèniques, música, llibre, arts visuals, cultura digital. Tot aquest ampli, divers i importantíssim sector cultural del nostre país, una part important del qual amb evidents problemes i reptes per endavant agreujats per la manca de finançament i d'un pressupost just i adequat del Departament de Cultura, s'ha mobilitzat aquests darrers mesos per mantenir les competències de l'ICEC. Nosaltres creiem que amb tota raó, amb tota lògica i amb tota justícia. Queden tres plens per acabar l'any, per acabar aquest any, i la urgència, per tant, és òbvia i més que justificada. Davant la inacció, una vegada més, del Govern en matèria cultural, que podia haver actuat fa molt de temps, perquè es veia venir l'atzucac, la iniciativa parlamentària ha de resoldre el problema. I el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, que represento, demostrant novament, demostrant una vegada més el seu compromís amb el sector cultural català, està on se l'espera, on ha d'estar: donant suport –si es vol, crític, però suport– a una iniciativa parlamentària necessària i que arriba massa tard. Si ens descuidem, no hi arribem a temps. Entre altres coses, com s'ha demostrat aquest mateix matí, que, si no alterem l'ordre del dia, probablement demà no hi hagués hagut temps suficient per presentar esmenes i per tant no s'hagués pogut debatre aquesta qüestió i aprovar, per tant, definitivament aquesta proposició de llei. Es modifica un article... Ah, no; perdoneu. Pel que fa al tràmit en lectura única de la proposició de llei, també queda més que justificat per la urgència temporal, com ja he argumentat, i també pel contingut mateix del text que es posa a debat. Es modifica un article de la Llei de creació de l'OSIC per mantenir les competències de l'Institut Català de les Empreses Culturals i a la vegada s'incorporen dos articles més que representen millores substancials en la composició dels òrgans de govern de l'ICEC: un membre del Conca i un altre en representació dels treballadors i treballadores de la creació i de les indústries culturals. No es tracta, com m'ha comentat algun diputat, de treure les castanyes del foc al Govern, ans al contrari, es tracta de no posar des de la política més problemes al sector cultural, que ja en té prous, i donar-hi solucions. Malgrat les ocurrències del Govern i dels grups parlamentaris que el sustenten, malgrat les astúcies, malgrat les vulneracions flagrants dels drets dels diputats, malgrat les vulneracions flagrants del Reglament d'aquesta casa, i per tant la constatació de que la seva és la política del bloqueig i la política del «cuanto peor, mejor, a nosaltres aquí no ens hi veuran. Nosaltres, més enllà –més enllà– de que traguem les castanyes del foc al Govern, el que ens preocupa no són vostès, que no governen, sinó que el que ens preocupa és una altra cosa ben diferent, que és el país i que són els seus problemes, i en aquest cas concret la situació de les indústries culturals, que necessiten una empenta, que necessiten que el Govern estigui al seu costat, i que, per tant, en part, doncs, pugui continuar exercint les seves competències i els seus reptes importants en un món canviant, en un món en el que, per exemple, tot l'audiovisual s'està modificant d'una manera astronòmica i és absolutament evident que cal estar al dia, cal reaccionar a mesura que van passant les coses. Per tant, repeteixo..., i apel·lo finalment també a la responsabilitat de tots els grups parlamentaris perquè aquesta llei, malgrat tot, malgrat que hi hauria motius més que suficients per no donar suport..., no a aquesta iniciativa, sinó a res que presenti el Govern i que presentin els grups parlamentaris que el sostenen, demano per responsabilitat, com farem nosaltres, donar suport a aquesta proposició de llei. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Jenn Díaz. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bé, dubto moltíssim que això sigui una qüestió de treure-li les castanyes del foc al Govern de Catalunya, bàsicament perquè aquesta és una demanda del sector cultural. I, per tant, l'únic que fem els diputats i les diputades en aquesta cambra és posar-nos a disposició d'aquest sector cultural, que fa molts dies, que fa setmanes que ens persegueixen perquè puguem fer aquest tràmit. Per tant, em semblaria molta demagògia pensar que això va de govern sí, govern no, quan l'únic que estem fent és posar-nos a disposició d'aquest sector. Ens hem reunit pràcticament, si no m'equivoco, tots els grups parlamentaris, i per tant l'únic que fem és fer la política que ens pertoca, que és aquella política pública que es posa a disposició, i que només som una eina pel ciutadans. És la segona vegada que tramitem per lectura única una qüestió que afecta el Departament de Cultura; ho vam fer amb el Conca, ens vam tornar a posar d'acord, perquè és evident que el sector cultural d'aquest país ens necessita, no podem afegir-li més inestabilitat. I això que votarem avui no és el primer cop que ho votem, i el que fem precisament és no allargar ni generar més inestabilitat al sector cultural, ni a les empreses culturals, que prou tenen, prou feina tenen amb els propis equilibris del sector. I ho votem precisament per no haver-ho de votar més. I és cert, i té raó el company Bruguera, que hi ha una certa urgència, que el temps «apreta, i de vegades potser és això el que ens cal per adonar-nos-en, no?, de les coses que hem de fer i no fer-ho l'últim moment. L'acompanyament que fa l'ICEC a les empreses culturals ha estat determinant per prendre de forma definitiva aquesta decisió; les seves competències van més enllà de la gestió, i això no ho diu el Grup Republicà, i no ho dic jo, sinó que ho deia una carta que ens adreçaven les empreses culturals i el sector d'aquest país –cultural–, ens ho demanaven: que la gestió que feia l'ICEC anava més enllà de la gestió. I aprofito per saludar el seu director, en Miquel Curanta, que ens acompanya. I, com que va més enllà, aquesta gestió, el que avui votem no és ni més ni menys que la consolidació i l'estabilitat del sector català de la cultura. La divisió de la gestió, com apuntaven les entitats que reclamaven aquest canvi legislatiu, no els ajuda. I l'únic que fem és posar-nos a la seva disposició. I saludo també el secretari general. I el que fem avui dona sentit a la feina, com deia abans, dels diputats i les diputades d'aquesta cambra. Per què? Perquè ens posem a disposició del sector, de la veu de l'expertesa i en definitiva d'aquells i aquelles que lluiten cada dia per fer d'aquest país un país més culte, més crític i més democràtic. I què és el que fem nosaltres? Posar-nos a disposició, hi insisteixo. Per què? Perquè són ells qui estan cada dia lluitant per aquest país, són ells qui estan cada dia decidint on van aquells diners, on adrecem aquells esforços i aquelles energies per fer d'aquest país un país més culte i, en definitiva, més lliure. Es tracta, doncs, de fer un millor acompanyament a les empreses culturals i donar, en definitiva, estabilitat a aquelles gestions que funcionen; es tracta d'optimitzar els resultats i els recursos. I això és el que votem avui. I ho fem per lectura única perquè és veritat que hi ha una urgència. El repte no acaba aquí, però: un cop delimitades les competències, que és el que fem avui votant a favor de la lectura única i demà votant a favor de la proposició de llei, el que cal fer és garantir que la gestió de les subvencions culturals sigui homogènia. I què vol dir això? Que estigui al servei del ciutadà, que és finalment qui es beneficiarà de les polítiques públiques, com en tots els àmbits. Això vol dir també vetllar per la igualtat d'oportunitats, vetllar perquè l'accés als ajuts..., siguin democràtics i justos, i que, per tant, no deixin ningú enrere. I quan diem «no deixar ningú enrere, què volem dir? Doncs «ningú vol dir «ningú, ni persones ni sectors. I com ho farem? Doncs com ho sabem fer: parlant, escoltant els sectors, posant-nos a la seva disposició, i exactament el que estem fent avui, el que hem fet les darreres setmanes, que és posar-nos d'acord en temes culturals, presentar-ho conjuntament, malgrat que al final hi ha hagut qui s'ha despenjat, però posar-nos d'acord, perquè no ens podem permetre que el sector de la cultura, que ja és prou precari i que necessita la nostra feina en aquesta cambra, doncs, depengui de si estem o no en campanya i de si tenim uns colors, unes ideologies o unes altres. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc Ten.
Gràcies, president. Diputades i diputats, bon dia. En l'espai cultural sempre hi trobem un recés, un espai per seure i per parlar. Des d'aquí, el meu suport a la gent del Tsunami, a seure i parlar. Tinc certa afició amb les paraules... [[Aplaudiments.]] Tinc certa afició a fer jocs de paraules i anagrames. Si agafem el mot «tsunami i el capgirem, diem «sí, amunt. I i és això: sí, amunt, per seure i per parlar. [[Aplaudiments.]] És el que hem fet, seure i parlar. Hem parlat amb el sector, ens ha vingut el sector a escoltar-nos, a proposar-nos les seves inquietuds, les seves..., sí, inquietuds per aquest problema de pròrroga que teníem en la Llei de creació de l'OSIC. I, després de parlar amb ells, hem escoltat i hem parlat i hem acordat aquesta iniciativa legislativa, que modifica, com ja s'ha dit, la Llei de creació de l'OSIC i que modifica en alguns aspectes també la Llei de creació de l'ICEC. L'article 138 del Reglament diu que això es pot fer «sempre que la naturalesa del projecte ho aconsella o la simplicitat de la formulació ho permet. Jo crec que aquesta «o hauria de ser una «i, perquè, en el nostre cas, són les dues coses: és que la naturalesa del projecte ho aconsella o, si més no, no ho desaconsella, i la simplicitat de la formulació ho permet. Entre avui i demà acabarem de veure que és..., el que estem fent és modificar la pròrroga, la pròrroga que hem anat heretant en les diferents lleis de mesures fiscals, i millorem els òrgans de gestió de l'ICEC incorporant-hi el Conca i representants dels treballadors. «Representants dels treballadors va ser una modificació que ens va proposar el mateix grup de Comuns, que després, en la tramitació conjunta, doncs, se n'ha desmarcat, curiosament; ho direm així, només «curiosament. Jo volia agrair aquí també el Grup dels Socialistes, doncs, per la feina per avançar en aquesta tramitació conjunta. Bé, què estem fent? Estem fent el que, en definitiva, ja vam fer al mes de maig, en paral·lel amb la Llei del Conca, en la qual, doncs, en una situació que no és la mateixa, ni molt menys, però teníem..., calia modificar-la per tal de poder avançar. Aquí el que tenim són ganes de continuar..., que allò que funcioni, doncs, no ho toquis, perquè ja funciona. Teníem una pròrroga que mai havia..., que separava la gestió de l'OSIC i de l'ICEC i que, per tant, mai s'havia esdevingut. Si mai s'havia esdevingut i els dos organismes funcionen, per tant, tanquem definitivament aquest tema, eliminem la pròrroga i millorem aquells aspectes que, doncs, creiem que, ja que hi som, podem millorar, com és la incorporació del Conca i els representants dels treballadors en els òrgans de gestió de l'ICEC, com ja s'ha dit. Tampoc es tracta, ni molt menys, de fer una dialèctica d'ambivalències entre l'OSIC i l'ICEC. L'OSIC és una gran oficina de suport a les iniciatives culturals que funciona molt i molt bé i que té alguns protocols i algunes maneres de funcionar que fins i tot poden ser modèliques per a altres organismes, potser també per a l'ICEC. I això segur que des de la mateixa conselleria –i aprofito per saludar el secretari general, el director de l'ICEC i els representants que ens han vingut a acompanyar en aquesta iniciativa legislativa–, doncs, estic ben segur que des del mateix departament es voldrà sempre millorar i sempre millorar. És necessari... No es poden fer polítiques culturals al marge dels agents, al marge del sector. El mateix Fòrum Cultura 2020 esmenta que hi ha excessiva atomització, en les seves propostes de conclusions esmenta que hi ha excessiva atomització del sector. I, per tant, avui demostrem que hi ha maneres d'agrupar-se, de treballar conjuntament i d'avançar. I això és el que fa l'ICEC també en la tramitació de les seves polítiques: l'ICEC acompanya no només en la tramitació de les subvencions, òbviament, sinó també en la gestió, en el món... Per tant, jo els demano que avui votem favorablement aquesta iniciativa de lectura única. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, i per posicionar-se, és el torn dels grups parlamentaris. En aquest cas, i en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Héctor Amelló. Quan vulgui.
Muchas gracias, presidente. Diputados, diputadas, buenos días. Bienvenidos a todos los que nos acompañan hoy también aquí, a los representantes de las empresas culturales. Yo les tengo que decir que ustedes no han buscado el consenso, precisamente, para tramitar esta proposición de ley, precisamente porque nos han excluido de poder presentarla conjuntamente. Por lo tanto, eso que dicen ustedes de sentarse y hablar, no lo han practicado. Quizá deberían practicar lo que precisamente pregonan. Primeramente, quiero avanzarles que para nosotros es evidente que la presente proposición de ley se adapta, precisamente, a los requisitos del Reglamento para la tramitación de iniciativas legislativas en lectura única. Y lo hace por la simplicidad de la propia formulación. La propuesta que traen a este Pleno apenas modifica un artículo de la Ley 7/2011, de medidas fiscales y financieras, y dos artículos de la Ley 20/2000, de creación del Instituto Catalán de Industrias Culturales, por lo que nos encontramos ante una modificación legislativa que, por su simplicidad, puede ser asumida sin problemas en lectura única. Pero las entidades afectadas por la modificación, que son el OSIC y el ICEC, tienen algunas cuestiones que deben ser comentadas tanto hoy como mañana, en un debate más amplio. Y existen dos temas que me gustaría poderles avanzar hoy, sin entrar en profundidad pero sí que hay que avanzarles, y el primero es sobre el objetivo de esta modificación de ley, que no es otro que el Instituto Catalán de Empresas Culturales, el ICEC, mantenga sus funciones sobre iniciativas de fomento cultural, que deberían haber sido asumidas por la Oficina de Apoyo a la Iniciativa Cultural, tras su creación; una modificación que desde hace ocho años el Gobierno tiene sobre la mesa, pero no ha tenido la valentía ni ha tenido el tiempo para abordarlo a pesar de su simplicidad. El Instituto Catalán de Empresas Culturales sufrió un intento de reducción de funciones a través de la Ley del 2011, de medidas fiscales y financieras, que se encontró con el rechazo unánime de las industrias culturales. La industria cultural prefería continuar colaborando precisamente con el ICEC porque tenía un mejor conocimiento de las necesidades del sector, antes de que el OSIC asumiera esas funciones por ley. Y nosotros creemos que tiene que existir un ente de referencia para las empresas culturales. Y entonces ¿qué hizo el Gobierno? Como se encontró en el 2011 con el rechazo del sector cultural a que el ICEC perdiera parte de sus funciones, lo que han hecho durante estos últimos ocho años es ir concediendo prórroga tras prórroga para que el ICEC continúe realizando las funciones de apoyo a las empresas culturales que siempre había venido realizando, desde su creación, y que le eran retiradas con la Ley del 2011 de medidas fiscales y financieras. Ustedes, lo que en el fondo vienen a hacer hoy aquí es que..., durante los últimos ocho años no han encontrado ni tan siquiera un par de días para realizar una modificación de dos artículos de una ley que, por su simplicidad, pues precisamente puede ser tramitada por lectura única y que se corrigiera el error que ustedes cometieron en 2011. Han estado tan ocupados pensando en cómo separarse de España, en cómo organizar referéndums ilegales, en cómo organizar un golpe de estado, en jalear a los CDRs, en cortar carreteras, que no han tenido ni siquiera dos tardes para modificar los artículos de la ley para dar respuesta a las demandas de las industrias culturales y, así, incrementar el potencial de la producción de la industria cultural. Es evidente que si en estos ocho años ustedes no han traído una modificación de la ley que puede ser tramitada precisamente por lectura única, dando respuesta a las demandas de la industria cultural, es porque para ustedes su prioridad no es la cultura, y que solo les mueve, pues, es una cosa, que es su obsesión por separarse de España, que no da solución a nadie pero que sí que bloquea a la industria cultural. Los cortes de carreteras y el bloqueo de las fronteras tienen un impacto negativo directo sobre nuestras industrias culturales, y así se está demostrando su inacción para modificar sus propios errores, y su obsesión por separarse de España no les deja tiempo para nada más y está perjudicando a los intereses de la cultura en Cataluña. Y un segundo tema que también me gustaría avanzarles es precisamente uno de los problemas que existen en el ámbito de la cultura en Cataluña y que así se lo expresamos a la consellera Borràs, que hoy también nos acompaña ella, en 2017. Y es que es la concesión de ayudas excluidas de concurrencia, que además carece de un plan estratégico de subvenciones, como establece precisamente la Ley general de subvenciones. En el informe de fiscalización que se realizó en 2017 sobre el OSIC, aparecen 124 subvenciones excluidas de concurrencia, otorgadas en 2015, por valor de más de 5 millones y medio de euros, y para 2016 figuraban otras 149 subvenciones por valor de 12 millones y medio; en total, unos 18 millones de euros entregados a dedo. Porque al final, para el nacionalismo, para lo que termina usando el dinero público, para lo que termina usando el dinero de nuestros impuestos, es precisamente para pagar sus fiestas y para confrontar a los catalanes y para crear conflicto. ¿Saben a quién entregaron 1.860.000 euros en una subvención excluida de concurrencia? Pues la entregaron a la Plataforma per la Llengua, esa entidad que se dedica a espiar la lengua en que hablan nuestros hijos en los patios y que se dedica a señalar a comerciantes que no rotulan en catalán. El problema... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Miren, para terminar, desde Ciudadanos lo que queremos es que el ICEC sea un ente de impulso y acompañamiento al apoyo de las industrias culturales y un ente que actúe con neutralidad y objetividad para incrementar el potencial de la producción cultural en la industria catalana. Por lo tanto, apoyaremos esta propuesta de tramitación por lectura única...
Diputat...
...y mañana no seremos nosotros los que bloqueen esta propuesta. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú - Podem, és el torn de la diputada senyora Concepción Abellán.
Gràcies, president. Diputades i diputats, aquesta Proposició de llei sobre l'Institut Català de les Empreses Culturals significa posar en ordre una situació jurídica que durant anys ha deixat dos organismes públics en una situació, com a mínim, d'incertesa sobre el seu propi futur i amb una indefinició sobre les competències que teníem. El 2011, en plena aplicació de les polítiques d'austeritat i retallades, naixia l'Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural, i l'Institut Català de les Empreses Culturals hauria de deixar de ser l'òrgan de gestió de subvencions i ajuts en un termini màxim de dos anys, és a dir que l'aposta del Govern passava per retallar el suport econòmic al sector cultural, majoritàriament format per persones autònomes i petites empreses, i gestionar, a través de l'Oficina de Suport a la Iniciativa Cultural, subvencions via concurrència competitiva. D'aquesta manera, el Govern duplicava organismes amb data de caducitat i començava el desgavell. Pròrroga rere pròrroga, des del 2010, fins a arribar a avui, nou anys després. I tot això per dir-nos que la duplicitat es queda i sense una idea clara de com es resol la coincidència de funcions, perquè avui una de les coses que es deroguen és el mandat legislatiu pel qual el Govern havia de presentar un projecte de llei de modificació de la Llei 20/2000, de creació de l'institut, a fi d'evitar la coincidència de funcions. Quin paper han volgut donar els successius governs a l'Institut Català de les Empreses Culturals? Encara no ho sabem. Ens presenten una proposta de modificació de les lleis que sentenciaven l'Institut Català de les Empreses Culturals a reinventar-se des del 2011, i el que fan és simplement autocorregir l'error, que van anar validant diversos consellers, de voler treure-li a l'institut les línies de suport econòmic al sector cultural que engloba. Però és més greu encara: pel camí hem tingut informes de fiscalització de la Sindicatura de Comptes que fan evident la manca de criteris clars en l'atorgament de subvencions nominatives i de fer-ho amb poca transparència. En resum, no hi ha proposta de govern sobre com vol situar estratègicament l'Institut Català de les Empreses Culturals perquè sigui un organisme de dinamització, promoció i internacionalització del sector cultural. Recordo que això és un mandat legal que no han complert en nou anys i que ara el deroguen. Pretenen mantenir, amb la modificació, la duplicitat administrativa per gestionar la política de subvencions del Departament de Cultura. Resolen, en un termini que se'ls esgota, sense cap orientació estratègica de cap a on volen portar les polítiques culturals del país. I això ho fan després d'haver aplicat grans tisorades al pressupost de cultura –l'última, d'un 6 per cent de retallada d'un sector cultural públic com els museus i teatres– i haver contribuït a la precarietat i inestabilitat del sector cultural. Nosaltres entenem que aquesta proposició de llei no només va de salvar un termini legal: va de política cultural del Govern i va de la distribució dels recursos econòmics. Un departament que destina un 20 per cent menys de pressupost ara que al 2010 hauria de poder dir-nos, amb més transparència, com pensa distribuir els recursos que té per a les empreses culturals i per als petits creadors i creadores. Ho advertia el Conca el 2011, ho han dit infinitat de manifestos de les associacions de la cultura: una disminució de recursos abocarà a una pèrdua irreparable de talent i de forma creativa. A aquest país hi ha molt talent, molt talent musical, artístic, creatiu, que no té altaveus, i per aquí la Generalitat ni està ni se l'espera. I amb aquesta proposició de llei el que queda clar és la inoperància del Govern cap a la cultura. Dos anys; en dos anys, quatre canvis de conseller, amb un pressupost escàs i amb cap intenció de revertir la situació pressupostària. Posar tiretes quan les pròrrogues s'esgoten el que constata és la inacció i la incapacitat de governar aquest país i d'atendre les necessitats de la gent i dels sectors culturals. Certament, l'Institut Català de les Empreses Culturals ha esdevingut un organisme que el sector cultural intenta cuidar i mantenir, perquè és lo poc que tenen. I per això ens demanaven la continuïtat, però el Govern... Igual que tothom sap que la cultura d'aquest país mereix molt més. Tramitem la lectura única i els presentarem esmena. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara dels Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara de la diputada Maria Sirvent.
Sí; president, gràcies. Simplement per posicionar-nos respecte al tràmit de lectura única, en funció del que estableix l'article 138 del Reglament d'aquesta cambra. Nosaltres ens hi posicionarem favorablement, donat que es donen les causes objectives i subjectives per a la tramitació per aquesta via en lectura única, de naturalesa i simplicitat. Serà demà, en el debat sobre el contingut material, que ens posicionarem expressament sobre el contingut d'aquesta iniciativa.
Gràcies, diputada. I, finalment, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Santi Rodríguez. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. També per posicionar-nos favorablement a la tramitació d'aquesta proposició de llei per la via de lectura única, atès que entenem que compleix els requisits per poder operar aquestes petites modificacions en la llei de mesures de 2011 i, concretament, en la regulació de l'OSIC i també de la Llei del 2000, en relació amb l'Institut Català d'Empreses Culturals.
Gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, passarem a la votació. Els recordo, mentrestant, que els vots afirmatius són favorables a la tramitació per lectura única i que els vots negatius són en contra d'aquesta tramitació per lectura única. Passem a la votació. Comença la votació. La tramitació per lectura única ha estat aprovada per 125 vots a favor, cap en contra i cap abstenció, és a dir, per unanimitat. Vist el resultat de la votació, i d'acord amb l'article 138.1 del Reglament, la Proposició de llei de modificació de la Llei 7/2011, del 27 de juliol, de mesures fiscals i financeres, i de la Llei 20/2000, del 29 de desembre, de creació de l'Institut Català de les Indústries Culturals, es tramitarà en lectura única davant del Ple. A tal efecte, el termini per a la presentació tant de les esmenes a la totalitat com de les esmenes a l'articulat finirà demà a les deu del matí. Ho repeteixo, eh? Demà a les deu del matí. I un cop acabat el termini de la presentació d'esmenes, s'ha de dur a terme, en la mateixa sessió plenària, el debat de les esmenes a la totalitat, d'una banda, si n'hi hagués, i a l'articulat, en un mateix acte, en un mateix debat, amb cinc minuts d'intervenció per a grups parlamentaris i dos i mig per a cada subgrup. Aquest debat, com saben, se substanciarà demà en acabar el debat a la totalitat sobre la Proposició de llei de l'esport i l'activitat física de Catalunya. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació d'emergència a Rojava pels atacs de l'exèrcit turc]] [[302-00152/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, continuant amb les mocions, la següent moció és subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació d'emergència a Rojava pels atacs de l'exèrcit turc, moció presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per defensar-la té la paraula el senyor Robert Wagensberg. Disculpin, el diputat senyor Ferran Civit –ho tenia anotat.
Bon dia. Gràcies, president. Diputats, diputades, avui fa fred, oi? Doncs a la Jonquera encara hi fa més fred, o també als camps de refugiats o a la presó o a l'exili. Perquè el primer record que vull tenir avui és per a la gent que està a la Jonquera, els que ara properament estaran a Euskal Herria mostrant la seva disconformitat amb una sentència, la gent que està sentenciada a cent anys de presó, la gent exiliada, la gent empresonada des del 23 de setembre i, evidentment, tot el suport als membres de la Mesa, que rebran més pressions del Tribunal Constitucional o d'altres tribunals. Per tant, tot el suport a tota aquesta gent, perquè si en una democràcia no es pot parlar de tot, és que no es pot parlar de res. I si no es pot parlar de res, això no acaba sent un parlament sinó que acaba sent un «silenciament. I convé que sempre ho recordem, perquè no pot ser que aquí, automàticament, votem una cosa i cinc segons després ja estigui anul·lada pel Tribunal Constitucional. Perquè pot ser..., sembla que sigui anticonstitucional el dret a autodeterminació, però curiosament és constitucional vendre armes. Això són fonaments democràtics molt potents, perquè, clar, es vol silenciar la venda d'armes, però també es vol silenciar el poble kurd. Perquè, certament, ni el Kurdistan és Catalunya ni Turquia és Espanya, encara que cada cop s'hi assembla més en repressió. Convé recordar, doncs, que Turquia, de la mateixa manera que ara fa Espanya, també comença a practicar la censura digital. El Kurdistan és una nació sense estat amb més habitants que no pas els habitants que hi ha a la península Ibèrica. Dic «península Ibèrica, eh? Més habitants que tots els que hi ha a la península Ibèrica, amb la seva llengua i la cultura perseguides, en els quatre o –en funció dels llocs– cinc estats en els quals són presents. Una comunitat a la qual fins i tot se li nega el seu nom. A Turquia, els en diuen, oficialment, «els turcs de la muntanya. Com sabeu, hi ha els catalans de la muntanya i els catalans de la plana; els catalans de l'àrea metropolitana i els catalans que som de poble. Doncs els kurds són «els turcs de les muntanyes. Un poble que els tractats posteriors a la Primera Guerra Mundial, el de Lausana, el Skyes-Picot, el de Sèvres van decidir per ells, en els quals van repartir, literalment, una nació directament entre cinc estats, sense que ells tinguessin res a veure, sense que ells poguessin decidir; en els quals, de manera totalment colonial, van decidir per ells. Però, alhora, mentre es desfeien els imperis aquí, hi havia llocs d'aquí, d'Europa oriental, que votaven i decidien a quin territori es volien adherir, a quin estat. I, clar, això és un exemple que va continuant i aquest colonialisme s'ha mostrat, lògicament, quan, per exemple, casos com el de Leyla Zana, diputada kurda, que va ser condemnada a quinze anys de presó –quinze anys de presó– per parlar en kurd i per defensar el dret d'autodeterminació del poble kurd en el Parlament d'Ankara. Quinze anys de presó. Convé recordar-ho, perquè aquí, la presidenta del Parlament, ha estat sentenciada a onze anys i mig, precisament, per permetre un debat parlamentari que, com veiem, és tradició que no sigui permès. Leyla Zana, recordem que va ser declarada presa de consciència per Amnistia Internacional, aquella organització que, com recorden, encara no s'ha llegit la sentència contra nou persones per haver posat urnes. Leyla Zana, també Premi Sakhàrov per la Llibertat de Consciència del Parlament Europeu. Leyla Zana, membre d'un partit polític il·legalitzat i que després, conjuntament, ella i molts altres diputats i membres electes del Kurdistan han estat detinguts o desposseïts dels seus càrrecs escollits democràticament. Recordem-ho. Un contenidor cremat no és violència; traficar amb armes sí que és violència. Donar suport a exèrcits expansionistes sí que és violència, vendre armes sí que és violència i, evidentment, fer servir aquestes armes. Armes contra els kurds de l'Estat sirià i, especialment, a la ciutat de Rojava, un bastió feminista contra l'islam extremista. A les darreres setmanes, més de dos-cents morts, més de cent mil desplaçats, més de set-cents ferits. El conflicte no s'atura, un altre cop el Pròxim Orient, i, lògicament, havent interessos del petroli, els estats o les grans potències a nivell mundial, els del Consell de Seguretat d'ONU fan i desfan de les seves. Cal recordar que molts països europeus han dit, han dit per activa o per passiva que eliminaran el suport no només polític –tot i que després, ja ho veurem–, sinó també que embargaran el comerç d'armes. Estem parlant de països com Alemanya, com França, Finlàndia o els Països Baixos. Però, clar, Espanya també ha dit que ho faria, però el que no sabem és, exactament, què afectarà, perquè estem parlant que hi ha contractes en vigor de transport militar; bucs; l'A-400M; el fet que les drassanes de Navantia –públiques– participin amb les drassanes Anadolu per fer bucs d'assalt. També només el primer semestre del 2018 es van vendre..., per 162,5 milions d'euros a Turquia i que, lògicament, les decisions es prenen amb total secret, gràcies a una normativa que és el 1968 referent a secrets d'estat. Es tracta que Espanya no confongui clients amb amics, sobretot quan es tracta d'armes. Per això aquesta moció i per això convé posicionar-se. Per tant, tot el suport a la gent que lluita a tots els carrers, a la gent que lluita al Kurdistan, a la gent que lluita a Xile, a Hong Kong i, lògicament, la gent que lluita per la llibertat aquí a Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, el diputat David Bertran, del Grup Parlamentari Ciutadans.
Bé; gràcies, president. Diverses valoracions en relació amb aquesta moció que avui ens porta el Grup d'Esquerra Republicana. Per començar dir que és un tema que al nostre grup parlamentari preocupa però, a la vegada, pensem que el Parlament més adient on es pot tractar la potencial resposta a un conflicte internacional és el Parlament Europeu i que, de fet, aquest ja s'ha pronunciat amb la seva resolució del passat 24 d'octubre i que va tenir el nostre vot favorable, i on ja es cobreixen molts dels aspectes que vol tractar aquesta moció. Encara que al conseller Bosch li agradi definir-se com a titular d'Exteriors, el seu marge constitucional de maniobra, que ja és prou ampli en perspectiva comparada per a un govern regional, no inclou l'apartat de seguretat internacional. Igual... [[Pausa.]] Disculpin. Doncs resulta evident que a qui li pertoca posicionar-se i actuar sobre el tema que es tracta és al Ministeri d'Afers Exteriors i, sobretot, fer-ho en concordança amb tots els socis de la Unió Europea, perquè la resposta sigui al més efectiva possible. Com, de fet, ja ho ha fet el mateix Consell de la Unió Europea, condemnant l'operació turca. Així, doncs, tornant a la resolució que va aprovar el Parlament Europeu fa un parell de setmanes sobre el tema que aquí se'ns porta, nosaltres, com ja vam intentar proposar en esmenes a la moció presentada, doncs donem suport a la condemna europea sobre la intervenció militar unilateral al nord-est de Síria i al fet d'instar a Turquia a posar-hi fi de forma immediata i definitiva. Tota intervenció militar hauria de realitzar-se d'acord amb el dret internacional i en base a un acord del Consell de Seguretat de Nacions Unides. D'igual forma, també mostrem la nostra preocupació per la desestabilització i seguretat de la regió en el conjunt, que provocarà més sofriment a les persones sirianes ja afectades per una guerra que fa més de vuit anys que dura i que està desembocant en un desplaçament massiu de civils. La nostra solidaritat amb ells i també inclosos els mateixos kurds. Posem en valor la decisió d'Espanya i d'altres països de la Unió Europea, seguint la Posició comuna 2008/944/PESC, de fer un embargament en la concessió de llicències d'exportació d'armes, donades les circumstàncies –un fet que ja reconeixia el mateix diputat Wagensberg a la seva interpel·lació que va fer de forma precedent. Finalment, en relació amb aquesta resolució del Parlament Europeu, un element clau a tenir en compte pel que fa a la situació de la que estem parlant, és el fet que molts presos del Daeix, que estaven inicialment guardats pels kurds, han fugit, i això incrementa el risc que aquests membres d'aquesta organització totalitària posin en risc, puguin tornar a desenvolupar les seves activitats ja sigui a Síria o, fins i tot, que puguin retornar, els que siguin d'origen europeu, a casa nostra. Tots aquests elements i molts d'altres, com la posició sobre Rússia i Estats Units, ja han estat desenvolupats en aquesta resolució que he esmentat del Parlament Europeu, que va ser aprovada el passat 24 d'octubre. Així, doncs, ens preguntem quin és el fet diferencial d'aquesta moció. I com veiem, i no podia ser d'una altra manera, veiem que el que es vol és utilitzar un conflicte exterior, com ja hem vist en la intervenció del diputat d'Esquerra Republicana, per fer veure que aquí a Catalunya en tenim un de similar, com ja és habitual que facin a la Comissió d'Acció Exterior. Així doncs, com ja ha dit el diputat d'Esquerra, i com deia el conseller a la interpel·lació precedent, sembla ser que, diuen ells, a la Unió Europea tens més possibilitats de que se't tingui en compte si ets a fora que si ets a dins, com dient que hi ha alguna cosa d'assimilable entre el que succeeix a Síria i [[l'orador riu]] el que succeeix aquí. Jo li diria al secessionisme que es donin per al·ludits sobre el que va dir el president Juncker quan instava a combatre un estúpid nacionalisme i en favor de la convivència i del la diversitat de la Unió Europea. Perquè un nacionalisme català que parla de pobles oprimits, veiem aquest cartell [[l'orador mostra a la cambra un full]] que van fer a l'acampada de plaça Universitat, on hi havia membres de les Joventuts d'Esquerra Republicana, que diuen, parlen, doncs, d'un poble oprimit a Catalunya, com si hi hagués cap tipus de similitud amb la situació que tenim aquí, doncs [[l'orador riu]] és una cosa increïble i intolerable. I el text que nosaltres proposàvem i que va en línia del que totes les parts sirianes, kurda inclosa, van negociar per arribar al..., d'acord amb el comunicat de Ginebra del 2012, i la Resolució 22/54 del Consell de l'ONU, deia que la situació política al conflicte sirià ha d'estar basada en el reconeixement, la unitat i la integritat territorial de l'Estat sirià, i no, com demanava Esquerra Republicana, executant el dret d'autodeterminació dels kurds, que ni ells mateixos van acordar. I volia acabar la meva intervenció també dient-li a Esquerra Republicana que sí que hi ha un àmbit en el qual poden actuar de forma molt útil, i és dient-li a les seves joventuts, a les Joventuts d'Esquerra Republicana [[l'orador mostra un full a la cambra]] , que no facin apologia del totalitarisme, com van fer al posar aquest tuit i posar en valor la dictadura de Mao Zedong, que va produir el major nombre de morts de tota la història dels totalitarismes.
Vagi acabant, senyor diputat.
Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
A continuació és el torn del diputat Josep Maria Forné, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Vicepresident, diputades i diputats... Diputat, ara acabeu de fer esment del nacionalisme, com si només existís el nacionalisme dels pobles que no tenen un estat que els dona suport. Hi ha un nacionalisme que és molt pitjor, que és el nacionalisme dels estats que acaba matant, i aquest sempre és perillós. [[Aplaudiments.]] El nacionalisme que es defensa i que lluita, i el nacionalisme que ho fa de forma pacífica, com estan fent aquests dies a Catalunya, en diferents formes, i sempre són condemnables les formes violentes –sempre són condemnables les formes violentes–, el nacionalisme que es defensa no és del mateix nivell que vostè parlava. La contextualització del conflicte kurd. El conflicte kurd ve de lluny i ve de les acaballes de la Primera Guerra Mundial, quan se li dona unes esperances de poder tenir una expressió, com totes les expressions dels pobles del món, que és una estructura estatal, però acaba, amb tractats i per interessos, dividit entre cinc estats, per qüestió de pura geometria. I llavors està com està ara, el Kurdistan, distribuït entre Síria, Iraq, Turquia, Iran i una part petiteta a l'actual Armènia. Cada un d'aquests diferents estats, el que han fet és intentar assumir aquestes minories de població dintre de les seves majories o bé turques, o bé àrabs. En la forma d'arabització ho ha fet Síria, o bé, en la forma turca s'ha fet des del nacionalisme turc, que ha estat el que ja, diguéssim, després de la caiguda de l'Imperi otomà, es va imposar. I aquesta és la seva situació. Per tant, és un poble que ha patit i pateix greument una falta de reconeixement. El diputat Civit en feia esment, fins al punt que ni tan sols el reconeixement nominal, ni tan sols el nom. És a dir, ni reconèixer-los com a kurds, durant un període temps, a Turquia; no sé si en aquest moment encara continua aquesta vigència, sembla que entre 2005 i 2015 va haver-hi el reconeixement de la possibilitat d'anomenar... i un ús de la llengua, però estava totalment prohibit el reconeixement nominal dels kurds i es deien «els turcs de les muntanyes. Els kurds parlen de que tenen els enemics i les muntanyes, ja no parlen d'amics, només tenen les muntanyes. El drama està en que a la part de Síria no hi ha muntanyes, i per tant, allà estan més desvalguts que en altres llocs, com és el cas de Turquia. Allà és greu la situació que estan patint. Però encara molt més greu és l'ús que se n'ha fet, durant el període de la guerra civil de Síria, per fer front a l'Estat Islàmic. I s'ha utilitzat els kurds com a fre. Se sap que l'entrenament i la forma de lluita dels kurds s'ha utilitzat. I, a més a més, l'estructura igualitària en qüestió de gènere ha estat utilitzada per fer front a aquella mentalitat de l'Estat Islàmic de que quan algun dels seus soldats queia en mans d'una dona, doncs encara era un càstig molt pitjor. I, per tant, eren temudes i són temudes les peixmergues, les lluitadores kurdes. Ara, després d'aquest ús, se'ls ha abandonat a la dissort, eh? I no només se l'ha abandonat a la dissort, sinó que formen part d'aquesta estratègia d'interessos en el qual l'Estat espanyol també hi té a veure, en aquesta estratègia d'interessos. Juga en el tauler, eh? L'única proposta de solució que pot haver-hi en aquest conflicte és reconeixement de drets. Reconeixement de drets humans, reconeixement de drets a les persones i reconeixement de drets als pobles. Va passar quelcom semblant en la part d'Iraq, quan hi havia..., en la caiguda de Saddam Hussein, també va haver-hi un cert reconeixement dels kurds, però, quan ha interessat, s'ha abandonat. El dret de l'autodeterminació reivindicat. De fet, va haver-hi un referèndum –l'1 d'octubre també– a l'Iraq, al Kurdistan d'Iraq, i en reconeixement del dret a l'autodeterminació. Per tant, o només hi ha la possibilitat de reconeixement de drets humans i de drets col·lectius, perquè reconeixem que els drets humans tenen els tres components, els personals, els socials i els col·lectius..., o hi ha aquests drets o no ens en sortirem. L'operació Primavera de Pau és un engany per imposar un interès d'un estat i, a més a més, amb la benedicció, en aquest cas, ara, d'un acord amb Rússia i el desemparament dels Estats Units. Demanem en la moció que tot això es corregeixi i que puguem donar reversió a aquesta situació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el diputat Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bé; gràcies, president. Diputats i diputades, estem tot just a poques hores, en realitat encara, de la commemoració de l'aniversari de l'armistici de la Primera Guerra Mundial. Porto aquí aquest tema perquè, certament, l'origen de molts dels conflictes que hi ha ara en els diversos estats on hi ha població kurda, o al Kurdistan, té, certament, origen en el final del conflicte en el que participava també l'Imperi otomà i en la dissolució de l'Imperi otomà i la distribució dels territoris que ocupava aquest imperi en diferents estats –bé, primer protectorats, etcètera, eh?, no es tracta ara de repassar tota la història. I ho dic perquè no està malament també recordar algunes de les qüestions que van portar a la guerra. Precisament un socialista francès que he recordat aquí en alguna ocasió, també arran de l'aniversari de la Primera Guerra Mundial, Jean Jaurès, que va ser assassinat a mans d'un nacionalista francès per oposar-se a l'inici de la Primera Guerra Mundial, deia que el capitalisme porta en si la guerra com el núvol porta la tempesta, no? I quan parlem del conflicte de Síria, i en realitat quan parlem de qualsevol conflicte armat d'aquestes característiques, a més a més de qüestions que puguin tenir a veure amb les identitats i amb la voluntat d'unes poblacions o d'una part d'una població de formar un estat independent o no, a més a més d'això, també hi ha molts altres interessos en joc. Perquè a ningú se li escapa que, quan parlem del conflicte de Síria, parlem d'un conflicte especialment complex en el que una guerra civil s'ha transformat també en una guerra entre potències regionals i entre potències globals. En que les milícies kurdes reben el suport, inicialment... –i com es retreu la retirada del suport, jo crec que ningú ho oculta, és un fet ben conegut–, reben el suport dels Estats Units i d'altres potències aliades dels Estats Units. I per tant, també transferències d'armament dels Estats Units. Per les quals, a la moció, tampoc ningú ha protestat. I es podria dir: «Bé, és que era per defensar-se d'una agressió. Certament, la població kurda, la població yazidita, és objecte de persecució. Ho ha estat per part de dictadures com la iraquiana, amb casos de gasejament de població civil; ho ha estat en una situació de conflicte civil com el sirià, per part d'organitzacions com l'Estat Islàmic i també en situacions de conflicte amb el mateix règim sirià. Tot i que ara sembla que no només hi ha converses, sinó alguns acords, eh? Tot tan estrany i tan complex com en el conjunt del conflicte sirià. Però també faríem malament de, per dir-ho així, tenir una visió absolutament seràfica de les parts en conflicte. És a dir, hi ha un informe d'Amnistia Internacional, del 2015, que acusa determinades milícies kurdes, les YPG, en concret, de desplaçar població àrab i turcmana dels territoris que anaven alliberant i, fins i tot, de la destrucció de poblacions senceres. Jo això no ho dic, diguem, per desmerèixer la necessitat de la població kurda de tenir algun tipus de protecció front al que són clarament riscos de neteja ètnica, entre altres coses per la invasió turca, feta no només per tropes turques, sinó també amb milícies sirianes promogudes per Turquia. I per tant, l'únic que intento fer és aportar la visió de que aquest és un conflicte enormement complex, que no per això vol dir que no ens hi haguem de pronunciar. A nosaltres ens sembla –i votarem a favor de diversos dels punts que conté la resolució– que cal denunciar qualsevol intent de desplaçar per la força de les armes població d'un territori a un altre territori, sigui a l'interior de l'Estat sirià, sigui en altres indrets. Perquè, entre altres coses, Síria és un..., sembla un tòpic, però realment un gresol de cultures. Des del punt de vista, diguem-ne, ètnic, hi ha àrabs, kurds, armenis, palestins, turcmans, grecs... Si, a més, entrem en altres fórmules d'identitat, coptes, drusos, alauites, yazidites, assiris, circassians, sunnites, xiïtes, ismaïlites, caldeus, maronites, siríacs, entre altres, els darrers parlants d'arameu es troben allà. A nosaltres ens sembla que, tant a Síria com a qualsevol altre indret, és, en general, molt mala idea intentar fer coincidir les fronteres de la nació amb les fronteres de l'estat. Les mateixes milícies kurdes, que, evidentment, són de diferents partits i diferents opcions polítiques, però s'han agrupat amb altres en una coalició que es diu Forces Democràtiques Sirianes, que no estan posant, com a tal, en dubte la integritat territorial de Síria. Que sí que posa en dubte, en canvi, la invasió per part d'un altre estat, com és el turc. Invasió que, com s'ha dit, s'ha denunciat. Hi ha accions coordinades dels estats membres de la Unió Europea en aquest sentit...
Acabi, diputat.
I acabo, perquè, efectivament, no tinc més temps, però crec que sobre aquest tema caldria que tinguéssim un debat més en profunditat.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Yolanda López, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Gràcies, president. Diputats, diputades... El domingo asistíamos a un recuento de votos que consolidaba en el Congreso de los Diputados la extrema derecha. Mientras abrían las puertas a lo grande al racismo, a la xenofobia y a la homofobia, mientras se daba espacio a quienes defendían el uso de las armas, a once mil kilómetros, en Bolivia, ocurría un golpe de estado. Un golpe de estado por querer recuperar la soberanía económica ante grandes empresas y transnacionales y frenar el espolio. Por ser Bolivia el país latinoamericano que más ha disminuido en la última década los índices de pobreza de su población y el que todos los indicadores colocan como el de mayor estabilidad y crecimiento económico del continente latinoamericano. Otro sabotaje a un intento de oponerse a los poderes fácticos y gobernar del lado de la gente. Del mismo modo que ha ocurrido, desde inicio del mes de octubre, en Rojava y en Kobane, con la irresponsable y premeditada decisión de Estados Unidos de retirar su ejército y dar vía libre a la ofensiva militar iniciada por Erdoğan; una ofensiva militar que tiene como objetivo acabar con el pueblo kurdo y su autogobierno, y destruir la experiencia de radicalidad democrática que se estaba llevando a cabo y las aspiraciones de autogobierno de 1.700.000 kurdos, que han sido además quienes han contribuido en primera instancia a luchar contra la amenaza del Estado Islámico en la región. Mujeres que liberaron a miles de mujeres de la esclavitud de Estado Islámico ahora son bombardeadas por un ejército perteneciente a la OTAN, mujeres que han sido vanguardia en la construcción de un modelo social alternativo, democrático y ecológico. Hace hoy un mes, la copresidenta del Partido del Futuro de Siria, Hevrin Khalaf, fue asesinada y torturada en una emboscada cuando se dirigía a visitar a personas heridas y desplazadas en la región de Tal Tamir. En las últimas semanas, el ejército turco y sus aliados yihadistas han asesinado a más de doscientos civiles y herido a más de seiscientos; al menos 300.000 personas han sido desplazadas de sus hogares; 85.000 niños y niñas han sido forzados a detener sus estudios, y más de 5.000 profesores se han quedado sin trabajo. Nos sumamos enteramente a la condena a la ofensiva militar, al rechazo al papel de Estados Unidos y a instar al Govern a sumarse a nuestra condena. No debemos olvidar tampoco que la Turquía que hoy bombardea a la población kurda también ha sido un gran cliente de la industria militar española. En los últimos tres años se alcanzaron exportaciones por más de 716 millones de euros; entre el material vendido al Gobierno de Erdoğan figuran bombas, torpedos, cohetes y misiles, así como agentes químicos y biológicos o piezas para un avión de entrenamiento. No basta entonces con condenar a otros gobiernos, debemos asegurarnos de no ser cómplices jamás de imágenes como las que hoy nos llegan de Siria, del Yemen o de Gaza, causadas por otros buenos clientes de la industria armamentística española. Debemos parar el negocio de la guerra y defender, en lugar de masacrar, aquellas experiencias de socialismo y democracia que están siendo amenazadas. Quizá sea más difícil desde el domingo pasado, pero ahora más que nunca Europa y España tienen que combatir a aquellos que defienden las armas para estar de lado de quienes defienden la democracia. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Vicepresident, per intervenir des de l'escó. Volíem fer dues consideracions prèvies: la primera, avançar que votarem favorablement a tots i cadascun dels punts de la present moció, i la segona, traslladar la nostra solidaritat a qui està lluitant en aquests moments contra el que és simplement la barbàrie i la irracionalitat –el poble kurd ho està patint durant anys, essent víctima de persecució, de repressió i discriminació–; també d'una manera molt especial a aquells i aquelles que des de diferents punts del món han decidit deixar les seves vides per anar a lluitar contra això i a la vegada també defensar el projecte polític del confederalisme democràtic. Dit això, volíem també aportar alguna reflexió molt concreta sobre la moció. Al punt 1 es parla..., o quan es parla de l'ofensiva a Rojava –o contra Rojava, millor dit–, que es parla de forces armades turques, seria necessari també no oblidar mai la participació de gihadistes, ja si els donem el nom d'escamot o els donem el fals nom de milícies. També el poder parlar clarament de genocidi, que és el que està passant en aquesta zona. I en relació amb el punt 7, potser hagués estat més curós i necessari no tenir la referència del «Kurdistan sirià, sinó fer la referència de dir «nord i est de Síria. Dit tot això, evidentment, són meres aportacions, perquè el que volem també és agrair plenament a qui ha fet..., al grup proposant, a les proposants de la moció. I, evidentment, nosaltres podríem haver fet esmenes sobre aquest contingut, però ens semblaven innecessàries, perquè en el seu conjunt la moció ens sembla del tot encertada. Sí que també hem de pensar, per al futur, després de l'aprovació de la present, en mesures concretes que puguin acompanyar la lluita del poble kurd, com podria ser l'exclusió de l'espai aeri, per un banda, o també la representació kurda en la Convenció de Ginebra. En tot cas, tal com avançàvem a l'inici de la intervenció, votarem a favor de tots i cadascun dels punts.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Daniel Serrano, del Subgrup del Partit Popular.
Gracias, presidente. Desde el escaño. La verdad es que resulta sorprendente que el grupo proponente de la moción, consecuencia de interpelación previa, nos traiga una moción de estas características. Ustedes, que son incapaces de gobernar en Cataluña, de legislar a pesar de tener mayoría parlamentaria, de sacar adelante un presupuesto, incluso incapaces de solventar los graves problemas que tienen los catalanes, vengan ustedes con esta moción a aparentar, de forma hipócrita, que quieren resolver los problemas que tienen los kurdos; de aparentar que se preocupan por los derechos de los kurdos cuando aquí un día sí y otro también atropellan los derechos de los catalanes que no piensan como ustedes –esta mañana hemos sido testigos una vez más. Pues yo les digo que ustedes actúan de forma hipócrita, a ustedes no les importa el pueblo kurdo, no les importa en absoluto. Cada uno de los partidos separatistas que ha intervenido ha expresado siempre el paralelismo del pueblo kurdo con Cataluña, intentando establecer una comparación que resulta odiosa –resulta odiosa–, porque cualquier parecido es pura coincidencia. Aquí, hablar de «tsunami, de «autodeterminación de Cataluña, con los intensos y graves problemas que hay en el Kurdistán, es muy hipócrita, no es de recibo. Como no es de recibo que el Parlamento de Cataluña se manifieste sobre una competencia, sobre una materia de la cual no puede ni debe. Ya ha estado el Parlamento Europeo manifestándose sobre esta situación en el Kurdistán, y se han establecido condenas por parte de todos los partidos políticos que tienen representación en el Parlamento Europeo. Por lo tanto, ustedes no solamente pretenden ejercer competencias que no tienen, sino que no se dedican a ejercer las que sí tienen. Por tanto, yo ya no les voy a pedir que gobiernen, no les voy a pedir que ejerzan las competencias que tienen; lo que les pido únicamente es que convenzan al señor Torra para que disuelva este Parlamento y convoque elecciones y acabe de una vez con esta comedia que no tiene más recorrido.
Gràcies, diputat. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula el diputat Ferran Civit. [[Pausa.]]
Gràcies de nou. Primer de tot, agrair a la diputada dels comuns les seves aportacions, en aquest cas, a la intervenció. Donar les gràcies també al diputat de Junts per Catalunya, que els acceptem les esmenes. També les aportacions, en aquest cas també de contingut, del diputat de la CUP, amb el qual estem totalment d'acord amb totes les aportacions que ha fet, des de la primera fins a l'última. Hi ha hagut unes altres esmenes que, en aquest cas, nosaltres no hi donarem suport, per motius obvis, perquè bàsicament el que venen a dir és que les fronteres són sagrades. I nosaltres aquí tenim claríssim que, si les societats canvien, les fronteres no són sagrades, no és una obra de Déu..., i també seria un altre debat si Déu existeix o no, però no és un obra de Déu, per tant no són inamovibles. El món evoluciona, les societats evolucionen i, lògicament, les ciutats del Kurdistan i del Pròxim Orient o de qualsevol societat del món necessiten debat, democràcia per poder resoldre els seus problemes, i no agressions a través d'exèrcits o de policies. Per això és molt important que tinguem en compte..., que tiri endavant aquesta proposta, que donem suport al Kurdistan, però també donem suport a tots i cada un dels pobles del món que lluiten pel dret a l'autodeterminació. Perquè tinguem en compte que estem parlant de milers i milers d'identitats col·lectives al planeta, però estem parlant amb prou feines de dos-cents estats. Per tant, els temes aquests sempre seran candents. I avui parlarem del Kurdistan, demà parlarem de Catalunya o sempre anirem parlant de moltíssims països, perquè quan en una intervenció anterior algú parlava de que és un debat que hauria de tenir més profunditat, certament, però al final sempre es diu això per escapar..., com es diu en la meva llengua paterna, escurrir el bulto. Efectivament, s'ha de parlar més en profunditat, i parlar més en profunditat vol dir debatre democràticament, i en el cas del Kurdistan, i en el cas de Catalunya, és debatre-ho a través de la política i debatre-ho a través d'un referèndum. Per això convé que Turquia i Espanya seguin i parlin [[l'orador mostra a la cambra un cartell]] , perquè no hi ha cap més solució que aquesta: dialogar, parlar amb pau i llibertat. D'això es tracta: segueu, parleu, dialogueu i acateu la democràcia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Hi ha alguna petició de votació separada? [[Pausa.]] Digui, senyor Pedret.
Li demanem votació separada del punt 6, per una banda, i dels punts 5 i 8, que podrien anar junts.
Sí, senyor Serrano.
Gracias, presidente. Para pedir votación separada de todos los puntos.
De todos. [[Pausa.]] Senyors diputats, si volen prendre els seus escons... [[Pausa llarga.]]
Molt bé, passarem a la votació. Tots els punts per separat, els vuit punts. Votem en primer lloc el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat aprovat per 87 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el 3. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 87 vots a favor, 4 en contra i 36 abstencions. I votem ara el 4. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 87 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions. I votem ara el 5. Comença la votació. El punt número 5 ha estat aprovat per 70 vots a favor, 40 en contra i 17 abstencions. I votem ara el punt número 6, el conjunt del punt 6, eh? Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 70 vots a favor, 21 en contra i 36 abstencions. I votem ara el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat aprovat per 87 vots a favor, 40 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8, i darrer d'aquesta moció, ha estat aprovat per 70 vots a favor, cap en contra i 57 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la inversió en les polítiques socials]] [[302-00153/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la inversió en les polítiques socials, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula, per defensar-la, la diputada senyora Noemí de la Calle.
Buenos días. Estas últimas semanas he repasado algunas de las intervenciones que he hecho desde este mismo atril, y hace unos dos años y medio, aproximadamente, votábamos una moción sobre vivienda, y en mi intervención quise recordar las grandes movilizaciones, allá por 2011, en las que la ciudadanía se manifestaba en contra de un gobierno formado por Convergencia que había sometido a la población a grandes recortes en materia social. Y reconocía en aquella intervención que gobernar en época de crisis no debe ser nada fácil, como tampoco debe ser plato de buen gusto ser el ejecutor de los recortes. Pero también manifesté que en épocas difíciles lo que hay que hacer es priorizar. El Gobierno de aquellos entonces se dedicó a saquear las arcas públicas con el 3 per cent y cuando llegaron las vacas flacas, en vez de priorizar, pues, a lo que se dedicó fue a recordar en sanidad, en educación y en políticas sociales. Y cuando la sociedad se les echó encima no se les ocurrió otra idea que subir la apuesta del nacionalismo y tapar todas sus tropelías con una enorme estelada. Y eso no es nada nuevo, porque ni siquiera tienen el mérito de haberse inventado esa estrategia, porque cualquiera que conozca la historia reciente de Europa, pues, sabe adónde conducen las estrategias nacionalpopulistas de culpabilizar a un colectivo de todos los males producidos por, precisamente, unos malos gobernantes. Muchos hemos reconocido y hemos denunciado con aversión lo que ustedes han alimentado durante todos estos años. Ya entonces admití que no les salió mal la jugada, porque Convergencia pasó de ser el objeto de las protestas sociales a encabezar las movilizaciones independentistas. Pero es que la cosa no quedó ahí, porque sus compañeros de bandera independentista, Esquerra, pues también aprendieron algo de Convergencia y en todos estos años han hecho todo un máster en malversación. Y es que es que estamos ante los alumnos aventajados de Jordi Pujol. Y se han espabilado muy rápido, y déjenme que les diga que Jordi Pujol debe estar orgullosísimo de las Juventudes de Esquerra y la CUP por los cuarenta mil euros que habrían desaparecido de plaza Universidad. [[Aplaudiments.]] Y es que es difícil encontrar ya las diferencias entre ustedes, y, no nos engañemos, los que malversaron el dinero de los fondos sociales son los herederos de Pujol, son fruto de cuarenta años de pujolismo, que no solo habrían aprendido de él el odio nacionalista, sino también la práctica corrupta y la desviación de dinero público. Y hay que tener claro que corrupción es toda aquella administración con desvío de dinero público que no está amparada por la ley. Y es lo mismo si es para usos particulares o para imponer tu proyecto político saltándote la ley por las bravas. Es exactamente lo mismo, y eso es algo que todos debemos asumir. El dinero público es dinero de los ciudadanos que se recauda mediante los impuestos para unas finalidades determinadas por la ley. Y todo lo que se salga de ahí es corrupción. Los políticos solamente han de entender que cuando acceden a un cargo no tienen a su disposición los bienes públicos para hacer lo que les dé la gana, ya sea para aumentar las cuentas corrientes en Andorra, ya sea para correrse juergas a cuenta del dinero de los ERE, ya sea para financiar campañas electorales, ya sea para regar redes clientelares, ya sea para beneficiar a amiguetes en concursos públicos, ya sea para imprimir, pagar las papeletas del referéndum ilegal con el dinero de los fondos sociales o para financiar un golpe a la democracia. Algunos deben entender que los ciudadanos no elegimos cada cuatro años, o cada menos, a unos señores feudales para que nos gobiernen de forma absolutista. Deben entender que los poderes públicos se han de regir necesariamente por lo que les permite la ley y para los fines que les marca la ley. Porque, de lo contrario, no estaríamos hablando de una democracia, estaríamos hablando de una tiranía. No pueden hacer con el dinero público lo que les dé la gana, sin que se les acuse de fraude y de malversación. Y es por ello que la moción que desde Ciudadanos sometemos hoy a votación contiene lo siguiente: primero, una condena política a la malversación de dinero público usado para sufragar el referéndum ilegal de 2017, desviado desde, entre otros, el Departamento de Trabajo, Asuntos Sociales y Familias; segundo, un mandato para que el Govern de la Generalitat se persone en la causa que se derive de la sentencia por malversación y sedición y reclame el dinero que determine, por ejemplo, el Tribunal de Cuentas; tercero, la exigencia de un compromiso del Govern de la Generalitat de no malversar ni desviar dinero público para cualquier actividad o fin ilegal; cuarto, el mandato de luchar activamente contra la corrupción, y quinto, el cumplimiento de la auditoría de la gestión de la Dirección General de Atención a la Infancia y a la Adolescencia. Con esta moción queremos arrancarles un compromiso muy sencillo: un compromiso con los ciudadanos, un compromiso con la honradez y con la democracia, un compromiso con la regeneración democrática que Ciudadanos lleva reivindicando desde sus orígenes. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Porque, no se engañen, la corrupción y la impunidad de los gobernantes son los dos enemigos, son los dos mayores enemigos de la democracia.
Diputada... Gràcies. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Raúl Moreno. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputades, diputats, als països normals, als governs normals, quan existeix una sentència que condemna els seus líders o els seus representants polítics per segons quins delictes i, en el cas que ens ocupa avui, per malversació, l'Administració ha de parar atenció a veure què és el que ha fallat i què és el que s'ha de fer, quines mesures s'han de prendre per evitar que això passi. És tan senzill d'entendre; s'ha fet en moltes ocasions, moltes vegades. Perquè nosaltres som els garants dels diners del conjunt de la ciutadania i som garants del bon funcionament de les institucions. És tot just el que, per exemple, defensaven Esquerra Republicana fa uns mesos i Junts per Catalunya, quan vam tenir en aquest Parlament la possibilitat d'escoltar el director general de la DGAIA, l'exdirector general de la DGAIA, el senyor Ricard Calvo, el qual està dins d'un procés judicial, perquè presumptament va beneficiar amb contractes públics empreses amb les que ell havia treballat amb anterioritat. I en aquells moments Esquerra Republicana, el senyor conseller Chakir El Homrani i el secretari, també, general de Treball, Afers Socials i Famílies, van dir que es presentarien com a acusació particular en aquest cas, perquè consideraven que hi podria haver algun tipus de perjudici per a les arques de la Generalitat de Catalunya o fins i tot per al mateix departament de benestar. Desconeixem finalment si ho han fet o no, però aquest seria un exemple que vindria també a explicar la necessitat de poder, com a institució, com a govern, personar-se també en la causa que ens ocupa i que ocupa la moció que presenta el Grup Parlamentari de Ciutadans. En aquesta ens parla de la necessitat, en aquesta moció, de condemnar políticament la malversació, de personar-se a la causa de l'anomenat «judici del procés i de prendre les mesures necessàries per lluitar contra la corrupció. Per tant, no parlem –abans ho fèiem en el cas del senyor Calvo– d'una sospita, sinó que parlem d'una sentència. I, com parlem d'una sentència, considerem que hem, que s'ha de poder presentar la Generalitat de Catalunya com a acusació en aquest cas. Respecte a la moció, entrant en alguns articles, dos coses, una positiva i una altra de negativa. Jo crec que aquí Ciutadans s'ha equivocat en el títol d'aquesta moció: no s'està parlant d'inversió en polítiques socials, aquesta no és una moció que parli d'inversió de polítiques socials; entenc que aquest no és el full de ruta de les inversions en polítiques socials que Ciutadans reclama a aquest Govern. En tot cas, aprofitant la interpel·lació hagués estat millor especificar més quin era el contingut, perquè, com a mínim, haguéssim tingut la possibilitat d'escoltar el conseller respecte al tema de la malversació que s'ha produït a la Generalitat de Catalunya. Per tant, crec que hagués estat millor corregir el títol de la proposta. Nosaltres hem presentat una esmena al punt 2, perquè hi ha un moment en el que vostès diuen que cal reclamar la devolució dels diners malversats. I jo vull fer lectura d'un paràgraf de la sentència, perquè des del punt de vista dels partits independentistes consideren que no hi ha hagut malversació i, per altra banda, tenim una sentència que diu que sí que n'hi ha hagut. Diu aquest paràgraf: «De todo lo analizado en la sentencia se desprende que no es cierto que se condene por un delito de malversación sin haber gastado dinero público en la celebración del referéndum, como apuntan diversas voces provenientes del independentismo. El Tribunal Supremo cree probado el gasto público para un objetivo lícito, a pesar de que no cifra con exactitud la cantidad exacta. Dicho tribunal indica que se remita la sentencia al Tribunal de Cuentas para el restablecimiento y reclamación de las cantidades totales desviadas. Por lo tanto, sí hay gasto público destinado a un objetivo ilícito, y esa cantidad la determinará el Tribunal de Cuentas. Per tant, nosaltres, que hem presentat una esmena a aquest punt, que hem intentat negociar i transaccionar amb Ciutadans i que finalment, doncs, no ens n'hem sortit –també anuncio que votarem a favor d'aquest punt–..., caldria haver especificat, sota el nostre punt de vista, el Tribunal de Comptes, però a més a més ampliàvem el compromís per part del Govern de poder fer una auditoria d'aquells contractes en vigor o futurs que es puguin fer amb les empreses que apareixen a la sentència, per evitar que, tot i que no hi hagut cobrament –en algun cas algun empresari fins i tot ha condonat aquestes factures–, aquestes no es puguin pagar per altres vies. Finalment no ha pogut ser, però jo crec que entre tots, senyores i senyors, la nostra responsabilitat és que les institucions estiguin blindades contra la malversació i contra el mal ús que es pugui fer dels diners públics; que no en sobren i que, per tant, caldria posar les barreres i posar els límits necessaris perquè aquestes coses no tornin a passar. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per tant, demanar, això sí –i acabo–, als partits que donen recolzament al Govern que facin ús de la seva responsabilitat política i que netegem, en aquest cas, el Govern de la Generalitat de Catalunya de la malversació que s'ha produït. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Diputades, diputats, la lectura que fem de la interpel·lació substanciada en el darrer Ple i d'aquesta moció bàsicament és «hi ha hagut malversació, hi ha una sentència que diu «hi ha malversació i de la qual es poden derivar causes al Tribunal de Cuentas, com deia el diputat Moreno, i efectivament això és així; dos, la malversació és també una forma de corrupció i, per tant, articulem els mecanismes necessaris per tal d'intentar evitar la corrupció, i tres, en la mesura en què hi ha malversació de recursos públics, són menys recursos que es destinen a polítiques socials. I aquesta és la lectura completa que fem tant de la interpel·lació com de la moció i que compartim perfectament, entenem que és perfectament viable. A l'hora de materialitzar-ho en la moció trobem –també ho deia el diputat del Grup Socialistes– coixa la pota de quines són les polítiques que s'han deixat de fer perquè el Govern ha distret diners cap a altres assumptes que són, diguem-ne, més partidistes i menys en benefici del conjunt de la ciutadania. Hi posen un punt, que és el punt 5, que fa referència a polítiques de protecció de la infància i de l'adolescència, que compartim, evidentment, però que enteníem que era necessària una visualització més genèrica del dany que causa el fet de que hi hagi malversació o corrupció i, per tant, distracció de recursos públics en el conjunt de les polítiques socials. I per això és imprescindible que aquest Govern tingui pressupostos. Una cosa tan normal com demanar-li al Govern que presenti uns pressupostos, que aprovi uns pressupostos i que, com a mínim, presenti uns pressupostos, resulta ser excepcional; tenim un govern que fa ja més d'un any que estan governant, que han tingut dos exercicis i encara no han presentat pressupostos, i han anunciat que els presentarien per a l'exercici 2020, però el més calent a l'aigüera en aquest moment. I, per tant, aquest és el punt que nosaltres hem afegit a través d'una esmena, que ha estat acceptada pel grup proposant, per tal de demanar-li al Govern no només que faci aquest sa exercici, també democràtic, de presentar pressupostos i que puguem debatre amb els representants del conjunt de la ciutadania a on es destinen els recursos, sinó que es destini una quantitat que tendeixi al 80 per cent dels recursos disponibles a polítiques socials; polítiques socials, sanitat i educació. Aquesta és la proposta que hem fet.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Marta Vilalta.
Moltes gràcies, president. Diputats, diputades, als països normals no hi ha presos ni preses polítiques –i ho dic amb referència a l'inici de com ha començat el diputat Raúl Moreno–, als països normals a la gent no se la tanca a la presó per les seves idees. Que quedi dit. En aquesta moció, el Grup de Ciutadans ens presenten una sèrie de punts, però veiem que no tenen el principi de la realitat gaire afinat, en aquesta lògica que ja moltes vegades us hem vist, d'interpretar la realitat a través d'aquesta visió paral·lela, que només entenen a la seva manera i que cada vegada menys gent comparteix amb vostès. I no m'estranya, perquè acaben caient en aquesta falta de respecte a través d'expressions que l'altre dia vam sentir molt, com el parlar de càrtel independentista, i avui amb reiterades faltes de respecte a membres del Govern, amb acusacions directament a la consellera Bassa, presa política actualment, on a la sentència se la condemna per ser la consellera d'Educació, quan ella ha estat la consellera de Treball, Afers Socials i Famílies i, per cert, una de les impulsores, conjuntament amb aquesta cambra, de la renda garantida de ciutadania. Només veuen allò que volen veure. I, per tant, ens venen a parlar de malversació en els seus punts 1, 2 i 3 d'aquesta moció. Quina malversació? Una malversació sense despesa? De veritat? Una malversació sense despesa? Però què és això? La sentència diu: «Malgrat que no hi ha hagut despesa i, per tant, ús de fons públics, sí que es considera malversació. Com ara deia el diputat Moreno: «Cree probado, pero no cifra. D'acord: «No ho sabem, però culpable, que diu aquell. De veritat, no s'aguanta per enlloc. I, per tant, és evident que no hi ha malversació, que no es pot reclamar allò que no s'ha pagat, com fan vostès en aquesta moció, i per extensió diem aquí i reiterem que no es pot ser còmplice d'una persecució política a través d'aquesta causa general contra l'independentisme només perquè no es comparteixen les seves idees. No es pot ser còmplice d'aquesta persecució política. En tot cas, si es tracta de reclamar diners, si es tracta de parlar d'aquells diners que hem de poder gastar i invertir en polítiques socials, en les polítiques que més necessàries són al nostre país, fem-ho, per exemple, parlant de la liquidació del pressupost de l'Estat de l'any 2018 i que no arribarà fins a l'any vinent i, per tant, no tenim a disposició actualment aquests diners, que pugen al voltant de més de 2.000 milions d'euros. O parlem de la recaptació d'IVA dels catalans, que el Govern tampoc traspassarà a la Generalitat, i, per tant, uns diners que no es podran invertir en polítiques públiques al nostre país. O parlem dels diners que podríem tenir a disposició si no patíssim el dèficit fiscal que patim al nostre país. De tot això, també en podem parlar, perquè precisament aquí és on s'escapen molts diners que no podem invertir per tal de poder atendre totes les necessitats, que és evident que hi són, al nostre país. Tot i tenir motius de sobres per votar que no a tota la moció que ens han presentat, hem fet un exercici de voler posar en valor la lluita contra la corrupció; perquè aquí ens hi trobaran sempre. De fet Esquerra Republicana té una història impol·luta de lluita contra la corrupció: ni un cas de corrupció en els més de vuitanta-vuit anys d'història. I per tant, en concret, en aquest punt de lluita contra la corrupció, el que hem fet és introduir una esmena, que s'ha acabat transaccionant, per tal de protegir també les persones alertadores, a través de la proposició de llei que estem treballant, de protecció integral de les persones alertadores, i sobre la qual, doncs, mostrem el nostre compromís de que pugui aprovar-se, de que pugui tramitar-se i aprovar-se al més ràpid possible. Per això, doncs, votarem a favor d'aquest punt, i també per respecte a totes les persones amb qui estem treballant aquesta proposició de llei. Dos últimes reflexions sobre els punts que també completen aquesta proposta de moció, aquesta moció. No pateixin pels pressupostos del 2020; s'estan treballant, i s'estan treballant bé, per tal de que puguin ser novament el màxim de socials possibles. I els convidem, a tots els diputats i diputades d'aquesta cambra, que quan es tramitin aquí mateix, en el Parlament, doncs els votin per poder disposar de tots aquests recursos que el nostre país, la ciutadania, està demanant. I, finalment, no tinguin cap dubte, tampoc, que el Govern treballa i té en les seves màximes prioritats la protecció de la infància. No cal que tornem a aprovar allò que farem, allò que s'ha de fer, que és fer una auditoria o fer tota l'anàlisi..., i a més a més es farà i es farà ben feta, per tal de que no hi hagi cap ombra de dubte en la gestió pública del departament, del Govern, en aquest cas, del cas concret de la DGAIA, estem molt tranquils, que s'analitzi..., s'analitzarà. No cal que reiteradament vinguin aquí a voler aprovar-ho moltíssimes vegades. No s'enganyin –acabo–, no volen un compromís per a millorar les polítiques socials a través d'aquesta moció. Simplement han fet aquesta proposta per barrejar-ho tot una altra vegada i per interpretar la realitat a la seva manera. Però, com els deia al principi, cada vegada menys gent la interpreta com vostès. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Lluís Guinó. Quan vulgui...
Gràcies, president. Diputats, diputades, deixin-me, en primer lloc, constatar que realment a la moció que ha presentat el Grup de Ciutadans hi ha, almenys en el títol, en el que és el títol de la moció, un equívoc evident. I és que en aquesta moció no es parlava pròpiament de polítiques socials, sinó que el que es volia segurament posar sobre la taula i barrejar, diríem, és la qüestió que té a veure amb el judici polític del Tribunal Suprem, amb la condemna del Tribunal Suprem i, d'alguna manera, també, intervenir en un debat que és molt interessant, per cert, i que segurament en el Parlament se n'hauria de parlar molt més, que és el tema de la corrupció i quins són els mecanismes que té la ciutadania, per una banda, i els grups parlamentaris, per l'altra, i el Parlament, per l'altra, per resoldre precisament aquestes mancances i aquests dèficits pel que fa als mecanismes per evitar la corrupció en l'àmbit de la política. Aquest equívoc i aquesta contradicció han portat fins i tot que el diputat socialista especialista en temes socials entengués que li corresponia participar activament en aquesta moció, quan realment de polítiques socials –i vostè ho ha reconegut, diputat– no se'n parla massa en aquesta moció. I per tant seria bo que determinéssim amb exactitud quins són els àmbits que s'han de tractar en cada una d'aquestes mocions. Però, entrant en el fons, si parlem de corrupció, estem absolutament d'acord que s'han de crear o s'han d'articular mecanismes i mesures per lluitar contra la corrupció, en primer lloc, perquè el mateix sistema pugui detectar d'inici si hi ha algun dubte de corrupció en l'àmbit de la contractació, per exemple, que s'han fet moltíssims esforços per evitar precisament problemàtiques vinculades a la corrupció en els darrers temps, i incidir en una qüestió que té a veure molt amb la nostra consciència particular i en la manera de fer política: hem de ser, des d'un punt de vista moral i des d'un punt de vista ètic, íntegres; i això també ens correspon des d'un punt de vista personal. No n'hi ha prou que el sistema creï els mecanismes per lluitar contra la corrupció si realment els polítics, des d'un punt de vista personal, no defensen o, d'alguna manera, no treballen a fons en la seva integritat moral, la seva integritat en la defensa dels interessos públics i, fins i tot, el que en diuen els especialistes en la matèria, que és l'ètica pública. Hi ha professors d'universitat, alguns especialistes en la matèria que, d'alguna manera, prioritzen el que és l'ètica pública, que ha d'anar en consonància també amb l'ètica privada de cadascú. No es pot ser segurament una persona moralment íntegra si des d'una perspectiva privada no ho ets, i per tant, des del moment que participa alguna persona no íntegra en l'activitat política i en l'activitat pública, difícilment si no ho és des d'un punt de vista privat pot tirar endavant la seva activitat pública. Es fa referència a una altra qüestió que em sembla interessant també i que des del Parlament s'ha treballat moltíssim de forma transversal en els diferents grups parlamentaris, que és la llei dels alertadors. Aquesta és una proposició de llei que tenim interès, tots els grups parlamentaris, en que tiri endavant; cadascú des de la seva perspectiva hi farà, d'alguna manera, les esmenes corresponents, però és una llei important, perquè els alertadors de corrupció han d'estar necessàriament protegits, no només per les conseqüències que puguin comportar precisament les seves alertes, sinó perquè el sistema mereix que aquestes persones que fan un pas endavant en riscos estiguin protegits pel sistema i per la mateixa Administració, en la defensa precisament de la integritat pública de la política. Hi ha una altra qüestió en aquesta moció també, i que ja hi ha fet esment també la diputada d'Esquerra Republicana, que la votarem a favor, perquè ens han acceptat una esmena, que té a veure precisament amb qüestions de corrupció zero. Hi estem absolutament tots d'acord i insistim en que s'han de crear molts mecanismes abans i fins i tot després de prendre determinades decisions, que passen per controls exhaustius de tot el que té a veure molt, molt, de forma molt important i insistent amb els mecanismes de contractació a l'Administració pública. Hi ha una altra qüestió que no..., que ja se m'acaba el temps i que hi volia fer referència. I té a veure amb el concepte de malversació que hi ha en la sentència del Tribunal Suprem. La sentència del Suprem..., vostès saben que des d'un punt de vista penal ha innovat moltíssim, que hi ha gran part del dret penal que vam estudiar a les universitats els últims vint-i-cinc anys que certament difereix moltíssim dels plantejaments que es feien, fins i tot, grans catedràtics de dret penal. I en el tema de la malversació ha coincidit una qüestió que té a veure..., que és que certament s'ha condemnat per malversació consellers del Govern de la Generalitat sense haver fet, evidentment, disposició efectiva de diner, quan realment el que definia el tipus de la malversació era precisament no tant donar ordre de pagament, sinó que es produís efectivament [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] la disposició de diners. Per tant, en aquesta problemàtica i en aquest nou penal que hem anat creant o que ha anat creant el Tribunal Suprem, és, des d'un punt de vista jurídic, això sí –no des d'un punt de vista polític, però des d'un punt de vista jurídic–, és dubtós que el concepte que utilitza el Tribunal Suprem per condemnar els consellers sigui el més adequat...
Diputat...
...des d'aquesta perspectiva. I potser segurament té més sentit que mai que hi hagi instàncies judicials superiors –de la Unió Europea, per exemple–, com ha estat precisament el cas avui mateix, de que s'ha reconegut al diputat de la Unió Europea...
Diputat, se li ha acabat el temps...
...que, tot i no ser definitiu, ha declarat que els electes, els diputats electes ho són des del moment que han estat votats per la ciutadania, i no per qüestions merament formals...
Diputat...
...és evident que s'han de revisar... [[El president retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Diputat, no se'l sent. Gràcies... [[Aplaudiments.]] En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, i per fixar la seva posició, té la paraula la diputada senyora Marta Ribas. Quan vulgui.
Estem encara amb ressaca d'unes eleccions generals en què, un cop més, la ciutadania ha parlat davant les urnes, i ha dit unes quantes coses clares. Especialment li ha dit unes quantes coses clares a Ciutadans: que no serveix de res, que no serveix, no ha servit de res, no es veu útil la seva estratègia d'incendiar el conflicte, de tensionar i de judicialitzar. Que no li ha servit al país, ni li ha servit a les institucions, ni li ha servit especialment a la gent d'aquest país. Que no ha servit per encarar camins de sortida del bloqueig; ja no dic per intentar anar cap a veritables solucions. Però és que, de fet, no els ha servit ni a vostès en termes electoralistes. Aquesta estratègia de prendre foc, tant dels que ho fan literalment, prendre foc, com dels que ho fan políticament, que ha estat Ciutadans en els darrers anys, amb una especial agressivitat, només serveix per cremar; prendre foc només crema. I, sobre terreny cremat, la ultradreta és el rei. I això és el que vostès han aconseguit amb aquesta estratègia. Visto lo visto, els pregunto: cal seguir per aquí?, amb la mateixa estratègia?, amb la mateixa lògica? Doncs no. I el que és segur és no amb nosaltres, no amb la nostra complicitat. I els dos primers punts d'aquesta moció què aporten de constructiu? Què aporta de constructiu una condemna política d'un tema que ja està sentenciat i que està en mans del Tribunal de Comptes? Quina perspectiva d'esperances de desbloqueig aporta seguir per aquí? Som en política per ser útils, i no s'és útil avui persistint en ser part del problema, que és el que avui estan fent amb aquest primer punt, i també amb el segon, sumant més a la judicialització, que és el que estan plantejant amb el segon punt d'aquesta moció. Això no treu que sí, els aprovarem, els aprovarem alguns punts. Els aprovarem que el Govern no ha de malversar, evidentment; els aprovarem que s'han d'aprovar uns pressupostos; els aprovarem que s'ha de millorar en gestió i en transparència, a DGAIA i a molts més serveis –però no els plantegen en aquesta moció–, i que s'ha de lluitar amb contundència contra qualsevol indici de corrupció. I avui –i aquí miro Esquerra Republicana– el Govern ha de ser contundent, avui mateix, amb un nou cas que està esquitxant de sospites de desviament de fons públics, en aquest cas des de la Secretaria General de l'Esport, per finançar un partit: l'antiga Convergència Democràtica. Cal ser contundent en les sospites de corrupció des de les institucions de totes, amb els diners de totes. Senyor Guinó, no és un cas d'ètica personal. Sona, el cas d'avui, més enllà de l'ètica personal de la persona que ha estat detinguda i de com evolucioni o no aquesta investigació, sona lamentablement a un més dels molts, massa casos reiterats que hem tingut en aquest país d'ús i apropiació de les institucions de totes, d'ús i apropiació de la Generalitat i dels diners de totes i de tots per als beneficis d'un partit: el seu. [[Remor de veus.]]
En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular..., perdó, de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el senyor Vidal Aragonés. [[Remor de veus.]] Silenci...
La present moció és molt definitòria del grup que la proposta, perquè es titula «inversió en les polítiques socials i no té ni una única quantificació d'inversió en polítiques socials; no ho diem nosaltres, és el títol de la moció i és el que després ha esdevingut la mateixa. Han intentat fotre'ls un cable des del Grup del Partit Popular amb una petita referència, però no se n'han acabat de sortir. Els ho explicarem nosaltres. Sobre el punt 1, no farem una recondemna d'allò que no va succeir, que és la malversació de fons. Sobre el punt 2, el que se suposa que podria ser una acció de rescabalament amb relació a la suposada malversació de fonts. No hi votarem a favor per dues qüestions: una, política –no acompanyem mai la repressió–, i la segona, jurídica, ¿com podem tenir una sentència condemnatòria per malversació on no es quantifica d'una manera individualitzada i es fa una remissió indirecta a un altre tribunal? L'únic que diu la sentència, que no s'hi han referit abans, és més de 250 mil euros, i no concreta, en cap cas. Sobre el tercer punt, ja els avancem i els expliquem el per què, en farem una extensió. Nosaltres és clar que som bandera de perseguir la corrupció; no únicament no tenir-la a casa nostra, sinó perseguir-la, i per tant, en aquest sentit, hi estaríem absolutament a favor. Però si el dia de demà qualsevol Govern de la Generalitat de Catalunya fa polítiques socials, el Tribunal Constitucional les anul·la i després d'això volen fer desobediència per aplicar polítiques socials, nosaltres hi estarem a favor. I és per això, evidentment, que nosaltres farem abstenció sobre aquest punt. Sobre el punt 4, ja els avancem que hi votarem a favor. En la lluita contra la corrupció sempre ens hi trobaran tots els grups i sobretot per l'enfortiment que hi ha hagut per part de l'esmena que fa referència a la qüestió concreta dels alertadors. I sobre el punt cinquè, el que fa referència que es dugui a terme la Moció 93/XII d'aquesta legislatura amb relació a l'auditoria de la DGAIA, nosaltres portem anys treballant aquesta qüestió, ja hi vam votar a favor; votarem, per tant, també a favor, però sí que volem dir que a dia d'avui desconeixem si això s'està fent o no s'està fent per part del Govern i, per tant, votarem a favor també des d'aquest coneixement. Si s'està fent hi votarem a favor i si no s'està fent també hi votarem a favor i, a més, reclamem que es faci amb la màxima urgència. I la darrera qüestió: no facin planejar sobre nosaltres la sospita de corrupció. No tenim cap cas de corrupció i, a la vegada també, hem fet una actuació, des de la nostra insistència, de persecució de la corrupció. Del que avui es parla de corrupció, denunciat per la CUP, del que s'ha parlat d'Innova, denunciat per la CUP, i de tants altres supòsits. Ens poden criticar el que vulguin, però d'allò que no ha succeït mai els demanaríem que no hi facin referència. Gràcies.
I finalment, per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada de nou senyora Noemí de la Calle.
Antes de pronunciarme sobre las enmiendas, me gustaría decirle a la diputada Marta Vilalta que dice que es una falta de respeto hacia las personas que están en la cárcel hablar de la malversación. Lo que es una falta de respeto es llamar «presos políticos a delincuentes, sediciosos y malversadores que han metido la mano en la caja de los fondos sociales. [[Alguns aplaudiments.]] Eso sí que es una falta de respeto. E insistimos en la auditoría de la DGAIA, porque se les ha pasado el plazo y ni siquiera han licitado el contrato para esa auditoría externa. Respecto a las enmiendas, pues, como ya se han manifestado los diputados que me han precedido, hemos aceptado la enmienda relativa a la tramitación de la proposición de ley de lucha contra la corrupción y protección integral a los alertadores, porque, entre otras cosas, fue también una proposición de ley que presentó Ciudadanos, que se encuentra actualmente en fase de ponencia. Hemos aceptado la enmienda del Partido Popular, de incrementar los recursos destinados a políticas sociales en los presupuestos de la Generalitat porque los anteriores presupuestos, por mucho que los vendieron como los más sociales de la historia, como se ha visto, han sido los más antisociales. Respecto al título, que se ha comentado, bueno, nosotros lo titulamos así porque queríamos hablar sobre cómo se habían invertido los fondos sociales y también sobre cómo se había invertido el tiempo por parte de los dirigentes en la conselleria. Porque en este hemiciclo ya hemos hablado hasta la saciedad sobre lo que no se ha hecho, en qué no se ha invertido: no se ha desplegado la Ley de accesibilidad, no se ha desplegado correctamente la Ley LGTBI, tenemos una carta de servicios sociales desactualizada y eso ha hecho, que ya hemos hablado infinidad de veces, que tengamos las peores listas de dependencia en Cataluña, que seamos campeones en pobreza infantil o que la pobreza extrema en Cataluña haya aumentado. De eso hemos hablado en infinidad de ocasiones. Ya era hora de hablar en qué estaban gastando el tiempo y en qué se gastaban el dinero de los fondos sociales. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Y, por último, respecto a la enmienda del Partido Socialista, obviamente, desde nuestro grupo parlamentario sospechamos que la sentencia del Tribunal Supremo es solo la punta del iceberg. El Tribunal Supremo solo atiende a acciones penales, obviamente las acciones civiles se las reservan para el caso que prospera en alegaciones penales; como han prosperado, pues lo dejarán para el Tribunal de Cuentas. Pero, bueno, en cualquier caso, pues, agradecemos su voto a favor de este punto. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Passarem a votació d'aquesta moció. Peticions de votacions separades? [[Pausa.]] Sí, senyor Aragonés.
Gràcies, president. Per demanar votació separada dels punts 1 i 2, que pot ser conjunta; del punt 3 i dels punts 4 i 5, que també poden ser conjunts, o pot ser la votació conjunta.
Els 4 i 5, que no inclou el 4 bis, entenc, eh? També en el mateix bloc, 4, 4 bis i 5? [[Pausa.]] Alguna petició més? [[Pausa.]] Sí, senyora Caula.
Per separat, el punt 4, separat del 4 bis.
D'acord. Molt bé, doncs passem a votació. Votem, en primer lloc, els punts 1 i 2. Comença la votació. Els punts 1 i 2 han estat rebutjats per 57 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 3. Comença la votació. El punt tercer ha estat aprovat per 65 vots a favor, 61 en contra i 2 abstencions. Votem ara el punt 4. Comença la votació. El punt quart ha estat aprovat per unanimitat, 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el 4 bis i 5 –4 bis i 5. Comença la votació. Els punts 4 bis i 5 han estat aprovats per 67 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les actuacions de la policia]] [[302-00154/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les actuacions de la policia, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Bé, gràcies, president. Diputats, diputades, aquesta és una moció sobre drets humans a través de la qual pretenem avançar en la democratització de la nostra policia després d'unes setmanes en les que hem vist –i no crec que ningú ho pugui negar– reiterades escenes de brutalitat policial. Vull començar la meva intervenció agraint i posant en valor la feina que fan diferents organitzacions, com Irídia, Amnistia Internacional, organitzacions de drets humans, i també Som Defensores o Ojo con tu Ojo, Stop Bales de Goma, en tota aquesta tasca. Bé, des d'En Comú Podem sol·licitem a la cambra avui que es reprovi el conseller Buch per la mala gestió, tant policial com comunicativa, dels dies posteriors a la sentència; per ser el responsable polític de l'ús de bales de goma a Catalunya aquests dies; per no haver aturat les agressions continuades a periodistes; per no haver revertit, ni tan sols haver reconegut, els abusos policials que tots i totes hem vist; per haver estat tres dies desaparegut; per haver contribuït a escalar la confrontació mitjançant una estratègia policial totalment equivocada i per no haver rendit comptes davant d'aquest Parlament quan se li ha demanat. Ara, més enllà de la reprovació, el nostre grup parlamentari vol contribuir a millorar la nostra policia. Aquesta no és una moció contra la bona feina que fan la gran majoria dels disset mil agents dels Mossos d'Esquadra, als quals volem reconèixer el seu esforç i la seva voluntat de servei públic, sovint, en unes condicions laborals que no mereixen. El que qüestionem és el model de policia d'ordre públic que tenim i que no només hem pogut viure aquests dies, sinó que també hem vist en nombrosos casos de desnonaments, que ja vam veure, de fet, en les mobilitzacions contra el Pla Bolonya, contra el 15-M, en la vaga general del 2012 i que durant el darrer any, sota la direcció del conseller Buch, s'ha intensificat amb un clar increment dels episodis en els quals la policia ha fet un ús abusiu o desproporcionat de la força. L'any 2013, el Parlament ja va aprovar les conclusions de la Comissió d'Estudi dels models de seguretat i ordre públic i de l'ús de material antiavalots, que exigien una sèrie de millores, per a nosaltres insuficients, però, en tot cas, aprovades en aquesta cambra. El problema és que a dia d'avui moltes d'aquestes recomanacions, moltes d'aquestes conclusions no han estat implementades i, amb la moció que avui presentem, recuperem algunes d'aquestes propostes i n'afegim de noves, perquè entenem que contribuiran a democratitzar el nostre model policial des d'una perspectiva de drets humans. Perquè, hi insisteixo, no estem només davant d'un problema de males praxis aïllades d'alguns agents, sinó que estem davant d'un problema sistèmic del model policial i, per tant, davant d'un problema polític. Per això proposem: primer, que quan les forces i cossos de seguretat de l'Estat actuïn a Catalunya sota la coordinació dels Mossos d'Esquadra, com ha succeït aquestes darreres setmanes amb l'operatiu postsentència, que, quan això passi, que el conseller d'Interior exigeixi que Policia Nacional i Guàrdia Civil adaptin les seves tècniques i protocols als de la policia catalana i, per tant, que no utilitzin les bales de goma. L'Estatut i la llei autoritzen el conseller d'Interior a fer-ho i fins ara no ho ha fet. Segon, que els Mossos deixin d'utilitzar la tècnica del carrusel, tal com ells mateixos s'havien compromès a fer el passat mes de maig, i que retirin també, en el termini de sis mesos, les pistoles de foam, perquè moltes de les lesions que hem vist aquests dies –les testiculars, pulmonars i també les oculars– no necessàriament són de bales de goma; també són de projectils de foam. Demanem que, com a mínim, es faci pública la instrucció que en regula l'ús, tal com estableix el Codi europeu d'ètica de la policia. Tercer, que es garanteixi que els periodistes poden fer la seva feina de forma segura, no volem tornar a veure periodistes ferits. Quart, que s'investiguin i es depurin responsabilitats en tots els casos on hi ha algun indici d'un ús antireglamentari de les eines policials o d'un ús indegut de la força, i també aquells casos de connivència entre agents de la policia i grups feixistes, com els que també, malauradament, vam poder veure. I cinquè, i el més bàsic, tal com demanen disset entitats de drets humans d'aquí a Catalunya, que es revisi ja d'una vegada la normativa d'identificació dels agents policials amb funcions d'ordre públic per garantir que tots els agents porten la identificació sempre i clarament visible, per davant i per darrere. És un principi bàsic d'una policia democràtica i ens sembla increïble que a dia d'avui, a Catalunya, encara veiem agents d'ordre públic actuant sense la identificació visible. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Carles Castillo.
Bon dia a tothom. Companyes i companys de comuns, sort del procediment d'esmenes, perquè la seva moció, sobretot en el seu redactat original, i encara en algun dels seus punts, era absolutament demagògica, i també una trampa parlamentària, en la que, per cert, ja els ho avanço, no hi caurem. La seva agenda oculta l'únic que pretenia era deixar malament els Socialistes i provocar que Junts per Catalunya i Esquerra Republicana o votessin diferent o anessin a posicions de qüestionament irresponsable del Cos de Mossos d'Esquadra, com efectivament han aconseguit una mica. Aquesta era la seva agenda oculta: no canviar coses, no mirar de forma madura els problemes i buscar canvis reals; marcar-se un punt i posar-nos un parany per fer-nos semblar incoherents. Què es pensaven? Que votaríem a favor de reprovar la gestió del conseller Buch? Vostès, en la seva irresponsabilitat supina i màxima, li donen avui una victòria parlamentària perquè, per no caure en la seva moció trampa, en el seu parany, ens obliguen a sortir a defensar-lo en el seu càrrec. Nosaltres, que som dels que més hem criticat sempre la seva gestió. [[Aplaudiments i veus de «Bravo!]] Gràcies. No són conscients, vostès, companys i companyes de Comuns, que si el senyor Buch dimiteix, que és el que volen el president Torra i altres radicals independentistes, l'alternativa seria encara la línia més dura i posaria encara més en tensió el Cos del Mossos d'Esquadra, un cos de policia que ja està prou tensionat amb la situació que tenim? No són conscients vostès d'això? O pitjor: sí que en són. La seva moció s'ha passat de frenada. És un monument als prejudicis cap a la policia des d'una esquerra que no comprèn que els problemes cal mirar-los a la cara, i no buscar l'aplaudiment fàcil d'una part, enfadada i frustrada, de la ciutadania. Fer política, companys i companyes, és una altra cosa. No es tracta de fer populisme amb declaracions «rimbombants que no tenen cap aplicació pràctica. Condicionar la col·laboració de les forces i cossos de seguretat a qualsevol cosa és una barbaritat. Quan parles ja de qualsevol col·laboració, és una barbaritat de proporcions còsmiques. Per apuntar-se un «tanto, condicionar qualsevol col·laboració equivalia a dir que la pretenien condicionar en el tema que fos, donant igual la seva importància. Bastant fort! Pretenen també, per exemple, fer previsions per les que, com saben perfectament, no tenim competència en aquest Parlament. El que els deia: un pur exercici d'exhibicionisme ideològic. Fugen de convèncer qui té la competència per aconseguir el que pretenen, però es mostren indignats i contents d'aconseguir una afirmació buida. Després tenim un altre apartat de punts que són els de calaix, que de calaix has d'estar-hi d'acord, com que es prenguin mesures en actuacions mal executades o executades fora del Reglament. D'acord; però no es pot obrir una causa general contra Mossos d'Esquadra i fer, com ha fet el Govern també, a través de les propostes d'esmenes dels grups parlamentaris Junts per Catalunya i Esquerra Republicana..., parlar d'analitzar totes les actuacions policials. Totes? Totes, diuen els grups que donen suport al Govern. Mare meva!, imaginin lo sols que es deuen trobar els mossos d'esquadra ara mateix sentint això del seu Govern. Entre altres coses, senyors i senyores diputades, perquè no és res que des del començament no s'hagi començat a fer ja des del mateix Cos de Mossos d'Esquadra, en procés de contínua reflexió i millora, tal com ens recorda sempre el conseller. O lo del carrusel, que el 30 de maig d'aquest mateix any, fruit d'aquesta reavaluació interna del Cos de Mossos d'Esquadra, ja es va decidir d'utilitzar en general i que només es reservaria per a situacions de greus alteracions de la seguretat ciutadana. Perquè, abans de que ningú es porti les mans al cap, la tàctica del carrusel no consisteix –quina barbaritat!, companys de comuns– en dirigir-se contra les persones amb els vehicles policials a tota velocitat; consisteix en dispersar manifestants fent servir el vehicle policial. I no és un matís menor, perquè si es fa a tota velocitat, posant en perill persones, s'està fent malament. Si no es fa en condicions de seguretat, s'està fent malament. Nosaltres, amb la nostra esmena, que no ha estat acceptada per comuns, preteníem explicar això i deixar en mans de comandaments concrets la decisió, limitada a casos realment greus, de risc, a velocitats controlades i a garantir la seguretat també dels manifestants, naturalment. Això és confiar en el Cos de Mossos d'Esquadra, en els seus professionals, al contrari del que fa en general, i sobretot en el seu text original –i mira que sento haver-ho de dir–, la moció presentada pel grup de comuns. Perquè vostès s'atreveixen a atribuir una actitud no només directament delictiva al Cos de Mossos d'Esquadra, sinó absolutament malèvola, perquè diuen pràcticament que van atropellar manifestants a posta. És increïble. Amb nosaltres no comptin per a això. Alguns dels punts de la seva moció, naturalment, els aprovarem. Però aquests que he dit, ni parlar-ne. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Jean Castel.
Gràcies, president. No hi ha cap conseller... –és estrany que no hi sigui, el conseller d'Interior–, diputats, diputades, mirin, començaré per una paraula que ha utilitzat vostè, que és «democratitzar. La policia ja és demòcrata; tots els cossos policials de la Generalitat, del Govern de l'Estat, on hi ha Mossos d'Esquadra, Policia Nacional i Guàrdia Civil, són demòcrates, i no vindrà vostè aquí a democratitzar, com feia esment, cap cos policial. [[Aplaudiments.]] Miri, reprovar el conseller, com li vaig dir l'últim dia a la Comissió d'Interior, en molts de casos nosaltres el reprovaríem per molts de decàlegs, però vostè aquí ho ha fet dintre d'una moció que, si veiem que va envers dels fets succeïts aquella setmana terrible..., doncs, nosaltres aquí ja li avanço que ens abstindrem. Perquè vostè, primer, no ho ha concretat. Però també li dic: reprovar el conseller..., tenim un gran decàleg, un el tenim les últimes vint-i-quatre hores, amb els fets..., l'aturament que hem vist al municipi de la Jonquera. Miri, nosaltres li hem presentat esmenes, no ens n'ha volgut acceptar cap, però començaré... Vostè ja ha fet esment d'aquella comissió que es va fer de treball l'any 2013 i el que va emanar en forma de recomanació... L'hi vull recordar: recomanació. Jo, aquests últims temps, inclús he vist i he sentit parlar de que hi ha una llei contra les pilotes... Escolti'm, hi ha recomanacions, i vostè crec que es va quedar en la 24 de l'apartat cinquè, que entre altres coses diu: «Per aquesta raó s'ha d'iniciar immediatament la retirada de pilotes de goma, que han de ser substituïdes gradualment... «Substituïdes gradualment, cosa que no s'ha fet. I vostè pretén retirar tot el que són les eines que té la nostra policia d'una forma, com ja li ha dit el company del PSC, demagògica, insultant i irresponsable en aquell primigeni que era aquella moció que vostè ens va presentar. Però si hagués avançat i girat el full –i aquesta la hi vull llegir literalment– hagués trobat la recomanació 27, que diu: «El Govern ha de garantir que, en els protocols redactats a aquest efecte, la utilització de pilotes de goma i la plataforma d'aigua es concebin com a eines de darrer recurs –«eines de darrer recurs. I, gràcies a Déu, aquestes recomanacions tipificaven quines eren les possibles situacions que ens podíem trobar. Una d'elles, l'exercici de violència o «on hi hagi risc imminent per a la integritat física de la vida dels ciutadans, d'agents de policia i, miri, «o on es produeixi una important destrucció dels béns. S'han complert totes i, a més a més, diria que s'han sobrepassat, en molts de casos. I, miri, li vàrem presentar esmenes que enteníem que eren de responsabilitat, que vostè no n'ha acceptat cap, com agrair i reconèixer a les forces i cossos de seguretat de l'Estat –Mossos, Policia Nacional i Guàrdia Civil–, la seva eficàcia i la seva professionalitat. Treballar per garantir els drets que han estat treballant, en tot cas, per garantir-nos la tranquil·litat als nostres carrers, garantint les llibertats, drets fonamentals de la democràcia vigent en el nostre país i en la nostra comunitat autònoma. Miri, instar el Govern i el senyor Torra, concretament, que deixin d'una vegada per totes la cacera de bruixes que han iniciat dintre del Cos de Mossos d'Esquadra, una cacera envers els nostres agents, on voldríem veure també com s'iniciava de forma més responsable una cacera a tothom, a totes aquelles persones que havien d'identificar que han estat trencant els carrers de Catalunya aquest últim temps. Miri, s'han ocupat aeroports, trens, carreteres; s'han destrossat també els béns i els nostres carrers i incendiat mobiliari urbà, saquejant comerços. Com li dic, recolzament en tot moment i reconeixement a la feina que fan els nostres agents. Instem que es disculpin, que es disculpi vostè per aquella moció inicial; que es disculpi el senyor Torra per aquestes comissions d'investigació que vol portar a terme, i també instem a promoure l'entrega de distincions i medalles a tots aquells policies que s'ho mereixin, que han portat a terme la seva feina com fan sempre, amb vocació i amb la dignitat de portar l'uniforme del Cos de Mossos d'Esquadra. Davant d'això, demanarem que vostè surti avui i té l'oportunitat de presentar les seves disculpes envers del que ha pretès fer de forma molt demagògica. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Ferran Roquer. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyor Parés, potser si el senyor Saura estigués en el seu grup parlamentari no li hagués deixat demanar la dimissió del senyor Buch perquè ell sabria quin pa s'hi dóna quan es gestiona el Departament d'Interior. Recordava l'altre dia que 14.000 firmes demanaven la dimissió del senyor Saura; que quatre bales de goma havien fet malbé ulls de la ciutadania en el mandat del senyor Saura. I és que quan es governa s'ha de gestionar el que hi ha al carrer i el que hi ha al carrer a vegades no és fàcil. Deia vostè que el senyor Buch no ve al Parlament. El senyor Buch va demanar fa més de quinze dies, abans de les eleccions, comparèixer a la Comissió d'Interior i, de fet, em sembla que ho farà la setmana que ve. Els mossos d'esquadra no utilitzen bales de goma, precisament, perquè un manament d'aquest Parlament els priva de fer-ho. I m'agradaria posar una mica en situació de com es trobava el carrer en el moment de sortir la sentència i en el moment d'haver de gestionar totes aquestes circumstàncies. Des del 2012, en aquest país hi ha un moviment cívic, democràtic, independentista que té per costum ser pacífic, no fer malbé res. Les persones que dirigien aquells moviments, aquells moviments socials i polítics, estan a la presó condemnats a un segle, cent anys de presó. És normal que aquesta societat se senti decebuda i és normal que sentin que se'ls ha desmuntat un paradigma que havia existit, i deia: sense violència es pot parlar de tot, es pot fer tot. Doncs no, sense violència te'n pots anar a la presó, també. Feia temps que els aparells de l'Estat parlaven de violència a Catalunya, de la violència del moviment independentista. I quin còctel es va donar? Infiltrats, grups habituals a les protestes i joves absolutament decebuts, que no estan ni organitzats jeràrquicament, ni són un exèrcit de violents, ni són salvatges exaltats, com es va repetint contínua i reiteradament. Sí que estaven, però, decebuts i enfadats i van sortir a manifestar-se. [[Remor de veus.]]
Silenci.
Van sortir a manifestar-se i en alguna ocasió, potser, van cometre, van passar dels límits del que era d'esperar en la seva manifestació. Però què passa aquí? Que els detinguts cauen en un sistema judicial, en un sistema judicial espanyol que s'ha acostumat a utilitzar la presó preventiva i la presó provisional com a un càstig per exemplificar el que no s'ha de fer i el que s'ha de fer; això sí, només a determinats col·lectius: ara penso en La Manada, per exemple. I no, no donarem suport a la reprovació del conseller Buch, no el donarem i ens sobta que vostès no demanin, per exemple, la reprovació del ministre Fernando Grande-Marlaska Gómez o de la delegada del Govern, Teresa Cunillera, per exemple. Respecte altres punts, estem absolutament d'acord que totes les forces i cossos de seguretat que actuïn a Catalunya han de fer servir els mateixos paràmetres que fan servir els Mossos d'Esquadra, i més quan aquesta recomanació prové d'un grup d'experts i ha estat aprovada per aquest Parlament. Per tant, ningú a Catalunya hauria d'estar ferit per una bala de goma, perquè a Catalunya no s'haurien de poder utilitzar bales de goma. Vostès ens demanen que vigilem, que ens preocupem de les situacions injustificades. El meu grup, conjuntament amb el Grup Republicà, va presentar una proposta de resolució en la que demanàvem que s'investiguessin les actuacions policials i, en el cas que n'hi hagués d'injustificades o no adequades, ajustades a protocol, s'establissin, mitjançant els mecanismes d'investigació interna, les responsabilitats que se'n derivessin i es castiguessin aquells que utilitzen males praxis. Perquè els sistemes no són bons o dolents per si sols, els que utilitza la policia, sinó que, en ocasions, determinats policies utilitzen malament els sistemes. En resum, rebutgem i demanem que s'aïllin els comportaments incívics a les manifestacions independentistes. No volem criminalitzar el moviment independentista, que ho he dit, tradicionalment, ha estat cívic i pacífic. Demanem al poder judicial que no utilitzi mesures extremes com la presó incondicional o la presó incomunicada, com una cosa que es faci servir cada dia, que només s'apliqui en situacions extremament puntuals. Els Cos de Mossos d'Esquadra està ple de bons professionals i de bons servidors públics. Defensem el cos, depurem les responsabilitats que es puguin derivar d'actuacions inapropiades o no ajustades a protocol. I, mirin, les societats avançades i Catalunya n'és, necessiten protestar, és intrínsec a la democràcia, protestar. És bo que ho facin i, sobretot, els joves. Això no els converteix en un grup terrorista ni en res que s'hi assembli, potser és l'embrió d'una societat crítica i justa, culta i exigent amb els seus drets i els seus deures. Sens dubte, el que tots els que estem en aquest Parlament volem. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la senyora Montserrat Fornells.
Moltes gràcies, president; diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Després de la sentència del passat 14 d'octubre, injusta per als nostres presos i preses polítiques, això va comportar que la ciutadania del nostre país respongués a manifestacions i concentracions arreu del territori. Hi vam poder veure algunes actuacions policials que no ens van agradar i que algunes ens van deixar perplexos per l'ús desproporcionat de la força. Per part del nostre grup, votarem a favor a la gran part dels punts d'aquesta moció. Pel que fa al punt 2, ens sumem a exigir al Govern de l'Estat de Pedro Sánchez que tots els cossos policials que operin a Catalunya adaptin i respectin els protocols que aquest Parlament ha aprovat per a la policia catalana, per garantir l'ordre públic mentre operin aquí, sense oblidar, evidentment, la reclamació que ja hem fet en aquest Parlament de retirar la seva presència a Catalunya. Pel que fa al punt 3, estem d'acord a no usar la tècnica operativa del carrusel, ja que aquesta no és justificable, el seu ús, i considerem que és perillosa. Pel que fa al punt 4, estem a favor que els periodistes puguin garantir el dret a informar i puguin treballar d'una forma segura sense que ningú els colpegi. Des d'aquí aprofito per donar tot el suport i recolzament a aquells periodistes que van patir alguna agressió en les passades setmanes durant les manifestacions que hi van haver al nostre país. En el punt 5, el nostre grup votarem a favor del punt a, ja que som defensors que la policia de Catalunya actuï sempre amb la màxima transparència sobre els criteris amb què s'utilitzin els materials antiavalots. De fet, aquesta és una demanda explícita que ens han demanat i ens fan a les diferents entitats a favor dels drets humans. Al punt b, no hi donarem suport, ja que creiem que una moció no és el lloc idoni on definir, on decidir quines són les eines de què han de disposar els cossos de seguretat del nostre país. Recordar –ho han fet altres companys que m'han precedit– que per eliminar les pilotes de goma es va dur a terme, d'una forma modèlica, a través d'una comissió d'estudi i les conclusions que se'n van derivar. En el punt 6, en aquest punt estem a favor, ja ho hem manifestat en diverses ocasions i així em vaig dirigir en aquest faristol, l'últim ple. En una policia democràtica cal investigar i depurar sempre aquelles accions que no s'hagin fet adequades als protocols existents. De fet, el company Roqué ho ha manifestat, els dos grups van presentar una proposta de resolució també, que es debatrà a la Comissió d'Interior, i, de fet, també s'ha aprovat –ja també ho han comentat– una comissió d'investigació per part del Govern on s'haurà de parlar i debatre sobre aquestes qüestions. En el punt 7, a més a més, considerem, hi estem d'acord i hi votarem a favor que al investigar la mala praxi que hi hagi pogut haver, si és el cas, de la connivència o possible col·laboració amb empreses de desallotjaments o grups feixistes. Al punt 8 estem d'acord que cal una identificació clara i visible del NOP, és a dir, del número operatiu policial del Cos de Mossos d'Esquadra, que desenvolupin les funcions d'ordre públic, tal com marca la normativa europea, i que sabem que el departament hi està treballant per implementar-ho. Això, aquesta identificació correcta i visible, garanteix la seguretat jurídica dels agents que respecten els protocols i actuen en congruència, amb proporcionalitat i oportunitat i, a més a més, també dona seguretat als manifestants, que podran defensar-se si això no es garanteix. I, a més a més, també, és una demanda que ens han demanat diferents entitats defensores dels drets humans. Pel que fa al punt 9, estem d'acord que cal revisar els protocols d'actuació que regulin com ha d'actuar la policia en els casos de desnonaments, cal deixar clar i recordar que els mossos actuen per donar compliment a una ordre judicial i sempre hem dit i manifestat que no ens van agradar gens les imatges de com la Policia Nacional i la Guàrdia Civil van actuar l'1 d'octubre davant de gent pacífica que estava davant dels col·legis electorals, per tant, tampoc volem actuacions semblants davant gent pacífica en qualsevol altre cas. I al punt 10 hi votarem en contra ja que no volem impedir que la gent capacitada pugui entrar per millorar aquestes unitats. Ara bé, potser el que caldria és una revisió organitzada general del model i d'aquestes unitats i la manera no és vetant l'entrada de noves promocions. Per acabar, fer un prec a tots i a totes per seguir treballant per un model exemplar, modèlic i més proper a la ciutadania. Treballem-hi amb rigor, coherència i sense demagògia. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Sí, gràcies, president. Bé el senyor Roquer, i ara em refereixo al punt 2 d'aquesta moció, deia que també hauríem d'haver demanat la dimissió de Marlaska i Cunillera, és clar que sí, evidentment, el que vostès potser també haurien d'haver fet és sortir a desmentir les declaracions de Marlaska quan va dir que el Departament d'Interior estava al cas de tot l'operatiu i que havia acceptat totes les actuacions i que s'havien fet en coordinació amb els Mossos d'Esquadra. Nosaltres els hem demanat que no es coordinin amb la Policia Nacional, Catalunya en Comú els demana encara menys, els demana que es coordinin només si la Policia Nacional fa servir, com a mínim, les regles que s'han aprovat en aquest Parlament i les instruccions dels reglaments que fan els Mossos d'Esquadra. Nosaltres ens abstindrem, perquè no és la nostra proposta, però és que, vosaltres, ni això. Després, no utilitzar la tècnica del carrusel, sembla mentida que hàgim d'estar demanant això en aquest Parlament. Que no s'agredeixi periodistes... Home!, normal, és que en qualsevol societat democràtica els periodistes haurien de poder desenvolupar la seva feina amb normalitat. Que no es facin servir projectils de foam. És que ha dit la diputada Fornells que aquí es va fer, mitjançant un grup d'estudi..., que es van treure unes conclusions, no?, i que es va fer un treball impecable respecte a l'ús de les bales de goma, i és que resulta que les conclusions d'aquest grup d'estudi no s'han complert. És que l'altre dia van venir els col·lectius que van treballar en aquesta comissió d'estudi i ens van dir que hi havia protocols de reparació que mai s'han activat, mai de la vida! I per tant, jo no sé quan s'ha d'aprovar que no es facin servir determinats materials antiavalots que s'ha vist que la seva mala utilització té unes conseqüències gravíssimes, és una qüestió de model, ja ho ha dit el representant de la proposta de resolució. És que no és un fet aïllat. Els fets que estem vivint són molt greus i vostès no ho reconeixen, és que encara fan servir expressions com «si fos el cas, això ha dit la diputada Fornells, «si fos el cas que haguessin cooperat amb alguns «matons de Desokupa... És que això ho hem vist tots, és que això està passant. Com que «si fos el cas? Reconegui la realitat, com a mínim. És que és un mínim per a la gent que està patint la violència policial al carrer. Investigació, mirin, l'altre dia parlàvem amb en Lluís Monell, precisament per la moció que hem presentat, i els dèiem que no hi havia cap problema, que li acceptàvem les esmenes que ens proposaven, de fet, els hem acceptat determinades esmenes i ni tan sols hi han votat els punts, encara no entenem ben bé per què. I deien, bé, els acceptem les esmenes respecte a la investigació, que ni tan sols reconeix els fets, en esperem a la investigació però fem-ho mitjançant un organisme independent, que no sigui tot mitjançant Afers Interns, com deia el senyor Roquer, perquè ja sabem l'opacitat d'Afers Interns. Ja sabem què passa quan un va a denunciar al mateix cos policial que l'ha pegat, la vulneració dels drets humans. I els ho vam demanar com ja fa molt de temps que fa Irídia, com ja fa molt de temps que fa Amnistia Internacional, un organisme independent per investigar les pràctiques policials. I ens van dir que sí, que d'acord, però no sé per què una mica abans ja no servia aquest organisme independent. Sembla que el corporativisme en els cossos policials passa per davant dels drets humans de la gent.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula la senyora Esperanza García.
Gràcies, president. Diputats, diputades, l'aversió a la policia forma part, gairebé, d'un dels prejudicis clàssics de l'esquerra del caviar, no? Però fins i tot el senyor Saura, quan va ser conseller d'Interior amb el tripartit, va haver de renunciar a aquests prejudicis. Mirin, han passat exactament deu dies des que vostès van votar, juntament amb els separatistes, fer fora la Guàrdia Civil de Catalunya. I amb aquesta moció que han presentat avui, el que continuen és fent les tasques de filial de la CUP i només s'ha de llegir el contingut de la moció per veure-ho. Mirin, els mossos requereixen una bona direcció, en això estem d'acord. És el senyor Buch el millor director dels Mossos? La millor direcció política dels Mossos? Nosaltres considerem que no, però no pas estem d'acord amb instar una reprovació al senyor Buch, en qualsevol cas, pel disseny de l'operatiu de la postsentència del Tribunal Suprem. Requereixen una bona direcció tècnica, evidentment que sí i creiem que no la tenen; vostès no demanen reprovació, per tant, nosaltres no haurem de votar això. Però també requereixen recursos; recursos que vostès neguen amb aquesta moció. Vostès, el que volen –sembla– és que els mossos s'hagin d'enfrontar davant del terrorisme urbà amb les mans lligades a l'esquena, sense cap mena de recursos. I nosaltres o donarem suport a això. Perquè la funció de manteniment de l'ordre públic i de garantiment de les llibertats públiques que fan els Mossos d'Esquadra és majoritàriament exemplar, pesi a qui pesi, i no es pot criminalitzar, en cap cas, amb insídies generalitzades a aquesta tasca, perquè aquestes insídies generalitzades són més producte d'un marc mental que vostès tenen des de fa massa anys que d'una realitat constatada. Perquè vostès diuen, nosaltres presentem aquesta moció, textualment: «per contribuir a millorar la policia. O sigui, contribuir a millorar la policia és votar a favor de l'expulsió de cossos policials? És criminalitzar-los? És deixar-los sense estris tècnics ni materials davant el terrorisme urbà? Nosaltres pensem que no. Vosaltres feu aquesta moció i parleu de «drets humans envers «brutalitat policial, però aquesta moció s'assembla més a una interlocutòria de Torquemada contra els cossos policials que, realment, a una ajuda perquè els cossos policials siguin més eficients, amb més garantia democràtica a Catalunya que no pas el que diu aquesta moció.
Gràcies, diputada. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn, de nou, el diputat senyor Marc Parés.
Bé, ja veig que la moció ha incomodat severament diversos grups d'aquesta cambra, en tot cas, agafo les paraules de la senyora Fornells, que crec que realment cal un debat sobre quin és el model policial i d'ordre públic que volem per a Catalunya. Volia agrair, també, la bona disposició, en realitat, tant del diputat Castillo com del diputat Roquer per treballar algunes de les esmenes que hem, efectivament, treballat. En algunes m'hagués agradat arribar a acords i no ha estat possible, després de sentir la intervenció..., segurament perquè no hi havia voluntat d'arribar a acord i calia justificar un vot de revalidació del senyor Buch al capdavant de la conselleria d'Interior. Però bé, en qualsevol cas, senyor Roquer, dir-li també que el conseller Buch, quan va venir aquí a la interpel·lació, no va contestar cap de les preguntes que li vaig formular, entre elles –tot i que ja ho sabem–, qui estava al capdavant, qui està al capdavant del CECOP, coordinant l'operació policial postsentència, que era ell, el conseller Buch i, per tant, ell és el màxim responsable polític com a coordinador d'aquest operatiu policial. Efectivament, la proposta de moció que presentàvem el que vol és avançar en democratitzar el cos, perquè parla de drets humans, i per a nosaltres avançar en drets humans és democratitzar; i no ho diem només nosaltres, sinó que la majoria de punts, si s'han llegit la moció, provenen de propostes que fan entitats de drets humans amb les quals estaria bé que també la resta de grups, com PSC, Ciutadans i PP s'hi reunissin per escoltar les seves propostes de millora. I acabo dirigint-me als companys i companyes d'Esquerra Republicana. Avui teniu l'oportunitat de desmarcar-vos del model policial del conseller Buch, de desmarcar-vos de la repressió i la brutalitat que hem vist durant les darreres setmanes, de ser coherents entre el que es diu en campanya electoral i el que es vota després de la campanya. I, per tant, el que us demano és que sigueu valents, que us sumeu a la nostra proposta i comenceu així a mostrar que hi ha un altre rumb possible per a aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Hem cridat a votació. S'ha sol·licitat votació separada del punt 2, d'una banda, i de l'altra un paquet amb el punt 1, el 3, el 5.b, 9.a, 9.b i 10. [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí, senyora Sirvent.
Per demanar votació separada del punt 10, també.
D'acord. Alguna petició més? [[Pausa.]] Sí, senyora Caula.
Per separat, del bloc que ha dit, el punt 1, per un costat, i el 5.b, per l'altre; i crec que li han demanat el punt 10 ara també?
Sí. Sí, sí. [[Marina Bravo Sobrino demana per parlar.]] Sí, senyora Bravo...
No sé si interesará, de todos los puntos y subpuntos, porque nosotros pediríamos del 1, del 4, del 5 y los subpuntos, del 7 –que podría ser conjunto–, del 8 y los subpuntos, y del 9 y los subpuntos.
Els subpunts, vol dir separadament? [[Pausa.]] Doncs, efectivament, acabarem abans votant-ho tot per separat. Hem cridat a votació, doncs? Passem a votar la moció. Comencem pel punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 73 en contra i 42 abstencions. Passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per 67 vots a favor, 40 en contra, 19 abstencions, i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 86 en contra, cap abstenció, i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 5.a. Comença la votació. El punt 5.a ha estat aprovat per 96 vots a favor, 31 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 5.b. Comença la votació. El punt 5.b ha estat rebutjat per 11 vots a favor, 116 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 ha estat aprovat per 87 vots a favor, 36 en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 7.a. Comença la votació. El punt 7.a ha estat aprovat per 123 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 7.b. Comença la votació. El punt 7.b ha estat aprovat per 123 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 8.a. No sé si l'encapçalament té sentit per si sol, perquè a vegades passa que... Sí, votem el punt 8 i després el 8.a, eh? Per tant, votem l'encapçalament del punt 8. Comença la votació. El punt 8, l'encapçalament, en aquest cas, ha estat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 8.a –8.a. Comença la votació. El punt 8.a ha estat aprovat per 87 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions. I ara el 8.b. Comença la votació. El punt 8.b ha estat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 9. Comença la votació. Punt 9. [[Veus de fons.]] Encapçalament, sí, sí. Comença la votació. L'encapçalament del punt 9 ha estat aprovat per 86 vots a favor, cap en contra i 40 abstencions. I votem ara el punt 9.a –9.a. Comença la votació. El punt 9.a ha estat rebutjat per 39 vots a favor, 48 en contra i 40 abstencions. I votem ara el punt 9.b –9.b. Comença la votació. El punt 9.b ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 51 en contra i 36 abstencions. Votem ara el 9.c. Comença la votació. El punt 9.c ha estat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I, finalment, votem el punt desè i darrer d'aquesta moció. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 8 vots a favor, 117 en contra i 2 abstencions. No hi ha més punts de l'ordre del dia per aquest matí. Suspenem la sessió fins a tres quarts de quatre de la tarda –tres quarts de quatre. Gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació política després de les eleccions del 10 de novembre de 2019 (retirada)]] [[300-00197/12]] Deixin-me fer-los avinent, també, si us plau, abans no marxin, que s'ha retirat una interpel·lació, la corresponent al punt número 13 de l'ordre del dia. Per tant, aquesta tarda hi haurà menys interpel·lacions. Gràcies.
Bona tarda. Reprenem la sessió. Abans de seguir amb l'ordre del dia, deixin-me informar-los que s'ha posposat la interpel·lació corresponent al punt número 19 de l'ordre del dia, que era la interpel·lació al Govern sobre la situació de bloqueig a Catalunya i Espanya, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, que s'ha posposat per a un següent ple. Per tant, haurem de treure-la de l'ordre del dia. [[Interpel·lació al Govern sobre les subvencions del Departament de la Presidència i els beneficis fiscals a entitats de dubtosa utilitat social]] [[300-00188/12]] Passem ara al punt setè, que és la primera interpel·lació: interpel·lació al Govern sobre les subvencions del Departament de la Presidència i els beneficis fiscals a entitats de dubtosa utilitat social, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula la diputada senyora Sonia Sierra.
Moltes gràcies, senyor president. Bona tarda, diputats, diputades. Consellera, uno de los temas que más nos preocupan en Ciudadanos es el uso del dinero público. Y desgraciadamente sabemos que los anteriores gobiernos nacionalistas han malversado dinero para destinarlo al procés. Esto ya son hechos probados. Pero hay otros que todavía están pendientes de resolución, como, por ejemplo, el caso d'Acció Cultural del País Valencià, que, gracias al trabajo de Ciudadanos, ya está siendo investigado por la fiscalía. No me corresponde a mí decir si ha habido delito o no; eso lo decidirá la justicia. Y nosotros acataremos lo que diga la justicia, nosotros no iremos a quemar containers, nosotros no iremos a cortar carreteras ni a cortar vías de trenes, porque, aunque a ustedes les parezca muy exótico lo de cumplir las sentencias y no liarla muchísimo, pues, la verdad es que es de primero de democracia. Y yo aquí estoy como representante de los catalanes, y por eso mi obligación es preguntarle por el uso del dinero público. ¿Por qué tiene que utilizar nuestro dinero en pagar la hipoteca de todo un edificio en el centro de Valencia? Porque evidentemente no se conforman con un local, no, no; un edificio entero en el centro histórico. Imagino que me saldrá con el Estatut y con la defensa del catalán, pero la realidad es que el artículo 12 del Estatut, que supongo que es al que se querrá referir, no dice nada de pagar hipotecas a entidades privadas de otras comunidades autónomas. Y esto ya se lo digo como filóloga, le aseguro que pagar hipotecas de edificios a entidades privadas no ayuda, pero en nada, a ninguna lengua. Así que, como ya le anuncio que estas respuestas no son válidas, pues espero que me diga algo un poquito más creíble. Pero ya no por mí, sino por los catalanes, porque los catalanes tienen derecho a saber qué se hace con su dinero. Y sobre todo tienen derecho a que su dinero se utilice correctamente y no financiando a entidades privadas de otra comunidad autónoma. Y luego tenemos el caso de Plataforma per la Llengua, que ha protagonizado uno de los casos más deplorables sucedidos en Cataluña –y mira que tenemos donde escoger– como es el espionaje a menores en los patios de los colegios. Esa entidad paragubernamental ha entrado en los colegios con engaños. Y eso de los engaños no es una interpretación mía; es que lo explicaron ellos tranquilamente en rueda de prensa. Dijeron que es que habían engañado a los profesores y a los equipos directivos explicándoles que iban a hacer unas actividades en inglés cuando en realidad lo único que pretendían era tomar nota de en qué idioma hablan los profesores y los alumnos en la hora del patio, para luego hacer públicas unas conclusiones, evidentemente, sin ningún tipo de rigor científico. Porque, por supuesto, no se puede hablar de un estudio sociolingüístico como ellos pretendían, porque... –si me permite el señor Pujol que siga interpelando a la señora consellera...–, como les decía, es evidente que no se puede hablar de estudio sociolingüístico porque ningún sociolingüista ni ninguna entidad académica puede avalar semejante aberración, que se salta todos los códigos éticos y deontológicos. Se trata única y exclusivamente de agitación nacionalista. Y ese espionaje tenía como único objetivo sacarse de la manga unos datos para luego promocionar una campaña que ya anunciaron que iban a hacer este otoño. Esto que ha pasado con Plataforma per la Llengua es gravísimo, pero todavía es más grave que su Gobierno, en lugar de salir a condenarlo y a decir que se depurarían responsabilidades, salió a decir que es que no era espionaje, que era observación de incógnito, como si eso fuera realmente algún tipo de metodología usual y aceptable en las investigaciones académicas, cosa que, por supuesto, no es así, porque, como le digo, se salta todos los códigos éticos y deontológicos. Mire, Plataforma per la Llengua no tiene ningún tipo de utilidad para los catalanes, y se lleva cada año 620.000 euros sin concurrencia pública. Y, de hecho, no solo es que no tenga ningún tipo de utilidad para los catalanes, es que es altamente perjudicial, porque esta entidad, lejos de proteger y promocionar el catalán, lo único que hace es hacer un daño terrible a nuestra lengua y también a la imagen de Cataluña, porque la imagen..., bueno, la noticia de estos espías dentro de los colegios salió en todos los medios nacionales dejando por los suelos la imagen de la escuela catalana. ¿Qué va a hacer desde Presidencia, señora Budó? ¿Le va a quitar las subvenciones? Porque estará de acuerdo conmigo que una entidad que ha dicho en rueda de prensa que ha engañado a profesores y directores no puede recibir ni un euro público. Y, mire, esta ha sido la acción más deleznable que han realizado, porque toca lo más sagrado que tenemos, que son nuestros niños y la educación. Pero desgraciadamente no ha sido la única, porque hasta que se conoció el espionaje a los alumnos y a los profesores, Plataforma per la Llengua ya era tristemente conocida por delatar a negocios por no rotular en catalán o por no atender a los clientes en esa lengua. Y en su afán acusatorio y totalitario han desatado auténticas persecuciones en las redes sociales contra trabajadores que además en muchos casos son de origen inmigrante. Resulta absolutamente repulsivo que el dinero de todos los catalanes se utilice para atacar a personas que tienen sus orígenes fuera y que muchas veces trabajan en situación precaria. Desde aquí, nosotros denunciamos con total contundencia esos ataques supremacistas y clasistas contra los trabajadores por el simple hecho de utilizar la lengua mayoritaria de los catalanes, que es el español. Y pedimos, evidentemente, que se deje de subvencionar a una entidad que se dedica a atacar a personas vulnerables poniendo en riesgo sus puestos de trabajo. No podemos aceptar que el clasismo y el supremacismo del nacionalismo sea financiado con nuestros impuestos. Y tampoco podemos olvidar que los señores del Partido Socialista son también culpables de esta situación, porque ellos permitieron las multas lingüísticas durante los dos tripartitos. ¿De verdad no les da vergüenza que esta persecución política –que es una persecución lingüística, pero por supuesto es política lo que hay detrás– vaya contra trabajadores y contra autónomos? Y, mire, la mayoría de los casos pasan desapercibidos y solo saltan las alarmas cuando algún caso se vuelve mediático, que es lo que sucedió en el caso de una doctora que, en un CAP de Barcelona, una madre denunció que no había querido atender en catalán a su hija. Y rápidamente Plataforma per la Llengua, que, desde luego, no hacen nada bueno, lanzó en Twitter una campaña en su contra, y esta campaña acabó siendo una campaña de acoso y derribo contra una profesional sanitaria que culminó cuando el conocido agitador Santiago Espot se presentó en el CAP con otros radicales para hacer un escrache y exigir que despidieran a la doctora. Y, entre otras barbaridades dijo, y cito literalmente: «Aquí vienen médicos con el ánimo del colonizador a menospreciarnos, no solo esta médica, sino otras muchas. Incluso en este país en el que no te puedes ni morir en catalán. Los catalanes somos muy generosos: "Dejad que hablen en castellano." Fíjense si somos generosos. Pero que no nos humillen en nuestra casa, como humilló esa médica a su madre. No lo toleraremos más. Señora Budó, fíjese si usted está en consonancia con Santiago Espot que él cree que hablar en español es una humillación y usted cree que saludar en español en el pleno del ayuntamiento es segregador. Y también está en sintonía con el presidente de la Generalitat, que cree que no es nada normal hablar español en Cataluña, pese a que es la lengua materna mayoritaria de los catalanes, o con las dos conselleres de Cultura que firmaron el manifiesto Koiné, contra el español en Cataluña. ¿Ustedes de verdad no se dan cuenta que estas entidades, lejos de ayudar al catalán, lo que hacen es perjudicar tanto al catalán como a la imagen de Cataluña? ¿Ustedes no se dan cuenta del daño que hacen? Dejen de financiar a esas entidades que se dedican a atacar y a poner una lengua contra la otra, dejen de crear problemas. Y más ejemplos. Òmnium Cultural, que de cultural solo tiene el nombre. Su presidente está encarcelado por sedición, y hace unos días, mientras Cataluña estaba paralizada por las llamas y la violencia del separatismo radical –ese que usted no ve, que no ve ningún tipo de incidente–, arengó a las masas desde la cárcel diciendo: «Lo estamos volviendo a hacer; hemos parado el país. Es evidente que una asociación que venera a un presidente sedicioso, que lejos de arrepentirse llama reiteradamente a la insurrección, no puede campar libremente por nuestros colegios para adoctrinar a los alumnos en su odio a España y en su campaña contra el estado de derecho. Por eso, desde Ciudadanos reclamamos, obviamente, que se le tiene que quitar la condición de entidad cultural. Por cierto, hemos pedido cuántos colegios están adheridos a Òmnium a su Gobierno y con su habitual opacidad nos han negado esos datos. Y si nos ocultan esta información es porque saben perfectamente que lo que están haciendo con nuestras escuelas es perverso. En estos días que se ha destrozado Barcelona y otras ciudades, mucha gente señala la juventud de estos atacantes, que en muchos casos no han salido de la adolescencia todavía. Y no es extraño que sea así, porque son jóvenes que desde su infancia solo han vivido procés, odio a España y cuestionamiento e insulto a nuestro estado de derecho. Ese odio, que campa libremente estos días por nuestras ciudades, es el fruto de su adoctrinamiento nacionalista [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , es el fruto del árbol que plantó Jordi Pujol y que ustedes riegan cada día...
Diputada...
...con sus subvenciones. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per respondre la interpel·lació, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyora diputada –bona tarda, diputats i diputades–, varen presentar una interpel·lació sobre les subvencions del Departament de la Presidència i beneficis fiscals a entitats de dubtosa utilitat social. De fet, la veritat és que si hagués de venir aquí al faristol a respondre aquesta interpel·lació seguint el fil literal de la seva pregunta no trigaria ni un minut a contestar-li, perquè el Departament de la Presidència de la Generalitat de Catalunya no dona cap subvenció ni dona beneficis fiscals a cap entitat de dubtosa utilitat social. I ja que no puc contestar allò que no fem des del nostre departament, malgrat que vostè s'entesti reiteradament interpel·lació darrere interpel·lació a dir que sí, aprofitaré, per tant, la meva interpel·lació per explicar quina és l'activitat subvencional del Departament de la Presidència, una vegada més, per veure si ho entenen, eh?, i quina utilitat pública tenen aquestes subvencions que sí que fem. I ho faré, si m'ho permet, fent un repàs a les diferents unitats del meu departament, perquè els ben asseguro que sempre és una oportunitat poder parlar de les diferents polítiques públiques que es fan, que fem des del Govern de Catalunya. Dit això, l'activitat subvencional del Departament de la Presidència es regeix, com no pot ser d'altra manera, per la Llei general de subvencions i la resta de normativa aplicable. El Govern de la Generalitat impulsa un model d'administració pública que es basa en la transparència, en el bon govern, en l'eficiència i en el retiment de comptes. En base a aquests principis, l'activitat subvencional del Departament de la Presidència està recollida en l'apartat de transparència del web del departament, que pot consultar vostè sempre que vulgui, on trobarà tota la informació sobre els ajuts i les subvencions atorgades els darrers anys per part de les diferents unitats del Departament de la Presidència, així com la previsió anual de totes les convocatòries que s'aniran desenvolupant. De fet, entrant ja en el que és..., desgranant aquest tipus de subvencions, permetin-me que comenci amb les subvencions als mitjans de comunicació. Unes subvencions que tenen uns criteris ben clars i pautats i que es fonamenten, com no pot ser d'altra manera, en la promoció de la llengua catalana i en la pròpia activitat de l'empresa. Són uns ajuts que tenen la seva raó de ser en la protecció i en la promoció de les llengües catalana i occitana en l'àmbit de la comunicació, un àmbit on, com vostès saben –perquè encara que no ho vulguin admetre, ho saben perfectament– el català juga en inferioritat de condicions, especialment, en el sector de les empreses privades. I és per això, que aquestes subvencions busquen enfortir les empreses de comunicació que utilitzen la llengua catalana i l'occitana en els seus continguts periodístics. En concret, en l'àmbit de la comunicació podem trobar cinc línies d'ajuts als mitjans de comunicació en català; quatre que anomenem estructurals i una línia per projectes. Per tant, des d'aquest Govern, ho reitero, tenim un ferm compromís amb la promoció del català en els mitjans de comunicació, compromís que respon a la clara utilitat social d'aquestes polítiques, una utilitat que es tradueix en unes conseqüències lingüístiques, però també cíviques, culturals i econòmiques que fan del nostre país un territori cohesionat. També podem parlar de les subvencions que s'atorguen des de la Secretaria General de l'Esport i que poden anar adreçades a les federacions catalanes esportives, a les unions esportives i clubs i associacions i als consells esportius, i que tenen com a objectius principals, i també estan regulades per la Llei de la transparència: protegir i regular l'associacionisme esportiu; promoure i planificar l'esport de competició i d'alt nivell; promoure l'esport d'esbarjo, de lleure, de salut; donar als esportistes amb discapacitats, i també ordenar i difondre el coneixement i l'ensenyament de l'esport, vetllant especialment per la pràctica esportiva en l'edat escolar. També tenim, per altra banda, totes les subvencions que es donen des de Presidència, com les convocades per l'Institut Català de les Dones i que donen subvencions a entitats per a la realització de projectes d'utilitat pública o d'interès social per promoure la igualtat efectiva entre dones i homes, com poden ser projectes que impulsen, planifiquen o executen accions d'inserció laboral per a dones o projectes que tenen per objectiu l'erradicació de la violència masclista. Segueixo explicant-los totes les subvencions del Departament de la Presidència. I ho faig també amb els ajuts que estan relacionats amb la Secretaria d'Administracions Locals i de Relacions amb l'Aran. Ho deuen recordar: nova convocatòria després de més de vuit anys del Pla únic d'obres i serveis de Catalunya, amb l'objectiu d'impulsar accions que afavoreixin la generació d'oportunitats i de desenvolupament territorial amb dues línies de subvenció, una de 160 milions d'euros destinats al programa general d'inversions, i uns altres 90 milions d'euros destinats a finançar projectes per a aquells nuclis poblacionals menors de cinc mil habitants i que, per tant, requereixen una inversió per part de la Generalitat per garantir l'equilibri territorial arreu del nostre país. Seguim fent repàs de les subvencions i ja arribo allà on vostè entrava, senyora Sierra, i malgrat que no li agradi, permeti'm que li recordi novament això de l'Estatut, això que deia vostè: «no vull que m'ho digui, miri, però és que ho diu l'Estatut, i com que l'Estatut és una llei orgànica, permeti'm que li recordi de quina manera, a través de les subvencions de la Presidència donem –donem– compliment al mandat de l'Estatut d'autonomia en el suport a diferents iniciatives que duen a terme altres territoris per tal de fomentar el català en altres territoris, fora de Catalunya, de parla catalana. I concretament ho diu l'article 50.3 de l'Estatut, que preveu que les polítiques de foment del català s'han d'estendre al conjunt de l'Estat, a la Unió Europea i també a la resta del món. Vostè, com a filòloga, potser ho hauria de saber, la llengua catalana és patrimoni compartit amb Andorra, amb Aragó –a la banda de la Franja–, amb la Catalunya Nord, les Illes Balears, el País Valencià i la ciutat de l'Alguer a Sardenya. I tota política de protecció o de normalització ha de tenir en consideració el conjunt del domini lingüístic, ja que la situació de la llengua en un dels territoris incideix en la situació general de l'idioma. L'actual Govern segueix fent el que s'està fent des de fa quinze anys, amb governs diversos i de tots els colors, que és la defensa i la promoció del català a Catalunya, a València i al món. I en base a això és que la Generalitat de Catalunya concedeix aquestes subvencions a Acció Cultural del País Valencià, però també a la Bressola , a la Catalunya Nord –per posar un exemple–, o a la Fundació Escola Valenciana, a la Fundació Sambori o a l'Obra Cultural Balear. I amb relació a les subvencions que vostè demanava sobre Acció Cultural del País Valencià, els recordo que se'ls ha facilitat tota la informació que han demanat sobre aquestes subvencions a aquestes entitats, fins i tot van tenir ocasió de venir a consultar tota la informació i totes les factures emeses i pagades des de la Generalitat de Catalunya des de l'any 2003. Parla també de l'edifici d'El Siglo, un immoble que va ser adquirit per les entitats Acció Cultural del País Valencià i la Institució Cívica i de Pensament Joan Fuster, amb la intenció de disposar d'un immoble que pogués ser alhora seu social i un espai on organitzar i on presentar diverses activitats que donen visibilitat al projecte de promoció de les relacions entre els territoris de parla catalana en l'àmbit social, en l'àmbit cultural, l'acadèmic i per a la realització de diferents activitats dins d'aquests àmbits. Miri, no entraré en el seu joc de desqualificacions, de falsedats o de llenguatge barroer –no hi entraré–, podria fer-ho, però no ho faré. Des del Govern li diré que defensem i que defensarem el foment i la difusió del català arreu, amb aquestes i amb d'altres actuacions. Aquesta és la nostra obligació, aquest és el nostre compromís i, a més a més, ho fem convençuts de la seva utilitat social. Tot i això, per activa i per passiva, ja els hi hem explicat, i jo mateixa ja els hi he explicat des d'aquest faristol alguna altra vegada, però ho tornarem a fer, tantes vegades com calgui: ho tornarem a fer. I ho tornarem a fer les vegades que faci falta, perquè ho fem des del convenciment de la nostra acció de govern. Com veuen –i com saben– la política de subvencions i beneficis fiscals del Govern de la Generalitat de Catalunya és totalment transparent i subjecta al retiment de comptes en compliment de la Llei de transparència i de bon govern, i donant suport a les iniciatives i els projectes que vagin en benefici de totes les catalanes i els catalans d'arreu dels territoris de parla catalana. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica és el torn de la diputada. De nou, quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Senyora Budó, crec que no té gaire clar el que significa una interpel·lació, significa que jo li faig un seguit de preguntes i vostè em contesta. Una interpel·lació no consisteix en venir aquí i llegir el que li han escrit els seus assessors. Que l'entenc, entenc que faci això, perquè cada cop que parla sense llegir el que li han escrit esdevé trending topic i, normal que li diguin: «No surtis ni una ratlla del que t'hem escrit, ho entenc. Però, clar, és que això no és una interpel·lació [[aplaudiments]] , perquè si jo parlo d'una cosa i vostè d'una altra... Miri, no hi ha cap article de l'Estatut que digui que s'ha de pagar la hipoteca d'un edifici a una entitat privada, no existeix aquest article a l'Estatut. I, miri, li dono les gràcies per tota aquesta informació que ens van donar sobre Acció Cultural del País Valencià. Sap on és aquesta informació ara mateix? A la fiscalia, la fiscalia l'està investigant. I vostè diu: «ho tornarem a fer; fantàstic, nosaltres ho tornarem a portar a la fiscalia. [[Aplaudiments.]] Miri, és evident el fonamentalisme cultural del seu Govern, i vostès, amb l'excusa de la llengua i fent una interpretació absolutament esbiaixada de l'article 12 de l'Estatut, donen subvencions i beneficis fiscals a entitats que es dediquen a fomentar el nacionalisme i el pancatalanisme; aquí, a la Comunitat Valenciana, a les Illes Balears i fins i tot a l'Alguer. I la prova evident que a vostès no els importa la llengua són les pèssimes condicions que tenen els treballadors del Consorci per a la Normalització Lingüística aquí a Catalunya, i és la manca de pressupost per al Consorci de la Normalització Lingüística, mentre es gasten els nostres diners amb les entitats privades de diferents comunitats autònomes i fins i tot de diferents països. I la prova evident que l'únic objectiu que tenen és premiar associacions afins és que una de les afortunades, Associació per a la Salvaguarda del Patrimoni Historicocultural de l'Alguer, per no tenir, no té ni tan sols pàgina web. Quina utilitat té aquesta associació? Perquè hem pogut saber de les seves activitats, o més aviat de les seves no activitats, pel web de l'Institut Ramon Muntaner. I el que sabem d'aquesta associació –que vostè considera que és molt útil, perquè diu que no donen diners ni beneficis fiscals a cap entitat que no sigui útil– resulta que fins al 2008 van donar classes extraescolars de català, però ja no en donen. I resulta que fins al 2012 tenien un cor que cantava en les misses en alguerès, però és que tampoc fa això. De veritat és d'utilitat pública que els diners dels catalans vagin a finançar les misses que fan a l'Alguer? Això –senyora Budó, li estic parlant–, creu que això és útil? Espero que em respongui. Per veure que no tenen cap mena d'intenció de que tinguin cap mena d'utilitat aquestes entitats..., és que els és absolutament indiferent el que facin. I per què dic que els és absolutament indiferent? Perquè vaig demanar al Departament de Cultura la memòria d'activitats dels darrers deu anys d'aquesta entitat i sap què em va dir el Departament de Cultura? Que no tenen aquestes memòries ni les han tingudes mai. És a dir..., le están dando beneficios fiscales a una entidad en el Alguer que no saben ni a qué se dedican, básicamente porque no se dedican a nada, y ahí se va el dinero de todos los catalanes. Ahora vuelva a decir que no dan dinero a ninguna entidad que no sea muy útil. ¿Por qué los catalanes tenemos que financiar entidades que van contra el español y que además perjudican al catalán, como es el caso de Plataforma per la Llengua? ¿Por qué los catalanes tenemos que financiar a entidades privadas fuera de Cataluña, que, además, como acabo de explicar, no hacen absolutamente nada? ¿Por qué tienen que tener beneficios fiscales y pueden entrar libremente en los colegios entidades progolpistas, como por ejemplo Òmnium? Porqué cabe recordar que este mes de julio Òmnium impartía cursos de desobediencia civil. Y estos días hemos visto cómo usaban estos cursos de desobediencia civil para destrozar nuestras ciudades, empezando por Barcelona. Mire, usted tiene por costumbre..., y la verdad es que solo me ha dicho «barroera, pero, por lo demás, no nos han atacado mucho, cosa rara. ¿Sabe para qué nació Ciudadanos? Ciudadanos nació para defender la libertad de usar la lengua que cada uno quiera y que no se ataque a los trabajadores de otros orígenes [[aplaudiments]] , hablen la lengua que hablen. Ciudadanos nació para que los alumnos puedan estudiar en su lengua materna, como dice la UNESCO y Ciudadanos nació para hacer frente al nacionalismo que usted y su partido representan. Y todas las asociaciones que tienen sus privilegios fiscales y sus subvenciones no tienen en común la defensa del catalán, tienen en común la defensa del nacionalismo catalán, que es lo que llevan haciendo cuarenta años, financiar el nacionalismo catalán, ustedes, Convergencia y Esquerra Republicana. Pero el nacionalismo siempre, siempre...
Diputada.
...siempre acaba mal. Y ahora que vemos cómo destrozan nuestras calles, cómo queman containers, cómo cortan carreteras y cómo cortan vías, se ve la necesidad de que naciera...
Diputada, ha acabat el temps.
...viviera i ganara en Catalunya Ciudadanos. Era imprescindible. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per fer la rèplica té la paraula la consellera de nou.
Gràcies, president. Diputades, diputats, res de nou. Res de nou en les seves intervencions. Estem al dia de la marmota. El seu objectiu, com sempre, incidir en unes afirmacions que per més que les repeteixin no les faran certes. De fet, la gent ja els coneix, i prova d'això són les conseqüències que varen patir a les urnes aquest passat diumenge 10 de novembre. [[Aplaudiments.]] Però, miri, el més trist de tot plegat –el més trist de tot plegat– és que a vostès els interessen ben poc les explicacions que els puguem fer arribar des del Govern, per no dir que no els interessen gens. De fet, vostès només volen tenir uns minuts per fer un cop més el seu numeret, per fer la seva intervenció de campanya permanent en la que vostès estan instal·lats, per veure si tenen una mica més de sort, i si poden aconseguir un tall de veu que els serveixi per donar-los presència als mitjans de comunicació o a les xarxes socials. Aquest és el seu únic interès. Per a això vol, senyora Sierra, les interpel·lacions. I, de fet, en cada sessió i en cada interpel·lació, en cada pregunta, el mateix: crispar l'hemicicle per treure rèdit comunicatiu; tot per uns segons de pantalla. Llàstima que vostès no venen al Parlament de Catalunya a fiscalitzar el Govern, ni molt menys a fer cap aportació constructiva, cap ni una, mai, perquè la ciutadania de Catalunya tingui el capteniment que es mereix del Govern; cap proposta positiva. Vostès només venen a generar crispació, venen a vendre conflicte, i saben perfectament que mai seran notícia per les seves propostes inexistents. Només són notícia per les seves sortides de to constants i contínues. I així els va. I el més trist és que no l'interessa res del que li he dit. Ni de les subvencions que faciliten la pràctica de l'esport, ni de les subvencions per a la promoció i la protecció de les dones, ni de les subvencions de l'àrea de comunicació, ni les del món local, ni tot allò que fomenta l'ús del català i de la cultura catalanes. Bé, en aquest últim cas sí que hi tenen a dir, perquè mostren molt d'interès en aquest cas, però només mostren un interès: interès a destruir. Un interès malaltís que ha passat a ser una autèntica obsessió, senyora Sierra, ha passat a ser una autèntica obsessió: vostès estan entestats en combatre el català i el model lingüístic de Catalunya. Ens parlava de si sabem per què va néixer el seu partit? I tant, que sabem per què va néixer el seu partit! El seu partit va néixer només per a la confrontació, per anar en contra del català, per anar en contra de l'escola, de la immersió lingüística, que ha estat un èxit a Catalunya, contra els mitjans de comunicació públics en català, per tot allò que sona i representa la llengua catalana i el sentiment i la cultura catalanes. I a través de les seves preguntes, a través de les seves interpel·lacions, propostes de resolució o mocions, vostès, amb les seves obsessions, només busquen un objectiu: la crispació constant i contínua d'aquest Parlament. I això no és fer política, senyora Sierra. Això allunya la ciutadania de la política, augmenta el desprestigi de la política, i la prova és com s'allunya Ciutadans de la política. Ja, ho repeteixo, aquest diumenge en vàrem tenir un clar exemple. I com que no vull entrar en el seu joc, per acabar, li faré una afirmació: l'activitat subvencional [[veus de fons]] del Departament de la Presidència –si en comptes de riure m'escoltés, eh?...–, per tant... Senyora Sierra, si en comptes de riure escoltés, entendria les respostes que li estic donant, d'acord? Bé, en tot cas, ho repeteixo, l'activitat subvencional del Departament de la Presidència es regeix per la Llei general de subvencions i per la resta de la normativa aplicable, li agradi o no li agradi a vostè. I trobaran..., i sempre des del Govern tindran tota la informació que requereixen en l'apartat de transparència i de la web del Departament. I permeti'm que li digui: cada vegada que aquest Departament de la Presidència sigui requerit d'informació, com no pot ser d'altra manera, i per compromís de transparència, se'ls hi donarà. I, per tant, tot allò que vulguin se'ls hi donarà, com se'ls ha donat fins ara tota la informació que han sol·licitat. Per tant, prou de falsedats, prou de mentides, perquè, per més que repeteixin una mentida, no es converteix en veritat. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals]] [[300-00190/12]] La següent interpel·lació al Govern és sobre la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyor president. Senyora consellera, bona tarda. Parlarem de TV3 i parlarem fonamentalment de quatre temes: en primer lloc, finançament; en segon lloc, transparència; en tercer lloc, pluralitat, i quart, què volem fer amb TV3. Mirin, la televisió de Catalunya és una de les més cares de l'Estat, de llarg, de les més cares de l'Estat. Però és que, a més a més, hi ha hagut una claríssima caiguda d'ingressos en publicitat, i a més a més és un pou sense fons –un pou sense fons. Senyora consellera, el canvi legal del tractament de l'IVA el coneixem des de l'any 2015, i, any rere any, la direcció de la corporació demana al Govern diners per fer front a aquest pagament de l'IVA. Des del 2015 sabem que hem de pagar aquest IVA. Però és que, a més a més, el 2017 vam haver de fer una aportació extraordinària de gairebé 40 milions d'euros; el juliol del 2018, al voltant de 22,6 milions d'euros més, afegits als pressupostos de la corporació; aquest mateix any, van caure els ingressos en publicitat al voltant de 2 milions d'euros; el gener del 2019, hi insisteixo, tanquem aquests ingressos de publicitat en 2,4 milions d'euros menys, i aquest mateix any, el febrer del 2019, tornem a demanar al Govern una aportació extraordinària de 23 milions d'euros. És un pou sense fons, és insostenible, i l'actual direcció de la corporació catalana no pot continuar per aquest camí. Per què? Perquè s'està posant en risc la continuïtat de la mateixa ràdio i televisió públiques i la continuïtat del sector. I jo crec que vostè els ha de donar un toc d'atenció, als actuals directius de la corporació catalana, perquè això no pot continuar d'aquesta manera. Ens agradaria saber també quan tenen previst tirar endavant el contracte programa. Transparència. La senyora Llorach ha portat l'òrgan de garantia d'aquest Parlament del dret d'accés a la informació pública i ha portat la Mesa del Parlament davant del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, perquè es nega a donar una informació que ha sol·licitat una diputada d'aquest Parlament. I, com no la vol donar, ens porta a la Mesa i a l'òrgan de garantia al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. Vostè què en pensa? Li sembla normal que la Mesa del Parlament li digui a la presidenta de la «corpo que ha de donar una informació, que és un conveni, un conveni de la corporació catalana amb la Damm i l'Airbnb, que volem còpia d'aquest conveni i no ens el donin i que ens porti als tribunals a tota la Mesa i a l'òrgan de garantia que té aquest Parlament? A vostè això li sembla bé? Perquè, clar, el treball parlamentari queda per terra. A la darrera Mesa del Parlament, una altra diputada, en aquest cas de Ciutadans, ha preguntat quant ha costat, el cost a TV3 del trasllat per cobrir la manifestació de Brussel·les, i no hi ha manera de que ens ho diguin. I una altra vegada la Mesa del Parlament ha tornat a insistir al Govern de que, si us plau, ens donin aquesta informació, que tenim dret a saber-ho. Senyora consellera, hi ha un forat en les finances, però també hi ha una caixa tancada i obscura, a la qual ningú pot accedir, a la ràdio i a la televisió públiques. No és el millor exemple, no és la millor garantia de com s'han de fer les coses. Tenim també un problema molt greu de credibilitat. Sap vostè perfectíssimament que les últimes dades del CEO ens indiquen que la televisió pública en aquest moment, pràcticament, únicament la veuen les persones que se senten properes a la independència i que aquelles persones que no se senten properes a la independència ja han deixat de veure TV3. No ho dic jo, ho diu el CEO –el CEO, eh? Pràcticament un 70 per cent de persones que veuen TV3 exclusivament se senten fonamentalment independentistes. Per què? Doncs perquè hi ha una programació a la ràdio i televisió públiques que molesta enormement la resta de la població de Catalunya. Hi insisteixo: i no ho dic jo solament, ho diu el CEO, i ho diu també el nou Consell Professional de Programes de la CCMA, que entén que s'estan produint crítiques sobre la parcialitat de TV3 i que pensa que de vegades es confonen bastant l'opinió i la informació en molts dels programes que es donen a TV3 i que això comporta que segurament moltes de les persones que veuen TV3, doncs, han deixat de veure TV3 en aquest moment, per totes aquestes qüestions. TV3 ha de fer un esforç per aquesta manca de definició nítida entre el que és informació i el que és opinió. Tampoc ho dic jo: ho diu el llibre d'estil de la mateixa Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. S'ha de fer una diferència clara entre informació i opinió. No és normal que els conductors de programes informatius facin aquesta, diguem-ne, pàgina al començament sobre la seva opinió sobre les notícies que s'estan donant, perquè d'aquesta manera hi ha molta gent que desconnecta de la ràdio i de la televisió públiques. I s'ha de fer, sobretot, un esforç permanent per aquesta percepció d'independència dels mitjans públics i del seu prestigi davant tota la societat. Hi insisteixo: no ho dic jo, ho diu el nou Consell Professional de Programes de la CCMA. És inqüestionable, senyora consellera: TV3 l'ha deixat de veure bona part de la població de Catalunya. És inqüestionable. No hi han excuses, no hi ha cap excusa. No pot, vostè, posar l'excusa de l'idioma, no és cert. No pot posar l'excusa de que estem en un moment especial, en aquest moment, i per tant hi ha molta gent que ha deixat de veure... No és cert. Per què, per quina raó? Perquè vostè té l'obligació d'intentar que això no torni a passar. Miri, nosaltres personalment havíem fet també l'esforç de..., alguns dels insults que han fet alguns dels col·laboradors de determinats programes de la radiotelevisió pública, insults adreçats a la senyora Arrimadas, al senyor Iceta, al senyor Cañas, al senyor Rabell i a més membres del Parlament, hem fet l'esforç o hem fet l'exercici de fer aquest insult canviant el nom i posar alguna de les persones que estan aquí en aquest moment, vostè mateixa, jo mateix... No m'atreveixo, no m'atreveixo a fer-ho. És barroer. És desagradable. Consellera, no fa gràcia. A vostè li fan gràcia, els insults aquests de determinats col·laboradors? No fa gràcia. I sap què passa? Doncs molt senzill: que a la comissió parlamentària de la CCMA, presidida pel senyor David Mejía, ens han dit, «bé, tot això es fa en clau d'humor, i es pot fer, perquè, com es fa en clau d'humor, es pot fer. I això no fa cap gràcia, consellera. Ja donem per perduts l'esforç permanent i la insistència que hem fet a la senyora Llorach i als directors de que posin fre a aquestes qüestions que s'estan fent des de la ràdio i la televisió públiques. No hi ha manera –no hi ha manera. Sembla, alguna vegada sembla, senyora consellera, que, com més ens queixem, més insults rebem per part d'aquests col·laboradors. I tampoc serveix l'excusa de que, «bé, com són col·laboradors externs de TV3, doncs ho poden dir. No és veritat, això –no és veritat. Perquè vostè té l'obligació de preservar el que seria el compliment del llibre d'estil. I acabaré aquesta primera part de la intervenció comentant un cas que ja he comentat a la mateixa comissió de control, el cas dels presentadors de la BBC, que van fer un acudit, un acudit de mal gust, sobre una persona que no era del Parlament... Sap vostè lo que va fer la BBC? Lògicament, els va suspendre, consellera, i va suspendre el programa –va suspendre el programa–, perquè la BBC va dir que amb segons quines coses no es juga. I hi han col·laboradors de determinats programes de TV3 que han insultat gravíssimament persones d'aquest Parlament. I no podem dir que es fa en clau d'humor, no podem dir que és que s'ha fet perquè és un col·laborador i s'escapa del llibre d'estil, no podem dir això. Jo m'espero una resposta per part de la consellera que sigui contundent, que això no encaixa amb el llibre d'estil i que hem creat una corporació no per insultar, no per degradar, no per ficar-se sempre amb els que no són independentistes i que sembla que se'ls pugui dir de tot, sinó per anar en la direcció contrària, a crear un clima a Catalunya en què es pugui veure una televisió pública que pugui ser de tothom –de tothom– i que tothom s'hi pugui sentir a gust, no solament aquells que se senten de la corda, no solament d'aquells que se senten independentistes. Senyora consellera, com pensa vostè redreçar la situació econòmica de la corporació? –com pensa vostè redreçar la situació econòmica de la corporació? Quan pensa vostè complir amb el llibre d'estil davant de totes aquestes agressions que s'estan produint a aquest? Com pensa eliminar de TV3 aquesta etiqueta de que és una televisió independentista? Moltes gràcies, senyor president, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputades, diputats... Miri, centrant-me en les reflexions que vostè ens feia sobre la Corporació Catalana dels Mitjans Audiovisuals i com hem tingut oportunitat de dir altres vegades aquí en el Parlament, jo vull deixar molt clara la nostra posició com a govern de Catalunya de defensar uns mitjans de comunicació públics com a peça clau per configurar un espai de comunicació; uns mitjans que són, entenem nosaltres, un espai de professionalitat, de rigor, de garantia d'informació acurada, plural, veraç, tal com demostren diferents estudis sobre pluralitat. Permetin-me que tampoc accepti expressions com «és un pou sense fons. Recordar que de l'any 2010 o 2011 fins a l'any 2018 l'aportació en euros per part del Govern a la corporació catalana dels mitjans de comunicació ha estat dels 450 i escaig milions d'euros als 320 i escaig que s'estan donant en l'actualitat. I, per tant, doncs, no és cert que sigui un pou sense fons com vostè estava mencionant. Uns mitjans de comunicació que nosaltres entenem també que representen el pluralisme que han de tenir uns mitjans públics, perquè afortunadament a Catalunya tenim garanties i tenim controls exhaustius sobre els mitjans de comunicació, propis controls d'aquí, del Parlament de Catalunya, que ens ofereixen paràmetres i indicadors objectius i comparables. El pluralisme dels nostres mitjans de comunicació públics, hem de dir-ho i hem de repetir-ho, està garantit amb el model actual, i els seus resultats així ens ho demostren. Vostè parlava de dades, de dades d'audiència, de seguiment, de totes les dades que fan referència a les audiències diàries, a les enquestes del CEO, del CIS i dels informes qualitatius a partir d'anàlisis externes. Doncs vull subratllar la importància dels informes de compliment de les missions de servei públic i d'observança del pluralisme perquè ens ajuda a posar en valor la feina dels mitjans públics a l'hora de valorar la programació i la informació. I és en aquest sentit que el Consell de l'Audiovisual va emetre diferents informes específics de pluralisme a la televisió i a la ràdio que recollien el seguiment informatiu, per exemple, de les campanyes electorals al Congrés i al Senat, per a les eleccions municipals i europees, no? Nosaltres considerem que aquests informes són especialment valuosos perquè incorporen no només els mitjans catalans sinó que incorporen els principals mitjans que es reben a Catalunya; estem parlant de TV3, de Catalunya Ràdio, de la Televisió Espanyola, de Tele 5, d'Antena 3, de la Sexta, de RAC1, etcètera, no? I així, l'estudi del CAC, també, sobre la campanya de les eleccions generals que varen dur-se a terme el 28 d'abril d'aquest exercici 2019, que ens diu que TV3 i Catalunya Ràdio van ser els mitjans que més van igualar el temps de notícies sobre la campanya electoral de les candidatures amb representació parlamentària. Però segueixo amb més dades, que crec que són importants i rellevants: la segona onada del 2019 del baròmetre d'opinió pública del CEO, del passat mes de juliol, on aquest estudi demostra que TV3 és el canal preferit per informar-se, i queda en primer lloc, multiplicant per quatre el resultat del segon mitjà de comunicació. Així, gairebé la meitat dels enquestats segueix la informació a la televisió a través de TV3 i del Canal 3/24, i, en l'àmbit de la ràdio, més d'una quarta part ho fan a través de Catalunya Ràdio i Catalunya Informació. Més dades d'aquest baròmetre del CEO. El 48,1 per cent dels enquestats segueixen la informació a la televisió a través de TV3 i del 3/24, i, en concret, el 44 i mig per cent ho fa a través de TV3, que es manté al capdavant de la classificació, a molta distància de la segona de la llista, que és Antena 3, amb un 11 per cent. Pel que fa al 3/24, un 3,7 per cent dels enquestats tria aquest canal per informar-se. I el 26 per cent dels enquestats trien Catalunya Ràdio i Catalunya Informació per escoltar els espais informatius a la ràdio; un 24 per cent segueix Catalunya Ràdio, que és la segona emissora classificada. Vostè m'estava dient que TV3 està perdent contínuament..., o sovint ens recorden la pèrdua de teleespectadors. Doncs jo li diré que les dades de les mitjanes dels darrers quatre anys del baròmetre del CEO ens diuen que TV3 ha estat la primera elecció per informar-se per part dels ciutadans i ciutadanes d'aquest país, i, concretament, un 44,2 per cent, sempre en primer lloc. Però podem passar, si vol, de les dades del CEO a les dades del CIS, que també ens parlen de quines són les audiències de TV3. I resulta que, segons les dades del seu macrobaròmetre preelectoral, gens sospitós de ser un aliat de Catalunya, aquestes dades del CIS ens diuen que el 47,2 per cent ha optat per TV3 per tenir informació política i electoral. La cadena encapçala el rànquing a Catalunya a molta distància de la segona opció, que és La Sexta, triada pel 15,8 per cent, i la tercera, la de TVE, per un 12,1 per cent. Però a més a més de plurals també hem de recordar –que és important– que els mitjans de la corporació són els mitjans més controlats i auditats. De fet, TV3 i Catalunya Ràdio són auditades pel CAC mitjançant l'informe de control de compliment de les missions específiques del servei públic de la Corporació Catalana dels Mitjans Audiovisuals que es realitza anualment i a través dels informes d'observança del pluralisme del Consell de l'Audiovisual de Catalunya que analitzen els temes que són tractats als informatius i la presència dels diferents actors polítics, a més del temps de paraula i de la proporció per cadascun d'ells que es realitzen cada quadrimestre. Per tant, el control dels continguts, que siguin adequats a la normativa, no el realitza el Govern, el realitza el Consell de l'Audiovisual. I és amb aquests informes, que són públics i que estan a l'abast de tothom, que es constata amb dades que TV3 i Catalunya Ràdio són els mitjans més plurals, els que ofereixen una major pluralitat i diversitat de veus de tot l'arc polític en tots els seus informatius, i que són, de llarg, líders d'audiència a Catalunya. Vostè parlava d'insults i dels continguts. Ho repeteixo, vostès ho saben molt bé, el control es fa a través de la Comissió de Control de la Corporació també d'aquest Parlament –i aquest control el fan vostès, diputades i diputats del Parlament de Catalunya– on compareixen els directors dels mitjans i la mateixa presidenta en funcions per tal de demanar totes les explicacions que se'ls hagin de demanar. I evidentment també a través del Consell Assessor de Continguts i Programació de la corporació i dels consells professionals de TV3 i de Catalunya Ràdio. Recordem, pel que vostè deia, temes d'audiència. Audiències, també una dada importantíssima: cal tenir en compte que TV3 està fent els rècords d'audiència dels últims tretze anys, la millor audiència des del 2006 ha sigut la d'aquest octubre passat. Per tant, en aquest sentit, doncs, nosaltres estem completament tranquils i satisfets dels nostres mitjans de comunicació públics. De fet, fa vint-i-set mesos consecutius que TV3 és líder d'audiència i els mitjans de la corporació catalana són referència de la ciutadania i són referència per informar-se per part de les ciutadanes i els ciutadans. Parlava vostè, ha parlat vostè també del contracte programa, i aquí també permetin-me que hi entri, perquè crec que és important. De fet, és urgent reprendre els treballs per aprovar un nou contracte programa. En aquests moments està pendent per part del Parlament d'aprovar el mandat marc, pas previ a poder negociar aquest contracte programa. El mandat marc són deures que ha de fer el Parlament, i sense aquest pas previ no es pot encabir ni es pot negociar el mandat marc que ha de fer de paraigua del futur contracte programa. Vostè va dir que el mandat marc estava vigent, però l'article 30 de la Llei 22/2005, de la comunicació audiovisual de Catalunya, diu que el Parlament ha d'aprovar cada sis anys un nou mandat marc. Però què passa si s'acaba aquest termini i no se n'aprova un de nou? Doncs que el mandat marc es pot prorrogar a l'espera de que el Parlament n'aprovi un de nou en un termini màxim de dos anys. I estem aquí, en aquests moments estem aquí. Ara ja fa un any que s'ha acabat la pròrroga. Per tant, és feina d'aquest Parlament aprovar un nou mandat marc. I és urgent aprovar-lo. I és urgent perquè necessitem el que vostè deia, aquest contracte programa, per precisament establir el finançament de la corporació. El contracte programa és absolutament necessari per donar tranquil·litat a la gestió de la corporació i per assegurar l'aportació pública pel seu finançament en un context cada vegada més canviant. I ho és molt especialment per donar resposta a les necessitats actuals, que es mouen entre l'evolució del mercat publicitari –vostè també hi ha fet referència– amb la consegüent captació d'ingressos, les innovacions tecnològiques i nous formats o la necessitat d'impulsar la producció. Parlar de finançament vol dir aprovar el mandat marc en aquest Parlament, recordem-ho, però una dada més concreta, si la vol, és que l'aportació per a aquest 2019 per part de la Generalitat, a dia d'avui, ha estat de 231 milions d'euros. Vaig acabant aquest primera intervenció, i vull acabar tal com l'he començat: deixant clar que la televisió i la ràdio públiques de Catalunya són referent informatiu, de servei, de qualitat, de pluralitat, com ho certifiquen els diferents informes i baròmetres dels que he fet esment al llarg de la meva exposició; uns mitjans que, ho repeteixo, són un espai de professionalitat, de rigor, de garantia d'informació acurada, plural i veraç i model d'èxit a Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. A continuació és el torn del diputat David Pérez per fer la rèplica.
Sí; moltes gràcies, senyor president. Senyora consellera, quan dic que és un pou sense fons és que sí, és veritat, té un pressupost, però és que cada dos per tres hi han aportacions extraordinàries, que han de sortir del pressupost de la Generalitat per anar, per dir-ho d'alguna manera, eixugant el dèficit que té, perquè no s'han ajustat al pressupost. «Bé, és que l'IVA, és que el personal, és que la programació, és que, em van dir, «vull competir en alta definició amb d'altres canals..., i això representa aportacions puntuals aproximadament d'uns 30 milions l'any. Per això dic que és un pou sense fons. Diu: «No, és que ens ajustem al pressupost. No, no us ajusteu al pressupost. El CAC diu: «Som..., amb el vot de qualitat del president del CAC s'han aprovat multitud d'informes. Però, hi insisteixo, eh?, amb el vot de qualitat del president del CAC, amb molts representants del Consell de l'Audiovisual que diuen que no hi estan d'acord. Diuen: «No, és que hi ha molt pluralisme a la ràdio i a la televisió pública. Poso solament un exemple. L'informe del CAC al que vostè fa referència diu: «Entitats vinculades al debat polític; presència a la ràdio pública: un 95 per cent, entitats vinculades a l'independentisme, i a penes un 5 per cent, entitats no vinculades a l'independentisme. Aquesta és la pluralitat? Veritat que no? Diu: «No, home, sí, és que han parlat tots. Home, sí, però de manera proporcional no. La pluralitat està molt bé, però la proporcionalitat també. A vostè li sembla normal que el 95 per cent –d'entitats vinculades al debat polític– hagin parlat a la ràdio i solament el 5 per cent de les que no ho són? No. Vostè no pot presumir d'això. Vostè: «No, és que el CAC ens diu a l'informe que ho fem molt bé. Però si diu això, el CAC, diu això: 95 a 5. «TV3 és el primer canal, en informar-se. Efectivament, en l'època del tripartit el 57 per cent de la població s'informava a través de TV3; ara estem en el 47 per cent. Miri, hi ha..., de la gent que veu normalment a Catalunya la televisió un 14 per cent veu TV3, té raó. I aquesta és una xifra líder. La majoria són independentistes. No ho dic jo, ho diuen els informes que vostè ha mencionat. La majoria són independentistes. I a aquests independentistes els pregunten: «–Com veu la informació que dona TV3? –Ah, molt bé, molt bé, sí, perfecta. –I com veu la pluralitat? –Ah, sí, molta, moltíssima pluralitat, molt bé. El 14 per cent de la gent que veu TV3, hi insisteixo, de la qual un 70 per cent és independentista. Aquestes dades són per presumir, senyora consellera? Jo crec que no, eh?, jo penso que no. No ha contestat en absolut a les preguntes que jo li he fet sobre què pensa dels insults que es fan a la ràdio i la televisió públiques. El mandat marc està vigent en aquest Parlament, per un motiu –per un motiu, consellera–: perquè en el mandat marc actual no hi ha hagut contracte programa –no hi ha hagut contracte programa. Nosaltres no podem esperar més a que vostès facin el contracte programa. Faci-ho d'una vegada. I el mandat marc està vigent fins que no se'n faci un altre. Hi insisteixo, senyora consellera, no podem acceptar el que vostè està dient, d'una ràdio i una televisió públiques que incompleixen claríssimament el llibre d'estil tractant els funcionaris públics de la manera que els tracta: analfabets, rabiosos i agressius. «Són molt agressius, fins i tot rabiosos, i la majoria analfabets, en un programa de la radiotelevisió pública. Referint-se als Mossos: «Aquests malparits de gossos que creuen que estan per protegir-te, però de cop i volta et borden, et mosseguen o, encara pitjor, et disparen pilotes de foam. I qui li torna l'ull? I tot això..., la culpa no és d'ells, sinó que és de l'amo. I apareix la foto d'un company seu, el conseller d'Interior. Poden, d'una vegada, dir que això no pot sortir a la ràdio i la televisió públiques? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I no li dic res –no li dic res– de la disculpa que va fer el conductor del programa, eh?, que va dir: «Bé...
Vagi acabant, senyor diputat.
...el que haurien de fer és disculpar-se ells, perquè, clar, hi han persones que estan hospitalitzades, detingudes o ferides.
Acabi, diputat.
Senyora consellera, té l'oportunitat –acabo, senyor president– de desmarcar-se d'una vegada d'aquestes paraules. I prengui –prengui– com a mínim nota del que va fer la BBC. [[Veus de fons i aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per a la rèplica final té la paraula la consellera.
Gràcies, vicepresident. Diputades, diputats..., miri, començaré pel final: òbviament que no m'agraden els insults; els insults, a ningú..., jo crec que aquest país i els nostres mitjans de comunicació no s'han de caracteritzar, òbviament, doncs, per aquests insults, i, per tant, com no pot ser d'una altra manera, condemnar els insults als treballadors i treballadores públiques i a qualsevol persona que des dels mitjans de comunicació s'insulti. Però, malgrat que a mi no m'agradin els insults, no em correspon a mi, com a consellera de la Presidència, fer valoracions sobre els continguts dels mitjans públics de comunicació, perquè, com a govern, no podem fer valoració dels continguts, ni dels programes, ni dels professionals dels nostres mitjans. Aquesta no és la nostra competència, i ho sap perfectament. I ho sap perfectament perquè vostè pot parlar-ne, pot demanar tot tipus d'explicacions dels continguts, dels professionals i dels programes, precisament, a la Comissió de Control de la Corporació Catalana dels Mitjans Audiovisuals d'aquest Parlament, a la qual venen a respondre a les seves preguntes, a les de tots els diputats i diputades, el director de TV3, de Catalunya Ràdio i la presidenta de la corporació. I, per tant, és en el marc d'aquesta comissió de control de la corporació on totes les diputades i tots els diputats poden fer aquesta feina, eh?, i demanar les explicacions corresponents i les responsabilitats corresponents als fets que vostè estava denunciant. Per tant, permetin-me que, malgrat que la meva opinió, com no pot ser d'altra manera, és que ni m'agrada ni entenc, doncs, que s'hagi d'insultar ningú..., realment, no ens correspon al Govern de fer aquests exercicis que tenen aquestes facultats al Parlament de Catalunya. Miri, jo, en la meva primera intervenció, senyor diputat, li he donat moltes dades; de fet, li he donat dades que crec que són objectives, dades que –permeti'm l'expressió– són tossudes a demostrar-nos la realitat de la Corporació Catalana dels Mitjans de comunicació. Professionalitat, pluralitat i veracitat són característiques que identifiquen els nostres mitjans de comunicació. I li donaré dades també d'una altra enquesta, titulada «Consum i percepcions dels mitjans audiovisuals de Catalunya 2019, del Centre d'Estudis d'Opinió, i que ha estat encarregada pel mateix CAC: TV3 és el canal de televisió preferit pels espectadors per tal d'informar-se, per entretenir-se, i ha augmentat el nombre d'espectadors en els últims dos anys. I vull ressaltar especialment aquest estudi perquè és cert que quan parlem dels mitjans de comunicació ens centrem molt en l'àmbit de la informació i potser l'àmbit de l'entreteniment no sembla tan estudiat, i, en canvi, aquest estudi, com li deia, afirma també la preferència de TV3, dels espectadors, també en l'àmbit de l'entreteniment. I, per tant, amb dades a la mà, permetin-me que defensi, doncs, el no sectarisme i, per tant, la pluralitat, una altra vegada, dels mitjans de comunicació públics. I, de fet, he de dir-li que en aquest sentit em va sorprendre i em va preocupar que, en el debat de la setmana passada dels candidats als cinc partits estatals, precisament el senyor Pedro Sánchez va presentar una mesura amb la qual va dir que pretenia acabar amb el sectarisme de TV3; concretament va dir de modificar la Llei general d'audiovisual perquè els consells d'administració de tots els mitjans públics de comunicació siguin aprovats amb el suport de dues terceres parts dels parlaments autonòmics. Jo no sé si per ignorància o per demagògia... Perquè si és per demagògia, miri, em costa molt d'acceptar que una força que es diu d'esquerres i que es diu progressista pugui arribar a ser tan irresponsable com va ser el cas del senyor Pedro Sánchez. I, si es tracta d'ignorància, preocupant també. Però, si és aquest el cas, espero que des del seu partit ja hagin pogut parlar amb el senyor Pedro Sánchez i li hagin explicat allò amb el que precisament..., nosaltres podem explicar, que és l'aprovació ara, de fa pocs dies, de la reforma de la llei de la corporació, que va ser per unanimitat d'aquest Parlament i que contempla la mesura dels dos terços. I, a més, espero que els hagin explicat que TV3 ja els té, des del 2012: un consell de govern escollit pel Parlament, per majoria qualificada de més de dos terços. Ara serà una obligació, i crec que és avanç positiu, però el consell actual ja té una majoria així. Parlem de pluralitat, parlem de controls i d'auditories, parlem d'audiències, parlem de preferència entre els espectadors, parlem d'increment del nombre d'espectadors. En definitiva, i malgrat que sempre tot és millorable i que per això hi som, per ajudar a millorar, els nostres mitjans públics són un model d'èxit i són un model que hem de preservar i, com li deia, millorar entomant nous reptes...
Vagi acabant, consellera...
...com són els nous hàbits de consum i els espais de comunicació digitals. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[David Pérez Ibáñez demana per parlar.]] Digui'm, senyor diputat, per què em demana la paraula?
Per una petita contradicció, si em permet, eh?
Per contradiccions, trenta segons.
Sí. La consellera ha fet referència a un informe que explica lo bé que va TV3. Aquest informe..., les persones que s'han analitzat, totes, totes no rebutgen TV3. El fet de no rebutjar TV3 era la condició per poder fer l'informe. Amb aquestes regles del joc, jo també tinc unes dades boníssimes, senyora consellera. I, cregui'm, això mai ho faria un president com el senyor Pedro Sánchez.
Passam, a continuació, al punt catorzè de l'ordre del dia [[remor de veus]] –silenci...–, que és la interpel·lació al Govern sobre el seu suport a l'Assemblea de Càrrecs Electes de Catalunya, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. [[Interpel·lació al Govern sobre el seu suport a l'Assemblea d'Electes de Catalunya]] [[300-00198/12]] Per exposar-la té la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Consellera, diputats, diputades..., jo li he de reconèixer que abordo ja aquesta interpel·lació amb escepticisme, no?, perquè, després de sentir-la defensa la pluralitat dels mitjans de comunicació públics de la Generalitat de Catalunya, ja arribo amb molt d'escepticisme a plantejar-li aquesta interpel·lació. Però, bé, ho farem exactament igual. Miri, jo vull parlar de quatre coses que vull ubicar geogràficament: Barcelona, Veneçuela, Berlín i Cuba; quatre llocs geogràfics on hi han quatre coses que jo crec que són importants i que val la pena que en parlem. Barcelona, 2018, concretament 14 de maig del 2018, en aquest mateix faristol, el president de la Generalitat, en el debat d'investidura, en el segon debat d'investidura, feia una afirmació..., en feia moltes, eh?, i de fet fixi's que des del maig del 18 fins al novembre del 19, doncs, ha passat un any i escaig i no li hem donat massa importància i l'hi donem ara. Deia moltes coses, però entre les que deia, diu: «Hi han tres vies d'acció política republicana, no? El Consell de la República, l'Assemblea de Càrrecs Electes i la ciutadania apoderada, mobilitzada i involucrada en el procés constituent –bé, un acrònim de lo que deuen ser els CDRs pel Govern, no?, interpreto que deu ser això. Llavors, el que li deia, no?, en condicions normals, no li donaríem massa més importància que l'anècdota, que és el que jo crec que li hem donat durant aquest any i escaig, a tot això de l'Assemblea d'Electes. El que passa és que..., l'oportunitat de la interpel·lació és que s'ha activat. El passat 30 d'octubre es va activar l'Assemblea de Càrrecs Electes o aquest aplec independentista de càrrecs amb salari públic, perquè és bastant equivalent a tot això, no? I aquesta és l'oportunitat d'aquesta interpel·lació. Clar, i això ja ens comença a preocupar. Ho diu el president en la sessió d'investidura i com a part del programa de govern, i després això es materialitza. I, per tant, entenem que això massa, massa normal, entenem que no deu ser, no? Perquè, pel president, aquesta assemblea ha d'estar cridada a assumir, diu, «un paper molt important, així com ara –ho posa al mateix nivell– el Govern fake, anomenat «Consell de la República o que apel·li precisament al que li deia «la ciutadania, apoderada, mobilitzada i involucrada en el procés constituent, que són aquests comandos que aixequen barricades i murs, als que també em referiré; no puc deixar-ho de fer. I tot això al marge de l'ordenament jurídic que ens regula i del que ens hem dotat democràticament i conjuntament, no? I aquest Govern, que és un govern que presumeix sovint –i avui ho hem sentit moltes vegades, no?– de diàleg, de demòcrata, de defensor de les llibertats, amb els fets queda força lluny de tot allò que expressa. I és rellevant no només que el mateix president de la Generalitat i altres membres del Govern hi assisteixin, sinó que també ho és que ho faci el mateix president d'aquest Parlament i que s'anunciï aquesta assemblea –«assemblea, «aplec, n'hi diguin com n'hi vulguin dir– com a complementària al Govern i al Parlament; o sigui, l'Assemblea de Càrrecs Electes, complementària al Govern i al Parlament, amb el silenci absolutament còmplice de tots vostès. I quan dic «de tots vostès em refereixo al Govern, però també, evidentment, em refereixo a la majoria independentista de la Mesa del Parlament, a la qual aquest aplec pretén, d'alguna manera, usurpar funcions. Saben a què sona, això? Saben a què sona? Doncs me'n vaig a Veneçuela, 2016: l'oposició al chavisme guanya unes eleccions democràtiques i és majoritària a l'Assemblea Nacional Veneçolana. Conseqüència immediata: el dictador, Nicolás Maduro, no pot suportar tenir un poder legislatiu que li porta la contrària i crea l'Asamblea Nacional Constituyente, que, molt democràticament, ella està formada exclusivament per chavistes, i és un contrapoder absolut a l'Asamblea Nacional de Venezuela. I és una assemblea, aquesta, reconeguda únicament i exclusivament per grans democràcies –llegeixi'm la cara d'ironia–, per grans democràcies mundials, com són Bolívia, Cuba, Iran, Nicaragua, Rússia i Síria. Un magnífic exercici de democràcia. Una assemblea paral·lela en la que no hi ha l'oposició i els que manen poden fer allò que els ve de gust, com em dona moltes vegades la impressió que ens passa en aquest Parlament. És aquest, el concepte de democràcia que té aquest Govern? L'hi pregunto, consellera. És aquest el concepte de democràcia, realment, que vostès tenen en aquest Parlament? Si tinguessin una mica de dignitat i de respecte per les institucions de Catalunya, que no són només dels independentistes, sinó que són de tots els catalans, no només no hi haguessin assistit, sinó que n'haurien de criticar l'intent d'usurpar l'autèntica representativitat que té el Govern i que té aquest mateix Parlament. Però a vostès, ja ho sabem, els molesta tenir oposició i moltes vegades els molesta sentir-la, venir aquí i sentir que hi ha una part del Parlament que és un reflex de la societat. Hi ha una part de la societat catalana que no comparteix els seus objectius partidistes d'aixecar murs. Això a vostès no els agrada. Sí, i he parlat d'«aixecar murs: Berlín, 1989; caiguda del mur i del comunisme totalitari arreu d'Europa. Doncs aquí tenim un govern que es congratula i engresca a aixecar nous murs –ahir mateix, a la Jonquera. Mentre les democràcies occidentals celebren la caiguda del mur, que simbolitza la llibertat de milions de persones, vostès aixequen murs –a la Jonquera ahir mateix– o celebren la burla a la democràcia que va significar el fals referèndum del novembre de 2014. Sí, els comandos actuen, i el Govern fa l'orni, i el president, «"apreteu", "apreteu". Clar, és l'origen del CDRs. Que són el que són i tenen l'origen on el tenen: Cuba, 1960, acabada de guanyar la revolució castrista; es creen els comitès de defensa de la revolución a Cuba –oh casualitat, CDRs!–, com a grups de control polític i de delació al barris cubans, al dictat del Partit Comunista. I vostès, que alimenten organismes parapolítics al marge de l'ordenament jurídic, com el Consell de la República, del qual vostè, sent consellera, en va estar formant part... [[Veus de fons.]] Sí, vostè en va estar formant part; vostè assistia, com a consellera..., era consellera de la Presidència i assistia a les reunions d'aquest Consell de la República, que no feia altra cosa que pretendre usurpar les funcions seves, del mateix Govern de la Generalitat. Quina paradoxa! Vostè participant d'un organisme o d'una entitat, perquè no deixa de ser una entitat, que el que pretén és usurpar les seves pròpies funcions. I emparen..., i des d'aquests organismes vostès emparen les accions dels comandos, com els deia, dels CDRs, i, en molts casos, i ho estem veient malauradament els darrers dies, violents, d'aquestes agrupacions, no? I vostès venen i reiteren contínuament que vostès són demòcrates i que vostès venen a donar classes de democràcia. Mirin, el motiu fonamental d'aquesta interpel·lació..., i ja l'hi he reconegut al principi, segurament amb ingenuïtat, no?, però és donar-los l'oportunitat de trencar amb aquests tics totalitaris, de desvincular-se... Consellera, ara en té l'oportunitat. Vostè em diu: «No participo del Consell de la República. Doncs desvinculi's no només vostè, desvinculi el Govern del Consell de la República, de l'Assemblea d'Electes i de la violència dels CDRs, perquè són tics totalitaris els que vostès estan demostrant, i apostin per respectar les institucions de Catalunya, perquè, cregui'm, si segueixen vostès per aquest camí, els que n'acabem pagant les conseqüències..., potser també vostès, però en general els que en paguen les conseqüències som el conjunt de ciutadans de Catalunya, independentistes o no independentistes. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, per a la rèplica, té la paraula la consellera de la Presidència, Meritxell Budó.
Gràcies, vicepresident. Senyor diputat, aquesta interpel·lació és sobre l'Assemblea d'Electes, però parlar d'aquesta entitat privada i interpel·lar sobre el suport del Govern a aquesta associació significa també interpel·lar sobre la situació política actual i molt concretament sobre la reducció de llibertats individuals i col·lectives i drets fonamentals especialment a Catalunya, com també significa interpel·lar sobre la intervenció dels poders de l'Estat sobre les nostres institucions. Per dir-ho d'una forma clara: el segrest per part dels poders de l'Estat de la voluntat popular del poble català expressada en la capacitat legislativa del nostre Parlament i en la capacitat executiva del nostre Govern. Però anem per parts. L'Assemblea de Càrrecs Electes de Catalunya és una plataforma impulsada per l'Associació de Municipis per la Independència i que es va fundar el 26 d'octubre de l'any 2016, i està formada per càrrecs electes del nostre país. Estem parlant d'alcaldes i d'alcaldesses, de regidores, regidors, diputades i diputats del Parlament de Catalunya, diputades i diputats del Congrés, senadors i eurodiputats. I efectivament, el passat 30 d'octubre va tenir lloc la seva constitució, perquè, com els deia, es va crear el 2016, però no s'havia constituït fins ara el mes d'octubre. I sí, en aquesta constitució de l'Assemblea de Càrrecs Electes hi vàrem participar el president de la Generalitat, acompanyat del Govern així com també del president i altres membres d'aquest Parlament; una assemblea de càrrecs electes que va fer un manifest de rebuig a la sentència que vulnera drets civils i polítics; que demana l'amnistia i exigeix la llibertat de les preses i els presos polítics, el retorn dels exiliats i la fi de la repressió; que dona suport a la mobilització popular i defensa la sobirania de les institucions catalanes; que exigeix diàleg a l'Estat, diàleg, i una mesa de negociació que retorni el conflicte a la política; una assemblea que apel·la a la mediació internacional per aconseguir aquest objectiu; una assemblea que treballa per l'autodeterminació i per una solució política que permeti als catalans decidir el seu futur polític a les urnes; una assemblea que es va comprometre en defensar els drets civils, socials i polítics de la ciutadania de Catalunya a la que representen els seus electes, a ser al costat de les persones i de les persones que pateixen la repressió, a dur a terme l'acció «Spain, sit and talk a l'Estat espanyol, i que cada electe agafava el compromís de posar-se en contacte amb electes d'altres institucions de l'Estat espanyol, per carta o en persona, per denunciar la repressió que viu Catalunya i la regressió democràtica de l'Estat espanyol: seure i parlar, sit and talk; també amb municipis agermanats dins de l'àmbit internacional. Miri, un dels trets més remarcables del nostre país és la societat civil organitzada, la xarxa d'associacions i de fundacions, que suposen una garantia per a la cohesió del nostre país i un dels motors més potents per al seu progrés. Tant les associacions com les fundacions, a casa nostra, expressen una voluntat d'unir esforços en una causa d'interès comú o general fins al punt que avui són protagonistes d'activitats d'un gran impacte social i tenen un paper molt rellevant al costat de l'Administració a l'hora de fer front als reptes que la nostra societat té plantejats. De fet, la seva interpel·lació d'avui significa interpel·lar sobre la reducció de les llibertats individuals i col·lectives i els drets fonamentals especialment a Catalunya, i, per tant, al voltant d'aquesta causa d'interès comú o general, és ben normal i diu molt a favor de la nostra societat que s'articulin associacions, moviments o plataformes com l'associació de càrrecs electes. Perquè aquest és un fet i els fets no es poden negar. Podríem parlar també de la seva llei mordassa, podríem parlar de les detencions arbitràries que es pateixen a l'Estat espanyol, podríem parlar de presons preventives abusives i injustes tal com dictamina la mateixa ONU, podríem parlar d'atacs a la llibertat d'expressió ja sigui en un balcó o en aquesta mateixa seu parlamentària, podríem parlar de la repressió digital que hem vist els últims dies a cop de decret, podríem posar tants i tants exemples d'aquesta repressió que comporta un greu retrocés democràtic... Però no ho faré, li parlaré de dades també; parlaré de les dades que considera la ciutadania de Catalunya sobre aquesta reducció de llibertats i de drets. I dic «el que considera la ciutadania de Catalunya perquè, com saben, els estudis demostren que no és una qüestió de percepció de només els independentistes; una altra cosa, vostès, serà si volen veure o escoltar dades de les que disposem, però això ja no és responsabilitat meva, és seva. Vostè parla de Cuba i de no sé quins països; jo li parlo de dades d'aquí. Resulta que, si mirem les dades de l'enquesta òmnibus del CEO, tant la de l'any passat com la d'aquest any, els resultats són molt estables: un 65 per cent de la població considera que s'han reduït les llibertats i els drets fonamentals de Catalunya. Però anem una mica al detall d'aquesta dada, perquè, si mirem la resposta de les persones segons el seu posicionament identitari, dels que es consideren només espanyols o es consideren més espanyols que catalans, un 35 per cent està d'acord en que patim una reducció dels drets i de les llibertats. Com sap i com veu, no és una qüestió només de l'independentisme català; crec que la dada del 35 per cent no és una dada menor. I com que no és només qüestió de l'independentisme, faré un apunt també dels resultats classificats segons el partit que es va votar a les últimes eleccions al Parlament de Catalunya. I, si mirem entre els seus votants, els del Partit Popular, resulta que fins a un 66,7 per cent dels seus votants creuen que s'han reduït les llibertats i els drets fonamentals a Catalunya. Ho repeteixo: un 66,7 per cent dels seus votants creuen que s'han reduït les llibertats i els drets fonamentals a Catalunya. De fet, això passa quan la ciutadania ho té clar. És normal que aquesta consideració es traslladi també als seus electes, perquè la classe política no podem actuar d'esquena als nostres ciutadans, i per això, l'Assemblea de Càrrecs Electes. I tant és així que no és d'estranyar que a dia d'avui més del 85 per cent dels ajuntaments catalans rebutgin la sentència del Tribunal Suprem, és a dir, 814 dels 948 municipis de Catalunya rebutgen la sentència del Suprem; com tampoc és d'estranyar que a casa nostra es constitueixin, es configurin associacions, assemblees, plataformes o moviments que lluiten per la defensa dels nostres drets i les nostres llibertats. I li asseguro que la voluntat del Govern de Catalunya no és la d'exercir d'inquisidor, sinó tot al contrari: la nostra voluntat és la de facilitar, acompanyar i reconèixer la tasca que duen a terme les associacions i les fundacions del nostre país. De fet, en aquest context, el Govern de Catalunya lluita i lluitarà per les llibertats, i reconeix i defensa, com no pot ser d'altra manera, el dret a l'associacionisme. Les nostres institucions estan compromeses amb el foment de la democràcia, però al moment actual he de manifestar també la meva preocupació quant a les nostres institucions, la meva preocupació quant a la falta de respecte i de reconeixement de les nostres institucions; institucions que estan patint accions, persecució i repressió que recordàvem en blanc i negre però que ara les vivim en color.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica té ara novament la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, consellera. Miri, aprofito, per començar aquest segon torn, per expressar-li l'acord amb l'última expressió que vostè ha fet servir: preocupació per la manca de respecte per les nostres institucions, absoluta. Completament d'acord. Però sap qui li falta al respecte a les nostres institucions? Vostè i el seu Govern. Sí. Vostè i el seu Govern. Com ho fan? Pujant a aquest faristol a defensar una entitat privada que usurpa les funcions d'aquest Parlament. Això és faltar al respecte a les institucions d'aquest país, això és faltar al respecte a aquest Parlament i això és el que vostè acaba de fer aquí avui i ara mateix. Ja li he dit, quan he sortit, que potser aquesta interpel·lació era ingènua, perquè pretenia buscar de vostès un acte de reflexió i de rectificació amb relació al suport a allò que vostè mateix ha anomenat «entitats privades. I són les entitats privades les que han que salvar les institucions de Catalunya? S'equivoquen. Són vostès, el Govern de la Generalitat de Catalunya, els primers que han de respectar les institucions. I són els primers que no ho fan. I la primera, vostè. Com a membre del Govern de la Generalitat no pot participar en un organisme parapolític com és el Consell de la República. I vostè ho ha estat fent. I el seu Govern està participant d'un organisme assembleari a l'estil veneçolà, com és l'Assemblea d'Electes o l'aplec d'independentistes amb salari públic i contribuents de l'exili de Puigdemont. Dotze euros per assistir. Hem de fer la caixa grossa –hem de fer la caixa grossa. I això és el que vostè ens ha vingut a defensar avui aquí. Ens ha vingut a fer apologia de l'assemblea. I ens ha dit: «Escolti'm, el que afecta a la democràcia, el que és preocupant, el que... i ens ha fet una relació, que si la llei mordassa, que si les detencions, que si els atacs a la llibertat d'expressió, que si la repressió digital. Sap què tenen en comú tots aquests fets que vostè denuncia? Que hi ha poders judicials que poden arbitrar la democràcia i la llibertat de tots aquests fets. D'allò que faci l'Assemblea d'Electes, no hi ha res, perquè no és democràtic. I vostès ho emparen. I aquest és el problema: vostès ho emparen. Un organisme que no té res de democràtic, al contrari. El que pretén és suplantar la democràcia i la representativitat d'allò que vostès tan diuen defensar: la voluntat del poble de Catalunya. La voluntat del poble de Catalunya s'expressa aquí, i enlloc més que aquí! I vostès no poden participar en cap altre organisme que pretengui suplantar... [[Veus de fons.]] Ja sé que no cal cridar, però com que parlant baixet tampoc no se'n volen assabentar, doncs aixeco la veu [[rialles]] , a veure si d'aquesta manera, els hi entra millor. [[Aplaudiments.]] Vostè em parla de les dades de les enquestes del CEO. Miri, jo també li podria parlar de dades d'enquestes. El que passa que tinc la dignitat de no fer-ho. [[Rialles.]] Sí, tinc la dignitat de no fer-ho. Jo vaig fer una enquesta a casa meva i sé el resultat. I no la posaré com a exemple. I vostè em diu: «És que el CEO diu que dos de cada tres votants del Partit Popular van pensar que a Catalunya es vulneren drets i llibertats. Dos de cada tres. No. Dos dels tres que el CEO va trobar que votaven el Partit Popular, perquè només en van trobar tres. Llavors, són, no dos de cada tres, no, dos dels tres. El matís és important –el matís és important. I vostè ens lloa les alabances del moviment associatiu. Miri, jo li he de recordar..., jo no sé si vostè hi era o no hi era o ho seguia o no ho seguia, però li he de recordar les grans reunions d'infinitat d'associacions que es reunien al Parlament de Catalunya en el Pacte pel dret a decidir. Sí, moltes entitats, moltes associacions. Algunes van haver de sortir-ne perquè, després, per sentències judicials, no podien assumir la representativitat del col·lectiu només en favor d'una determinada opció política. Doncs només li donaré una xifra. Sap què li costava això al conjunt de catalans? 62 milions d'euros en subvencions a les entitats i organitzacions i associacions que participaven del seu Pacte pel dret a decidir. Així no, consellera –així no. Això no és democràcia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fer la rèplica té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Gràcies, president. Miri, senyor diputat, la voluntat del poble, sap on està també? A la presó i a l'exili. [[Remor de veus.]] De fet... [[Aplaudiments.]] A la presó i a l'exili! I el primer que haurien de fer vostès és respectar els resultats electorals, els resultats de les urnes, eh? Avui mateix l'advocat de la Unió Europea els hi ha dit ben clar i ben alt, eh? Vulneren els drets polítics i els drets democràtics del president Puigdemont, del vicepresident Junqueras i del conseller Comín [[aplaudiments]] d'esdevenir eurodiputats, perquè qui els dona el càrrec d'eurodiputat són les urnes. I estan vulnerant els drets polítics del president Puigdemont, del vicepresident Junqueras i del conseller Comín i de més de dos milions de votants que els van donar recolzament a les urnes. Però, miri, retornem al que és la interpel·lació d'aquesta tarda. Venim a parlar d'això que li preocupa tant a vostè, que els electes hagin decidit constituir-se en assemblea. Una assemblea... Que el primer que haurien de fer... [[Remor de veus.]] Perdoni'm, els drets dels electes catalans a constituir-se en assemblea. Perquè si acceptem el que està passant a casa nostra com a normalitat, estem acceptant el que li he dit abans: la regressió democràtica de l'Estat espanyol. Miri, entre Catalunya i Espanya hi ha un conflicte polític que cal resoldre des de la política, no des de la repressió. I, malauradament –malauradament–, per part de l'Estat espanyol, abans de reconèixer el conflicte polític i buscar solucions, abans de seure i parlar –com li he dit en la meva intervenció–, abans de dialogar, el que estan fent és sacrificar la democràcia. Perquè la repressió, la regressió en drets humans, cívics, polítics i socials no són gratuïts, sinó que tenen un preu molt elevat, que és carregar-se la democràcia. Vostès s'estan carregant la democràcia. Miri, el Reino de España només ha d'escollir entre dos opcions: ser un estat de dret o fer un dret abusiu de l'Estat. I per desgràcia de tots els ciutadans i ciutadanes, dels independentistes i dels no independentistes, el Reino de España fins ara ha triat la segona opció: fer un dret abusiu de l'Estat. I davant d'aquesta situació, davant de la necessitat de trobar un espai on poder-nos definir políticament, davant d'aquest context, és quan els càrrecs electes decideixen crear un espai legítim, perquè ens trobem en un moment en què l'Estat espanyol no ens deixa fer política a les nostres institucions. Perquè el simple fet d'opinar i de tenir posicionament polític incomoda els poders de l'Estat, i els incomoda de tal manera, que sembla que volen tornar a una legislació d'altres temps, dels temps franquistes. De veritat volen tornar a la Ley 191 de 1964, de asociaciones? Perquè si la resposta és no, ho dissimulen molt bé. De fet, com deia –com deia–, el nostre cas, el simple fet d'opinar, incomoda els poders de l'Estat. I d'aquí –d'aquí– aquesta resposta coral, transversal i necessària de les diferents legitimitats, que els inscrits a l'Assemblea de Càrrecs Electes porten associada a la seva elecció. Perquè la nostra màxima lleialtat és als ciutadans i les ciutadanes de Catalunya, amb qui, cada dia, els electes refermen el compromís adquirit a les urnes. I acabo de la mateixa manera que ho he fet en la primera intervenció. El nostre suport a la iniciativa de l'Assemblea de Càrrecs Electes, que, ho repeteixo, és un espai democràtic, legal i que respon al noble objectiu de la lluita pels drets humans, civils i polítics. Senyor diputat, pau, llibertat i autodeterminació. [[Aplaudiments.]]
La següent interpel·lació al Govern és sobre la universitat. [[Interpel·lació al Govern sobre la universitat]] [[300-00191/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bona tarda, consellers, consellera, diputats i diputades. Saben vostès bé que aquesta no és la primera vegada que el Grup Socialistes i Units per Avançar fa una interpel·lació al Govern sobre les universitats. Des de l'any 2012 que la universitat pateix unes retallades importants. De fet, va ser el Govern de Convergència i Unió, recolzat per Esquerra Republicana, qui va fer aquella retallada del 30 per cent en el finançament i l'augment del 66 per cent de les taxes universitàries. No hem deixat de demanar, des d'aleshores, als diferents governs que hi ha hagut a la Generalitat que reverteixin aquestes retallades i redueixin les taxes. U, per mantenir i reforçar la qualitat de les nostres universitats, tant en la docència com en la recerca, però també ho hem demanat per mantenir i reforçar la igualtat d'oportunitat i d'accés a la universitat, el que hauria de representar la universitat, aquest ascensor social, que avui en dia és més dificultós i més difícil d'assolir que en altres dècades. Hem aprovat, a més a més, diverses mocions en aquest Parlament que van en aquesta línia, la línia d'augmentar el finançament, però no hi ha manera que el Govern apliqui, aprovi allò que el Parlament aprova, i per tant, la voluntat del Parlament, la voluntat del poble que, molt sovint, doncs es diu en aquest Parlament. Les universitats públiques, a més a més, a través de l'ACUP, que és l'Associació Catalana d'Universitats Públiques, ho han demanat en diferents comunicats, de manera molt contundent: el reforç del finançament a les universitats, pel que estan patint, per poder mantenir aquesta qualitat, però la veritat és que no se'n surten, no tenen una resposta positiva, en aquest sentit. Fins i tot, van arribar a fer un acte conjunt al Paranimf de la UB, en el que van aprovar un manifest que demanava al Govern que se'ls escoltés i que en els propers pressupostos s'incorporessin els 900 milions que aquí es van aprovar al mes de juliol, a raó d'una moció del grup que represento. Segurament, en algun altre moment –no sé de la història–, hagués pogut dir que tots estem d'acord en que el coneixement és important, que cal fer una aposta pel coneixement, per generar-lo a la universitat, perquè aquest generi progrés social, econòmic, a través de processos d'innovació en els sectors com la indústria o la salut, però avui no soc capaç de fer aquesta afirmació. I no ho soc perquè diem unes coses que després no es compleixen, i la incoherència del Govern és molt important en aquest sentit. Per tant, crec que avui no ho podem afirmar. Estem a l'espera de que el Govern faci allò pel que va es va comprometre, que és presentar uns pressupostos. Va dir abans del 31 d'octubre, avui és dia 12, no l'han presentat. Però que, en aquesta proposta que entrin al Parlament, hi hagin aquests 900 milions per a la universitat. Seria el millor exemple i la major concreció de que realment la universitat els preocupa, volen que el coneixement estigui al centre de l'economia i sigui un motor de desenvolupament econòmic i social d'aquest país. Aquest seria el gest, el fet més important que mostraria això que jo estava dient. Però tenim molt poques esperances perquè, com deia, el Govern, Esquerra i Junts per Catalunya, han abandonat la universitat. Fa dies que l'han abandonat. I ho dic amb una certa tristesa i preocupació –i intento, doncs, no aixecar el to, que sembla que hi ha algú que no li agrada–, però ho dic així, perquè és la sensació que, probablement, tenen els rectors i rectores de Catalunya, tant pel que fa al finançament, com deia, com pel que han viscut en les darreres setmanes en els campus universitaris. Davant –i ho saben vostès molt bé, perquè tots ho hem vist– uns estudiants que s'han volgut manifestar i han protestat contra la sentència del procés, uns altres volien desenvolupar la seva activitat acadèmica amb tota normalitat. Són dos drets que s'han de garantir, el dret a la protesta i manifestació i, evidentment, també el dret a assistència a classe i que el professor pugui exercir la seva activitat docent. Però això no s'ha garantit de la mateixa manera i és veritat que no s'han produït aquests dos drets de la mateixa manera. De fet, en molts casos, hem vist com molts estudiants han impedit l'activitat normal a la universitat d'aquests estudiants que volien desenvolupar les seves classes. I a més a més, per desgràcia, hem vist molts estudiants que han protestat amb la cara tapada, utilitzant la força per evitar que altres estudiants poguessin desenvolupar la seva activitat. I em sembla que aquesta imatge de la violència com a eina per aconseguir objectius o per defensar idees legítimes no és el camí. I no és el camí, segurament, ni és la imatge que volem de la nostra universitat. I hem tingut dubtes, no es pensin, eh?, de fer aquesta interpel·lació, perquè és una interpel·lació difícil, perquè nosaltres, per sobre de tot, respectem l'autonomia universitària. Però vam llegir un article que va publicar el rector de la Universitat de Barcelona, que, a més a més, és el president de l'Associació Catalana d'Universitats Públiques, i ell era molt contundent en aquest article que publicava el 31 d'octubre, no? El seu títol era: «A la universitat no tot s'hi val. I m'agradaria llegir-ne algun fragment, que probablement ens ha portat a traslladar aquesta angoixa i aquesta inquietud dels rectors, de totes les persones que treballen a la universitat, amb relació al que ha passat, no? Diu ell, a l'article: «Hemos... –ho dic en castellà perquè estava així publicat–, «Hemos podido ver imágenes que producen una enorme preocupación y deben ser comentadas, básicamente porque en la universidad no todo vale. La sociedad espera mucho de los universitarios porque podemos aportar soluciones útiles y efectivas en multitud de realidades, porque es en la universidad donde se adquieren y enseñan competencias que permiten que la propia sociedad avance y alcance altas cotas de desarrollo. Desde luego que los universitarios no son los únicos profesionales llamados a mejorar nuestra sociedad, el mundo, pero desde luego sí son una parte fundamental de tal logro. No estarem tots d'acord en que la universitat hauria de ser un espai de reflexió, de diàleg, de respecte, de tolerància, de convivència; un espai autònom probablement del poder polític i econòmic; un espai de creació, de pensament; un espai on es fomentés l'esperit crític, on se'ns convidés a dubtar, a dubtar del que moltes vegades se'ns planteja? Això és el que tots voldríem, o creiem, o crec almenys, o creiem des del nostre grup que hauria de ser la universitat, i no imposar res per la força. Creiem que el debat és un dels elements que hauria d'estar, que hauria d'haver-hi més a la universitat. Per això, ens han dolgut tant aquestes imatges que hem vist a moltes facultats, on s'ha prohibit per la força que alguns estudiants i alguns professors poguessin, doncs, desenvolupar la seva activitat amb una certa normalitat. No sé si tots hauríem de promoure la neutralitat d'una institució tan plural com la universitat, jo també tinc dubtes. I crec que dubtar és bo. I ho dic perquè probablement a la universitat li hem criticat que en èpoques de crisi no s'ha posicionat, moltes vegades, no? I, per tant, si es posiciona ja no és neutra. Però potser hauríem d'intentar que quan fes posicionaments fossin majoritaris. I probablement el que ha fet la universitat en les darreres setmanes és justament fer manifestos o fer proclames o fer posicionaments de part. S'han convocat molts claustres a petició de part dels seus membres, però s'han aprovat manifestos que no són majoritaris, no hi ha hagut un debat a tota la universitat sobre alguns posicionaments. I creiem clarament que són manifestos de part. I no hauríem d'usar la universitat sinó que hauríem de fer que la universitat fos un espai de debat sobre diferents posicions. Això seria l'intel·ligent. Ens hagués agradat més veure estudiants debatent sobre diferents posicions que no estudiants utilitzant la força per impedir l'accés a l'aula. Creiem que això és el que hauria d'haver passat. Però, com els deia, no hem vist, no hem escoltat al Govern en totes aquestes setmanes: ni una reflexió, ni un comentari, ni un tuit, no? La política creiem que no s'ha de fer a través dels tuits, però com que ho utilitzen molt, doncs, tampoc hem llegit cap tuit. Mirin, a nosaltres ens sap greu: els rectors de les universitats públiques, que són institucions molt importants, on estudien i es formen, i generen coneixement, amb una comunitat molt important, doncs, no han tingut la trucada del president Torra per transmetre'ls la seva preocupació. Ja no l'hi dic, doncs, per moltes altres coses, però sí que com a mínim per transmetre el seu suport, els seus ànims o preguntar com estaven vivint la situació. No han rebut aquestes trucades. No s'ha reunit el president Torra amb els rectors de les universitats. I, en canvi, el president Torra sí que ha trobat aquells cinc minuts o aquella mitja hora per trobar-se amb alguns dels membres del claustre que van impulsar uns manifestos de part. Nosaltres volem un president de tots. De fet, el president hauria de ser de tot el país. I, en canvi, ha estat incapaç de trucar, de trobar-se amb els rectors de les universitats públiques per comentar la situació i segurament l'angoixa que han patit, i la preocupació, molts rectors, com ens deia el rector Elias, de la UB, però en canvi sí que ha trobat l'estona per trobar-se amb aquells que impulsaven uns manifestos que creiem que són de part, legítims, però probablement no s'ha d'usar la universitat amb objectius polítics. A nosaltres ens agradaria tenir un president –ja ho vam dir en l'anterior interpel·lació– de tots, que es preocupés pel benestar de tothom, i creiem, doncs, que això no ha fet. Tenim unes universitats de prestigi, valorades mundialment, molt ben situades en els rànquings, i hauríem d'intentar que això es mantingués així i que la qualitat es primés, que la qualitat es protegís, amb més finançament, com he dit abans, però també amb més cura i atenció per part dels nostres governs i en aquest cas també per part del president Torra, que creiem que ha deixat abandonades les universitats i aquelles persones que les lideren. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró.
Gràcies, president. Diputats i diputades, molt bona tarda. La veritat és que trobava ja a faltar, eh?, debatre amb la diputada Romero, des dels debats aquells per les pagues extres de la funció pública. Ha hagut de marxar la consellera Chacón al Japó a buscar inversions i a fer molt bona feina pel país per poder tenir aquesta oportunitat. En tot cas, dir-li que, en primer lloc..., i permeti'm, doncs, que avui, en el tema de les universitats, parli també, doncs, de la gran tasca que fan les universitats a Catalunya, per situar aquest país com un referent del coneixement, eh?, i a més a més del coneixement del segle XXI, on el coneixement tecnològic i digital passa a ser fonamental, i el conec de primera mà. Jo crec que no es pot abordar aquest debat que vostè ha plantejat sense entendre una miqueta el context, eh?, el context polític que viu en aquests moments Catalunya i que vostè hauria de conèixer molt bé; un context d'una situació política que és excepcional. Estem davant d'una sentència que ha trasbalsat la societat catalana, que molts considerem injusta –lamento que vostès no la considerin injusta–; posar cent anys a la presó a tot un govern i als membres d'un govern, però també a membres de la societat civil, per haver posar urnes, per haver defensat la democràcia, crec que no pot deixar a ningú indiferent. I a mi m'agradaria que el Partit Socialistes, eh?, en lloc de veure'ls en el cantó del banc de Ciutadans i del Partit Popular, estigués en un altre banc, defensant, doncs, el que ha estat una sentència absolutament injusta per aquest país. Miri, ens estem jugant en aquests moments no només el present sinó el futur de Catalunya. I com que el futur passa pels joves, és normal, eh?, i crec que a ningú li podria sorprendre que els estudiants, que els universitaris, doncs, siguin els primers en alçar-se, en protestar, en voler canvis. Jo el que no entenc com això els sorprèn a vostès mateixos, no ho puc entendre; forma part del paper que han fet sempre el joves en qualsevol reivindicació política o social que hi ha hagut en aquest país. Per què els sorprèn, ara, que això passi? De fet, la vaga d'universitats o d'universitaris que hem vist aquests dies no és excepcional; el que és excepcional és la situació que viu aquest país. I reconèixer-ho, reconèixer que això està passant, seria el millor per començar a donar solucions i respostes precisament al que ha sigut l'origen d'aquest problema. Els fets d'aquests dies s'han d'emmarcar, per això, en el respecte a dos drets. Vostè n'ha mencionat un, que és el dret d'anar a classe, eh? Però el dret a la vaga també l'ha de defensar, eh? I entenc que trobar l'equilibri en el respecte d'aquests dos drets és precisament el que han fet i estan fent els claustres universitaris, com també ho fa aquest Govern, quan es produeixen en altres àmbits de la seva societat. Hem de ser capaços de garantir aquest dret a vaga, que és un dret, evidentment, constitucional, que és un dret, també, que garanteix en aquest cas una llei orgànica d'universitats, i també el dret a assistir a classe. Miri, nosaltres a les universitats no els donem directrius, el que els donem és autonomia. I això, escolti, això ho diu una llei, eh?; de fet, ho diu l'article 4 de la Llei d'universitats de Catalunya, on reconeix precisament aquest principi d'autonomia universitària. I per això i d'aquesta manera hem actuat durant aquestes setmanes, on s'estan produint aquestes vagues per part d'estudiants i universitaris. Però, escolti, això no només ho diem aquí a Catalunya. Miri, jo li ensenyaré una notícia, que és d'avui, precisament, eh? Vostès diuen: «Escolti, és que han d'anar amb compte amb fer política a les universitats, s'ha d'anar amb compte amb què debaten els claustres i... Miri, això és d'avui: «Els rectors espanyols creuen que no formar govern a Espanya seria un autèntic suïcidi. No he vist que vostè es queixi d'aquest pronunciament, eh? Com, si vol, també li ensenyo els pronunciaments que es van fer pel Brexit a les universitats angleses. Per tant, és normal que els claustres, doncs, acabin fent manifestos per problemes que sorgeixen a la nostra societat. De fet, tinc el manifest que han signat el conjunt d'universitats catalanes, que vostè ha dit que no era de rebut. Escolti, vostè no està d'acord a dir que «expressar el seu suport a totes les mobilitzacions cíviques i pacífiques plantejades a favor dels drets civils i per la llibertat de les persones condemnades, processades i privades de llibertat? No hi està d'acord? Això ho diu el manifest que han aprovat els claustres de Catalunya. No està d'acord amb «rebutja la repressió i la violència policial, que ja ha ocasionat greus lesions a manifestants, amb l'agreujant d'haver emprat mètodes prohibits en diferents normatives, pròpies i internacionals; manifesta la convicció, també, que en una cultura democràtica i madura no hi ha altra via per la solució dels conflictes i les diferències polítiques que el diàleg, la negociació, el respecte a l'expressió democràtica de la voluntat popular? No està d'acord amb això, senyora Romero? Jo crec que aquest manifest..., vaja, crec que expressa, eh?, sentiments majoritaris en el nostre país. I, de fet, per tant, la universitat, què és, en el fons? Doncs és el pols del país. Per tant, no ens pot estranyar que aquests dies, doncs, estiguin succeint aquests esdeveniments. Per tant, escolti, la missió que té el Govern no és incidir sobre el funcionament ordinari, diari, d'una universitat, sinó sobretot és marcar el rumb estratègic de l'ecosistema de coneixement del país. Aquest és l'obligació més important que té un govern. I a això és al que ens dediquem i el que està fent en aquest cas la consellera Chacón, amb l'aprovació del Pacte nacional per la societat del coneixement. I per tant el que és important de tot plegat és com aquest país posiciona aquest entorn respecte a la competència i a la competitivitat internacional. I si no s'estigués fent bé i no ho estiguessin fent bé els que ens han precedit, des de l'Andreu Mas-Colell..., o l'antic secretari d'Universitats; doncs si no s'estigués fent bé, escolti, no tindríem aquestes dades tan bones en els rànquings tant nacionals com globals a nivell d'universitats. Catalunya té tres universitats entre les cent millors universitats europees, com Àustria. En l'àmbit estatal, per novena edició consecutiva, tres universitats catalanes encapçalen el rànquing: UPF, UAB i UB. En l'àmbit de l'Estat espanyol, quatre universitats públiques catalanes es situen entre les vuit millors. Tres universitats entre les cent cinquanta millors cinquanta del món menors de cinquanta anys: la UPC, la UPF i la Ramon Llull. Escolti, podria continuar. Per tant, alguna cosa devem estar fent bé posicionant com estem posicionant les universitats, aquests centres de coneixement, l'ecosistema, els seus centres tecnològics. Això és l'important, en tot cas. O fent arribar, per exemple, una inversió tan important com va ser la del supercomputador, una infraestructura determinant pel que ha de ser el futur del coneixement en l'àmbit digital de les dades massives. Això és el que els hauria de preocupar sobretot. Per tant, estem parlant que el nostre sistema universitari i el nostre sistema de coneixement és una història d'èxit –és una història d'èxit–, senyora Romero. I, escolti, és veritat que hi han hagut vagues i que... El que no pot ser és que hi hagi vagues que els agradin i vagues que no els agradin. Jo, escolti, estaven vostès..., segur que són els primers que van defensar les vagues dels estudiants per les retallades. Segur que aquelles els agradaven. O segurament també estan d'acord amb les vagues que fan els estudiants actualment, cada divendres, amb els Fridays for Future, pel canvi climàtic. Segur que els donen recolzament, segur que això els sembla perfecte. Com pot ser, llavors, que no estiguin d'acord amb vagues d'estudiants que reclamen drets i llibertats, que no hi hagi polítics empresonats per posar les urnes? És que hi ha vagues de primera i vagues de segona, senyora Romero? És això, del que estem parlant? Miri, a mi les vagues en general no m'agraden; les respecto, eh? No m'agraden, però les respecto. Perquè crec que una vaga és el fracàs de la negociació, és el fracàs de la política. En el moment que s'ha d'utilitzar l'instrument de la vaga, és que tots els altres instruments han fracassat. I les vagues que hi ha avui a les universitats són perquè ha fracassat la política a l'Estat espanyol, perquè vostès no es volen asseure a una taula de negociació. Ho deia abans la consellera Budó: l'eslògan «sit and talk no és per casualitat; és perquè des de la política podrem resoldre aquest conflicte polític que avui existeix entre Catalunya i Espanya. I no es preocupi, que, si aquest conflicte es resol, aquestes vagues acabaran immediatament. Per tant, jo voldria demanar al Partit Socialista, amb tot el respecte –ara tindrem, o tindran, una nova oportunitat; sembla ser que hi haurà govern, per fi, a Espanya–, doncs, que entomin aquesta nova legislatura amb aquest esperit, amb aquest esperit del «sit and talk, de negociar, de tornar a la política i de deixar de portar als jutjats i a altres instàncies el que hauríem de ser capaços de resoldre políticament al nostre país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per fer la rèplica és el torn, de nou, de la diputada.
[[Gràcies, president. Buf, és tan «cansí, aquest discurs de l'autocomplaença, de veritat, eh? És que, mira que intento sortir aquí, fer una intervenció amb un to suau, intentar ser constructiva, conciliadora, però és que no me'n surto amb vostès –no me'n surto amb vostès.]] [[Després, diuen els puristes: «S'indigna. Home, a veure com no m'haig d'indignar! Ve aquí a dir-nos que tot és collonut, que és fantàstic, les universitats, per ser... Ja ho he dit jo –ja ho he dit. Això és objectiu, que les universitats catalanes són de prestigi i tenen molta qualitat i sortim als rànquings, és cert. Però és que sap, sap què no escolten vostès? El que no els interessa. Va venir el rector de la UB aquí, abans de l'estiu, a comparèixer a la Comissió d'Empresa i Coneixement com a president de l'ACUP, i va ser duríssim amb la situació a les universitats, van dir que estaven en greu perill –en greu perill– de començar a sortir d'aquests rànquings. En greu perill. Però vostès no van escoltar allò, no es llegeixen les compareixences o els és igual, perquè vostès només es creuen el seu propi relat i algunes mentides. I ja està bé, ja està bé d'autocomplaença.]] [[Oh, escolti, van fer un manifest i van presentar-lo al paranimf de la UB demanant finançament per a les universitats i vostès de moment no donen resposta a això, malgrat que s'ha aprovat en aquest Parlament en una moció: 900 milions d'euros per al 2020. A veure si els veiem. A veure si és tan important la universitat i el coneixement, i l'ecosistema, i els centres de recerca i els tecnològics. A veure si és veritat –a veure si és veritat–, que veiem els 900 milions d'euros i els 100 milions d'euros en inversió, que estan caient alguns dels espais acadèmics i d'investigació en alguns centres universitaris.]] [[O sigui, prou d'autocomplaença. No podem dir que hi ha coses que van bé i coses que no? Aquí sempre mirem la moneda i sempre mirem les coses des d'una sola perspectiva. I això de veritat és molt «cansí. I a vegades –i ja ho he dit aquest matí– crec que no escolten prou –no escolten prou.]] [[Perquè jo no he dit que només s'ha de respectar un dret, he dit que hi ha dos drets, el del que es manifesta, que s'ha de garantir, perquè és un dret reconegut constitucionalment, però aquest dret no pot topar contra aquell que realment vol mantenir una activitat normalitzada docent. I no ho dic només jo, és que ho diu el rector de la UB en aquest article que va publicar. I no s'ha respectat, perquè hem vist a les aules violència, hem vist a les aules actituds que no es poden permetre a la universitat. A la universitat hauríem de..., és a dir, hauríem d'estar veient i «disfrutant amb debats sobre posicions diferents, amb relació al procés o a moltes altres coses, i en canvi no, hem vist cares tapades, hem vist gent forçant a altres a sortir o a entrar de l'aula i no permetre l'activitat, i/o forçant els rectors moltes vegades a anul·lar l'activitat acadèmica. Home, això és una realitat. Si vostès no la volen veure, no la vegin.]] [[I jo no li dic que vostè, o que ni jo ni vostè hàgim d'empatitzar amb uns o amb uns altres, podem empatitzar amb els dos, amb els dos col·lectius que pensen diferent, amb els que volen estudiar, amb els que no, però el que jo li he demanat o li demano que a aquest Govern és una certa preocupació per institucions tan importants de Catalunya, i una trucada del president, per dir: «Escolti, rector, com està, com va, necessiten el nostre suport? Ànims. Vaja, no sé si és demanar tant, si que el president de Catalunya no pugui trucar els rectors per solidaritzar-se i dir: «Escolti, com ha anat?; al rector Casals, que va patir tant, un dels dies. Home, és que, sincerament, si això ja no li toca fer a un president, doncs apaga y vámonos, perquè jo ja no sé què fem aquí nosaltres ni ningú, sincerament.]] [[I després, l'ús que es fa –que ho diu el rector i vull llegir una frase–, l'ús que es fa i com es polititza el que passa a la universitat. Diu ell: «No nos quedemos solo en la universidad, no sería justo, este artículo también incumbe necesariamente a aquellos políticos, sean del color que sean, que han creído que pueden encontrar rédito electoral en la situación universitaria que estamos viviendo en este momento, y la están utilizando sin pensar en el daño que pueden llegar a hacer a la universidad.]] [[Doncs és veritat, utilitzar-la des de la política, però també des d'aquells que fan política dins la universitat, és un error. I jo estaria d'acord, i nosaltres estaríem d'acord en què hi hagués un debat, que s'hi reflexionés àvidament, escolta'm, o aixecant la veu, només faltaria, però la violència em sembla que no és de rebut.]] [[Cal garantir els dos drets, nosaltres ho diem. No s'ha donat suport als rectors en aquesta línia, malgrat que és veritat que tenen autonomia i que en els seus campus són ells els que decideixen, però crec que una trucada no està de més per posar-se al seu costat en aquests moments difícils.]] [[I li dic també: jo no em fico en el que aproven els claustres, perquè entre altres coses..., no sé si li passarà a altres grups d'aquesta cambra, però els claustres, encara que estiguin convocats amb més o menys membres, democràticament aproven uns funcionaments. Puc estar-hi d'acord més o menys, però si democràticament ho aproven, res a dir; m'agradaran més o menys –això ja ho podem dir, evidentment, no?, des del nostre punt de vista personal–, però crec que probablement no hauríem de portar segons quins posicionaments que generen un cert conflicte. Jo ja sé en quin món visc, però justament per això penso que la universitat potser hauria de potenciar el debat i no l'enfrontament a través de posicionaments, perquè l'enfrontament hi ha estat, entre fins i tot els propis acadèmics.]] [[Per tant, escolti'm, la universitat a través de l'ACUP també va fer un manifest que es va posicionar amb una situació diferent, molt més oberta, molt més segurament respectuosa, igual que ha fet ara la CRUE, «que haya gobierno, pues ya hay gobierno, i tant de bo hi hagués aquí un govern que governés, que no és el que passa. Hi ha govern però no governa.]]
[[Gràcies, diputada. (Remor de veus.) Silenci. Per fer la rèplica és el torn del conseller. Quan vulgui.]]
Finalment, hem de ser capaços també de respectar l'autonomia universitària. I com comprendrà –i ja ho he dit abans–, el Govern, la seva missió principal, és garantir l'ecosistema, garantir el finançament d'aquest ecosistema i donar absoluta autonomia de centre al que ha de ser la resolució dels elements ordinaris que se succeeixen en una universitat, des dels sistemes d'avaluació, com es resol la problemàtica en una vaga determinada i, per tant, focalitzant els esforços sobretot en el que li he dit al començament. I, en aquest sentit, dins de l'autonomia universitària hi ha també elements i instruments de garantia i qualitat per poder, precisament, garantir altres elements que són més del dia a dia, del que podrien ser de l'avaluació ordinària del dia a dia de la universitat. Estem parlant, doncs, de l'Agència per a la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya, que ha de fer precisament aquesta funció i que des del Govern tenim plena confiança que actualment a les universitats a Catalunya s'estan garantint aquests dos drets. Per tant, es garanteix el dret a aquells estudiants que volen i creuen que s'estan jugant el futur del seu país, que s'estan jugant el seu futur social i econòmic i, per tant, que ho defensen com ho fem la resta de ciutadans en aquells entorns on creiem convenient, també aquí al Parlament de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre el tancament de les universitats imposat pels violents]] [[300-00193/12]] La següent interpel·lació correspon al punt setzè de l'ordre del dia i és la interpel·lació al Govern sobre el tancament de les universitats imposat pels violents, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Exposa la interpel·lació el diputat senyor Jorge Soler.
Bé; moltes gràcies, senyor president. Diputades, diputats, públic que ens acompanyeu avui i que ens seguiu per les xarxes i, evidentment, bona tarda als dos consellers presents. Avui Ciutadans, avui volem parlar de la llibertat, de la llibertat als campus universitaris i, en aquest cas, de la desgraciada falta de llibertat als campus universitaris. Un dret imprescindible a la universitat, un dret que s'està violant ara mateix als diversos campus universitaris de Catalunya, perquè considerem que la llibertat és absolutament necessària i estem veient casos i exemples de forma continuada on està faltant. Per tant, des del màxim respecte que sap vostè... –almenys la consellera amb la qual interpel·lo habitualment ho sap perfectament–, el màxim respecte que tenim a l'autonomia universitària i a la llibertat de càtedra, us volíem comentar alguns exemples que veig que no heu aprofundit gaire en la interpel·lació anterior i ho voldria aprofitar. Una de les imatges, per exemple, una facultat amb quatre encaputxats –quatre, deu, dotze, diria el mateix si fossin molts més, però eren pocs–, quatre covards encaputxats boicotejant, parapetats a l'entrada d'una facultat. Aquesta és la imatge, aquesta és l'escena. Fora, cinc-cents alumnes i professors –alguns ens acompanyen avui per si vol vostè aprofundir en aquesta descripció, en aquesta imatge– intentant entrar, demanant textualment: «Volem anar a classe. Aquesta imatge imagino que vostè, com a conseller, abans d'entrar amb aquesta interpel·lació l'haurà revisat, l'haurà mirat. És una escena similar a la que hi ha hagut en altres campus universitaris. Hem tingut ocupacions de rectorats, hem tingut ocupacions durant dies dels despatxos dels rectors. Hem tingut això en tots els campus catalans. Hem vist amenaces de tot tipus, insults, coaccions, inclús agressions, cops, sempre evidentment amb absència absoluta de ningú que garantís la seguretat i la llibertat d'aquestos alumnes que cridaven «volem fer classe. Si vostè fos la consellera d'Empresa i Universitat, a la qual interpel·lo quan fem això a la Comissió d'Empresa, li preguntaria: «Consellera, vostè comparteix aquesta violència? Ara, certament, aquesta pregunta ara mateix em queda desfasada havent-lo escoltat. Bàsicament perquè, per exemple, jo avui estava pensant, senyor Torra, obro cometes, textualment: «La joventut mobilitzada i compromesa és un valor molt preuat. És clar, jo com li dic a vostè si a vostè li sembla bé aquesta violència a les facultats, després de veure un president que avui encara anima i premia i aplaudeix que es pugui tancar tranquil·lament l'autopista que ens connecta a França amb les pèrdues econòmiques que això està comportant. És clar, vostè no és la consellera d'Empresa, però crec que la resposta del Govern podria assemblar-se a aquesta. Clar, lo curiós és que jo que viatjo força en tren –de fet, ho faig cada dia–, i als trens comparteixo, tinc el plaer de compartir moltes coses, una d'elles és que em trobo el secretari d'Universitats. Si vostè fos la consellera, crec que el coneixeria bastant, perquè seria una persona nomenada per vostè. Els dies de la violència, els dies d'extrema violència a les universitats –jo, crec que ja em coneixen molts de vostès–, em vaig apropar i li vaig dir..., sempre parlem d'universitats, aquesta vegada li vaig parlar de la falta de llibertat a les universitats, i li vaig dir: «Esteu veient les imatges de què està passant ara mateix als campus, ahir a la tarda, ahir a la nit, aquest matí? De fet, ho vaig fer, pràcticament, durant tres dies seguits, en temps directe; de vegades comparteixo amb ell l'anada i de vegades també la tornada. Això estava passant als campus. Sap lo que va contestar? –i obro cometes; ho ha dit ella, no vostè, encara que l'hi semblarà. «L'excepcional és la situació política, no les protestes. Us sonen, aquestes paraules? Les acaba de dir vostè, textualment. Imagino –desconec, eh?, si és exactament...– que coincideix amb plenitud amb el que pensa el secretari d'Universitats; o potser és que algú li ha escrit exactament quina és la posició, textual, que vostè havia de llegir. Quina casualitat. Perquè, miri, vostès no volen una universitat lliure. Vostès la volen polititzada; inclús –ho rectifico– vostès la volen polititzada i independentista. I creiem que ja n'hi ha prou de pensaments màgics. Sabem, naturalment –està parlant amb el representant d'Universitats que té Ciutadans–, que tenim bones universitats, no ho dubti. Sabem que les tenim de prestigi, no ho dubti. Aquí, que no ho dubti ningú. Ara, vostè, veiem que té la tendència –ho acaba de fer– de barrejar la falta de llibertat –que amb les imatges crec que és evident– amb altres coses, com la qualitat universitària. Si vostè fos el conseller que interpel·lo sovint en temes universitaris –l'hi acaben d'explicar–, sabria perfectament... Aquí hem parlat també de mancances que hi ha a la universitat i que sembla que vostès, dintre d'aquest pensament màgic, obliden sistemàticament: el B2 d'anglès, les taxes, les beques, la potencial internacionalització que cal empoderar, la transferència de coneixement... L'hi acaben de dir!, la compareixença darrera que vam tenir a la Comissió d'Empesa, on el representant dels rectors va venir aquí a demanar ajuda, perquè vostès no ajuden. No ens expliquin coses de les quals saben perfectament que vostès estan ben lluny. I tot això està passant amb la seva connivència, perquè a més a més li vull dir: a les universitats hi ha por. Hi ha por dels rectors, hi ha por dels professors i hi ha por dels alumnes que avui ens acompanyen i els que estan a les aules, perquè han vist aquestos campus tancats amb piquets, amb violència amb encaputxats, i això, conseller, fa por. Perquè fa por el no tenir drets i llibertats. Conseller, perquè fa por que t'escriguin professors des dels seus despatxos per demanar-nos ajuda perquè vostès –vostès com a responsables polítics, evidentment– no els hi estan donant. Tenen por. Probablement són professors que normalment no parlen amb vostès o que vostès no es reuneixen amb ells, però n'hi han. Parlin amb aquestos alumnes que us demanen llibertat, llibertat per a fer classe. S'ha preguntat mai el seu Govern, senyor Torra, vostè –a la consellera no tinc avui l'ocasió de preguntar-l'hi–, com es senten aquestos alumnes, com se sent tenint por a la universitat? Alguna cosa més que avui s'ha oblidat la representant socialista: el manifest dels rectors als quals vostè ha al·ludit... Miri, la sentència es va publicar, es va donar a conèixer el dilluns 14 d'octubre, a les nou i mitja del matí. Els rectors van enviar un comunicat de resposta a aquesta sentència a les 10.23. No van necessitar, els rectors de Catalunya, de les universitats públiques catalanes, ni seixanta minuts, conseller, per a llegir-se els cinc-cents fulls de la sentència, per a fer-ne una valoració individual, consensuar-la amb la resta dels equips rectorals i escriure una carta de resposta. No li grinyola, a vostè, alguna cosa? Alguna cosa, no? Miri, el claustre, vostè parlava del claustre. Doncs li diré més coses. Sí, sí, ja ho sé: el claustre, sobirà, es mostra a favor de l'independentisme, d'això que ha dit, dels presos, de la sentència..., sí, sí, faci així amb el gest. Ara li diré una altra cosa: a vostè li grinyola –per un moment, eh?– que més del 50 per cent dels membres del claustre no apareguessin al claustre aquells dies? [[Aplaudiments.]] Alguna cosa li grinyola? És realment aquesta majoria, és aquesta sensació la que vostè vol, aquí, representar del claustre? Més del 50 per cent no hi van anar? No li recorda una mica, això, a la por que li dic? O al xantatge. A vostè no li grinyola...? Jo crec que..., no sé si ho sap: jo, abans d'entrar en política, era vicedelegat de la Facultat de Medicina i me dedicava també a implementar els graus i a fer qüestions d'avaluació. Vostè sap lo complicat que és modificar el procés d'avaluació acadèmic de les guies docents? Vostè ha citat alguns dels elements que cal fer per a modificar això. A vostè no li grinyola alguna cosa, que quan és per un causa independentista, en una tarda, en un parell d'horetes, es pugui fer tot això, violant clarament les normatives acadèmiques? A vostè no li grinyola res? Que hi hagi llistes públiques en les quals els diguin els professors als alumnes: «Apunteu-vos aquí. Si sou bons manifestants per la causa, llavors obviarem, eh?, les necessitats acadèmiques i d'avaluació reglades i farem un nou sistema. Això no li grinyola al conseller –o, en tot cas, la consellera, si li ha donat alguna instrucció–, que hi hagi normatives per a facilitar el caos? Això no li grinyola a vostè, conseller? Miri, des de Ciutadans creiem que no s'ha de cedir enfront dels violents; que s'ha de garantir l'autonomia universitària i la llibertat; que cal deixar de facilitar la politització de la universitat. Perquè la llibertat és un pilar fonamental de la democràcia; perquè els drets fonamentals no es negocien, es garanteixen; perquè ja n'hi ha prou de banalitzar la violència, com estan fent. Deixin de cedir al xantatge. I des d'aquí vull donar les gràcies a tots aquells professors, alumnes i PAS que esteu defensant la llibertat, perquè sempre estarem amb vosaltres. Ni un pas enrere, mai, defensant la llibertat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació, té la paraula ara el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el conseller senyor Jordi Puigneró. Quan vulgui.
President, diputats, diputat, bé, en primer lloc, deixin-me..., segurament alguns dels arguments els hauré de repetir, per recordar el que ja li he dit a la senyora Romero, però sí que voldria, en primer lloc, recordar-li una qüestió, i és la poca cortesia parlamentària que té el seu grup. [[Veus de fons.]] Sí, sí, és així. Han aprofitat, eh?, aprofiten l'absència de la consellera per entrar aquesta interpel·lació, que a més se'ls havia demanat, doncs, que, si en tot cas tractava del seu àmbit, es pogués fer en un subsegüent, diguéssim, ple. En tot cas, ja no respecten ni la cortesia parlamentària, eh?; ja sabem que no respecten moltes coses, però ni tan sols respecten la cortesia parlamentària. Miri, vostè ha fet un discurs molt des dels sentiments, eh? Ha parlat de por, no?, per una banda, i ha parlat de llibertat. Vostè ha parlat amb ciutadans de Catalunya..., no, no amb vostès, amb ciutadans que viuen a Catalunya, que evidentment estan en una posició a les antípodes de vostès i que avui, per anar a manifestacions, s'han de passar, doncs, hores o dies a la presó, si tenen por o no tenen por, senzillament perquè passaven per allà? Vostè els hi ha preguntat? Ha fet algun gest d'intentar empatitzar amb una ciutadania de Catalunya que està patint la repressió per part d'un estat i, per tant, pateix la por per part d'un estat? Vostès han fet algun gest, fan quelcom per poder entendre què pensa, segons diuen vostès, l'altra meitat del país? Ho fan? Perquè cada cop que vinc a aquest Parlament m'adono de que no en fan cap. Potser ara, que els han fumut una rebrincada, allò, electoral, doncs [[veus de fons]] –«fumut, «fumut, sí, és una expressió que faig servir, sí–, potser ara entendran, eh?, que potser el camí que estaven seguint, aquest camí de la confrontació a Catalunya, potser no els porta enlloc. I potser haurien de començar a pensar que quan parlen vostès de sentiments i de com diuen que se senten vostès..., pensin qui ha provocat tot això. Miri, jo només li diré..., diverses coses. Una: el primer que han de fer és entendre quin és el context que vivim. Vostès diuen a vegades: «No, és que vostès viuen a Matrix, eh?, viuen a... Però, i on viuen, vostès? A quin país viuen? [[Remor de veus.]] No se n'han adonat, que aquest país està en un procés, des de fa més de deu anys, de forma democràtica, utilitzant el Parlament, per intentar assolir objectius que hi ha un estat que impedeix sistemàticament, utilitzant tots els seus instruments per tal de que una majoria d'aquest país pugui continuar avançant? És més: no només fa això, sinó que, per exercir la democràcia, els envia cent anys a la presó. I això a vostès els sembla, eh?, que és la llibertat, com vostè l'expressava abans..., això els sembla normal. Que hi hagi uns manifestants o hi hagi uns estudiants que no puguin anar a la universitat o que no hi puguin entrar un dia perquè hi ha una vaga a la universitat, això és un gran escàndol. I, evidentment, jo respecto que la gent pugui anar a classe, respecto aquest dret, com el de manifestació. Però vostè, d'això..., en canvi, no s'escandalitza que, perquè hi hagi hagut uns representants polítics d'aquest Parlament que hagin posat unes urnes, avui estiguin condemnats a cent anys de presó. O perquè hi hagi gent que va a manifestacions, estiguin actualment engarjolats. O que se'ls facin acusacions terribles de terrorisme a persones que –tot ho apunta– no hi tenen res a veure. Per tant, jo crec que en aquest sentit els joves d'aquest país, evidentment, han vist després de deu anys..., s'han alçat... Estic segur que..., potser vostès no, els de Ciutadans potser no, però aquí hi ha, doncs, molta gent, en aquest Parlament, i segurament els seus pares, que van haver de lluitar i van haver de manifestar-se des de les universitats per poder reivindicar la democràcia que avui tenim. Doncs els joves que avui s'estan manifestant, si ho estan fent, pregunti's per què ho estan fent, per què fan vaga, per què hi ha tanta gent avui mobilitzant-se, protestant, inclús alguns d'ells tallant vies de comunicació. Per què creieu que hi ha gent que està fent això? Per què ho creuen? Perquè sí? Perquè veuen que està el seu futur en joc, que està el futur d'aquest país en joc. I, per tant, si els joves ho fan, és el més normal que siguin els primers, i és a les universitats on hem vist sempre que el dret a la protesta, a alçar-se, ha estat, per dir-ho així, el primer lloc on això ha succeït al llarg de la història d'aquest país i de molts països. La vaga d'universitaris –l'hi torno a dir, eh?– no és quelcom excepcional. Vostès ho volen vendre com quelcom excepcional. El que no els agrada és el motiu pel qual fan vaga; això és el que no els agrada. Perquè altres vagues segurament els semblen bé. Quan es manifesten cada divendres pel tema del clima, segur que aquí no hi tenen cap inconvenient. O quan ho fan per altres motius, per les retallades o pel que sigui... Doncs resulta que només és quan atempta, eh?, contra els drets, en aquest cas, i les llibertats d'aquest país a decidir el seu futur. I, per tant, el que no és excepcional és la situació que viu aquest país. I quan abans entenguin la situació que viu aquest país entendran per què succeeixen coses com les que estan succeint aquestes darreres setmanes. Facin, si us plau, aquest esforç. Ara que han baixat a deu diputats, facin l'esforç –facin l'esforç– de comprendre i intentar empatitzar amb molta gent d'aquest país que també..., i que viu amb por a la repressió que està patint per part d'aquest Estat espanyol que vostès defensen a capa i espasa, i que no fan ni un bri d'autocrítica. Miri, nosaltres, a les universitats, torno a dir-l'hi, no els donem directrius; el que els donem és autonomia. I, per tant, aquestes qüestions que vostè ens planteja, dels claustres, de com resoldre el tema de les avaluacions, no són unes qüestions en què el Govern hagi de, per dir-ho així, doncs, donar una directriu concreta. Nosaltres ens hem d'ocupar de que el sistema de coneixement, el sistema universitari, que tant hem cuidat al llarg d'aquests anys i que, escolti, tenim aquí un secretari que n'ha estat partícip, d'aquesta bona feina, en aquest hemicicle, com també el conseller Andreu Mas-Colell i els que l'han precedit... Doncs a això ens dediquem des del Govern, i per això creiem que és fonamental, per poder continuar millorant les nostres universitats, per continuar millorant el sistema de coneixement, que aquest pressupost surti finalment aprovat de cara al 2020. Aquest és un pressupost que contemplarà millores importants en l'àmbit universitari... Els miro a vostès perquè crec que poden ser claus en aquesta tasca; ja sé que els senyors de Ciutadans..., vaja, ja no n'esperem gairebé res. Però, en tot cas, si realment els preocupa la universitat, com ens preocupa a nosaltres, si realment creuen que hem de continuar millorant les infraestructures i continuar ben posicionats, com estem actualment... I, per tant, no facin un discurs tan catastrofista. L'hi he dit abans a la senyora Romero: liderem molts dels rànquings a nivell no només de l'Estat, sinó que també estem ben posicionats a nivell europeu. Per tant, alguna cosa devem estar fent bé. Que hem de millorar? Evidentment. Si no patíssim el dèficit fiscal que patim al nostre país, segurament aniríem molt millor. I això, que a vostès tampoc els preocupa... Perquè al final algun dia hauríem de posar sobre la taula què els preocupa als senyors de Ciutadans, més enllà de la unitat d'Espanya, què els preocupa. Vostès són un partit que va néixer a Catalunya, i en canvi sembla que sempre facin política contra Catalunya, contra les coses que els preocupen als catalans, i aquesta n'és una. Per tant, facin el favor, si us plau, de no voler fer d'una vaga o d'uns dies de vaga quelcom excepcional, quan és quelcom que succeeix a la nostra societat en molts àmbits diferents, i preocupi's de que les nostres universitats, el nostre sistema de coneixement estigui ben dotat financerament, ajudi'ns a desencallar i a rebaixar aquest dèficit fiscal insuportable que patim per part de l'Estat i que ajudaria a resoldre aquesta situació de forma immediata. I, en tot cas, com que ja sé que no donaran suport al pressupost que presentarem properament per part del Govern de Catalunya, com a mínim, tinguin, doncs, la decència de no parlar-nos de por i de llibertat. Perquè els principals que patim por a Catalunya avui en dia som la majoria de ciutadans davant d'un estat que no para de reprimir-nos. I això és així. Escoltin, tenim gent a la presó, gent a l'exili, gent que està... Ha parlat vostè de violència. Escolti, la violència que ha utilitzat la policia espanyola a Catalunya al llarg d'aquests darrers anys... –sí, sí, la violència que ha utilitzat–, aquesta és la violència que vostès haurien de denunciar i que encara no ho han fet. Perquè nosaltres denunciem totes les violències. Si s'ha produït un incident a les universitats catalanes, nosaltres el denunciem. Nosaltres denunciem totes les violències, facin vostès els mateix. I, per tant, no ens donin més sermons sobre el que és la llibertat i el que és la violència en aquest país, perquè la coneixem molt bé perquè la patim, en el segon cas. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica té la paraula de nou el diputat.
Bé, moltes gràcies novament, president. Diputades i diputats, deixin-me que faci tres breus prèvies, ràpidament. La primera és exigir-li una immediata rectificació; vostè ha comentat la meva falta de cortesia parlamentària, perquè jo avui no he tret aquesta interpel·lació. Ja que tenim aquí el senyor president del Parlament, m'ha vist aquí des de ben d'hora del matí, vostè em porta veient tota la tarda, i tampoc a mi ningú, ni vostè i el senyor president, m'ha demanat que jo, per cortesia parlamentària, tragués això, bàsicament, perquè a mi m'han informat que vostè seria el meu conseller, responent aquesta interpel·lació, aquesta tarda. De fet, amb tota també la cortesia parlamentària, si vostè m'hagués donat l'opció d'interpel·lar la consellera i no a vostè, perquè no em llegís el que m'ha llegit, sinó per poder interpel·lar sobre el que realment me preocupava a mi, que era la falta de llibertat als campus, cregui'm, jo hagués aprofitat per fer-ho. De fet, una mostra de cortesia parlamentària, penso que tampoc no li han dit, avui tenim aquí una diputada que ha fet la interpel·lació perquè li van demanar, per cortesia parlamentària, aplaçar-la del Ple anterior, i així ho vam fer. Per tant, demano que rectifiqui, perquè, a vostè, desconec qui li ha dit, però l'han informat malament. En segon lloc, vostè diu si anem o no anem a les facultats i si parlem o no parlem amb els alumnes, doncs, és evident que, clar, tampoc sap vostè, doncs, amb qui estava parlant. Sí, evidentment, si és que estic..., com que és la meva competència anar a les facultats i parlar amb els alumnes, el convido a vostè, si vol, doncs, després parlar amb els que estan aquí, que li parlaran... Vostè em pregunta a quin país vivim. Doncs bé, com que avui encara tinc els dubtes de si vostè no se n'ha assabentat, sí, sí, vivim a Espanya i estem a Espanya. Gràcies. (Aplaudiments.) Pero entrando otra vez en el eje de la libertad, que es la interpelación que hoy quería hacer y quiere hacer Ciudadanos, ya han visto lo que está pasando hoy en Cataluña, aquí hay complicidad del Gobierno, ya sea con equidistancia cuando no con un claro apoyo como hemos visto también, sea por acción, sea por omisión. Impidiendo la libertad en los campus y facilitando la violencia, el caos y el miedo. Mire que les cuesta condenar la violencia; yo es que lo veo muy sencillo, pero, claro, es que luego vemos como ustedes pisotean aquí, día a día, la democracia y, paradójicamente, luego vienen aquí, se quedan tan anchos, y la reivindican. Es realmente increíble. Porque lo que hemos visto estos días en los campus universitarios es absolutamente indudable: imagen de encapuchados –dudo que incluso algunos fueran tan siquiera alumnos– amenazando la libertad a los profesores, a los alumnos y a todo el mundo que quiere estudiar y hacer docencia e investigar con libertad. Esto es lo que hemos visto. Y como no quiero usar solo mis palabras, me quiero apuntar en una persona libre que es exrector de la Universidad de Lleida, expresidente de la CRUE, una persona evidentemente que conoce el tema y que ahora como no es rector habla con libertad, le voy a leer tres cosillas. «La Universidad, si conserva la neutralidad, sirve a todos los ciudadanos; si toma partido, solo sirve a una parte. La premisa fundamental es que las autoridades académicas son representantes institucionales de todos los miembros de la comunidad universitaria y no lo son de ninguna opción política concreta, puesto que no son cargos políticos representativos. Y es precisamente por eso que, en el marco de una sociedad democrática, tiene la inexorable obligación de mantener la independencia y la neutralidad institucional de la Universidad como uno de sus principales ethos. Le recomiendo que, aunque no sea el conseller de Universidades, se lea lo que publican los exrectores. Porque yo voy a ser muy claro: no a la violencia, basta ya de permitir la violencia en los campus porque queremos libertad. Desde aquí, yo quiero mandar un mensaje de agradecimiento a todos los que estáis defendiendo la libertad, valientes, por vuestro coraje en la defensa de los derechos. Porque nosotros vamos un ratito a apoyaros –aunque el conseller no lo sepa–, pero nosotros nos vamos y vosotros os quedáis. Vosotros, alumnos, defendéis el poder ir a clase y nosotros os apoyamos, porque el tiempo pasa rápido y los alumnos saben que el momento de aprovechar las clases es ahora. Vosotros también, los profesores, defendéis dar la clase en libertad y desde aquí contáis con todo nuestro apoyo. Por eso os decimos, una vez más: ni un pas enrere, ni un paso atrás en la defensa de los derechos y de las libertades. Nosotros no los daremos, porque son nuestras convicciones férreas, porque los derechos fundamentales no se negocian, porque la libertad no se puede negociar y, para todo eso, queremos que haya libertad para poder estudiar, con todo el derecho, sin violencia en los campus, sin amenazas, sin miedo a nadie ni a nada. Porque, en definitiva, creemos que hay que garantizar siempre la libertad. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per fer la rèplica li toca de nou al conseller. Quan vulgui.
Sí, president. Diputat, escolti, vostès no són els de la llibertat, si vostès són els de prohibir-ho tot! Si volien, inclús, prohibir l'acampada que s'ha fet allà a la plaça Universitat i va haver de sortir la JEC a dir-los que no tenien raó! Aquests són vostès. És que jo no entenc com ens poden parlar tan alegrement de llibertat quan són els que, crec, que hi creuen menys, o creuen en la seva llibertat i no en la dels altres, que també podria ser l'altra manera d'entendre la llibertat. Miri, els joves han de ser educats sobre com pensar, però no en el què han de pensar i, per tant, les universitats... [[Remor de veus.]] Sí, sí, i per tant, les universitats han de ser espais neutres... [[aplaudiments]] , sí, sí, on es respecti precisament aquesta llibertat de pensament. I vostès no poden imposar, com els agradaria, doncs, un determinat posicionament respecte al que ha estat un manifest. I aquí vull felicitar els claustres de professors, que jo entenc que han..., a l'aprovar aquest manifest, ningú..., no ho han fet, diguéssim, obligats per ningú, i podria llegir-los el contingut del manifest. Em sembla que aquests espais... Jo els vull felicitar perquè aquests espais que són per a l'exercici de la discussió democràtica, que han fet totes les universitats públiques catalanes, reflecteixen el que és la societat catalana avui en dia, que vostès neguen. Vostès sempre parlen de que som una minoria, o que hi ha una minoria de catalans que volen continuar avançant. Bé, potser vostès no llegeixen bé el que són els resultats electorals, no llegeixen bé quin és el pols de la societat, però aquest és un país que, des de fa deu anys, vol exercir els seus drets democràticament. Vostès, en canvi, volen imposar un determinat model, que és el model de l'Estat espanyol, a una Catalunya que vota una vegada rere l'altra que vol un model diferenciat. I es neguen vostès a seure en una taula..., no han anat vostès ni al Palau de la Generalitat a parlar amb el president Torra. Com volen vostès parlar de diàleg? Escoltin, ho han fet la resta de partits, fins i tot el Partit Popular –fins i tot el Partit Popular–, són els únics que s'han negat a seure en una taula amb el president Torra per parlar del futur d'aquest país. Però, com ens poden parlar de llibertat? Com ens poden parlar de diàleg? Si vostès són els que neguen la llibertat i neguen el diàleg. A tots els àmbits. Miri, les universitats tenen organismes i òrgans absolutament democràtics per poder garantir alguns dels drets que diuen vostès que aquesta setmana s'han inculcat. Abans ja ho he dit, a mi les vagues, evidentment, no m'agraden. Les respecto, però no m'agraden. El que no faig és diferenciació, eh? I el que també sé és que quan arribem o s'arriba a una vaga és perquè falla la política, falla el diàleg, falla la negociació. Preguntin-se vostès quina responsabilitat tenen en que avui a Catalunya estiguem davant d'una situació política tan complexa, on clarament la ciutadania i, per tant, els universitaris, els estudiants, els joves d'aquest país hagin decidit fer accions com les que fan, de vaga, eh?, per reivindicar el que ha de ser el seu futur, el futur econòmic, social, però també de llibertats, i que vostès facin tot lo possible, des del seu partit polític, per impedir que ens asseguem, puguem resoldre això pacíficament i democràticament, sense límits, que cadascú pugui posar les seves propostes a sobre la taula i que d'aquí en pugui sortir una opció negociada. Vostès han negat aquesta possibilitat, des del primer dia. Per tant, no ens poden donar a la resta de grups polítics d'aquest Parlament cap ni una lliçó, és que no li poden donar, jo crec, que ni al Partit Popular. Miri, venen nous temps. Jo crec que, sincerament, els resultats de les eleccions espanyoles d'aquest cap de setmana, a vostès, els faran reflexionar, crec que els hi convindria, crec que trobaran en aquesta reflexió la solució a com continuar avançant i afrontant el que són els reptes d'aquest país, i jo espero que no facin com ha fet el seu líder, bé, exlíder ja, que es va equivocar segurament provocant unes noves eleccions a l'Estat espanyol. No s'equivoquin i vegin que el futur d'aquest país passa per asseure's, dialogar i per trobar una solució entre tots. Molts gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'increment de la desocupació i la desacceleració de l'activitat econòmica]] [[300-00192/12]] La següent interpel·lació és sobre l'increment de la desocupació i la desacceleració de l'activitat econòmica, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar la interpel·lació, té la paraula el diputat senyor Martí Pachamé. Quan vulgui.
President, consellers, diputats, diputades, el discurs oficial del Govern de la Generalitat és que Catalunya va bé. Això no deixa de ser sorprenent quan revisem algunes de les dades econòmiques de referència, i que posa en evidència que el pretès model d'èxit de l'economia catalana no ho és tant. Després en faré especial referència. Abans s'ha de fer un esment especial a que, donat que el Govern ha estat ocupat en altres coses i no s'ha dedicat a gestionar, sols cal veure les vegades que hem hagut de prorrogar els pressupostos, el creixement d'aquests darrers anys és exclusivament degut als vents de cua de l'economia internacional. Aquests vents han estat els següents: la reducció de tipus d'interès de l'Eurozona, la política expansiva del Banc Central Europeu ha estat un bàlsam per a l'economia espanyola i, per tant, per a la catalana. Ha permès que Espanya es financés a uns tipus preferencials i, de retruc, que Catalunya, via el FLA o les facilitats financeres, des de febrer d'aquest any, també ho pogués fer. Aquest recurs, encara que a moltes els fa fàstic, és l'únic que té la Generalitat per finançar-se, ja que el rating de les comunitats autònomes la condemna, si volgués anar als mercats financers, a pagar unes primes de risc molt més elevades. He de recordar que el recurs a les facilitats financeres per part de Catalunya suposa, per si sol, vora el 32 per cent del total dels ajuts a les diferents comunicats autònomes. Recordem també que el deute de la Generalitat estava al juny d'aquest any al voltant dels 79.000 milions d'euros, quasi 100 milions d'euros més que l'any passat. Hem de recordar també que el deute de la Generalitat està per damunt dels 72.000 euros des del 2015. Així doncs, podem parlar, sense lloc a dubtes, d'una gestió irresponsable del deute durant els anys d'expansió econòmica, doncs ara que probablement estiguem davant d'un període que, en el millor dels casos, és de menys creixement, és a dir reducció dels ingressos i augment de les despeses, no tindrem pràcticament capacitat d'endeutar-nos més del que ja n'estem. Un altre vent de cua és l'abaratiment del petroli. Per qui no ho recordi, el Brent ha baixat de l'entorn dels cent deu dòlars el barril, el 2013-2014, a uns mínims, al 2016, de trenta-dos. En tenir uns costos d'estructura més baixos pensem en l'extrema dependència externa del petroli que té l'economia espanyola i que és un factor clau per mantenir i augmentar la nostra competitivitat exportadora, activitat de què la nostra economia és molt dependent; en concret, el 31,62 per cent del PIB català. L'economia de les nostres exportacions, l'evolució d'aquestes exportacions degut a la millora econòmica de la resta dels països de la Unió Europea i dels Estats Units, també han estat un factor clau, i més a la nostra comunitat, per mantenir el creixement durant aquests cinc anys. La suavització de les exigències de la Comissió Europea per reduir el dèficit a Espanya també ha contribuït a que l'exigència, en aquest aspecte, es reduís respecte a Catalunya facilitant la utilització de recursos per revertir les retallades a sanitat, educació i polítiques socials. Però, no obstant això, la Generalitat, amb el mateix patró de finançament que la resta de comunitats autònomes, ha estat de les darreres en assolir els nivells de reversió de les retallades a la situació anterior a l'esclat de la crisi econòmica. Retallades que, ho hem de recordar, van provocar que el president Mas s'emboliqués amb l'estelada com a recurs per fugir de la contestació social que a Catalunya i la resta d'Espanya va esclatar arran del 15-M del 2011. El darrer punt pot considerar-se probablement el més important: el boom del turisme. El fet que els nostres preus relatius fossin fortament competitius i que diferents conflictes socials de caire violent afectessin destinacions turístiques competidores nostres –els sona el tema?– va provocar un augment sense precedents de l'ocupació turística a casa nostra i va convertir Barcelona en una destinació turística de primer nivell arreu del món. Tots els efectes positius que havien compensat l'absència de govern a Catalunya han anat caient un darrere l'altre. El petroli actualment està cotitzant en l'entorn dels seixanta dòlars, és a dir, un augment del cent per cent dels preus de la matèria primera que més influència pot tenir en els preus. Les nostres exportacions s'estan trobant amb progressives dificultats, perquè l'entorn econòmic ja no és tan favorable. S'hi han d'afegir, als elements d'incertesa interns que el procés ha generat, els externs: Brexit, retorn del proteccionisme i les guerres comercials i aranzelàries, que afecten de forma negativa el sector exportador, del que Catalunya és molt dependent. El turisme també ha resultat afectat, perquè, a part de la recuperació de les destinacions turístiques alternatives, tenim l'efecte negatiu dels darrers aldarulls que, per exemple, han obligat a canviar de port molts dels creuers que tant havia costat portar i, a més, les campanyes antiturisme que hem patit. Per sort o per desgràcia, el Banc Central Europeu mantindrà la política laxa en termes de tipus d'interès, per la qual cosa els altíssims nivells de deute no ens passaran de forma immediata factura, però hem de tenir present que continuen sent una pesada llosa per a les famílies catalanes i per al creixement econòmic de la nostra comunitat. El que ha fet la Generalitat –i parlem del que ara ens afecta– durant tots aquests anys de recuperació econòmica és no fer res. La Generalitat no ha gestionat res durant tots aquests anys; és més, no solament no ha gestionat res, sinó que s'ha dedicat a torpedinar el creixement potencial de l'economia catalana, amb un intent de cop d'estat que ha acabat amb penes de sedició per als seus capitostos. Com vostè sap –i, si no, ara l'hi explico–, els efectes perversos de certes decisions no es materialitzen immediatament; es produeix el que es coneix com a «lags temporals. Els efectes negatius dels terribles esdeveniments del 2017 no ens han passat encara tota la factura, encara que ja ens han enviat algun rebut. Això és degut, sobretot, a que hi han decisions empresarials que han estat preses amb molta anterioritat i que no poden tirar-se enrere, perquè els costos derivats d'aquestes decisions serien superiors als beneficis que en poguessin treure; decisions, sobretot, vinculades a les inversions de manteniment. No és el mateix pel que fa a les inversions productives, i que són les que tenen la capacitat de nous llocs de feina i de riquesa per a tota la societat. Aquestes, en el millor dels casos, es congelen a l'espera dels esdeveniments. Si mentrestant apareix una ubicació alternativa –i en un mon globalitzat ja li puc dir que qui no corre vola–, tingui per ben segur que la inversió es perdrà definitivament. Hem de recordar, malauradament, com es va perdre l'Agència del Medicament. O com, més recentment, no s'ha celebrat a Barcelona la Cimera pel Clima, que l'ha acollit Madrid, pels greus aldarulls que van col·lapsar Barcelona fa unes setmanes, i que, un cop passades les eleccions, tornen a trencar la convivència als nostres pobles, ciutats i carreteres. Els governs, en les economies lliberals, com la nostra, han de permetre que els agents econòmics interactuïn entre ells amb la major llibertat possible, dins el marc jurídic que ens hem donat entre tots. Els governs han de ser facilitadors; mai poden ser els que posen els entrebancs i els que perjudiquen el creixement econòmic. Han marxat les seus de més de cinc mil empreses, i no han fet res perquè tornin. I els hi dic: és molt senzill, sols han d'acatar l'ordre constitucional. Facin això, i els prometo que no caldrà fer gran cosa més; tornaran soles, com van marxar soles quan l'ordre constitucional es va trencar. No vinguin amb l'excusa de sempre, no és culpa del Decret llei 15/2017. El decret permet, no obliga, i si les empreses ho veiessin clar no tindrien cap problema en tornar. Han estat decisions dels seus respectius òrgans de govern, no de cap imposició externa. De la mateixa manera que les juntes generals d'accionistes varen votar marxar, podrien votar tornar. Si no ho fan és perquè no ho veuen clar. Com volen que tornin les empreses, si ara mateix tenim organitzacions encoratjades per part dels membres del Govern que tallen carreteres? És més, que van personalment amb cotxe oficial a tallar-les; que tallen els passos fronterers i provoquen pèrdues de milions d'euros a empresaris i treballadors del sector del transport; que tallen vies de comunicació internacional per interrompre la circulació, per impedir que la gent vagi a la seva feina, que es guanyin el seu jornal. Què els diuen, a aquesta gent? Que és per una causa superior? Per què s'han de sacrificar, ells, mentre els polítics que alleten estan tranquil·lament a casa seva cobrant més de cent mil euros a l'any? Del que sempre es mostren cofois és de la taxa d'atur; però tampoc és que hagin fet res especial. L'estructura econòmica de la nostra comunitat és fortament cíclica, i quan les coses van bé a nosaltres ens van millor, i quan van malament, també. Les dades del darrer trimestre mostren una desacceleració de la taxa de reducció d'atur, tot i que una taxa d'atur quasi de l'11 per cent ens ha de preocupar profundament. Sobretot si fem una desagregació per edats i per sexe, doncs llavors ens trobem amb un fet colpidor: la taxa d'atur dels joves menors de vint-i-quatre anys a Catalunya, encara que millor que a la resta d'Espanya –un 23,7, respecte a un 31,6–, no pot, de cap de les maneres, ser satisfactòria, sobretot si ho comparem amb la resta d'Europa, on les diferències són esfereïdores. A l'eurozona, la mitjana se situa al 15,4 per cent, i a Alemanya, és d'un 5,5. Quins són els trets diferencials que expliquen aquesta brutal diferència? A casa nostra hi ha el triple d'aturats joves que a Alemanya, amb una població onze cops més gran. La taxa de desocupació juvenil a Catalunya és de més de quatre vegades l'alemanya. On podem trobar la diferència, la justificació? A l'educació. Mentre a Alemanya hi ha un interès evident en fer la formació professional dual, que permet formar joves i preparar-los per a la seva entrada al mon laboral, aquí mantenim un absolut menyspreu per a aquest tipus d'educació. I l'evidència més evident és que aquesta setmana s'ha acabat de declarar desert el concurs públic per a la gestió del centre de formació professional de Martorell. L'altre col·lectiu més afectat per l'atur, i no menys important, és el de les dones, que pateixen un 11,48 respecte al 10,31. Tampoc podem obligar els aturats de llarga i molt llarga durada: un de cada quatre aturats fa més de dos anys que no troba feina; ni la de les persones desocupades que no reben cap prestació. Estem veient, dia sí i dia també, notícies sobre tancaments d'empreses, deslocalitzacions i EROs. Segons la cambra, Catalunya acabarà aquest any amb 4.940 acomiadaments. Això representa un augment del 51,2 per cent respecte a la xifra de l'any passat i la quantitat més elevada des del 2015. Aquests acomiadaments afecten sobretot el sector industrial. Tenim exemples que veurem, com General Cable, Grup SADA, Nissan, Bayer, entre altres. Les preguntes que jo li voldria fer: què pensa fer el Govern per assegurar el creixement econòmic i la reducció de la taxa d'atur? Abandonarà d'un cop les polítiques de malbaratament dels recursos de tots els catalans utilitzats per finançar estructures processistes? Quan començarà el Govern a pensar en tots els catalans per tal de que ningú es quedi enrere? Per últim, quan es decidiran a donar total suport a la formació professional com a eina disruptiva per reduir l'atur entre el jovent? Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Quan vulgui. El conseller de Treball, Afers Socials i Famílies (Chakir El Homrani Lesfar) Gràcies, president. Diputades, diputats, comencem. Primer, fem un exercici lícit – cadascú el fa com vol–: res és mèrit, tot és culpa. És un exercici una miqueta... facilet. En un escenari multifactorial, situar «res és mèrit, tot és culpa, al final és crec que prendre una miqueta... dubte de la intel·ligència dels ciutadans i ciutadanes, sent conscients que no tots els factors estan a les teves mans i que l'escenari és multifactorial. Li faig una esmena a la totalitat entorn del primer element del discurs; crec que ho haig de fer. Igual que també li faig una aproximació clara: vostè m'ha defensat un discurs absolutament liberal entorn del marc econòmic i del marc de les relacions laborals i del món del treball. Ja li dic per endavant que no compartim aquesta visió; ja està, no passa res, però són visions diferents: vostè em defensa un liberalisme a ultrança, jo no el defenso. Crec que aquests dos elements són importants a l'hora de plantejar-ho. Fins i tot ha arribat a dir que l'economia catalana és dependent del sector exportador. No, aquest és un dels punts forts de l'economia catalana. Això també representa que pot tenir riscos, però és un dels punts forts, la capacitat d'exportar i la capacitat de generar política exportadora, béns i consums exportadors en una economia globalitzada. I crec que ho hem de tenir en compte. A partir d'aquí, m'ha fet un repàs entorn d'aquesta lògica exportadora, del turisme..., no ha pogut evitar –suposo que és inevitable– fer una referència a un cop d'estat, fer una referència als sediciosos... És la política líquida; és la política líquida que ens fa que expliquem que a Bolívia no hi ha un cop d'estat, sinó que l'exèrcit ha convidat un president a que marxi i que aquí hi ha un cop d'estat. És la política líquida, no passa res, forma part del que ens trobem dia a dia. Aquesta defensa del liberalisme crec que després de..., suposo que és un liberalisme ibèric, i després de les eleccions i dels resultats de les eleccions no sé si és la resposta que vol la ciutadania, ni a Catalunya ni a l'Estat espanyol, però tenen tot el dret a defensar-ho. M'ha fet una visualització de com està l'economia, però explicant «tot lo bé que va no és mèrit seu i «tot lo malament que passa és demèrit vostre. Bé, jo li diré: estem en un context de desacceleració, sí; el conjunt de les economies occidentals estan en aquest context. El tercer trimestre del 2019 el PIB català ha crescut un 0,4 intertrimestral, i això és un element de desacceleració. Sí que situar-li que fins i tot va ser més acusada el 2018 que no pas el 2019, curiosament; el 2019 ha tingut una tendència més estable. Situar-li: en l'àmbit dels serveis es manté amb un creixement robust; en l'àmbit de la construcció s'ha alentit, el ritme ha passat d'un 4,4 a un 3,4, i en el sector industrial tenim una alarma. Ho he dit públicament, ho he dit en no sé quantes ocasions: tenim –i això ve de la fortalesa del sistema exportador català– una alarma. I en els indicadors turístics som positius, ara mateix som positius, i fins i tot des d'una perspectiva entorn d'un debat que hi ha en aquesta societat, que és: el turisme ha de ser sostenible. I crec que l'indicador més positiu entorn d'aquest debat que tenen la ciutadania i els ciutadans de que el turisme ha de ser sostenible, de que no podem ser un país únicament turístic, l'element més important, l'indicador més important és que la despesa del turisme estranger creix en un 4,3 per cent anual a final del mes d'agost. En canvi, el percentatge de turistes estrangers que han arribat és d'un 0,4 per cent més. Crec que és un bon senyal entorn d'un element que ens demana la ciutadania, que és la reflexió sobre el model turístic i quin model turístic tenim. I, sí, Catalunya és una economia oberta –és una economia oberta. El 25,1 per cent de les exportacions que fa l'Estat espanyol les fa Catalunya. El 33,3 per cent de les empreses exportadores regulars a l'Estat estan a Catalunya. La inflació s'ha mantingut moderada; això hi ha ajudat. Però, en el moment en què comença a haver-hi una desacceleració i tenim un marc normatiu laboral que no és protector... I això ho recordaré especialment entorn del que m'ha comentat dels expedients de regulació, que tenen un perquè, i el perquè més clar és que a l'Estat espanyol –i, per desgràcia, també a Catalunya, perquè el marc normatiu laboral, el marc és competència estatal– és gratis tancar i és gratis fer un expedient de regulació, el que no passa a altres països del marc de la Unió Europea. I això ens debilita entorn d'aquesta situació. D'acord, estem en aquest element. A partir d'aquí, què estem fent i de quina manera treballem entorn del que és la situació d'atur i la situació del mercat laboral? Vostè m'ha anat introduint col·lectius. En el de joves ja ha dit de bones a primeres: «Les dades són millors que les estatals, però pitjors que les europees. Ho ha dit així, en joves ha dit que les dades són millors que les estatals i pitjors que les europees; vull dir, l'he escoltat, faig aquest exercici d'escoltar-lo. I, sí, i hem reduït l'atur, i tant. I la desacceleració de la capacitat de reduir l'atur l'hem viscut en l'últim trimestre, sí; també per una qüestió que vostè no ha dit, que és el creixement de la població activa. Quan creix l'univers i creix l'univers d'una forma tan gran, decreix la capacitat de situar persones fora de l'atur. Per què? Perquè hem activat moltes persones. I crec que en aquesta situació s'ha de dir, perquè la creació d'ocupació ha sigut molt potent, i el que s'ha d'accelerar és la capacitat de treure persones de l'atur, perquè hem incorporat a l'activitat moltíssima gent i crec que això és una molt bona notícia. Igual que és una molt bona notícia les dades a l'entorn de l'atur de llarga durada. L'atur de llarga durada ha decrescut una barbaritat, des del quart trimestre del 2013 està en reducció interanual continuada. Estem en xifres del 2019 i això no ens fa estar contents, perquè mentre hi hagi 155.300 persones en atur de llarga durada no estarem contents; està claríssim que no estarem contents, però ho situem: des del segon trimestre del 2009 no hi havia una xifra tan baixa. Des del quart trimestre del 2013 està baixant de forma contínua i això també és mèrit d'altres coses, que són les polítiques actives d'ocupació, i com que les hem centrat en els col·lectius més vulnerables, i un dels col·lectius més vulnerables són els aturats de llarga durada. I ho continuarem fent, ho continuarem fent perquè pensem que és el treball que hem de fer –que és el treball que hem de fer. Respecte a aquestes polítiques actives d'ocupació, que al final acaben representant, en polítiques d'ocupació, 737 milions d'euros, amb mesures d'estímul i foment de l'ocupació i el desenvolupament econòmic; 330, a través del SOC; 406, en programes ocupacionals, amb suport a la inserció del mercat laboral, amb programes per a les persones amb discapacitat, 105 milions d'euros, o amb 20 milions d'euros –que per nosaltres també és importantíssim–, en foment de l'economia social, de l'autoocupació i del treball autònom, són les mesures que ens han de permetre acompanyar. I l'entorn no ha sigut positiu –i ho dic així. La conferència sectorial, que s'ha de celebrar a l'abril, aquest any es va celebrar el 31 de juliol, això no hi ajuda. És que vostès, quan critiquen, ens critiquen per inacció, ens critiquen per competències que no volen que tinguem –perquè nosaltres les demanem però no les tenim, per desgràcia–, ens critiquen per això, però s'obliden fins i tot de criticar altres competències. Quin és un dels elements que llastra de forma clara l'economia d'aquest país? El preu de l'energia. El preu de l'energia és un dels elements clau; si vostè es dedica a parlar amb empresaris i empresàries li ho diran. Cap paraula. Fins i tot acaben acceptant que sigui un model discriminatori a nivell de l'Estat, perquè hi ha preus diferents per territoris. D'això, cap paraula. Sobre el corredor mediterrani, cap paraula; sobre els que han sigut competents, cap paraula, encara que tinguessin el seu suport. A mi em sobta aquesta capacitat. I després, m'ha parlat de formació professional. I tant, i tant que apostem per la formació professional dual i s'està incrementant, any rere any, i en aquest any s'ha incrementat i continuarà incrementant-se, i estem treballant a l'entorn del model de formació professional dual que ha d'haver-hi en aquest país. I hem sigut capaços d'acordar aquest model amb els agents econòmics, patronals i els agents socials, que és de la manera que entenem que ho hem der fer, amb capacitat de concertació. I la formació professional dual a Catalunya no serà la mateixa que l'alemanya. I he tingut la sort d'estar a Alemanya per conèixer la formació professional –i no per qüestions polítiques, sinó per qüestions professionals–, i serà molt diferent, i tant que serà molt diferent. Igual que és diferent la francesa, igual que és diferent la finesa [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , perquè s'adapten a les situacions de cada país, al context de cada país. I aquí, la gran majoria del nostre teixit econòmic és micro- i petita empresa. I després, a la resposta, li respondré sobre els expedients de regulació, sobre els mecanismes que estem utilitzant...
Gràcies, conseller.
...de cara a donar suport a aquestes situacions. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica és el torn, de nou, del diputat.
Conseller, és que som l'oposició. Entenguin que alguna cosa hem de criticar, quan, a més, s'evidencien coses tan evidents com de les que estem aquí, avui, parlant, doncs, evidentment, la nostra posició no serà la d'adular; per a això hi ha altres grups a la cambra que ja ho fan amb molta insistència. Nosaltres, el que fem és posar de manifest les coses que probablement siguin de millora i d'avançar cap a una societat millor. I aquesta és la nostra tasca, no me la retraurà. Respecte al que vostè ha comentat, evidentment, nosaltres posem de manifest les coses, les mancances. Vostè ha parlat del sector exportador. El sector exportador és molt important, ja li ho he dit que era molt important, i resulta que els últims esdeveniments estan afectant especialment el sector exportador. El sector exportador s'està queixant que els talls de carretera fan que, per exemple, a la SEAT, hi hagi unes aturades, una parada de la producció que poden posar en perill la producció i l'exportació de moltes unitats cap a l'estranger. Tots aquests efectes són producte no d'una situació econòmica que vingui de fora o que vingui de dins, sinó que són producte d'accions polítiques que el Govern està acanonant-les i, en certa manera, donant-hi el seu suport. I això és el que nosaltres posem de manifest. Un sector que és especialment important per la nostra economia està essent afectat d'una forma molt important per accions polítiques del Govern, i això ho hem de posar de manifest. No em dirà que no li ho puc dir, perquè no és que ho digui jo, ho estan dient els empresaris, no soc jo. Aquest matí sortia el president de la SEAT i alerta que la imatge de Catalunya tindrà conseqüències econòmiques importants –no ho dic jo–, que no ajuda a que als inversors se'ls faciliti la idea que s'ha d'apostar per Catalunya. Jo no ho he dit. Demana claredat, visió a llarg termini i estabilitat. Aquesta setmana mateix, quatre fons d'inversió –Permira, CVC, Apollo i Fidelity– han cancel·lat els seus road shows per portar inversors potencials aquí, a Catalunya, i tot això és creixement potencial que hem deixat de tenir. I és el que jo li estava comentant. Probablement, les dades de què estem gaudint ara siguin producte de decisions empresarials preses fa moltíssim temps i que continuen, evidentment, mantenint-se, perquè les empreses no deixen d'existir en un moment determinat; han de mantenir-les, perquè sinó les pèrdues serien molt més importants. Per tant, hi ha inversió de manteniment, però la inversió productiva..., aquesta se'n va. Bayer, avui..., perdó, aquests últims dies ha presentat un ERE, aquí, a Catalunya, i, alhora, ha presentat les inversions que farà arreu d'Espanya. Bayer presenta una ampliació del 30 per cent de la seva planta a Madrid, destinarà 23 milions per a totes les plantes que té a Espanya; 4 milions i mig vindran a parar aquí a Catalunya, sí, efectivament, però per a manteniment. Resulta que on posarà la planta d'I+D serà a Alcalá de Henares, que invertirà 36 milions d'euros i mentre que aquí fem un ERE allà crearan llocs de treball. La veritat és que aquestes són les decisions que afecten l'economia productiva i el futur, a llarg termini, el demà, el futur dels nostres fills. I respecte a la formació professional, la veritat és que tots els seus bons desitjos, que no dubto que té, resulta que després s'esvaeixen quan, a l'hora de posar en pràctica aquests desitjos, ens trobem amb el cas de la formació professional del centre de Martorell, un centre que fa deu anys que està parat, que hi ha unes instal·lacions que s'estan malbaratant i que, un any més, per no escoltar el sector, perquè les informacions que hi han és que el conseller o la conselleria no ha escoltat el sector, que prefereix una ubicació o un finançament més publicoprivat, una col·laboració més estreta, i que els llocs de treball no siguin per fer el que vol pretendre el SOC, sinó que realment serveixin per col·locar persones dins del món de treball. Són aquestes coses les que li vull dir. Ja sé que hi ha coses que funcionen bé, ja ho sé, però em sembla que la nostra funció és detectar i dir-li, exactament, les coses que podrien anar millor i que deurien anar millor si no tinguessin el cap en altres coses. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fer la segona rèplica és el torn, de nou, del conseller. Quan vulgui.
Faltaria més que no pugui vostè criticar el que vulgui! Jo el que li demano –i és l'únic que li demano– és un punt de rigor entorn d'algunes crítiques, com a mínim que les encerti a qui critica. I després el que li cito és que tenim mirades diferents, però no únicament sobre la realitat d'aquest país i sobre el nostre dret a tenir un projecte col·lectiu i a guanyar-lo de forma democràtica, sinó que tenim mirades diferents entorn del sistema econòmic, del sistema del mercat de treball. I ho dic perquè crec que és important que ho situem. Tenim mirades diferents i a partir d'aquí discutim, no? Jo també li recordo una qüestió: l'editorial més dura a la política que ha fet el seu partit entorn de la situació de Catalunya és l'editorial del Financial Times; és l'editorial més dura que s'ha llegit i que s'ha escrit sobre la política que ha fet el Partit de Ciutadans respecte a la situació de Catalunya, i és un diari econòmic, i va fer una editorial duríssima –duríssima–, facin-ho veure també, siguin conscients, també, que tenen un punt de responsabilitat. Siguin conscients que vostès han volgut jugar a una certa.... I vostè ara em situarà cinc mil empreses –anem variant, eh?, hem passat de tres mil a cinc mil–, canvis de seu social, el convertim en moviment, ara, continuen representant més del 33 per cent de la capacitat exportadora de l'Estat espanyol, curiosament. I vostè em parla dels expedients de regulació, i jo li dic: on està? No tenim política industrial des de l'àmbit laboral perquè la capacitat que es té normativa no s'ha volgut –i vostès han defensat aquest model–, han defensat que no hi hagi autorització administrativa dels expedients de regulació, ho han defensat, com tots els polítics i les polítiques de dretes, ho han defensat. I això què significa? Que els expedients de regulació que ens han entrat al sector industrial durant aquests últims mesos, sap per quins motius són? Per motius organitzatius, no són per motius econòmics. Plantes rendibles, plantes que tenen nivells de productivitat elevat, i és això el que li he explicat. En un context en què tothom està de desacceleració i que tothom s'ho porta cap a casa, tenim un àmbit laboral que no protegeix en cap sentit. I cada expedient de regulació que es fa, per motius organitzatius o motius productius, i no motius econòmics, hauria de caure en la consciència d'aquells que defensen des del liberalisme que no hi hagi cap tipus de regulació al mercat laboral. I és aquí on tenim visions diferents. Si vostès van cridar quan va haver-hi una pujada del salari mínim interprofessional!, i jo, com a conseller, el que demano és que es compleixi la Carta social europea, que mai l'ha complert l'Estat espanyol, i que el salari mínim sigui el 60 per cent del salari mitjà, perquè, si no, no abordem una realitat que també es dona i que vostè no ha dit, que és la dels treballadors i treballadores pobres. Per què? Perquè el mercat està desregularitzat. I vostè, a la vegada, em defensa una política liberal i em defensa, a la vegada, que no hi ha regulació. No, és que el problema és la política liberal, el problema és la política liberal. Que què fa? Fa situacions com les dels últims anys. Hem crescut en cotitzacions, en cotitzants; hem crescut en cotitzants i hem decrescut en cotitzacions. Per què? Perquè les condicions laborals s'han empobrit. I això té a veure amb el marc laboral, un marc laboral que vostès, quan han estat donant suport al Govern de l'Estat, que és qui en té les competències... I jo les vull, les competències, i les defenso, tenim models diferents, però vostès han donat suport a aquesta desregularització. I el que pertoca amb els expedients de regulació, per poder actuar respecte aquests, és que es retorni a l'autorització administrativa. Per què? Per evitar situacions en les quals no hi ha motius econòmics que es puguin tirar endavant. I això també és complicat de gestionar per a qualsevol, perquè això significa també ser conscient que quan hi hagi motius... I això ho fan inspectors i inspectores de treball. Quan hi hagi motius raonables els hauràs d'autoritzar, però et dona aquesta capacitat de gestió. I és en aquest sentit que dic que partim de models diferents, de mirades diferents; segurament, amb matisos, però mirades diferents. I quan li deia el preu de l'energia..., perquè és clau. Vostè ha anat a veure els empresaris del sector químic del camp de Tarragona? Quin és el tema clau? El preu energètic. I són multinacionals, i és el preu energètic, però vostès donen suport a aquest model d'oligopolis que es van xuclant la sang entre ells mateixos, que el que fa és revertir únicament per a aquells que ja en tenen. I per això tenim la factura elèctrica més elevada, la segona més elevada d'Europa. Vull dir, fins i tot, quan vostè ha parlat de General Cable..., i no parli de General Cable, parli de Prysmian, que és qui fa l'expedient de regulació per ser concrets [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , un dels elements és que no hi ha ni inversió en la renovació de la xarxa. Per què? Perquè com que la paguen els ciutadans no fa falta. Aquest és el model econòmic que ens porta a aquestes situacions de debilitat del nostre mercat laboral i del nostre model econòmic. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les violències masclistes]] [[300-00195/12]] Esgotat aquest punt de l'ordre del dia, procedim ara al punt divuitè, que és la interpel·lació al Govern sobre les violències masclistes, del Grup Parlamentari Republicà. Per exposar la interpel·lació té la paraula la diputada Jenn Díaz.
Gràcies, vicepresident. Conseller, bé, vinc a parlar de violències masclistes, però sempre hem entès que la violència masclista troba el seu pic de crueltat, de perversió i d'injustícia en el feminicidi, però en uns dies tornem a un 25 de novembre, i el que ens agradaria, al Grup Republicà, és no centrar-nos només en el feminicidi; perquè és veritat que té –com deia, eh?– que té el seu punt de crueltat, però, quan pensem en la violència masclista, és impossible no simplificar-lo a la seva màxima expressió, que és l'assassinat de les dones en mans d'homes; però va més enllà, perquè és una construcció social, cultural, econòmica i, en definitiva, és una construcció estructural. I la interpel·lació que li fem avui, conseller, parla precisament de tots aquells matisos i de la intersecció de violència i gènere, que ho abasta tot. Durant la celebració del Parlament de les Dones, ara fa uns mesos, vam poder constatar una qüestió que ja coneixíem, i és que la base de la desigualtat social, ve donada pel gènere. Que sumada a altres discriminacions, ja siguin de classe o d'origen, aquesta discriminació, aquesta desigualtat social, s'accentua. Així, gènere sumat amb racisme; o gènere i classe social, o gènere i adultocentrisme; o gènere i capacitisme, són la combinació dèbil de la societat. Per això, avui parlem de violència masclista; o millor dit, igual que parlem de «feminismes, també ho fem en plural, de «violències masclistes, perquè podríem parlar directament de garantir els drets humans de les dones, simplement això: drets humans de les dones, que és el que vam tractar en el Parlament de les Dones al juliol. Com deia, la violència masclista té diverses formes i una d'elles és la violència institucional. De fet, ara que fa deu anys que tenim la Llei contra la violència masclista, un dels consensos del Parlament de les Dones i de totes les entitats que treballen per la igualtat al nostre país..., tenen un consens, que és que aquesta llei s'ha d'actualitzar per poder introduir-hi la violència institucional. I voldria que parléssim, conseller, en aquesta interpel·lació, de com la violència institucional acaba perpetuant i provocant totes les discriminacions simbòliques, culturals, econòmiques i socials que patim les dones, pel fet de ser dones. Parlo –i ja em sembla que no és el primer cop que en parlem i que no serà l'últim cop que en parlarem–, per exemple, de la Llei d'estrangeria. De com una llei racista, que nega fins i tot el dret al sufragi, ara que venim d'una contesa electoral, i per tant, negant aquest sufragi, anul·lem la capacitat de decidir el propi futur, acaba castigant doblement les dones migrades. Per posar només un exemple de la Llei d'estrangeria, aquesta llei estatal racista, en aquest Parlament, fa uns mesos, vam votar i vam aprovar que, en aquest Parlament, el que diem els diputats i les diputades és que constatem que la Llei d'estrangeria desprotegeix les dones migrades; a tothom, però sobretot les dones migrades, i les empeny a desplaçar-se a través de màfies. I moltes d'elles, acaben formant part de la cadena tristíssima d'explotació i el tràfic de persones amb fins sexuals. Però no és l'única llei..., i ara que hi ha un preacord, no?, i que sembla que hi haurà govern a Espanya, i que ens diuen que serà progressista, no és l'única llei aquesta, d'Estrangeria, aquesta llei racista, de la qual parlarem en aquesta interpel·lació, perquè també podem parlar de la reforma laboral. Per què parlem, de reforma laboral, de la llei mordassa, de polítiques d'habitatge, o de la d'estrangeria, en una interpel·lació que parla de violències masclistes? Precisament, perquè parlem d'una violència estructural, i és un dels grans reptes de l'Estat espanyol, que no vol abordar i govern rere govern, i ara ho veiem, en aquests punts del preacord, que, de nou, la reforma laboral, mordassa, l'habitatge o l'estrangeria tornen a no formar part de les prioritats d'aquest govern, suposadament progressista. En aquesta reforma laboral, podríem començar parlant de la bretxa salarial, que afortunadament ja hem aprofundit en la societat en aquest concepte, ja l'hem normalitzat. I aprofito per dir que, ja fa alguns dies, les dones europees, pel fet de ser dones i degut a aquesta bretxa salarial, treballarem gratis des de fa uns dies fins a finals d'any, respecte als homes, segons el salari, per fer la mateixa tasca. Però no només amb la bretxa salarial, perquè la discriminació simbòlica de la que parlava fa un moment, és tant o més important. I la violència simbòlica, que acaba sent més aviat una violència explícita en el dia a dia de les dones treballadores, i això vol dir càrrega mental, càrrega de cures, maternitat, paternalisme, sexisme, assetjament, precarietat, atur, feminització de la pobresa... I el llistat, conseller, ja ho sap, que és etern. I parlem de reforma laboral, i parlem de la Llei d'estrangeria, i parlem de polítiques d'habitatge i parlem de la llei mordassa, precisament, perquè aquesta intersecció, que és un dels temes..., dels reptes de futur dels feminismes d'aquest país, el que ens demostren és que, com deia, gènere més discriminació social del tipus que sigui és implacable. I com que, en dues setmanes tindrem el 25 de novembre i parlarem de violència masclista, no volíem centrar-nos, malgrat que sigui una de les violències més greus i més cruels, que és el feminicidi, no volíem aturar-nos només en el feminicidi; voldríem anar una miqueta més enllà. Però no podem oblidar tampoc el paper que té la justícia en la violència masclista, una altra d'aquestes interseccions, que van més enllà del feminicidi i de la violència explícita, de l'assassinat i de totes les dones que han mort en mans de les seves parelles o d'homes. Una vegada i una altra, una vegada i una altra, veiem com la victimologia de la violència masclista no és tinguda en compte. A la justícia espanyola sembla que no li interessa entendre els motius que empenyen una dona a salvar la vida en lloc de salvar l'honor; parlo de l'honor, perquè també forma part d'una d'aquestes violències estructurals, una d'aquestes violències masclistes, cultural i social. Perquè el desig, i perquè els nostres cossos també són objecte polític d'aquells que ens volen a casa, en silenci i sense capacitat de decisió sobre cap aspecte de la nostra vida, parlo de l'honor. Que preferim salvar la vida abans que l'honor; perquè això també va de com les construccions socials ens diuen què són els nostres cossos i com els poden utilitzar. Aquells que ens volen –com deia– sense poder de decisió, sense capacitat per prendre decisions en la nostra vida, són aquells que, gràcies a ells hi ha una gran irresponsabilitat generalitzada: han posat una catifa vermella al Congreso de los Diputados, perquè entri tota aquesta corrua de gent que són un atemptat contra els drets humans, però també contra els drets humans de les dones. Aquells que banalitzen, blanquegen i donen ales a l'extrema dreta són l'enemic de les dones, són l'enemic de la igualtat, del feminisme, però ho són de tots nosaltres, de tots els antifeixistes. I així els ho farem saber. Conseller, al torn de rèplica suposo que vostè té dades sobre aquesta violència institucional, sobre aquesta violència estructural, sobre la reforma laboral, més explícitament. En el segon torn de paraula parlarem de la violència sexual i també de com el fet de blanquejar el feixisme és un perill públic per a tots nosaltres.
Gràcies, diputada. Té la paraula ara, per respondre la interpel·lació, el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputades, diputats, diputada Díaz, sempre és complicat, perquè quan parles de violències masclistes, ets conscient de que parles d'una de les realitats més dures, d'una de les realitats més transversals, perquè de la mateixa manera que vostè explicava de forma molt clara que hi ha una intersecció, que respon a un mercat laboral que és masclista, que respon a una estructura social que és masclista, també prenem consciència, els que som homes, que el masclisme no té ètnia, no té edat, no té cap tipus de classe social, és, bàsicament, una masculinitat malentesa en tots els àmbits de la vida. I això, sempre ens fa mirar-nos a la part més lletja del mirall que ens podem mirar, aquella que ens fa prendre consciència de com pot ser que el 2019 una societat com la nostra encara continuï tenint aquests nivells de violències masclistes, que parteixen d'unes desigualtats que generen discriminacions. I aquestes discriminacions generen més desigualtats i és una roda absolutament perniciosa, que parar-la és molt complicat. I crec que ens fa a tots ser conscients d'aquesta realitat que hem d'abordar i que hem d'abordar de forma molt més valenta. I també, d'aquelles coses que anem legitimant en el mateix sistema. Vostè parlava de l'àmbit laboral: l'àmbit laboral crec que és molt clar, és molt clar com tenim un món del treball que segrega ocupacionalment les dones, i això explica la bretxa salarial; és una segregació ocupacional. Que, a la vegada, parteix d'una visió en la que no valora els treballs més feminitzats. Que, a la vegada –conjunta, en alguns casos–, dobla situacions de discriminació, com en el cas del treball de cures, on té cara de dona, té cara de dona migrada, té cara de dona migrada en situació de vulnerabilitat, generada per una llei d'estrangeria que el que fa és situar-la en una situació d'absoluta vulnerabilitat, que la fa ser l'exèrcit de reserva d'aquell àmbit, en el qual és absolutament necessari treballar, però des d'una perspectiva absolutament precaritzada. I conjuntes..., tots els elements de precarietat possible. Com, a la vegada, tens que la mateixa Llei d'estrangeria, que acaba generant discriminació, està pensada per generar encara més discriminació pel fet de ser dona, pel fet de les responsabilitats socials vinculades als treballs de cura, que encara els tenim feminitzats, i acaba generant que el càstig entorn del reagrupament familiar el pateixin les dones. I que a les dones reagrupades familiarment, se'ls doni un permís de residència i no un permís de treball. I llavors, has de tenir una oferta laboral d'un any de durada a jornada complerta per poder tenir un permís de treball inicial. I això, cap on et porta? Cap a l'economia submergida, aquesta economia submergida de les cures, que és un element en el qual acabem basant la nostra economia; perquè és així, al final és el mateix sistema el que ho acaba retroalimentant. I si n'ets conscient, que en els primers petits estudis que s'han fet entorn de, per exemple, l'assetjament sexual i les violències sexuals en l'àmbit de les cures –els primers estudis, amb molt poc univers però–, mostren que més d'un 40 per cent de les dones que treballen a la cura han patit violència sexual. Més d'un 40 per cent, per qui els contracta, encara que sigui de forma irregular, però, a vegades, per la persona a la que curen. I quan sent això, i n'ets conscient, d'aquesta situació, pren dimensió tot el que hi ha. Fins i tot –abans ho estàvem discutint– en aquesta dada, que és absolutament perillosa, dels treballadors i treballadores pobres..., en això també. Entre els homes, un 10,5 per cent; entre les dones, un 13,1 per cent. La taxa d'atur, més elevada: un 11,5 respecte a un 10,3. La taxa d'activitat, en canvi, més elevada la dels homes que la de les dones. Per què? Perquè l'economia submergida també forma part del sistema de repressió masclista, que acabem situant en el sistema. Quan no és això, la segregació ocupacional; el que explicàvem: com segreguem? Ocupacionalment, doncs, bàsicament. Com es pot donar una bretxa salarial d'un 23,3 per cent en un país on existeix la negociació col·lectiva que, en principi, garanteix que per la mateixa categoria hi hagi el mateix salari? Perquè hi ha una segregació ocupacional; perquè certes categories, no s'ofereixen a les dones. Mateix element: el treball a temps parcial. Més del 50 per cent de les dones contractades a temps parcial, ho són no per voluntat pròpia, sinó perquè no troben treball a jornada completa. El terra enganxós i el sostre de vidre, de què tants cops hem parlat. I encara, la bretxa salarial, en l'últim any ha decrescut un 0,4 per cent. Reflexió: a 0,4 per cent, més 0,4 per cent, trigarem decennis en acabar amb la bretxa salarial. Un altre àmbit molt poc conegut, que l'hem d'explicar molt més, que és l'assetjament sexual a la feina: 20.300 dones, amb noms i cognoms, han patit assetjament sexual a la feina, i això no és visible; des de correus electrònics amb missatges fins a algunes situacions d'intents de violació o violació directament. És aquesta la realitat del nostre dia a dia en el mercat laboral. I o som molt més rigorosos entorn dels protocols d'assetjament sexual i per raó de sexe en l'àmbit laboral, o no ens en sortirem. O som molt més rigorosos en els plans d'igualtat per lluitar contra la bretxa salarial, o no ens en sortirem. O som més rigorosos des del mer àmbit educatiu fins que som grans, o no ens en sortirem. O som molt més rigorosos com a societat a l'hora d'explicar allò que no ens agrada..., perquè el primer element és visualitzar, i l'assetjament sexual a la feina és un element invisible, i, al final, com vostè deia, els feminicidis són l'element més visual, el més dur, però no podem amagar tota la resta d'elements de desigualtat, de capital econòmic, de capital social, de capital relacional, de capital cultural, que pateixen les dones pel sol fet de ser dones. I si s'hi ajunten altres elements, com orígens diversos, com capacitats diverses, els graus de discriminació són més elevats i això porta a més desigualtat, i més desigualtat a més discriminació. I estem en aquesta roda que no acaba. Per això, també és clau generar aliances; per això també és clau ser capaços de generar aquestes aliances des d'una visió molt àmplia. En aquesta feina crec que hem de ser-hi tots, més enllà de moltes diferències. El Parlament de les Dones va ser un exemple molt concret de generació d'aliances, però en necessitem més. En l'àmbit laboral necessitem una aliança clara amb els agents econòmics i socials. I aquesta aliança l'hem anat treballant en els últims temps amb l'aprovació de la Guia per a l'aplicació de la igualtat retributiva entre homes i dones. Aliances en tots els àmbits; aliances també en l'àmbit de la cura, de la situació de les dones que treballen en la cura. Introduir la perspectiva en tots els sentits. Hem fet un exercici que potser se'ns valora poc, però que és absolutament necessari, que és formar tots els orientadors i orientadores laborals en perspectiva de gènere i amb perspectiva de dones que han patit violència masclista o assetjament sexual, per la seva atenció a les oficines de treball. És incorporar aquesta perspectiva a tot arreu, de forma transversal, si no, no ens en sortirem; d'una forma clara –clara. També en la inspecció de treball; hem format equips específics d'inspectores i inspectors amb relació a les situacions de discriminació d'igualtat en l'àmbit laboral, que és molt més complex de demostrar, que requereix una formació molt específica, però que és la manera en la que hem d'anar introduint aquesta perspectiva en tots els àmbits, en qualsevol dels àmbits de la nostra responsabilitat, si no, no ens en sortirem i seguirem mirant-nos al mirall i envermellint de vergonya davant d'aquesta realitat.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica té ara la paraula, novament, la diputada Jenn Díaz.
Gràcies, vicepresident. Gràcies, conseller. Com li deia, la nostra intenció és parlar de les violències masclistes i fer-ho vol dir assumir que el feminicidi se sosté per altres violències masclistes potser menys sorolloses però no menys importants. I una d'aquestes lluites pels drets humans de les dones és específicament aquella que tracta sobre la violència sexual. La violència masclista funciona socialment molt diferent a d'altres violències perquè acabem responsabilitzant-ne la víctima, que és una de les grans perversions de la violència masclista, de com socialitzem la violència masclista. I aprofito per enviar tot el nostre suport a la nena de catorze anys –però ho dic bé, dic «nena–, la nostra..., una companya de Manresa que va patir una violació en grup. I torno a parlar de la violència institucional, de la violència masclista en l'àmbit de la justícia, i torno a recordar, torno a parlar de les votacions que hem fet en aquest Parlament, que vam votar i vam aprovar que el silenci o la inacció no signifiquen consentiment, i que quan parlem de consentiment, avui en dia, no podem fer una altra cosa, malgrat que hi hagi qui cregui que «només sí és sí és una estupidesa, no podem fer cap altra cosa que ser redundants i parlar del consentiment actiu, i parlar de desig, i anar més enllà i parlar de plaer, i no només de resignació davant la por. I no, per nosaltres no hi ha atenuants pels violadors. També a la noia de Manresa, sí, també la creiem com a la nostra companya de Pamplona. I diu la sentència –i això encaixa amb aquesta violència institucional en l'àmbit de la justícia– que no va atendre el testimoni de la víctima, i cito, «no perquè opinem que la declaració de la víctima no sigui veraç, sinó perquè, pel que fa al que va succeir després de la mitjanit, no sap res per la seva pròpia percepció. I aquí demanaríem, si us plau, expertesa, cap altra cosa que expertesa; conèixer bé la victimologia i com funciona el xoc posttraumàtic després d'una violació, després d'una agressió, després de l'assetjament. Perquè només coneixent aquesta victimologia i sent-ne conscients de quines són les conseqüències i quina és la resposta d'una dona davant d'una violació en grup o d'una agressió sexual, quina sigui, de la forma que sigui, l'assetjament quin sigui, de la forma que sigui, només coneixent aquesta victimologia serem capaços de pal·liar les violències masclistes, que, com estem dient durant tota la interpel·lació, és una qüestió estructural i no concreta. I coincideixo amb vostè que potser hauríem de recol·locar tot aquest focus de la violència estructural, i de la violència masclista, i de com la socialitzem, des de ben abans, en la prevenció, que és des de les escoles. I, conseller, finalment, la violència masclista en totes les seves formes no només ens preocupa, sinó que va més enllà, que ens enfada, que ens fa enrabiar, que ens neguiteja. I en dues setmanes tornarem a dir, allà, aquí, a les institucions, als carrers, arreu, que estem juntes, que no volem ser heroïnes, sinó que necessitem espais públics que ens siguin segurs. El 25 de novembre, sí, contra la violència masclista, és clar. I és veritat que la violència masclista més aguda, que la violència de l'assassinat, se sustenta en les altres violències potser més quotidianes i potser més normalitzades, però va contra totes. I no només és contra el feminicidi. Lluitarem cada dia per aconseguir que les dones visquin en plena llibertat. I perquè les dones visquin en plena llibertat hem d'estar més alerta que mai. I ho diem avui, en ple segle XXI, al 2019, ho diem avui, que hem d'estar més alerta que mai, i no repetir els errors històrics de les societats modernes. Tindrem memòria, i amb memòria vam votar diumenge. El feixisme ha quedat blanquejat, passeja per les institucions, desacomplexadament, des del diumenge. El feixisme és molt més que feixista, perquè també és racista, perquè també és homòfob, perquè també és masclista. Però, de la mateixa manera, el feminisme combatrà punt per punt aquest feixisme. I com diu el company Isaac Rosa, que ens és molt necessari aquests darrers dies, al feixisme no el frena ni la democràcia, ni la Constitució, ni la Unió Europea, al feixisme no l'atura res de tot això, el combatrem nosaltres. I les dones hi serem, davant del feixisme, les dones antifeixistes hi serem, perquè sempre hi hem estat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per tancar el punt té la paraula el conseller novament.
El primer que hem de fer tots i totes, però especialment tots, és prendre consciència de la nostra responsabilitat. És un exercici absolutament necessari. També des de l'àmbit de... [[Remor de veus.]] Què? [[Veus de fons.]] El temps, vicepresident. No us preocupeu, no em passaré de temps, eh? [[Rialles.]] Però... No us preocupeu. Em restaré vint segons. El que us deia, el primer que hem de fer és prendre absoluta consciència de les nostres responsabilitats, de que formem part del sistema, i especialment en l'àmbit institucional, on també a vegades no fem tot el procés d'acompanyament a la dona valenta que és capaç de denunciar. I, llavors, si des de les mateixes institucions no acompanyem, tenim un problema: no fem tot aquest exercici que és clau a l'hora de situar un dels aspectes més durs d'haver patit una situació de violència, d'assetjament, que és l'acompanyament, que és prendre la valentia de denunciar i és sentir-te que hi ha gent que fica en dubte la teva paraula. Crec que en aquest sentit tenim molts deures a fer. I com bé deia vostè, diputada, un dels aspectes és també agafar-nos al coneixement, a l'expertesa, a aquests equips pluridisciplinaris que són capaços de donar resposta, acompanyament, tant individual com col·lectiu, a les dones que han patit aquesta situació. Per això –des del Parlament, en moltes ocasions se'ns ha demanat; el dimecres surt la convocatòria– s'amplia dels vuit SIEs que hi han..., quatre més, amb la següent convocatòria, ho ampliarem més encara entorn de licitacions que tenim, amb equips pluridisciplinaris per donar resposta a aquestes situacions. De la mateixa manera que nosaltres teníem una assignatura pendent, i amb la reestructuració que hem fet avui mateix, que s'ha aprovat avui mateix, del departament, hem creat uns subdirecció específica de lluita contra les violències masclistes, en l'àmbit de la Secretaria d'Igualtat, per tenir una visió global de tots els serveis que donem en aquest àmbit des del departament: des dels serveis d'atenció d'urgència a dones en situació de violència masclista; que supervisi la gestió dels recursos, els programes i serveis d'abordatge, recuperació i reparació de les víctimes, que crec que és important; una subdirecció específica pel disseny i la implementació de les actuacions, per la detecció i prevenció d'aquestes violències. I hem d'anar fent-ho dia rere dia, en tots els àmbits. Necessitem inspectores i inspectors de treball especialitzats. Necessitem que els orientadors i les orientadores del SOC tinguin aquest coneixement. Necessitem més espais pluridisciplinaris per fer acompanyament individual i col·lectiu. Necessitem més lideratge polític. I especialment necessitem més lideratge social. Perquè al final el blanqueig que es fa de qualsevol tipus de violència, però especialment de les violències masclistes, és una forma de legitimar aquesta violència. I crec que també hem de ser valents a l'hora d'afrontar qualsevol realitat. Per això també incorporarem i hem generat nous programes per tenir en compte tota la diversitat entorn de les situacions de dones que pateixen aquesta violència i de nenes que pateixen aquesta violència. Per això també hem generat un programa nou de lluita contra la mutilació genital femenina, que és una forma aberrant de violència masclista. I treballant específicament i de forma molt clara amb els pares i les mares, específicament. Igual que hem incorporat en aquest programa també una lluita contra els matrimonis forçats, que és una altra forma de violència masclista. Igual que seguirem treballant amb les representants de les entitats de dones migrades que treballen en l'àmbit de les cures, per un element que és clau i que el torno a repetir: als primers estudis, més del 40 per cent de dones que treballen a les cures, a les llars de casa nostra, han patit assetjament i violència sexual. És una dada esfereïdora. I necessitem continuar treballant entorn d'aquest element, i especialment entorn d'un altre element que és clau i que també forma part de la lluita contra la ultradreta i el feixisme, que és acceptar de forma clara que la violència masclista no té ètnia, no té classe, no té edat, té una masculinitat mal entesa, i és segurament el repte més important que tenim com a homes i com a societat, aquesta masculinitat mal entesa. Gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'ascens de la ultradreta a Europa i l'impacte de la deriva repressiva de l'Estat espanyol en la construcció europea com una comunitat democràtica de drets compartits]] [[300-00196/12]] El punt vintè de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre l'ascens de la ultradreta a Europa i l'impacte de la deriva repressiva de l'Estat espanyol en la construcció europea com una comunitat democràtica de drets compartits, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar la interpel·lació té la paraula la diputada Adriana Delgado.
Gràcies, vicepresident. Benvinguts..., benvolguts diputats i diputades –benvinguts, ja fa estona que ho estem–, consellers... Bé, diumenge, l'extrema dreta, el franquisme explícit, el feixisme sense complexos obtenia cinquanta-dos diputats i es convertia en la tercera força al Congrés espanyol. Catalunya va resistir l'onada del feixisme. Mentre que a l'Estat espanyol Vox era la tercera força, a Catalunya n'era la penúltima, només per davant de Ciutadans. Ens preocupa també com la ultradreta s'enforteix a nivell europeu. A les últimes eleccions europees, aquesta extrema dreta va continuar la seva lenta erosió de la democràcia europea: França, Itàlia, Hongria. A l'Estat espanyol, ja es veia llavors el perill de l'extrema dreta, amb la dependència del Govern andalús, del PP i Ciutadans, amb Vox, la seva irrupció al Congrés amb vint-i-quatre escons, amb les acusacions d'Ortega Smith al Tribunal Suprem amb la connivència de la fiscalia i l'Advocacia de l'Estat. Molts negaven les nostres preocupacions. Ens deien que l'Estat espanyol era l'excepció a Europa i que els únics totalitaris érem nosaltres, l'independentisme, que sempre ha estat democràtic, inclusiu i obert a tothom. L'independentisme, que l'Estat ha criminalitzat, mentre enviava la policia a pegar els nostres joves i a empresonar els nostres líders. L'independentisme, que acusaven de ser amic de Salvini, mentre que aquest felicitava Vox sense cap tipus de complex. Davant duna proposta legítima i democràtica que ha guanyat vots i ha guanyat suports elecció rere elecció, l'Estat només ha optat per la repressió. Des de l'1 d'octubre del 2017 que a Catalunya no s'han produït unes eleccions amb plenes garanties democràtiques, una perversió de la democràcia que ha arribat al paroxisme aquesta setmana passada: les interferències electorals que comento contra l'independentisme, doncs, van culminar quan el Tribunal Suprem i la Junta Electoral es van concertar per inhabilitar Oriol Junqueras sense cap base legal i també per crear ciutadans amb més o menys drets, en funció de qui voti. Però, malgrat la repressió, no van poder evitar que el groc republicà tenyís tot Catalunya. L'aposta per la repressió també ha malmès les institucions europees. La cacicada del Tribunal Suprem –perquè no hi ha una altra manera de descriure-ho–, impedint el vicepresident Oriol Junqueras complir amb els tràmits per accedir a la seva acta d'eurodiputat, reclamant que el president Carles Puigdemont i el conseller Toni Comín anessin a Madrid a jurar la Constitució i impedint que Junqueras sortís de la presó, precisament, per fer-ho. La manca de respecte per les institucions europees que suposa que el Tribunal Suprem hagi dictat sentència abans de conèixer si tenia la prerrogativa per jutjar Junqueras. La barroera jugada de donar a entendre que estava inhabilitat i, dues setmanes després, explicar que aquesta inhabilitació queda suspesa fins a la resposta del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, i, mentrestant, hi ha ciutadans que veuen els seus vots perduts i el seu dret, evidentment, a votar. Però, sorpresa –potser no s'ho esperaven alguns–, avui mateix l'advocat general del Tribunal de Justícia de la Unió Europea ha reconegut Junqueras com a eurodiputat, perquè considera que aquesta condició depèn només del vot dels electors i no pel fet de jurar la Constitució i, en conseqüència, també que tenia immunitat quan va ser condemnat injustament. Però mentrestant, com deia, s'han perdut votacions al Parlament europeu, sense els vots de Junqueras, Puigdemont i Comín. La instrumentalització que fa l'Estat espanyol de les institucions europees suposa un greu perill per a la construcció d'una Europa democràtica, de drets i llibertats compartits. L'Estat espanyol pot segrestar les institucions europees, però només les faran més dèbils davant el feixisme que torna, i ho comentava ara fa un moment la nostra companya Jenn Díaz. Quina és l'autoritat moral de la política exterior europea quan òrgans de propaganda xinesos fan servir imatges de les càrregues a Barcelona per justificar la seva pròpia repressió? Com pot promoure l'alt representant de la Unió Europea per a Afers Exteriors i Polítiques de Seguretat els drets i les llibertats fonamentals, si ell mateix viola la presumpció d'innocència publicant expedients policials? Torno a l'inici. Diumenge vam veure quines són les conseqüències de la repressió. Quan l'Estat fa de la repressió la seva política, el partit de la repressió creix. Quan l'Estat fa de l'empresonament de líders civils i polítics la seva divisa, guanyen més aquells que ens volen empresonar a tots. Quan l'Estat nega solucions polítiques a conflictes polítics, guanyen aquells que no volen fer política, sinó reprimir-la. Quan l'Estat retalla drets civils i polítics en nom de la nació unitària, el feixisme avança. Ens expliquen els politòlegs Steven Levitsky i Daniel Ziblatt a Com moren les democràcies que quan els partits democràtics eviten normalitzar l'extrema dreta, rebutgen fer-hi aliances o rebutgen impulsar polítiques que els revesteixin de legitimitat, comprant part del seu discurs, per exemple, es pot aïllar i derrotar l'extrema dreta. No obstant, quan hi ha partits que depenen dels seus vots per formar govern, per tenir majories, els compren part del seu discurs i també cedeixen espais de legitimitat –com per exemple compartir manifestacions–, l'extrema dreta creix i s'enforteix. Així doncs, no són tant d'estranyar els resultats de Vox, diumenge. Abascal podria resumir el seu programa per a Catalunya en el discurs del rei del 3 d'octubre, i també podria agrair la campanya que els ha muntat Grande-Marlaska i el seu desplegament policial, que només perseguia distorsionar la realitat per crear una sensació d'alarmisme i excepcionalitat. És d'esperar que el feixisme avanci quan el govern del PSOE roman impassible, quan l'Assemblea de Madrid aprova il·legalitzar partits independentistes i ens vol perseguir penalment, quan els membres de la Mesa defensem que en aquest Parlament es pugui parlar de tot. L'Estat espanyol porta anys legitimant la política de Vox, mentre exclou i empresona demòcrates, com la presidenta Forcadell i la resta de presos polítics i represaliats del republicanisme català. Arreu d'Europa ens trobem en una cruïlla: defensar els drets i les llibertats democràtiques o fer-li el joc a l'extrema dreta. Alguns ja han triat, el PSOE encara és a temps de rectificar i esperem que ho faci. Mentrestant, cal vetllar perquè la repressió de l'Estat espanyol no malmeti encara més el projecte europeu. Malgrat les mancances, és l'espai on més s'ha avançat per garantir drets i llibertats que han anat retallant els abusos dels estats. Però aquests perillen quan es perden aquests vots de ciutadans, quan la portaveu de la Comissió Europea es mostra indiferent davant de l'ascens de Vox l'endemà de les eleccions; quan el Tribunal Suprem fa classes magistrals de polítics autoritaris sobre com suprimir la representació europea de polítics dissidents; quan l'alt representant de la política exterior fa comentaris sobre els morts als Balcans, que sonen més a amenaça que no pas a una reflexió. Per aquests motius, conseller, per acabar, un prec més que una pregunta: li demanem que no cessi en la seva activitat representant Catalunya al món i denunciant els efectes perversos de la repressió de l'Estat espanyol arreu d'Europa. Malgrat les amenaces legals, l'abús dels recursos amb suspensió preventiva, l'espionatge, les pressions diplomàtiques, continuï amb determinació treballant des del compromís amb la democràcia i els drets fonamentals, i amb una Europa diversa que els garanteixi, perquè ens hi va la democràcia i ens hi va la llibertat, que no és poca cosa. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch.
Gràcies, president. Diputada Delgado, també li puc assegurar, en resposta al seu prec, que aquest humil servidor del Govern de Catalunya i de la societat catalana, i del país en general, no deixarà de fer la feina que ha estat fent fins ara, per a defensa de l'ètica i dels valors que fonamenten l'Europa que volem. Aquesta Europa que emergeix de dues grans catàstrofes, de les dues guerres mundials, amb la convicció que l'Europa moderna s'ha de fonamentar sobre la pau, sobre la democràcia, sobre el diàleg i sobre els drets humans fonamentals. Per tant, estem en això, estem amb aquesta Europa. Avui, precisament, el Govern de Catalunya ha aprovat el Pla Europa, que entre moltes altres coses fa una defensa aferrissada d'aquesta Europa moderna, aquesta Europa de pau, democràtica i de drets que volem reforçar i que volem que millori en allò que, sens dubte, encara és molt millorable. Per tant, aquí, deixar molt clar que aquesta feina la continuarem fent i que, efectivament, un dels problemes principals per a aquesta Europa dels drets i de la democràcia és la vulneració de la democràcia, del seu esperit i la vulneració de drets fonamentals que, sens dubte, en el seu cas extrem, ens porta a la ultradreta i als plantejaments que amenacen molts d'aquests valors i molts d'aquests drets fonamentals. Per tant, aquí, el Govern de Catalunya té una posició clara i ens trobareu sempre, sempre, a tot Europa i a tot el món, amb la defensa de la democràcia, la pau i els drets fonamentals. Els darrers mesos, amb relació al conflicte que els poders de l'Estat, a Espanya, tenen amb Catalunya hem vist una actitud cada cop més agra i més venjativa per part de les institucions espanyoles, és a dir, dels poders de l'Estat. Això ho hem anat veient, inclòs el Govern espanyol, i sobretot durant una duríssima campanya electoral, que entenem que moltes de les coses que s'han plantejat i s'han fet fan trontollar els fonaments democràtics i de la justícia a tot Europa. Exemples destacats, el Govern espanyol s'ha dedicat, ha dedicat tots els esforços, o segons admet el ministre d'Afers Exteriors espanyol, un terç del seu temps i de la seva inversió treballant per anar en contra del que és el treball d'internacionalització necessari, obligat que fem des del departament que jo tinc l'honor de dirigir, espiant les delegacions del Govern, espiant ciutadans europeus a través de funcionaris públics adscrits al Ministeri d'Exteriors o d'Interior. Ara mateix, el responsable és l'imminent responsable també de la política exterior de la Comissió Europea i, per tant, trobem que és especialment greu que hagi promogut totes aquestes accions. El mateix cònsol d'Edimburg, cònsol espanyol a Edimburg, que no és precisament una persona afí als nostres plantejaments polítics, l'altre dia declarava, acusava el ministre Borrell d'haver-lo obligat a fer accions inconstitucionals –segons va dir aquest mateix cònsol– per tal de combatre les legítimes aspiracions del Govern de Catalunya que representa a la ciutadania de Catalunya. Per tant, també afegir-hi, sens dubte, aquesta vergonya de sentència, aquests cent anys de vergonya aplicats a nou dirigents polítics, nou persones que en la seva majoria formaven part de l'anterior Govern de la Generalitat, també eren diputats en aquest hemicicle, i que han estat condemnats per donar la veu al poble de Catalunya, a tot el poble de Catalunya, tant als que podien votar que sí, com els que podien votar que no a la proposta que es feia; es podia respondre que sí, es podia respondre que no, i vostès, de vegades, obliden aquest petit detall –no em digui que no–, perquè es podia fer i molta gent ho va fer. Per tant, escolti, això també és una vulneració de drets, de drets dels electors, de drets de tot un poble i del dret legítim dels representants a representar el mandat que se'ls ha encomanat. És més, les sentències han vingut –i ara parlarem també d'Europa–, les sentències es van dictar abans de la resolució que ha de prendre el Tribunal de Justícia de la Unió Europea, i avui, efectivament, hem vist com el mateix advocat general de la Unió Europa deia que el senyor Junqueras, en concret –i ja veurem els altres casos–, el cas del senyor Junqueras és molt clar i que ha de ser eurodiputat perquè l'han elegit els ciutadans i ciutadanes europeus i, per tant, té tot el dret del món a ocupar el seu escó i a gaudir de la impunitat que gaudeixen els eurodiputats. Per tant, aquí també, per part del Tribunal Suprem, dels poders de l'Estat, en tota la seva amplitud, també hi ha una falta de respecte claríssima al sistema de justícia de la Unió Europea, s'han anticipat a una decisió que havia de venir. També el veto que han fet els poders de l'Estat, diversos, al mateix Parlament Europeu; sí, al Parlament Europeu, perquè tres eurodiputats electes per més de dos milions de vots no han pogut ocupar els seus escons, i això, efectivament, ha alterat algunes votacions. Per tant, modifica fins i tot l'orientació política que els ciutadans i ciutadanes d'Europa han donat al Parlament Europeu, i per tant aquí també hi ha vulneració de drets importantíssima. L'essència d'Europa, els valors, l'ètica que fonamenta l'Europa moderna que volem, estan sent amenaçats al Regne d'Espanya, amb totes aquestes vulneracions de drets. Diguem també que, amb tanta obsessió per l'independentisme, eh?, per part del Govern espanyol de Pedro Sánchez, hi ha hagut una actitud extremament irresponsable, indigna d'un dirigent europeu, que creu en els valors europeus dels quals parlàvem. Primer, porta els ciutadans i ciutadanes del Regne d'Espanya a unes noves eleccions perquè no s'ha volgut asseure a la taula del diàleg, i per tant desafiant el principi del diàleg, que és fonamental, és central en l'Europa moderna i actual. I així li ha anat, eh? Després, també, en campanya, doncs assumint les tesis del nacionalisme espanyol més ranci i fins i tot en algun cas de l'extrema dreta nacionalista espanyola, eh?, per tal de respondre a no sé quins càlculs electorals que sembla que no han acabat de funcionar. El que sí que ha aconseguit –el que sí que ha aconseguit– és que augmentés la ultradreta de forma vertiginosa a l'Estat espanyol. Això sí que ho ha aconseguit el senyor Sánchez. I com ho ha aconseguit? Doncs homologant, naturalitzant, legitimant el discurs de la repressió, com també deia vostè, diputada, abans. Perquè, escolteu, a l'extrema dreta no se l'ha d'imitar, no ens hi hem d'acostar; a l'extrema dreta se l'ha de combatre: s'ha de combatre el feixisme, s'ha de combatre la intolerància, s'ha de combatre el racisme, s'han de combatre tots aquests fenòmens que amenacen el que són els valors positius de l'Europa actual. I Pedro Sánchez, també, al final, el que ha acabat fent, en poc temps, en pocs dies o setmanes, és treure les despulles de Franco del Valle de los Caídos i situar-la amb cinquanta de diputats al Congrés dels Diputats. Això és el que ha acabat aconseguint Pedro Sánchez. Per tant, en aquest sentit, hi ha una responsabilitat manifesta, eh?, del president del Govern espanyol en funcions pel que fa a no contenir l'extrema dreta; és més, a alimentar-la i a alimentar els seus principis i la seva vocació. Que no s'atreveixi ningú a dir –que no s'atreveixi ningú a dir– que l'extrema dreta creix a Espanya per culpa de l'independentisme català [[remor de veus]] , perquè això seria el mateix... Que ningú s'atreveixi a dir això, perquè això seria homologable... [[Remor de veus.]] Si m'escolten, sabran quin és el meu argument [[persisteix la remor de veus]] , si m'escolten i em deixen parlar, perquè és un argument molt semblant a aquell de dir que l'ascens de l'extrema dreta és culpa dels immigrants, o que és culpa de les dones que reclamen els seus drets, o dels immigrants que reclamen els seus drets legítims, o del col·lectiu LGTBI, que també reclama els seus drets legítims. Els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya que volen votar reclamen un dret legítim, que és pronunciar-se sobre el seu futur. Això no és ser culpable de res; són culpables els que ho volen impedir i els que estan en contra d'aquest dret fonamental. Per tant, que ningú digui que això és culpa de l'independentisme català. I si hi ha un responsable principal, doncs aquest responsable l'hem de buscar en la figura del president del Govern espanyol. [[Remor de veus.]] Sí senyor –sí, senyor. Encara que no els agradi, és així. Nosaltres no deixarem de lluitar mai per una Europa més justa, que respecti els drets fonamentals, que respecti la democràcia, que respecti la pau i tots aquells valors que ens porten a l'Europa actual. I, escolti, el millor resum pel que fa a Vox i la ultradreta és el que ja ha fet la cantant Rosalia. Per tant, aquí ho deixo. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Acabades les interpel·lacions, suspenem el Ple fins demà a les nou del matí. Moltes gràcies.