Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 152 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 110 narodnih poslanika i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Emilija Krstić, Miloš Aligrudić, Milica Gavrilović, Dragan Šormaz, Dušan Proroković, Milutin Prodanović, Željko Tomić i Đorđe Čukvas. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade Republike Srbije, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Šestog vanrednog zasedanja sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Šesto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o stečajnom postupku, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o Agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti i obezbeđivanju socijalne sigurnosti građana, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog zakona o porezu na dodatu vrednost, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 5. Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o porezu na promet, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 7. Predlog zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 8. Predlog zakona o igrama na sreću, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 9. Predlog zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 10. Predlog zakona o energetici, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 11. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Narodni poslanik Branislav Ristivojević, na osnovu člana 86. i člana 136. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o stečajnom postupku i Predlogu zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika, koje je podnela Vlada Republike Srbije (1. i 2. tačka dnevnog reda). Da li narodni poslanik Branislav Ristivojević želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 119, nisu glasala četiri, od ukupno 123 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog, jer nije bilo kvoruma za glasanje. Kvorum za rad je 84, za glasanje 126. Pošto je predloženo da se 7. tačka dnevnog reda - Predlog zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje i 8. tačka dnevnog reda - Predlog zakona o igrama na sreću razmatraju po hitnom postupku, nadležni odbori, ukoliko to već nisu učinili, podneće svoje izveštaje u toku trajanja sednice. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O STEČAJNOM POSTUPKU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Gordana Pop-Lazić, Nataša Jovanović, Branislav Blažić, Milorad Mirčić, Branislav Rankić, Petar Jojić, Vjerica Radeta, Milomir Minić, Žarko Obradović, Jovan Todorović i Jovan Palalić. Na sednici Odbora za pravosuđe i upravu narodni poslanik Jovan Palalić povukao je amandmane koje je podneo na članove 185. i 186. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Pošto ukupno vreme rasprave u načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS – jedan sat, 38 minuta i 24 sekunde, DSS – jedan sat, tri minuta i 36 sekundi; DS-Boris Tadić – 44 minuta i 24 sekunde; G17 plus - 37 minuta i 12 sekundi; SPO-Nova Srbija – 26 minuta i 24 sekunde; SPS – 26 minuta i 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP-a, po pet minuta na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Zoran Stojković, ministar pravde, želi reč?
Poštovani predsedniče, poštovane gospođe i poštovani poslanici, ja ću u nekoliko kratkih crta reći šta se ovim zakonom nudi. Nama je svima poznato u kom stanju se nalazi privreda Srbije; jedan od ključnih problema je stečaj i nepodeljena su mišljenja da je srpska privreda potonula u stečaj. Problemi su bili na normativnom planu, nedovoljno dobra regulativa, nedovoljno dobar rad sudija i stečajnih upravnika. Ovo je prvi korak da se ta materija reguliše i obezbedi bolje funkcionisanje naše privrede. Pred vama se nalazi jedan moderan zakon, prilagođen međunarodnim propisima, koji treba da otkloni pravne manjkavosti prethodnog zakona. Njime se dosledno iskazuje nastojanje da stečajni postupak maksimalno kratko traje, da zaštiti interese poverilaca i da im mogućnost valjanog učešća u postupku. Predlogom novog zakona taksativno su određeni uslovi pokretanja i sprovođenja stečaja, ustanovljeni novi organi i uređeni novi pravni instituti stečajnog postupka. Izvršena je promena i precizno razgraničenje položaja i ovlašćenja stečajnog veća, stečajnog sudije i stečajnog upravnika. Ono što je možda najbitnije u ovom zakonu – izvršena je bitna promena, tako da sada sud samo donosi odluke a poslovi upravljanja samim postupkom i donošenja poslovnih odluka dati su u nadležnost stečajnom upravniku. Centralno mesto u vođenju stečajnog postupka pripada stečajnom sudiji. On kontroliše rad stečajnog upravnika i donosi najvažnije odluke u postupku. Kontrolu zakonitosti njegovog rada vrši stečajno veće, odlučuje o pokretanju stečajnog postupka i utvrđuje postojanje razloga za pokretanje stečaja i imenuje i razrešava stečajnog upravnika. Stečajni upravnik prvi put dobija ono adekvatno mesto koje ima i stara se zaista o imovini preduzeća i zaštiti interesa poverilaca. Stečajni upravnik u svom radu postupa po uputstvima i mišljenjima odbora poverilaca i na taj način je dat veliki značaj i mogućnost učešća samih poverilaca u stečajnom postupku. Predviđeni su i novi uslovi za biranje stečajnog upravnika, što se tiče njegovog statusa i stručnosti. Zato i kažemo da je u narednom zakonu određena agencija za izdavanje licenci stečajnim upravnicima. Kao obavezni organ stečajnog postupka sada se prvi put javlja skupština poverilaca u kojoj učestvuju poverioci čija su potraživanja evidentirana u knjigama dužnika do 3%. Oni donose sve bitne odluke u stečajnom postupku, odlučuju o subjektivitetu dužnika, o prodaji njegove imovine ili o realizaciji dužnika. Skupština poverilaca bira nadzorni odbor i razmatra izveštaj stečajnog upravnika o toku stečajnog postupka i stanju imovine dužnika. Uvođenjem skupštine i odbora poverilaca obezbeđena su prava poverilaca i data mogućnost da se valjanom kontrolom postupak sprovede kako treba, a njihovim odlukama se i utiče na ishod stečajnog postupka. Uvedena je i jedna nova mera, tzv. privremena mera imenovanja stečajnog upravnika. U tom cilju izvršeno je i maksimalno skraćenje vremena trajanja postupka. Zakonom se taksativno određuju sve procesne radnje i propisani su kratki rokovi u kojima se iste moraju preduzeti. Na taj način omogućava se da postojeće zloupotrebe i neopravdano odugovlačenje kako glavnog stečajnog postupka tako i prethodnog budu eliminisani a postupci skraćeni. Novine na planu zaštite interesa poverilaca predstavljaju i zakonski ustanovljeni prioriteti i odvajanje imovine za namirenje poverilaca, te davanje finansijskog lizinga na predmetu lizinga datog stečajnom dužniku. Značajno je izmenjen i položaj, što je i te kako značajno, radnika zaposlenih kod stečajnog dužnika. Po ranijem rešenju otvaranjem stečaja prestajao je radni odnos. Po novom rešenju otvaranjem stečajnog postupka samo je predviđen jedan uslov da se da otkaz radniku. Ovo ima i te kako značaja kada imamo situaciju koja predviđa mogućnost reorganizacije stečajnog dužnika i njegovog oživljavanja i daljeg funkcionisanja. To podrazumeva i potrebu za zadržavanjem radnika na radu kod stečajnog dužnika. Nov institut je i ova reorganizacija stečajnog dužnika. To je jedan zaista nov institut u ovom zakonu. Reorganizacija se odvija po planu koji se podnosi zajedno sa predlogom za pokretanje stečajnog postupka. Plan reorganizacije može podneti i stečajni dužnik, vlasnici koji imaju najmanje 30% kapitala stečajnog dužnika, a to može učiniti i stečajni upravnik, kao i poverioci sa najmanje 30% obezbeđenih ili neobezbeđenih potraživanja. O predloženom planu reorganizacije glasaju poverioci sa pravom glasa, srazmerno njihovoj većini potraživanja. Ovo je i te kako značajno, jer de fakto oni odlučuju da li će se ići odmah u stečaj ili dati mogućnost reorganizacije stečajnog dužnika. Tako se stvara zakonska mogućnost ne samo za ozdravljenje preduzeća, već i za valjanu privatizaciju stečajnog dužnika, izvršenu po volji i u skladu sa interesima poverioca. Nov institut koji se ovde javlja je tzv. postupak stečaja kod stečaja male vrednosti. Reč je o onim slučajevima gde je imovina dužnika do pet miliona dinara, knjigovodstveno evidentirana. U tom slučaju postupak je znatno kraći. Sve odluke donosi stečajni sudija i vodi postupak i na taj način se smanjuju troškovi postupka, a sam postupak čini se efikasnijim. Znatan napredak na planu efikasnosti postupka stečaja učinjen je ovim zakonom, i to ustanovljavanjem mogućnosti arbitražnog rešavanja u samom sudu, tj. stečajni upravnik bi predlagao jednog a poverioci drugog, a stečajni sudija bi bio predsedavajući veću i data je mogućnost da se mimo posebnih parnica, koje mogu da traju i da se vuku, rešava u samom postupku kod stečajnog suda. Izbegava se takođe i mogućnost onog dugog parničenja a predviđena je i mogućnost da sve postojeće parnice mogu da se sude kod istog suda koji vodi stečajni postupak. Ovim zakonom je takođe izvršeno jasno preciziranje postupka prodaje imovine i brze naplate poverilaca, sa veoma kratkim rokovima od momenta prispeća sredstava od prodaje na račun. Možda je jedna od najznačajnijih novina, koja će imati značaj i te kako za investiciono ulaganje stranih ulagača,ta što je ovaj zakon upodobljen međunarodnim standardima kod ove vrste postupaka. Zakonom je uređen i međunarodni stečaj, udovoljeno je preporuci evropske komisije iz maja 2002. godine i na taj način se zakonom garantuje pravna sigurnost svih inopoverilaca u zaštiti njihovih interesa u slučajevima domaćeg stečajnog postupka. To je učinjeno u skladu sa međunarodnim standardima, što ovaj zakon i čini potpuno usklađenim sa međunarodnim propisima. Na kraju su predviđene i krivične odredbe, prekršajne odredbe a sve u želji da se izbegnu moguće zloupotrebe i preventivno deluje na one koji bi pokušali da izvrše te zloupotrebe. Prelazne odredbe su takođe predviđene, po sistemu da se tamo gde nije prodat najveći deo imovine i još traje postupak eventualno primeni ovaj zakon i u što kraćem postupku završi postupak stečaja i zaštiti kako imovina dužnika tako i prava poverilaca. To su one osnovne crte i novine ovog zakona, a nadam se da ćemo čuti i neke nove predloge. Hvala.
Hvala vama. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke, gospodin Vlahović. Ujedno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici po ovoj tački ispred Demokratske stranke gospodin Vlahović, a ispred SPS gospodin Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, gospodine ministre, DS izražava zadovoljstvo što je zakonski projekat koji se odnosi na novu stečajnu regulativu napokon došao na dnevni red sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Želim u startu da kažem da će DS podržati Predlog zakona o stečaju i Predlog zakona o licenciranju stečajnih upravnika, iz više razloga. Prvo, zbog toga što je DS svojim radom i svojim delovanjem pokazala da ne menja stavove u zavisnosti od toga da li se nalazi na vlasti ili u opoziciji, drugim rečima, da se istinski zalaže za nastavak reformi, pre svega ekonomskih, u našoj zemlji. Zatim, zbog toga što je, između ostalog, zakon o stečaju i zakon o licenciranju stečajnih upravitelja upravo i napisalo i pripremilo prethodno Ministarstvo za privredu i privatizaciju, a gledajući određene korekcije primetili smo da nije došlo do suštinskih izmena definisanog stečajnog postupka. Treće, zbog toga što DS pretpostavlja interese Srbije svojim stranačkim interesima. Drugim rečima, mi znamo da bez donošenja ovakvog zakonskog projekta nema nastavka ekonomskih reformi, nema progresa u restrukturiranju srpske privrede, niti, pak, ima progresa u daljoj izgradnji privatnog sektora. Mi znamo da je ovo jedan od preduslova za nastavak makrofinansijske podrške Evropske unije, da je ovo jedan od preduslova za nastavak programa podrške razvoju privatnog sektora od strane Svetske banke i da je ovo jedan od preduslova za trajno prisustvo MMF-a i podršku MMF-a. Ne želimo da stičemo jeftine stranačke poene tako što bismo bili protiv jednog reformskog zakona koji je pripremljen u prethodnom periodu i tako što bismo postojeću Vladu, u kojoj DS ne učestvuje i koju DS generalno ne podržava, doveli u situaciju da bude u velikim problemima, pre svega u problemima realizacije Zakona o budžetu, koji je definisan za ovu godinu. Zakon o stečaju i zakon o licenciranju stečajnih upravitelja jeste jedan paket zakona koji, pre svega, sa privrednog aspekta rasvetljava problematiku stečaja. Moram da izrazim, u svoje lično ime i u ime DS, nezadovoljstvo i žaljenje što Srbija danas, kada ima veoma velike ekonomske probleme, Srbija u kojoj je tranzicija u ekonomskom smislu maltene stala, u kojoj je razvoj privatnog sektora, restrukturiranje privrede potpuno stalo, nema ministra za privredu, već je prinuđen uvaženi gospodin ministar pravde da obrazlaže zakon o stečaju. Ključni kvalitet upravo ovog zakonskog projekta jeste što stečajnu problematiku, stečajni proces rasvetljava pre svega sa privrednog aspekta, odnosno postavlja stečaj u funkciju ozdravljenja srpske privrede, i to onog dela srpske privrede koji ne može da bude privatizovan u skladu sa Zakonom o privatizaciji, koji se nalazi u dubokoj operativnoj, zatim, tekućoj i strateškoj krizi, te je kao takav bez velikog restrukturiranja dugova, a što je moguće jedino stečajnim postupkom, niti je moguće odgušenje nelikvidnosti, niti je moguće prevazilaženje strateških problema. Upravo ključne karakteristike ovog stečajnog zakona i zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravitelja, o čemu ćemo, nažalost, zbog nedostatka poslaničke većine pričati u drugom delu rasprave, kada budemo razgovarali o tom posebnom zakonu, dakle, ključni postulati su sledeći: brzina stečajnog postupka, a to znači da stečaji ne traju u proseku 7,2 godine; zatim, razdvajanje sudijske od operativne funkcije, odnosno jasno definisanje uloge stečajnih upravitelja i, sa druge strane, uloge stečajnog sudije; zatim, fokus stečaja koji se sa dužnika prebacuje na poverioce. Zatim, ono što očigledno ni danas poslanička većina ili vladajuća koalicija nema hrabrosti da kaže, a mi, bez obzira što smo u opoziciji, imamo i imali smo hrabrosti da kažemo - to je razbijanje lažne slike o socijalnoj stabilnosti u preduzećima koja ne rade, koja formalno postoje, lažne slike o lažnoj zaposlenosti koja je nasleđena zahvaljujući pogubnoj politici devedesetih godina, a neke političke partije, koje i danas sede u parlamentu upravo su bile kreatori tih glavnih ekonomskih procesa devedesetih godina. Dakle, nije nepoznato da su sve zemlje u tranziciji upravo ključni iskorak u razvoju privatnog sektora, u podizanju nivoa privatne aktivnosti, u snažnom prodoru u domenu restrukturiranja privrede, drugačijeg strukturnog prilagođavanja, napravile upravo onog časa kada su definisale efikasnu stečajnu proceduru, regulativu i kada su institucije bile sposobne da tu efikasnu stečajnu regulativu sprovedu. Imate primer Mađarske, imate primer Slovenije. Gotovo sva ključna, velika, vodeća preduzeća u Sloveniji su ranih devedesetih godina bila restrukturirana u stečajnoj proceduri. Kao što znate, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o stečaju je sličan Zakonu o registraciji privrednih subjekata, Zakonu o preduzećima. Do marta 2003. godine, tačnije do 18. aprila 2003. godine, bio je u direktnoj ingerenciji saveznih ministarstava, odnosno savezne Vlade. Tek 18. aprila 2003. godine stečajna problematika je definisana kao ingerencija republičke Vlade. Izmenama Zakona o ministarstvima i definisanje zakonodavnog okvira za stečajne procese i, između ostalog, funkcija nadzora u stečajnom postupku postaje predmet aktivnosti Ministarstva za privredu i privatizaciju, danas Ministarstva za privredu, a ne Ministarstva pravde. Ovo nije samo simbolična promena, nego je ovo istovremeno poruka da će stečajni procesi, u skladu sa novom stečajnom regulativom, imati bitno drugačiju ulogu u sveopštem procesu restrukturiranja privrede Srbije. Podsetiću vas da je prethodno ministarstvo u roku od dva meseca pripremilo zakon o stečaju i zakon o agenciji za licenciranje stečajnih upravitelja i da je Skupština u prethodnom sazivu, u junu mesecu 2003. godine, imala ove zakonske dokumente na dnevnom redu. Bilo bi mnogo bolje da je zakon o stečaju usvojen tada. Izražavam žaljenje ne zato što je prethodna vlada ostala bez poslaničke većine, to je normalna stvar, nego zato što je Srbija, srpska privreda propustila čitavu jednu godinu da napravi snažan prodor u postupku restrukturiranja. Izražavam žaljenje što je najveći deo prethodnog parlamenta, političkih stranaka, upravo rukovodeći se uskostranačkim i jeftinim političkim poenima, obarao zakon, Skupštinu, između ostalog i Vladu, ne bi li došlo do promene na vlasti. Ta promena je nastala u martu mesecu. Izražavam žaljenje što je više od četiri meseca bilo potrebno da jedan pripremljeni zakonski dokument bude prosleđen republičkoj Skupštini na usvajanje. Kao što vidite, DS će podržati ovaj zakon o stečaju, bez obzira što se nalazi u opoziciji i bez obzira što znamo da vladajuća većina ima problema sa većinom u parlamentu. Nećemo koristiti jeftinu političku propagandu i demagogiju, čemu je sklona jedna druga politička stranka u parlamentu.
Da li koristite i drugih deset minuta?
Završavam, neću koristiti drugih deset minuta. Dakle, podržaćemo, ali napominjem, pošto postoji veliki broj amandmana koji dolaze od jedne druge poslaničke grupe koja podržava manjinsku Vladu, a opravdana je sumnja da će poslanička većina prihvatiti amandmane one poslaničke grupe koja podržava Vladu, ukoliko pak dođe do usvajanja tih amandmana Demokratska stranka neće glasati za zakon o stečaju zbog toga što biusvajanje tih amandmana vratilo stečajnu regulativu tamo gde je ona bila i do sada, a to nije suština i to nije cilj ovoga što se želi postići ovim zakonom.
Reč ima ministar Zoran Stojković.
Pošto je ova vlada prozvana od strane poslanika Vlahovića, ja bih želeo samo da ukažem na dve netačnosti. Postoje činjenice da je nacrt zakona bio urađen i dostavljen Skupštini. Međutim, pošto ima nekoliko resora u Vladi koji se ne bave samo politikom nego i strukom, uočili smo da taj zakon, da je usvojen, ne bi mogao da bude primenjen u praksi. Zato smo mi angažovali zaista vrsne stručnjake iz trgovinskih sudova, dali su određena mišljenja, ona su ugrađena. Poslanik Vlahović je korektno, ali diskretno rekao da ima određenih promena. Zbog tih promena zakon nije mogao odmah da ide u Skupštinu nego je morao sada. Urađeno je, i mislim da se radi zaista o valjanom zakonskom predlogu.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije narodni poslanik Jovan Todorović.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da iznesem nekoliko stavova Socijalističke partije Srbije, odnosno naše poslaničke grupe o Predlogu zakona o stečajnom postupku. Gospodin Vlahović je o tome nešto govorio, ali ja bih predložio svima u ovoj skupštini da ovaj zakon posmatraju u znatno širem kontekstu nego što je sam tekst zakona koji propisuje određene procedure u stečaju. Pomalo je tužno čuti izlaganje dosadašnjeg ministra koji se žali što ova vlada nije stavila na dnevni red ovaj zakon, a oni su imali tri godine vremena da promene nešto za šta su smatrali da nije dobro, odnosno dosadašnji važeći Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji. U zemlji Srbiji danas imamo 70% privrednih subjekata koji su pred stečajem. Zato pitanje stečaja nije samo pitanje procedure koja je propisana u ovom zakonu nego je to pitanje ukupnog funkcionisanja države i Vlade pre svega. Stečaj nije samo pitanje koje se tiče ljudi zaposlenih u preduzećima koja su u ekonomskim teškoćama i kojaiz njih ne mogu da se izvuku bez nekog otvaranja postupka stečaja; stečaj je pitanje i Ministarstva privrede, ali i onih ministarstava koja se bave socijalnom komponentom stanja u našem društvu. Nijeza utehu ni činjenica da je u Predlogu zakona predloženo rešenje kojim pokretanje postupka stečaja ne znači automatski otkaz za sve zaposlene u tim preduzećima, ali je očigledno da život u tim preduzećima upravo ide u tom pravcu da će ogroman broj radnika u preduzećima u kojima se pokrene postupak stečaja neminovno ostati bez posla. Ključno je pitanje ko će i kako prihvatiti te nezaposlene radnike kada dobiju otkaze, pre svega iz ekonomskih razloga, u tim preduzećima. Postoje li socijalni fondovi koji su u stanju da bar privremeno obezbede bilo kakav socijalno-materijalni status tih zaposlenih? Ne postoje. Postoje li razvojni ili podsticajni fondovi u ovom društvu koji će omogućiti onima koji zbog stečaja ostaju bez posla u preduzećima da pokrenu neki svoj biznis? Ne postoji. Istovremeno, pooštravaju se uslovi za pokretanje stečajnog postupka, pa se kaže da ono preduzeće koje nije u mogućnosti da u roku od 45 dana izmiri svoje obaveze prema poveriocima stiče uslov za pokretanje stečajnog postupka ukoliko neko od poverilaca tu priču pokrene pred odgovarajućim trgovinskim sudom. Do sada je taj rok bio 60 dana. Pitam se, kao čovek koji radi u privredi, da li se nešto bitno popravilo stanje u privredi u pogledu finansija i likvidnosti naših preduzeća da imamo razloge da taj rok sa 60 dana, koliko je do sada bio, skratimo na 45 dana. Ja vam tvrdim da zbog tog razloga čak i ona preduzeća čija dugovanja ne predstavljaju ni 5% od ukupne imovine mogu doći u kategoriju onih kod kojih se na zahtev poverilaca pokreće postupak stečaja. Rigidan je rok od 30 dana koji govori o tome da se pokreće postupak stečaja ako preduzeće neprekidno 30 dana nije vršilo nikakva plaćanja. Naravno da za suštinu privrednog i ekonomskog života ne znači možda mnogo tih 15 dana, ali u praktičnom sprovođenju zakona biće i te kako značajno tih 15 dana. Razumljivo mi je da se pokrene postupak stečaja nad preduzećem kod kojeg nije moguće izvršenje obaveza po pravosnažnoj sudskoj presudi, dakle izvršni postupak nije moguće sprovesti na način da se poverioci namire i tada se bez prethodnog stečajnog postupka otvara stečaj. Ono što je nekada u zakonu koji gospodin Vlahović kritikuje bila kategorija tzv. radnog stečaja danas je u ovom zakonu, po mom shvatanju stvari, ma koliko da se o tome može govoriti u raznim formulacijama, zamenjeno postupkom reorganizacije, i mi imamo stečajni postupak koji ide u suštini u dva pravca: jedan je reorganizacija, a drugi je bankrot. Kada reorganizacija nije moguća ide bankrot. Kada imovina stečajnog dužnika nije dovoljna da namiri obaveze poverilaca, faktički je bankrot zamena za likvidaciju i mi smo to do sada imali. Istina je, to moram da priznam kao čovek, kao neko ko možda i poznaje tu materiju, da je dosadašnji postupak stečaja koji je vođen u Srbiji bio neopravdano rađen u veoma dugom periodu i tačno je da su prosečni stečajni postupci trajali i po sedam godina. Tačno je da su te prilike za mnoge bile "tezge" i da je bilo značajno biti sa nekim u nekim dobrim odnosima da se dobije nekoliko firmi u kojima ćete voditi stečaj, pa nemate nikakvu odgovornost kao stečajni upravnik, nemate nikakve rokove da sve to završite i ta su preduzeća u suštini došla do toga da bankrotiraju. Postoje i drugi primeri. Mogu da vam kažem ono što svi znate, recimo primer robnih kuća "Beograd", "Beka", "Ineksa", "Centrotekstila" i primer mnogih drugih velikih firmi kod kojih kao da je neko namerno u poslednje tri godine učinio da se stvori situacija koja je formalno-pravno dovoljna da se pokrene postupak stečaja. Gospodin Vlahović govori o tome da mi sada zbog toga što ova vlada ne radi efikasno imamo zaustavljen postupak privatizacije, ali ona prethodna vlada je stvarala upravo takve ekonomske uslove i prilike u zemlji Srbiji da se pokreću stečajni postupci pre svega sa namerom da se izvrši privatizacija. Nije bio problem privatizacije u protekle tri godine u tome, nego je bio u tome da su prodavana najbolja preduzeća, a ona koja su najgora ostavljena su da ih ova vlada proda. Zašto gospodin Vlahović i to ministarstvo nisu uspeli da organizuju postupak privatizacije u prethodne tri godine kada su bili vlast i da prodaju najgora preduzeća, a da ova najbolja ostave, jer i nije bilo preke potrebe da se prodaju u bescenje i da danas govorimo o tome kako ova vlada faktički radi tako da je zaustavljen postupak privatizacije. Šta će danas biti sa postupcima stečaja? Mi ćemo doći do toga da imamo 70% privrede u stečaju i da ta preduzeća nakon namirenja obaveza poverilaca kupe novi, oni koji su se u prethodnom vremenu dočepali novca i da preuzmu u suštini vođenje srpske privrede.To je za mene suštinski problem i meni je žao, evo, vidim gospođu Simović iz Ministarstva za privredu i ministrapravosuđa, dakle, nije ovo tema samo za njih dvoje, ovo je tema za jedan mnogo širi društveni i ekonomski kontekst, jer zapravo mi ćemo postupcima stečaja koji se budu sprovodili po ovom zakonu, koji je, priznajem, efikasnije rešio neke stvari, doći do toga da umesto milion nezaposlenih u jednom trenutku imamo dva miliona nezaposlenih. To je ono što je suština problema. Nema Srbija višak radnika, nego Srbija ima manjak radnih mesta i manjak poslova. Izgleda vam da je isto to i lako reći, ali nije. Molim vas, prethodne privatizacije 1.200 najboljih preduzeća su na papiru obezbedile, navodno, ulaganja u srpsku privredu od oko 700 miliona evra. Neka mi odgovori gospodin Vlahović ili neko iz DS-a, koja je u suštini vršila vlast, koliko je zaista tih sredstava koja su obećana kao investicije i koliko je investirano u protekle tri godine. To je jako malo, a bez novih investicija u privredu nema novih radnih mesta, nema novog zapošljavanja i nema mogućnosti da se radnici koji ostaju bez posla zbog stečaja prihvate. Dakle, to je suština problema. Možemo mi govoriti o zakonu na ovaj i na onaj način, ali ukoliko ne budemo imali taj amortizer, mi ćemo imati veoma veliki i težak problem, a ako pri tom izostane socijalni dijalog sa sindikatima, ma kako da se oni zovu, onda ćemo mi imati jako velike probleme,iz kojih nijedna vlada neće moći da izađe. (Predsedavajući: Gospodine Todoroviću, da li koristite i drugih 10 minuta?) Ne, samo još 15 sekundi. Dakle, govoriću o pojedinostima, nije problem što je SPS podnela 22 amandmana na ovaj predlog zakona o stečaju. Kada pogledate, a mislim da gospoda iz Demokratske stranke nisu ni pogledala te amandmane do kraja, videćete da oni ne menjaju suštinu zakona, ali neke stvari upodobljuju i primerenije su trenutnoj situaciji koja je bitna da bi se ovaj postupak koji je pred nama sproveo sa što je moguće manjim posledicama po društvo. Hvala.
Da li još neko od predstavnika, odnosno šefova poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: SRS, DSS, DS, G17 plus i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću, a neka se pripremi narodni poslanik Milka Silajev.
Danas na dnevnom redu imamo zakon o stečajnom postupku i slučaj je hteo, zato što ne postoji ministar za privredu i privatizaciju, da nam zakon obrazloži ministar pravde. I to slikovito pokazuje da nam se privreda seli u pravosuđe. Seli se u pravosuđe, a do pre nekoliko dana oni što su drmali lance i katance imali su neku formulu, čuli smo da je izabran neko ko će, kaže se, biti predstavnik privrede. Čim izađe iz kancelarije jedan korak, sto privrednika za njim ide. Kancelarija za građane, verovatno će u tu kancelariju da dolaze oni koji su nekada radili u onim fabrikama gde su sada lanci i katanci. Čuli smo hvalospeve jednog bivšeg ministra koga narod više nije hteo da vidi da bude ministar; i on je podržao ovu novu vladu koju je navodno narod hteo i vrtimo se u jednom začaranom krugu. U začaranom krugu, jer se nalazimo u trećoj etapi obezvređivanja srbijanske privrede. Prva etapa bila je nametnuta tenderska prodaja 400 firmi koje nešto znače i nešto vrede, nije prodato svih 400. Druga etapa tog puta u Evropu, a sudeći po tome koliko je bivši ministar dugo diskutovao verovatno zbog njega već kasnimo u Evropu, da je skratio diskusiju odavno bismo mi otišli u Evropu, dakle, druga etapa bile su te aukcije. Setite se - tri evra, kompletan šećer; setite se nekih drugih firmi, da je čovek sa kravatom i sa jednom torbicom i kreditom, odnosno bankarskom garancijom jedne velike banke uspeo na aukciji da kupi jedno veliko preduzeće, a svi koji su učestvovali na aukciji primetili su da taj čovek nikada ništa nije radio, niti je predstavljao ovu privredu. Dolazimo na treću etapu, a to je stečaj, to će opet biti privatizacija. Opet, biće potpuno legalno, biće obezvređen kapital i opet neće biti rešen problem malog broja zaposlenih koji su ostali u nekim preduzećima i velikog kapitala preduzeća koja će biti u stečaju. Ko bi mogao u stečaju da kupi ako idemo sa varijantom stečaj do bankrotstva - onaj koji ima para. Onaj koji ima para u ovoj zemlji, ko drži 8% bogatstva Republike Srbije, on i njemu slični magnati koji su iskoristili sve moguće režime, sve moguće beneficije, uspostavili svoje monopole, oni su došli do para i oni nam promovišu ekonomiju, struku, eksperte, svoje univerzitete, svoje banke, svoje telekomunikacione gigante, sve ono što predstavlja monopol koji sigurno donosi uvek para. Oni će sada u postupku stečaja verovatno direktno ili po običaju indirektno, preko drugih, trećih, a pravi vlasnik se nalazi samo u nekom ugovoru, u nekom sefu na Kipru ili onim egzotičnim ostrvima, budzašto da pokupe ovo što je ostalo, a onda će neko iz Vlade reći da nije sve tako crno i da ljudi voze kola, imaju para za gorivo, možemo da podignemo akcize. To je naša realnost, ovaj zakon o stečajnom postupku ništa kvalitetno neće doneti, bez obzira da li se radi o bankrotstvu ili o toj reorganizaciji kako se ovde navodi. Ništa novo, samo treba da se legalizuje, nešto što je novembra 2000. godine rečeno da sve treba da bude pepeo, pa će iz pepela da nikne nešto novo, dobro i bolje. Takav nam je zakon o stečajnom postupku. Hvali ga onaj institut koji je napisao Predlog zakona, verovatno je uzeo neku donaciju, neke pare, predstavlja nam se nešto, niko neće da kaže da bi i postojeći zakon, kada bi se primenio, svemogao da reguliše. Ovde se osporava, sa pravom, radni stečaj, koji u praksi izgleda loše, a nameće nam se reorganiazcija koja se gotovo ni u čemu ne razlikuje od radnog stečaja. Da li uopšte u ovakvoj privredi može neko da izađe za ovu govornicu i da nam ukaže na ta očekivanja, nadanja šta će da nam donese ovaj zakon. Nema ni tih očekivanja, nema ni tih nadanja, biće samo legalizacija nečega, a u ono u šta sam siguran, to je - dok se izvrši licenciranje, dok se formira agencija, licenciranje dok krene sa primenom ovog zakona, onda će oni koji treba da primene ovaj zakon da shvate da je kasno i da nema šta da se primeni. Ovo će biti jedan u nizu zakona koji je napisan, usvojen, a život ga odbacio, iz jednog prostog razloga što je prepisano nešto što može da važi u Engleskoj i u Nemačkoj, ali u Srbiji u ovom trenutku ne može da važi. Ovo ne može kod nas da se primeni. Može neko za godinu dana da završi stečajni postupak, ali onda znate da će biti još više ljudi na ulici. Kaže se - unosi se kvalitet. Po postojećem zakonu otvaranjem stečaja prestaje radni odnos svim zaposlenima. Po ovom novom zakonu stečajni upravnik odlučuje ko će da ostane. Kažite mi u čemu je razlika. Opet će od volje stečajnog upravnika da zavisi koliko će ljudi biti. Kaže se - do sada se kupovao socijalni mir. A koja je svrha politike? Da se obezbedi socijalni mir u državi i u društvu. Nije valjda da se obezbedi nemir? Ova skupština upravo služi za to da se obezbedi politička stabilnost da bi svi državni organi mogli da sprovode Ustav, zakone i druge propise. Ovim zakonom ništa neće da se postigne. Ja moram da kažem jednu stvar. Kada bi poslanička grupa SRS, nas 82, glasala za ovaj zakon, zar vi mislite da bi nešto bilo bolje samom činjenicom što bi se glasalo? Ne bi. Mislim da je potpuno promašena tema. Promašena tema, jer nekadašnja velika privreda, ogromna vrednost sada se topi, topi se u stečaju legalno, topi se i sada kod trgovinskih sudova, naročito kod onih trgovinskih sudova čiji predstavnici nam pišu pesme da bi sačuvali svoju poziciju. Imali ste primer "Sartida" i velike afere, imaćete toliko i toliko sličnih primera, imaćete licencirane stečajne upravnike, što u obrazloženju zakona tačno i stoji - da su oni u postupku da zaštite interese, navodno, poverilaca. Na verovatno 60 i nekoliko mesta, čitanjem ovog predloga zakona, može da se nepogrešivo dođe do zaključka da malo veštiji poverioci i malo veštiji advokati mogu da iniciraju stečajni postupak u svakom preduzeću. Malo veštiji u dogovoru sa stečajnim upravnikom, stečajnim sudijom i većinom u odboru poverilaca mogu da unište svako preduzeće. Pričam o uništavanju, jer ovaj zakon ne vidi one koji treba da rade sa tim sredstvima, niti one koji danas rade sa tim sredstvima. Ako neko misli da na ovaj način može da podigne našu privredu, grdno se prevario. Sudeći po metodama rada izvornog DOS-a, bolje da ste doneli zakon o kriznim štabovima, jer vi jedino tako znate da stavljate lance i katance. Lanci i katanci su pretežno vaši. Ovim zakonom nećete da skinete njih, nego ima da obezvredite imovinu i da je stavite na tacnu finansijskim lobijima u ovoj zemlji (a ima ih 10 - 15 jakih). Uostalom, to su oni koji su vas formirali, oni koji su vas naterali da glasate za zajedničkog kandidata na prethodnim izborima, a na čelu tog spiska je Solana, a na kraju Mesić. Naravno da mi nećemo da podržimo ovaj zakon, jer on ne skida lance i katance. Salata još nije u stečaju, ali kako radite verovatno će i ona biti.
Reč ima narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, G17 plus se zalaže za nastavak reformi u ovoj državi, zato što je to jedini način da ova naša zemlja izađe iz krize, da se ova zemlja približi Evropi, da ovaj mlad narod ima nova radna mesta, da mladi ljudi ne idu napolje, da se oni koji su otišli vrate. G17 plus će podržati ovaj zakon. Predlog zakona o stečajnom postupku i Predlog zakona o osnivanju agencije za licenciranje stečajnih upravnika nisu dobili ni blizu onu količinu publiciteta kao što je dobilo saslušanje u Upravi za borbu protiv organizovanog kriminala učesnika u procesu stečaja "Sartida". To je žalosno. Mi nekako kao nacija želimo uvek afere, a ne želimo i ne podržavamo pozitivnu energiju koja iz bilo kog izvora dođe. Pozitivna energija je bila i u prethodnom sastavu ove vlade. Ovaj zakon je bio na Skupštini. Nažalost, nije doživeo da bude usvojen. Da postojeći zakon reguliše stečajni postupak u Srbiji, da je bio dobar ili da se bar dosledno sprovodio, možda bi bilo manje sumnji u zakonitost tokova i ishoda dosadašnjih stečajnih postupaka. Neizvesnosti oko sudbine nekoliko hiljada firmi koje dugo grcaju u dugovima i praznim računima ili stečajnih upravnika koji već godinama "uzimaju meru" svakako bi bilo nešto manje. Ovaj zakon o stečaju je, rekla sam, praktično po drugi put u Skupštini i gotovo je identičan sa predlogom koji je izradilo prethodno ministarstvo; razlika je u tome što novi zakon reguliše takozvani stečaj sa elementima inostranosti, koji domaći sudovi i nadležne institucije sprovode u saradnji sa institucijama druge države koje učestvuju u stečajnom postupku, a radi ostvarivanja veće pravne sigurnosti u trgovini, investiranju i zaštite interesa svih pravnih lica. Ključna novina koju propisuje predloženi zakon je, u najkraćem, da postupak stečaja može da se sprovodi kao reorganizacija preduzeća, u slučaju kada je oporavak stečajnog dužnika moguć, i bankrotstvo, odnosno prodaja imovine, kada se proceni da je preduzeće preopterećeno i prezaduženo. Stečaj se sprovodi nad nesolventnim pravnim licem i preduzećima u slučaju kada ne mogu da ispune obavezu u roku od 45 dana od dospelosti; kada su obustavljena sva plaćanja u roku od mesec dana; kada se učini verovatnim da dužnik u budućnosti neće moći da izvršava svoje obaveze. Konačno, na predlog poverioca, dužnika, a izuzetno i nadležnog javnog pravobranilaštva. Pokretanjem stečajnog postupka prestaje da važi ugovor o radu. Zakon zadržava dva sudska organa, a to su stečajno veće i stečajni sudija, s tim da će prvi donositi ključne odluke u postupku, dok će sudija imati aktivniju dnevnu ulogu u upravljanju stečajnim postupkom. Radi boljeg namirivanja biće obavezno formiranje skupštine i odbora poverioca, koji će odlučivati o reorganizaciji ili bankrotstvu, usvojiti plan organizacije i kontrolisati značajne radnje koje utiču na stečajnu masu. Konačno, operativne odluke u nadležnosti su stečajnog upravnika, čiji će rad nadzirati sud. Znači, čitav postupak nije ad hok, čitav postupak je uvezan, zna se u svakom trenutku šta ko treba da radi. Jedna procedura kojana izvestan način poštuje i ISO 9.000. Stečajni upravnik mora da ima licencu za bavljenje ovim poslom, a bitna je novina da će za većinska društvena i državna preduzeća ulogu stečajnog upravnika imati Agencija za privatizaciju. Stečajni postupak se prema odredbama predloženog zakona smatra hitnim, zbog čega su predloženi precizni rokovi za sve učesnike u postupku. Ukoliko se proglasi bankrotstvo, unovčavanje stečajne mase biće moguće izvršiti: prodajom imovine javnim nadmetanjem, javnim prikupljanjem ponuda, prodajom imovine neposrednom pogodbom ali uz saglasnost odbora poverilaca, prodajom na berzi. Na kupca se, nakon isplate kupovne cene, prenosi imovina oslobođena tereta. Kada je reč o redosledu isplate, država se obezbedila. Ovde je bilo reči o tome da država nije brinula o radnicima. Nije tačno. U prvi red spadaju potraživanja na osnovu troškova stečajnog postupka. Zatim, neisplaćene neto zarade za poslednjih godinu dana pre pokretanja stečajnog postupka, kao i obaveze za PIO u periodu od dve godine. U trećem redu su potraživanja po osnovu javnih prihoda dospelih u poslednja tri meseca pre pokretanja postupka, a u četvrtom potraživanja, odnosno namirivanje svih ostalih poverilaca. Drugi pravac stečaja, reorganizaciju, biće moguće sprovoditi različitim metodama, od zatvaranja neprofitabilnih preduzeća, promene delatnosti, raskida opterećujućih ugovora, do odlaganja, oprosta ili konverzije dugova i sl. Novi zakon, ukoliko ga poslanici usvoje, nadam se da hoće, konačno će se primenjivati i primenjivao bi se na ranije pokrenute stečajeve u kojima sud nije doneo odluku o unovčavanju imovine ili nije zaključeno prinudno poravnanje. Bez takvog zakona ne može se obezbediti finansijska disciplina privrednih subjekata. Imamo dugu tradiciju u ovoj državi da se uvek poštovao dužnik a ne poverilac. To je stvaralo jedan strašan osećaj nepoverenja u našu državu. U svakom slučaju, novi zakon, prema tvrdnjama autora ovog zakona, trebalo bi da omogući efikasan stečajni postupak, da ne traje godinama, oporavak preduzeća sa finansijskim poteškoćama i izvesnu "reciklažu" sredstava u privredi, usklađenost ovdašnjeg zakonodavstva sa međunarodnim standardima. Što je najvažnije, treba da osigura prava poverilaca, za razliku od dosadašnje prakse i njihovog izigravanja i zaštite dužnika. Trebalo bi da se promeni uloga i umešnost stečajnih upravnika, možda i najvažnija karika u ovom lancu i u celokupnom postupku, koji su do sada često bili nestručni za tako važan posao, pa su najčešće oni bili ti koji su ovaj zakon kompromitovali. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gledajući ovaj zakon prvo što mogu da primetim jeste da je dobro što je stečajni postupak oročen i što ne može da se razvlači i da traje godinama, da mu se ne vidi kraj. Jedan stav iz člana 2. koji kaže da se smatra da je stečajni dužnik nesposoban za plaćanje, ako ne može odgovoriti svojim obavezama u roku od 45 dana od dana dospelosti obaveze i ako je potpuno obustavio svoja plaćanja u periodu od 30 dana mora da nas zabrine. Naime, u tom slučaju se sprovodi bankrotstvo stečajnog dužnika ili njegova reorganizacija. To su jako kratki rokovi kojima će se veoma teško odgovoriti i to verovatno vodi u bankrot veći deo preostale srpske privrede koja se batrga i koliko-toliko radi. Poučeni iskustvom sa DOS-ovskom vlašću, čini mi se da nema razlike ni sa ovom vlašću, jer bivši ministar Vlahović zdušno podržava ovaj zakon, mislimo da će se na ovaj način ići na sahranjivanje preostalog dela srpske privrede. Dobro je što je i ovim zakonom predviđeno podmirenje i države i ostalih poverilaca, ali zakonom je utvrđeno i postojanje isplatnih redova, pa se stečajni poverioci nižeg isplatnog reda mogu namiriti tek pošto se namire stečajni poverioci višeg isplatnog reda. Sada imamo jednu situaciju koja je predviđena članom 35. Zakona. Pitam vas – zašto država, odnosno potraživanja po osnovu javnih prihoda dospelih u poslednja tri meseca pre pokretanja stečajnog postupka ima prednost nad ostalim poveriocima? Zašto poverioci iz trećeg isplatnog reda, odnosno država, osim u nekim slučajevima koji se naplaćuju pre toga, kada se radi o obavezama prema osiguranicima itd., zašto je ona u prednosti nad ostalim poveriocima, odnosno poveriocima četvrtog isplatnog reda? Zašto nisu ravnopravni? Zašto bi država imala prednost u odnosu na nekog drugog koji je takođe stečajni poverilac? Moram da podvučem da ni ovaj zakon ne štiti zaposlene u preduzećima koja idu u bankrot. Mora se voditi računa o tome, jer će bankrotstvo mnogih preduzeća stvoriti još veću armiju nezaposlenih u Srbiji. Uskoro ćemo imati samo jednu kategoriju radno sposobnog stanovništva – kategoriju nezaposlenih radnika. To je nešto što može dovesti i do ozbiljnijih kriza u državi, osim političkih sukoba može doći i do drugačije vrste sukoba, to sigurno u ovoj državi niko ne želi. Zato mi stalno tražimo i od Borisa Tadića i od Koštunice i od Karića da tamo naprave taj spisak za Evropu, da se skinu lanci i katanci, da počnemo da živimo bolje, kao što su obećali posle izbora, da se pokrene srpska privreda, da se ispune sva obećanja koja su data biračima da će nam, ako pobedi Boris Tadić, sve biti bolje. Nažalost, struja je poskupela, vize za Rumuniju, izgleda da se od toga ništa ne ispunjava. Takođe bih zamolio, pre nego što skinu lance i katance, da isplate višnje i maline proizvođačima u Toplici, Merošini, Jablaničkom okrugu, da ih ne ucenjuju sa cenama od 16 dinara, a samo kilogram višanja dok se nabere, berač naplaćuje osam dinara, u nekim slučajevima i novac im ne daju, uzimaju džabe tu višnju, da pokušaju da na svaki način spreče katastrofu koja se sada dešava i veliki broj proizvođača, odnosno seljaka vadi tu višnju. Gospodo, ovo i te kako ima veze sa bankrotstvom, a reći ću vam i zbog čega. Mnogi proizvođači, danas su me zvali iz Merošine, misle da zlata vredan izvozni artikal kao što je višnja pretvore u rakiju. Država će ostati bez velikih deviznih prihoda i to sigurno vodi u stečaj i u bankrot proizvođače višanja i u Toplici i u Jablaničkom okrugu i u meni bliskoj Merošini. Ukoliko smo mislili da će se bankrotstvom preduzeća jedan broj radnika vratiti i zasnovati poljoprivrednu proizvodnju, pa i uzgoj višanja, malina i sl. ukoliko se nastavi ovakva situacija – neće imati gde da se vrate. Pri tome kažem – tu vam je Karić, pa neka pokrene tu svoju armiju industrijalaca, neka daju neki dinar da nam svima bude bolje, to je obećao kada je dao podršku Tadiću. Ono protiv čega se uvek borila SRS i isticala kao štetno je stvaranje mnogobrojnih agencija. Evo, opet imamo neku agenciju. Dokle više sa agencijama? Koliko će ih biti? Tačno je da se moraju neke stvari dovesti u red, da se zna ko može biti stečajni upravnik, da to više ne bude neko koga oni jedva nalove, jer niko ne prihvata to da bude, ali, molim vas, imam utisak da će sada ti stečajni upravnici "igrati onako kako agencija svira", odnosno kako vlada naloži, a to opet vodi u bankrotstvo srpske privrede. Moram da kažem – čini mi se da vam je to želja. Ovaj zakon takođe ne govori jasno šta je realna vrednost preduzeća, da li je to knjigovodstvena vrednost ili tržišna. Skrenuo bih vam pažnju na član 67. (obraća se predstavnicima Vlade) koji kaže: "Danom pokretanja stečajnog postupka potraživanja poverilaca prema stečajnom dužniku, koja nisu dospela, smatraju se dospelim". E, to je nemoguće. Ona potraživanja, ukoliko ih je bilo, ne mogu da znače da se iz neprava izvodi pravo. Kako može nešto što je nedospelo da danom poretanja postupka postane dospelo? To je, po mom mišljenju, nemoguće. Ili, pogledajte član 73. koji kaže: "Od dana pokretanja stečajnog postupka ne može se protiv stečajnog dužnika, odnosno nad njegovom imovinom, odrediti i sprovesti prinudno izvršenje, niti bilo koja mera postupka izvršenja u cilju namirenja potraživanja, osim izvršenja koja se odnose na troškove stečajnog postupka". A, Zakon o izvršnom postupku kaže da mogu. Da li je tako? A, ovo je nov zakon. Znači – primenjivaće se, a suspendovaćemo stari zakon. Nego, evo, da se manemo više priče. Imam rešenje kako da rešimo i ovaj posao, kako da nam svima bude bolje. Neka samo Karić, Koštunica i Tadić skinu one katance i lance, neka otvore preduzeća, da nam bude bolje. Neće biti stečaja. Neće biti bankrota. Oni su to obećali građanima. Ali, prvo, gospodo, ovo je urgentno, platite višnju, jer ćebankrotirati seljaci i u Toplici i u Jablaničkom okrugu, i za to im neće trebati ni agencije za likvidiranje stečajnih upravnika, niti stečajni upravnici. Bez toga će otići u bankrot. Zato, Tadiću, da nam bude bolje, odmah skidaj lance i katance.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Marković, a neka se pripremi Jovan Todorović.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ovaj zakon zaslužuje ozbiljnu diskusiju. Ne vidim zašto su neki, u zadnje vreme, u ovom parlamentu prosto opsednuti predsednikom Republike. Treba da se radujemo, imamo predsednika Republike, na ponos svih nas, koji će na adekvatan način moći da obavlja taj posao u ime svih nas i da nas dostojno predstavlja i u zemlji i u svetu. Danas je pred nama zakon koji se u osnovi ne razlikuje od zakona iz juna 2003. godine koji je utvrdila prethodna vlada. Za mene je veoma zanimljivo, zbog čega izražavam i zadovoljstvo, što je ovo jedan od mnogih zakona koje je utvrdila prethodna vlada, Demokratske stranke, a koji ova vlada stavlja na dnevni red ovog parlamenta. Zbog toga se odmah zahvaljujem koleginici iz G17 plus koja je demantovala reči ministra, za šta sam se i ja spremao, kada je ministar rekao da su ovde izvršene neke značajnije izmene. Ovde nije bilo nikakvih ozbiljnih izmena u odnosu na tadašnji zakon. Jedina izmena se sastoji u uvođenju nekih tridesetak članova koji se odnose na stečaj sa inostranim elementom, ali razlog za to je što u vreme kada je donošen ovaj zakon ova glava nije bila sastavni deo tog zakona zbog toga što je na svetskom nivou postojala neusaglašenost između dva modela. Jedan je model UN, a drugi evropske komisije. Stoga je tada ideja bila da se to, kada se usaglasi na svetskom nivou, reši posebnim propisom koji će se doneti. Vidimo da je u ovom slučaju, konkretno kod ovog zakona, praktično isto ostavljena jedna vrsta alternative ili dileme po ovom pitanju, tako da je to jedino pitanje koje razlikuje ovaj i prethodni zakon i stoga nije u redu da se kaže da ovo nije zakon koji je predložila prethodna vlada. Šta govori to što imamo zakone, posebno iz sfere ekonomske politike, koji se sve češće pojavljuju pred ovim parlamentom, a koji su zakoni Vlade čiju je okosnicu činila Demokratska stranka? To upućuje na dva zaključka. Prvi, da je reformska politika, čije je osnove trasirala Demokratska stranka, Vlade koju je sačinjavala Demokratska stranka izgleda jedino moguća, jedino ispravna ekonomska politika za našu zemlju i stanje u kome se nalazimo. Drugi, da su lavina optužbi, hajke, neodgovoran odnos političara u predizbornim kampanjama, kada se na različite načine klevetala i Demokratska stranka i ekonomska politika koju je vodila, bili čist politički marketing, to su bile reči neodgovornih ljudi, zbog kojih građani danas ispaštaju. Tu govorimo o odgovornosti i ceni koju građani Srbije za ovo plaćaju, a cena je velika. Cena je – zastoj reformi, ekonomska neizvesnost, nepoverenje investitora i strateških partnera, a vrlo brzo nas očekuju i vrlo direktne, neposredne ekonomske poteškoće koje ćemo ovog puta morati svi zajedno da prevaziđemo, a do kojih ne bi došlo da nije došlo do tog diskontinuiteta koji je posledica čistog politikanstva i ostrašćenosti jednog dela vladajuće koalicije. Suviše je za ovih šest meseci bilo kadrovisanja, političkog marketinga, pa i progona Demokratske stranke, a malo se toga radilo ili gotovo ništa se nije uradilo. Ovaj predlog zakona je ovde trebalo da zastupa ministar privrede. Neozbiljno je, mi nemamo ministra privrede. Jednako je neozbiljno kao što je neozbiljno i to što je vladajuća koalicija iz čisto ideoloških razloga, rekao bih – ideološkog kompromisa (a posebno mi je drago što je pažnja u parlamentu na nivou), promenila i ime tog ministarstva, pa umesto da se zove onako kako se zvalo u vreme kada smo mi činili tu vladu sada se samo zove – Ministarstvo privrede; izbačena je reč – privatizacija. To je, ponavljam, čist ideološki kompromis, jer vladajuća koalicija nije raščistila sama sa sobom da li ide ili ne ide u privatizaciju. To je istovremeno i demagogija koja je posledica nefer, nekorektne kampanje, koju je vladajuća koalicija vodila protiv Vlade Srbije. I, uzgred, privatizacija je u tolikoj meri napadana, zloupotrebljavana, korišćena radi klevetanja DS-a i tadašnjeg ministra i Ministarstva za privredu i privatizaciju, da bismo danas došli u situaciju "tresla se gora rodio se miš". Ali, da budem precizan – ovde se nije rodilo ništa. Nastala je velika šteta. Poverenje strateških partnera i investitora je nestalo, a privatizacija je stala. Kolika je šteta i koliko je to političko licemerje objasniću vam. Ako se vratimo samo nekoliko meseci unazad, a doneo sam ovde Zakon o budžetu, moći ćete da vidite šta je tada bilo predviđeno Zakonom o budžetu. Bilo je predviđeno 16 milijardi i 400 miliona dinara od te iste, toliko napadane i osporavane privatizacije. Čak sam doneo i stenogram iz tog vremena. To je 27. mart 2004. godine, potpredsedniku Vlade Srbije smo postavili nekoliko pitanja, a jedno ću parafrazirati da vas ne bih opterećivao. Postavili smo pitanje budžetskog deficita, za koji smo tada rekli da je veliki (to je bilo 46 milijardi), a posebno da su izvori pokrića tog deficita potpuno nerealno postavljeni, posebno prihodi od privatizacije od 16 milijardi 414 miliona i 762 hiljade dinara. Tada smo pitali – na kojim ste to merilima zasnovali tako visoku projekciju prihoda od privatizacije. Tada smo vas upozorili na nefer kampanju, neodgovornu kampanju koju ste vodili protiv tadašnje vlade, a koja se tiče poslova privrede i privatizacije. Upoznao bih narodne poslanike – danas sam podneo predsedniku Narodne skupštine, u skladu sa našim poslovnikom o radu, poslaničko pitanje, poslaničko pitanje Vladi Srbije, koje ću vam pročitati. Dakle, danas je ono postavljeno, a razlog za to je – 16 milijardi koje očigledno nedostaju ili će nedostajati u budžetu Republike Srbije. Prvo, koliko je preduzeća privatizovano od početka mandata Vlade do 1. jula 2004. godine? Koliko je raspisano novih tenderskih privatizacija od početka mandata Vlade pa do 1. jula 2004. godine? Koliko je predzeća u postupku restrukturiranja privatizovanja od početka mandata Vlade do 1. jula 2004. godine i koliki su prihodi od privatizacija ostvarenih od početka mandata ove vlade do 1. jula 2004. godine po osnovu privatizacije preduzeća u navedenom periodu? Poslednje pitanje, možda i najindikativnije za celu oblast – koliki su troškovi Agencije za privatizaciju za ovaj period? Toliko o Ministarstvu za privredu, koje se, nažalost, ne zove za privredu i privatizaciju, već samo za privredu, koje je ovde trebalo da se nađe u ulozi onoga ko zastupa ovaj zakon, ukoliko se držimo slova zakona i onoga što piše u Zakonu o ministarstvima koji je ovde usvojen. Bilo bi bolje da je Ministarstvo za privredu odmah nastavilo put koji smo mi započeli i bilo bi bolje da se nije, zarad politikanstva, ostrašćenosti i demagogije, sa tim putem stalo, jer će se vrlo teško pokrenuti zamajac ponovo. Naravno, mi, kao odgovorna opozicija, podržavamo ovaj zakon. Rešenja u ovom zakonu su veoma značajna. Ona su jedna od pretpostavki da se nastavi tamo gde smo mi stali i da se stvori ambijent za privredni oporavak, restrukturiranje i podizanje naše privredne aktivnosti. Opet ostaje pitanje zašto se sa ovim zakonom čekalo, čuli smo i jednog poslanika vladajuće koalicije, a ja ovde imam i konkretne dokaze, može se uporediti, da je ovo isti zakon koji je postojao i u junu 2003. godine. Da je Vlada bolje iskoristila ovo vreme mogla je da nam ponudi više ovakvih zakona, moglo je da bude manje onih zakona koji svoju sudbinu čekaju pred Ustavnim sudom Srbije, moglo je da bude manje smena i manje zadovoljavanja političkih interesa članova vladajuće koalicije. Zbog takvog rada se danas suočavamo sa vrlo ozbiljnim problemima ekonomske prirode. Problema je sve više. Danas je 1. jul, značajan datum za sve koji se bave poljoprivredom, počinje žetva, ali se preti blokadom puteva. Naime, mi ćemo ove godine, zahvaljujući tome što je rodna godina, imati veliki prinos pšenice od skoro 2,5 miliona tona. Naše bilansne potrebe su oko 1,65 miliona tona. Imaćemo izuzetne prinose od 4,5 tone po hektaru, a podsećam da je prošle godine, zbog suše, bilo svega 2,22 tone. Postavlja se pitanje da li država ima snage, i pored toliko pompezno najavljivanog agrarnog budžeta, da izvrši svoju obavezu, odnosno da otkupi tržišne viškove po cenama koje su rečene onda kada se i pristupilo poslu sejanja pšenice. Podsetiću vas, fer i minimum minimuma bi bilo 9,5 dinara, zajedno sa premijom od dva dinara. Bojim se da od toga danas nema ništa. Ako Vlada i uspe da nađe pare, to će biti na uštrb neke druge strane. Zbog takvih stvari, molimo Vladu Republike Srbije da predlaže više ovakvih zakona, jer posao Vlade i posao ovog parlamenta jeste da donose zakone koji će direktno uticati na život građana. Više ovakvih zakona, više konkretnog rada, manje političke demagogije. Za takav rad ćete uvek imati iskrenu podršku DS, jer DS, to smo rekli od početka ovog mandata, nikada neće osporavati nešto što bi sama primenila, zarad sitnih političkih poena, niti će vam ikada predložiti ijedno rešenje koje ne bi primenila da je sama u poziciji da kreira vlast. To je jedan fer i korektan odnos i očekujemo da će on u Srbiji postati standard u budućem periodu. Niz novina koje unosi ovaj zakon postoji, ali ću ovde izneti neka rešenja, neke dileme. Te dileme ni na koji način ne osporavaju vrednosti i rešenja ovog zakona, da tu budemo potpuno jasni. Prvo, ključno pitanje kod stečaja danas jeste pitanje efikasnosti. Smatram da je efikasnost veoma bitna. Potrebno je očuvati vrednost sredstava, potrebno je obezbediti što pre njihovo vraćanje u upotrebu i prekinuti agoniju koja traje kako za radnike preduzeća tako i za stečajne poverioce. Zbog toga stečaj treba da se odvija brzo. Mislim da je ovaj zakon predvideo niz mehanizama i da, ukoliko njegova primena bude adekvatna, stečaj neće trajati duže od jedne godine, a to je sedam puta manje nego što danas traju stečajni postupci, sedam puta manje nego što danas traje agonija, u kojoj profitiraju samo neki, a zna se koji su oni koji se nalaze u lobiju stečajnih upravnika i trgovinskih sudova i koji, praktično, vode ovu oblast. Stečajni upravnik – izuzetna novina. Novina je ta profesionalizacija, novina je edukacija, licenciranje i odgovornost. Moram priznati da kada je u pitanju odgovornost imam jednu dilemu koju sam postavio na Odboru za pravosuđe i želim i sa vama ovde da je podelim. U pitanju je član 18. On jeste preduzetnik i on za štetu odgovara celokupnom svojom imovinom, ali se postavlja pitanje njegove imovine. Mislim da bi bilo dobro da je postavljen uslov postavljanja određenog depozita ukoliko neko želi da bude stečajni upravnik, odnosno da se upiše u registar stečajnih upravnika. Dakle, mislim da je to jedna dobra ideja. Voleo bih da se razmisli o tome u nekom budućem periodu, jer na taj način bi se obezbedio i garantovao još odgovorniji rad stečajnih upravnika. Što se tiče edukacije, u stvari, što se tiče stručnog ispita koji je predviđen članom 3. zakona o agenciji i članom 14. zakona o stečaju, mislim da je strašno važno obezbediti proveru svih potrebnih znanja da bi neko bio stečajni upravnik. Bitno je kako će izgledati taj ispit. Juče smo na Odboru za pravosuđe od uvaženih predstavnika Ministarstva čuli da će to biti vrlo ozbiljan ispit, da će tražiti znanja, ako se ne varam, i korporativnih finansija, korporativnog prava i verovatno mnoga druga znanja. To je odlično rešenje. Ovde se obezbeđuje pretpostavka da ne bude bilo ko stečajni upravnik, odnosno ovde se obezbeđuju pretpostavke da će onaj koji se prihvati posla stečajnog upravnika biti ozbiljan i da će imati potrebno znanje za obavljanje ovog vrlo delikatnog posla. Nadamo se da će se jednog dana, za dve, tri, pet ili deset godina, i ovo izdvojiti i stvoriti jedna komora, nalik Advokatskoj komori, koja će sama ustrojiti svoja pravila. To će biti neka komora stečajnih upravnika. Nadamo se da ćemo u tome jednog dana uspeti. Jedno od najznačajnijih rešenja ovog zakona jeste rešenje za subjekte sa većinskim društvenim i državnim kapitalom. U članu 14. je predviđeno sledeće: "U postupku sprovođenja stečaja nad pravnim licem koje je u većinskoj državnoj, odnosno društvenoj svojini, zastečajnog upravnika stečajno veće će imenovati specijalizovanu instituciju osnovanu posebnim propisom, koja mora imati zaposlena lica koja imaju licencu iz stava 1. ovog člana". Izuzetno dobro, izuzetno važno rešenje, imajući u vidu da su najveće zloupotrebe i najveći problemi upravo nastajali u subjektima sa društvenim kapitalom, u situacijama kada su na mesta stečajnih upravnika postavljana lica koja ne zadovoljavaju ni stručne, a još manje moralne kriterijume da bi obavljali jedan tako odgovoran posao. Direktno ispašta društvena zajednica, direktno ispaštaju radnici koji su zaposleni u tim preduzećima. Zato smatram da je ovo izuzetno dobro rešenje, ali molim vas da prihvatite predlog koji je dala prethodna Vlada, još iz zakona iz 2003. godine, iz zakona koji je sada ovde, a to je da se ne osniva posebna specijalizovana organizacija, već da te poslove preuzme Agencija za privatizaciju. Smatram da je to vrlo bitno sa aspekta efikasnosti i sa aspekta ekonomičnosti i funkcionalnosti, s obzirom na to da su u pitanju poslovi koji se međusobno prepliću u daljem toku. Ovim zakonom se bitno menja uloga poverioca. Mislim da je to jedan novi kvalitet, jedan standard koji moramo prihvatiti u našem ukupnom društvenom životu. Nećemo valjda i dalje dozvoljavati da poverioci budu ti koji mogu svakoga da vuku za nos, da poverioci budu ti koji su u povlašćenom položaju. Kada je stečajni postupak u pitanju, ne sme se ni na koji način dozvoliti da se stečajem upravlja bez dominantne uloge stečajnih poverilaca, upravo onih kojima taj subjekt duguje novac i koji su možda zbog toga u teškoćama, zbog neodgovornosti i nesposobnosti upravo onoga koji im duguje novac. Zbog toga pozdravljamo to rešenje. U krajnjem slučaju, mi smo ga uneli, kao i ceo zakon, još 2003. godine i smatramo ga veoma bitnim i veoma dobrim. Kažem, treba kao standard to da prihvatimo u našem razmišljanju kada su u pitanju i drugi odnosi, ne samo odnos povodom stečaja. Ono što je bitno da se zna i bitno je zbog javnosti, to je da ovaj zakon ima i izvesnu socijalnu komponentu, i to ne samo u smislu ukupnih dešavanja, sistemskog rešenja, koje je veoma bitno. Kolega Vlahović je u uvodnom izlaganju rekao zašto je sve bitno doneti ovaj zakon. Kažem, ima vrlo konkretno u članu 35. i to ću vam pročitati, iako takvo rešenje ne smatram liberalnim, tržišnim, ekonomskim rešenjem, a to je rešenje posledica situacije u kojoj se Srbija nalazi. Strašno mi je drago da je i naša vlada, a i ova vlada, zadržala to rešenje. Inače, to rešenje je usklađeno sa sindikatima. Naime, radi se o tome da imamo četiri isplatna reda. Prvi isplatni red su potraživanja po osnovu troškova stečajnog postupka, što je logično i normalno. U principu, to i neće odneti veći deo deobne mase. U drugi isplatni redspadaju neisplaćene neto zarade zaposlenih kod stečajnog dužnika u poslednjih godinu dana pre pokretanja stečajnog postupka. Strašno bitno, vrlo značajna socijalna komponenta, da ne bude situacija kao što je sada u raznim društvenim preduzećima gde je uveden stečaj, a stečaj traje pet godina i ljudi pet godina nisu videli platu. Vrlo bitno rešenje, možda jedno od najznačajnijih rešenja, mada mislim da su ovih pet koje sam pročitao jednako značajna, jednako reformska i jednako suštinska za ovaj naš problem. Dakle, vrlo bitno rešenje, vrlo dobra poruka našim građanima, a posebno onima koji imaju tu nesreću da rade u nekom od ovih preduzeća koja su insolventna. Treći isplatni red, i što je vrlo interesantno država je ovde vrlo fer, a tek posle ovoga su prihodi, javni prihodi, a četvrti isplatni red su potraživanja ostalih stečajnih poverilaca. Verovatno jednog dana kada bude u potpunosti tržišna ekonomija neće moći ovako, ali pozdravljam ovo rešenje. Mi moramo voditi računa o standardu naših građana i o situaciji u kojoj se oni nalaze, a znamo kakva je. Reći ću još samo par stvari. Postoje neke dileme, a te dileme ne umanjuju značaj ovog zakona; jedna od njih za mene je pitanje obaveze stečajnog upravnika da preuzme stečaj. Mislim da se ne sme dozvoliti bilo kakvo nagađanje, nagodba stečajnog upravnika da li hoće ili neće da prihvati ovaj stečaj. Mora postojati ta obaveza i moj predlog je, a nadam se da ćete ga prihvatiti, da se u kodeks etike, koji shodno članu 14. na predlog agencije donosi ministar za privredu (za kojeg se nadam da ćemo ga imati u nekom doglednom periodu), ovo unese i da postane obaveza da se ne bi desilo da stečajni upravnici, odnosno ta lica koja imaju licencu na bilo koji način ocenjuju i kažu - ovaj stečaj mi se ne sviđa, ja njega neću da prihvatim. Ukoliko su ponuđeni uslovi koji su po objektivnim merilima korektni, nagrada i naknada za rad koji treba da se obavi, svako je dužan od stečajnih upravnika da preuzme stečaj, kao što su recimo advokati dužni da preuzmu odbranu lica, pa čak i onda kada oni nemaju novac. Jedna dilema kojom želim da kažem nešto o pravnoj tehnici kada je zakon povećan sa 30 članova koji se tiču međunarodnog elementa. Recimo, član 124, mi smo to već jednom definisali članovima 81. i 115; jasno nam je da deobna masa, stečajna masa u novčanom obliku i tu nema nikakve dileme, nije ovo nešto preterano bitno, ali moram da napomenem da ne bi ostalo nedorečeno, član 124. govori šta je postupak sa viškom deobne mase, odnosno sa viškom novca koji bi eventualno mogao da se desi. Kaže se - ako je preostala imovina u društvenoj ili državnoj svojini, prodaja i raspodela te imovine vršiće se u skladu sa propisima o privatizaciji. To je očigledna nelogičnost. Kako ćete novac da privatizujete? Ovo sam izneo više ilustracije radi, zbog neke pravno-tehničke neažurnosti i možda činjenice da je ipak ovaj tekst posle ovih dodataka mogao i malo bolje da se pravno-tehnički upakuje. U svakom slučaju, tekst u obliku koji smo dobili, u osnovi tekst prethodne vlade iz 2003. godine, jeste nesporan kvalitet, nesporan korak dalje. Poslanički klub Demokratske stranke, kako je rekao uvaženi kolega Vlahović, podržaće ovaj zakon. Naravno, smatramo da se ne sme dozvoliti da se amandmanima promeni njegova suština i ukoliko ostane u ovom obliku kakav je sada naš poslanički klub za njega glasa.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, po Poslovniku.
Pozivam se na član 100. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, mislim da je vređanje dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, posebno kada vređate inteligenciju građana Srbije, a posebno narodnih poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, svojih kolega, te sam se javio, a mogao sam čak i na repliku, sasvim je svejedno, vezano za neku hajku i harangu protiv Demokratske stranke koja se u prethodnom periodu odigravala. Moram da kažem da to nije samo smešno nego je prilično bezobzirno, ali u svakom slučaju krajnje nekorektno prema građanima Srbije koji nisu ni slepi, ni glupi, ni gluvi i koji su gledali šta je radila i kakvu je prljavu kampanju vodila Demokratska stranka sve vreme preko svojih medija, preko različitih nevladinih organizacija, u kojoj su svoje političke protivnike nazivali monstrumima koji vole da ratuju, koji će valjda da dovedu do propasti zemlje, do izolacije zemlje. Sve što su govorili lagali su, od prve do poslednje stvari. Ništa čudno u svemu tome što su lagali, već ono na čemu bih insistirao i što tražim od njih... a onda ću vam reći još jednu vrlo opasnu stvar koju su pripremili i za koju smo saznali iz štampe. Nadam se da će biti dovoljno pameti da se to predupredi. Ono što su pripremili jeste valjda da nam se ukidaju vize, da se stavimo na belu šengensku listu kao zemlja, da se skinu lanci i katanci, tako su nam obećali i oni koji su podržavali njihovog predsedničkog kandidata. Rekli su nam da neće više da se uvozi salata, čujem da dolaze šleperi salate i to sada u petak. Znači, nadam se da ćete konačno početi da radite to što ste rekli. Još ni za jedno novo radno mesto nismo čuli, osim nekoliko sekretarica koje se spremaju da pređu u Predsedništvo Srbije, a rekli ste da će da bude mnogo radnih mesta. Da vam sada kažem ono što jeste veliki problem i sa čim nemojte da se igrate. Čuo sam u medijima, dobili smo informaciju da će u Predsedništvu Srbije novi predsednik Srbije polagati zakletvu. Prema Ustavu Republike Srbije predsednik Republike polaže zakletvu pred Narodnom skupštinom Republike Srbije i njegovo je da dođe u ovu salu i pred narodnim poslanicima položi zakletvu, a ja čujem da će neko pozvati 250 poslanika da trči kod "druga Tita" preko ulice. Da vam nešto kažem, u pravljenju novog Josipa Broza da učestvujemo nećemo. Doći ćemo na polaganje zakletve ovde, čestitaćemo našem političkom protivniku, a da trčimo i da pokazujemo da je jedan čovek važniji od 250 narodnih poslanika, da radimo ono što rade pojedine novine, "Blic", "Danas" i još neke... (Predsedavajući:Gospodine Vučiću, vreme.) Naše vreme tek dolazi, videli ste to. Što se tiče vas, vreme druga Tita je prošlo, prošlo je odavno i nikada se vratiti neće i ne može jedan čovek da bude važniji od 250 narodnih poslanika. Vodite računa o tome. Nemojte tako da se ponašate. Znam ja da vi mislite da je ponovo revolucija pobedila. Nije, revolucija se približila kraju, 46%, samo malo nedostaje, vrlo malo, a to će da se nadomesti za mesec, dva ili tri kada budu videli koliko ste ih lagali oko lanaca, katanaca, salata, svega ostalog. Tada ćete da vidite kako ćete polako da se selite iz svih institucija organa vlasti.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, još nekoliko načelnih i principijelnih stavova Socijalističke partije Srbije o predloženom tekstu ovog zakona. Očigledno je da je ova materija dosta dobro sistematizovana u Predlogu zakona i tu čovek kada pravnički gleda ne može mnogo toga da zameri. Pošto ja nisam pravnik po obrazovanju nego ekonomista koji živi realan život u privredi, onda razmišljam uvek o tome kako ćemo ovaj zakon sprovoditi, odnosno kakve ćemo sve posledice imati po osnovu njegovog sprovođenja. Recimo, želim da ukažem na, po meni, jednu dosta delikatnu, da ne kažem opasnu odredbu u članu 40. koja govori o tome ko je sve ovlašćen da pokrene stečajni postupak. Vi ćete videti da je tu osim poverilaca za tu radnju ovlašćen i pravobranilac i ono što me posebno čudi, mada moram da se ogradim da nisam pravnik, da stečaj može pokrenuti i tužilac. Dakle, stečaj može pokrenuti i tužilac i prosto bih molio da neko ko tu materiju zna bolje od mene ukaže na realne odnose, odnosno racionalne razloge za jednu takvu odredbu. Pazite, nadležni javni tužilac može da pokrene stečajni postupak ako učini verovatnim da je stečajni dužnik nesposoban za plaćanje, a ima osnova za sumnju da je njegova nesposobnost plaćanja povezana sa izvršenjem krivičnog dela koje se goni po službenoj dužnosti. Ako ja dobro razumem ovaj stav člana 40. onda protiv svih vlasnika preduzeća, odnosno protiv svih preduzeća čiji su vlasnici na neki način na udaru zakona, Krivičnog, možemo iskoristiti priliku i pokrenuti stečaj nad njihovim firmama. Za mene je to nešto što ne spada u ovu oblast, ne spada u ovaj zakon, a onaj ko je počinio krivična dela treba da odgovara po Zakonu o krivičnim delima i da trpi sankcije. Mogli bismo mi sada kada smo maštoviti da povežemo to i sa nekim konkretnim ljudima, ali ja ne bih njihova imena pominjao, zato što nisam siguran da ću biti u pravu da su oni na udaru zakona ili da su počinili neka krivična dela koja mogu rezultirati i time da se protiv njihovih preduzeća pokrene postupak stečaja. Drugo, dosta se ovde govori o zaštiti poverilaca. Nema nikakve sumnje da jeste logika upravo u tome da se napravi bitna razlika između dužnika i poverioca i da se konačno dođe do takvog stanja da poverilac ima prednost u odnosu na dužnika; dakle, da ga i ovim zakonom zaštitimo, jer mi smo objektivno do sada u realnom životu imali situaciju da su više zaštićeni dužnici, i prema bankama i prema drugim privrednim subjektima, pa ako hoćete i prema državi. Ali, kada pogledam šta sve podrazumeva plan reorganizacije jednog preduzeća u kome je pokrenut stečajni postupak, onda mi se neka od ovih određenja učine nelogičnim. Na primer, mere za realizaciju plana reorganizacije - sada tu u članu 128. imate 22 mere koje u suštini jesu privredna aktivnost tog subjekta kao da nema stečaja; ili, ako se vratimo na rešenja sadašnjeg, važećeg zakona, to je zapravo jedna privredna aktivnost koja se odvija pod pokroviteljstvom stečajnog veća, odnosno stečajnog upravnika, ili, ako hoćete još bližu paralelu, kao radni stečaj. Šta je meni ovde interesantno i šta je suština? U okviru tog plana reorganizacije i mera koje se sprovode vi možete uzeti nov kredit, možete pribaviti novu investiciju. To bi bilo sve u redu da nema sledećih pitanja - hoće li poverioci, koji u suštini o tome odlučuju, razmišljati da je dobro za preduzeće uzeti srednjoročni ili kratkoročni kredit, ta sredstva uložiti u investicije, time proširiti obim poslova, odnosno proizvodnje ili usluga i zaposliti jedan broj ljudi. Ili će razmišljati o tome da je za njih efikasniji način bankrot, odnosno prodaja imovine iz koje će oni namiriti svoja potraživanja, naročito ako se ima na umu da je kredit trošak stečajnog postupka i dolazi u prvi isplatni red obaveza. To je jedan aspekt. Drugi je, koja je to poslovna banka ili finansijska institucija koja će odobriti kredit preduzeću koje je u stečaju? Sada tu dolazimo do suštine mog razmišljanja da mi po osnovu reorganizacije previše očekujemo i da neka obrazloženja koja idu u pravcu da reorganizacija treba da udahne nov život određenom privrednom subjektu nisu dovoljno realna ili su previše optimistička. Naše poslovne banke razmišljaju na način da preduzeće koje je u jednom periodu napravilo poslovni gubitak nije sposobno za bilo kakvo zaduženje. Kada dođete u poslovnu banku, ili komercijalnu, vi morate da ponesete bilans uspeha, bilans stanja iz čega se vidi da nemate gubitak, a da realno raspolažete imovinom koja je višestruko dovoljna za pokriće kredita koji želite da uzmete. Koji su to sada društveni mehanizmi koji omogućavaju stečajnom upravniku da dođe u posebnu banku i da kaže - meni treba pet ili 10 miliona dinara kredita, taj kredit hoću da iskoristim na taj i taj način i za koje namere. Ako bi bilo onako kako sam malopre govorio, da se kredit iskoristi za investiciju koja će pokrenuti ili povećati obim u tom preduzeću, to bi bilo u redu, ali ako bi se kredit uzimao isključivo zbog toga da se u postupku reorganizacije i primene ovih mera, a što je dozvoljeno, izmirivale obaveze prema poveriocima, onda imate problem. Pitanje je kojih poverilaca i pitanje je kako će se na toj relaciji poverilac - stečajni upravnik, dogovarati oko isplate potraživanja iz ovih kredita. Tvrdim da će u privatnom životu, odnosno realnom, ovo biti, da ne kažem sigurno, ali skoro sigurno i izvor korupcije. Napravićemo dogovor, stečajni upravnik će podići kredit, namiriće tog i tog poverioca i nema nikakvih posledica. Pitanje odgovornosti stečajnih upravnika ovde ne treba da se postavlja, ono mora da se podrazumeva, mada moram da kažem da se u nekim odredbama ovog zakona ta odgovornost na neki način diže na kvadrat, i to tako što će stečajni upravnik odgovarati svojom ličnom imovinom, ali nije dovoljno precizno rečeno koja je to imovina, u kojoj vrednosti, postoje li neki limiti, neki minimum. Postojaće stečajni upravnici koji su stručni za obavljanje određenog posla, koji su preduzetnici kako je to ovde definisano, mada mi je to sporno, registrovali su delatnost koja se zove tako i tako, obavljaće između ostalog i poslove stečajnih upravnika, ali nemaju nikakvu imovinu. Nema nikakvu imovinu, živi u stanju sa roditeljima, jeste mlad čovek, stručan, perspektivan, obrazovan, položio stručni ispit, dobio licencu, ispunjava sve uslove za stečajnog upravnika, ali nema imovine. Pitanje je da li uopšte treba da imovina bude kao neka zaloga koja će garantovati da neki stečajni upravnik obavlja taj posao na način koji je primeren ovom zakonu, ali, pre svega, očekivanjima od tog stečajnog upravnika. Ja ne bih bio stečajni upravnik ni u jednoj firmi gde bi me obavezali da na ovaj način garantujem da će se nešto desiti ili se neće desiti. Postoje stvari koje su ipak bez uticaja stečajnog upravnika, a iz njih se može izvesti kvalifikacija da je pričinjena šteta pravnom subjektu nad kojim se vrši postupak stečaja. Za mene je to dosta problematičan pojam. Mislim da o tome treba da razmislimo; mi smo ovde podneli odgovarajući amandman i videćemo kako će se stvari dalje odvijati. Uzmite, recimo, kada ne može da se završi reorganizacija onako kako mi ovde u zakonu planiramo i očekujemo, onda ide bankrot, odnosno prodaja. Još samo nekoliko trenutaka da zadržim vašu pažnju na prodaji. Ona ide po pravilu javnim nadmetanjem, prikupljanjem ponuda itd, ali je stečajni upravnik ovlašćen da imovinu preduzeća prodaje i slobodnom pogodbom. Da li se smatra da je to u redu? Možemo li toliko poverenja imati u sve te ljude koji će prodavati slobodnom pogodbom? To je jedan od izvora korupcije, budite ubeđeni, i nema nikakve sumnje da ćemo imati i takvih stečajnih upravnika i takvih preduzeća u kojima se fingira javno nadmetanje i prikupljanje ponuda upravo zato da bi se skinula prodajna cena i da bi se omogućila prodaja slobodnom pogodbom. Mislim da ne treba ni dozvoliti tu mogućnost, jer nosi te opasnosti sa sobom o kojima govorim, a mogao bih i šire. Konačno, kada je u pitanju redosled namirivanja poverilaca, mi pričamo o tome da su poverioci najvažniji i slažem se, ali oni su ipak četvrti isplatni red kada se namiruje iz stečajne mase. Prvi su troškovi stečaja, što je za mene logično. Drugi su zarade radnika i PIO, i to je logično. Zašto je država ispred poverilaca? Zašto uopšte postoji taj isplatni red? Zašto služba društvenih prihoda, odnosno javnih prihoda ima prednost nad drugim poveriocima? Ili u okviru tog drugog isplatnog reda koji se odnosi na radnike. Ovde se kaže, i to jeste napredak, da će radnici imati pravo da se drugi u redosledu namire po osnovu neisplaćenih zarada u visini minimalnih ličnih dohodaka za poslednjih godinu dana, dve godine za poreze i doprinose po osnovu PIO. Na prvi pogled dobro je. Zašto se sada ovde pravi razlika doprinosa za penzijsko i invalidsko dve godine, a zarada jedna godina. Zašto se uopšte govori o godinama? Kada jedno preduzeće ode u stečaj, naročito ako je reč o društvenim preduzećima, onda se podrazumeva da je najveći broj radnika i stvorio to preduzeće i da ima pravo prednosti u odnosu na druge poverioce u pogledu svih potraživanja po osnovu zarade. To je stav Socijalističke partije, ali to je stav svakog običnog čoveka koji kaže - zašto samo godinu dana, a pet godina nisam primio ništa? Zašto samo dve godine penziono i invalidsko osiguranje, a pet godina mi firma nije uplaćivala doprinose po osnovu penzionog i invalidskog osiguranja? To je problem. Ko će tu razliku da namiri da bi se povezao radni staž tim ljudima? Zato sam govorio o tome da ovo jeste kompleksno pitanje i da nije samo pitanje ovog zakona, nego i mnogih drugih zakona, i ministarstava i ukupnog funkcionisanja Vlade. Znam da su siromašni penzioni fondovi, znam da ne postoje neki posebni izvori za namirivanje ovakvih obaveza po osnovu doprinosa za povezivanje staža, jer imate ljude koji su sa 35 godina radnog staža dočekali da im preduzeće ode u stečaj i da samo za jednu godinu mogu da povežu staž, a za četiri godine do penzije ne mogu, ili unazad četiri godine. To su problemi koji se dešavaju ili će se dešavati u realnom životu. Ne verujem ja mnogo ovima koji će od 5. ili kog jula biti ambasadori srpske privrede. Oni su mnogo toga obećavali i baš me interesuje da li ćemo stvarno imati ambasadore srpske privrede, koji će doneti neke nove investicije u Srbiju, koje jesu preduslov za novo zapošljavanje, za pokretanje proizvodnje i usluga i preduslov za prihvat ovih radnika koji će neminovno ostati bez posla po ovom zakonu o stečaju. Ostajali su bez posla i po prethodnom zakonu. To možda i nije bilo suštinsko pitanje kakav je sadržaj zakona, nego koliko se to do kraja primenjivalo. Ako i ovaj zakon ne bude primenjivan, imaćemo problem. Ako ga budemo primenjivali imaćemo takođe problem, ali problem koji se jednostavno mora desiti. Država mora biti spremna samo da amortizuje posledice tog problema aktiviranjem sopstvenih investicija iz agrarnog budžeta, a to je uslov; mora se obezbediti sprovođenje agrarnog budžeta i njegova potpuna realizacija da bi se zaposlio jedan broj ljudi u poljoprivredi, mora se obezbediti realizacija programa koji se tiču kapitalnih investicija i tog ministarstva i mora se obezbediti takva politička i ekonomska klima u Srbiji koja će privući pre svega strane investicije i direktne investicije u našu privredu, a koja će omogućiti prihvat ovih ljudi koji će realno biti u stanju socijalne ugroženosti. Tu nema politizacije. To mora da bude pitanje na kojem valja postići konsenzus u državi Srbiji, i u ovoj skupštini, i u ministarstvu i političkim strankama. Ko god dođe na vlast, pre ili kasnije, imaće problem sprovođenja zakona o stečaju. Što budemo spremniji da se sa tim problemom suočimo, što zakoni koje ćemo donositi budu primereniji toj budućoj situaciji, što budemo realno više uvažili potrebu da se o tim pitanjima dogovorimo i da sprovodimo odgovarajuću politiku, to ćemo biti bliže cilju ne da imamo povećanje broja nezaposlenih sa milion na dva miliona, što je preteća opasnost, nego da imamo obrnut proces smanjivanja broja nezaposlenih sa milion na 500.000, a jednog dana možda i da budemo blizu te tzv. pune zaposlenosti. Samo jedna rečenica povodom stečajnih upravnika i licenciranja. Ljudi, hoćemo li jedanput prestati da formiramo agencije? Moj mentalni sklop ne može više da prihvati nijednu agenciju. Sada imamo agenciju za licenciranje stečajnih upravnika. Nad tom agencijom nadzor vrši Ministarstvo za privredu. Zašto Ministarstvo za privredu ne licencira ove stečajne upravnike? Šta će njima agencija? Šta će nama sada neki novi zaposleni aparat, koji će sada imati samo taj posao da licencira stečajne upravnike? Što to Ministarstvo ne radi? Moram da ostavim kolegi Krstiću vreme. Ovde završavam.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo poslanici, mogu da kažem da sam mnogo više očekivao od ovog zakona, kako je on najavljivan i od strane Vlade Republike Srbije kao predlagača i od medija koji su to radili u ime Vlade Republike Srbije. Međutim, kada sam pregledao Predlog zakona, video sam da tu nema ničeg novog značajnog za stečajni postupak. Reč je o tome da se u neku ruku taj postupak, može da se kaže, malo bolje dovodi u red. Čuo sam za ovom govornicom da je ovo u stvari zakon koji je napisala prethodna vlada i da nije jasno šta je ova vlada toliko dugo čekala da se ovaj zakon donese. Postavljam pitanje zašto ovaj zakon nije donesen, kako vi to volite da kažete, 6. oktobra? Jer, verovatno se čekalo da Janjušević i Kolesar kao stečajni upravnici i grobari srpske privrede završe posao, pa kada se otvorila afera, prethodna vlada je napisala jedan ovakav zakon. Sam zakon više se bavi naplatom troškova stečajnog postupka, nego izmirenjem obaveza prema poveriocima. Prvi koji je kao na listi prioriteta jeste stečajni upravnik. Stečajni upravnik će, nažalost, izgleda postati jedno od osnovnih zanimanja u Srbiji, u ovom haosu koji je izazvan tom demokratskom revolucijom koju ste vi stvorili. Tako se još u članu 4. stav 2. u Predlogu zakona kaže da stečajni upravnik može biti lice koje ima najmanje tri godine radnog iskustva. Nigde ne piše kog radnog iskustva, osim stručne spreme, da mora biti visoka. Mogao je čovek i da kupi diplomu, većina ljudi zna kako je došao do te diplome i stekao je radno iskustvo kao portir, tri godine, pa će zahvaljujući nekoj licenci (videćemo kako će one da se dobijaju) moći da upravlja preduzećima koja su u najtežoj situaciji. To da se stečajni postupak više bavi troškovima stečajnog upravnika i naknadom vidi se još u članu 12. Predloga zakona, gde u stavu 1. tačka 3) piše da stečajni sudija, između ostalog, određuje preliminarnu naknadu i nagradu stečajnom upravniku. Još pre nego što je počeo da obavlja taj posao gospodin stečajni upravnik je dobio naknadu za svoj rad. Dalje se postupak vodi tako što (u članu 17.) ako preduzeće nema novca, stečajni upravnik može da osigura imovinu usled štete koja može da nastane višom silom, ali isto tako može i da podigne kredit i da namiri troškove svog rada u tom preduzeću, bez obzira kakav ishod bude bio. To se vidi i u onoj raspodeli i platnim razredima, mislim da je to član 35. Kolega poslanik ovde reče da potpuno razume, da je to u redu. Ne slažem se sa njim da u prvi isplatni red spadaju potraživanja po osnovu stečajnog postupka u koji ulaze sva potraživanja koja se po ovom zakonu smatraju troškovima stečajnog postupka. To nije u redu. Sve drugo može da bude prioritet pre ovoga, jer ako je ovo poslednji razred za izmirenje obaveza, daje nam kakvu-takvu garanciju da će taj stečajni upravnik korektno da vodi taj posao stečajnog postupka, jer će biti sudbinski zainteresovan da rad u stečajnom postupku naplati kako treba. U tom slučaju moraće dobro da vodi stečajni postupak prema svim drugimpoveriocima, da bi on došao na red da primi naknadu. Postavlja se pitanje – ko je dužan da pokrene stečajni postupak? Po dosadašnjem zakonu to je radio Zavod za obračun i plaćanje do njegovog ukidanja, a kasnije Narodna banka Srbije. Sada se kaže, u ovom zakonu – stečajni postupak se pokreće predlogom poverioca ili stečajnog dužnika, pa onda može i tužilac itd., da bi opet došli na ovaj deo koji se odnosi na naknade za stečajni postupak, a to je – predlagač je dužan da u roku od 10 dana od dana dobijanja naloga od suda uplati avans na ime troškova stečajnog postupka, koji obuhvataju troškove oglasa i troškove stečajnog upravnika, u visini koju odredi stečajno veće. Taj koji je napisao ovakav zakon nikada nije vodio nijednu parnicu u Trgovinskom sudu. Nikad nije pokušao ni jedno svoje potraživanje da naplati preko Trgovinskog suda, gde će za svaki podnesak da plaća taksu, za svaku radnju koju bude uradio moraće da plaća takse i kada dobije pravosnažnu sudsku presudu čekaće godinama da se ta sudska presuda izvrši. Zato traži sud da se odmah namiri. Po meni bi bolje bilo da sud bude poslednji, jer će onda da žuri da izvede postupak do kraja i da zaštiti poverioce od ovakvog načina poslovanja. Sam zakon u jednom delu kaže – stečajni postupak ne može da se otpočne protiv lica čija je imovina manja od vrednosti stečajnog postupka. Prvo, mora da se uradi Zakon o preduzećima, jer danas na sceni imamo u privredi Srbije privredne subjekte gde je osnivač jedan isti čovek, jedno isto lice, da li je to građanin ili su to neka druga, pravna lica koja taj posao rade, koja idu, nabavljaju robu, otkupljuju robu, fakturišu robu u svom preduzeću i preko njega obavljaju poslovanje, a obaveze prema poveriocima ostaju prema tom malom preduzeću koje nema nikakvu svoju imovinu. Kada bi se malo više začeprkalo po toj imovini, videlo bi se da onim drugim potraživanjima koja ne predstavljaju vrednost imovine i te kako ima šta da se naplati. Međutim, ovaj zakon to u startu sprečava. Ne možete da pokrenete stečajni postupak ako je vrednost imovine subjekta nad kojim se sprovodi stečajni postupak manja od troškova stečajnog postupka. To su problemi koji se dešavaju u privredi. Stečajni postupak sada prvi put po ovom zakonu može da se vodi i prema preduzetnicima, što do sada nije bila praksa; samo su pravna lica bila ta prema kojima je stečajni postupak mogao da se vodi. Ali, ja sada tvrdim da se preduzetnici stavljaju u nepovoljan položaj u odnosu na osnivače pravnih lica, zato što preduzetnik odgovara svojom imovinom i imovinom članova svoje uže porodice. Osnivač pravnog lica koji je građanin, može da se stavi znak jednakosti, preduzetnik odgovara samo imovinom svog preduzeća. Vreme je da se ukine pravno lice sa ograničenom odgovornošću i da se, još pre donošenja ovog zakona, donesu izmene i dopune Zakona o preduzećima i da sva preduzeća budu sa potpunom odgovornošću i da svaki osnivač odgovara svojom imovinom i imovinom članova svoje uže porodice za troškove ili štetu koju njegovo preduzeće može da napravi. To je jedini način ako hoćemo da zaštitimo privredu. Ako hoćemo da zaštitimo stečajne upravnike, ako hoćemo da zaštitimo sudove, donećemo jedan ovakav zakon. Kao da sve naruku ide i kao da su budući stečajni upravnici pisali ovaj zakon, postoji problem što nigde u zakonu nije precizirano u koliko preduzeća stečajni upravnik može u jednom trenutku da vodi postupak. To je problem koji nastaje. Imaćete situaciju da 10, 15, 20, 30 preduzeća koja su u stečaju vodi jedan te isti čovek. Objasnite kako je to moguće, da će preduzeća koja su ranije imala svog direktora, a nisu uspela dobro da posluju, sada stečajni upravnik da izvede na pravi put, da ih izvuče iz krize. Nema od toga ništa. U članu 100. i 102. vidim prvi put jednu određenu vrstu retroaktivnosti u poslovanju preduzeća, pa se kaže – pravni posao ili pravna radnja kojima se jednom poveriocu pruža obezbeđenje ili daje namirenje koje on uopšte nije imao pravo da traži ili je imao pravo da traži, ali ne na način i u vreme kada je preduzeto, mogu se pobijati ako su preduzeti u poslednjih šest meseci. Kao da je moguće da predvidite, ako poslujete sa nekim preduzećem, hoće li ono biti platežno sposobno šest meseci unapred. Ili, da stvar bude još gora, u članu 102. – pravni posao odnosno pravna radnja zaključeni, odnosno preduzeti u poslednjih pet godina pre podnošenja predloga za pokretanje stečajnog postupka ili posle toga, sa namerom oštećenja jednog ili više poverilaca, mogu se pobijati ako je saugovarač stečajnog dužnika znao za nameru stečajnog dužnika. Znači, ako je neko svoje potraživanje namirio pre pet godina, u stečajnom postupku to njegovo potraživanje može da se ospori i da još vraća novac koji mu po svim drugim zakonskim i moralnim pravima pripada. Ili je možda član 102. predložen zbog petooktobarske revolucije i kriznih štabova koji su ovakvu situaciju pravili u našoj privredi.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a neka se pripremi narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, tokom više razgovora koje sam uoči predlaganja ovog zakona imao sa privrednicima koji razmišljaju strateški o srpskoj privredi, vide je kao tržišni konkurenti, ali sa onima koji se bore na srpskom tržištu i muku muče da naplate svoja potraživanja, video sam zajedničku zapitanost i ohrabrenje. Da li je moguće da će konačno prestati da važi Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji, zakon koji je donet još 1989. godine i koji zaista predstavlja relikt jednog načina razmišljanja, jedne filozofije u privredi da oni koji ne posluju dobro, nemaju poslovnu viziju, strategiju, koji ne plaćaju svoje obaveze budu zaštićeni u dugotrajnim stečajnim postupcima samo zato da bi se sačuvao socijalni mir i održala fiktivna radna mesta. Osnovni problem u tom načinu razmišljanja bio je što je dužnik bio zaštićen. Taj Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji poverioce je tretirao samo kada je potrebno da se pribavi mišljenje. Znači, dužnik je bio zaštićen i veštački se održavao u privrednom životu, jedan privredni subjekat koji nije mogao da se takmiči na tržištu, koji nije imao poslovnu viziju i strategiju i pokušao je da na tržištu učestvuje sa jednim dopingom u vidu finansijske podrške, a stvarni se problemi nisu rešavali. Činjenica je da novi predloženi zakon pravi kopernikanski obrt u poziciji poverioca. To je prvi takav zakon u našem pravnom sistemu koji poverioca zaista tretira na pravi način - on je u tom poslovnom odnosu oštećen, on ima potraživanje prema drugim subjektima, i, za razliku od sada važećeg zakona, gde je odbor poverilaca bio fakultativan organ, gde je bio samo konsultovan, gde nije bitno učestvovao u donošenju ključnih odluka kada jepitanju stečajni dužnik, po predloženom zakonu o stečajnom postupku poverioci donose ključne odluke o sudbini stečajnog dužnika. Oni su najviše zainteresovani da se status stečajnog dužnika reši bilo bankrotstvom, prodajom imovine, bilo reorganizacijom, i kako oni procene da je u njihovom interesu tj. da će se više i bolje namiriti, doneće takvu odluku. Ono što je ovde više puta isticano, to je da su stečajni postupci dugotrajno vođeni, i po sedam godina, samo zato da bi se sačuvao socijalni mir. Ali, činjenica je da se tako fiktivno sačuvan socijalni mir brzo pretvarao u socijalnu bombu i mi imamo priliku da se sa tim suočimo upravo u današnjoj situaciji u srpskoj privredi. Nadam se da je zato početak primene ovog zakona jedno pravo suočenje sa stvarnošću, sa činjenicom da je većina srpske privrede u faktičkom stečaju, ali je to i strateški zakon jer otvara mogućnost da na tržištu ostanu samo oni koji imaju mogućnost da se takmiče, da svojom poslovnom strategijom, svojom proizvodnjom uspevaju da ostanu na srpskom tržištu i da posluju pozitivno. Istaći ću ono što su bitne promene u ovom zakonu. To su – uvođenje dva nova obavezujuća organa u stečajni postupak, a to su skupština poverilaca i odbor poverilaca, i reorganizacija kao jedan od puteva ozdravljenja stečajnog dužnika, a u isto vreme i namirenje potraživanja stečajnih poverilaca. Bitno je napomenuti da se odnos stečajnih subjekata promenio u odnosu na Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji. U važećem zakonu mi smo imali prevagu stečajnog veća. Važne i bitne odluke je donosio i stečajni sudija, dok je stečajni upravnik, koji nije bio u većini slučajeva ni kompetentan, ni stručan, vodio neke poslove a u stvari strateške odluke su se donosile izvan njegovih okvira. Po sadašnjem zakonu će stečajni upravnik, koji će dobiti licencu, biti edukovan i imaće zaista velika operativna ovlašćenja ali i veliku odgovornost. Zaista će biti menadžer stečajnog dužnika i moći će da donosi ključne odluke u poslovanju. Stečajnom sudiji i stečajnom dužniku ostavlja se nadzor i odluke kada je u pitanju saglasnost u nacrtu za glavnu deobu stečajne mase. Važeći Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji nije imao nijedan definisani rok za izvršenje pojedinih stečajnih radnji. Upravo za razliku od tog zakona, predloženi zakon vrlo jasno ima definisane i precizirane rokove – kada se mora održati prva poverilačka skupština; kada se mora završiti prethodni stečajni postupak; kada se mora izvršiti namirenje; u kom roku mora da se podnese plan za reorganizaciju i kada mora da se izvrši namirenje iz stečajne mase. Tu su bile i neke projekcije da bi stečajni postupak najduže mogao da traje godinu dana, što je zaista ohrabrenje u odnosu na stanje koje sada imamo. Imamo jasno definisane uslove kada se može smatrati da postoji nesposobnost za plaćanje, manje razloga po kojima se može voditi prethodni stečajni postupak, što je vrlo bitno, jer je prethodni stečajni postupak odugovlačio celost postupka. Ono što jeste važno – konačno da se izostavi iz našeg pravnog sistema tzv. prinudno poravnanje, koje je u stvari u velikoj meri predstavljalo problem i pitanje odugovlačenja vođenja stečajnog postupka. Što se tiče pitanja reorganizacije, moram da istaknem da su mere koje se predlažu u ovom planu reorganizacije vrlo jasne i da zaista predstavljaju put ozdravljenja stečajnog dužnika. Ovde je bila više puta izražena sumnja da li će odbor stečajnih poverilaca i skupština poverilaca prihvatiti da stečajni dužnik uđe u reorganizaciju, da li imaju sigurnost naplate svog potraživanja. Pa, ako se pogleda u članu 127, koji govori o planu reorganizacije, tačka 9) jasno kaže da plan reorganizacije mora da sadrži finansijsku projekciju, bilans stanja i izveštaj o novčanim tokovima u narednih pet godina. Upravo na skupštini poverilaca o ovome će se raspravljati. Ako oni koji su najviše zainteresovani za sudbinu stečajnog dužnika procene da jednom od mera reorganizacije, a više ih je tu navedeno: zatvaranje neprofitabilnih pogona, promena delatnosti, pretvaranje duga u akcijski kapital, neke interesantnije, ili pribavljanje nove investicije, mogu da dovedu takvo preduzeće, koje ima potencijale, do toga da se oporavi, u situaciju da ostvari takav pozitivan uspeh da bi se njihova potraživanja bolje naplatila nego da se ide u bankrotstvo, sasvim je sigurno da će takve planove reorganizacije i prihvatiti. U sredini iz koje dolazim, a to je Bačka Palanka, ima preduzeća koja su u teškoj situaciji, npr. "Majevica", TK "Dunav", "Marina", "Merkur", međutim potrebno je da se upravo uđe u jedan ovakav proces reorganizacije da bi se ta preduzeća stavila na noge i da bi se zaista zadržala prava radna mesta, da bi zaposleni zaista primali zarade, imali uplaćene doprinose, a ne kao što je sada – većina tih radnih mesta su fiktivna, ne postoje, a zaposleni se izvan njih snalaze na razne načine na tzv. sivom tržištu. Kada je u pitanju prodaja, unovčenje stečajne mase, sva tri načina koja su ovde predložena daju sigurnost da će se unovčiti stečajna masa, no imao sam jednu ličnu dilemu kada je u pitanju pozicija poverilaca u postupku namirenja iz stečajne mase. U odnosu na strateško opredeljenje u samom zakonu njihova pozicija se jača. U samom postupku unovčenja stečajne mase njihova pozicija je nešto slabija, tako da je možda bilo bolje rešenje da se njihova pozicija po tom pitanju jača, kada je u pitanju prigovor, ulaganje prigovora, mogućnost primedbi na visinu ostvarenih sredstava prilikom unovčenja stečajne mase. U svakom slučaju DS će podržati ovaj predlog zakona. Smatramo da je on reformski, strateški zakon u srpskoj privredi, da jeste suočenje sa stvarnošću. Imaćemo situaciju da ćemo videti koja su to preduzeća na srpskom tržištu konkurentna, koja mogu da se takmiče, ali je to jedini način da se konačno uredi stanje na srpskom tržištu. Verujem da će on predstavljati put u ozdravljenje srpske privrede i da će ona preduzeća koja budu imala strategiju i konkurentnu proizvodnju, dobar menadžment, posle rešavanja svih ovih velikih problema – nenaplaćena potraživanja, unutrašnji dug u našoj državi, moći da se uspešno takmiče u narednom periodu i na evropskom tržištu, kojem svi težimo.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Novaković.
Poštovani narodni poslanici, nisam sumnjao da ovaj predlog zakona nije napisao prethodni režim, jer, uz Zakon o radu, ovaj zakon o stečaju će najverovatnije upropastiti ono malo naše privrede koja radi. Imam utisak da su ovaj zakon o stečaju pisali ljudi koji nikada nisu radili u privrednim organizacijama, tako da ako se taj stečaj primeni u bilo kojoj organizaciji, ta organizacija ne da će se reorganizovati, nego će bankrotirati, i to u prvim danima sprovođenja stečaja. Misleći da je privatizacija prethodne vlasti sprovedena po njihovoj zamisli i dat Predlog zakona o stečaju, ovakav kakav jeste, saradnja onog Zakona o radu i ovog predloga zakona o stečaju, da se što više uništi privreda u Srbiji. Umesto da se donese neki predlog zakona o stečaju da bi se u nekom slučaju i reorganizovalo neko preduzeće, mislim da je ovaj zakon o stečaju to doneo da bi se što pre ta radna organizacija, na osnovu Zakona o radu i na osnovu nekih marifetluka koji se već vode u našoj privredi. Zakonodavac je možda morao da u pisanju predloga ovog zakona pozove neke ljude koji su iz privrede, da pozove stečajne upravnike, stečajne sudije, sudije stečajnog veća, da bi se mogao ovaj predlog zakona doneti na dobrobit te radne organizacije gde će se on primenjivati. Zakonodavac predlaže u ovom stečaju, u stečajnom postupku, da se ovlasti stečajni upravnik, stečajni sudija i poverioci. Mislim da je prethodni zakon o stečaju bio praktičniji i primenljiviji u preduzećima gde se stečajni postupak uvodi, iz prostog razloga što ima raznoraznih problema prilikom vođenja stečaja, koji nisu ni jednim ni drugim predlogom zakona o stečaju uvedeni u neku tačku. Ima preduzeća koja ne rade, praktično, već tri, četiri godine. Radnici su na birou, a sada uvodite stečaj. Kako se može pokrenuti stečaj, ko će da plati? Poverioci neće hteti da pokrenu stečaj zato što su to veća sredstva. Poverilac hoće da naplati svoju hipoteku, hoće da se obezbedi. Njima je u interesu da se što pre uvede stečaj, ali sa bankrotom, odnosno sa likvidacijom. Prethodni zakon je bio, u neku ruku, bolji kada su u pitanju i poverilac i stečajno veće. Pazite jednu stvar – stečajni upravnik ne može voditi jednu organizaciju koja je u takvoj dubiozi da bez ikakve pomoći ne može da krene proizvodnja. Onaj zakon ne govori o radnom stečaju, nego govori o likvidaciji, ali je neki nepisani zakon bio u tadašnjim privrednim sudovima da se prećutno vodi radni stečaj. I u onom i u ovom slučaju, kada je u pitanju reorganizacija, sumnjam da postoje mogućnosti da se reorganizuje ta radna organizacija, iz prostog razloga što neko ko je došao do dna, a da ima sa svih strana hipoteke, nema mogućnosti da reorganizuje, odnosno da uvede radni stečaj. Kažem, velika ovlašćenja su data stečajnom upravniku. Imam utisak, kada su u pitanju licence za stečajne upravnike, da mi imamo nameru da 10-20 godina obučavamo stečajne upravnike i da imamo toliko privrednih organizacija da ćemo i 20 godina uvoditi stečaje. Iskreno se nadam da će za godinu, godinu i po dana, kako ovaj predlog zakona govori o bankrotu i reorganizaciji privrednih preduzeća, da će se to završiti za nekih godinu ili godinu i po dana. Šta ćemo da radimo sa tim stečajnim upravnicima kada oni budu neki profesionalni stečajni upravnici? Verovatno će mnogi od njih napustiti svoja radna mesta, jer su primamljiva primanja stečajnih upravnika u nekim privrednim organizacijama, jer poverioci plaćaju stečajne upravnike da bi mogli da vladaju sa njima. Prema tome, ne vidim nikakvog razloga zašto je ovaj predlog zakona o stečaju uvršćen u dnevni red Skupštine Srbije i danas je na dnevnom redu, jer takav zakon, kakav je ovaj predlog zakona o stečaju, ne može se primeniti ni u jednoj privrednoj organizaciji u kojoj se uvodi stečaj, samo zato što su članovi ovog predloga zakona doneseni da se što pre ta privredna organizacija proda, da bi se poverioci namirili iz te stečajne mase. Kada se govori o toj stečajnoj masi, moram da napomenem da su mnoge agencije koje su vršile procenu kapitala raznoraznim privrednim organizacijama do te mere srozale kapital da se zato i dešavaju takve prodaje naših privrednih organizacija, kapitalnih, da bi se moglo kupiti za nekih tri ili deset evra. Moramo pokušati da rešimo problem ovog zakona o stečaju da bismo mogli da sprovedemo nešto o čemu se govori u ovom predlogu zakona – reorganizaciju ili radni stečaj, da bismo mogli imati nadu da neku privrednu organizaciju pokrenemo iz mrtvila i da bismo mogli da zaposlimo naše ljude. Ovakvim načinom i ovakvim predlogom zakona, ne verujem da će ijedan naš mlad čovek naći radno mesto u bilo kom preduzeću u kojem se uvede stečajni postupak, tako da imam utisak da bi trebalo ovaj predlog zakona, ukoliko su voljni predlagači, skinuti sa dnevnog reda i da se onaj prethodni zakon sprovede i da se da ovlašćenje...
Dajem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 15,55 časova.]] Poštovani narodni poslanici, pre početka da utvrdimo da li postoji kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 87 poslanika. Nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, a neka se pripremi narodni poslanik Svetislav Krstić.
Drage dame narodne poslanice, gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan od veoma važnih sistemskih procesnih zakona pa ću, pre nego što počnem da ga hvalim, da apelujem na gospodina ministra, koji je tu, da nam što pre dostavi i druga dva nedostajuća da upotpunimo sliku. Radi se o zakonu o izvršnom postupku i zakonu o parničnom postupku. Tek tada ćemo imati potpuno jasnu sliku koliko je ovaj zakon o stečajnom postupku dobar. Nije lako puno hvaliti nešto što je dobro, mnogo je lakše kuditi čak i ono što je dobro, pa ću isto tako da kažem da lično, kao advokat sa 30 i više godina staža upravo u ovoj materiji, imam određene primedbe na taj zakon, a prva među njima je da mi se čini da je zakon blag. Inače sam pristalica pravila "dura lex, sed lex" - "oštar zakon, ali zakon" i mislim da u kaznenim odredbama možda nije obuhvaćeno sve ono što bi trebalo da bude, ali s obzirom da su rokovi predviđeni ovim zakonom izuzetno kratki i siguran sam da će izazvati određene probleme u praksi poštovanje ovakvih rokova, možda je i ovo dobro rešenje, da kroz određeno vreme vidimo mogu li sudovi da isprate ovakvu dinamiku i ovakvu brzinu sprovođenja stečajnih postupaka, pa tek onda da odredimo ozbiljnije sankcije ili da eventualno dobijemo novi predlog sa eventualno modifikovanim rokovima. Ni ja nisam siguran da sudovi mogu da ispoštuju ovu brzinu kako je to ovim zakonom, što se rokova tiče, postavljeno. Druga stvar koja meni lično smeta je određen prioritet države u naplati potraživanja. Naime, tačno je da je država u principu i najveći poverilac, ali takav najveći poverilac koji ima bezbroj drugih mogućnosti da ne dospe u poziciju da bude najveći poverilac. Međutim, kroz isplatne redove, iako je pravo države relativno ograničeno, ono ipak postoji, pa su oni pravi poverioci, koji su možda svojom neobazrivošću došli u tu poziciju, stavljeni iza države. To mi malo smeta. Sve ostalo je odlično, sve ostalo je vrlo efikasno, sve ostalo je vrlo lako i vrlo jasno. Mi pred sobom imamo jedan lep i kvalitetan zakon. Posebno sam oduševljen zakonom o licenciranju stečajnih upravnika, iako ova tačka nije sada na dnevnom redu. Mislim da je ovo krajnje vreme da se jedan takav zakon donese i pretpostavljam da će osim imenika kao službenog upisnika licenciranih stečajnih upravnika vrlo brzo svetlost dana ugledati i jedna javna baza podataka koja će nam omogućiti da u svakom momentu utvrdimo i vidimo ko su ti ljudi koji će činiti jedno telo i iz kojih će se birati i imenovati stečajni upravnici. Ako stvari zovemo njihovim imenom i ako koristimo prave termine, onda ne mogu da kažem da mi ne smeta pokušaj da kroz zakon o stečajnom postupku kolege iz najveće opozicione stranke provlače jednu socijalnu notu. Mislim da to jedno sa drugim nikako ne može da ima veze, da je, naprotiv, stečaj kraj svake socijalne priče. Drugo je pitanje odgovornosti i drugih posledica koje po radnike otvaranje, vođenje i zaključivanje jednog stečajnog postupka ima. Prema tome, ne vidim kako logički te dve stvari uopšte povezati, stečaj i eventualni njegov uticaj na socijalnu politiku i obrnuto. Firma radi ili ne radi, može da radi ili ne može da radi, i tu već jednom moramo da budemo potpuno jasni. Kada je nečemu kraj treba ga stvarno zatvoriti. Ovako imamo bezbroj bunara po Srbiji koji su presušeni. Mi ih nešto održavamo, farbamo, molujemo, ali vode u njima nema. Treba ih konačno jednom sve lepo zatravniti, zapušiti, otvoriti spomen-česme tamo gde za to ima uslova i urediti čitavo to polje kako treba. G17 plus će svakako glasati za ovaj zakon, jer ove primedbe koje lično imam nisu ozbiljne u tolikoj meri da bi mogle da izazovu bilo kakav suprotan zaključak.
Reč ima narodni poslanik Svetislav Krstić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želeo bih samo da malo prokomentarišem zadnjih par rečenica mog uvaženog kolege iz Novog Sada, mislim na kolegu Nikolu. Rekao je da ne vidi nikakvu vezu između stečaja i socijalne politike, dakle, da stečaj predstavlja kraj. Mislim da se reč "stečaj" doživljava u jednoj pogrešnoj konotaciji. Ovde se kod nas pod stečajem podrazumeva likvidacija, i to prinudna likvidacija određene firme. Stečaj treba da bude postupak, između ostalog, i za ozdravljenje onih firmi koje se mogu ozdraviti, a ne neka prinudna likvidacija, bankrot i slično. Šta se dešava sa ljudima koji su zaposleni u toj firmi nakon proglašenja stečaja i ostaju na birou, odnosno ostaju bez posla? To je očigledno jedan aspekt o kome se mora voditi računa. Naravno, ne znači da zakon o stečaju, koji definiše stečajni postupak, mora do kraja da razreši celu ovu problematiku. Postoje i drugi zakoni koji se bave elementima socijalne politike, ali u svakom slučaju, sam postupak stečaja mora da podrazumeva i taj socijalni momenat. Samo bih da podsetim neke od kolega koji se sećaju, neki su to zaboravili, a nekiverovatno nisu ni znali, da je početkom 1990. godine u srpskoj privredi započeo talas reformi, talas privatizacije i da po tome nismo zaostajali mi ovde u Srbiji za nekim republikama bivše SFRJ, a i zemljama u okruženju. Ja sam bio protagonista u jednom stečaju, to je možda najveći stečajni postupak ili jedan od najvećih koji je rađen u našoj zemlji, a to je stečaj Fabrike sintetičkog kaučuka u Elemiru. U tom postupku koji je trajao manje od godinu dana, urađen je relativno brzo, za kratko vreme, izvršen je stečaj i ta fabrika je ozdravljena. Jedan veliki gubitaš je postao jedna od najproduktivnijih fabrika u sastavu pančevačke Petrohemije. Zbog čega ovo govorim? Pre početka stečaja u Fabrici sintetičkog kaučuka je bilo zaposleno negde oko 980 radnika, nakon stečaja ostalo je 443 radnika, a šta je sa onom razlikom - za tih 500 radnika je bio napravljen adekvatan socijalni program i ti ljudi nisu ostali bez posla. Znači, svi učesnici u stečaju, Vojvođanska banka, pančevačka Petrohemija, SO Zrenjanin itd. obavezali su se i napravili program kako da se zbrinu ljudi koji su zbog stečaja, zbog ozdravljenja te velike fabrike ostali bez posla. Prema tome, mislim da je primedba koju je izneo moj cenjeni kolega Todorović ispred SPS-a, da se u ovom zakonu ne vodi računa o socijalnom aspektu, vrlo ozbiljna primedba i da bi se cela ova problematika morala dopuniti odgovarajućim normativima i zakonima koji regulišu taj socijalni aspekt. Rekao sam da stečaj nije ništa strašno. Naime, u tržišnim privredama je stečaj takoreći svakodnevna pojava, neke firme idu u stečaj, neke firme se osnivaju i tako se sve to odvija. Ako mi shvatimo stečaj kao način da se likvidiraju firme koje nemaju budućnost, onda je to u redu. Ako shvatimo stečaj kao način da se raščisti prostor za neku "kumovsku" ili "burazersku" privatizaciju, onda to nije u redu. Plašimo se da je priča oko stečaja vezana za to da se prosto želi postići određeni način kako bi se privatizacija ubrzala, ali ponovo na uštrb interesa onih koji su zaposleni u preduzećima. Mogao bih da navedem primer privatizacije "Sartida". Pre privatizacije, "Sartid"... vi znate o tome, piše u novinama, sada sam gledao u nekim novinama na dve stranice, na srpskom jeziku, latinicom i na engleskom jeziku, isto latinicom, ima nekakav tekst u kome vlasnik "Sartida", "US Steel" Srbija piše o sebi itd. Međutim, želim da vas podsetim na neke činjenice, a o tome bi verovatno detaljnije mogao da kaže i gospodin ministar Vlahović, da je u slučaju privatizacije prethodio stečaj. Taj stečaj je urađen pod vrlo sumnjivim okolnostima, tako da je "Sartid" kupljen za veoma male pare. Mislim da će verovatno tu imati posla i drugi koji se bave sa druge tačke gledišta ovim procesima, ali želim da kažem da neće biti dobro ako se stečaj koristi kao nešto što treba da stvori uslove za tu "burazersku privatizaciju". Još bih rekao nešto, jer vidim da imam još par minuta vremena, što je vezano za ovu problematiku - stiče se utisak, kada bi neko došao sa Marsa i slušao neke predstavnike bivše vlade stekao bi utisak da sa DOS-om odnosno DS-om sve počinje, da počinje privatizacija, da počinju reforme, jednostavno, sve počinje sa njima. To nije tačno, ja ću vas podsetiti da je najveća privatizacija u našoj zemlji do sada privatizacija stambenog prostora. Otkup stanova jeste jedna velika privatizacija, koja je sigurno stvorila uslove da ljudi koji su živeli u tim stanovima steknu određenu bezbednost za sebe i svoje porodice. Takođe, kada govorimo o privatizaciji, ne smemo da zaboravimo da je u našoj zemlji više od 80% obradivog zemljišta, livada, šuma - privatna svojina; molim vas, i kako tu možemo da govorimo o privatizaciji, jedino ako neko misli da sada treba neko drugi da dođe iz inostranstva i da od tih privatnika, naših ljudi, kupi budzašto te njive, livade, i to bi bila neka druga privatizacija. Znači, mi nemamo tu prostora da govorimo o nekakvoj privatizaciji. Znači, nije tačno da je 2000. godine počela privredna reforma, privatizacija itd. Kada su u pitanju rezultati privrede u prethodnom periodu i rezultati rada Vlade o kojima je često bilo govora ovde od strane predstavnika DS-a, ja ponavljam ono što sam rekaopre mesec ili dva dana za ovom govornicom... (Predsedavajući: Gospodine Krstiću, izvinjavam se, vreme, molim vas, pošto je osam minuta, ispunili ste bonus, završite.) Samo još pet sekundi. Po Heritač fondaciji koja indeksira privrede, uspešnost privreda svetskih zemalja u 2003. godini, gospodine ministre, naša privreda ne nalazi indeksirana među 155 zemalja; 2002. godine smo bili na 148. mestu. Radi poređenja, Albanija je na 80. mestu, Makedonija se nalazi na višem položaju, i to sve govori o tome kakva je bila privreda u prethodne tri godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik... Izvinjavam se, replika, gospodin Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, izašao sam da podsetim narodne poslanike da DS nije u vlasti još od 4. marta 2004. godine, s obzirom da ima jako puno neobaveštenih u ovoj skupštini; neki dan smo videli da su neki poslanici neobavešteni ko je predsednik Republike Srbije, a ja ću vas podsetiti, to je gospodin Tadić, izabran u nedelju, a danas vidimo da se meni, usled neobaveštenosti, poslanici obraćaju sa - gospodine ministre. Ja nisam ministar već četiri ili pet meseci. Bivša vlada nije tema ove Narodne skupštine, nego je tema sadašnja Vlada Republike Srbije i rezultati koje sadašnja Vlada ostvaruje. Tačnije, tema ove skupštine jeste zakon o stečaju, za koji iskreno priznajem da smo ga mi pripremili, prezentovali još pre godinu dana i za koji iskreno kažem da će ga DS podržati ukoliko ostane u neizmenjenom tekstu. Ako vas interesuje šta se dešava sa slučajevima stečaja poput "Sartida", pošto prethodni govornik pripada političkoj grupi koja jako ceni mišljenje sindikata, najbolje je da se raspitate kod sindikata te iste kompanije koji su svojim saopštenjima vrlo jasno poslali poruku - ostavite nas na miru, prvi put imamo perspektivu, imamo budućnost, prvi put smo realno plaćeni za ono što radimo, prvi put imamo kompaniju koja ne pravi gubitke, nego redovno plaća svoje poslovne obaveze, prvi put imamo preduzeće koje ne samo da vraća redovne, tekuće obaveze, redovno isplaćuje plate, nego plaća i doprinose i poreze državi. Preduzeće koje je danas, ne prema izjavama one vlade o kojoj vi i dalje zbog sindroma opsednutosti i dalje pričate, nego prema izjavama ministra iz ove vlade, najveći srpski izvoznik. A, ako je i bilo nekakvih malverzacija od strane onih koji su vodili stečajni postupak, a podsetiću vas, danas je u Srbiji u toku na hiljade stečajnih postupaka, koji se vode nezavisno od izvršne vlasti, e onda ti koji su eventualno učestvovali moraju da snose, naravno, zakonske sankcije. Jako je loše da se ova govornica u ime zaštite radnika, u ime boljeg životnog standarda koristi upravo protiv tih istih radnika i protiv tog istog povećanog životnog standarda našeg stanovništva. O tome ne treba da vas opominjemo mi, već ste opomenuti od onih, tj. radnika u čije ime govorite i za čije interese se navodno zalažete.
Reklamirate povredu Poslovnika? Izvolite, samo nemojte, molim vas, da pominjete imena, da ne biste izazivali replike.
Javio sam se samo iz jednog razloga, a to je, pošto je prethodni govornik pomenuo da mi, pri tome je verovatno mislio na SPS, posedujemo neki sindrom opsednutosti, što vi ipak niste psiholog, vi ste psihijatar, a možda i jeste, tako da ne verujem da je ta kvalifikacija tačna. Prema tome, izašli ste iz domena oblasti koju poznajete. Želim da kažem da nemamo mi nikakav sindrom opsednutosti. Prosto, naš je zadatak, kao SPS, da o socijalnom momentu, koji je u našem programu na mestu broj jedan, vodimo računa. Mi sve posmatramo, sve zakone, sve što ste vi radili, što radi ova vlada, kroz socijalni momenat. Socijalni momenat znači da se vodi računa o čoveku. Pa valjda su ljudi i početak i kraj cele ove priče u kojoj svi mi učestvujemo. Što se tiče "Sartida" i izjave da je sindikat oduševljen sa onim što se desilo sa "Sartidom", ja baš nisam siguran u to. Donedavno smo na televiziji i u medijima imali štrajk koji je trajao nedeljama itd. Znači da tu nije baš sve tako kako smo sada čuli od prethodnog govornika. Prema tome, nije to sve baš tako i ne bi trebalo niko da se ljuti ukoliko postoje i drugačiji pogledi. Mislim da smo mi ovde da zajednički nađemo nekakvu soluciju, a ne da svako forsira i misli da je on isključivo u pravu. To je upravo ono o čemu sam ja govorio. Bivša vlada i bivši ministar misle da je sa njima sve počelo. To nije tačno.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Pajović.
Dame i gospodo, jasno je da bivši režim i predstavnici bivšeg režima nisu formalno na vlasti, ali je takođe jasno i svi smo svesni tragičnih posledica koje je ta vlast ostavila na građane Srbije. Takođe je jasno i mi iz SRS-a odlično znamo da je Vlada ovog režima kontinuitet Vlade prethodnog režima. Zato nije bilo potrebe da se ovoliko danas za ovom govornicom dokazuje da je ovaj zakonski tekst predlog one bivše vlade. Znamo mi da ste vi ista vlada, samo se trenutno drugačije zovete. Takođe znamo da će ovaj i ovakvi zakoni vrlo brzo da i jedne i druge stave pod tačku - bivši. Interesantno je da mi danas govorimo o zakonu o stečaju u vreme kada Srbija nema ministra privrede, kada je najznačajnije ministarstvo zahvaljujući volji i želji Vojislava Koštunice ostavljeno bez ministra. Mi iz SRS-a takođe znamo da je gospodin Maršićanin pobegao sa ove funkcije, bežeći u stvari od odgovornosti, zato što je obećao građanima Srbije da će izvršiti reviziju 82 već učinjene privatizacije. Normalno, ne može to da uradi, upravo iz razloga koji sam rekla na početku. Takođe, tačno je da i ministar pravde ima šta da kaže o stečajnom postupku, ali pre svega o stečajnim postupcima koji su se u Srbiji vodili do dana današnjeg, počev od početka 2000. godine. Ima mnogo toga ministar pravde da kaže o zloupotrebama u trgovinskim sudovima, ima ministar pravde da nam objasni ovde kako je to do pre desetak dana predsednik Trgovinskog suda bio Goran Kljajević, poznat po nizu malverzacija u stečajnim postupcima, poznat i opisan u knjizi Milene Arežine "Dan izdaje, noć prevare" kao predsednik kriznog štaba, koji je upao u Privredni sud sa Miletom Lukovićem na čelu, poznat po malverzacijama vezanim za robne kuće, "Elektrotehnu", za prodaju najboljih lokala "Elektrotehne" u elitnim delovima Beograda Stanku Subotiću Canetu, poznat po aferi "Mercedes-Benz" i privatizaciji "Mercedes-Benz"-a itd. To je ono što bi trebalo ministar pravde ovde da nam objasni, a ne da priča o zakonu o stečaju, o kojem zaista nije kvalifikovan da govori. Ministar pravde ipak reče da je ovaj zakon prvi korak u rešavanju problema u privredi. Ako znamo da je u Srbiji trenutno u toku stečaj u hiljadu preduzeća, onda zaista ovakav zakon nije prvi nego poslednji korak ka definitivnom uništavanju srpske privrede. Ovde je izrečeno niz pohvala od strane vladajuće koalicije i ministra pravde o tekstu ovog zakona. Kaže, između ostalog, da je redosled namirenja poverilaca sačinjen uz saglasnost reprezentativnih sindikata. Niko nikada još nije ovoj skupštini ni građanima Srbije objasnio šta su to i koji su to reprezentativni sindikati, koji su vam to kriterijumi za određivanje sindikata. Da li su to oni koji vam se pridružuju u izbornoj kampanji i što vas podržavaju u izbornoj kampanji? Pretpostavljam da ste na te mislili, da su vam oni reprezentativni. Kažete, ministar to naglašava, da stečajni upravnik odgovara lično svojom imovinom u postupku stečaja. Nigde nijedan član zakona nije objasnio na koji način. Sve ove pohvale lepo bi zvučale da se na kraju iza svega ovoga ne krije agencija za licenciranje stečajnih upravnika, odnosno i formalno i zvanično stvaranje lobija za kriminalne radnje i krađu u privredi Srbije. Ovaj zakon nije objasnio šta je to garant kvaliteta rada stečajnih upravnika. Ovde se čulo da je bilo malverzacija u dosadašnjim postupcima stečaja. Nije to sporno, ali ako se donosi nov zakon, onda taj zakon mora da ima odredbe koje će bitigarant da više neće biti malverzacija. Ovaj zakon tako nešto ne predviđa. Ne stoji u ovom zakonu na koji način će se srpska privreda zaštititi od novih lanaca i katanaca koji su intenzivno počeli da se stavljaju na srpske fabrike od 5. oktobra 2000. godine. Nije ovaj zakon objasnio ni na koji način će se srpska privreda zaštititi od Zorana Janjuševića i sličnih i već spomenutog Gorana Kljajevića. Takođe nije objašnjeno u zakonu kako će se rešiti kriminalni stečaj u Brodogradilištu "Beograd" sa Janjuševićem u glavnoj ulozi, kako će se rešiti kriminalni stečaj "Elektrotehne" i Stanko Subotić Cane u tom postupku, kako će se rešiti kriminalni stečaj u Robnim kućama "Beograd", "Beku", "Ineksu". Zašto ne kažete istinu građanima Srbije, da je ovaj zakon u stvari treća i poslednja faza lopovske privatizacije u Srbiji? Prodali ste što se moglo prodati na tenderu, pa na aukcijama, pa preduzeća koja ste nažalost doveli u fazu da ne mogu da se prodaju po ova dva osnova rasprodaćete putem stečaja, ponovo ćete i primenom ovog zakona još milion radnika ostaviti na ulici i bez posla. Ako je to ono što vi zaista hoćete, znamo da jeste, bilo bi pošteno da to i kažete građanima Srbije. Ovim zakonom ćete rasprodati sve privredne resurse u zemlji koji još iole vrede. Ovo je definitivno nastavak kriminalizacije u Srbiji i očigledan dokaz kontinuiteta bivšeg i sadašnjeg režima. Jedan deo birača u Srbiji uspeli su da ubede Tadić, Karić i Koštunica da su se udružili da pomognu Srbiji, ali je istina i danas već pokazujete ovim zakonom da su se udružili da bi u što više privrednih preduzeća u Srbiji dodali nove lance i katance, da su se udružili samo zarad gole vlasti i zarad definitivne propasti Srbije. Zbog svega toga SRS neće glasati za ovaj zakon. Uložili smo jedan broj amandmana na zakon, ukupno33 amandmana. I, zamislite koliko ste ovo perfektno uradili, da nijedan amandman Vlada nije prihvatila. To nisu uradili ni ovi iz formalno bivšeg režima. Pojedinačno u ovom zakonu navešću samo nekoliko najdrastičnijih članova, inače ćemo govoriti o tome kada budemo raspravljali o pojedinostima. Recimo, uslovi za imenovanje stečajnog upravnika – vi ste ovde naveli toliko nejasnu formulaciju, koja ne kaže ništa, umesto da ste rekli da lice koje ima visoku stručnu spremu i radno iskustvo u rukovođenju privredom, da je uz to sudski veštak, može biti i stečajni upravnik; zaista ne vidimo šta još treba dodati tome da bi neko lice bilo stečajni upravnik. U ograničenju ko ne može biti stečajni upravnik očigledno ste namerno izostavili da to ne mogu biti izabrana, imenovana i postavljena lica u organima državne uprave, upravnim i sličnim organizacijama, da biste mogli preko lokalne samouprave da u lokalu uništavate i rasprodajete srpsku privredu i ostavljate građane bez posla. Neću više govoriti o pojedinostima, govorićemo u drugom delu, pošto i moje ostale kolege imaju šta da kažu o ovom zakonu. Sada vas molim, gospodine predsedavajući, da utvrdite kvorum, jer je očigledno da sam i ja govorila u sali gde nema kvoruma.
Pozovite poslanike iz hodnika da uđu u salu. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice da utvrdimo kvorum. Pošto nemamo kvorum, dajem pauzu od 10 minuta. [[Posle pauze.]] Konstatujem da imamo kvorum za rad, imamo 85 poslanika u sali. Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović, a neka se pripremi Dragan Čolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, konačno je u proceduri i pred nama jedan dobar predlog zakona. Do sada su svi zakoni donošeni po hitnom postupku, iako uglavnom za to nije bilo razloga. Za ovaj zakon to ne važi. Postoje svi razlozi da se on donese po hitnom postupku, jer je od odlučujućeg značaja za ozdravljenje naše privrede. Velika je šteta što ovaj zakon nije donet pre godinu dana, jer je, kao što smo već čuli, postojao identičan tekst koji je pripremila prethodna vlada. Jedina razlika između ova dva predloga je što je dodata jedna glava koja se tiče stečajnog postupka sa stranim elementom. Inače, to je dobra dopuna. Poslanički klub Demokratska stranka – Boris Tadić zadržao je princip da glasa za dobre zakone. I ovog puta, u tom smislu, biće konstruktivna opozicija, jer narod to prepoznaje, pozdravlja, a kao što ste videli, ume i da nagradi. Ovaj predlog zakona, u prvom redu, imao je za cilj da stečajni postupak učini efikasnijim i racionalnijim. To je naročito zbog toga što je prethodni Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji učinio da se stečajni postupci vode i traju po nekoliko godina, pa je u potpunosti obeshrabrio poverioce da pokreću stečajni postupak, izgubili su svaku nadu da svoje potraživanje mogu naplatiti. Usvajanjem ovog zakona dobili bismo znatno efikasniji stečajni postupak. To se u prvom redu postiže time što je poveriocima data aktivna i značajna uloga u ovom postupku. Prirodno je da su poverioci najviše zainteresovani za to da se ovaj postupak brže završava i da kratko traje. Zakon predviđa kao obavezne organe stečajnog postupka skupštinu poverilaca i odbor poverilaca. Preko ovih organa omogućeno je da poverioci utiču na svaku radnju u stečajnom postupku, odnosno nijedna značajna radnja ne može se preduzeti bez saglasnosti poverilaca. Ono što je posebno značajno je da je poveriocima data mogućnost da na prvom poverilačkom ročištu odluče da li će stečajni postupak ići putem bankrotstva stečajnog dužnika, odnosno da procene da li postupak ide putem reorganizacije preduzeća. Za efikasnost stečajnog postupka od odlučujućeg značaja je novina u ovom predlogu zakona koja se odnosi na reorganizaciju kao vid stečajnog postupka. Na ovaj način stvorena je mogućnost pregovora između poverilaca i dužnika, a stvorena je i mogućnost da oni sačine razne oblike poravnanja i da mirnim putem završe ovaj postupak. Mere za realizaciju plana reorganizacije su raznovrsne. To su npr. pretvaranje duga u akcijski kapital, zatvaranje neprofitabilnih delova, odlaganje dugova, uzimanje novih kredita, promena delatnosti itd. Propisan je način i sadržina plana, tako da poverioci imaju detaljan uvid u navedeni plan reorganizacije. Na osnovu instituta reorganizacije stvara se mogućnost da se osposobe za rad preduzeća koja nisu u potpunosti propala, odnosno da se stečajni postupak okonča veoma brzo. Istakao bih kao dobru novinu u ovom zakonu i to da posledica otvaranja stečaja nije automatski prestajanje radnog odnosa radnika u preduzeću, već je to jedan od razloga za otkaz ugovora o radu. Dakle, čuvaju se radna mesta u meri u kojoj je to moguće. Stečajni upravnik kao organ stečajnog postupka, po ovom predlogu zakona, bira se po znatno strožim merilima, što će doprineti kvalitetnijem i efikasnijem radu, a tome će doprineti i adekvatna naknada koja je predviđena za stečajne upravnike. Stupanjem na snagu ovog zakona najzad ćemo raščistiti sa nelikvidnim preduzećima, oživećemo putem reorganizacije preduzeća koja su za to sposobna i konačno će se stvoriti jasna slika koji privredni subjekti su sposobni da funkcionišu. Poverioci će delimično namiriti svoja potraživanja i formiraće se povoljnija klima za nove investicije, jer će investitori znati da posluju sa zdravim subjektima i da će biti u mogućnosti da svoja potraživanja naplate. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, a neka se pripremi Branimir Trajković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred Narodnom skupštinom je još jedan u nizu predloženih zakona koji sigurno neće doneti ništa dobro u sferi ekonomije i privrede. Vlada Republike Srbije stvara privid i iluziju da se nešto radi, da se nešto događa, da je aktivna, da sprovodi reforme, a istina je da u Vladi ima nesloge, da premijer svakim narednim danom ima sve manje autoriteta. Koalicioni partneri se ne libe da maksimalno rade na realizaciji svojih interesa. Trebalo bi da se ovim zakonom odrede uslovi i način pokretanja i sprovođenja stečajnog postupka. Stečajni postupak bi obuhvatio bankrotstvo, odnosno reorganizaciju. Pod bankrotstvom se podrazumeva namirenje poverilaca prodajom celokupne imovine stečajnog dužnika. Pod reorganizacijom se podrazumeva namirenje poverilaca na način i pod uslovima određenim planom reorganizacije. Vi imate vaše eksperte, koji teoretski, po uzoru na Evropu, napišu predloge zakona po evropskim standardima, i stvara se iluzija da je to u praksi primenljivo i da je od značaja i koristi građanima Srbije. Realnost je sasvim drugačija. Realnost je surova. Ministar pravde u svom izlaganju konstatuje i kaže – svi znamo u kakvom stanju je srpska privreda. Ovo je prvi korak da se ta materija reguliše. Pred nama se nalazi "moderan zakon", kako kaže ministar. Činjenica je da ste vi opcija koja predstavlja aktuelnu vlast i bili ste deo bivšeg režima čije je oličenje Boris Tadić. Vi ste ih na vlast doveli, a lepo vam se Vlahović zahvalio, pa asocira na neobaveštenost. Ne znamo koji su to od vas neobavešteni. Lepo vam se zahvalio. Vaša predizborna obećanja bila su reforme u svim sferama društva, rešenje svih problema građana, bolji život, ulazak u Evropu. Umesto toga, privatizacija, ali pljačkaška, bogaćenje vladajuće oligarhije, afera za aferom, radnici van fabrika, na fabričke kapije lanci i katanci, sa tendencijom daljeg propadanja srpske privrede, budućnost bez nade. Predlog zakona o stečajnom postupku neće u ovoj sferi doneti poboljšanje. To je izvesno, kao što je izvesno da su gotovo svi članovi zakona u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Šta je izvesno? Izvesno je da je Vlada pred stečajem, a imamo zakon o stečajnom postupku; da je Narodna skupština pred stečajem. Pregorelo je zvonce kada predsedavajući zove, vapi da dođu poslanici vladajuće koalicije, ali njih nigde nema. Možda su na moru, možda su u banjama, na planinama. Ono što najviše boli, izgleda da je Srbija pred stečajem. Ko će brinuti o radnicima, ko će rešiti njihove probleme, ko ima koristi od prodaje "Sartida" firmi "U.S. Steel" i Tomasu Keliju, koliko su narasli računi Kolesara i njemu sličnih i čiji su to članovi i predstavnici; ko je prevario kupce iz Nemačke i omogućio firmi "U.S. Steel" i Tomasu Keliju da za bagatelu kupi "Sartid", za koju proviziju, ko je obezvredio vrednost "Sartida". Bezbroj pitanja na koja sigurno ne daje odgovor Predlog zakona o stečajnom postupku. Odgovor na sva ova pitanja daće SRS kada voljom građana uskoro preuzme vlast u Srbiji i formira svoju vladu.
Reč ima narodni poslanik Branimir Trajković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Živković.
Dame i gospodo narodni poslanici, koliko zakona toliko različitih objašnjenja pojedinih političkih stranaka zašto će za njega da glasaju ili ne. Čujem da je nekima u gornjim klupama pomoć potrebna, pa ako jeste, molim službe da im pripomognu. Što se tiče ovog zakona, SRS je, što jeste principijelno, posebno kada ste u opoziciji, naročito kada ste jedina opoziciona stranka ne samo ovde, već kada ste jedina opoziciona snaga u Srbiji, vaše je da kritikujete i mi to radimo, podnela više od 30 amandmana na ovaj zakon. Koliko sam shvatio, nijedan nije prihvaćen zato što je Vlada smatrala da je zakon napisan gotovo idealno. Moram da ukažem na jednu pojavu sa kojom se suočavamo od dolaska DOS-a na vlast, a to je da se stečajni postupak koristi kao poslednja ili pretposlednja faza u krađi i otimačini društvene imovine i davanju u ruke malom broju ljudi koji imaju novac, a kojima ne pada na pamet da imaju u vidu pravu vrednost, odnosno da dovoljan novac izdvoje za takvu vrstu preduzeća i firmi. Naime, danas se u Srbiji vodi oko hiljadu stečajnih postupaka. Znam da su nervozni ovi što čekaju "Josipa Broza" da se za koji dan inauguriše, ali strpite se malo. Da vas obavestim, Broz je umro još osamdesete godine i budite pristojni. Dakle, u Srbiji se trenutno vodi oko hiljadu stečajnih postupaka, oko 30 hiljada preduzeća u ovom trenutku ispunjava uslove za stečaj. Šta će se događati? Ono što se zbivalo i u prethodnom periodu – kada stečajni upravnik napravi dogovor i sa direktorom i sa ljudima koji žele da se brzo sprovede lopovska privatizacija, kao što je to urađeno, recimo, u "Srboštampi", pa je zbog duga od 359 hiljada dinara sproveden stečajni postupak do kraja, uništena jedna firma, budzašto data, onda ćemo da se pitamo kako i zašto u Srbiji danas imamo lance i katance na svim firmama, preduzećima i fabrikama. Najstrašnije je to što govore da će lance i katance da skidaju oni koji su stavili lance i katance na srpsku privredu, na srpske fabrike, oni koji su je uništavali decenijama. Oni koji su najgori u Srbiji, u prethodne četiri godine su pljačkali građane Srbije, najgora i najstrašnija zlodela činili građanima Srbije, danas su ti koji govore kako nam treba ovo, jer ćemo time obezbediti pokrivanje budžetskog deficita, nedostaje nam 16,4 milijarde i tu ćemo da nađemo pare. Moram da kažem da postoji mnogo primera gde i kako je stečajni postupak na najstrašniji i najgori mogući način zloupotrebljen. Stečajni postupak je zloupotrebljavan posebno tamo gde su postojali ekskluzivni poslovni prostori u centrima velikih gradova, naročito u centru Beograda: "Beko", "Elektrotehna" i mnoge druge firme, dakle, tamo gde su prodajom jednog poslovnog prostora mogla da se namire sva dugovanja, ili dva poslovna prostora, a imaju ih preko 50, 60 ili 100. Namerno se nije pristupalo tome pre uvođenja u stečajni postupak, nego daj stečaj da bismo mogli to da opljačkamo budzašto, da bismo to mogli da otmemo. Naravno, zanimljiva je sada tvrdnja predstavnika bivšeg režima, koji imaju smelosti da se javno nazivaju opozicijom u ovom parlamentu, pa kažu – mi ćemo ovo da podržimo, pošto mi principijelno glasamo, kao konstruktivni, za sve zakone. Nemojte da obmanjujete narod. Vi glasate zato što ne smete drugačije da glasate, ne zato što je dobar ili loš zakon, nego su vam zavrnuli ruku i rekli – sad morate da ćutite, da tobož podržavate i da se zahvaljujete onima koji su vam pomogli da dobijete većinu glasova u nedelju. Ali vi "ispod žita" i sa strane organizujete i pričate priču kako neki drugi vode kampanju protiv vlade i pravite dogovore kako ćete to da napravite posle septembra. Ta vrsta pravljenja računa bez krčmara nije dobra i nije u interesu građana Srbije. Možda nekoga ubedite u to, ali ne i one koji politiku prate i koji vas dobro poznaju; mi dobro znamo na kakve ste prevare, laži i obmane spremni. Do juče ste nam govorili – idemo na belu šengensku listu. Evo, pobediste, dobismo vizu za Rumuniju. Dobićemo vizu za Bugarsku, više ni u Bugarsku nećemo moći bez vize. Govorili ste da će biti izolacija. Naravno, od toga ne bi bilo ništa. I to ste lagali. Govorili ste – živećemo bolje, nećemo da uvozimo salatu. Čujem da se sutra ogroman kontingent salate uvozi u Srbiju, ogromna količina salate sutra ulazi u Srbiju. To su govorili oni koji su podržavali Tadića i rekli – čim Tadić postane predsednik, toga više neće biti. Sve što ste govorili, lagali ste. Naravno, građani Srbije to danas vide. Nažalost, proći će još izvesno vreme, dva ili tri meseca, posle kojeg ćemo sve ovo morati da nadoknadimo, da bismo sprečili tu vrstu pljačke. I, namerno je izostavljeno u ovom zakonu da je nemoguće da imenovana, izabrana i postavljena lica budu stečajni upravnici, da bismo ponovo imali Kolesara i ostale na ključnim mestima u pljačkanju srpske privrede, u otimačini srpskih fabrika, u uništavanju svega onoga što su radnici u ovoj zemlji stvarali decenijama, to je namerno smišljeno i ostavljeno. To građani Srbije više neće moći da trpe. Od silnih obećanja ne osta ništa, štrajkovi na svakom koraku, jer ljudi samo žele da ostvarite desetinu onoga što ste obećali pre nekoliko dana. Ostvarujte to brže-bolje, inače se nećete dugo radovati ni poziciji ovog novog Josipa Broza što voli da pozove 250 poslanika da dođu njemu na klanjanje umesto da on dođe pred Narodnu skupštinu Republike Srbije. Zna narod da je 24 godine od tada prošlo, i da vas još jednom obavestim - drug Tito je umro, a Srbija samo hoće da živi bolje i bez jednih i bez drugih, bez svih vas koji se malo - pomalo svađate ovde, a na kraju se pokaže da ste isti i da nikakve razlike između vas nema. Sada svi u Srbiji znaju. Sa jedne strane ste vi, a sa druge strane smo mi. Pošto vi niste u stanju da ispunite nijedno vaše izborno obećanje, uskoro dolazi vreme za one koji će da ispunjavaju obećanja narodu i koji će da donesu boljitak za građane Srbije i za ovu napaćenu zemlju.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poslanici G17 plus nemaju ni najmanju dilemu što se tiče potrebe za donošenjem jednog ovakvog zakona kao što je zakon o stečajnom postupku. Nemamo dilemu ni oko toga da je ovaj zakon morao biti donet mnogo ranije. Njegov značaj se sagledava pre svega u tome što je, kao što je kolega Novaković rekao, jedan od osnovnih reformskih procesnih zakona. Tokom dosadašnje rasprave od nekih poslanika smo čuli brojne primedbe, a sa nekima se i slažemo. Svesni smo da ovaj zakon nije najsavršeniji. Takvi zakoni jednostavno ne postoje. Međutim, svesni smo činjenice da ovaj zakon predstavlja jedan snažan kvalitativan korak napred u odnosu na prethodne zakone. O čemu se radi? Jedan ionako loš, očajno loš Zakon o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji vrlo često je loše tumačen, nakaradno primenjivan. Stečajni postupci koji su sprovođeni po njemu su bili neefikasni, spori, uvođeni su neki instituti koji nemaju svoje uporište u zakonu već u sudskoj praksi. Tu naravno mislim na poznati radni stečaj. Što se tiče instituta radnog stečaja, smatram da taj institut teoretski i nije tako loš. Međutim, njegova primena je katastrofalna, a mi iz G17 plus se odlikujemo time da stvarima dajemo onakva imena kakva zaslužuju. Primena radnog stečaja vrlo često je bila kriminalna. Šema po kojoj je funkcionisao radni stečaj odvijala se u sprezi direktor, stečajni upravnik, stečajni sudija. Vrlo lako se može zapaziti da direktor kroz razne poslove, kroz sklapanje nekih ugovora obezvređuje imovinu preduzeća, dovodi do stečaja, a onda na scenu stupaju tzv. stečajni upravnik i stečajni sudija koji samo dovršavaju posao. Prvo što su činili - otpuštali su određeni broj radnika, a ostalim radnicima su navodno uplaćivali doprinose i zarade. Potom su prvo prestali da uplaćuju doprinose, a na kraju i zarade. Za sve to vreme imovina preduzeća je prodavana po mnogo manjim cenama, prodavana je povlašćenim kupcima. Mi smo na to ukazivali. U našem programu smo ukazivali da je stečaj zloupotrebljavan za jednu vrstu privatizacije, tzv. tihe privatizacije. Zbog svega toga mi smo se zalagali da se jednom novom zakonskom regulativom, jednim savremenim zakonom ovi postupci urede na način koji odlikuje pre svega jednu državu koja stremi ka Evropi. Mislim da sada pred sobom takav zakon imamo, zakon koji pre svega daje jasnu definiciju procedure, rokova, ovlašćenja; neću ponavljati ono što je već rečeno, ali zakon koji omogućava pre svega brz i efikasan postupak, koji će zaštititi poverioca, a ne dužnika i, ono što je bitno, zakon koji će zaštititi radnika, odnosno koji ima jako izraženu socijalnu kategoriju. Mislim da je to jedno od osnovnih dostignuća koja će ovaj zakon imati ukoliko bude usvojen, u šta ne sumnjam. Zbog svega toga poslanički klub G17 plus glasaće za ovaj zakon i time ponovo pokazati da se zalaže za evropski uređenu Srbiju, za Srbiju u kojoj će se konačno neke stvari staviti na mesto. Ovih dana smo zatrpavani izjavama od strane jedne poslaničke grupe o nekakvim lancima i katancima. Čuo sam iz nekih dobro obaveštenih krugova da će ti lanci i katanci biti prvo skinuti sa jedne pekare u kojoj će se prodavati hleb za tri dinara, a ta pekara se inače zove "Zona sumraka".
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Mihajlović. Nataša Jovanović, narodni poslanik. Pomislio sam da niste čuli.
Odlično čujem, gospodine predsedavajući, ali kada sa nekim iz poslaničkih klupa razgovara gospodin Nikolić koji je osvojio glasove 1.500.000 birača i koji je za patriotski deo Srbije pravi predsednik Srbije, stvarno je neprimereno da me prozivate nekoliko puta da izlazim i da insistiram da se on pomeri. Što se tiče zakona o stečaju i predloga koji je datumiran godinu dana kasnije, odnosno sa godinu i dva meseca zakašnjenja, dakle 25. maja, potpisao ga je ozdraveli potpredsednik Vlade Miroljub Labus, identičan je predlogu zakona koji smo dobili od strane režima DOS-a Borisa Tadića i Aleksandra Vlahovića koji je tada bio ministar za privatizaciju, a nije bio ministar za privredu, iako je danas govorio o tome kako Srbija danas nema ministra za privredu. Nema ga, Vlahoviću, nije ga imala ni onda, nema ga ni sada zbog toga što je Maršićanin odlučio da se neuspešno bavi nečim drugim, a da tako odgovornu funkciju napusti. Taj zakon o stečaju je zapravo samo posledica mnogobrojnih negativnih tokova i potpuno razorene privrede i haosa koji je stvorila prethodna DOS-ovska garnitura, i ovo je knjiški primer onoga kako bi trebalo neko da radi, navodno, na ozdravljenju privrede i da pomogne privrednim subjektima u zemlji kojih ima, i čekaju za proces stečaja, oko 30.000 po proceni ljudi zaposlenih u trgovinskim sudovima. Najosnovnija stvar danas ovde je ne da li će i na koji način da se sprovodi ovaj zakon, jer on sam po sebi ne može da se sprovodi bez primene drugih komparativnih propisa, Zakona o izvršnom postupku, Krivičnog zakona, Zakona o knjigovodstvu, Zakona o preduzećima, Zakona o parničnom postupku. Sam po sebi ovaj zakon o stečaju, koji su primenile, kako vi to volite da kažete, druge zemlje u okruženju i imaju gotovo identične zakone, jeste samo vid harmonizacije propisa sa Evropskom unijom i uvođenje novih termina i navodnih ovlašćenja i mogućnosti kontrole stečajnog postupka, u šta mi otvoreno sumnjamo, najpre zbog činjenice da se u oblasti pravosuđa... pošto je sada ministar Stojković ovde, verovatno nevoljno, da zastupa ovaj zakon, iako to nije njegova oblast, u nedostatku ministra za privredu. A kada se govori o trgovinskim sudovima, njihovoj nadležnosti i načinu na koji rade sudije u trgovinskim sudovima, ništa se nije promenilo nabolje što će doprineti takvoj navodnoj, kako vi volite da kažete, transparentnoj implementaciji ovog zakonskog propisa. Ne samo da se ništa nije promenilo, već nam iskustvo do pre 10 dana i čuveni Goran Kljajević upravo govore suprotno. Ako mi danas imamo poražavajući statistički podatak, ali uslovno rečeno statistički, to je tragedija srpske privrede i svih građana Srbije, da preko 30.000 preduzeća treba da ide u stečaj, da je samo u Trgovinski sud u Kragujevcu stiglo prošle godine, a taj broj je povećan, u isto vreme kada je stigao i ovaj zakon, predlog za preko 2.000 stečajnih postupaka. Od toga, verovali ili ne, ima i takvih primera da se predlaže stečaj za preduzeće koje je imalo dug od svega 1,75 dinara! Ima još drastičnijih primera, naravno, ali ima čak na toj listi od 2000 preduzeća i onih kod kojih se predlaže stečajni postupak a čija se visina duga kreće, verovali ili ne, od 97 do 445 dinara itd. Osnovno pitanje danas ovde je za vas iz novog - starog DOS-a, a pre svega za zaposlene u tim preduzećima, šta je dovelo dotle i kako je pravljen recept za stečaj, odnosno odskočna daska za "burazersku privatizaciju", kako to radnici zovu popularno, naravno ironično zbog sudbine koja ih je snašla pod bivšim, sadašnjim režimom, kada su izgubili, njih preko milion, posao, a neizvesna je sudbina drugih. Dakle, osnovni pravac delovanja tih DOS-ovskih direktorskih lobija nije se promenio, znači, preraspodela političke moći je takva da je umesto nekoga iz Batićeve stranke DHSS-a, a čak su neki ostali, kao ovaj što vodi Fabriku namenskih proizvoda u Kragujevcu iz Batićeve stranke, došao neko iz G17; sa druge strane, ako je neki iz DS-a pomeren, a sumnjam, jer niste imali dovoljno vremena, a sada ste ponovo u ljubavi, u novoj koaliciji, došao je neko iz neke druge stranke, ali je cilj isti: što više obezvrediti to preduzeće i dovesti ga u takvu situaciju da mu neminovno sledi stečaj. Princip po kome je delovalo prethodno ministarstvo i prethodna vlada je nešto što se nastavlja u ovom sazivu. Pokazao nam je to Koštunica izborom Dinkića i sam Dinkić. Naime, vaša intencija je bila - i upravo o tome govori i predlog budžeta, kao najvažniji zakon u jednoj godini - da se nastavi sa rasprodajom preduzeća da bi se popunjavale budžetske rupe. Sa druge strane, način na koji vi danas delujete nemo posmatrajući sve veći spoljnotrgovinski deficit, još se time Dinkić hvali i kaže, zadržaće se na nivou od 4,5 milijardi dolara, nemogućnost da privučete strane investitore ako nema malverzacije i ako nema pljački Janjuševića, Kolesara, Hamovića, Lazarevića, ako ne preusmeravate resurse kroz nove privredne tokove na način kako je to primenjivo danas u Srbiji, ako ne vršite nikakvu preraspodelu u okviru postojećih grana industrije i privrede da biste uposlili kadar, a ne otpustili sve veći broj radnika, ako se u ovu zemlju uvozi ne samo salata, već i drugi poljoprivredni proizvodi, a i voće... Danas voćari koji su vredno skupljali višnje danima čekaju šlepere i blokirali su put. Ako se sve to dešava u jednoj političkoj farsi u kojoj vaš novi stečajni upravnik, a to više nije Montgomeri nego onaj koji teatralno skida lance i katance, govori o tome da to ne treba da radite, a sa druge strane on svojim primerom, koliko ga znaju građani Srbije za proteklih 15 godina, ne samo da nije pokazao da nije nikakav privrednik, već je pokazao da je u jednu ruku monopolista, prodavac šarenih laža, bacanje prašine u oči građanima, sve to građane Srbije ne može da dovede u bolji pravac. Ako vam je novi stečajni upravnik Karić ili Solana, ako je to neko treći, to ne zanima poslanike SRS, ne zanima poljoprivrednike, radnike bez posla, ne zanima sve one koje će zakačiti ovakav zakon o stečaju. Njih interesuje da se što pre vas oslobode i u kontekstu te reči stečaj, a za njom sledi likvidacija, dame i gospodo iz novoformirane DOS-ovske nove koalicije, DOS-a dva ili DOS-a plus, vama očigledno sledi likvidacija, politička likvidacija, naravno, na izborima koje očekujemo veoma brzo. Nova vlada sačinjena od SRS znaće kako da pokrene privredu i privredne tokove u našoj zemlji, da se obračuna sa kriminalom, sa mafijom koja je dovela preduzeća u ovakvu situaciju i znaće na pravi način da krene novim koracima da svima u ovoj zemlji bude bolje. Gospodine Markoviću, budite ljubazni, utvrdite kvorum, jer je očigledno da poslanici u sali koji treba da vam obezbede većinu, iz jedne i druge DOS-ovske opcije i garniture, nisu tu.
Zahvaljujem. Molim narodne poslanike koji obezbeđuju većinu za rad Narodne skupštine da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u elektronski sistem za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali, što je i golim okom vidljivo, prisutno samo 70 poslanika i dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da pre nastavka sednice utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan samo 71 poslanik, što nije dovoljno za nastavak rada. Prema članu 81. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Srbije, zbog potrebe da zakoni sa ovog dnevnog reda budu što pre doneti radi funkcionisanja Vlade, zakazujem nastavak ove sednice za ponedeljak u 12,00 časova. Hvala vam.