Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, narodnik poslanik Socijalističke partije Srbije Jovan Todorović je podneo amandman na član 10. To je član kojim se menja postojeći član 23. Zakona, u kome je definisano šta u vozilu koje obavlja linijski prevoz treba da se nalazi. Ima četiri stvari, od kojih je prava važeći red vožnje, odnosno fotokopija važećeg reda vožnje, overena pečatom i potpisom ovlašćenog lica prevoznika, a druga važeći i overeni cenovnik. Amandman narodnog poslanika Jovana Todorovića predlaže da se u članu 10. tačka 1. posle reči "važeći red vožnje", ostalo briše zato što je, po našem mišljenju, nepotrebno da se nose overene fotokopije reda vožnje ako prevoznik štampa redove vožnje u knjižici i ona se nalazi u svim vozilima. Stvar je, naravno, nadležne inspekcije da proveri da li je red vožnje važeći ili ne. Drugo u tački 2. reč "overeni" treba izbaciti, iz prostog razloga što se cenovnici više uopšte ne odobravaju, pa nije ni potrebna njihova overa. Predlažem predstavnicima Vlade, a i vama narodni poslanici da ovaj amandman prihvatite.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 47, protiv 100, uzdržana četiri, nije glasalo 12, ukupno 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Pavlović. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Da. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, znam da ni Vlada ni Odbor nisu prihvatili ni ovaj amandman, kao uostalom kako sam rekao u načelnoj raspravi ni 35 drugih amandmana koje su podneli narodni poslanici SPS-a, SRS i SSJ. Predložio sam u amandmanu da se član 11. briše. Da vas podsetim, učlanu 11. stoji da se u članu 24. postojećeg zakona, posle stava 1. doda drugi stav koji glasi: "U obavljanju javnog prevoza putnika i stvari na teritoriji Republike Srbije zabranjeno je obavljati kabotažu". Ponovo se vraćamo na čuveni termin kabotažu i raspravu koju smo imali u četvrtak u vezi sa članom 1. Zakona, za koji sam takođe bio podneo amandman da se tačka 16. iz člana 1. briše, odnosno da se kabotaža kao pravni institut ne uvodi u zakon. To sam obrazlagao ne time što se nanosi nekakva šteta prevoznicima u Srbiji. Tada sam rekao, a i u ovom amandmanu, da je motivacija i razlog za predlog mog amandmana vezan za postojanje SRJ, za postojanje ravnopravnosti republika Crne Gore i Srbije i da se radi o ravnopravnosti prevoznika. Odnosno, da ne bi trebalo da preduzimamonikakve poteze, pa i ovakve vrste, kojim bismo ugrozili pravo i rešavanje pitanja zajedničke zemlje. Pošto, gospodine predsedniče, vi niste bili u tom trenutku kada sam govorio na sednici, pozvao sam se i na vaš intervju u dnevnom listu "Politika" od prošle nedelje, gde ste upravo govoreći na ovu temu rekli da ne treba da preduzimamo ni u parlamentarnom ni u drugom funkcionisanju nikakve mere koje bi mogle da ugroze dijalog i da se ovo što sada činimo dovede u pitanje. Pozivam vas sada da pozovete poslanike da prihvate moj amandman na član 11, kojim se kabotaža briše i ostaje kao pravni institut u članu 1, a ne primenjuje se. Dakle, da se tekst u obavljanju javnog prevoza putnika i stvari na teritoriji Republike Srbije zabranjeno je obavljati kabotažu, briše iz zakona. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodin Nikolić.
Iako sam i u načelu diskutovao o ovoj odredbi Predloga zakona, moram još jednom, bez obzira na to što je očigledno da niste raspoloženi da prihvatite sugestiju, da tražim ne samo da ne odgovaramo na mere koje čini Vlada Republike Crne Gore, nego da ne počinjemo prvi. Informacija koju smo od predstavnika Vlade dobili, da zabrana kabotaže na teritoriji Crne Gore važi za prevoznike iz Srbije, nije tačna. Raspitivao sam se čak i kod vozača iz Srbije koji voze na autobuskim linijama prema moru. Na primer, "Autosaobraćaj" iz Kragujevca ima po reciprocitetu 1:1 sa privatnim preduzećem "15. juli" polaske sa Cetinja. Vozila "Autosaobraćaja" iz Kragujevca mogu na svakoj stanici koju imaju registrovanu u Crnoj Gori da izvrše prijem putnika i putnici mogu da izađu iz autobusa. Na primer, u Podgorici mogu da prime putnike koji idu do Herceg Novog ili do Cetinja. Crna Gora je samo uvela visoku staničnu uslugu, koja se plaća u devizama i zaista tako visoka da slabiji prevoznici mogu da odustanu od svraćanja u stanicu, zato što im se, ako nemaju putnika u toj kabotaži, ne isplati da svraćaju u stanicu i da primaju putnike. Nije tačno da autobusi iz Srbije ne mogu da primaju na teritoriji Crne Gore putnike koji putuju od stanice do stanice na samoj teritoriji Crne Gore. Mene bar ne možete da optužite za promenu ponašanja, bio sam za to da zajedničku državu čuvamo i u vreme kada ste svi odobravali secesionističke, separatističke, svakakve ideje koje su stizale iz Crne Gore. Zato vas još jednom molim, ako ste za razdvajanje Srbije i Crne Gore, izađite ovde sa predlogom da o tome mi jednom konačno odlučimo i završimo posao. Nemojte da nam pod formom odgovora na ponašanje Crne Gore plasirate svakakve ideje, pa čak i da prednjačite u tome - u razbijanju zajedničke države. A ne da nam govorite ovde kako nije to u pitanju, nego eto, štitimo se, branimo se, ugroženi su interesi Srbije od Crne Gore, koja ima samo dva auto-prevoznika. Jednog na Cetinju, a jedno u Boki, koji nemaju ni mnogo polazaka, niti mogu na bilo koji način da ugroze auto-saobraćaj na teritoriji Republike Srbije. Čudi me da niste zabranili kabotažu i prevoznicima koji iz Minhena voze za Vranje. Interesuje me, kakav je tu odnos, da li je tu bilo šta regulisano, može li putnik u Subotici da uđe u autobus koji ide iz Minhena, da se vozi tim autobusom do Beograda? Imate li uopšte registrovane te polaske? Ima li država od toga bilo kakvu korist?
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Ukoliko ne, stavljam ga na glasanje. Za 51, protiv 101, uzdržana tri, nije glasalo 11, ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Zoran D. Nikolić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Da.) Izvolite. Reč ima gospodin Ilić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam amandman koji se odnosi na član 27. postojećeg zakona i to da se u članu 12. Predloga zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije, briše stav 3. Da obrazložim najkraće što mogu, da bude vezano sapredlogom, o brisanju stava 3. Predloga zakona. U članu 27. posle stava 2. dodaje se stav 3. koji glasi: "Preduzeće koje upravlja autobuskom stanicom dužno je da najkasnije do desetog u mesecu dostavi izveštaj o neobavljanjulinijskog prevoza po overenim redovima vožnje za prethodni mesec republičkoj inspekciji za drumski saobraćaj". Predlažem da se ovaj član briše i dajem obrazloženje i zašto. Uvođenjem predloženog stava 3. poverili bi se poslovi inspekciji na ionako privilegovanim i monopolističkim autobuskim stanicama, koje ne mogu biti nepristrasne u vršenju ovog posla, pošto su uglavnom u vlasništvu domicilnih preduzeća tj. prevoznika. Najveći deo autobuskih stanica sada su u vlasništvu velikih autobuskih preduzeća, bez obzira što se linijski saobraćaj ne odvija samo za ta autobuska preduzeća koja su vlasnici autobuskih stanica, već da ima i drugih prevoznika koji koriste usluge. Sigurno da se stavljaju u jedan neravnopravan položaj ovi drugi prevoznici. Vlada, koja je odbila predlog amandmana, za brisanje stava 3, obrazlaže da se odbija iz razloga što se njegovom sadržinom pretpostavlja unošenje netačnih podataka u izveštaj o neobavljenom linijskom prevozu po overenom redu vožnje. Mislim da je ta pretpostavka garantovana koliko je garantovana i moja pretpostavka da li će to biti tačno. Pošto mi na teritoriji Republike Srbije imamo celovitost samo na delu prostora koji se odnosi na teritoriju bez AP Kosova, postavljam pitanje - kakva će biti pretpostavka, odnosno da li će autobuski linijski saobraćaj, neovereni red vožnje u autobuskoj stanici Kosovska Mitrovica od petka, i ono malo prava koja smo imali a koja su ukinuta, da bude zagarantovan, da će taj prevoznik koji je došao na autobusku stanicu Kosovska Mitrovica iz Srbije da ima tačnost ili netačnost. Zbog toga, dok se ovo ne usaglasi između svih ovih propisa i zakona koji postoje na relaciji Republika Srbija i, sada, Hekerupovo Kosovo, smatram da ovaj vladin predlog treba odbiti, a amandman koji sam predložio usvojiti. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, gospodine Nikoliću.
Ovaj stav zadužuje ali i daje ovlašćenje preduzeću koje upravlja autobuskom stanicom da inspektoratu saobraćaja dostavlja izveštaje o neobavljenim prevozima po redu vožnje. Uvođenjem ovog stava Vlada konstatuje da će to preduzeće dostavljati tačne izveštaje. Ako Vlada već konstatuje da će preduzeća u Srbiji dostavljati tačne izveštaje, onda je trebalo da kaže da prevoznik obaveštava inspektora saobraćaja, na teritoriji opštine na kojoj se prevoznik nalazi, o polascima koje nije izvršio po redu vožnje. Jer, zašto biste verovali da će preduzeće koje vodi autobusku stanicu dati tačne podatke, a obično ima i svoje autobuse, obično je to jedan deo - pogon autoprevoznika, a ne verujete da će samo preduzeće koje vrši prevoz dostaviti tačne podatke republičkoj inspekciji; odnosno, hoće li se inspekcija osloniti na izveštaj autobuske stanice i šta joj taj izveštaj uopšte znači. To će biti izveštaji koji će možda biti i tačni, delimično tačni. Taj će biti u stanju da prijavi svaki polazak drugog prevoznika koji nije obavljen iz njegove stanice, ali neće svoje polaske da prijavljuje. Zašto bi samog sebe denuncirao, kada mu država daje pravo da otkriva drugog počinioca jednog dela koje je po zakonu kažnjivo. Zato je trebalo ili da sama inspekcija vrši svoj posao, kao što to svi u svetu rade, da kontroliše polaske na autobuskim stanicama, ili da, ako već imate poverenje u jednog prevoznika, ovog koji drži autobusku stanicu, imate poverenja u sve prevoznike. Ili imate generalno poverenje u prevoznike, ili generalno nemate poverenje u prevoznike. Ne postoje prevoznici kojima možete da verujete i oni kojima ne možete. Po ovom članu ispada da prevozniku koji ima autobusku stanicu verujete, a onome ko nema autobusku stanicu, odnosno onom ko prolazi kroz nečiju autobusku stanicu, njemu ne verujete da će da dostavi tačan izveštaj, nego će onaj kroz čiju stanicu on prolazi da vam dostavi tačan izveštaj. Malo je apsurdna ova izmena i dopuna. Ili je trebalo uraditi drugačije, ili to skinuti, pa neka država sama obavlja svoj posao.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 55, protiv 105, uzdržana dva, nije glasalo 10, ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, oko člana 18. Predloga ovog zakona bilo je dosta reči u načelnoj raspravi. Stičem utisak da priprema i broj podnetih amandmana na ovaj član, posebno na stav 6, govori da postoji opravdanost u odnosu na zahtev poslanika i sugestija da se stav 6. briše. Prema tome i moj amandman se odnosi na ovaj stav. Inače, u sklopu ovog amandmana podneo sam i amandman na tačku 4) i od tog dela amandmana odustajem. Ali, reći ću nekoliko reči o tački 6) kojase odnosi na rad republičkog saobraćajnog inspektora. U okviru obaveza tog inspektora se kaže: "Utvrđuje identitet putnika i lica - korisnika prevoza u obavljanju javnog prevoza i prevoza za sopstvene potrebe kontrolom ličnih karata, identifikacionih isprava i drugih odgovarajućih isprava". Neophodno je da se ovaj stav briše, jer ako bi ovaj stav ostao onda bi se zaista prevelika ovlašćenja dala tom inspektoru za drumski saobraćaj i zadiralo bi se u ingerencije radnika MUP-a. Nema svrhe da ovaj stav ostane i zato sam svojim amandmanom predložio da se on briše. Inače, vidim da još jedan broj kolega narodnih poslanika ima slične amandmane, koji se takođe odnose na ovaj stav. Zamolio bih predstavnika Vlade i vas kolege da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 102, uzdržan jedan, nije glasalo 13, ukupno prisutna 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nataša Jovanović i Vojkan Tomić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Izvolite.
U članu 18. Predloga zakona tražila sam da se briše tačka 6) zbog toga što je u direktnoj suprotnosti sa drugim važećim zakonima i zbog toga što predlagač na ovaj način inspektoru za drumski saobraćaj daje ovlašćenja koja imaju pripadnici MUP-a, a i ubuduće bi trebalo da ih imaju. Naime, o čemu se radi. Tačka 6) kaže da, prilikom vršenja inspekcijskog nadzora, republički inspektor za drumski saobraćaj (pored ostalog, a što je navedeno, što je u određenim tačkama sasvim u skladu sa nadzorom koji inspektor treba da vrši) "utvrđuje identitet putnika i lica - korisnika prevoza u obavljanju javnog prevoza i prevoza za sopstvene potrebe, kontrolom ličnih karata, identifikacionih isprava i drugih odgovarajućih isprava". Apsolutno je nemoguće da ovako nešto stoji u Zakonu o prevozu u drumskom saobraćaju. Samo što niste dali ovlašćenja republičkom inspektoru da juri teroriste po autobusima. I, kada ste već bili nesposobni, mislim na celokupnu DOS-ovsku vladu, da donesete jedan predlog zakona o drumskom saobraćaju, koji bi važio na saveznom nivou; zbog problema koje imate sa separatistima u Crnoj Gori, kao posledicu toga, vi i donosite ovakav zakon. Kada već niste mogli da organizujete savezni inspektorat, vi sada republičkom inspektoru dajete ovlašćenja zbog kojih može da negoduje svaki putnik u autobusu. U isto vreme vi odbijate ovaj amandman, sa jednim potpuno nebuloznim obrazloženjem koje mi je dala Vlada Republike Srbije. To vladino obrazloženje kaže - amandman se odbija iz razloga što je potrebno potpisati predložena ovlašćenja republičkog inspektora za drumski saobraćaj, koja su specifična za ovu vrstu inspekcijskog nadzora. Tačno, ali zna se dokle mogu da idu ta ovlašćenja republičkog inspektora za drumski saobraćaj. Njegov nadzor je tačno definisan u tačkama 1, 2, 3, 4, 5. i 7, a i tu su bile potrebne neke izmene. Videla sam da druge kolege poslanici imaju amandmane i na te tačke. U isto vreme Vlada prihvata amandman poslanika DS Gorana Vesića, u kojem on traži da se: "ličnih karata i drugih indentifikacionih isprava" briše, a da se ostavi, i to je Vlada prihvatila: "prevoznih isprava i drugih isprava na osnovu kojih se koristi prevoz". Znači, na osnovu toga da se vrši utvrđivanje identiteta putnika. Pa, te prevozne isprave i druge isprave su sadržane već u tački 7. Zašto bi uopšte, postavlja se pitanje, ne na koji način i kontrolom kojih isprava, republički inspektor za saobraćaj mogao da uđe bilo gde u autobus, da zaustavi autobus na putu i da legitimiše putnike, kada vrlo dobro znate da je to u striktnoj nadležnosti pripadnika MUP-a. Kako će uopšte jedan putnik da reaguje na nešto tako, po čemu će sada, usvajanjem ovog zakona (uopšte nemam sumnju u to da će te vi da odbijete ovaj amandman koji smo mi predložili), da uđe u autobus i da traži od bilo kog putnika da mu pokaže svoje isprave? Pošto ste prihvatili amandman kolege Vesića, sada će to biti na osnovu prevoznih karata i drugih isprava kojima se koristi prevoz; u tom slučaju, vi stavljate u nadležnost republičkog inspektora za drumski saobraćaj posao koji treba da obavljaju kondukteri. Prema tome, to su sve neke stvari koje su potpuno nebulozne, pored niza drugih propusta u ovom zakonu. Mislim da bi najpametnije bilo za poslanike, iako je Vlada odbila, iako je nadležni odbor odbio ovaj amandman, da prihvatite da se ovakva ovlašćenja inspektora za drumski saobraćaj brišu, brisanjem tačke 6. u članu 18.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Tomić, zatim gospodin Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, takođe sam predložio amandman na član 18, da se tačka 6. briše, iz jednostavnog razloga što se ovlašćenjem koje tačkom 6. inspektor dobija zadire u regulisanje ovlašćenja koja ima službeno lice MUP-a, što je regulisano drugim zakonom. Takođe, ovaj član nije potreban ni u izmenjenom obliku, kontrolisanje prevoznih isprava, jer putna karta ne potpada pod prevozne isprave, već je to obligacioni odnos između prevoznika i korisnika prevoza. To je, koliko vidim, regulisano tačkom 7, jer se u samom objašnjenju koje je dala Vlada govori da je putnik lice koje je zaključilo ugovor sa prevoznikom. Prema tome, apsolutno je nedopustivo da se ovakva ovlašćenja, koja su direktno kršenje određenih zakonskih regulativa i normi Zakona o Ministarstvu unutrašnjih poslova, nalaze u ovom zakonu. Prema tome, ovo što je izmenjeno drugim amandmanom gospodina Vesića takođe ne može da opstane u ovom zakonu, jer se ne može izvršiti utvrđivanje identiteta putnika na osnovu nekih drugih prevoznih isprava, već samo na osnovu javnih isprava, odnosno ličnih dokumenata - lične karte, pasoša i drugih isprava koje su propisane zakonima. Hvala.
Reč ima gospodin Nikolić, zatim gospodin Pavlović.
Razumem potrebu Vlade Republike Srbije da ne popravlja Predlog zakona svojim amandmanima, već da to prepusti nekome od poslanika većine. Sa moje tačke gledišta, to je prihvatljivo. Međutim, mislim da služba Narodne skupštine Republike Srbije čini veliki propust, da bi omogućila Vladi Republike Srbije da amandmanima narodnih poslanika većine potre amandmane narodnih poslanika opozicije, da bi mogla da prihvati dobar amandman, a da ne ispadne da je prihvatila amandman opozicije. Kako se to dešava? Na primer, Predlog zakona o prevozu u drumskom saobraćaju je dobio jedan broj u evidenciji Narodne skupštine Republike Srbije. Svi amandmani koji stižu na taj predlog zakona se zavode isključivo pod tim brojem. Nema hronološkog reda, nema reda pristizanja amandmana na brojevima pod kojima se zavode amandmani. Samo činovnik rukom, pored amandmana, na propratnom pismu napiše 18 sati, 19 sati, 20 sati. Naravno da mora da dođe do nedoumica. Ubeđen sam da narodni poslanik Goran Vesić uopšte nije potpisao ovaj predlog amandmana. Ali, meni to toliko nije ni bitno. Bitno je zato što nam je Skupština dva puta vraćala amandmane za koje je znala da su amandmani narodnih poslanika SRS-a, ali prvi put smo se štampano svi potpisali, drugi put sam ja u ime poslaničke grupe garantovao da su određene amandmane podneli određeni narodni poslanici. To uopšte nije bilo prihvaćeno. Ali se posle pregleda tih amandmana grozničavo, užurbano radi. Može čak i sutra da stigne amandman narodnog poslanika iz većine, koji se zavodi samo pod brojem. Mi moramo ovde da imamo podatak na amandmanu, iz službe za evidenciju, kada je, u koliko sati stigao, pod kojim je brojem zaveden, zato što mi hoćemo da vidimo kompjuterski listing, hronološki red, kada se šta ubacuje u kompjuter. To je što se tiče sudbine amandmana i sudbine amandmana većine. Ponavljam, sagledajte amandmane opozicije. Sami ste sebe doveli u neugodnu situaciju da se amandmani dostavljaju do četvrtka, recimo, do 24 sata uveče, pa kada mi dostavimo u 20 sati, ne možete da se skupite, Vlada ne može da da amandman, nego taj amandman date možda i sutra i prekosutra, a zavedete ga samo pod ovim brojem. Kada biste to otklonili, bilo bi sve u redu. Međutim,druga stvar je ovde u pitanju. Amandmanom narodnog poslanika Gorana Vesića, koji ste ostavili za raspravu na kraju i koji će sigurno biti prihvaćen, ništa nije rešeno. Naizgled konstatujete dainspektor za saobraćaj ne može da kontroliše identitet lica preko ličnih karata. Amandmanom Gorana Vesića vi brišete da on kontrolom ličnih karata utvrđuje identitet, ali ostavljate odredbu da on utvrđuje identitet putnika i lica. Sada, morate da mi kažete kako će da utvrdi identitet jednog putnika, ukoliko mu od dokumenata ne traži ličnu kartu ili pasoš. Slažem se, ali ni to nema prava. Nema prava saobraćajni inspektor da traži ličnu kartu, pasoš, legitimacije koje izdaju državni organi. Nema, to nije njegov posao. Trebalo je prihvatiti ovaj amandman. Trebalo je napraviti dobar amandman. Mogao je da se napiše dobar amandman. Ovako, ništa niste rešili. Naizgled, obrisali ste pravo saobraćajnog inspektora da traži ličnu kartu na uvid, ali ima pravo da utvrdi identitet. Kako će - da odvede čoveka u policijsku stanicu ili da kaže prvom policajcu koga sretne na ulici - molim te, traži mu ličnu kartu, hoću da vidim da li je to taj, a autobus stoji i čeka, ili će saobraćajni inspektor da vodi policajca sa sobom? Nije dobro. Stvorićete zbrku, doći će do tuče u autobusu. Vi znate koliko su cenjeni kontrolori karata, saobraćajni inspektori, koliko na važnosti imaju u očima putnika. E, još kad mu bude tražio i ličnu kartu, a čovek ostao bez posla zbog ove nove vlasti, pitaću vas.
Reč ima gospodin Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što se javljam više puta, ali sam u funkciji šefa poslaničke grupe SPS-a, pa to moram da radim. A sada, gospodine predsedniče, poštovana gospođo ministre i uvažene koleginice i kolege, ne zamerite mi, ali moram da kažem da je ovo eklatantan primer, da ne može biti bolji primer, da, aktuelna vlast i Vlada neće da prihvate amandman, iako je on očigledno, i po tvrdnji svih, potpuno u redu i poboljšava zakonsko rešenje. Nećete mi valjda reći, prvo, da inspektor ne može imati ovakvo ovlašćenje, to ste priznali time što ste prihvatili amandman gospodina Vesića. To upravo tvrde i amandmani koje je podneo narodni poslanik, kolega Đura iz SPS-a, gospođa Nataša Jovanović iz SRS i gospodin Vojkan iz PDS. Dakle, tri narodna poslanika, iz tri opozicione partije, koji isto tvrde da inspektor za drumski saobraćaj ne može da vrši legitimisanje putnika. Vi to vidite, i uporno to nećete da prihvatite, a prihvatate amandman Gorana Vesića (žao mi je što ga nema, ja njega vrlo cenim i poštujem); ja sam i u načelnoj raspravi rekao - nemoguće je da 35 naših amandmana ne budu prihvaćeni, a budu prihvaćena četiri amandmana gospodina Vesića. Dozvolite mi, pa nije valjda gospodin Vesić pametniji od 250 nas. Zato molim, a molim i vas, gospodine predsedniče, neka gospođa ministar saobraćaja i telekomunikacija izađe za govornicu i kaže - jeste stav Vlade ovakav kakav jeste, ali su argumenti koje smo mi dali u amandmanima takvi da, jednostavno, možete da prihvatite ovaj amandman i da ga izglasamo i na taj način spasimo i zakon, i ugled ministarstva i inspektora koji će raditi posao koji mu ne pripada, a i nas putnike. Većina vas ima službeni auto, a neko ide autobusom, pa će i vas da legitimišu, gospodine Mladenoviću, ako vas slučajno ne prepoznaju, da ste zamenik ministra. Znači, pozivam sve narodne poslanike da prihvate ova tri amandmana, pošto su oni u istom tekstu.
Da li se još neko javlja za reč? Ovde su se zaista otvorile izvesne nedoumice, ili se makar meni tako čini, kao što smo imali u nekim slučajevima, doduše, još pre više meseci, pa bih zamolio gospođu ministar da nam da objašnjenje i da, eventualno, napravimo pauzu da bi Zakonodavni odbor razmotrio ovu situaciju, jer se radi o nečemu što je posledica usvojenog amandmana, pa da, jednostavno, dovedemo u red to i da ne usvojimo zakon sa manjkavostima. Uredićemo to, naravno, bitno je da bude valjan tekst. Ima reč ministar, gospođa Marija Rašeta-Vukosavljević.
Ono što mora da bude ostavljeno u ovom amandmanu to je da ne mora da bude - identitet, ali neophodno je da bude kontrola prevoznih isprava. Ja se izvinjavam, to je samo jedna reč, znači - identitet ne mora da bude, ali prevozne isprave moraju da se kontrolišu.
Ne znam da li da pristupimo odlučivanju, ili da napravimo pauzu za Zakonodavni odbor? Ima reč gospodin Srđan Petrović, ispred poslaničke grupe.
Poštovane kolege poslanici, poštovano predsedništvo, mislim da imamo rešenje, i ono što zahteva Vlada, i ono sa čime mislim da se većina slaže - sticajem okolnosti, to je moj amandman na član 18. koji kaže: "kontroliše putne isprave lica, korisnika prevoza u obavljanju javnog prevoza i prevoza za sopstvene potrebe". Znači, reč je o identifikaciji putnika, kao što je to u šestoj alineji i kako je to u amandmanu gospodina Vesića, koji je prihvaćen od strane Vlade. Znači, prihvatanjem amandmana na član 18. (mog amandmana) mislim da imamo kompromisno rešenje.
Ima reč ministar, gospođa Marija Rašeta-Vukosavljević.
Amandman gospodina Srđana Petrovića je obrazloženjem Vlade bio jednako usvojen, kao i gospodina Vesića. Nemamo apsolutno ništa protiv da amandman gospodina Srđana Petrovića bude usvojen ovako kako glasi. Znači, bez identiteta, a sa formulacijom - da kontroliše putne isprave i lica, korisnike prevoza u obavljanju javnog prevoza i prevoza za sopstvene potrebe.
Sada su stvari jasne, ispravlja se sledećim amandmanom, koji je prihvaćen, postao je sastavi deo. Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam na glasanje amandman gospođe Jovanović i gospodina Tomića. Za 61, protiv 82, uzdržana četiri, nije glasao 21, ukupno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandmane su, po suštini u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Goran Vesić i Srđan Petrović. Narodni poslanik Srđan Petrović je na sednici Odbora za saobraćaj i veze izvršio pravno-tehničku redakciju svog amandmana, tako da je amandman u potpunosti postao istovetan amandmanu narodnog poslanika Gorana Vesića. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona, jer su ga prihvatili Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor. Ima reč gospodin Tomislav Nikolić (povreda Poslovnika).
Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da ćete otkloniti ove nesuglasice na Poslovnikom predviđen način, a ne ovako, grubim kršenjem Poslovnika. Vlada je prihvatila amandman narodnog poslanika Gorana Vesića. Konstatovali ste da je postao sastavni deo Predloga zakona. Vlada je odbila drugi amandman, za koji tvrdi da je u istovetnom tekstu. Uopšte nije istovetan tekst i uopšte nisu iste odredbe. Ako prihvatite amandman Gorana Vesića, vršiće kontrolu identiteta putnika i lica, a ako prihvatite amandman narodnog poslanika Petrovića, vršiće samo kontrolu putnih isprava. To nije isto, gospodine predsedniče. Očekivao sam da ćete staviti amandman gospodina Petrovića na glasanje, da ćete i njega da usvojite, a onda pauza da odbor koji je nadležan za to, zato što je došlo do usvajanja dva različita amandmana, napravi konačni tekst jednog usaglašenog amandmana, da takav amandman dođe pred Narodnu skupštinu i da idemo dalje sa rešavanjem.
Gospodin Pavlović, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, i ova dalja rasprava upravo potvrđuje ono što sam rekao na početku. Uporno se odbija da se prihvate valjani amandmani, a sada se pravi zamena teza. Intervenisao sam sa mesta, izvinjavam se predsedniku zbog toga, a mogao je da me opomene, zbog toga što definitivno nisam razumeo, koji je amandman Vlada prihvatila, šta je sada ušlo kao amandman u zakon, da bismo znali o čemu se radi. Evo, pridružujem se predlogu kolege Tomislava Nikolića da onda uradite ovako, da se, dakle, glasa o amandmanu kolege koji iz DSS-a, a onda Zakonodavni odbor da utvrdi koji amandman važi, jer su usvojena dva amandmana u različitom tekstu, gospodo. A može i novi tekst koji ćemo mi kao poslanici da razmatramo i da usvajamo, ako definitivno nećete da prihvatite naša tri amandmana.
Izvolite.
Sada se zaista nalazimo pred problemom sa dva amandmana. Gospodin Nikolić je apsolutno u pravu kada kaže da smo dobili sada potpuno nenormalnu tačku ovog člana 18. Prihvatanjem amandmana gospodina Srđana Petrovića dobili smo ponovo jednu tačku koja apsolutno nema potrebe da se nalazi u ovom članu. Vrlo je jasno definisano u tački 7 - "da kontroliše ugovore, prevozne isprave i poslovanje naručilaca prevoza, odnosno korisnika prevoza koji se odnose na prevoz." Ugovor je, gospodo, ovde karta koju putnik zaključuje onog trenutka kada kupi kartu na autobuskoj stanici. Tačka 6) apsolutno nema potrebe da stoji, jer ni u jednom ni u drugom obliku, i kada se utvrđuje identitet i kada se vrši kontrola, inspektor za kontrolu u drumskom saobraćaju nije kontrolor karata, on ima mnogo šira ovlašćenja, kao što vidite počev od tačke 1) Znači, nije on to lice koje treba da vrši kontrolu karata ili "ridža", kako ga mi zovemo. Prema tome, apsolutno je nepotrebno da tačka 6. u bilo kom obliku stoji, ni u ranijem obliku, ni u ovom novom, nakon usvajanja amandmana gospodina Srđana Petrovića.
Dajem pauzu od pola sata, molim Zakonodavni odbor da zaseda, može kancelarija na drugom spratu. Molim da posle toga nastavimo rad oko 12,15 minuta i da dobijemo izveštaj Zakonodavnog odbora. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad Narodne skupštine. Dobili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i amandman na član 18. stav 2. tačka 6), kojim se rešava problem koji je nastao, zbog koga smo napravili prekid sednice i zakazali sednicu Zakonodavnog odbora. Zamenik predsednika Zakonodavnog odbora nije tu. Da li ima potrebe da se obrazloži amandman? Mislim da sve stoji u izveštaju koji ste dobili. Da li se neko javlja za reč? Ukoliko ne, stavljam amandman Zakonodavnog odbora na glasanje i molim vas da se o njemu izjasnite. Za 119, protiv dva, uzdržanih 15, nije glasalo 10, ukupno 156. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. U tekstu izveštaja Zakonodavnog odbora stoji da se narodni poslanik Srđan Petrović saglasio sa ovim predlogom. Da li to znači da povlačite svoj amandman na član 18? Konstatujem da je narodni poslanik Srđan Petrović povukao amandman na član 18. Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, na član 19. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o saobraćaju podneo sam amandman, ali prethodno bih vam pročitao kako glasi osnovni tekst zakona na koji sam podneo amandman. To je u članu 44, a tačka 5: "Isključi vozilo kojim se vrši javni prevoz i prevoz za sopstvene potrebe protivno odredbama zakona, odredi mesto parkiranja i oduzme saobraćajnu dozvolu i registarske tablice u trajanju od 48 sati, a u slučaju ponovnog isključivanja vozilo istog prevoznika, preduzeća, drugog pravnog lica, preduzetnika ili građanina u trajanju od pet dana". Na ovu formulaciju tačke 5. člana 19. odnosno člana 44a podneo sam amandman - u članu 19. tačka 5. menja se i glasi: "Isključi vozilo kojim se vrši javni prevoz ako imalac vozila, pravno ili fizičko lice, nije registrovan ili ne ispunjava propisane uslove za obavljanje delatnosti javnog prevoza ili obavlja linijski prevoz bez registrovanog reda vožnje. Vozilo se isključuje u trajanju od 48 sati, a u slučaju ponovnog isključenja vozila istog prevoznika u trajanju od pet dana. Prilikom isključenja vozila oduzimaju se saobraćajna dozvola i registarske tablice i određuje mesto za parkiranje vozila". U načelnoj raspravi sam govorio da je necelishodno posle isključenja od 48 sati ili dva dana oduzimati dokumenta i registarsku tablicu, pa ponovo isključivati vozilo do pet dana. Ovakvo je rešenje kvalitetnije i bolje u odnosu na ponuđeno, mada predlagač zakona nije prihvatio ovaj amandman, uz obrazloženje da se ovde smanjuju ovlašćenja inspekcijske službe i da se ne obuhvata ukupan deo lica, odnosno učesnika u prevozu, što nije tačno. Ovde je samo formulacija uopštenija nego što je data u Predlogu zakona i stoga predlažem da se ovaj amandman prihvati, jer je po mome i po mišljenju poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije to bolje rešenje od ponuđenog rešenja koje je dato u Predlogu zakona.
Gospodin Nikolić, izvolite.
Mislim da treba prihvatiti ovaj amandman zato što je preširoko ovlašćenje republičkog inspektora za drumski saobraćaj, odnosno i opštinskog inspektora, zato što članom 44b prevoz stvari u linijskom, vanlinijskom prevozu, kontrola prevoza stvari, onda kontrola u obavljanju taksi službe poverava se opštinskim inspekcijama. Nedefinisano je, nejasno je zato što Predlog zakona kaže da možete da isključite vozilo ukoliko se prevoz obavlja protivno odredbama zakona. Tako mnogo ima tih zakonskih odredbi i ispada da za svaku povredu bilo koje odredbe ovog zakona opštinski inspektor može da isključi vozilo najpre na 48 sati, a onda i na pet dana da skine tablice i oduzme saobraćajnu dozvolu. Trebalo je definisati za koje povrede zakona se vozilo isključuje, a za koje se izriču mandatne kazne, upućuje kod sudije za prekršaje ili se vodi nekakav drugi postupak protiv onoga ko obavlja prevoz. Ovako ostavljate na preveliku arbitrarnost inspektoru. Dozvoljeno mu je da isključi vozilo za svaki prekršaj ovog zakona i onda će opštinski inspektor one koji su u tranzitu, koji prolaze samo kroz autobusku stanicu, koju drži tzv. njegov prevoznik, neki lokalni prevoznik, prevoznik u gradu u kome inspektor obavlja posao, rigorozno da kontroliše, da isključuje i ponovo će da zavlada red na našim autobuskim stanicama i ulicama, samo zato što zakon nije bio dovoljno precizan. Odredbama amandmana tačno se označava za koje povrede zakona vozilo može da bude isključeno i tim pre, da samo ponovim deo iz rasprave u načelu, što se članom 44v zadužuje prevoznik da odredi onoga ko će vozilo da čuva na parkingu koji mu odredi republički ili opštinski inspektor saobraćaja. To onda znači da prevoznik iz Subotice na Zlatiboru, na parkingu koji mu odredi opštinski inspektor iz Užica, mora da čuva auto 48 sati ili pet dana, da pošalje najmanje četvoricu ljudi da bi 24 sata dnevno čuvali taj automobil, u uslovima koji su recimo zimi nepodnošljivi za ljude, da stoje napolju pored vozila. Mislim da to nije dobro sagledano, da treba nekada prihvatiti amandman bez obzira ko ga piše, odnosno da treba reagovati amandmanom od koga vas nije sramota da ga prihvatite. Ova formulacija će dovesti u praksi do velikih problema. Neće biti ujednačenosti kriterijuma za beznačajne povrede zakona. Za jednog putnika više, koga nema u spisku na vanlinijskom prevozu, moći ćete da isključite vozilo prevoznika koji od toga živi. Uvek pomislite na to da on ima porodicu, decu, da ima zaposlene radnike koje izdržava obavljanje prevoza. Nisu svi prevoznici kriminalci, ni lopovi, ne rade svi na divlje. One koje pronađete njih kažnjavajte, ali imajte meru prema prestupu da i kazna bude adekvatna.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 58, protiv 113, uzdržana dva, nije glasalo tri, ukupno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 21. interveniše se u članu 48. Zakona o drumskom saobraćaju zbog neprimereno povećanih kazni za privredne prestupe i očigledno je bila intencija Vlade da se povećaju kazne i za prekršaje i za privredne prestupe, a što svakako treba da se učini, obzirom na stanje u saobraćaju i na situaciju koja se tiče bezbednosti saobraćaja. Nismo mogli da proniknemo u to šta je princip Vlade, jer imamo povećanje kazni u rasponu od 10 pa do 30 puta, možda čak i više. Koliko sam zapazila, to je otprilike tako. Zbog toga za privredne prestupe koji su predviđeni u članu 48. predlagač predlaže da to bude od 100.000 do 400.000 dinara. Smatram da je previsoko. Nezadovoljna sam odgovorom Vlade koja, u svom obrazloženju za neprihvatanje amandmana, kaže da je amandman neprihvatljiv iz razloga što su predložena povećanja visina novčanih kazni usmerena na povećanje minimuma novčanih kazni. Ne spominje ovde maksimalne kazne, koje su zaista drastične. Pored toga, u stavu 2, odgovornost odgovornog lica u pravnom licu, takođe dolazi do velikog povećanja kazni od 10.000 do 30.000 dinara. Tu intervenišem u smislu da te kazne budu od 5.000 do 20.000 dinara. Priznaćete da ni to nije malo, obzirom na materijalne mogućnosti auto-prevoznika, a i na materijalne mogućnosti odgovornih lica. Međutim, naročito su interesantni stavovi 3. i 4, gde se opet predviđa, a to smo već imali u nekim zakonima, Vlada insistira na tome, da se onima koji izvrše ovakav privredni prestup oduzima pravo na rad u rasponu od šest meseci do tri godine i to kada je u pitanju tačka 8, odnosnokada preduzeće koje upravlja autobuskom stanicom ne vrši usluge pod jednakim uslovima, a za tačke 1, 4, 5. i 7, ta mera zabrane je od šest meseci do dve godine. Međutim, molim vas gospođo ministre da saslušate, i vi ovdeu tački 8. govorite o povredi člana 25. stav 1. i predviđate ovu drakonsku kaznu, mogućnost zabrane rada auto-prevoznicima. U članu 50. postojećeg zakona, pod tačkom 6, u stavu 1. imate prekršaj za isto to, ako autobuska stanica ne vrši usluge u skladu sa opštim uslovima poslovanja i kažete opet, povreda člana 25. stav 1. Vi biste morali da se opredelite da li se radi o prekršaju ili se radi o privrednom prestupu. Dva puta imate povredu, znači iste odredbe u dva različita člana. U jednom je privredni prestup, a u jednom je prekršaj. Razumem da vi možda niste ni bili dužni da to znate, gospodin koji sedi pored vas kao predsednik Upravnog odbora"Ikarbusa" verovatno nije takođe upućen u tu problematiku, ali imate pravnika u Ministarstvu, a ako ne imate bar sekretara Sekretarijata za zakonodavstvo, koji je očigledno omanuo i kod ovog prethodnog amandmana. Znamo da nema reference za to radno mesto, sem što je supruga aktuelnog saveznog ministra za unutrašnje poslove. Tako nešto ne bi smelo da se događa, jer to posle dovodi u zabunu one na koje će se zakon primenjivati. Ali, u zabunu će dovesti i sudije koje treba da izriču kazne po ovom zakonu. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, gospodin Nikolić.
Želja poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, u okviru ovih šest-sedam članova koji se odnose na kažnjavanje za privredni prestup ili prekršaj, bila je da se ne izvrši ovako rigorozno povećanje kazni po prekršajima iz članova 48, 49. i 50. A posebno zato što nismo pronašli neki sistem po kome su novčani iznosi povećavani. Obično je donji iznos povećavan 10 pa i više puta, a gornji tri, četiri, a najviše do 6 puta. Nismo mogli da utvrdimo zašto je za privredni prestup iz člana 48. Zakona ili 21. Predloga zakona najviša kazna 400.000 dinara, a za prekršaj, ne za privredni prestup, za prekršaj koji je sankcionisan članom 49. Zakona, odnosno 22. Predloga zakona kazna je već čitavih 200.000 dinara. Ne vredi tu sada podsećanje da kazne važe od možda 1997. ili već koje godine. Kazne važe od juče. Juče su, ukoliko se juče ili danas izriču mere po zakonu koji važi. Dakle, po članu 21. danas je najviši iznos 100.00 dinara za privredni prestup, a kada zakon stupi na sngu biće 400.000 dinara. Danas je najniža kazna 10.000 dinara, a kada zakon stupi na snagu biće 100.000 dinara. Prevozniku je to od danas do sutra deset puta, desetostruko povećanje kazne za prekršaje ili za prestupe. Obično onaj ko obrazlaže Predlog zakona kaže - kazne nisu menjane četiri-pet godina. Ali, kazne se menjaju danas za juče. Juče su plaćene kazne po jednom osnovu, a danas po drugom. Ima li razloga, ima li opravdanja da sada to bude neka inflacija koja je 1000%. Ne vezuje se za početni dan uvođenja tih kazni, nego za poslednji dan kada su kazne primenjivane. Kako je državi bilo opravdano da evo već godinu dana, otkako je DOS na vlasti, te kazne ne menja. Znači, imale su svrhu, postizale su cilj, ašta se to sada desilo da te kazne više ne postižu cilj, a inflacija, kažete, planirana je da bude 34%, ali biće nešto kao malo premašena. Čim Vlada posegne za povećanjem, drastičnim povećanjem kazni, narod zna da se radi o inflaciji. Znači, ne puni se više budžet tako dobro kaznama koje su bile na početku godine, pa moraju rigorozno da se povećaju kazne, odnosno sprema se budžet za 2002. godinu, pa moraju odmah da se povećaju sada u startu kazne, da opravdaju ko zna koliko povećanje budžeta za 2002. godinu, a znamo koliko smo reagovali na povećanje budžeta 2001. na 2000. Zbog toga predlažemo predstavniku Vlade da prihvati amandmane. Nije nam bila želja da ostanu kazne kakve su i bile, ali zaista valjda vam nije želja da zatvorite posao svim auto-prevoznicima. Ili možda imate neke favorizovane, kao što je očigledno da u mnogim privrednim granama već imate favorizovane privatnike, koji obavljaju ogromne poslove kod države, zamenjuju društvene firme koje su to do sada radile. Društvene firme sve više propadaju, a pojedine privilegovane i privatne firme uzdižu se samo na tome što su možda finansirale DOS u vreme kada je bio u opoziciji.
Reč ima gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada poslanici nastupaju sa određenim stavovima, onda oni zapravo štite veoma konkretne interese. Ali, kada su teme kazne za privredni prestup, odnosnoprekršaj zbog nepoštovanja jednog veoma važnog zakona - Zakona o drumskom saobraćaju - onda je prosto neverovatno da neko može da štiti interese prestupnika. Mislim da se ne radi o tome. Ovde se zapravo radi o jednom amandmanu kojim se od vlasti oduzima ono pravo koji su naši prethodnici na vlasti sebi dali, a u ovom konkretnom slučaju čak u mnogo većem obimu. Mi ovde imamo, amandmanom koji se predlaže, neznatno povećanje kazni u članu 21, a po članu 48. starog zakona, koji mi danas menjamo. Ali, to je neznatno povećanje mnogo manje od onog povećanja koje je u Predlogu zakona o drumskom saobraćaju, a koji sam citirao u četvrtak, predložio resorni ministar koji je poticao iz iste stranke iz koje potiče i ovaj amandman. Taj zakon tada nije prošao Vladu i nije ušao u skupštinsku proceduru. To je tačno, ali je ipak jasno koje su bile namere predlagača. On je želeo da pooštrenim sankcijama spreči sve ono što je karakteristika, nažalost i danas, našeg drumskog prevoza. Tu ima mnogo zloupotreba, mnogo kršenja zakona i mislimo da je finansijskom represijom najkorektnije i najkonkretnije sankcionisati one koji ne poštuju zakon koji donosimo. Kazne koje predlažemo nisu više od kazni koje su primenjene 1995, kada je zakon koji danas menjamo stupio na snagu. Tada su kazne koje danas iznose 3.300 maraka, ukoliko to upotrebimo kao neku valutu koja je reper, iznosile 10.000 maraka. Govorim o najnižoj kazni. A, najveća kazna koja danas iznosi 13.000 maraka tada je iznosila 100.000 maraka. Mislim da su veoma jasne i očigledne razlike. Sasvim sigurno je argumentacija sa kojom se obrazlaže, odnosno kritikuje ovakva inicijativa, koju podržava poslanička grupa DOS-a, hroma i necelishodna. Ponavljam ono što sam rekao i u četvrtak - mislim da nam je potrebna disciplina u drumskom saobraćaju, da nam je potrebno poštovanje propisa u svakom segmentu našeg života, pa i u ovom segmentu o kome danas razgovaramo, i da su ove sankcije blage, prema posledicama sa kojima se suočavamo svakoga dana. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 57, protiv 115, uzdržan jedan, nije glasalo 6, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Pavlović. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, gospođo ministre, i u načelnoj raspravi, u kojoj sam u skladu sa Poslovnikom govorio 17,5 minuta, između ostalih stvari sam tvrdio da se radi o izmeni i dopuni Zakona koji je u svojoj suštini vrlo represivan i da predviđa enormno povećanje kaznenih odredaba. Kompletna rasprava do sada, pa i ova intervencija gospodina Jovanovića, nije opovrgla tu tvrdnju i tu suštinu; cela rasprava koja je tekla je to potvrđivala. To što poslanička većina DOS-a ima takvu prednost u sali kada je u pitanju glasanje, mi tu ništa ne možemo da promenimo, ali su činjenice - činjenice. U vezi sa članom 21. i ja sam predložio amandman koji glasi - U članu 21. stav 1. broj: "100.000" zameniti brojem: "50.000", a u stavu 2. istog člana broj: "10.000" zameniti brojem: "2.500". Zašto? U obrazloženju koje smo dali, odnosno narodni poslanici Socijalističke partije Srbije koji imaju 10-tak amandmana na sve članove od 20. do 26. koji regulišu povećanje kaznenih odredaba, napisali smo da se radi o povećanju od 5 do 50 puta, što je tačno. Kada pretvorite u procente to znači - od 500 do 5.000%. Tvrdili smo, i ja sada tvrdim, da je takvo povećanje, bez obzira na stav Vlade, neosnovano, da je povećanje enormno, nije u skladu ni sa povećanjem inflacije, ni sa povećanjem troškova života, a nisam siguran ni da je to mera represije kojom će se urediti ovi odnosi o kojima je malopre bilo reči. Gospodin Jovanović je u odbrani stava Vlade upoređivao Nacrt zakona koji je bio predložen ne znam kada, koji nikada nije usvojen. Dakle, to nisam ni upoređivao. Upoređujem cifre sa postojećim važećim zakonom i ovim koje se sada predlažu. Konkretno, u članu 21. sadašnja kazna je 10.000, a predlaže se kazna 100.000, što je 10 puta. U drugom stavu postojeća kazna je 500, a sada je 10.000. To znači da je 20 puta povećanje, i to je fakat. Ako smatrate da je u redu da se kazna poveća 20 ili 30 puta, ili čak 50 puta, vi je povećajte i preuzmite odgovornost. Smatram da to nije u redu i u tom smislu je naš amandman. Time mi, gospodine Jovanoviću, ne štitimo prestupnike, taman posla. I nama je u interesu da sve bude uređeno i da svega toga nema. Ali, smatramo da su predložena rešenja zaista enormna, neprimerena, a u krajnjoj liniji i nekorektna. Zato i predlažemo da se ovaj, i svi ostali amandmani, prihvate, jer idu u tom pravcu da povećanje ne bude ni u jednom članu iznad pet puta. To je predlog. I u jednom i u drugom članu koji sam predložio povećanje je pet puta, a ne 10, ne 20 i ne 50 puta. To je krajnje principijelno i vrlo korektno. Pozivam vas da prihvatite ove amandmane. Nećete pogrešiti. Tu mislim na gospođu ministra, koja je ovlašćena od Vlade da to uradi.
Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Ako smo se složili da je za reper dobro uzeti neku čvrstu valutu koja se nije mnogo menjala tokom poslednjih šest godina, onda neka ta valuta, recimo, bude nemačka marka. Vi ste 1995. godine, kao poslanici Socijalističke partije Srbije, podržali - u članu 48. stav 1. koji danas kritikujete - kaznu od 10.000 nemačkih maraka kao donju. Mi danas predlažemo kaznu od 3.300 nemačkih maraka. Gornja granica vašeg kažnjavanja je bila kazna od 100.000 maraka. Mi predlažemo 13 puta manju kaznu. Mislim da je to dovoljno i sasvim je sigurno da nemate argumentaciju kojom možete ovako nešto da obrazložite.
Izvolite, gospodine Nikoliću.
Malopre nisam reagovao u ime poslaničke grupe, iako su u nekom blagom tonu izgovorene reči koje bi mogle da se shvate i kao direktno ciljanje, ili kao uvreda, ali mislim da to nije bila želja govornika nego da mu se omaklo. Nemamo mi razloga da štitimo prestupnike, niti smo to činili dok smo učestvovali u Vladi Republike Srbije, a posebno nam to nije želja sada kada se nalazimo u opoziciji, ali morate da priznate da nas sada vode drugačiji motivi. I vi sada, posle godinu dana vršenja vlasti, shvatate da bi čovek vodio državu mora da se ponaša ozbiljno, a da bi bio u opoziciji ponekad može i da traži ono što možda ne bi sam radio da je na vlasti. Vi ste nas izvodili na svetske sudove zbog takse na mobilne telefone, zbog takse na oružje. Tada ste bili u opoziciji, sve je to korišćeno protiv vlasti. Sada ste na vlasti, pa ste to uveli kao poreze. Naravno, iznosi nisu bitni. Ali, mi se nismo nigde dogovorili da pravimo repere ovde i da se vezujemo za nemačku marku. Mi se vezujemo još uvek za dinar, a marka će još postojati mesec dana, pa se više niko za nju neće vezivati. A to koliko je kurs iznosio nekada ili sada, to ovoj vlasti ništa ne znači. Taj rad sa vetrenjačama, upoređivanje sa onim što je bilo 1995 - 1996. godine i dokazivanje da ste vi tu negde, samo može da vas odvede u dalje razmišljanje, jer ćete proći kao i mi. To, upoređivati zvanični kurs onda i zvanični kurs danas, ne znači ništa. Niti je onaj zvanični kurs valjao, jer je imao crni koji je bio bar nekoliko puta viši od onog, niti ovaj zvanični valja, zato što bi marka trebalo već da bude 100 dinara, da ima pameti u ovoj državi, pa bi naši privrednici izvozili, pa bismo imali kakvu - takvu proizvodnju, a ne bi nam sve stajalo zato što je naš proizvod preskup, zato što je marka na silu 30 dinara. I biće, na silu, 30 dinara dok ne pozatvarate sva naša preduzeća, sve banke i sve štedionicedok ne dođu stranci. Onda će ko zna koliko taj euro vredeti, u odnosu na današnjih 60 dinara. Nema potrebe uopšte da upoređujemo iznose i da se vezujemo za godine unazad: danas je ta najviša kazna 100.000 dinara, sutra će biti 400.000 dinara; danas je najniža kazna 500 dinara, a sutra će biti 10.000 dinara. To je osnovno. Hoće li to prevoznici moći da izdrže, ne znam. Ali, da će biti u rukama onih koji o svemu tome odlučuju, da je zakon tako široko odredio kaznene odredbe da za svaku povredu zakona može da se izrekne i najteža mera, i to je tačno. Da zakon, kao takav, neće doprineti poboljšanju stanja ni na drumovima, niti na gradskim ulicama, i to je tačno. Poboljšanje stanja bi prvo bila bezbednost u saobraćaju, pa tek onda sve ovo ostalo što vi predlažete ovim zakonom. Ta bezbednost mogla bi i ovim zakonom da se obezbedi, da se još malo više vodilo računa o tome. Međutim, zakon je, ne znam zašto, bio uperen najpre protiv stanja u Republici Crnoj Gori, kao direktan odgovor da možemo to i mi, a onda i protiv prevoznika. Videćemo ko će da se pojavi kao prevoznik u Srbiji, kada pozatvarate i ove naše prevoznike.
Reč ima gospodin Ivković.
Dame i gospodo poslanici, ako se već vraćamo četiri, pet ili šest godina unazad, moramo da se setimo da je sprovođenje programa monetarne i ekonomske stabilizacije Srbije propratila osuda iz KEBS-a, od mnogih tada opozicionih političara, koji su govorili da će dinar ostati vredan jednu marku možda najviše nedelju ili dve i da će sve propasti. Moram reći da su se, na sreću građana Srbije, prevarili i da je zaista tokom 1994. godine i prve polovine 1995. godine odnos zaista bio realan 1:1. Nažalost, ovde sada čujemo da je možda moglo i krajem 1995. godine da bude tako, ali istina je sledeća - da je odnos bio 1:3 i da je faktički, krajem 1995. godine, prevedeno u marke, kazna bila ista. Samo, morate znati da je tada plata bila 250 maraka, a cene su bile četiri ili pet puta niže, u markama, nego što su danas. Danas se mnogo teže živi, pogotovo mnogo teže nego prošle i pretprošle godine u vreme agresije, jer je standard građana izuzetno opao, zbog toga što privreda skoro stoji. Zato se mi i bunimo protiv ovako drastičnih povećanja. Hvala.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 59, protiv 114, uzdržana tri, nije glasalo osam, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, u članu 21. stav 1. Predloga zakona iznos "100.000" zamenjuje se iznosom "30.000 dinara", a iznos od "400.000" zamenjuje se iznosom od "200.000 ". U stavu 2. iznos "10.000" zamenjuje se iznosom od "3.000", a iznos "30.000" zamenjuje se iznosom od "15.000". Stranka srpskog jedinstva smatra da su ove kazne prevelike. Neću ulaziti u to kako je bilo pre pet, pre deset godina, ali me interesuje vreme u kojem danas živimo. Možemo dakonstatujemo da je autosaobraćajnim preduzećima, koja vrše ovakve usluge, opao promet za 60%. Konkretno, uzeću grad Kragujevac kao primer. Ako je 15.000 radnika ostalo bez posla, oni više ne idu na posao, ne rade više u "Zastavi", a neko ih je prevozio do pre godinu dana. Automatski, promet u tim autosaobraćajnim preduzećima je opao. Starost autobusa takođe je preko 15 godina. 400.000 dinara vredi 13.000 maraka. Tvrdim da je najmanje 40% autobusa u našoj zemlji koja ne vrede 13.000 maraka. Odakle će taj prevoznik da plati kaznu od 13.000 maraka, ako vozilo kojim vrši usluge ne vredi toliko. Moram još nešto da vam kažem, da pojedina autosaobraćajna preduzeća, koja imaju do 50 radnika, 400.000 dinara na žiro računu imaju samo tri dana pre prvog, kada su plate, a narednih 27- 28 dana muku muče da imaju preko 100.000 dinara na žiro računu, iz razloga što su njihova vozila non stop u garaži na popravci, tako da veliki deo tog njihovog prihoda ide na popravku vozila. Stranka srpskog jedinstva smatra da su ove kazne prevelike i da treba prihvatiti ovaj amandman koji sam ja predložio, jer ukoliko ovakve kazne ostanu i primenjuju se, veliki broj preduzeća neće moći više da vrši ovakve usluge, jer je situacija u našoj zemlji veoma teška. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 57, protiv 110, uzdržana dva, nije glasalo 10, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom sam želeo da smanjim kazne koje je predvidela Vlada Republike Srbije u Predlogu zakona, pre svega smatrajući da mere generalne ili specijalne prevencije u privrednom i prekršajnom pravu, posebno u ovakvom zakonu, ne mogu doneti onakve rezultete kakve bi Vlada želela, ili je potpuno nemoguće. Naprotiv, čini mi se da će takve mere biti kontraproduktivne, da će samo doprineti daljem zastoju u obavljanju tog posla i da će doprineti recesiji uopšte u bavljenju tim poslom. Naime, predvideo sam da se u članu 49. menjaju brojevi u stavu 1. i 2. Stav 1. - broj "1.000" se zamenjuje brojem "10.000", a broj "10.000" zamenjuje se brojem "50.000". Dakle, u prvom slučaju predvideo sam da se poveća za deset puta kazna, a u drugom za pet puta. Međutim, Vlada je tu predvidela mnogo više, Vlada je predvidela u prvom 50 puta, a u drugom za 20 puta, čak na 200.000, odnosno 50.000 i 200.000. E sada, možda će neko reći - kako je to nekada bilo, u nekom prethodnom zakonu? Tada smo mi bili opozicija i u tome nismo učestvovali, ali ne mogu se ovde vratiti interni akti, koji nisu nikakav formalno-pravni dokument, to je nacrt, a ne predlog zakona. Kada je to nacrt, onda se sa tim ne može ići u javnost ni na koji način. To vam je isto kao da nam sa hard diska, bilo čijeg, donesete ljubavno pismo i čitate, i kažete - e, pa to ste uradili ovde ili onde u Vladi. Možda jeste, ali to nije čak ni došlo na Vladu Republike Srbije, i bilo je u formi nacrta, a ne u formi predloga. Predlog je kada Vlada Republike Srbije prihvati nacrt i uputi ga na raspravu u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Tek o predlogu određenog akta se može govoriti, tek tada se može reći šta je neko želeo Narodnoj skupštini da predoči, šta je neko želeo da se u formi zakonskog teksta usvoji, i to su stvari koje su istinite, to su stvari koje su činjenica. E sada, mi možemo da slušamo svakoga dana, tako slušamo i neke nepismene ljude, koji namerno govore o tome kako sada novinare "Blica" i "Reportera" neko hoće da progoni po Šešeljevom Zakonu o informisanju, iako je Zakon o informisanju ukinut, ali važi prethodni, ovaj više nije pozitivno pravni propis, ali svašta je danas u državi moguće. Ali, ono što je činjenica, činjenica je da narod živi teško, činjenica je da narod živi loše, činjenica je da narod živi sve teže i sve lošije, ma kako i ma šta neko želeo da kaže, i ma kako vi to predstavljali javnosti i prikazivali neku drugu virtuelnu stvarnost, mnogo drugačiju od realnog života, koji svi proživljavamo. U takvim uslovima postavlja se pitanje - da li će za nekoga ko obavlja prevoz vozilima koja ne ispunjavaju propisane uslove i koja nisu redovno održavana i kontrolisana, ili u vozilu nema putni nalog, popunjen, overen i potpisan na propisani način, kazna od 200.000 dinara biti taman ili prava mera za takvu vrstu prekršaja? Mi mislimo da je to previše, ne zato što štitimo neke prestupnike, ne zato što želimo da štitimo bilo koga ko će da prekrši zakon u bilo kom pogledu, pa makar to ne bila krivična dela, već prekršaj i privredni prestupi, već mislimo da će se na ovakav način uneti strah, a da ništa država neće dobiti, ama ništa drugo neće dobiti, jer svaki inspektor koji uđe (možemo da kažemo kao, ako hoćete, i finansijska policija) može uvek da pronađe, pa makar neku vrstu prekršaja. Ako su ovako drakonske kazne, onda se postavlja pitanje - kome će to ići u prilog i da li će ti ljudi moći da opstanu i da li će moći da ostanu da se bave poslom kojim se bave? Zato smatramo da kazne koje sam predvideo ovim amandmanom, jesu veće, jesu znatno veće od onih koje su bile po prethodnom zakonu iz 1995, govorim po principu monetarnog nominalizma, dakle, da uzmem u obzir srpski, odnosno jugoslovenski dinar. Naravno da nisu znatno veće, imajući u vidu odnos prema stranim valutama, posebno nemačkoj marki, ali morate da imate u vidu da su i danas troškovi života bar pet ili šest puta veći, nego što su bili ranije. Zbog toga apelujem na vas da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 57, protiv 107, uzdržan jedan, nije glasalo 12, ukupno 177narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, skoro da nemam ništa da dodam onome što sam već tri puta govorio, vezano za predloženo povećanje kazni. Izašao sam samo da kažem da je amandman koji je podneo narodni poslanik Jovan Todorović, iz SPS-a, upravo primer za tvrdnju da su kazne povećane i do 50 puta. U članu 49. stav 1. broj "1000" zamenjuje se brojem "50.000". Nadam se da valjda nije ništa sporno da je to 50 puta. Tvrdili smo da je tih 50 puta, bez obzira i na marke, i na kurs, i na sve ostalo, neprimereno, neosnovano, enormno, i da to ne bi trebalo prihvatiti, ni vi kao parlamentarna većina, jer je to u krajnjoj liniji ružno, ako mi dozvolite da upotrebim i taj primer. Mi smo predložili da se to zameni od 1 na 10, da se poveća 10 puta, a 50 puta ne može nikako. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 56, protiv 109, uzdržan jedan, nije glasalo 12, ukupno 178narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amadman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne želi.) Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Stavljam amandman na glasanje. Za 54, protiv 108, uzdržana dva, nije glasalo 14, ukupno 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Goran Vesić i Srđan Petrović. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona, pošto su ga prihvatili Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović.
Naravno, kao i svi amandmani koje su podneli narodni poslanici SRS i poslanici drugih opozicionih stranaka na Predlog zakona, i ovaj amandman je odbijen, uz jedno šablonsko obrazloženje Vlade Republike Srbije, gde se kaže da su predložena povećanja, ovako drakonska povećanja i kazne za prekršajne i privredne prestupe u drumskom saobraćaju, usmerena na to da se te masovne pojave u ovom vidu saobraćaja, koje imaju za posledicu prisustvo različitih oblika sive ekonomije, suzbiju itd. Predlagač uopšte nije imao u vidu trenutno stanje, što se tiče opšteg stanja u društvenim ili privatnim preduzećima koja obavljaju drumski prevoz. Ako već to niste sagledali, a trebalo je, i da je i malo imalo sluha ovo ministarstvo, išlo bi na to da se predloži Narodnoj skupštini zakon o prevozu u putničkom saobraćaju, a ne da se na ovakav način uređuje ova oblast, samo kroz izmene, i to uz drastično povećanje kaznenih odredaba, i uz očigledno nepoznavanje pravne terminologije, što u krajnjoj liniji i ne mora da zna ministar, gospođa Marija Rašeta, već sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Ovo nije prvi put da se u istom zakonu, kod potpuno istih pojava, daju različiti termini. Ja bih sada zamolila gospođu ministra da nam kaže da li je kod člana 50. u pitanju prekršaj ili je u pitanju privredni prestup. Ja sam inače svojim amandmanom tražila da se primereno povećaju ove kazne, dakle da se broj 750 zameni brojem 20.000, a broj od 7.500 zameni brojem 30.000, a ne da privredno i odgovorno lice za to plaćaju kaznu recimo od 120.000 dinara, kolika je najveća predviđena ovim članom. Molim da nam samo pokaže da li je u članu 50. u tački 6. ako, kako ste ovde naveli, autobuska stanica ne vrši uslugu u skladu sa opštim uslovima poslovanja, ova kazna za prekršajni ili privredni prestup, jer ste se već u članu 48. u tački 8. opredelili da je privredni prestup. Takođe je potrebno da se objasni šta je sa tačkom 10. i sa putničkim automobilom koji obavlja auto-taksi prevoz, vrši linijski prevoz putnika. Koliko znamo mi koji dođemo iz unutrašnjosti da je apsolutno, skoro svih pet radnih dana u nedelji, u beogradskom javnom prevozu potpuni kolaps, naročito kada nastupi zimski period, kada počnu prvi snegovi. Obično se desi nepripremljenost i sve ono ostalo što prati jednu vlast nesposobnu da omogući građanima da se normalno prevoze. Kada već govorite o prekršajnoj kazni koja nije mala, nego je za pravno lice 120.000 dinara, a 30.000 dinara za odgovorno lice, kod taksi-prevoza koji vrši linijski prevoz, objasnite da li sada ovim i ovakvim kaznama ukidate tu vrstu prevoza. Koliko mi znamo, član 34. koji to reguliše nije tretiran ovim sadašnjim izmenama i dopunama zakona, pa je krajnji red da, zbog ljudi koji se bave tom vrstom prevoza, objasnite o čemu se radi, da li imate nameru da ukinete to ili da ih ovako drastično kažnjavate, ali se zbog građana koji su hteli ili ne, prinuđeni da koriste i tu vrstu prevoza da bi stigli do odredišta, do radnog mesta, deca u školu itd.
Da li se još neko javlja za reč? Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 56, protiv 110, uzdržana dva, nije glasalo 9, ukupnoprisutno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Nešović. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Nešović želi reč? Izvolite.
Poštovano presedništvo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, imao sam priliku ovih dana da razgovaram sa prevoznicima, da gledam njihove kalkulacije i mogu da vam kažem da su me ubedili da posluju na granici rentabiliteta ili da posluju sa gubicima. U potpunosti se slažem da treba u drumskom saobraćaju uvesti red, ali mislim da se ovakvim enormnim kaznama to neće uspeti. Iz tih razloga, predložio sam amandman na član 23, koji se odnosi na član 50, da se 30.000 zameni brojem 7.500, a u stavu 2. istog člana 120.000 sa 75.000. U zakonu je ranije najmanja kazna bila 750 dinara, a najveća 7.500. Mislim da će se ovo sigurno odraziti na bezbednost i komfor putnika, posebno kada je u pitanju autobuski prevoz. Iz tih razloga mislim da ovaj amandman treba prihvatiti, a veće obrazloženje ne bih davao. Gospodin Pavlović je vrlo praktično objasnio Skupštini kako mi to iz poslaničke grupe SPS gledamo. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 57, protiv 105, uzdržan jedan, nije glasalo 12, ukupno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Marković. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra ga pravno mogućim. Da li se neko javlja za reč? Ukoliko ne, stavljam amandman na glasanje. Za 52, protiv 103, uzdržana dva, nije glasalo 18, ukupno 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? Izvolite.
Amandmanom na član 24. interveniše se u članu 51. postojećeg zakona, koji je predvideo prekršajne kazne, minimum 500 dinara, a maksimum 5.000 dinara. Sada Vlada predlaže povećanje tih kazni, koje se kreću od 15.000 do 60.000 dinara, znači raspon je daleko veći. Minimalna kazna je 15.000 dinara i jasno je da kazna mora da bude adekvatna društvenoj opasnosti koja preti kršenjem pojedinih odredbi iz zakona. Ali, šta se sve našlo u ovom članu 51, koji se inače nije promenio, a postoje ovako visoke kazne, pokušaću da objasnim ističući samo neke primere. Prvo, "ako vozilo kojim se obavlja prevoz nema na propisan način na bočnim stranama ispisanu firmu, odnosno naziv vlasnika vozila ili ako je stavljen drugi natpis", kazna je od 15.000 do 60.000 dinara. Šta ako je stavio na šoferšajbnu? Može inspektor da kaže - prekršili ste propis, mora da stoji sa desne strane. Ili - "stvari koje se ne smatraju ručnim prtljagom smešta u deo vozila za smeštaj putnika". Koja je tu opasnost? Hoće baba baš da ponese svoj ceger malo veći, da ga stavi pored sebe, nosi sir, neće da joj se dole po autobusu ljulja, valja i da bude prevrnut. Sada će zbog toga autoprevoznik da plati kaznu do 60.000 dinara. To su smešne stvari. Jednostavno, nije im bilo mesto u ovom članu ako ste hteli da zadržite ovako visoke kazne. Zatim, "ne izda voznu kartu, odnosno potvrdu za prevoz putničkog prtljaga ili izdavanje voznih karata vrši protivno odredbama člana 30. ovog zakona". Verovatno se misli na one slučajeve kada kondukter neće da naplati kartu, odnosno da izda kartu, naplati je, a novacstavi sebi u džep. U interesu je, naravno, onoga ko je vlasnik tog preduzeća da tu kontrolu interno vrši, a ovde država apsolutno nije ni na kakav način nizašta uskraćena. Tačka 10. kaže da ne omogući putniku pristup vozilu, sve do polaska vozila. Zbog toga znači kazna 15.000 do 60.000 dinara. Ja sam tražila smanjenje kazni predviđenih u članu 24. Predloga zakona, smatrajući da su one neprimerene društvenoj opasnosti koja preti kršenjem ovih odredbi ovog zakona.
Gospodin Nikolić, izvolite.
Mislim da je ovaj predlog zakona u nekim svojim odredbama apsurdno rigorozan i ne vidim svrhu da se primenjuju različiti aršini za različita dela. Čak iz ovog člana 24, odnosno člana 51. Predloga zakona kao prekršaj izbačena je tačka 4, koja je govorila o tome da u vozilu koje obavlja linijski prevoz mora da budu opšti uslovi prevoza, važeći cenovnik ili istaknut naziv linije na propisan način. Sada je to prebačeno u privredni prestup. Znači, onaj ko nema u autobusu 50 primeraka opštih uslova prevoza, da svakom putniku koji u autobus ulazi na njegov zahtev pruži te opšte uslove prevoza, kazniće se sa 120.000 dinara. Ili u BIS prevozu ako autobus nema oznaku da je BIS ili nema broj autobusa, kazna je 60.000 dinara. Možda vama to izgleda malo uzeti nekom prevozniku 100, 200, 400, 60, koliko god hoćete hiljada dinara, ali bezmalo svakom od ovih odredbi vi njemu zatvarate posao. Kada sagledate da je velika većina autobusa ovde došla sa stranih otpada, da je velika većina autobusa, koje dobijate kao donacije raznih gradova, došla sa njihovih otpada, da jedan autobus godišnje mora dva puta da promeni gume, da su tehnički uslovi tako pooštreni da on mora na redovnom održavanju da potroši mnogo novaca godišnje i ako mu još za tako, rekao bih, bezazlene prekršaje propisujeteovako rigorozne kazne, očigledno je da neka namera postoji, uz nameru da se pod hitno povećaju kazne, što znači usaglašavanje dinara sa svetskim valutama, koje nas čeka sigurno, pa da ne zakasni ovo ministarstvo. Ovde je evidentna i namera da se zatvaraju firme autoprevoznika. Možda ih ima mnogo, ali neka o tome tržište govori svoje. Možda ima nesolidnih, i o tome neka tržište govori svoje. Imate vi ovde poslanika koji organizuju turistička putovanja, pa ne može svako da mu se nametne da vozi njegove putnike, nego taj ko se time bavi vrlo dobro zna bonitet firmi. Zna kome sme da poveri prevoz, a kome ne sme. Pa i ako slučajno dođe do kvara, zna u kom roku će reagovati koji prevoznik da putnike skloni sa puta, sa kiše, sa vetra, sa snega, sa sunca i da nastavi put. Ne morate vi ovako visokim kaznama. Možda ima sirotog autoprevoznika koji sve svoje obaveze ispunjava kako treba. Što biste ga zatvorili zato što ima tri autobusa; ili samo jedan za prevoz za sopstvene potrebe ili vanlinijski prevoz. Nema više novaca. Da ima, imao bi 15, 20 autobusa. Prvo mu sklonite autobus pet dana sa ulice da ne može da zarađuje, pa onda kada ga pustite da radi hoćete li, onda da mu za tablu ili za nepropisno napisan naziv prevoznika na bočnoj strani (a sada, šta li je to nepropisno, i to je pitanje: da li treba da piše masnom farbom; da li mora tablu da ima; da li će u gradskom saobraćaju morati da imaju opšte uslove prevoza, pošto taj gradski saobraćaj spada u linijski prevoz, prevozi putnike; da li će oni morati da imaju red vožnje; šta ako tramvaji ne kasne više samo po sat, nego počnu po sat i po, po dva da kasne; šta ćete sa lokalnim prevoznikom) isključujete vozilo, hoćete li da ga kažnjavate 100.000 dinara zato što mu kasne polasci? Gotovo je sada. Prošlo je dosta kaznenih odredbi, niste prihvatili amandmane, tako da nam je sada sasvim svejedno šta ćete uraditi sa ova dva. Mi ćemo sigurno glasati protiv ovog predloga.
Ako se niko više ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 54, protiv 109, dva uzdržana, nije glasalo sedam, ukupno 172. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Joca Arsić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč?
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege, kao što je već rečeno, podneo sam amandman na član 24. Predloga zakona koji glasi da se u članu 24, odnosno u starom članu 51. stav 1. broj 500 zamenjuje brojem 15.000, a broj 5.000 zamenjuje brojem 60.000. Moj amandman glasi da se u članu 24, odnosno stari član 51, stav 1. broj 15.000 zameni brojem 5.000, a u stavu 2. istog člana broj 60.000 zameni brojem 50.000. To sam učinio radi usaglašavanja istog principa kada je u pitanju valorizacija ovih kaznenih odredbi, da imaju isti odnos, istu relaciju kao najniža i najviša predviđena sankcija za prekršaj u ovom delu. Samo da vas podsetim, u članu 51. starog zakona novčanom kaznom od 500 do 5.000 novih dinara predviđeno je da se kažnjava za prekršaj preduzeće i drugo pravno lice ako, između ostalog, vozilo kojim obavlja prevoz nema na propisan način na bočnim stranama ispisanu firmu, odnosno naziv vlasnika vozila ili ako je stavljen drugi natpis. Mislim da ovako jedno sankcionisanje, između ostalog i ovakvih prekršaja, nije primereno i mislim da je prestrogo. Sasvim je tačno da onaj ko ne čini prekršaj neće doći pod udar zakona, odnosno sankcija, ali je činjenica da i ta kaznena mera treba da bude primerena situaciji kada je u pitanju drumski prevoz, kada je u pitanju stanje vozila. A podsećami na ono o čemu sam govorio u načelu, da moramo da odamo dužno priznanje i poštovanje svim onim ljudima koji su se trudili da obavljaju na korektan način svoje poslove u prethodnom vremenu, pogotovo u vremenu rata, u vremenu sankcija. Ne zaboravite da je veliki broj prevoznika angažovan u ratnim opasnostima koje smo imali u 1999. godini, da su njihova vozila bila mobilisana, da nisu adekvatno isplaćene nadoknade za korišćenje tih vozila, da su usput dosta ruinirana i da su korišćena upravo za odbranu zemlje. Mislim da i to treba da imamo u vidu kada ovakve sankcije predviđamo. Sva su ona i dan-danas u prometu i predlažem Skupštini da se prihvate ove korekcije, koje su beznačajno manje u odnosu na ovo što je predloženo, da se bar ubarabari, da bude i ova minimalna i ova maksimalna kazna deset puta valorizovana. Hvala vam lepo.
Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 50, protiv 107, uzdržana dva, nije glasalo 10, ukupno 169. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Živko Selaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor ga smatra pravno mogućim. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u načelu sam govorio o previsokim kaznama. U vezi toga sam i podneo tri amandmana. U članu 24. stav 1. Predloga zakona iznos od "15.000" dinara zamenjuje se iznosom od "5.000" dinara, a iznos od "60.000" zamenjuje se iznosom od "30.000". U stavu 2. istog člana iznos od "1.000" zamenjuje se iznosom od "500" dinara. Iznos od "4.000" zamenjuje se iznosom od "2.000". Ovo naoko nisu velike cifre, ali pošto se radi o fizičkim licima, to je za njih veoma velika kazna. Uz ovo bih dao i jedno konkretno obrazloženje. Pojedina preduzeća, koja posluju na granici rentabilnosti, ovolikim kaznama veoma bi brzo otišla u stečaj, a da ne govorimo o fizičkim licima, tj. građanima.Najverovatnije bi morali ići u zatvor da odrade izrečenu kaznu. Poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva jeste za uvođenje reda u saobraćaju, zato smo i predlagali kada je bila diskusija u načelu da se ovaj predlog zakona povuče iz rasprave, pripremi kompletno rešenje o bezbednosti saobraćaja, kao i ovaj zakon o drumskom saobraćaju. Imali smo u vidu da su se pojedine kazne zanemarljivo povaćale dosadašnjim zakonima što se i te kako odrazilo na bezbednost saobraćaja. Mislim na veoma niske kazne kojih je, ruku na srce, bilo u dosadašnjim propisima. Poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva sigurna je da se represivnim merama teško može postići bilo kakav efekat i zato je naših šest amandmana podneto radi smanjenja novčanih kazni. Da ne bih izlazio još dva puta, moje isto obrazloženje bi bilo i za članove 25. i 26, koji se odnose na visinu kazni. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 47, protiv 106, uzdržana dva, nije glasalo 11, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Vučić. Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ispravku, a shvatili ste zbog čega. Dakle, u stavu 1. umesto prvog broja 50.000 treba da stoji 5.000, kako i piše u zakonu. Zbog tehničke omaške se to potkralo. Naime, članom 52. se kažnjava preduzetnik novčanom kaznom, a Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo su predvideli da se kod te kazne broj 500 zamenjuje brojem 20.000, a broj 5.000 zamenjuje brojem 80.000. Naime, prvo imamo povećanje od 40 puta, a u drugom slučaju, ako dobro računam, povećanje od 16 puta. Mojim amandmanom predvideo sam povećanje od 20 puta sa 500 na 10.000 dinara (umesto 20.000 dinara) i sa 5.000 na 50.000 dinara (umesto 80.000 dinara). Posebno zbog činjenice da se radi o fizičkim licima, o preduzetnicima, o ljudima koji imaju možda jednu liniju, koji imaju jedan autobus, koji imaju jedan auto-taksi i kojima bi ovakva kazna prosto obustavila mogućnost, ne bi im pružila mogućnost da dalje rade. Ne mogu baš do kraja da se složim sa onim što je rekao ovde jedan od prethodnika, kada je izgovorio da pojedini od njih danas posluju sa gubitkom, dakle ispod granice rentabiliteta i ekonomičnosti. Prosto, postavlja se pitanje - zašto bi radio. Imam familiju koja se uglavnom bavi poljoprivredom i onda znam da ponekad kukaju kada kažu: teško je, teško je, ali uvek nešto malo može da se zaradi, koliko-toliko, da bi ljudi mogli da prežive. Naravno, znam da su teški uslovi i da ti ljudi jedva krpe kraj sa krajem, ali znači da su do ovog trenutka mogli da rade, makar nešto da zarade da svoje porodice prehrane i da im se to isplatilo. Sada, ukoliko budu kažnjeni, recimo po stavu 15. člana 52. Zakona, u kome se kaže, "vrši redovno održavanje ili kontrolu tehničke ispravnosti, a ne ispunjava propisane uslove" (molio bih ministra da mi objasni šta to znači) ako po tome budu kažnjeni i to sa 80.000 dinara, kako će onda oni moći da rade, zašta će i koliko vremena posle toga morati da rade, da bi mogli bilo šta na godišnjem nivou da zarade. Ovde je reč, podsećam ljude, o privatnim preduzetnicima, o fizičkim licima, a ne o pravnim licima i to je nešto o čemu treba da se vodi računa. Molio bih da mi se ovo objasni, šta to znači - vrši redovno održavanje ili kontrolu tehničke ispravnosti, a ne ispunjava propisane uslove. To zaista ne mogu da razumem, ako ima neko ko razume, neka izađe da to objasni. Ovde mi nije jasno, oko vršenja auto-taksi prevoza, tačka 12. - "putničkim automobilom koji obavlja auto-taksi prevoz obavlja linijski prevoz". U čemu je sada stvar? Mi do dana današnjeg nismo imali propise koji bi takvu materiju regulisali. Prećutno su ti linijski taksiji postojali. Sada, kada se uvode ovolike kazne, ovakve drakonske i drastične kazne, takva vrsta prevoza više neće postojati. To treba neko da kaže sa ove govornice, neko ko je takav zakon predlagao, da bar znamo da se to na to odnosi, a ne da to pronalazimo u dvanaestom stavu, alineji ili ne znam ni ja čemu jednog člana, pod navodno nevažnim izmenama i dopunama zakona. To su stvari sa kojima se ne slažemo. Smatramo da amandmanom koji sam podneo značajno povećavamo kazne. Zaista, značajno povećavamo kazne. Naš je predlog povećanje kazni20 i 10 puta, ali to je naravno mnogo manje u odnosu na Vladu Republike Srbije, koja je predložila povećanje kazni 40 i 16 puta. Čini nam se da će svoje interese ostvarivanja većih prihoda u budžet Vlada Republike Srbijeovako sigurno ostvariti, na ovakav način na koji sam govorio, a čak će biti kontraproduktivno i za budžetske prihode ukoliko se prihvati vladin predlog. Zašto? Zato što će veliki broj njih, posle jedne ili dve kazne, prestati da obavlja tu vrstu delatnosti i posle toga više neće biti moguće da se takvi prihodi ostvaruju. A na ovaj način neće doći do te vrste destimulacije.Istovremeno će se neuporedivo veća suma novca skupljati u republički budžet nego što je to bio slučaj do sada. Zato vas pozivam da ovaj amandman poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, koji sam potpisao, prihvatite.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 49, protiv 105, uzdržan jedan, nije glasalo 11, ukupno 166. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 15,50 časova.]] Konstatujem da imamo kvorum. Evo, sada je 15,50 minuta, a trebalo je da nastavimo rad u 15,00 časova. Molim vas da donesemo odluku da radimo do 18,50 časova da nadoknadimo ovo vreme. Molim vas da se o tome izjasnite. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Imam drugi predlog. Zašto vi gospodine predsedniče, kažnjavate nas koji smo tu. Čekam samo da se vi nakupite, vi koji ste dužni da obezbedite da Skupština radi. Sada ispada da oni koji sede sve vreme ovde i čekaju one kojih nema, da još treba da ostaju i duže zbog onih kojih nema. Samo ćete nas naterati da tražimo kvorum svaki čas i da jednom konačno utvrdimo ko povređuje Poslovnik time što ubacuje kartice za ljude koji uopšte ne dolaze na sednicu Skupštine. Bolje bi bilo da rešite pitanje discipline u redovima DOS-a, nego da ovako maltretirate poslanike koji rade na zakonima. Predlažem da radimo onako kako piše u Poslovniku.
Nije bilo potrebe da to predlažete, ukoliko se moj predlog ne prihvati. Moj predlog nema nameru da bilo koga kažnjava. Uostalom, pre 30 i nešto minuta je bilo po službenoj evidenciji 160 narodnih poslanika. Dakle, radi se o tome da narodni poslanici dolaze, ali neko ne želi da ubaci identifikacione kartice, što je u krajnjoj liniji njegovo pravo. Moj predlog je samo da se radi duže i ne predstavlja kaznu. Vi, ako nećete, ne morate da ostanete ovde. Prema tome, samo sam predložio da radimo jedan sat duže. Molim vas da se o tome izjasnite. Za 52, protiv 73, uzdržanih 10, nisu glasala 22, ukupno 157 prisutnih narodnih poslanika [[aplauz]] Ako mislite da za ovo treba aplaudirati, onda aplaudirajte još. Ali, cilj je ispunjen. Nastavljamo rad. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Živko Selaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 36, protiv 104, uzdržan jedan, nije glasalo 20, ukupno 161. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Nešović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 46, protiv 110, uzdržana četiri, nije glasalo pet, ukupno165. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 113, uzdržanih nema, nije glasalo 9, ukupno 167. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Živko Selaković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč o amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 45, protiv 120, uzdržan jedan, nisu glasala četiri, ukupno170. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Goran Vesić. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona, pošto su ga prihvatili Vlada, Odbor za saobraćaj i veze i Zakonodavni odbor. Na član 27. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Goran Vesić i Srđan Petrović. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona, pošto su ga prihvatili Vlada i Odbor za saobraćaj i veze, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Petrović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Poštovane kolege, poštovano predsedništvo, smatram da je bolje rešenje, ne samo u političkom nego i u tehničkom smislu, da Privredna komora Jugoslavije vrši usklađivanje redova vožnje između prevoznika na teritoriji Srbije i Crne Gore. Smatram da je to bolje rešenje jer je to nešto što se i do sada radilo i tu bi trebalo da bude Privredna komora Jugoslavije.
Da li neko drugi želi reč o amandmanu? Izvolite.
Iskoristiću postojanje amandmana na član 29. da vas upozorim kako ste olako doneli Zakon o privrednim komorama, tako da i članovi 27, 28, 29. govore kolika ste ovlašćenja dali u ruke pojedincima u ovoj državi i koliko je vaš način razmišljanja takav da ste očigledno morali da donosite takav zakon. To izbija iz vas. Naime, Privredna komora je sada, po članu 29, ovlašćena, odnosno prenosi se joj se ovlašćenje da utvrdi opšte uslove prevoza za međurepublički prevoz. Privredna komora, po članu 27, sa amandmanom koji je podnet na član 27. i po kome je to pravo produženo do 30. novembra 2002. godine, sada je organ kod koga su prevoznici registrovali red vožnje i mogu da nastave da voze. U obrazloženju zakona one koji nemaju red vožnje kod privredne komore, one koji nisu prijavili kod privredne komore svoje polaske, svoje linije, vi nazivate divljim prevoznicima. I, sada se postavlja pitanje - ko je u pravu: mi koji smo govorili da svi moraju da budu članovi privrednih komora ili vi koji ste nas ubeđivali da ne moraju da budu članovi privrednih komora? Evo, prvi zakon koji donosimo posle Zakona o privrednim komorama govori da je članstvo u privrednoj komori obavezno. Čak koristite i veoma grub termin za one koji eventualno nisu članovi privredne komore, nazivate ih divljim prevoznicima. Mana i nedostatakovog zakona je što je pretočio nekoliko uličarskih ili odomaćenih izraza, koji ne odgovaraju rečniku srpskog jezika, u javnu komunikaciju. Mislim da to nije trebalo. Mislim da je trebalo da malo više pazite, a bilo je vremena od jula meseca do danas. Mogao je predlagač da reaguje i da uskladi, mogao je da predvidi naše primedbe. Ali, evo sad, šta je, tu je. Stigli smo do kraja. Dugujem vam samo da ponovim da narodni poslanici SRS-a ne mogu, i pored želje da se sve oblasti u društvu regulišu, da glasaju za zakon koji na ovaj način vitalnu kičmu naše privrede, transport, pa čak i javni prevoz putnika, reguliše na način na koji ovo nijetrebalo regulisati, na način koji je mogao da bude dobar da su prihvaćene sugestije narodnih poslanika iz nekoliko poslaničkih grupa. Mislim da smo mi, srpski radikali, tome pokušali da damo svoj dobar doprinos.
Reč ima gospodin Pavlović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, da i ja iskoristim, kao ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije, da i u vezi sa ovim amandmanom kažem da mi nećemo ovaj amandman podržati. Da iskoristim priliku i da kažem nešto u vezi sa čitavim zakonom. Ako se sećate, poslanička grupa SPS-a je u načelnoj raspravi ukazivala na mnoge nedoslednosti, slabosti zakona itd, upozoravala i predlagala bolja rešenja. Kao što znate, mi smo, kada je bilo glasanje u načelu, bili protiv. Ostavili smo prostor da na kraju podržimo zakon, u zavisnosti od toga hoće li parlamentarna većina i Vlada Republike Srbije prihvatiti barem jedan od 35 amandmana koje su predložili poslanici opozicionih partija. Kako sada definitivno znamo da bukvalno nije prihvaćen nijedan amandman koji smo mi predložili, poslanička grupa SPS-a glasaće protiv ovog zakona, iz principijelnih i konkretnih razloga.
Ako se više niko ne javlja za reč, stavljam amandman na glasanje. Za 58, protiv 114, uzdržana tri, nije glasalo četiri, ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Time smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Izvolite.
Pre svega, moram da vam se zahvalim na razumevanju u mnogim tačkama ovog zakona, bez obzira što ste, naročito poslanici opozicije, u mnogim stvarima bili protiv. Ali, mislim da je generalno ova stvar, izmena postojećeg Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, morala biti urađena, jer je konkretan predlog i zahtev privrednika bio da se ovakve izmene naprave, pre svega u cilju regulisanja međurepubličkog saobraćaja i prevoza. Drugo, moram da kažem da postojeći redovi vožnje u međurepubličkom saobraćaju važe sve do 30. novembra 2002. godine, tako da će se ovi problemi kabotaže, o kojima smo pričali, pojaviti faktički tek posle 30. novembra 2002. godine. Zahvaljujem vam svima još jednom.
Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, u celini. Za 123, protiv 58, uzdržanih nije bilo, nisu glasala dva, ukupno 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RADU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milorad Stanulov, Bratislav Đurić, Tomislav Nikolić, Zoran Anđelković, Petar Petrović, Živko Selaković, Dragan Marković, Predrag Čanović, Zoran Novaković, Miloš Lukić, zajedno - Slađan Mijajlović, Slobodan Adžić i Srđan Petrović, Leila Ruždić-Trifunović, zajedno - Rodoljub Šabić, Nataša Milojević, Olgica Kirćanski, Jelena Milenković, Branko Gligorić, Dragan Milentijević, Aleksandar Vatović i Meho Omerović, Nebojša Jović, Aleksandar Vučić, Gordana Pop -Lazić, Nataša Jovanović, Miomir Ilić, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević, Radojko Petrić, Toma Bušetić, Žarko Obradović, Rajko Baralić, Borivoje Drakulović, Đura Lazić, Jovan Todorović, Bora Stanimirović i zajedno - Vera Marković, Branko Pavlović, Vlatko Sekulović i Miroslav Hristodulo, kao i Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Dragan Tomić je povukao pisanim putem amandmane koje je podneo na članove 103, 109, 140. i 141, a narodni poslanik Nebojša Jović na član 3. Na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja amandmane su povukli narodni poslanici Slobodan Adžić i Srđan Petrović i to: na naslov iznad člana 7. i na član 7; na članove 8. i 15; amandman da se posle člana 17. doda novi naslov i novi članovi 17a, 17b i 17v; na naslov iznad člana 18. i na član 18; na članove 21. i 69; amandman da se posle člana 69. dodaju novi članovi 69a i 69b; na članove 70, 78, 81. i 96; na naslov iznad člana 97; amandman da se posle člana 98. doda novi naslov i novi članovi 98a, 98b, 98v, 98g, 98d i 98đ; na članove 99, 103, 104, 111, 114, 115, 118, 119, 124. i 166, a na sednici Zakonodavnog odbora amandman na član 73. povukla je narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Zakonodavni odbor je predložio pravno-tehničko poboljšanje teksta u sledećim članovima: - u članu 18. stav 3. reči: "dokumenta koja su uslov za rad" zamenjuju se rečima: "dokumenta kojima se dokazuje ispunjenost uslova za rad"; - u članu 26. stav 1. menja se i glasi: "Radni odnos na određeno vreme može da se zasnuje za obavljanje određenih poslova samo za period koji neprekidno ili sa prekidima traje najduže tri godine."; - u članu 38. stav 1. na početku rečenice reč: "Zaposleni" zamenjuje se rečju: "Zaposlenom"; - u članu 87. stav 1. u drugom redu reč: "kao", briše se; - u članu 103. u poslednjem stavu reči: "postoji potreba" zamenjuju se rečima: "nastane potreba"; i - u članu 126. stav 1. reči: "iz delatnosti poslodavca" zamenjuju se rečima: "iz svoje delatnosti". Sa ovim predlozima saglasio se predstavnik predlagača na sednici Zakonodavnog odbora, a prihvatio ih je i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja mišljenje su izdvojili narodni poslanici Toma Bušetić, Borivoje Drakulović i Đuro Popović, a na sednici Zakonodavnog odbora narodni poslanici Zoran D. Nikolić, Dragan Tomić i Dragan Todorović. Ima reč gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 90. stav 3. predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa imaju pravo da traže duže vreme za raspravu za poslaničke grupe, za sve poslaničke grupe, od onoga koje je ograničeno Poslovnikom. Pošto pripadam grupi ljudi koja nikadane bi ograničavala vreme za raspravu, ja izlazim da od vas tražim da produžite vreme za raspravu na neograničeno. Videćete da to uopšte neće da traje duže od ovoga, a nikada se neću zalagati za ograničavanje vremena, pa zbog toga ne mogu da kažem - 10 sati, 20, 30. Ne vredi, ja sam protiv toga da na bilo koji način ograničavamo slobodu govora narodnih poslanika i zato vas molim da glasamo da vreme za raspravu ne bude ograničeno za ovu tačku dnevnog reda.
Ima reč gospodin Žarko Obradović.
Gospodine predsedniče, kolege poslanici, u skladu sa članom 90. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, poslanička grupa SPS predlaže da ukupno vreme za raspravu u načelu po ovom predlogu zakona bude 15 sati, odnosno tri puta veće nego što je predviđeno u Poslovniku. Mislimo da je ovo vreme potrebno, s obzirom da je reč o ozbiljnom zakonu koji će izazvati dalekosežne posledice. Mislimo da je zakon izazvao dosta interesovanja i pre nego što je ušao u skupštinsku proceduru, pogotovu tokom rada ove skupštine, i mislimo da je potrebno ovoliko vremena da bi se svi aspekti ovog zakona sagledali i da bi se videle sve one posledice ovog zakona, odnosno primene ovog zakona, kada i ako bude usvojen. Hvala.
Ima reč gospodin Dragan Marković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ predlaže da vreme za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda bude 10 sati. Pet sati je veoma malo, a smatram da je ovo tačka dnevnog reda gde svi mi poslanici, koji sedimo ovde, treba da se uključimo i da svako od nas kaže ponešto, ono što je loše u ovom zakonu, pošto dobro ja nisam mogao da zapazim, da ima u ovom zakonu. Zahvaljujem.
Nema novih predloga, stavljam ove predloge na glasanje, jedino ne mogu predlog gospodina Nikolića, zato što tu nije utvrđeno vreme, neograničeno ne može, ni po starom poslovniku nije bilo (Poslanik Tomislav Nikolić sa mesta: Kakve veze ima novi sa starim poslovnikom?) Pa ni po starom poslovniku nije bilo neograničeno. Dobro, staviću na glasanje da se rasprava vodi neograničeno dugo, da nema ograničenja u dužini rasprave. Znači, bez ograničenja. Molim narodne poslanike da se izjasne o predlogu gospodina Nikolića, da nema ograničenja u dužini rasprave. Za 63, protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 10, ukupno 195. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Gospodin Žarko Obradović predložio je da rasprava traje 15 sati, u načelu. Stavljam na glasanje predlog gospodina Obradovića. Za62, protiv 129, uzdržan jedan, nije glasalo tri, ukupno 195. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Stavljam na glasanje predlog gospodina Dragana Markovića da se rasprava u načelu ograniči na 10 sati. Molim vas da se izjasnite. Za 129 , protiv 30, uzdržanih devet, nije glasalo 28, ukupno 196. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog i da će se rasprava u načelu o Predlogu zakona o radu voditi u dužini od 10 sati. Već znate kako to izgleda po poslaničkim grupama. Molim predsednike poslaničkih grupa da, ukoliko to nisu učinili, dostave liste govornika. Da li ima još neko da treba da dostavi listu? (Nema.) Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? Ima reč ministar Dragan Milovanović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, pred vama je Zakon o radu, jedan od reformskih zakona koje Vlada Republike Srbije predlaže da Narodna skupština usvoji. Vi znate da je ovaj zakon dugo bio na javnoj raspravi. Ja ću vam ukratko reći na koji način je ovaj zakon rađen. Kada smo počeli da radimo na ovom zakonu, a to je bilo 8. februara, želja nam je bila da ga uradimo na jedan krajnje demokratski način, a to je podrazumevalo da u izradu tog zakona budu uključeni svi socijalni partneri. Svi socijalni partneri bili su predstavnici sindikata, oličeni u tri velike sindikalne centrale - Savez sindikata Srbije, Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata i Ujedinjeni granski sindikati "Nezavisnost". Drugi socijalni partner su poslodavci. Oni su bili predstavljeni predstavnicima Privredne komore i Unije poslodavaca Srbije. I, normalno, treći socijalni partner je Vlada Republike Srbije. Na tom zakonu se radilo vrlo pomno i dobro. I u izradi tog zakona svi socijalni partneri su dali svoj doprinos. Ministarstvo za rad i zapošljavanje, koje je predlagač ovog zakona htelo je da ovaj zakon po prvi put bude urađen na taj demokratski način. U tom smislu mi smo pozvali i predstavnike svih političkih partija koji su zastupljeni u parlamentu da uzmu učešće u izradi ovog zakona i da daju svoje sugestije, svoje mišljenje. Neki su dali svoje mišljenje, nažalost mnogi nisu, ali ja bih se sada ovde posebno zahvalio predstavnicima poslaničkih grupa koje su našle za shodno da prime predstavnike Vlade i predstavnike Međunarodne organizacije rada i da sa njima razgovaraju o zakonu, to je, znači, poslanička grupa DOS-a, poslanička grupa DSS, SPS; i na taj način su dali jedan doprinos izradi ovog zakona. Toliko o tome kako smo radili ovaj zakon. To sam morao da iznesem zbog javnosti, zato što je stalno provejavala jedna priča kako je ovaj zakon plod samovlade Republike Srbije, a ne i socijalnih partnera. Naša je želja bila da ovim zakonom stvorimo što bolje uslove za rad u ovoj zemlji. Vi znate da mi danas imamo preko 700.000 nezaposlenih, da imamo preko 1.200.000 penzionera, da imamo veliko broj izbeglica, da imamo veliki broj fiktivno zaposlenih ljudi, da imamo veliki broj ljudi koji su na čekanju. Prema tome, naša je želja bila da ovim zakonom stvorimo uslove da se to stanje promeni. Zbog toga smo u startu krenuli sa jednim ciljem da se stvore pre svega, kao što rekoh, uslovi za veće zapošljavanje,što je vrlo bitno - da se suzbije rad na crno. To je oblik rada koji je vrlo prisutan u našoj zemlji. Preko 600.000 radnika radi u crnoj i sivoj ekonomiji i naša je želja da ti radnici više ne budu radnici na crno, nego kako se kaže, radnici na belo. U zakonu smo se trudili da obezbedimo međunarodno priznata prava zaposlenih i mislim da smo u tom pravcu ostvarili odličnu saradnju, pre svega, sa Međunarodnom organizacijom rada, jer smo koristili njihova stručna mišljenja, a i njihovi predstavnici su uzeli učešće u izradi ovog zakona. Dalje, trudili smo se da se zakonom obezbedi i podstiče socijalni dijalog. Način na koji je rađen zakon je bio prvi korak. Drugi korak je bio da je formiran ekonomsko-socijalni savez od predstavnika socijalnih partnera koji će imati jedan vrlo važan zadatak, a taj zadatak je da prati primenu ovog zakona kada on bude usvojen u parlamentu. Sada da kažem nekoliko reči o posebnim zakonskim institutima. U zakonu su posebno obrađeni svi oblici rada i trudili smo se da oni budu, pre svega, fleksibilni oblici rada. U tom pravcu, mi smo i zakonom definisali radni odnos sa nepunim radnim vremenom, radni odnos na određeno vreme, rad van prostorija poslodavaca, samozapošljavanje, privremene i povremene poslove i rad kućnog i pomoćnog osoblja. Ono što je novina ovog zakona, to je pre svega rad van prostorija poslodavca, koji do sada nije bio obrađen zakonski. Mislimo da, obzirom na razvoj tehnologije uopšte u svetu i na mogućnost da se može raditi kod svojih kuća, stvorimo uslove ovim zakonom da se to i ostvari. Inače, u svetu je praksa da jedan veliki broj ljudi koji koristi tu novu modernu računarsku tehnologiju radi kod svojih kuća, i taj procenat dolazi do nekih 20 promila. Drugi oblik je samozapošljavanje. Mi do sada to nismo bili pokrili zakonom. Samozapošljavanje je novi vid koji omogućava da radnik u isto vreme bude i poslodavac. Vlada Republike Srbije želi da ovim podstakne to samozapošljavanje, da jedan veliki broj radnika nađe mogućnost da sebi obezbedi taj posao. Reći ću samo nekoliko stvari koje su vezane za samozapošljavanje - preko Republičkog zavoda za tržište rada i sada se stimuliše takav vid zapošljavanja; obzirom da su sredstva mala, mi imamo poprilično zavidne rezultate, jer se preko 8.000 radnika na taj način zaposlilo, a sredstva koja su izdvajana bila su u visini od 17 do 52.000 dinara. Novi oblik je i rad kućnog i pomoćnog osoblja, koji do sada nije bio regulisan. Taj rad podrazumeva da svi oni koji su do sada radili na taj način, mogu da steknu istaprava koja imaju ostali zaposleni. Šta to znači? Vi znate da se oseća jedna potreba za velikim brojem tog medicinskog osoblja, recimo, koje bi se bavilo negom starih osoba. Imate veliki broj, takođe, onih kućnih pomoćnica i oni su uglavnom do sada, ili one, radili na crno. Mi smo u zakonu predvideli da oni imaju ista prava da isto sklope ugovor o radu sa poslodavcem, a kao garanciju smo im omogućili, odnosno obezbedili da se takav ugovor overava u lokalnoj samoupravi, i na taj način stvorili smo zaštitu kao i za sve druge zaposlene. Kada se radi o osnovnim pravima zaposlenih, ona su apsolutno na nivou osnovnih prava koja imaju i drugi radnici u razvijenim evropskim zemljama. Znači, radnik ima pravo na odgovarajuću zaradu, na ograničeno radno vreme, odmor i odsustva, pravo na zaštitu na radu, pravo na materijalno obezbeđenje za vreme privremene primene zaposlenosti. Treba da kažem da u tom pogledu apsolutno ne zaostajemo za drugim zemljama u okruženju i u Evropi, posebno kada se radi o pravima na raznorazna odsustva ili na bolovanja. U zakonu je novina i minimalna zarada koja do sada nije postojala u starom zakonu o radnim odnosima. Ono što je bitno to je da se zakonom reguliše da se zarada mora isplaćivati jedino u novcu, a ne kao što je do sada bilo u raznoraznim drugim naturalnim oblicima - a vi to vrlo dobro znate - razne polutke, šećer, ulje, brašno i sl. Minimalna zarada je uvedena da bi se zaštitili zaposleni od samovolje poslodavca, a visinu minimalne zarade, pre svega, određuju poslodavci i sindikati. Ukoliko poslodavci i sindikati ne mogu da se dogovore, onda Vlada zajedno sa njima određuje visinu minimalne zarade i, ono što je bitno, što se objavljuje u "Službenom glasniku" da bi svima bilo dostupno. Kada se radi o posebnoj zaštiti zaposlenih, vodili smo računa pre svega o omladini, onda o zaštiti žena i materinstva i o zaštiti invalida. Kada se radi o zaštiti omladinaca, zakonom je apsolutno zabranjeno da se zaposli lice mlađe od 15 godina, a oni koji su stariji moraju da imaju pismenu saglasnost roditelja ili staratelja i takva lica ne mogu da rade na teškim fizičkim poslovima, takva lica ne mogu da rade noću, pod zemljom, pod vodom i ne mogu da rade na poslovima koji ugrožavaju njihov moral ili onemogućavaju da se školuju. Ono što je posebno bitno je da roditelj ili staratelj može u svakom trenutku da prekine takav radni odnos. Kada se radi o zaštiti žena, mislim da smo tu postigli najviše standarde i da smo u tom delu posebno brigu posvetili zaštiti materinstva i videćete da u zakonskom rešenju imamo, kada je u pitanju porodiljsko, nega deteta, najveću zaštitu u Evropi. Normalno, bilo je puno polemika o tome kako se ukida porodiljsko odsustvo, kako je porodiljsko odsustvo tri meseca, kako se smanjuju prava, a ja sada ovde odgovorno tvrdim da je porodiljsko odsustvo i nega deteta 365 dana, da se plaća 100% i da smo čak proširili ta prava i dali mogućnost da i, recimo, drugi roditelj, muž može da koristi to pravo. Gospodine, pretpostavljam da ste vi otac i znate da i otac deteta može da podgreje flašicu mleka i nahrani dete, tako da smo zbog toga i dali mogućnst da otac deteta može to da dobije. U zakonu je uvedena zabrana nelojalne konkurencije. Zabrana seodnosi samo na zaposlene koji radom kod poslodavca stiču posebno važna nova tehnološka znanja, širok krug poslovnih partnera, važne poslovne informacije i poslovne tajne. Na taj način mislim da smo zaštitili poslodavce. Kada se radi o viškovima zaposlenih, zakonom je uvedena obaveza poslodavca koji radi tehnološke inovacije da uradi program za rešenje viška zaposlenih, a posebno poslodavci koji zapošljavaju više od50 ljudi Vrlo je bitno to je da se to može rešiti na nekoliko načina. Bitno je da je predviđeno da u rešenju tog tzv. tehnološkog ili ekonomskog viška budu uključeni predstavnici sindikata, koji će aktivno raditi sa poslodavcima na rešavanju tog problema. Zakonom smo odredili veliku zaštitu da poslodavac ne može na to radno mesto primiti druge zaposlene u roku od tri meseca od dana otpuštanja, a ukoliko mu se ukaže potreba, dužan je da primi radnika koji je radio tu, ukoliko on pre toga nije našao drugi posao. Zakonom je posebna važnost data kolektivnom pregovaranju. Kada budete gledali, a pretpostavljam da ste vrlo pomno radili i na zakonu, videćete da je čitav zakon tako koncipiran da upućuje na kolektivne ugovore, da upućuje na kolektivno ugovaranje i da daje veliku važnost kolektivnom pregovaranju. Bilo je puno polemika oko toga u javnosti, posebno sa sindikatima, kako se ovim zakonom ukida kolektivni ugovor, što apsolutno nije tačno. Ova zemlja već deset godina ima kolektivne ugovore, svi kolektivni ugovori važe i važiće kada se ovaj zakon usvoji u Skupštini. To je vrlo jasno rečeno u zakonu. Mi smo ovim zakonom čak i proširili prava kolektivnog pregovaranja i kolektivnog ugovaranja. Po prvi put smo dali mogućnost da se kolektivni ugovori potpisuju na nivou opštine, grada i pokrajine. Mislim da su kolektivni ugovori vrlo važni. Značajno je da kolektivne ugovore potpisuju predstavnici socijalnih partnera, a to su predstavnici poslodavaca i predstavnici sindikata. Tačnije potpisuju predstavnici reprezentativnih sindikata i predstavnici reprezentativnih poslodavaca. Kada se utvrđuje reprezentativnost, treba reći da je granica za potpisivanje opšteg ili granskog kolektivnog ugovora 10% zaposlenih u Republici, a kod pojedinačnih kolektivnih ugovora koji se potpisuju u preduzećima ta granica je 15% zaposlenih u tom preduzeću. U zakonu je vrlo jasno stavljen akcenat da je sindikalno organizovanje apsolutno slobodno. Jedino što je potrebno prilikom osnivanja sindikata to je da se izvrši overa u Ministarstvu za rad i zapošljavanje. Zakonom je predviđeno da se u preduzećima koja zapošljavaju više od 50 zaposlenih mogu formirati saveti zaposlenih. Stav Vlade i ministarstva je bio da treba potencirati i razvijati savete zaposlenih, jer je to praksa koja se primenjuje u evropskim zemljama, a dala je dobre rezultate. Nažalost, učesnici u radu, pre svega predstavnici sindikata, su bili protiv toga da se da veliki značaj savetima zaposlenih, jer bi se to suprotstavilo njihovim interesima u fabrikama, pošto su oni organizovani na fabričkom principu, a ne na granskom kao što je to recimo u zapadnoj Evropi. Zakonom je ukinut formalizam kod zasnivanja i prestanka radnog odnosa. Trudili smo se da liberalizujemo zapošljavanje, na neki način i otpuštanje radnika. Kada se radi o zapošljavanju, zakonom više nije obavezno da se raspisuju konkursi za upražnjena radna mesta, jer je naša želja bila da podstaknemo što brže zapošljavanje. Vi znate da je do sada bila praksa da ako imate slobodno radno mesto morate da ga oglasite, da onda čekate da prođe određeni rok, da formirate komisiju, pa onda razgovarate sa kandidatima, onda opet čekate pravo da neko uloži žalbu i to je trajalo vrlo dugo. Naša je želja da to postane mnogo efikasnije, u stvari primenili smo ono što se već dešava u praksi, a to je da se u direktnim dogovorima između poslodavaca i radnika dođe do što bržeg zapošljavanja, jer na kraju krajeva oni koji se bave privatnim biznisom, a pretpostavljam da ih ovde u sali ima, i sada zapošljavaju radnike na takav način. Kada se radi o otkazu, radnik može da otkaže ugovor o radu u roku od 15 dana, a poslodavac je dužan da otkaže ugovor o radu u roku do 60 dana. Postoje otkazi koji su van volje poslodavca i radnika, proizilaze iz toga da li firma uspešno posluje ili ne, da li je zabranjen rad ili ne. Normalno, postoje otkazi koji dolaze kada poslodavac daje otkaz radniku. Ono što je vrlo bitno i što treba istaći, mi smo u zakonu predvideli da poslodavac može dati otkaz radniku ukoliko on ne ispunjava obaveze, ukoliko nema rezultate rada, ako mu ponašanje nije u skladu sa propisanim normama i ukoliko normalno dođe do krađe, do toga da nemoguće da je takav radnik nastavi rad kod poslodavca. Opet je to izazvalo polemike, jer se pričalo kako će poslodavci sada otpuštati radnike zbog toga što ih mrze. Takođe, zbog toga što imate direktore, u društvenoj svojini, oni će otpuštati radnike samo zbog toga što imaju ružne oči, kako je neko jednom rekao. Mislim da je u zakonu vrlo jasno definisano i jasno se kaže da će dobiti otkaz ukoliko se utvrdi da je uradio određenu pogrešku na radu, tako da je to vrlo jasno. S druge strane, mislim da jednom treba da raščistimo s tim da će poslodavci automatski davati radnicima otkaze. Mislim da je u interesu, pre svega poslodavca da radnik bude pre svega dobro plaćen, da dobro radi svoj posao i onda će se taj poslodavac, truditi da zadrži takvog radnika. Što se tiče zaštite radnika mi smo u zakonu uveli institut arbitraže. Znači, postoji arbitraža kao prvi institut zaštite radnika, mislim da je to jedna od dobrih novina u zakonu, jer smo izbegli tzv. disciplinske komisije, koje nisu imale svoj smisao. Na ovaj način arbitražom smo uveli da sindikati dobiju mnogo veća ovlašćenja, jer arbitražu sačinjavaju, pre svega predstavnici sindikata i predstavnici poslodavaca. Vrlo je bitno što je arbitraža obavezujuća i za jedne i za druge. Drugi oblik je zaštita pred inspekcijom rada. Ovlašćenja inspekcije rada su u ovom zakonu povećana i pojačana. Daje se mogućnost da inspekcija rada maksimalno kažnjava poslodavca ukoliko ne sprovodi određena rešenja iz zakona, a koja su, pre svega, u interesu radnika. Normalno, treći deo je sudsko rešenje, odnosno mogućnost da se preko suda ostvare ta prava. Ono što bi još trebalo reći, a to je da je ovim zakonom stvorena mogućnost da prvi put imamo jednu liberalizaciju pre svega kod zapošljavanja, a onda normalno i kod otpuštanja, da podstaknemo zapošljavanje i da rešimo jedan od osnovnih problema, a to je tzv. višak zaposlenih u našoj zemlji. Zahvaljujem se što ste me pažljivo saslušali. Nadam se da ćete raspravi koja će biti kvalitetna doneti pravu odluku, a ta prava odluka je usvajanje ovog zakona. Ovaj zakon je potreban i radnicima i poslodavcima ove zemlje, a čini mi se da je u ovom trenutku najpotrebniji toj tzv. društvenoj svojini koju još uvek imamo. Jer, ako hoćemo da ta društvena svojina u sledećih četiri godine, dok ne bude privatizovana, postane efikasna, da bude na neki način kvalifikovana da na tom tržištu igra tu utakmicu, mora da ima zakon kakav imaju i njihovi konkurenti u zemljama Evrope. Hvala vam još jednom. [[Aplauz.]]
Imamo prigovora da mnogo duva hladno, a ovde imamo i prigovora da je jako toplo u sali. Sada ne znam kome da udovoljim, pravo da vam kažem. Polovina traži da bude hladnije, a polovina da bude toplije. Da stavim na glasanje? Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.)
Poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je razmatrao Predlog zakona o radu Vlade Republike Srbije i 219 amandmana koje su podneli poslanici Republike Srbije. Tih 219 amandmana mogu da se svrstaju u tri grupe. U prvoj grupi bi se našli oni amandmani koji rade i koji su bili u korist poboljšanja zakona, a odnosili su se na bolje definisanje odnosa poslodavca i radnika, kao i na veću zaštitu prava radnika. Druga grupa amandmana su oni amandmani koji su jednostavno išli na to da se ništa novo ne desi. Prihvatanjem takvih amandmana bi u stvari koncepciju celog zakona poništili i ne bi bilo potrebno da donosimo jedan nov zakon. Treća grupa su amandmani pisani samo zato da bi bili napisani, a amandmani koje su neki narodni poslanici podneli da bi kao i do sada, već po ustaljenom maniru, usporili rad svih nas, usporili promene za koje smo se zalagali i za koje se većina od nas i sada zalaže. Od 219 predloženih amandmana, Odbor je prihvatio 24 amandmana i predlaže poslanicima da prihvate te amandmane. Neki su već sastavni deo zakona pa da prihvatimo i zakon u celini. Hvala.
Da li se javljaju za reč narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na odborima? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o radu je pravi biser u reformskim zakonima koje je DOS-ovska vlast usvojila tokom 2001. godine. Posle poreskih zakona, zakona u oblasti pravnog i socijalnog zakonodavstva, Zakona o privatizaciji, ovo je krucijalni zakon koji treba da zaokruži takozvani reformski kurs Vlade Republike Srbije. Naravno, oni pod ovim reformama podrazumevaju veće namete, veće poreze, suspendovanje ili ograničenje prava radnika, rasprodaju svega onoga što vredi u Srbiji, otpuštanje radnika, razna smenjivanja i razne kazne. Ovaj zakon je najgori zakon koji dolazi u skupštinsku proceduru i koji će imati najteže posledice po zaposlene i sve radnike. Šta je suština Predloga ovog zakona? Suština Predloga ovog zakona je što je gazda ili popularnije rečeno poslodavac sve, a radnik gotovo ništa. Gazda odlučuje o svemu, bez ograničenja, i ko će raditi, i koliko će raditi, i šta će raditi. Poslodavac odlučuje o prekovremenom radu, godišnjem odmoru, plaćenom odsustvu, bolovanju, ocenjuje rezultate rada, ocenjuje sposobnost radnika, da li je sposoban ili nije sposoban, ocenjuje i ružno ponašanje zbog kojeg se može ostati bez posla. Gazda određuje platu, određuje sindikat koji će zastupati radnika. O višku zaposlenih gazda odlučuje sam. Kakva su prava radnika u celom ovom zakonu? Ona su najbolje definisana članom 12. zakona o radu, u kome se kaže: "Zaposleni je dužan da odgovorno i savesno obavlja poslove koje mu odredi poslodavac". Ako vam kažu da je ovaj zakon usklađen sa pravilima zemalja Zapadne Evrope, ne govore istinu. Tako, na primer, u Italiji, otpuštanje radnika je veoma komplikovan posao i složen čin. Krivica radnika mora biti dokaziva. Poslodavac je dužan da poštuje proceduru koja će radniku pružiti mogućnost da ospori akt otpuštanja. Čak kada je i akt o otpuštanju na snazi, radnik ima pravo da pobije taj akt otpuštanja. Kako to čini? Čini u složenom sudskom postupku, a to je tzv. dvostepeni sudski postupak. Predmet, znači, prolazi kroz složenu sudsku proceduru, u kojoj se ocenjuje ispravnost postupaka poslodavca. Zakonodavac i posle ovoga uvodi jedan novi institut, a to je institut pomirenja. Kakva je situacija u Francuskoj? U Francuskoj, u uslovima jakih sindikata i odgovorne vlade, sama vlada, a ponekad i šef države, moraju da reaguju na otpuštanje većeg broja radnika. Taj veći broj radnika se smatra, zamislite, 100 radnika. Sto radnika kada se otpusti mora da se oglasi vlada ili sam šef države Francuske. Šta ima u ovom predlogu od svega ovoga, ako želimo da se ugledamo na Zapadnu Evropu i zapadni svet. Nema gotovo ništa. Po čijem uzoru ili nalogu je rađen ovakav predlog zakona? Rađen je po predlogu MMF-a. Ovakve zakone MMF je pisao za sve zemlje u tranziciji, kao što su Bugarska, Rumunija, Albanija, a sada i Srbija. Slovenija i neke druge zemlje nisu prihvatile ove predloge i zahvalile su se na dobrim uslugama MMF-a. Kako su oni prošli, znamo. Kako ćemo mi proći, mi to možemo da pretpostavimo. Šta se želi sa ovim, šta želi MMF? Žele gazde koje će doći u našu zemlju, gde će biti čist teren. Kupiće ono što vredi, a na ono što ne vredi i što nije za upotrebu staviće katanac. I, tako će, na taj način, dobiti čisto tržište za njihove skupe proizvode. A šta će biti sa našim radnicima - oni će ostati na ulici, bez ikakve zaštite. (Predsedavajuća: Gospodine Bušetiću, vreme.) Njihov cilj je jasan, a ova vlast im širom otvara vrata za ostvarenje ovih ciljeva koji su duboko u suprotnosti sa našim interesima i interesima naših radnika. Kako drugačije protumačiti da su kolektivni ugovori fakultativni, da se smanjuju godišnji odmori, plaćena odsustva, bolovanja, prava porodilja, a da se pooštravaju uslovi za penziju, položaj invalida rada, a otkazi i viškovi zaposlenih postaju laka stvar za poslodavca. Predlažem da se ovaj predlog zakona povuče iz skupštinske procedure, jer je to najbolje za sve zaposlene, najbolje za sindikate i najbolje za samu državu. Hvala lepo.
Da li se još neko od narodnih poslanika, koji su izdvojili mišljenje na nadležnim odborima, javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, koji je izdvojio mišljenje na Zakonodavnom odboru.
Poštovana gospodo narodni poslanici, nadam se da ste pročitali ovaj predlog zakona i da znate šta je u ovom predlogu dato, kao projektni zadatak ove Vlade Republike Srbije. Pred nama se nalazi najgori zakon koji smo do sada dobili u proceduru. Pored toga što standardno imamo kršenje Ustava, mi ovde možemo da konstatujemo u više članova kršenje Ustava kada su u pitanju prava na rad zaposlenih, ali definitivno moram reći da se, pored toga, zaposlenima i mladoj generaciji, koja treba da se zaposli, oduzimaju sva prava. Ništa ne razumem kada kažete da je ukinut institut konkursa i oglasa. Kako neko uopšte da sazna gde to u Srbiji ima slobodno radno mesto. Pod kojim kriterijumima može da se zaposli, koja je neophodna stručna sprema za određeno radno mesto, ako u prvom članu ovog zakona stoji da i ne mora da postoji kolektivni ugovor. Taj kolektivni ugovor sam po sebi ne bi imao smisla da se u njemu ne govori o pravima radnika. Kada neko ovde komentariše da su ugrožena prava poslodavaca, mislim da je i prethodni zakon olako dao velika prava poslodavcima. Možda nije trebalo ni toliko. Imam utisak da nije problem u pravima, već sa onim šta hoćemo sa tim pravima. Kako hoćemo da ta prava konstituišemo i kakve odnose da uspostavimo. Nije tačno da smo se mi dogovorili na odborima, ni na sastancima sa predstavnicima sindikata, a posebno ne između sebe oko toga da je ovaj zakon dobar. Prvi dogovori sa sindikatima, zatim dogovor koji je nastao na početku, išao je u pravcu da se ovaj zakon, koji je ionako loš, ukoliko može nešto i popravi. Međutim, očigledno je da nikom nije stalo do popravke, već jednostavno do sile koja se već duže vreme demonstrira na svim nivoima. Ilustrovaću to na nekoliko primera. Prvi primer je - kako je rekao ministar malo pre, da sada imamo najviše ekonomske standarade u zaštiti materinstva. To ne da nije tačno, nego smo sada i ispod svakog evropskog standarda. Prethodni zakon je regulisao standarde, a vi kada već idete po toj Evropi, pročitajte to, jer u zemljama Beneluksa, u Francuskoj, žene koje imaju troje dece ili više imaju pravo na zaključenje radnog staža sa navršenih 18 godina, punog radnog staža, i počinju da ostvaruju sva prava po tom osnovu. Kada imaju više od troje, do petoro dece, imaju pravo na penziju. Radi zaštite generacija koje dolaze oni su to posebno regulisali. A, ovde kod nas se porodiljsko odsustvo ukida sa navršena tri meseca od dana porođaja i prelazi se na bolovanje. To je apsolutna razlika, između porodiljskog odsustva i bolovanja postoji značajna razlika. Da ne govorim o tome da su za treće dete ovim zakonom ukinute sve povlastice. Prema tome, to je pospešivanje razvoja mlade generacije i budućnosti Srbije i srpskog naroda. Kada govorimo o otkazu od strane poslodavca u tački 1) se kaže - ako je utvrđeno da zaposleni ne ostvaruje rezultate rada. Koje rezultate rada? Ko propisuje rezultate rada? Da li je to lična volja, samovolja ili su oni propisani i određeni kao predviđeni rezultati rada. A u drugoj tački se kaže - ako nema potrebna znanja i sposobnosti za obavljanje poslova na kojima radi. Ta potrebna znanja i sposobnosti videli smo na primerima većeg broja radnika koji ostaju bez posla posle 15 ili 20 godina radnog staža. Prema tome, ovaj zakon je daleko od onoga što treba ovoj Srbiji, daleko je i od socijalnog pristupa radničkoj klasi, daleko je od istine, a i od Evrope.
Zahvaljujem se. Za reč se javio narodni poslanik Đura Popović, koji je izdvojio mišljenje na sednci Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Izvinjavam se gospodine Popoviću, da li mogu pre toga da dam reč ministru Milovanoviću.
Da pojasnimo, pošto se opet izlazi sa netačnim podacima i opet je, eto, priča kako smo mi surovi prema našim ženama. Izneću samo određene podatke vezane za trajanje porodiljskog odsustva u raznim zemljama. U Srbiji je to 365 dana, u Sloveniji 365 dana, u Makedoniji 270 dana, u Slovačkoj 196, Mađarskoj 168, u Italiji je 154 dana, Poljskoj od 112 do 126, u Grčkoj 105, u Nemačkoj 98, u Turskoj 84. Znači, kada sam rekao da je kod nas najviše u Evropi, stojim iza toga. A, kada se radi o pravima, evo vam Zakon o društvenoj brizi o deci, koji kaže da za prvo troje dece u porodici naknada zarade iznosi 100%, a za četvrto i za svako naredno dete 80% od utvrđenog iznosa naknade i zarade u smislu člana 13. do 15. ovog zakona. U opštinama, odnosno delovima opština sa negativnom stopom prirodnog priraštaja stanovništva, naknada zarade za četvrto dete u porodici iznosi 100% od utvrđenog iznosa naknade ili zarade. Prema tome, sve što ste rekli nije tačno.
Zahvaljujem. Vama se izvinjavam, gospodine Popoviću, što ste malo sačekali. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, uvaženi ministre za rad i zapošljavanje, gospodine Dragane Milovanoviću, tresla se gora, radio se na doradi nedorađen Predlog zakona o radu, koji nam je najzad ponudio izvršni organ naše skupštine da o njemu damo konačnu reč. Već bi ova činjenica mogla biti razlog što sam, 14. novembra ove godine, na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, u svojstvu njegovog člana, izdvojio mišljenje. Dakako, da za ovaj moj postupak ima daleko više razloga, tačnije čvrstih argumenata. Činjenica je da je predlagač - Vlada Republike Srbije - i ovog puta ispoljila punom merom svoje opredeljenje da i zakon o radu oblikuje shodno zapadno-evropskom zakonodavstvu. Tome, kao i u ranijim slučajevima, ne može biti zamerki, ali je sam učinak ovog nimalo lakog posla i suviše skroman, barem ako se računa na prispele dobronamerne sugestije inostranih eksperata za radno zakonodavstvo. Takođe je teško osporiti da se u odnosu na raniji tekst konačne izmene čine nekakvom kozmetikom ili možda lektorisanjem. Naravno da i ne pomišljam da Vladu Republike Srbije upoređujem sa skupštinskom službom za lektorisanje. Ali je zaista gotovo nemoguće razumeti da je od tolike množine amandmana gotovo zanemarljiv broj našao svoje mestu u nama predloženom tekstu, i to uprkos dobro nam poznatim reakcijama u sindikatima i, uostalom, hteli vi to priznati ili ne, u veoma značajnom delu javnog mnjenja, što podrazumeva i naše zajedničko biračko telo. Treba imati u vidu da su za slovo zakona o radu i te kako zainteresovani ne samo sadašnji i budući radnici, već i penzioneri i mnogi drugi, bolje reći svi građani Srbije. Kada smo već kod amandmana, puno je tu svakojakih nepoznanica, pa bih da se poslužim malo i statistikom. Na primer, poslanička grupa DSS-a ponudila je, uz mogućnost da ovaj podatak nije sasvim precizan, na konačnu "redakciju" našem Odboru za rad, boračka i socijalna pitanja ukupno 42 amandmana. Možda nije čudo što je prihvaćeno svega 10 njihovih amandmana, ali su poslanici iz ove poslaničke grupe sami povukli iz procedure 24 svoja amandmana, među kojima je izvesno bilo sasvim umesnih. Šta reći o tome? Možda je reč o nekakvom ustupku predlagača, to jest da prihvatimo i grublju reč "trgovinu unutar DOS-a", što govore neki od DOS-ovih protivnika. Još kažu - baš kao da se poigravaju sudbinom naroda, kao u ruletu. Poslanike u poslaničkoj grupi SSJ zaista ne zanima u Skupštini ovakva kuloarska kombinatorika. Nas jedino istinski brine što su, u celini gledano, ponuđena rešenja po meri novokompanovanog sveta bizinisa, a ne uvažavaju se s pravom merom naši ekonomsko-socijalni uslovi, odnosno stvarnost naše svakodnevnice. Poštovane kolege poslanici, uz ovo što sam izrekao, nemojte zanemariti da među 14 pripadnika naše poslaničke grupe SSJ, čak 8 su poslodavaca. Njima, a imeni koji sam dvadesetak godina poslodavac, verujte, ni padale na pamet nisu ovakve privilegije koje poslodavcima nudi ponuđeni tekst zakona o radu. Možda ponuđeno mnogo više odgovara budućim poslodavcima, koje neki iz inostranstva tako nestrpljivo čekaju. Ali, pri tome, nisu svesni činjenice da je u svetu moćnim privrednicima odavno jasno da će mnogo veći profit ostvariti ako svojim zaposlenima omoguće što bolji standard, uz visoke zarade, nego ako su okruženi radnicima na ivici gole egzistencije. Zar uz ponudu po bagatelnim cenama onoga što je građeno mukom i znojem generacija, inostranim kupcima treba da ponudimo još i jeftinu i obespravljenu radnu snagu. Zato se moramo zamisliti nad ovim zakonskim aktom. Naravno da sam na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja izdvojio mišljenje i zbog, u najmanju ruku nekorektnog odnosa prema amandmanima poslanika iz poslaničke grupe SSJ. Neki od ovih amandmana svakako, imaju dodirnih tačaka sa amandmanima poslanika drugih poslaničkih grupa. (Predsedavajuća: Gospodine Popoviću, vreme.) Ali, baš ni jedan naš amandman nije prihvatio Odbor čiji sam član, a kamoli Vlada Republike Srbije. Sluha nije bilo ni za amandman 4. predsednika poslaničke grupe SSJ, narodnog poslanika Dragana Markovića, da se član 71. stav 1. menja i glasi: "Zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo, pod jedan, do navršene godine dana života deteta, za prvo, drugo, četvrto i svako naredno dete, i pod dva, do navršene godine života za treće dete". Da ne citiram dalje tekst ovog amandmana, valjda je dovoljno. Drage moje kolege poslanici, prosto kao da živimo usred Kine, a ne u zemlji u kojoj hara bela kuga, koja i te kako brine i mene i mnoge druge Vojvođane. Jedino ako je nekima, iz njima znanih razloga, stalo da naša severna pokrajina doživi, u pogledu etničkog sastava stanovništva, sudbinu Srba i drugih sadašnjih manjina u odnosu na albansku populaciju u južnoj pokrajini Srbije. (Predsedavajuća: Gospodine Popoviću, već sam vas upozorila za vreme, prekoračili ste sedmi minut.) Kolega, dr Predrag Čanović, u svom amandmanu jedan, koji se tiče člana 14. Predloga ovog zakona, a koji počinje: "Lice koje traži zaposlenje, kao i zaposleni, ne mogu se stavljati u nepovoljan položaj u odnosu na druge, bez obzira na pol, rođenje, jezik, rasu, nacionalnu pripadnost itd." Po dr Čanoviću, iza reči "rođenje", dodati "starost, invalidnost, zdravstveno stanje". Pri tome je predlagač svoj amandman obrazložio time da se predloženom dopunom uvažava sugestija koja je data na odgovarajući član ovog zakona. (Predsednik: Molim vas da završite. Sedam minuta je prošlo.) Vladi Republike Srbije, kao i nadležnim skupštinskim odborima, ni molba ne bi pomogla, a kamoli dobronamerna sugestija. ... (Predsednik: Gospodine Popoviću....) Hvala.
Reč ima gospodin Ivković, po Poslovniku.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, mislim da bi jednu stvar trebalo da raspravimo, da dogovorimo, a to je član 98, to je pravo na repliku i izlaženje predstavnika Vlade Republike Srbije, koji u ovom trenutku brani zakon o radu. Naime, predstavnik Vlade Republike Srbije je izašao i mrtav hladan rekao - nije istina, nije istina. Maltene, rečeno je da se laže. Nije se reklo u kom svojstvu izlazi - da li izlazi na repliku ili izlazi kao predstavnik Vlade Republike Srbije. Molim vas da se naglasi kako izlazi, jer ako izađe kao predstavnik Vlade Republike Srbije, onda onaj za koga se kaže da ne govori istinu ima pravo na repliku, jer je po članu 98. stav 1. ili 2. to pravo stekao. Na primer, ako govorimo o porodiljskom odsustvu, mrtav hladan je predstavnik Vlade rekao da je po njegovom predlogu zakona 365 dana porodiljsko odsustvo, što je čista laž. Ovde u zakonu lepo piše: "Porodiljsko odsustvo traje do navršena tri meseca od dana porođaja". To je član 71, 19. strana Predloga zakona. Druga je stvar što porodilja ima pravo na bolovanje koje se zove nega deteta i koja može biti svega 65% od prosečnog ličnog dohotka. Danas ona ima pravo na puni iznos plate svih 12 meseci.
Molim vas da se malo umirimo, da bi mogli da se saslušamo. Predstavnik Vlade, po Poslovniku, ima pravo da se javi kada god zatraži reč. Pretpostavljam da nije tražio pravo na repliku, inače bi to posebno istakao. Reč ima gospodin Dragan Tomić, replika.
Očekivao sam, gospodo narodni poslanici, od predlagača da bar, pošto je napisao ovaj predlog zakona, ili ko je to već radio za ovo ministarstvo, kada obrazlažu, da pročitaju ono što piše u Predlogu, a ne da u samom predlogu iznose neistine. Prva i najozbiljnija neistina odnosi se na porodiljsko odsustvo. Ono definitivno po ovom zakonu prestaje tri meseca nakon porođaja,toga momenta se konstituiše nega deteta, odnosno bolovanje koje se isplaćuje sa 65% od prosečne plate u Republici Srbiji, koja je negde sada oko 4-5 hiljada. A po zakonu ima pravo, kada ima porodiljsko odsustvo, na platu u punom iznosu, 365 dana. Prethodni zakon takođe omogućava, ako je dete nedoraslo, odnosno nije stiglo onaj stepen razvoja koji je neophodan, pravo na još 6 meseci. Ovde se sva prava ukidaju sa 90 dana i ne može niko sa ove govornice pričati da je ovo najbolji evropski zakon i da je u skladu sa svim evropskim normama. Daleko je ovaj zakon od Evrope, od evropskih normi i od prava radnika. Hvala.
Ima reč gospodin Milovanović.
Moram opet da pojasnim, očigledno je da se muškarci javljaju ovde, a oni, normalno, nisu žene, pa očigledno nisu shvatili suštinu člana 71. Pošto nisu, moram da ga pročitam: "Zaposlena žena ima pravo na porodiljsko odsustvo i odsustvo sa rada radi nege deteta u trajanju od 365 dana". Mislim da je to vrlo jasno napisano. Zatim: "Zaposlena žena može da otpočne porodiljsko odsustvo na osnovu nalaza nadležnog zdravstvenog organanajranije 45 dana, a obavezno 28 dana pre vremena određenog za porođaj. Porodiljsko odsustvo traje do navršenih tri meseca od dana porođaja. Zaposlena žena, po isteku porodiljskog odsustva, ima pravo na odsustvo sa rada radi nege deteta do isteka 365 dana od dana porodiljskog odsustva. Otac deteta može da koristi pravo iz stava 1. ovog člana, u slučaju kada majka napusti dete, ako umre i sl." Poštovani poslanici, morate da budete malo tiši da bi mogli da čujete šta govorim. Hvala. "Otac deteta može da koristi pravo iz stav 4. ovog člana ako se supružnici o tome sporazumeju". Znači, mi smo ovde proširili prava supružnika i dali smo mogućnost da i otac deteta koristi to pravo na negu deteta, i zbog toga se kaže: porodiljsko odsustvo i odsustvo radi nege deteta do godinu dana. Valjda je to svima jasno, dragi moji poslanici. To je valjda suština. Kad se radi o plaćanju, pa nemojte da izvlačite teze da bi pričali i da bi javnost Srbije dezavuisali da se neće plaćati porodiljsko odsustvo 100%. To je vrlo jasno i vrlo precizno, pročitao sam izvod iz zakona o tome.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Poštovane dame i gospodo, pošto se ovako žestoka rasprava nije se razvila skoro u ovom Parlamentu, imali smo jedan malo mirniji period, jer smo imali neke od zakona na dnevnom redu koji nisu bili tako loši. Moram da kažem nekoliko uvodnih napomena. Ne bih se složio sa mojim prethodnicima koji su rekli da je ovo možda jedan od najgorih zakona, koje smo do sada imali na dnevnom redu. Ovo je zaista najgori zakon, predlog najgoreg zakona. Zašto - ako je DOS u predizbornoj kampanji obećavao radnicima veliku zaposlenost, ako je DOS obećavao otvaranje novih radnih mesta, ako je DOS obećavao povećanje produktivnosti zbog ukidanja sankcija? Šta imamo danas, šta smo dobili od tih obećanja? Dobili smo, najpre, pre šest ili sedam meseci, set poreskih zakona, koji je onda izazvao pravu buru oduševljenja među jednim delom ekonomskih stručnjaka, a ja ću vas podsetiti da sam onda postavio pitanje gospodinu Đeliću, ministru finansija - da li će taj set poreskih zakona doneti boljitak,povećanje proizvodnje i u kom vremenskom roku? Naravno, odgovor dobijamo svakoga dana, kada pogledamo izveštaje iz Republičkog zavoda za statistiku, imamo pravoda pogledamo u naše novčanike i da vidimo kakvo je stanje prouzrokovano tim setom zakona. Dalje, razmotrili smo i pokušavali da ovaj predlog zakona na neki način zaustavimo sa realnošću, kroz amandmane. Moram da kažem da je i sam ministar rekao da je ovo jedan od zakona rađen u saradnji sa socijalnim partnerima, pa ti socijalni partneri, prevashodno sindikati, od silnog zadovoljstva, pre nekih mesec i ne znam koliko dana, dođoše ovde pred Skupštinu i zamalo da uđu unutra, u Skupštinu. Nisam video nikoga iz Skupštine da je izišao da pozdravi okupljene radnike, koji su se okupili da bi pozdravili ovakav predlog zakona, naravno, iz silnog zadovoljstva. A nisam siguran ni da će ti isti radnici ponovo da se okupe, ukoliko ovakav predlog zakona i ne usvojimo. Dakle, zašto su se sindikati toliko pobunili protiv jednog zakonskog predloga, koga, po rečima ministra, oni sami podržavaju? U zadnje vreme sam iskoristio priliku da se malo više krećem među mojim biračima i, verujte, nisam ni jednog čoveka sreo, koji me nije pitao - aman ljudi, šta to radite sa ovim zakonima o radu, o penzijskom osiguranju itd. Svi, bukvalno svi, i mladi i stari, pitali su me - zašto se ide na povećanje starosne granice za odlazak u penziju? Slažem se da imamo preko 700 hiljada nezaposlenih. Sada koristim priliku da pitam gospodina ministra - kada će se stvoriti ti bolji uslovi za rad, za one koji rade, jer oni koji ne rade su skoro premašili brojku od 800 hiljada. Zato licemerno zvuči da će predloženim zakonom biti obezbeđena veća materijalna i socijalna sigurnost zaposlenih. Od tih skoro 800 hiljada ljudi, koji su bez posla, veliki broj je mladih. Ti mladi, pored toga što privreda ne radi, što nema otvaranja novih radnih mesta, neće moći da dođu ni na ova radna mesta koja su zauzeta zbog toga što se starosna granica za odlazak u penziju pomera skoro za pet godina. Moram da kažem da je cilj svih ovih reformskih zakona ekonomsko podjarmljivanje naše zemlje, da je cilj poreskih zakona uništenje okruženja za rad naše privrede, a da je cilj ovog zakona stvaranje uslova da i oni koji su zaposleni ostanu bez svojih radnih mesta. Da bi poslodavci mogli da otpuste ljude, u onoj meri koliko im odgovara, mora se doneti jedan ovakav zakon. Zato nikako ne mogu da se složim sa jednim ovakvim zakonskim predlogom i iskoristio sam svoju mogućnost da iskažem svoje neslaganje sa ovakvim zakonskim predlogom. Nadam se, kolege poslanici, da ćete imati razumevanje za ovo na šta sam ukazivao i da nećemo dospeti u takvu bezizlaznu situaciju, u kakvu možemo da dospemo ako se ovakav zakonski predlog usvoji. Hvala.
Na red dolaze predsednici poslaničkih grupa. Prvi se za reč javio gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona koji je izazvao veliku pažnju srpske javnosti, posebno pažnju radnika. Iako je ovo zakon koji ima za cilj da štiti isključivo prava poslodavaca, na udaru odredaba ovog zakona naći će se isključivo radnici, odnosno oni koji to još uvek nominalno jesu, pošto za ovih godinu i nešto dana, od kako vi brinete o privredi u Srbiji, sve je manje radnika koji to i ne stiču tako što rade. Naravno, ima zaposlenih koji i po tom osnovu mogu da se nazovu radnicima, ali je i njih sve manje, tako da bi ministar vrlo lako mogao da preimenuje svoje ministarstvo u ministarstvo za nerad i za otkaze, a ne za rad i zapoljšavanje. Šta je sudbina ovog zakona? Prvo, počeli te da javnom raspravom po starom dobrom maniru, a vidim da ministru izrazi kao što je omladinac, da nije stran. Došli ste do zaključka da nećete imati podršku sindikata za ovakav predlog zakona. Istovremeno se i jedna politička stranka iz DOS-a izjasnila da nije za ovaj predlog zakona. Počeli su radnički nemiri, a vi ste demonstracije sindikata zaustavili obećanjima da ćete nekih pedeset i nešto amandmana na Predlog zakona, koje su podnele različite poslaničke grupe, prihvatiti. Na taj način smirena je situacija u Srbiji i nikada mi narodni poslanici ni od koga, pa ni od predstavnika sindikata nismo dobili spisak amandmana koje su ono usaglasilisa Vladom i sa šefovima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tako gledano, SRS ima onu obavezu koju uvek ima kada u Narodnoj skupštini govori o nekom zakonu ili odlučuje kako će da glasa, ta obaveza je naš politički, naš ekonomski program i ta obaveza nam nameće da budemo protiv ovog predloga zakona. Ta obaveza nam je nametala da napišemo veliko broj amandmana. Njihova sudbina je da su završili u košu od strane predlagača zato što iz osnova menjaju njegov koncept zakona. Naravno da menjaju. Ovaj predlog zakona pisali su poslodavci. A, kakve mi poslodavce u Srbiji imamo? Imamo jednu vrstu poslodavca koje smo i do sada priznavali za poslodavce, to bi bili direktori društvenih preduzeća. Imamo drugu vrstu poslodavaca, vlasnike privatnih firmi, koje bih opet podelio u podgrupe: na one koji su ukralidruštvena preduzeća koristeći inflaciju, hiperinflaciju; koristeći prvi i drugi krug privatizacije; pa onda jeftino otkupljivanje od radnika njihova prava stečena stažom ili u toj fabrici ili uopšte u Republici Srbiji, a takvih ima i ovde u ovim poslaničkim klupama; i naravno onih samoniklih privatnika, koji su razvijali svoj privatni biznis, nekada uz pomoć države, a nekada bez ičije pomoći, ili su doneli kapital iz inostranstva; ili su bili u sprezi sa vlašću. I sada su mnogi od njih u sprezi sa aktuelnom vlašću i na taj način su razvijali svoj biznis. Ovaj zakon se pravi za buduće poslodavce. Ovim mi otvaramo nedra i kažemo - ovo i ovo ćemo ispuniti, uz sve one dosadašnje rigorozne uslove koje ste nam postavili, evo i ovaj uslov vam ispunjavamo. Mi ćemo zaustaviti potpuno proizvodnju u fabrikama, a već sada je skoro na nuli. Uostalom, i ova tri meseca, bez obzira na to što tri meseca poslednja, od prošle godine nisu za upoređivanje, a ni ova tri meseca neće postići čak ni nulu, odnosno jedan prema jedan u odnosu proizvodnje prošle i ove godine. Očigledno je da se ubrzano radi da fabrike budu mesto u kojima će se skupljati radnici dva puta mesečno da podignu neki novac. A čak ne ni u fabrikama, sada se to izmišlja na različitim punktovima u gradu, radnici se više ne skupljaju ni u fabrikama. I da se eventualno izdvajanjem celine iz velikih giganata, celine koja već sada samostalno funkcionišu, da se privuče neki strani partner koje je spreman da u takvim uslovima, u tim fabrikama proizvodi. On da bi proizvodio, da bi doneo kapital, a vi da biste dobili kredite, morate da ispunite dodatne uslove.Jedan je uslov da nema opterećenja radnika. I vi te uslove rigorozno ispunjavate, sve manje je onih koji dolaze na posao, a od tih je sve manje onih koji dolaze da bi radili. Mnoga velika preduzeća imaju sada veće svoje neke celine u kojima se vrši zapošljavanje, obrazovanje, okreni obrni, priprema u stvari da ljudi ostanu bez posla. To je jedan uslov. Drugi uslov je, čak i kada dođe i kada primi radnike u radni odnos, da nema prema njima nikakvu obavezu. Vama je rečeno - radnici u Srbiji su naviknuti na komunizam, na socijalizam, na samoupravljanje, na ono što je tamo bilo loše i na ono što je tamo bilo dobro. Ono što je tamo bilo dobro, to su prava radnika, to je zaštita radnika, toga ne sme da bude u Srbiji i vi to ovim zakonom pokazujete. Navedite, gospodine ministre, od 183 člana ovog zakona, jedan član u kome su uslovi za zaposlenog povoljniji nego u zakonu koji će prestati da važi. Jedan član, da li je to odsustvo sa posla, da li je to pravo na rad, da li je to otkaz. Zamislite, čak i vojnik iz vojske kada se vrati na posao, sada ima samo 5 dana da se vrati na posao. Nekada je to bilo 10 dana. Sada je 5 dana čak i to. Dalje, da raščistimo odmah šta je to porodiljsko odsustvo i šta je nega deteta, da nas ovde ne zamajavate. U zakonu jasno piše da je porodiljsko odsustvo tri meseca. Ako je započeto četrdeset dana pre porođaja, onda ima samo još preostalih do tri meseca posle porođaja, a posle toga počinje nega deteta. Žena više nije porodilja, nego je negovateljica. To je potpuno jasno. Da je to isto, zašto biste uvodili termin - nega deteta? Zašto ne bi bilo porodiljsko 365 dana i da svima u Srbiji sve bude jasno. Koliki su sada iznosi za slučaj da radnik dobije otkaz, i to ne svojom krivicom? Manji su nego što su bili do sada. Sve je smanjeno, pa makar na pet dana, makar na 3%, ali je sve rigoroznije po radnika nego do sada. Razumem da ćete vi ovde imati velikih problema sa sindikatima, ali i treba da ih imate. Imali ste pregovore sa njima, javnost je saznala, a ja sam gledajući televiziju saznao da ste se dogovorili, da ste deo radničkih zahteva prihvatili i pokazali im amandmane koje treba ovde u Skupštini da usvojimo da bi radnici bili zadovoljni. Sada saznajemo da je Vlada nešto više od trećine amandmana, usvojila. U pitanju je obmana. Da li će neki sindikat biti miran pred ovom činjenicom, ja to ne znam. Vidim da postoji jedan sindikat koji vas i dalje bespogovorno sluša. Vidim da postoje dva koja vas ne slušaju. I od ta dva, jedan ima anatemu da je bio državni. Čak i njegovom predsedniku, vidim, plasirate u javnost nekakav kriminal ili neka dela zbog kojih bi on kao trebalo da se postidi, pa da ne predvodi radnike. Vi kažete gospodine ministre, da ovaj zakon izbacuje polutke iz sindikalnog delovanja. Mi smo čini mi se to u martu mesecu potpuno izbacili i rekli da je zarada ubuduće samo u novcu, taj predlog zakona je bio ovde. Ali, gospodine ministre, imam jedan plakat (pokazuje plakat) kojim vas pozivam da vi ispunite, vi ste za ovo najbolji - Obaveštenje, 8. novembra u prostorijama Samostalnog sindikata počinje upis zainteresovanih za isporuku krompira po ceni od 7,5 dinara po kilogramu, proizvođač isporučilac je iz sela Koštunići. Možda ste zato tu nešto promenili. Plaćanje je u dve rate. Znate šta, u vreme kada ste vi bili opozicija, bilo je i polutki, a sada samo krompir. Tako kaže da može da se piše samo tri džaka, nema više, nema prava više da se piše. Mi smo bili spremni da o ovom zakonu zaista raspravljamo na način koji dolikuje Narodnoj skupštini, na način da ne možete baš sve svoje da u zakon ugradite, ali da ne možete ni da trpite da vas neko na ulici psuje zato što je izglasan zakon koji njega direktno pogađa. Sada ste predvideli odredbu... spreman sam, alimislim da ću to u drugom javljanju morati, evo, završavam. Detaljno ću ići po mnogim članovima, na koje ću da vam skrenem pažnju ukoliko su rigorozni po radnika, ali vi ste sada spremni da kažete da radni odnos može da prestane zato što poslodavac više nema posla za radnika. Jeste to tako lepo reći. Šta će biti tada sa tim radnikom, a poslodavac ima pravo čak, po vašem predlogu, skoro neograničeno da prima ljude na određeno vreme i čim istekne jednima na određeno vreme on prima druge, prima treće, nema nikakvih obaveza. Oni do 50 zaposlenih skoro polovinu obaveza nemaju više kao što imaju drugi. Očigledno je za šta se priprema teren u Republici Srbiji. U tome ne bih učestvovao, dame i gospodo narodni poslanici. Još uvek postoji delema javnosti kako ćete se vi opredeliti. Savest koju ste pokazivali u nekoliko navrata govorila mi je da vi nećete uopšte glasati za ovaj predlog zakona. To što su vaši predstavnici poslaničkih grupa prihvatili zahteve sindikata, zaokružili na 50 i nešto amandmana, govori mi da ovaj zakon, ovakav, bez tih amandmana, za vas nije prihvatljiv. Tu dolazimo do onoga što naročito nedostaje u ovoj skupštini. Dolazimo do gaženja reči, do držanja reči. Ako ste se sa sindikatima dogovorili da se zakon promeni da oni ne bi i dalje bili na gradskim ulicama, onda Predlog zakona promenite. A ako niste spremni da ispunite tu obavezu, ako vam je bio potreban samo jedan vremenski period u kome biste preko sindikata, preko drugih ljudi u sindikatu smirili sindikate, ograničili njihovu bunu na ono što vi možete da podnesete, ubeđen sam da će vas sačekati za 5 ili 10 dana, čak možda i ne na Predlogu zakona, nego na normalnoj situaciji, ali da će vas taj isti otpor sačekati. Vama lično, gospodine ministre, želim sreću u životu, ali test za mene kao građanina Kragujevca, za svakog ministra u Vladi je dolazak u fabriku automobila. Od kako su neki ministri bili oplavljeni u fabrici automobila, njih tamo više nema i nisu ih tukli pripadnici političkih stranaka, nego radnici Fabrike automobila u Kragujevcu. Zato vam kažem, mene ne možete da ubedite, jer sam počeo sa 19 godina na pruzi kao pripravnik i mene ne možete da ubedite da je ovaj zakon dobar. Možda mnoge od vas koji ste završili fakultet, postali narodni poslanici, a ne znate mnogo toga o životu, posebno ne znate kako izgleda kada se poslodavcu da prevelika moć u ruke. Možda ćete nekoliko njih, evo možda i ovog potpukovnika što mi dobacuje iz klupa, Miloševićevog saradnika iz Dejtona, možda i njega ubedite da je zakon dobar. On je bio poslodavac pred kojim su radnici stajali mirno, ali radnici više ni pred kim neće da stoje mirno. Ovu državu su izgradili naši očevi, naši dedovi i mnogi od nas koji imamo skoro 30 godina staža. Poslodavci koji dođu na gotovo neće moći da očekuju da im baš sve želje ispunite, tim pre što vam ništa za to slugaranstvo nisu dali.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, posle njega Toma Bušetić, a zatim Čeda Jovanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o ovom zakonu kao poslodavac, a ne kao političar. Kao poslodavac kažem da je ovaj zakon veoma štetan za naše radnike. Pre tri meseca smo im oduzeli novim Zakonom o privatizaciji akcije, a kada se bude usvojio ovaj zakon oduzećemo i sva prava koja su imali naši radnici. Stranka srpskog jedinstva kada bi pripremila neki zakon u Skupštini, mi bismo vršili prvo javnu raspravu sa predstavnicima sindikata. Tako je radila i ova skupština sa predstavnicima sindikata, tri najveća sindikata, bez jednog sindikata, a taj sindikat pripada gospodinu ministru jedino se taj sindikat složio sa ovim zakonom. Usaglasili smo 50 amandmana. Devet amandmana je prihvaćeno, a to su oni amandmani koje je predložila Stranka srpskog jedinstva i preko 20 amandmana DSS. Samo bih Dejana Mihajlova zamolio da kada se bude javio kažešta se to promenilo, pa ste 20 amandmana povukli i samo kažete - samo da nam prihvate onaj amandman 105, mi ćemo glasati za ovaj zakon. Stranka srpskog jedinstva i ja lično mislimo da nije problem kod poslodavca vlasnika preduzeća. Problem je u državnim, javnim i društvenim preduzećima. Kako tamo da se zapošljavaju radnici, bez ikakvog konkursa, bez ikakvog oglasa. Takođe, jedan član 71, u kojem se radi o porodiljskom odsustvu, gospodin ministar kaže da je dovoljno 90 dana za majke koje rađaju decu da budu na porodiljskom odsustvu, i kaže u daljem tekstu da mogu očevi da koriste bolovanje i da čuvaju decu. Zaboravio je da majke doje decu, ne očevi. Sigurno je gospodin ministar to završavao kod neke komšinice, ali nema svako naprednu komšinicu. Takođe, gospodin ministar je rekao da u Nemačkoj majke imaju negde oko 70 dana trudničkog, a zaboravio je gospodin ministar da je u Nemačkoj standard života veoma visok i da su tamo plate 10 puta veće, odnosno 15 puta veće nego što su u Jugoslaviji. Stranka srpskog jedinstva ima primedbu na pojedine članove, kao što je član 1. Predloga - kolektivni ugovori postaju neobavezni tako da poslodavac, a takođe i saugovarači na ostalim nivoima, mogu i ne moraju da zaključe iste. Kako će to radnik da zasnuje svoja prava ukoliko ne postoji kolektivni ugovor, a znamo kako su se i za vreme dok su postojali kolektivni ugovori sprovodili. U članu 3. istovremeno se reguliše da pravilnik o radu donosi poslodavac. Dakle, ako poslodavac pravilnikom o radu umesto kolektivnih ugovora može da reguliše odnose sa zaposlenim, jasno da će se on odlučiti za pravilnik i time sebe poštedeti neprijatnih razgovora sa radnicima, odnosno njihovim predstavnicima. Takođe, u članu 9, - zaposleni ima pravo na odgovarajuću zaradu. Kako će to zaposleni, da dokaže da mu je isplaćena odgovarajuća zarada, koji su to kriterijumi, sa kim on to da usaglasi, pošto se svaki poslodavac bori da isplati što manju platu, jer znamo da su doprinosi prema državi veoma visoki. U članu 12. stoji: "Zaposleni je dužan da odgovorno i savesno obavlja poslove koje mu odredi poslodavac." Kakva su ograničenja? Labava i nikakva u ovom članu. U članu 26. određuje se da radni odnos na određeno vreme može da traje do tri godine. Mislim da komentar nije potreban za ovaj član. U članovima 43. do 48. govori se o pravu poslodavca na preraspodelu radnog vremena, tako da radna nedelja može da ima i do 60 časova. Smatramo da ovo nije u redu. U članu 62. poslodavcu se otvara mogućnost da uskrati odmor zaposlenom. Zamislite, svaki radnik unapred četiri, pet ili šest meseci zakaže, odnosno uplati da ode na letovanje, da ode na more ili u banju, uzme vaučer i poslodavac kaže - ne možete da idete iako ste prijavili, iako ste platili. Po članu 103. zaposleni može da dobije otkaz, kako kaže tačka 4. ovog člana, "ako ne poštuje radnu disciplinu, odnosno (obratite pažnju) ako je njegovo ponašanje takvo da ne može da nastavi rad kod poslodavca." Znate šta, radnik malo jače lupi vrata ili ne zatvori vrata, onda poslodavac kaže: dođite ovamo, vi se ponašate nedisciplinovano i ja ću vam dati otkaz. (Dragan Milovanović, sa mesta: To kod tebe u firmi?) Gospodine ministre, u svojoj firmi sam privatni preduzetnik 20 godina, imam 106 radnika i više sam vodio računa o mojim radnicima, i svim ostalim radnicima, nego što ste vi vodili računa o vašem sindikatu gde ste vi bili predsednik gospodine ministre. Ovaj predlog zakona da bivši ministar predlaže pa i nekako. To je stvarno čudo. Vi izgleda da nemate kontakt sa radnicima i da vam ne daju pravu informaciju šta je budućnost ovog zakona. Budućnost ovog zakona je veoma mračna. Mi ćemo, možda, odnosno vi da usvojite ovaj zakon. Gospodo, zapamtite da će biti socijalni nemiri u Srbiji. Da radnici nemaju od čega da žive. Da su plate veoma male. Da novih radnih mesta nema, da mala i srednja preduzeća, nova, ne mogu tek tako da se formiraju, jer treba da ih formiraju oni koji su izgubili posao. Oni koji su izgubili posao nemaju dovoljno novca, a poznato je da Vlada ne vrši nikakvo kreditiranje i da nema odakle da otvore novo malo i srednje preduzeće. Poštovane dame i gospodo, ovaj novi zakon novi koji predlaže naš ministar je po principu - kadija te tuži, kadija ti sudi. Nadam se da ova skupština neće usvojiti ovaj zakon, jer ovaj zakon je veoma štetan za radnike i svi mi koji sedimo ovde imaćemo veliku odgovornost. Zahvaljujem.
Reč ima Toma Bušetić, a posle njega Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, da udvoravanje međunarodnoj zajednici od strane nove vlasti prisutno je na svakom koraku. Tako je čak i sa ovim zakonom. Odmah u članu 1. ovog predloga zakona, kao osnov za donošenje zakona, ističu se međunarodne konvencije, a ne Ustav sopstvene zemlje. Treba podsetiti da je dosadašnje radno zakonodavstvo, naše zakonodavstvo do sada, zasnovano bilo na ratifikovanim međunarodnim konvencijama, tako da uopšte nema razloga da se ponovo pominju međunarodne konvencije. Umesto prilično konciznog i jasnog zakona koji je do sada važio, sada imamo jedan neprecizan, širok zakon sa 183 člana, sa puno pravnih praznina, po kojima samo poslodavci mogu da imaju korist, a mogu veoma često sve to i da zloupotrebljavaju. Šta sve ne valja u ovom zakonu ili šta je dobro? Po meni, skoro nema ničega dobroga. Prvo, kolektivni ugovori se ukidaju kao instituti, više nisu obavezni, već su fakultativni. Tako da najvažnije stvari u ovoj oblasti - zapošljavanje, otpuštanje i zarada - više se ne definišu i ne regulišu putem kolektivnih ugovora. U članu 12, već sam malo pre govorio koja su prava radnika i gde je njegovo mesto. Znači, obaveza da slepo sluša poslodavca, gazdu, to je njegovo najvažnije i najveće pravo. Institut oglasa ili konkursa se ukida, to nije dobro. Jednostavno, tako neće zaposleni moći pod jednakim uslovima da konkurišu za određena radna mesta. Kako će jedna učiteljica u Beogradu da zna da ima slobodno radno mesto u nekoj osnovnoj školi u Beogradu, primera radi. Čak i preporuka međunarodne organizacije rada bila je da ovaj institut oglasa mora nekako da stoji i da bude u samom zakonu. Radni odnos na određeno vreme veoma je diskutabilan, tri godine na određeno vreme. U Evropi je od jedne do tri godine. Zašto nismo uzeli jednu godinu? Ovde su moguće velike zloupotrebe od strane poslodavca, a pre svega radnika drži dugo vremena u velikoj neizvestnosti da li će ostati na tom poslu, a može da mu daje poslove koji su ispod kvaliteta njegovih stručnih znanja. I pripravnici; član koji govori o pripravnicima nije dobro definisan. Pripravnici treba da budu u pripravničkom stažu godinu dana. Zašto godinu dana? Da li to znači da i radnik sa šest meseci kursa treba da ima pripravnički staž od godinu dana? Mislim da ta odredba nije dobra. Prekovremeni rad je 240 sati godišnje, četiri sata dnevno, isto je na neki način veoma loše rešenje. Godišnji odmori se smanjuju, oni se sada utvrđuju u zavisnosti od radnog staža i uslova rada. Šta je sa ostalim kriterijumima koji su kod nas, u prethodnom zakonu, u važećem zakonu bili prisutni, kao što je stručna sprema, invalidnost, samohrani roditelj, invalidi rada, osobe starije od 55 godina, osobe mlađe od 18 godina. Čak i raspored korišćenja godišnjih odmora nije dobro regulisan, jer se tu kaže da se rešenje o korišćenju godišnjeg odmora zaposlenom dostavlja 15 dana pre datuma određenog za početak korišćenja godišnjeg odmora. Za 15 dana, kako će se dogovoriti na primer, sa suprugom ako želi da ide negde na odmor. To je krajnje restriktivna odredba. Plaćeno odsustvo; smanjuje se pravo zaposlenog na plaćeno odsustvo na pet dana. Do sada je bilo sedam plus sedam jednom zaposlenom. Ljudima u toku jedne kalendarske godine može da se desi više događaja. Znači, da sklope brak, da dobiju dete, da dožive poplavu, da daju dobrovoljno krv, a pet dana je malo. Tako da je i ova odredba sasvim restriktivna. Govorilo se o porodiljskom odsustvu, a mislim da je dosta reči potrošeno. Jasno je da je porodiljsko odsustvo skraćeno na tri meseca i nije definisano bolovanje za ovih devet meseci. Zbog toga je to tako napisano, jer će bolovanje biti manje. Krucijalna stvar, vezana za ovo pitanje, je ukidanje prava na dve godine odsustva za treće dete. Svi smo se zalagali da natalitet mora da bude veći, da je to nama veliki problem. Mi znamo da nije ekonomsko stanje najvažnije, bez obzira što vi to stalno govorite. Važno je da je dobra plata, pa će biti više dece. Nije to pravi razlog. Najviše smo dece imali, kada je reč o srpskoj državi, pre onog rata kada smo bili siromašni itd. Zaštita invalida rada; nema zaštite invalida rada, jednostavno invalidi rada mogu da budu sada otpušteni. U prethodnom zakonu ili dosadašnjem zakonu invalid rada nije mogao da ostane bez posla. Sada će ostati vrlo lako bez posla, ukoliko ne prihvati ono što poslodavac kaže da treba da radi. Izgubiće i pravo kod zavoda za zapošljavanje na novčanu nadoknadu koju je imao do sada, jer će onda on biti kriv što je dobio otkaz i neće imati to pravo na tu nadoknadu. Bolovanje je smanjeno na 65%, a do sada je bilo 85%, a dugo smo raspravljali šta je bruto, šta je neto i na kraju smo dokazali da je povoljnije ono naše neto sa 12 plata, nego vaše bruto sa pet plata. Druga primanja, otpremnine, pri odlasku u penziju, solidarna pomoć, jubilarne nagrade, pomoć u slučaju smrti člana porodice, to sada više nije obavezno, bar kada je reč o otpremninama. Kaže se, može da isplati, a do sada je bilo isplaćivaće se ili mora da isplati. Znači, može, ali neće biti, bar neće biti kod svih. Prestanak radnog odnosa; radniku prestaje radni odnos kada navrši 65 godina života, ako se poslodavac i zaposleni drugačije ne sporazumeju. Pitam vas jedno prosto pitanje: da li može radnik ranije da stekne pravo na penziju? Molim vas, ko će sada sesti u avion gde treba da nas vozi pilot od 65 godina ili vozač u nekom autobusu međunarodnog saobraćaj a koji treba 500 kilometara dnevno da prelazi. Ili, druga strana medalje, kada je reč o samim zaposlenima, da li rudari, zidari, pekari treba da rade 65 godina. Mislim da je apsurdno. Otkaz od strane poslodavca mislim da je veoma rigorozan. Moguć je otkaz u slučaju lošeg rezultata rada; ocenjuje sam poslodavac, moguć je otkaz u slučaju da poslodavac utvrdi da je odjednom radnik, koji je radio 10 ili 15 godina, nesposoban da radi te poslove. To je skroz subjektivna stvar, skroz odokativna stvar. I najrigoroznije je ovo vezano za tehničke, tehnološke i organizacione promene. Organizacione promene poslodavac može da smisli kad god želi i radnik ostaje bez posla. Molim vas, i kod ovog pitanja je bila primedba predstavnika Međunarodne organizacije rada, koji su rekli - prosto se vidi da u Predlogu zakona fali odredba o zaštiti radnika od poslodavaca. Otkaz bi morao da se usaglašava i sa sindikatom i sa inspekcijom rada. Ali, o tome ću mnogo više govoriti kada bude rasprava u pojedinostima. A, kada govorimo o višku zaposlenih, to je dosta problematično, jer jednostavno za do 10% zaposlenih otkaz se može dati odmah bez ikakve konsultacije sa sindikatom. Oni koji rade u firmi do 50 radnika nemaju nikakvu zaštitu. A o drugim tehnološkim viškovima ili viškovima odlučuje poslodavac bez ikakvih kriterijuma. Gde su tu kriterijumi - stručna sprema, ostvarenje norme itd? Same otpremnine, evo govorili smo kada smo donosili Zakon u oblasti zapošljavanja i rada, da su te otpremnine veoma niske. Sada dolazimo do toga da imamo dve plate za 10 godina, pet plata za preko 30 godina, a bilo je 12 i bilo je pet po našim rešenjima. Molim vas, ako hoćemo da pratimo Zapad, u Francuskoj i Italiji otpremnine su 24 plate. U Francuskoj postoji institut "šomaš", 80% plate dok se ne nađe adekvatan posao, pa ako želimo da se ugledamo na Zapad dajte da se ugledamo po nečemu što je dobro, a ne samo po nečemu što je loše. Nije ništa smeštno, molim vas. Ne kažem da sada ta plata treba da bude 5.000 maraka. Neka bude 300 maraka, ali neka budu 24 plate. A ne da budu dve plate ili pet plata. Na kraju, ovaj zakon je ipak pisao Međunarodni monetarni fond. To je veliko zlo za sve siromašne i male zemlje. Ništa dobro Međunarodni monetarni fond ne donosi nikom. Od kad su oni preuzeli sve palice u ovom svetu, od 90-tih godina, sve je veći jaz između bogatih i siromašnih. Vidite, u celoj Evropi, nismo ni moderni, odnosno vi niste moderni, diže se cela Evropa protiv globalizacije. I u Parizu, i u Đenovi i svuda diže se sindikalna radnička Evropa, a Jugoslavija i Srbija je sve više i više u kandžama tih ljudi koji vode globalizaciju.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je najkonkretniji zakon, s obzirom da su njegove posledice najjasnije već u startu ove rasprave. Ono što svakako jeste i prvi efekat dosadašnjih diskusija upravo je činjenica kojom oni koji su pre 10 godina Srbiji obećali švedski standard danas pokušavaju da nas uvere kako Berlinski zid još uvek postoji, kako je Evropa podeljena na Istok i Zapad ili kako se ujedinila po pitanju otpora prema globalizaciji. Kada Srbiji preporučite francuski recept, objasnite i kako se do francuskog standarda stiže sa dugom od 25 mlrd. maraka, kada Srbiji preporučite francuski standard, objasnite kako se do tog standarda stiže sa penzionim minusom od dve mlrd. maraka, kako se do tog standarda stiže sa 40.000 preduzeća u stečaju, sa 1,5 milion radnika bez posla, kako se do tog standarda stiže sa bruto nacionalnim proizvodom od 1.000 dolara po glavi stanovnika. To je naša realnost. Ona nije sjajna i stoga mi nemamo potrebu da ovo društvo varamo. Nije tačno da je sa sindikatima postignut neki dogovor koji je potom pogažen. Mi smo prva vlast koja je sa tim sindikatima razgovarala ravnopravno. Prva vlast koja je uvažila 70% njihovih zahteva i prva vlast koja je spremna da kaže - nećemo popustiti pred nerealnim zahtevom koji ima emotivno pokriće, ali koji zapravo predstavlja uvažavanje naših slabosti. Bez obzira na cenu, mi ćemo svoju državu transformisati. Mi ćemo izgraditi tržišnu privredu. Mi ćemo uvažiti zakone zdravog i normalnog života. Sve drugo jeste utopija, u kojoj je Srbija živela 60 godina. Srbija iz tog sna mora da se probudi, jer je ovo mora. Tu moru ste nam vi ostavili i nemojte biti prepreka promenama, ako već sami niste imali hrabrosti da ih sprovedete, da to promenite. U koliko ste preduzeća vi kao poslodavci potpisali kolektivne ugovore sa radnicima? Koliko ste materinskih dodataka vi isplatili? Koliko ste vi dali radnicima koje ste ostavili na ulicama? Trideset mesečnih dugovanja po osnovu materinskog dodatka smo nasledili 25. januara kada smo preuzeli vlast u ovoj zemlji. Stotine hiljada ljudi je na ulicama. Slažem se da tema materinskog dodatka i penzionog statusa nema veze sa ovim zakonom, jer ovaj zakon tako nešto ne tretira. Mi ovde možemo razgovarati o realnom problemu koji pokušavamo da rešimo. Ako želimo da izgradimo Srbiju kao stabilnu, evropsku tržišnu demokratiju i ekonomiju koja poštuje principe razumnog posla, onda moramo primeniti iste one recepte koje su primenili uspešni. Ti recepti nisu laki. Ni jedan lek nije prijatan i niko od nas tako nešto i ne obećava, ali jednom zauvek ovaj zakon će razdvojiti rad od nerada, uspeh od neuspeha, jednom zauvek će se ukloniti taj anahroni znak jednakosti koji je stavljen 1945. godine, kada smo svi zatvoreni u jedan tor u kome smo formalno imali jednaka prava, ali nikada i praktično. Dame i gospodo narodni poslanici, mi o ovom zakonu možemo razgovarati samo u onim segmentima i spremni smo da razgovaramo samo u onim segmentima u kojima se on poboljšava. Ni jedna poslanička grupa, osim poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, nije kritikovala naš odnos prema kolektivnom ugovoru, jer je kolektivni ugovor recidiv poluvekovnog komunističkog sistema, koji do danas praktično nije primenjiv. Može se kritikovati i poslodavac sa skupštinske govornice, ali garantujem vam da u ovoj poslaničkoj grupi nema ni jednog poslodavca koji će poštovati onaj iracionalan odnos koji se ovde primećuje kao kritika svega onoga što je naša zakonska inicijativa. Koliko ima smisla u rečenici - koji će to poslodavac, molim vas, pristati da zaposli svakog radnika koga primi u proces privatizacije. Naravno da neće. I niko od nas i ne traži nešto tako. Ali će svaki poslodavac, koji u procesu privatizacije dođe do preduzeća, zadržati one najbolje i tražiti još bolje, ako postoje. Ideja konkursa koju vi branite je zapravo ideja koja je uništila tržište rada u ovoj zemlji. Koji je to radni odnos zasnovan na osnovu legalnog, legitimnog konkursa? Ni jedan. Kako će radnik doći do svog posla? Onako kako dolazi i u savremenoj Evropi, u moderno-tržišno uređenim društvima. Onako kako naši ljudi dolaze do posla u Nemačkoj, na Novom Zelandu, u Australiji, u SAD-u, doći će do posla i u Beogradu, preko tržišta radne snage, preko ličnog kontakta, ličnim argumentima i snagom svoje diplome koju brane. Ne partijskom knjižicom, ne legitimacijom nekog sindikata, kakav je slučaj bio do sada. Ako bismo ušli u analizu svega onoga što je bila javna rasprava, videli bismo da je ovaj zakon doživeo devet revizija i devet promena. To nije dokaz naše slabosti, već upravo naše želje da dođemo do najkonkretnijih i najvaljanijih rešenja. Videćete da je on u potpunosti usaglašen sa međunarodnim konvencijama koje smo potpisali kao država, da on poštuje sve principe Međunarodne organizacije rada, u svakom svom segmentu, od člana do člana. Sate smo proveli sa sindikatima analizirajući ovaj zakon. To je presedan. Mi smo na tako nešto uvek spremni. Ali, ni u jednom od članova koje smo predložili nismo pronašli nešto što bi bilo - kršenje radničkih prava. Afirmacija radničkih prava - da, ali kroz rad. Ovaj zakon tako nešto omogućava. Nemojte očekivati od DOS-a da popusti pod pritiscima, koji sami po sebi nisu isuviše snažni, ali su za nas opominjući. Mi tako nešto vrlo ozbiljno shvatamo. Pre svega kao informaciju koja nam stiže iz društva. Ta informacija govori sledeće - da u ovom društvu postoje snage koje ne žele promene. Te snage se mogu prebrojati i, da podsetim, u dobijenim izborima, naulici, u protestima. Te informacije nam govore da u ovom društvu postoje i političke snage koje sputavaju te promene. Te političke snage se prepoznaju i u Parlamentu. Tu postoji izvestan konflikt. Oni koji su po svemu desno, po svom političkom karakteru desno orijentisani, brane radnička prava ne spominjući poslodavca. Oni koji su orijentisani levo zagovaraju ideju radničke klase koja je nastala pre 10 godina, osim ako ne želimo Srbima da preporučimo recept Severne Koreje. Ali, onda to jasno recite. E, recite da mislite da u Srbiji treba da stasavaju generacije koje ne znaju kako izgleda kokoška, kako izgleda jedno jaje, koje nisu probale meso. To je cena politike koju nam vi nudite. Ovaj zakon o radu u Srbiji stvara surov, ali jedini realan poslovni ambijent, ambijent u kojem će se snaći najbolji, ambijent u kojem će oni koji su prosek i ispod proseka morati da strepe za svoju dubinu. Međutim, to je princip svakog života i princip vašeg partijskog života. Kada izbegavate nešto tako, vi zapravo povlađujete slabostima Srbije, onima koji su od nas stvorili najnerazvijeniju zemlju u Evropi. DOS će Srbiju promenitisa vama ili bez vas. Mi vam nudimo da, kao ozbiljne poslaničke grupe, učestvujete u raspravi. Prihvatili smo desetine amandmana, bez obzira na predlagača. I vi sami ste svedoci toga. Ali, nismo spremni da promenimo suštinu ovog zakona, niti smo spremni da odstupimo. Srbija će se promeniti, a ovaj zakon o radu će se primeniti i ovo će svakako predstavljati osnov jednog modernog, transparentnog, civilizovanog evropskog društva, koje će znati da razdvoji crno od belog, rad od nerada. Bojim se da će u takvoj podeli oni koji odbijaju biti poraženi, sasvim sigurno, na jedan način koji nama kao poslaničkoj većini nije potreban. Mi ne želimo nove sukobe. Nama nisu potrebni sukobi sa sindikatima "Zastave", Bora, Kolubare. Nama je potreban razum. Taj razum nam govori da jedna Kolubara ne može biti uspešna kada u njoj radi 6.000 rudara i 11.000 ljudi koji žive od rada tih 6.000. Taj razum nam govori da "Zastava" ne može biti uspešna kada u njoj radi 60.000 ljudi, sa proizvodom koji je sam po sebi potpuno bezvredan jer nije naplativ, osim ako ne govorimo o socijalnoj ulozi države, koja za nas u ovom trenutku više ne postoji na takav način. Oni koji ostanu bez posla u procesu tranzicije biće predmet socijalnih programa ove vlade, ali neće biti predmet pažnje poslodavca, jer on na tako nešto nije obavezan niti dužan. I vi tako nešto ne primenjujete u svojim preduzećima. Ima dosta privatnika u ovom domu. Neka oni izađu i neka pokažu kolektivne ugovore koje su potpisali sa svojim sindikatima. Neka izađu i neka pokažu uslove rada pod kojima ti ljudi rade. Neka izađu i kažu da su svi prijavljeni. Nemojte tražiti od nas da pristanemo na ono na šta vi sami niste spremni da pristanete. Uvažite realnost koja nije sjajna, ali shvatite da je to prvi korak u promenama koje su teške, od kojih mi ne bežimo, koje imaju svoju cenu, ali sasvim sigurno imaju i svoju perspektivu.
Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 145 narodnih poslanika. Molim vas da utvrdimo kvorum za rad. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Radomir Naumov, Stevan Lilić, Milutin Prodanović, Miloš Lukić, Višnja Nežić, Marko Jakšić, Zoran M. Nikolić, Dragor Hiber, Vasilije Pavićević, Zaharije Trnavčević, Petar Mišić, Sredoje Mihajlov, Dragan Jočić, Sava Popadić, Boško Ristić, Radosav Savatijević, Nebojša Leković, Torde Laslo, Pal Karolj i Biači Anton. Zakasniće Vojislav Došen i Bratislav Grubački, sprečeni su da prisustvuju Pal Šandor pre podne,a Dragan Vukšić popodne. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O RADU (nastavak) Imamo prijavljene predsednike poslaničkih grupa, to smo se dogovorili juče. Ne mogu vam dati reč jer nije pomenuta stranka, nemojte molim vas. Po Poslovniku, izvolite.