Gospođo predsedavajuća, vladajuća većina me je ponovo prinudila da reklamiram povredu Poslovnika, član 87. i član 88. Dakle, ja sam vam govorio da ću vas svaki put opominjati kada sednica po Poslovniku ne počne u predviđeno vreme. Danas je za početak sednice bilo predviđeno 11, 00 časova. Sednica počinje u 11,20 časova. Po članu 88. Poslovnika kaže se da ako konstatujete da nemate kvorum, sednicu bi trebalo da odložite za sat vremena. Ako i nakon toga utvrdite da nemate kvorum, sednica se odlaže za prvi naredni dan kada poslanici vladajuće većine mogu da se probude i prionu onome za šta su ih građani birali da rade u parlamentu. Žao mi je, rekao sam vam da neću dozvoliti da sednice Skupštine počinju sa 20 minuta zakašnjenja. Ovo je bruka i sramota šta vi radite i kako se rugate najvažnijoj instituciji u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Ivan Mrkić. Izvolite.
Hvala gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi predlog odluke o upotrebi i učešću Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini. Na osnovu Rezolucije UN i relevantnih odluka Saveta EU, visoka predstavnica EU za spoljnu bezbednosnu politiku, Ketrin Ešton, uputila je poziv Srbiji da razmotri mogućnost učešća u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija. U cilju pružanja doprinosa uspešnoj realizaciji Misije EU u Maliju, Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije su spremni da angažuju medicinsko osoblje i timove za obuku ukupno do 13 lica. Potrebna finansijska sredstva za realizaciju plana upotrebe Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini iznose 75 miliona 160 hiljada dinara, koja su odobrena Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu u okviru razdela 18 – Ministarstvo odbrane. Narodna skupština Republike Srbije na sednici Trećeg vanrednog zasedanja u 2013. godini, održanoj 20. februara 2013. godine, donela je odluku o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, i odluku o učešću Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2013. godini. Predlog odluke o upotrebi i učešću Vojske Srbije u Misiji EU u Maliju u 2013. godini, pripremljen je u skladu sa Zakonom o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacinalnim operacijama van granica Republike Srbije, imajući u vidu da je poziv za učešće u Misiji EU u Maliju stigao nakon što je usvojen godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, kao i činjenica da navedena Misija nije predviđena godišnjim planom upotrebe za 2013. godinu. Angažovanje pripadnika Vojske Srbije u muiltinacionalnim operacijama doprinosi jačanju vlastitih odbrambenih kapaciteta i nacionalne bezbednosti. Učešće pripadnika Vojske Srbije u aktivnostima u okviru zajedničke bezbednosne i odbrambene politike EU jedan je od prioritetnih ciljeva Ministarstva odbrane, što smo i pokazali angažovanjem srpskih vojnika u vojnoj operaciji pomorskih snaga EU protiv pirata u Somaliji, gde trenutno imamo angažovanog jednog štabnog oficira i Misije EU za obuku snaga bezbednosti Somalije u Ugandi, gde trenutno imamo angažovanog jednog štabnog oficira i medicinski tim od četiri lica u sastavu bolnice nivoa jedan. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pozivom EU da razmotrimo mogućnost učešća u Misiji EU u Maliju, otvoreno je novo poglavlje u odnosima Srbije sa EU koje podrazumeva produbljivanje saradnje i partnerskih odnosa sa državama članicama EU. Predlažem da Narodna skupština usvoji Odluku o upotrebi Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Pošto sam predsednik Odbora za kontrolu službi bezbednosti, trebalo bi i red je da na samom početku obavestim sve kolege zbog čega se prvi put ovakav izveštaj o radu Odbora, odnosno o izvršenom nadzoru nad službama bezbednosti od strane parlamentarnog odbora podnosi Narodnoj skupštini. To zaista smatram velikom i ličnom privilegijom, a čini mi se i privilegijom svih nas da o svom radu, koji nije uvek u epicentru viđenje i horizonta onoga što ljudi i naši građani gledaju putem TV prenosa, a to je rad Odbora, budu upoznati sa dometima ovako ozbiljnog rada u kojem učestvuju, naravno, i ne bih volela da istaknem samo sebe i svoje kolege iz poslaničke grupe, već zaista iz svih opozicionih partija koje participiraju u radu ovog odbora. Obzirom da ste već imali priliku da se upoznate sa Izveštajem o izvršenom nadzoru nad radom službi bezbednosti, koji je Odbor za kontrolu službi bezbednosti… Ja se izvinjavam, da li možete da kažete gospodi fotoreporterima da se uklone sa ovog dela pošto sada obrazlažem veoma važan izveštaj Odbora? Molim vas da omogućite uslove da normalno radim.
Molim vas da omogućite govorniku da nesmetano izlaže. (Nada Kolundžija, s mesta: Mogla bi da ustane.)
Mislim da je na svakome od nas da odabere da li će da ustane ili će da sedi. Ne mislim da time izražavam bilo kakvo nepoštovanje, naprotiv. Volela bih da budem veoma precizna. Koristim papire da se i prisetim nekih stvari, jer ne mislim da sam najpametnija, za razliku od mnogih koji sede u ovoj Skupštini. Dakle, s obzirom da ste već imali priliku da se upoznate sa Izveštajem o izvršenom nadzoru nad radom službi bezbednosti, koji je Odbor za kontrolu službi bezbednosti, na osnovu člana 231. Poslovnika, Narodne skupštine utvrdio na sednici koja je održana 29. marta 2013. godine, sednica je održana tog dana iz razloga što, po Poslovniku, do 31. marta Odbor ima obavezu da podnese izveštaj Narodnoj skupštini i svim poslanicima o izvršenom nadzoru, tako da smo mi taj poslednji trenutak iskoristili da bi što više aktivnosti ušlo u ovaj predmetni izveštaj, samo ću se kratko na početku osvrnuti na najznačajnije aktivnosti Odbora i biti raspoložena da razgovaram sa svim drugim poslanicima o tome šta misle da bi trebalo unaprediti, možda i dodatno u radu Odbora. Kao što je poznato, Odbor za kontrolu službi bezbednosti je specifičan odbor prvenstveno zbog svojih nadležnosti u kontroli i nadzoru nad radom službi bezbednosti. Sektor bezbednosti je, kao što je to opšte poznato, i svuda u svetu je tako, uvek obavijen nekim delimičnim velom tajni, što je proizašlo iz prirode poslova službi bezbednosti, ali upravo zbog toga članovi Odbora moraju da vrše svoju nadzornu i kontrolnu funkciju balansirajući između razumevanja za ono što službe bezbednosti kao svoj prioritetni zadatak zaštite nacionalnih i državnih interesa, bezbednosnih pre svega, države i građana moraju da rade i, s druge strane, one obaveze koje proističu iz svih civilizovanih tekovina i obaveza ne samo EU, već zaista pravnog društva, a to je civilna i demokratska kontrola izabranih vlasti pre svega. Upravo iz ovog razloga, iako smo u dobroj meri ograničeni odredbama Poslovnika Narodne skupštine, Odbor je zaista preuzeo sve neophodne aktivnosti u prethodnom periodu od svog konstituisanja do danas kako bi na jedan i svrsishodan, ali i bezbedan način mogao da ostvaruje svoje zakonske i nadležnosti i obaveze. S obzirom da je većina podataka kojima se rukovodimo u radu prilikom kontrole rada službi bezbednosti, članovi Odbora uglavnom dolaze u kontakt sa podacima koji su označeni i klasifikovani kao državna tajna, kao strogo poverljivo, potpadaju u onu kategoriju tajnih podataka, prva stvar koju je Odbor uradio, i to bih volela da naglasim, a što nije bila praksa iz meni potpuno nepoznatih razloga, nije bila praksa održavanja zatvorenih sednica, sednica zatvorenih za javnost. To je nešto što je praksa svuda u svetu. Ona podrazumeva uspostavljanje jedne vrste i poverenja i atmosfere i tehničkih i svih drugih uslova u kojima će agencije, u ovom slučaju VBA, VOA i BIA, imati priliku da ne krše ni svoje obaveze u pogledu čuvanja tajni i iznose riziku i mogućnosti da tajni podaci izađu iz zgrade ove skupštine i cirkulišu u javnosti, što predstavlja jedan od vidova ugrožavanja nacionalne bezbednosti. Upravo zbog toga mi smo jednoglasno, tu su učestvovali svi članovi Odbora, uvek zahvaljujem na konstruktivnom radu svim članovima Odbora, posebno u pogledu ove odluke, doneli odluku da zatvorimo sednice za javnost i da Odbor izuzetno može da odluči da se sednica sazvana radi tajnih podataka otvori za javnost. Istom odlukom predviđene su i odgovarajuće mere bezbednosti i zaštite tokom održavanja sednice odbora zatvorene za javnost i tu je sada veoma važno pomenuti tu priču koja se u javnosti dosta pominje o nekoj gluvoj sobi. To zapravo uopšte nije gluva soba, ali su sve protivprislušne i protivdiverzione mere preduzete u onom smislu u kojem se niti unose mobilni telefoni. Postoji tehničko obezbeđenje prostorije koja se nalazi u Kralja Milana i mi tamo održavamo sednice zatvorene za javnost. Dakle, to su sednice na kojima ne može da se izlazi, ne mogu da se unose nikakvi tehnički aparati, potpuno su obezbeđene i pokazale su se veoma efikasne. Pokazalo se da na taj način možemo sa predstavnicima službi bezbednosti i direktorima, koji zaista dolaze, i to moram da pomenem, u brojnom sastavu, sa svim ljudima koji pokrivaju relevantne sektore u dotičnim agencijama. Dakle, zaista su konstruktivne sednice i možemo da kažemo da sve do sada održane, održane su četiri, u ovom izveštaju su tri, u međuvremenu smo još jednom razmotrili polugodišnji redovni izveštaj BIA 29. aprila 2013. godine, tako da smo do sada imali četiri, zapravo i pet, s obzirom da smo po prvi put i sa Generalnim inspektorom razmatrali izveštaj Generalnog inspektora o radu VBA i VOA. Dakle, to je ono što nije ušlo u ovaj izveštaj, a nije ušla i još jedna važna stvar koja se u međuvremenu dogodila i zbog toga smatram obavezom da je predočim kolegama narodnim poslanicima, a to je da smo mi zbog postojanja jedne pravne praznine i nemogućnosti da se Poslovnikom reguliše način na koji bi Odbor za kontrolu službi bezbednosti vršio neposrednu kontrolu i neposredni nadzor nad radom službi bezbednosti, a pošto po Poslovniku mi ne možemo da donesemo nikakav pravilnik, formirali jednu radnu grupu u kojoj su bili uključeni predstavnici i pozicije i opozicije. Tom radnom grupom je rukovodio kolega Nenad Miliš iz LDP. Tu su bile i kolege Nenad Popović i Igor Bečić. Ta radna grupa je imala zadatak da, u dogovoru sa predstavnicima i direktorima službi bezbednosti, napravi jedan dokument, interni akt o tome na koji način zapravo Odbor može da vrši svoju neposrednu ulogu i da zapravo u punom kapacitetu stvari svoje nadležnosti iz kontrole službi bezbednosti. Radna grupa je uradila deo svog posla. Naravno, mi smo na Odboru delimično taj rad i nacrt izmenili i dopunili i u jednoj dobroj atmosferi i debati doneli taj interni akt, internu odluku o tome na koji način će se vršiti direktan nadzor nad službama bezbednosti. Taj akt je dostupan poslanicima. Mogu da se upoznaju sa njim ukoliko su zainteresovani da i o tome steknu adekvatno saznanje. Sednicama Odbora na kojima su razmatrani izveštaji su prisustvovali kao što sam rekla i direktori agencija i pripadnici službi bezbednosti i moram da kažem i zaista pohvaljujem jedan dobar i čini mi se u punom poverenju i u punoj dobroj nameri i veri, rad i direktora službi bezbednosti koji su po prvi put o sopstvenim rečima mogli da na sednicama Odbora otvoreno razgovaraju sa članovima Odbora i da odgovaraju na pitanja. Vidim da vlada veliko neinteresovanje od strane kolega iz skupštinskih klupa, kada je u pitanju rad Odbora. Meni je to zaista žao. Čujem često primedbe na rad toga, ne na rad Odbora nego uopšte službi bezbednosti. To se uvek postavlja kao neko mistifikovano pitanje, evo sad dobijate relativne odgovore, pa biste možda mogli nešto i da čujete, ali naravno, to je već na savesti svakog od poslanika. U skladu sa planom rada Odbora što bih takođe volela…
Gospođo Joksimović, samo bih volela da vodite računa o vremenu, pošto sam vas pustila duže nego što Poslovnik dozvoljava.
Izvinjavam se, koliko još vremena imam?
Nemate više vremena.
Izvinjavam se, nastaviću dalje u diskusiji.
Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Gospođo podpredsednice, gospodine ministre, pre svega da se zahvalim mojim kolegama koji su mi ustupili vreme da govorim pre njih. Govoriću o radu Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Pre svega, da istaknem najvažniju činjenicu, a to je da je prvi put u istoriji našeg parlamentarizma konstituisan Odbora za kontrolu službi bezbednosti. To je prvi put. U prethodnom periodu postojala je kontrola službi bezbednosti, ali u okviru jednog velikog odbora za odbranu i unutrašnje poslove, ali ovom novom organizacijom, postojanje ovog odbora zaista omogućuje normalan parlamentarni rad, civilnu kontrolu službi bezbednosti čime koristimo najbolju praksu koja danas postoji u svetu. Sa druge strane, to je jedan od temelja moderne države. Moram na početku da istaknem da je Odbor radio zaista kvalitetno. Odbor je na svim svojim sastancima imao dinamične rasprave, bila su različita mišljenja, ali na kraju, posle svega uvek se dolazilo do konsenzusa i mislim da za ovu prvu godinu rada, još uvek nije prošlo godinu dana, ali za ovaj prvi period je Odbor zaista uradio maksimalno u okolnostima u kojima je radio. Takođe bih želeo da istaknem, na dobro svih nas, izuzetno korektan odnos i pozitivan odnos rukovodstava sve tri službe bezbednosti koje su bile vrlo kooperativne, čak nama pomagale u Odboru sa savetima, bile vrlo otvorene za sve informacije, bilo vrlo otvorene za kontrolu. Mislim da je u ovoj prvoj godini, osim što je konstituisan, Odbor i uspeo da uradi prve naznake kontrole službi bezbednosti. To je zaista za pohvalu i još jednom da ponovim da se zahvaljujem rukovodstvima svih službi bezbednosti na izuzetnom kooperativnom radu, jer su razumeli da je ova kontrola i u njihovom interesu, pre svega. Takođe u okviru rada Odbora sarađivali smo i sa nezavisnim državnim organima, sa Agencijom za borbu protiv korupcije, Zaštitnikom građana, poverenikom za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i DRI. Ta saradnja je bila na odličnom nivou. Reći ću malo više o budućnosti rada Odbora i o onome šta se može uraditi u sledećem periodu. Dinamika rada ovog Odbora je dosta specifična, pošto i službe rade dnevno vrlo aktivno i dinamika rada Odbora bi na neki način morala da prati tu dinamiku, jer bilo koji veliki vremenski raspon ukoliko ne bude ispunjen radom Odbora ne može da doprinosi potpunom kvalitetu. Treba da radimo brže i dinamičnije, ali postoje danas ključni problemi da bi Odbor radio bolje. To je nešto u čemu treba svi zajedno da doprinesemo. Pre svega to je bolja kadrovska organizacija unutar aparata koji postoji u Odboru. Ljudi koji danas rade u Odboru su dobri i kvalitetni kadrovi, ali ih je malo. Zaista malo. Odbor bi morao da ima mnogo više ljudi koji rade u aparatu kako bi rezultat rada članova Odbora bio bolji. Govorim o radu jednog administrativnog aparata. Potreban je veći broj ljudi, ali pošto je specifika potpuno nova, potrebni su i savetnici koji bi mogli članovima Odbora koji za četiri godine trebaju da rade taj posao, da stručnim savetima, idejama i objašnjenjima metodologije rada pomognu u svom radu. Da bi rad službi bio kontrolisan na kvalitetan način neophodna je jedna logistička, kadrovska, finansijska i druga podrška ovom Odboru kako bi odgovorio na sve izazove. Daću vam jedan primer. U američkom Senatu u odboru koji ima malo veći broj članova nego što imamo mi, oni se sastaju dva puta nedeljno. Imaju svoja tela koja svakodnevno kontrolišu rad službi. U administrativnoj podršci članovima Odbora radi 45 ljudi koji svakodnevno pomažu članovima Odbora za kontrolu službi bezbednosti u analizi, praćenju, predlozima, merama, kako bi rad Odbora bio kvalitetniji. Za prethodne tri godine taj odbor se sastao 115 puta za tri godine. To je 45 puta godišnje. Ako oduzmemo one godišnje odmore i period kada ne zaseda Skupština ili parlament, praktično se sastajao jednom nedeljno na javnim slušanjima. Jednom nedeljno javno. Tajnih sednica koje su bile zatvorene za javnost je bilo više. Minimum jednom ili dva puta nedeljno su obavezne sednice odbora, ali tih tajnih sastanaka je bilo mnogo više. To pokazuje koliki kapacitet je uložen u ovaj vrlo važan segment za nacionalnu bezbednost. Mislim da je vrlo važno da u budućnosti krenemo korak po korak kako bismo kadrovski ojačali administrativni aparat ovog Odbora, savetodavno i omogućili članovima Odbora da to bude mnogo bolje. Još jednom ću ponoviti da je po mom mišljenju Odbor odlično radio u ovom prvom periodu, ali siguran sam da to može da bude bolje. Pokrenuću još jednu temu, a to je tema metodološke baze. Mislim da to nešto što bi predložio uvaženom predstavniku ministarstva i njegovim kolegama i onima koji rukovode službama bezbednosti, ali takođe i koordinatoru službi bezbednosti. Mislim da je to nešto na čemu bi moglo da se uradi u sledeće tri četiri godine. Da bismo formirali kadrove, stručne kadrove, koji bi mogli da rade u Odboru, u administrativnom aparatu, da bismo članovima Odbora, narodnim poslanicima u jednom mandatu od četiri godine omogućili da kvalitetnije rade svoj posao, neophodno je da mi imamo neku metodološku bazu. Ja tu bazu, pre svega, vidim na univerzitetu. Ovo je jedna potpuno nova materija u Srbiji i danas, praktično, nemamo ni literature, govorim praktično. Postoje neki dobri pomaci od nekih nevladinih organizacija, ali na univerzitetima danas ne postoje, praktično, ni literatura, ni metodološka baza koja se bavi tematikom kontroli službi bezbednosti. Mislim da je vrlo važno, to je taj moj predlog poštovanom predstavniku Ministarstva odbrane i njegovim kolegama i službi, a takođe i koordinatoru službi bezbednosti, da probaju da u ove tri, četiri sledeće godine učine nešto na formiranju ove metodološke baze. Mislim da su univerzitetski kursevi jedan od osnovnih elemenata. Tu, pre svega, vidim nekoliko fakulteta. To je Fakultet političkih nauka, to je Pravni fakultet, to su sigurno ove akademije za bezbednost, ali mislim da je tu i Ekonomski fakultet. Zašto Ekonomski fakultet? Tiče se budžeta, tiče se finansija. O tome ću reći malo kasnije. Naravno, siguran sam da je teško i ove kurseve sprovoditi ako ne bude podrške Vlade, a siguran sam da je to u interesu svih i službi, a i Skupštine, odnosno na taj način i svih građana Republike Srbije. Mislim da bi jedna radna grupa, koju biste oformili, mogla da u roku od godine do dve godine zaista proba da oformi široko jednu metodološku bazu koja bi u sebi uključivala i saradnju sa univerzitetima, odnosno fakultetima, po konkretnim temama, ali takođe, da se putem analize literature koja postoji, koje praktično nema u Srbiji, ali zaista ima izvrsna u Americi, ima u Evropi, postoji u Rusiji, mislim da bi korišćenjem i te literature, znanja, ta radna grupa mogla da u roku od godinu, dve, pripremi jednu osnovu koja bi u budućnostipomogla radu našeg Odbora, kako administrativnim saradnicima, savetnicima i drugima, tako i pre svega, naravno, članovima Odbora, a samim tim i svim narodnim poslanicima. Izveštaj koji je urađen je sertifikat o dobrom radu za svaku od ove tri službe. Izuzetno sam radostan što su i rukovodioci službi prihvatili vrlo brzo, bez ikakvog problema da je ovaj izveštaj njima od koristi. U toku rada Odbora stavljene su primedbe rukovodiocima službi, nisu viđeni nikakvi veliki propusti, ali na neke sitnice koje su oni brzo prihvatili i automatski ispravili. Vremena se menjaju brže, menjaju se rukovodioci službi i svaki ovaj izveštaj o dobrom ili kvalitetnom radu službi bezbednosti jeste sertifikat istom tom rukovodstvu da su u određenom periodu dobro radili. Kada prođu četiri godine, svaki rukovodilac u službi bezbednosti može da kaže – ja sam za te četiri godine imao četiri ili osam kontrola skupštinskog Odbora za kontrolu službi bezbednosti, nisam imao primedbi, dobio sam sertifikat da sam izuzetno kvalitetno radio. Na taj način ljudima omogućavamo da u budućnosti mirno analiziraju taj protekli period. Gde bismo u sledećim godinama mogli još da napredujemo u ovoj kontroli? Pre svega mislim da ćemo sigurno nastaviti ovako aktivno da radimo kao Odbor, ali smatram da ćemo sigurno posvetiti mnogo više pažnje detaljnijim predlozima za poboljšanje rada, jer i mi takođe dobijamo u ovom periodu nove informacije, dobijamo neko novo znanje i mislim da će i taj izveštaj svake godine moći da bude bolji i bolji. Važno je navesti da je rad službe, a to je jedna od osnovnih stvari, uvek u skladu sa Ustavom i sa zakonima. To je jedna od ključnih stvari. Mislim da to treba da bude polazna tačka za svaki početak izveštaja. Što se tiče analize i korišćenja iskustava drugih, mislim da pre svega treba da koristimo iskustva najvećih zemalja. Tu, pre svega, vidim SAD i Rusku Federaciju, koji su tu verovatno najdalje odmakli. Nedavno sam sam boravio u SAD i sreo sam se u američkom Senatu sa kolegama senatorima. Takođe, sreo sam se sa operativnim direktorom njihovog Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Oni imaju oko 50 godina najbolje prakse u kontroli i osnovni element u toj kontroli je da se procedure uvek poštuju. Znači, uvek se poštuju procedure, bez obzira na stepen ugroženosti nacionalne bezbednosti. Ima jedan interesantan momenat, da oni imaju poseban sud Foreign intelligence surveillance court koji je sud za nadzor spoljnih obaveštajnih aktivnosti i taj sud radi, odnosno zaseda 24 sata 365 dana, kako bi u svakom trenutku bio spreman da izda nalog za preduzimanje određenih mera u cilju otklanjanja opasnosti ili bezbednosnih rizika. Šta ovo govori? To govori o dve stvari. Naravno, nama će trebati godine i godine da dođemo do toga, ali moramo početi. Pre svega, govorim da u jednoj pravno uređenoj državi, bez obzira koliko je ona velika i koliko moćna i bez obzira pod kakvim se bezbednosnim pretnjama nalazi, a znamo da se Amerika verovatno nalazi pod velikim bezbednosnim pretnjama svakodnevno, nikada ne smeju da budu zaobiđene uspostavljene pravne procedure. To je prva aksioma. Nikada ne smeju da budu zaobiđene uspostavljene pravne procedure. Druga stvar, da ni jedna služba, niti bilo koji pojedinac, bez obzira sa kakvim se bezbednosnim izazovima suočava, ne sme da preuzima samostalne akcije, već zato mora da dobije odobrenje, u ovom slučaju kod njih, suda kao nezavisnog organa, kod nas od onoga kome je nadređeno, ali vremenom sud je taj jedini koji treba da da dozvolu za preduzimanje bilo kojih akcija. Analizirajući taj najnoviji izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti u američkom Senatu, evo ja ga imam ovde, on je dostupan na internetu, uočio sam da je njihov odbor, to je isto važno za nas, za našu budućnost, organizovao na desetine javnih slušanja o raznim temama koje su važne za bezbednost njihove zemlje. Znači, oni imaju tradicionalno godišnje slušanje o globalnim opasnostima. Imaju slušanje o onome što su imali o Avganistanu, Iraku, Iranu, Libiji itd. Imali su javno slušanje o operaciji u kojoj je ubijen Bin Laden. Imali su javno slušanje o sajber bezbednosti, o curenju informacija u medije, ali takođe, odbor se bavio tematskim pitanjima koja su od važnosti za bezbednost jedne zemlje, o kojima sam govorio na početku, a to je saradnja sa univerzitetima, obrazovanje kadrova, čak do učenja stranog jezika, jer u obaveštajnim poslovima, u bezbednosnim poslovima danas bez znanja stranih jezika zaista je teško pratiti savremenu metodologiju, a da ne govorim o informacionim tehnologijama i o najnovijim tehnologijama u ovoj oblasti. Naravno, postoji još jedna vrlo važna stvar koju želim da istaknem, a to je da su odredili u Senatu da četiri člana Odbora za bezbednost budu istovremeno članovi četiri druga ključna odbora. Jedan je za pravosuđe, jedan za bezbednost, jedan je za spoljnu politiku i jedan je za finansije. Tu su praktično pokrivene sve četiri ključne grane, uključujući i finansije, koje mi uvek zaboravljamo, a mislim da je jedna od najvažnijih stvari i u kontroli, a i za rad službi bezbednosti. Naravno, da dodam da u okviru standardnog procesa budžetske kontrole u Američkom senatu, Odbor za kontrolu službi bezbednosti je taj koji daje inicijalno ovlašćenje za sredstva namenjena ovim službama. Znači, Odbor daje inicijalno ovlašćenje u budžetskoj proceduri za sredstva namenjena ovim službama. Što se tiče finansiranja, to sam govorio i prošli put, tu smo se svi složili u Odboru, zaista moram da istaknem, previše se transparentno u našem budžetu pokazuje finansiranje Službe bezbednosti. Praktično smo samo jedna zemlja u Evropi i Kanada koje imaju više transparentno pokazano finansiranje u budžetu od nas. Opšte je mišljenje svih članova Odbora da finansiranje službi treba da bude pokazano jednom cifrom, kao što je u 99% drugih zemalja, a da potpuno otvoreno bude za one koji kontrolišu rad, a to je Odbor za kontrolu službi bezbednosti i to je sa druge strane ovaj parlament, odnosno Narodna skupština. Naravno, veliki značaj treba dati obuci ljudi koji rade u službama, pogotovo u IT tehnologijama, stranim jezicima, finansijama, uvek naglašavam finansije, i naravno ono o čemu treba pridati veliki značaj, a to je ekonomska i energetska bezbednost… (Predsedavajuća: Vreme.) Na kraju samo da dodam, zaključio bih, mislim da je u ovom kratkom periodu Odbor zaista radio dobro i da je ovaj izveštaj baš pokazatelj toga. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što sam primoran na ovako nešto, ali mislim da red da se uradi. Reklamiram povredu Poslovnika čl. 128. i 127. Prvo, član 128. – narodni poslanici su dužni da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale. Kolega Srđan Milivojević nije izneo karticu već 20 minuta dok govori narodni poslanik Popović on nije bio tu, znači, već više od pola sata nije u sali, a kartica mu stoji pored njegovog laptopa, sada bez slike. Član 127. – narodni poslanici dužni su da koriste isključivo svoje identifikacione kartice, kao i da se identifikuju pri ulasku u salu ubacivanjem kartice u poslaničku jedinicu, odnosno da se odjave prilikom napuštanja sale. Naime, mi dobijamo predavanja već nekoliko puta, ne kažem da kolega nije u pravu kad kaže da smo morali da počnemo u 11,00 časova. Ne osećam se prozvanim jer sam ja bio u sali već u 10,50 časova, ali isto tako, ne kažem da opozicioni poslanici treba da ubace kartice kad se utvrđuje kvorum. Ja kao opozicioni poslanik nikad nisam ubacivao karticu, osim kada se dogovorimo za to. Znači, vlast je dužna da omogući početak rada i vladajuća većina je dužna da ima većinu. Ali, licemerno je da neko ko i ne ubaci karticu, posle toga se javlja po Poslovniku istom tom koji ne poštuje u tom trenutku, da to kritikuje. Evo, sad kažem, sad ću ja kritikovati kad se ne počne na vreme. Ali, ne treba sve da koristimo za politizaciju, a posle se pozivamo na ugled parlamenta i na to kako funkcioniše parlament. Mislim da je to flagrantno kršenje Poslovnika.
Molim sve poslanike, što se tiče kartica, pridržavaju Poslovnika i da, ukoliko napuštaju salu, sa sobom ponesu svoje identifikacione kartice. Gospođa Joksimović, vi ste hteli repliku kao izvestilac Odbora? (Da.) Izvolite.
Najpre se zahvaljujem gospodinu Popoviću na aktivnom učešću u radu Odbora i na svemu što je uradio u okviru Odbora. Međutim, moram da odgovorim nekoliko stvari koje ne mislim da su takve kakve ih je gospodin Popović predočio. Pre svega se to odnosi, možda to nije najvažnije, ali za mene jeste najvažnije, a to su administrativni kapaciteti o kojima je govorio gospodin Popović. Mislim da bolju službu u Skupštini u odnosu na ono u šta imam uvid, a imam uvid, i hoću da nekada pohvalim i ljude koji rade odgovorno i vredno svoj posao u interesu i Skupštine, i građana i nas kao narodnih poslanika. Tu pre svega mislim na sekretara Odbora, gospođicu Katarinu Terzić, ali i na sve druge koji rade i u mom Odboru i u Odboru za odbranu i unutrašnje poslove. To su izvanredni ljudi. To su njih četvoro ili petoro, nisam sigurna koliko, su sasvim dovoljni, svojim znanjem i razumevanjem, logistički na svaki drugi način pomognu nama. Između ostalog, lična inicijativa poslanika je veoma važna. Lična edukacija i motivacija je takođe nešto što nas obavezuje u ovom parlamentu. Ne mislim da imamo uslova da imamo ne znam koliko administrativnih radnika. Zaista želim da pohvalim te ljude i znam da ih je i gospodin Popović pohvalio. Ne mislim da je mislio išta loše, ali želim još jednom da naglasim da je i lična inicijativa veoma važna. Zbog toga možda gospodin Popović i nije bio u prilici da učestvuje u radu Odbora. Dakle, dinamika je prilično dobra. Pojačajte i sopstvenu dinamiku, pa će time biti još bolje, pa ćemo na dinamici dobiti svi zajedno. Plan rada Odbora je veoma dinamičan. To je prvi put da je jedan odbor ovakvog tipa, ovakvog profila donosim svoj plan rada. Možete da ga vidite, on je na pet ili šest strana. Podložan je i dopunama i izmenama i svemu onome što se ad hok pojavi kao pitanje vezano za odbor. Takođe mi je interesantno da je komparativna metoda SAD i Srbije u pogledu kontrole službi bezbednosti Kongresa i Narodne skupštine po meni upotrebljena potpuno, ne mogu da kažem nerazumno, ali znate šta, SAD imaju 20 različitih službi bezbednosti i neuporedivo su veća država od nas u svakom pogledu. Ali vidim da je fascinacija velikim državama. Za Srbiju ne znam koliko je dobra, ali mislim da treba u okviru naših mogućnosti da radimo i da smo počeli da radimo u tom pravcu. Samo još jednom i završavam, a to je da je ovaj izveštaj, između ostalog, na korist službama. Ovaj izveštaj je, pre svega, u korist građana Srbije, na korist svima koji rade u ovom parlamentu u ime i u interesu građana Srbije. Naravno da je dobro što su službe bezbednosti i njihovi aktuelni direktori prepoznali značaj i verifikaciju njihovog rada kroz parlament, ali nije niti moja želja, kao predstavnika vladajuće stranke, da olakšamo službama bezbednosti, nego naprotiv, da kroz jedan svrsishodan i aktivan rad oni steknu i saznanje i obavezu da zakonitost njihovog rada i trošenja budžetskih sredstava jeste predmet dnevne i aktivne analize resornog Odbora parlamenta Narodne skupštine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Reklamiram povredu člana 128. Poslovnika. Pohvaljujem gospodina Šormaza koji se javio po ovom osnovu i tražio da se uklone neke kartice, ali pretpostavljam, zagledan vizionarski u te daljine koje sežu do DS-a, mislim da je gospodin Šormaz propustio da vidi da jedna kartica stoji ubačena samo dva reda ispred njega, a takođe još neke kartice poslanika SNS. Gospodin Arsić je bio dovoljno brz, utrčao je i sklonio je karticu. Molim vas, ako smo već dosledni, da se uklone sve kartice koje su u sistemu, a poslanici nisu tu.
Molim stručne službe da povade sve kartice iz poslaničkih jedinica pored kojih ne sede poslanici. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvinjavam se, repliku je hteo gospodin Popović. Molim vas, samo se još jedanput prijavite. Izvolite.
Hvala. Kratka replika. Nijednog trenutka nisam rekao da ljudi koji rade kao podrška Odboru, tih četiri-pet ljudi, rade loše. Štaviše, pohvalio sam ih i još jednom ih pohvaljujem za kvalitetan rad, ali i dalje ostajem pri svom mišljenju da su nama i radu ovog odbora, baš zbog parlamenta, zbog građana Republike Srbije u budućnosti, ponoviću tu reč mnogo puta, u budućnosti za još kvalitetniji rad i da bi nama pomogli, potrebni i ljudi i savetnici, da nam je potrebna i metodološka baza u budućnosti, i literatura i saradnja sa univerzitetima. Stvar je svakoga da li želi da napreduje, da li želi da se razvija. Smatram da je ovaj odbor, još jednom ću ponoviti,radio jako dobro i zadovoljan sam. Mislim da u budućnosti možemo to da uradimo još mnogo bolje. Zahvaljujem se.
Hvala. Gospodine Čikiriz, molim vas, prijavite se još jednom. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPO i DHSS su, podržavajući strategiju odbrane i strategiju bezbednosti, podržali godišnji plan upotrebe naših bezbedonosnih snaga u međunarodnim mirovnim operacijama i to će biti i ovog puta. Ono što je mene posebno motivisalo da se danas javim za ovu diskusiju jesu relikti u javnom mnjenju svega onoga što je mnogo koštalo našu zemlju u prethodne 23 godine. To je nekoliko komentara vojno-političkih analitičara koji sigurno utiču u velikoj meri na kreiranje mišljenja i javnog mnjenja i koji državu doživljavaju na način na koji je bila organizovana država srednjeg veka, gde su bile jasno utvrđene granice, gde su bila jasna utvrđenja, gde nije postojao spoljni svet, gde nisu postojale velike sile, gde nije postojala međunarodna zajednica, male zemlje nisu vodile računa o međunarodnom okruženju i o svim izazovima koji prete. Mislim da svakom takvom načinu razmišljanja treba dati adekvatan odgovor. Zbog čega? Ako će pripadnici naših bezbedonosnih snaga uticati na to da se spreči započeti secesionizam Malija, mnogi od tzv. eksperata kažu – da, mi smo poznati stručnjaci u odbrani secesionizma. Pandan se pravi na naše aktuelne probleme, da nismo uspeli da očuvamo naš secesionizam, a zamislite imamo potrebu da branimo secesionizam u nekoj državi, pa se čak Mali ne svrstava u afričku, nego u azijsku zemlju. Drugo, pregovara se da naše oružane snage nisu osposobljene za borbu protiv organizovanog kriminala i da imamo dosta problema sa organizovanim kriminalom, pa bi trebalo prvo da rešimo naše probleme, a zatim da idemo u Mali. Zatim, da nemamo šta da tražimo u borbi protiv terorizma itd, da je to posao nekih drugih. Pre nego što dam konačni zaključak zbog čega ćemo, kao poslanička grupa, glasati za ovu odluku, u najkraćem ću reći da se može sa stanovišta filozofije srednjeg veka prihvatiti ovakvo mišljenje. Međutim, definitivno, i potpredsednik Vlade Aleksandar Vučić i premijer Ivica Dačić su u potpunosti, čini mi se i nova Vlada, respektovali i respektuju odnose u međunarodnoj zajednici, svesni činjenice da to nisu odnosi koji se nas ne tiču, da su to odnosi koji direktno utiču na našu sudbinu. SPO i DHSS su smatrali i 90-te godine da u potpunosti treba da respektujemo odnos snaga u međunarodnoj zajednici, da imamo sluha za okruženje, za trendove u svetu, da budemo apsolutno svesni toga šta znači Perestrojka u velikom Sovjetskom Savezu, šta znači povlačenje Sovjetskog Saveza iz istočno-evropskih zemalja, rušenje Berlinskog zida itd. Očigledno je da naše državno rukovodstvo tada nije respektovalo odnose u međunarodnoj zajednici i tome je plaćena ogromna cena. Ako je plaćena ogromna cena, ne želimo da u budućnosti Srbija ponavlja greške iz svoje skorije prošlosti i ono što je zaista pohvalno za ovu vladu jeste što nijednu jedinu grešku, a bilo je velikih grešaka u našoj novijoj prošlosti, do sada nije ponovila i u pogledu te vrste politike ima punu podršku naših političkih stranaka. Na severu Malija je pre godinu i po dana došlo do oružane pobune jedne manjine koja čini 10% od ukupno 15 i po miliona stanovnika. Međutim, posle udruženja nekoliko oružanih snaga, došlo je do udruženja tri islamističke grupe koje su preuzele kontrolu nad severom Malija i koji prete da zauzmu glavni grad. Mali je jedna od retkih zemalja na afričkom kontinentu koja ima za taj kontinent relativno razvijenu demokratiju sve do 2012. godine, ali očigledno njihova vlada i vojska nisu bile spremne da odgovore tom izazovu i oni su upozoravali međunarodnu zajednicu. Međunarodna zajednica je preko svojih organa odgovarala na krizu u Maliju tako što je Savet bezbednosti UN doneo dve rezolucije, što su 15 lidera iz regiona oko Malija doneli odluku da se uputi 3.300 pripadnika njihovih oružanih snaga za pomoć vladi Malija. Francuska je uputila 500 vojnika u centralni deo Malija, bombardovala je sa svoja četiri aviona kampove za obuku terorista na severu Malija. Tom prilikom je poginuo jedan francuski pilot, ginu i francuski vojnici. Postavlja se jedno drugo pitanje – koji je interes Francuske da se upušta u takvu avanturu, da ginu njihovi vojnici itd? Pa, zaštita Francuske, zaštita interesa Francuske, kao što je i naš interes da zaštitimo interese Srbije i da poboljšamo naš imidž u međunarodnoj zajednici. Videli smo i kod skorašnjih pregovora u Briselu da je upravo učešće naših pripadnika Vojske i policije u međunarodnim vojnim misijama znatno doprinelo poboljšanju međunarodnog imidža Srbije i da nas na drugi način doživljavaju oni koji u velikoj meri utiču na našu sudbinu. Zbog čega? Moramo biti solidarni u borbama protiv zajedničkih rizika. Ako je terorizam nešto protiv čega se bore sve demokratske zemlje sveta, onda Srbija mora dati svoj doprinos. U ovom slučaju, jako skroman, jer ćemo mi uputiti 13 naših vojnika koji će obučavati oružane snage Malija za borbu protiv secesionizma. Kažem, njihova vlada, što je uzrokovala i nekim vojnim udarom 2012. godine, u aprilu mesecu, nije bila spremna da odgovori na sve te izazove. Sada, šta je ključni zaključak međunarodne zajednice? Ako međunarodna zajednica ne interveniše i ako Mali ne uspostavi kontrolu na svojoj celoj teritoriji, može u budućnosti postati jedan od najvažnijih centara za obuku terorista i islamista koji već na jedan ekstreman način tumače Džihad sa svim njegovim lošim posledicama. To je upravo interes Srbije. Moramo biti, ako želimo u EU, saradnici, pa i po ovim pitanjima, i sa Francuskom, i sa Nemačkom, i sa EU, jer ne možemo očekivati benefite od članstva u EU, a za uzvrat ništa ne dati. Da li će učešće naših pripadnika oružanih snaga imati određene rizike? Hoće, sigurno, ne samo od rizika bezbednosti i rizika zbog klimatskih promena i svega ostalog, ali su oni na to spremni, obučeni. Još jedna fama koja je od svih onih koji filozofijom srednjeg veka gledaju na modernu državu, želim da kažem da je u našoj bazi podataka u Vojsci Srbije, ako se ne varam, oko četiri i po hiljade njenih pripadnika koji su spremni i koji su se izjasnili da žele dobrovoljno da učestvuju u misijama u kojima učestvuje naša zemlja. To znači da je princip dobrovoljnosti u potpunosti ispoštovan, princip stručnosti, a sa druge strane, pored političkih benefita, pripadnici Vojske Srbije će imati i ličnu, materijalnu statisfakciju. Prema tome, ono što je bila politika SPO i DHSS, koja je zaista dugo vremena bila negirana i zbog toga smo nosili taj krst izdajnika, stranih plaćenika itd, u ovim danima, u ovom delu o kome sam pričao, doživljava punu satisfakciju. SPO i DHSS ne žele da se vraćaju u prošlost i da se ponovo vratimo u krug ko je kada, kakvo mišljenje imao. Mislim da je zadatak svih nas da iz tih grešaka prošlosti izvučemo najbolje za našu državu i da se u potpunosti okrenemo budućnosti. U ovom delu Srbija je na dobrom putu. U ovom delu ćemo mi uvek biti, bez obzira što smo opoziciona stranka. Ovakvim našim stavom ne podržavamo samo Vladu Republike Srbije u ovom segmentu njenog delovanja i Vojsku Republike Srbije, mi podržavamo Srbiju u učvršćivanju njene spoljašnje bezbednosti, jer, ne zaboravimo, terorizam nije unutrašnja suverena stvar jedne zemlje. Terorizam je odavno poprimio međunarodni karakter. Napadima terorista su izložene najveće zemlje sveta, od SAD, od Ruske Federacije, skoro smo imali jedan veliki teroristički akt u Turskoj. Borba protiv ekstremista nije borba koju može voditi u savremenim uslovima života jedna država. To je pre svega zajednička borba međunarodne zajednice. U ovom delu je potpuno ispoštovana Rezolucija Saveta bezbednosti UN. Nismo u planu upotrebe naših snaga predvideli da članovi naših oružanih snaga idu u Mali, jer jednostavno se situacija u januaru mesecu ove godine u toj meri drastično pogoršala, da je ovo jedna vanredna odluka koju po planu upotrebe, iako nije predviđena, Narodna skupština može da donese. Zbog toga će poslanici SPO i DHSS, ne zbog interesa Malija, ne zbog interesa međunarodne zajednice, već pre svega zbog interesa Srbije, zbog njene spoljašnje zaštite, zbog poboljšanja međunarodno-pravnog položaja Srbije, zbog okretanja jednog novog lista u novoj politici za koju smo mi od osnivanja političkih stranaka, u Danu za glasanje podržati ovakvu odluku. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Đorđe Kosanić, izvolite.
Poštovani ministre, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas objedinjena rasprava o dve tačke dnevnog reda ili dva predloga i to Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga u Maliju i druga, ništa manje važna odluka – Izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti o izvršenom nadzoru nad radom službi bezbednosti za 2012. godinu, sa Predlogom odluke o usvajanju izveštaja. Na samom početku reći ću da poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržaće predlog ove odluke. Akcenat u mom današnjem izlaganju staviću na Predlog odluke o napomenutoj misiji u Maliju. Dozvolićete da na samom početku kažem osnovne razloge zbog kojih će poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati ovaj predlog odluke o učešću pripadnika vojske u Maliju. Sa jedne strane, izglasavanje ovakve odluke omogućava se pripadnicima Vojske Srbije da učestvuju u pomenutoj misiji, koja nije predviđena godišnjim pravom upotrebe Vojske Srbije za 2013. godinu. Sa druge strane, upotrebom Vojske Srbije u Misiji EU u Maliju Republika Srbija se svrstava u red država koje aktivno učestvuju u očuvanju mira i bezbednosti u svetu, kao jednak činilac. Takođe, učešćujući u narednim aktivnostima dokazana je potreba doslednosti i spoljne politike Republike Srbije, koja se zalaže za rešenje svih sporova mirnim putem, poštovanjem međunarodnog prava i drugih opšteprihvaćenih normi u međunarodnim odnosima, kao i za jačanje uloge i kapaciteta institucija međunarodne zajednice i na kraju, učešćem u multinacionalnim integracijama Republika Srbija ispunjava međunarodno prihvaćene obaveze Republike Srbije prema UN i EU. Govoreći o Misiji u Maliju, svakako da ovo nije jedina misija u kojoj učestvujemo. Ona je svakako došla zadnja. Ali pripadnici Vojske Srbije, da podsetim, od 2007. godine učestvuju u ovim misijama i tada smo imali samo 17 pripadnika vojske. Ovo je sada neka drugačija slika. Kasnije ću reći koliko ćemo imati u ovoj godini pripadnika vojske, ali najpre da kažem da pored ove misije učestvovaćemo još u misijama UN u Kongu, Libiji, Obali Slonovače, Libanu, Kipru, kao i na Bliskom Istoku, a isto tako pripadnici vojske učestvovaće u mirovnim operacijama u okviru sistema "stend baj" aranžmana UN, kao i u Misiji EU za obuku bezbednosnih snaga u Somaliji, u Ugandi će se to raditi. Isto tako imaćemo jednu vojnu misiju u Somaliji, to su pomorske snage i zove se "Atlanta" protiv pirata. Što se tiče pripadnika MUP, ovde treba reći, oni će biti na tom kontinentu, 475 ljudi. Oni će učestvovati u mirovnim operacijama UN u Libiji, u Haitiju i na Kipru, kao i u civilnoj misiji za upravljanje krizama. Sad dolazimo do one stavke, koliko to pripadnika vojske i policije učestvuje u tim mirovnim operacijama i koliko je planirano u ovoj godini. Učestvovaće do 475 pripadnika vojske i MUP ili da kažem tačnije, 15 pripadnika MUP učestvovaće u ovim operacijama. Poseban okvir dobija se ako kažemo da ove godine imaćemo i ženske pripadnike plavih šlemova, što se tiče srpskih vojnih snaga. Za navedene operacije u ovoj godini odvojeno je 1,1 milijarda dinara ili negde oko 10 miliona evra. Moram reći da to nije odvojeno samo iz budžeta Republike Srbije, nego deo finansiraju UN, tako da iz tog dela, konkretno iz budžeta Ministarstva odbrane ide 755 miliona, a iz UN 355 miliona dinara ili 160 miliona ide na plate vojnika, a ostalo ide za opremu i za osiguranje vojnika, tačnije naših plavih šlemova. Moramo biti ovde sada sa jedne strane iskreni i reći da se nama mnogo više isplati učešće u mirovnim operacijama pod pokroviteljstvom UN. Tu se ne naplaćuju troškovi i dobro bi bilo da samo učestvujemo u tim operacijama. Međutim, zbog kredibiliteta zemlje, kažem, troškove u ovom trenutku stavljamo u drugi plan. Veoma je važno učešće u ovakvim operacijama i zbog kredibiliteta i zbog bezbednosti. Samo ću reći da pomenuta Misija u Maliju je značajna zbog bezbednosti, jer svi znate da je u Maliju centar Alkaide za severnu Afriku. Sa druge strane, govoreći o svemu ovome, u prilog učešću, postajemo aktivan činilac očuvanja mira u svetu. Konkretno govoreći o Misiji u Maliju, predviđeno je da do 13 pripadnika vojske učestvuje u pomenutoj misiji i to su instruktori obuke i medicinskog osoblja. Oni bi bili angažovani na obuci vojnih bezbednosnih snaga u Maliju, u cilju njihovog osposobljavanja za ponovno uspostavljanje teritorijalnog integriteta Malija, ali i borbi protiv terorizma, secesionizma i organizovanog kriminala. Sad dolazimo do jedne vrlo važne stavke, da kažem da pripadnici Vojske Srbije neće učestvovati u vojnim operacijama. Čak će biti stacionirani u onom delu koji je pod punom kontrolom regularnih snaga Malija. Ova operacija je i njihovo angažovanje pravljeno isključivo u cilju izvođenja obuke. Misija u Maliju trajaće 15 meseci i predviđena sredstva su 75 miliona dinara. Sad dolazimo do toga da se često priča o određenim rizicima u učešću u ovakvim operacijama. Moram reći da sam vojni posao po sebi nosi određene rizike, a što se tiče rizika kojima će biti izloženi pripadnici Vojske Srbije u ovoj operaciji, moram reći da su to kontrolisani rizici. Reč je o rizicima od klimatskih uslova, poznato je kakvi su uslovi u Maliju, od raznoraznih bolesti, ali i o snagama, onih neregularnih, koje su prisutne u toj zemlji. Opet kažem da su to kontrolisani rizici i sa druge strane moram reći, dobra pripremljenost naših vojnih snaga koja je nesumnjiva i iskustvo iz ranijih misija idu u prilog da bez problema možemo odraditi i ovu misiju. Isto tako, od 2011. godine, na samom terenu Vojska Srbije, tj. komandne jedinice Vojske Srbije su potpuno kompatibilne sa savremenim procedurama koje vladaju na terenu u tim misijama. Procedure su nam različite, ali smo potpuno prilagodivi sa savremenim standardima, što je veoma važno. Da li postoji interesovanje za ovakve misije? Moram da kažem da u Centru za mirovne operacije Vojske Srbije u evidenciji je oko 4500 pripadnika vojske, jedan značajan podatak. Sa druge strane, oni su istog trenutka spremni da otputuju na ovakve misije. Ono što ovde treba reći, razlog je više što pripadnici vojske koji odu na takav teren brže napreduju u službi. Druga stvar, više su školovani, a moramo biti iskreni, i novčana sredstva nisu zanemarljiva. Kada pričamo o novčanim sredstvima, moram reći da oficiri ili podoficiri dobijaju kada su na terenu i do tri puta veću platu nego što je plata u Srbiji. Znači, iz više razloga koje sam spomenuo, a ne bih više ulazio u detalje. Želim samo reći da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati kako Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u misiji u Maliju, a sa druge strane ništa manje važnu odluku, o kojoj dana nisam pričao, o Izveštaju Odbora za kontrolu službi bezbednosti, izvršenom nadzoru nad radom službi bezbednosti za 2012. godinu, sa Predlogom odluke o usvajanju izveštaja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospođo potpredsedniče, gospodine ministre, predsedniče odbora, gospođo Joksimović, ovo je, bar otkad sam ja ovih deset meseci u Skupštini, prvi put da Skupština stavlja na dnevni red, razmatra i usvaja bilo kakav izveštaj bilo kog odbora ili bilo koje duge institucije, organa, pa čak i onih koje je birala Skupština. Mislim da je jako važno da se kao Skupština opredelimo da to ubuduće činimo redovno, ne samo kada je ovaj odbor u pitanju, kao i da se izjašnjavamo oko izveštaja, ne samo odbora Skupštine, jer to upravo jeste u funkciji i mislim da ćemo time ojačati kontrolnu funkciju Skupštine. Danas imamo na dnevnom redu Izveštaj Odbora za kontrolu rada službi bezbednosti i ja ću se na to osvrnuti. U strukturi sistema nacionalne bezbednosti u najužem smislu bezbednosno-obaveštajni sistem je osnovna karika koju čine službe bezbednosti – BIA, VBA, VOA, da podsetim, kao i Biro za koordinaciju u ulozi usklađivanja rada celog ovog sistema koji predstavlja objedinjeni podsistem ukupnog sistema nacionalne bezbednosti. Skupština ostvaruje nadzor i demokratsku civilnu kontrolu nad sistemom nacionalne bezbednosti u najširem smislu. Ranije je to činila preko jednog jedinog Odbora za odbranu i bezbednost, a sada to činimo preko dva odbora, među kojima je prvi put formiran odbor samo za kontrolu rada bezbednosno-obaveštajnog sistema, odnosno rada službi bezbednosti. Iz tog ugla danas i razmatramo ovaj izveštaj odbora. Na početku želim da izreknem sve pohvale za dostavljanje izveštaja i stavljanja na dnevni red Skupštine. Na neki način ovo je izveštaj odbora koji pokriva, rekao bih, po društvo najdelikatniju, ne najvažniju, ali najdelikatniju problematiku, samim tim što ova oblast predstavlja vrlo delikatno usklađivanje i preplitanje onoga što zovemo transparentnost, odnosno preplitanje javnog i tajnog, i što svugde gde postoji tajnost ima sudara sa demokratijom i svugde gde postoji tajnost objektivno postoje i veće mogućnosti za zloupotrebe. Ovo društvo, ako računamo ranije i u sastavu bivše države, ima od pre nekoliko decenija, odnosno iz 60-tih godina vrlo ružno iskustvo sa tim. O samom izveštaju želeo bih da ukažem, ne zato što apriori želim da kritikujem, nego zbog toga što se nema još dovoljno iskustva, kako rekoše, a ja mislim da nije tako, ukazaću na neke manjkavosti u njemu. Prvo, izveštaj nosi naslov o izvršenom nadzoru, a ne vršenju nadzora. Molim i predlažem da se to ispravi jer to ostaje kao dokument, a mi nismo formirali ovaj odbor da jednokratno vrši nadzor, nego da vrši nadzor u kontinuitetu nad radom ovog bezbednosno-obaveštajnog sistema, odnosno službi bezbednosti. Na strani 12 izveštaja odbor naglašava da nije izvršio nadzor, odnosno radne posete službama bezbednosti. To je za mene ključni stav odbora, ključna ocena i hoću da kažem poštena i hrabra izreka, jer ne može niko raditi dobro ako ne prizna da nešto nije uradio. Druga je stvar zašto, a o tome ću kasnije. Nije urađeno zbog nedostatka internog, rekao bih, uslovno da nazovem internog akta kojim se obezbeđuju uslovi, propisuje i određuje način kako se nadzor sprovodi u delo. Međutim, ne mogu da razumem jednu stvar. Odbor je reagovao na to, pa je grupa za izradu predloga akta formirana pre više od šest meseci. Rok je bio da izađe sa predlogom u februaru, a mi ni do danas nemamo taj predlog. Čak se u vrlo eksplicitnoj izreci odbora u izveštaju kaže da zbog toga još nisu doneli, ovo je peti mesec, plan nadzora za 2013. godinu zbog nedostatka tog akta. Sasvim razumem da taj akt treba da postoji da bi se plan rada usvojio. Takođe, nije donet poslovnik, pa je zbog toga parcijalno doneta odluka, a ne poslovnikom, odluka o držanju zatvorenih sednica ovog odbora za javnost. Pri tome, meni je potpuno nejasno šta znači javnost u ovom slučaju. Da li je time narušeno poslovničko i zakonsko pravo svih poslanika da prisustvuju sednicama svih odbora po svom izboru? Jeste, ali to ne znači da odbor nije u pravu što je to uradio, nego to znači da moramo i Poslovnik Skupštine uskladiti sa tim. Plan rada Odbora u 2012. godini je donet tek 26. oktobra i usput samo napominjem, pa molim da se to ispravi, prosto je neukusno da stoji u planu rada za 2012. godinu, prva tačka je usvajanje plana rada. Nemojte to. Prva sednica odbora je održana 24. jula i stoji, citiram – nije izabran zamenik predsednika odbora. Zašto? Ili je trebalo da stoji da nije ni biran i da se ne bira. Ovako imate utisak da je u Odboru došlo do nekakve kolizije, zbog čega nije izabran zamenik predsednika, a bilo je na dnevnom redu da je biran. Mislim da nije, verovatno. Pa, molim da u tome, obzirom da ostaje dokument, da to korigujete. Osim ovoga, ima dosta još sitnih stvari, ali hteo bih ono što je važnije, da se osvrnem na dobru stranu ovog izveštaja. Prvo, izveštajem je, pri tom imam u vidu ono što je ovde neko i pomenuo, da Odbor u ovakvom sastavu i ovog profila i Odbor samo za nadzor rada službi bezbednosti prvi put postoji, pa u tom smislu neka iskustva nema, i utoliko pre mislim da je radom odbora dosadašnjim i izveštajem, samim, inicirana potreba da se stvore i propišu uslovi i modaliteti nadzora i kontrole u kontinuitetu, kao i analize i ocene kroz raspravu, ocene rada službi. Ukazano je od strane odbora na potrebu inoviranja, odnosno izmena Zakona o osnovama uređenja službi, što je po meni vrlo značajno, ja sa obe ruke to odobravam i podržavam, kao i na potrebu za nekim novim propisima. Na strani osam ovog izveštaja stoji da je Odbor dostavio skupštini Predlog zakona o izmeni Zakona o osnovama uređenja službi. Ne stoji kada je dostavljeno, a još manje ne stoji, a mene interesuje, zbog čega, jer mislim da je ovo jedna od stvari koja je među mnogim koje smo po hitnom postupku ovde stavljali na dnevni red trebalo da uđe u dnevni red neke dosadašnje skupštine. Zatim, uspostavljeni su, čini mi se, dobri radni odnosi i saradnja i trasiran put za još bolju saradnju sa nezavisnim državnim organima, što je izuzetno po meni značajno. Ali, ne i službi sa drugim organima i institucijama, kao što je Ministarstvo finansija, jer se ističe jedan, po meni žestok problem koji zadire u suštinsku stvar rada službi, a to je kao što ste videli, da Ministarstvo ne želi da prihvati inicijativu Odbora i to se mora na drugi način onda regulisati, da se ne može budžet službi iskazivati u pojedinostima bez da se otkriju slabe tačke službi i onemogući njihov uspešan rad, odnosno otkriju neke tajne, nego da se on iskazuje u ukupnom iznosu. Isto tako, u izveštaju stoji, i to je takođe značajna stvar koja se mora hitno i brzo rešiti, a to je nerazumevanje od strane javnih telekomunikacionih operatera čime se onemogućava značajno rad, značajan segment službi bezbednosti. Može se još dosta toga govoriti što je po meni dobro u ovom izveštaju i u radu Odbora, ali bih se posvetio malo onome šta bi trebalo ubuduće raditi. Ovaj izveštaj i on između ostalih stvari, a i ranije smo ukazivali na to, još jednom ukazuje na potrebu, da uopštim stvar, da se obezbede bolji uslovi za rad i službiali i samog Odbora. Gospođa predsednik je neke stvari rekla oko uslova u kojima se održavaju sednice, neke stvari nije ni trebalo reći ovde, ali mislim da to nisu još uvek dobri i pravi uslovi. Drugo, da se što pre pristupi dogradnji, odnosno aktuelizaciji, modernizaciji celog sistema nacionalne bezbednosti, a kao prvo da se pristupi izmenama i dopunama postojećih osnovnih i pratećih zakona i propisa od Strategije nacionalne bezbednosti, od Zakona o osnovama uređenja službe, Zakona o agencijama. Pri tome kada pominjem agencije, pitanje je da li je to između ostalog i pravi naziv za ove službe bezbednosti, govorim o njima kao o službama bezbednosti i ja sve vreme govorim i mislim da ih ne treba izjednačavati sa turističkim agencijama i ne znam sa kim drugo, bar po nazivu. Takođe je potrebno doneti i neke nove propise, odnosno propisati, urediti zakonski prostor koji obuhvata najširi, rekao bih pojas sistema nacionalne bezbednosti kao što su organi državne uprave i institucije nadležne za pravosuđe, obrazovanje i naučnu delatnost, zaštitu životne sredine, Zaštitnika građana, organi jedinica lokalne samouprave, subjekti privatnog obezbeđenja, što je jako važno, organizacije civilnog društva, medije, što još važnije, pravna lica. Svi oni doprinose ostvarivanju ciljeva nacionalne bezbednosti i svi oni čine u najširem smislu sistem nacionalne bezbednosti. Ovde je značajno reći i to ukazujem upravo na taj prazan prostor neregulisan koji je ostao, da mi kroz ova dva odbora koji se tiču nadzora i funkcije, nadzora Skupštine kroz ove odbore, da ova dva odbora za Narodnu odbranu i unutrašnje poslova i Odbora za kontrolu službi upravo samo kontrolišemo rad tog jednog i drugog ministarstva i službi bezbednosti, a sve drugo nam ostaje ne pokriveno kada je u pitanju funkcija, kontrolna funkcija Skupštine. Ovde se ukazuje prostor sada, da li Skupština treba da formira još neki odbor koji bi taj prostor pokrio, a mislim da tu odluku treba doneti tek kada raspravio upravo o ovome o čemu sam prethodno pričao. Jako je važno da Odbor u nadzoru bezbednosno-obaveštajnog sistema ne zaboravi na Biro za koordinaciju službi i saradnju sa njim. Ovde nijednom rečju to nije pomenuto, a Biro za koordinaciju službi je upravo segment, odnosno najvažniji segment sistema bezbednosno-obaveštajnog. Još na nešto bih ukazao Odboru, mislimda bi bilo dobro da se u narednom periodu obrati pažnja u nadzoru i kontroli kada je u pitanju BIA, na ostvarivanje njene funkcije koja se sastoji u onoj drugoj rečenici – informativni poslovi. Mi vrlo dobro znamo ovo, i to je po meni veoma rogobatno, i po nekakvoj navici kršteno pa ne razumemo često kao obični ljudi da li se radi o još jednom mediju ili se radi o onome što jeste prikupljanje podataka, i da kažem vrlo direktno, što svet zna i što jeste faktički obaveštajni rad. Ja znam da to jeste delikatnija delatnost od bezbednosne u ovoj agenciji, pa samim tim i od strane Odbora lakše vršiti nadzor nad bezbednosnom funkcijom nego obaveštajnom, ali mislim da moramo naći načina i omogućiti Odboru, to su oni uslovi o kojima su i oni u izveštaju govorili i koje sam ja pominjao vrlo delikatni. (Predsedavajuća: Vreme) Samo momenat, još na kraju želim da kažem, da će poslanička grupa PUPS glasati za, odnosno prihvata ovaj Izveštaj iz razloga onoga koji sam pomenuo dva tri puta, da Odbor nema još dovoljno iskustva u radu. Ovde je gospodin Popović, žao mi je što je otišao, rekao da treba prikupiti iskustva iz inostranstva. (Predsedavajuća: Hvala, gospodine Kovačeviću…) Samo bukvalno dve rečenice. Mislim, savet Odboru da mi imamo jako veliko iskustvo iz decenijskog rada i onoga što su službe polazile sve, decenijskog rada tadašnjih odbora za kontrolu rada službe, a imamo ih decenijama. Hvala.
Hvala. Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dakle, ovaj Izveštaj nije podnet ovde da bi dobio bilo čije panigirike i hvalospeve, a posebno ne od, kako se zove,UPS, i ja vam zahvaljujem na aktivnom učešću u svemu što ste rekli, ali sam zgranuta načinom na koji ste interpretirali nedostatke ovog izveštaja. Zgranuta sam zato što, ja kada nešto radim, očekujem od svih mojih kolega u ovom parlamentu, prethodno se dobro informišem, i vrlo dobro pripremim da bih znala o čemu pričam i na koji način pričam. Dakle, prva stvar koju ste rekli i koja je vama zahvaljujem, ako ćete da usvojite izveštaj, ali ako su ovo razlozi zbog kojih nećete, ja vas molim da ga ne usvojite, pošto je to zaista na ivici bezobrazluka. Dakle, na ivici bezobrazluka u pogledu iznošenja netačnih stvari. Prvo, rekli ste da ovaj izveštaj je napisan tako da pokazuje da se nema dovoljno iskustva, to hajde, mogu i da uvažim, i svako od članova ovog odbora će uvažiti. Kažete o izvršenom nadzoru, a trebalo bi o vršenju nadzora. Ovaj izveštaj je napisan, dakle, o izvršenom nadzoru tokom 2012. godine. Izvršeni nadzor nije samo direktan nadzor. Izvršeni nadzor pokriva i ono što jeste posredan nadzor kroz regularne i polugodišnje izveštaje svih agencija koje potpadaju pod ingerenciju Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Dakle, posredan nadzor je izvršen. Ono što mi, kako vi kažete priznajemo kao svoj nedostatak, a to nije naš nedostatak nego nedostatak, nažalost svih prethodnih koji su bili u ovoj skupštini i koji nisu vodili računa o tome da direktan nadzor nad službama bezbednosti nosi jednu novu i potrebu nove pravne regulative, ili poslovničke ili kako god hoćete. Dakle, pod direktan nadzor u ovom predmetnom periodu predmetnog izveštaja zaista nije izvršen. I mi smo to naveli kao našu obavezu. Dalje. Kažete da je neverovatno, odnosno poslanik Kovačević, kaže da je neverovatno da su zatvorene sednice za javnost, u ovom slučaju prekršile poslovničko pravo, pravo poslanika da prisustvuju sednicama različitih odbora. Molim poslanika Kovačevića da se preciznije upozna sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, posebno sa članovima 230. do 233, kojima se veoma precizno reguliše na poseban način, posebno uspostavljen Odbor za kontrolu službi bezbednosti, u kojem, ne samo da ostali poslanici nemaju pravo prisustva, već ni zamenici članova ne mogu u istom trenutku da budu prisutni na sednici Odbora, ukoliko su članovi prisutni. Dakle, ničije pravo nije narušeno. Mi smo samo poštovali odredbe Poslovnika. Hvala Bogu da uopšte neke odredbe Poslovnika govore o načinu našeg rada, iako ni to, tu se slažem sa poslanikom Kovačevićem, nije dovoljno. Dakle, poslanik Kovačević kaže, radna grupa koja nije uradila svoj posao na vreme. Meni je jako žao što me niste slušali na početku, ali evo opet se diretkno obraćam, imate pravo da me opomenete, ne znam da li je u pitanju prevelika želja, a premalo inicijative i ozbiljnog posla kod pojedinih poslanika da se upoznaju sa pravim podacima, da li je nezainteresovanost da se sasluša predstavnik predlagača, odnosno izvestilac, u ovom slučaju, to sam bila ja, i ja sam upravo na početku i rekla da želim poslanike dodatno da obavestim o stvarima veoma značajnim koje nisu ušle u Izveštaj, a koje su na istoj sednici, kada je Izveštaj predložen, a usvojanje, tj. 29. marta tekuće godine, a to je interna odluka o neposrednom načinu vršenja kontrole službe bezbednosti, kao i plan rada za 2013. godinu usvojeni. U samom planu rada za 2013. godinu, to su sve dokumenta koja su dostupana svakom narodnom poslaniku u ovoj skupštini, a posebno onima koji plediraju da se bave ovom veoma, kako je poslanik rekao delikatnom materijom, predviđen je sastanak članova Odbora sa direktorom i zaposlenima u Kancelariji Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka i uspostavljanje trajnih oblika saradnje, tačka 5. za maj-avgust 2013. godine. Dalje, poslanik Kovačević je takođe pomenuo koji je to zakon predložio Odbor, a ja moram da podsetim poslanika Kovačevića da je upravo on bio prisutan na sednici Odbora u svojstvu predlagača amandmana, kada su donete izmene i dopune Zakona o uređenju službe bezbednosti i u tom smislu dao svoj pun doprinos i na tome su svi članovi odbora bili zaista zahvalni i koliko se sećam, bila je konstruktivna diskusija u tom pogledu. Ne znam da li imam još vremena, da li mene opominju poslanici ili, imam utisak da mene opominju, ali samo bih volela još da kažem, ne postoji odbor za narodnu odbranu, a poslanik Kovačević je pomenuo neki odbor za narodnu odbranu i ta vrsta arhaične terminologije ili terminološki arhaizama je legitimna u onoj meri u kojoj postoji u praksi. Pošto više ne postoji u praksi, zamolila bih za malo preciznosti i u navođenju i u kritici. Slažem se sa svim drugim stvarima koje je poslanik Kovačević u pogledu unapređenja rada samog Odbora, ali rad Odbora prati ono što jeste i segment izvršne vlasti, a mi moramo da vidimo strategiju u kojoj će se reforma sektora bezbednosti u Srbiji sprovoditi i to će biti veoma značajna pitanja, posebno dva velika poglavlja u onome što će biti predmet kada počnemo, predmet pregovora o prisutpanju EU i kada Srbija dobije datum, tako da ćemo imati puno posla u budućnosti. Apsolutno prihvatam kao predsednik Odbora i mislim da govorim u ime svih članova Odbora za kontrolu službe bezbednosti. Hvala.
Borisav Kovačević, replika.
Mene po malo zaprepašćuje ovakav nastup. Prvo, predsedavajuća trebalo je da opomenete gospođu Joksimović, jer je upotrebila ovde neke neprilične izraze, karakterišući ono što sam ja rekao. Drugo, uvredljivo se izrazila i indirektno o PUPS, jer je rekla, nekakva partija ili kritike najmanje od te partije, od PUPS. Druga stvar, ja sam u uvodu stvarno ne ni iz kurtoazije, nego na iskren način obraćajući se i predsedniku ovog odbora iskazao svoje poštovanje prema toj funkciji, a sada odgovarati i replicirati tonom u kome se pledira da se dokaže da sam neodgovorno i bez ikakvog upoznavanja sa stvarima, ja ću gospođi Joksimović pokazati na samom tekstu materijala koji su poslali, šta sam sve radio, pa će videti da li sam ozbiljno to analizirao. Što se tiče kompetentnosti, to nije moj običaj, ali ću za informaciju reći da sam ceo radni vek proveo upravo na tim poslovima i to najdirektnijim i najstručnijim. Prema tome, najmanje može neko ko nikad nije radio te poslove, bez obzira što se deset meseci upoznavao sa tim, može u ovom smislu replicirati. Osim toga, vrlo netačno, neke stvari, nisam govorio o Odboru narodne odbrane, već sam govorio o Odboru odbrane i bezbednosti, koji je do juče, do njenog dolaska, postojao.
Molim vas, vreme. Vodimo računa o vremenu. Hvala. Replika, gospođa Joksimović. Samo dva minuta. Izvolite.
Da, hvala. Dakle, potpuno je netačno da sam omalovažavala poslaničku grupu, PUPS, ja sam možda na ružan način samu sebe korigovala što nisam u punom smislu navela puno ime partije i u tom smislu sam možda zvučala loše i za to mogu da se izvinim, a ni na koji način nisam htela da uvredim ili omalovažim predstavnike poslaničke grupe PUPS. Dakle, ako primate izvinjenje, meni će biti drago. Nije mi bila namera. Sa druge strane, što se tiče kompetentnosti i toga ko je gde proveo i koliko svoj radni vek i da bi zbog toga trebalo da bude kompetentniji od drugih, naprotiv mislim suprotno, ili je to već i pleonazam. Dakle, naprotiv, mislim da upravo civilna i demokratska kontrola od svih nas narodnih poslanika, koji smo različitih profesija, dakle naše vokacije, profesionalne su potpuno različite, mi imamo možda i manje stepen konflikta interesa da se, upoznajući se sa procedurama i načinima rada službi bezbednosti, uviđajući sa strane neke stvari koje nas ne opterećuju kao ljude koji su smo bili na bilo koji način deo i pripadnici službi bezbednosti, imamo čini mi se i veću, neću reći kompetenciju, jer kompetenciju možda i nemamo, ali na svaki način mislim da u smislu pune demokratske civilne kontrole to bi trebalo da ipak budu oni koji nisu bili involvirani direktno u rad službi bezbednosti. To je moj principijelni stav. Naravno, dopuštam da se i drugačije misli, a savetodavne uloge svih onih koji su bili pripadnici i službi bezbednosti i svih drugih organa bezbednosti uvek su dobrodošle i upravo našem odboru insistiramo na dodatnoj edukaciji svih članova Odbora da bismo mogli na bolji i efikasniji način da vršimo nadzor nad radom službe bezbednosti. Hvala.
Hvala. Gospodine Kovačeviću, izvolite.
Ja nisam čovek koji voli da ovde u Skupštini replicira i da oduzima vreme. Najmanje mislim da je podobno da mi međusobno repliciramo. To što sam izrekao o svojoj stručnosti, nestručnosti, naterala me je gospođa Joksimović svojim načinom i nastupom. Ali, nećemo da svodimo to na lično. Lepo je od nje što se na neki način izvinjava što je PUPS spomenula u tom kontekstu. Nije imala nameru kaže, međutim, to je tako izreka i to je tako ličilo. To da je bolje da budu ljudi koji nemaju veze sa strukom u Odboru nije bitno, ja nisam to ni rekao zato da bi bio član Odbora, nego sam rekao iznuđeno, zbog toga što su potrebne po meni, potrebno je, o tome je govorio i gospodin Popović i ne znam ko još, da u tom odboru bude i neko ko jeste iz struke. Potrebno je, jednostavno da bi mogao da vidi stvari koje treba raditi a ne zbog toga da on diktira kako treba raditi itd, jer ovaj Izveštaj upravo pokazuje i nedostatak i tog pogleda. Mislim da bi se brže prikupljalo iskustvo i brže išlo u kvalitetniji rad da ima neko tamo i od tih, što se toga tiče. Inače, oko narušavanja prava Poslovnika, nemojte gospođo Joksimović potcenjivati poslanike da nisu pročitali Poslovnik. Ja nisam ni rekao da jesu narušena, nego sam rekao da treba i to razmotriti u kontekstu toga da li će se narušiti pravo i da treba korigovati Poslovnik, a ne da direktno napadnem, to što su uradili. Naprotiv, vrlo sam jasno rekao da to još nije dovoljno da bi se moglo raditi u pravim uslovima kada su u pitanju razmatranja ovih.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, samo se prijavite ponovo. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, evo ako se bar na neki način umirila ova rasprava između različitih partija vladajuće koalicije, ja ne bih počeo ovom temom. Srbija je zemlja takvog iskustva, danas je 15. maj, pre dva dana je bio stari Dan bezbednosti, pa se meni čini da ovde još pomalo provejava taj stari duh Ilije Čvorovića i onda se uvek nekako uznemire strasti, kada se raspravlja o temema bezbednosti, službama itd, pa u pokušaju da makar malo relaksiram tu atmosferu, prvo ću govoriti o onoj tački dnevnog reda zbog koje je danas ovde, mada mi nije sasvim jasno, sa kakvim racijom ili obrazloženjem ministri spoljnih poslova, Mrkić, naime o odluci o upotrebi o učešću pripadnika Vojske Srbije u Misiji EU u Maliju. Samo da razjasnimo jednu stvar, gospođo Kovač vi tretirate gospođu Joksimović kao predlagača akta, pa ona zbog toga ima pravo da malo duže govori ili ne, meni to nije bitno. Nažalost, gospodin Mrkić je toliko kratko govorio, ne uključuje se u raspravu, da ja mislim da to vreme možemo da kompenzujemo u onom delu gde govori gospođa Joksimović, ali samo zbog drugih poslanika. Voleo bih, gospodine Mrkiću, da ste duže govorili na samom početku, a da ste onda već u ovom prvom delu rasprave možda pružili neke dodatne informacije, odgovorili na neka pitanja poslanika, zbog toga što mislim da bi onda ova diskusija bila mnogo korisnija. Vi ste se nažalost, čini mi se i kao neka vrsta nevoljnog predstavnika Vlade danas na ovoj sednici, sasvim je jasno da je prosto prirodno i normalno da ovde Vladu predstavlja recimo ministar odbrane po ovom pitanju ili neki drugi visoki funkcioner Vlade, uglavnom ograničili na ono što je formalno obrazloženje ove odluke, bez detaljnijeg elaboriranja političkih, diplomatskih, bezbednosnih okolnosti u kojima treba da donesemo ovu odluku i eventualno nekih drugih odluka, koje bi verujem, bile korisnije za ovu zemlju. Vi ste ministar spoljnih poslova, pa sam od vas očekivao i takvu vrstu angažmana. Da ne bude nikakve dileme, na samom početku, poslanici LDP glasaće za usvajanje ove odluke, kao što smo u prethodnih nekoliko godina, i onda kada nije bilo tkao širokog konsenzusa u ovom parlamentu o učešću pripadnika vojske i policije u međunarodnim misijama, glasali za sve slične odluke. To je načelan politički stav LDP. Iz mnogo razloga verujemo da je za ovu zemlju, a onda i za institucije vojske i policije vrlo korisno da naši predstavnici učestvuju u ovakvim misijama. Da budem još direktniji, često se ovde raspravlja i o ceni ovakvih misija. Cena misije u Maliju zbog naših građana, neko je o tome već govorio, govorio je negde oko okvirno 700 hiljada evra. Mislim da je svaki evro upotrebljen na našeg vojnika u Maliju ili da je svaki vojnik koji će se naći u Maliju ili u bilo kojoj drugoj misiji širom sveta, mnogo korisniji za ovu zemlju, mnogo pametnije uložen novac, nego recimo jedan evro ili dolar koji već gotovo godinu dana trošimo na prilično besmislenu misiju i angažman, recimo gospodina Jeremića, koji je na neki način i službenik vašeg ministarstva, odnosno vaš specijalni savetnik, a koji pokušava, očigledno neuspešno, da nas ubedi da predsedava svetom. Dakle, za mene je ovo jedan od najefikasnijih i najboljih mehanizama, da tako kažem, i naše diplomatije i poboljšanja ukupne i regionalne i međunarodnepozicije naše zemlje i zbog toga će LDP, između ostalog, i zbog toga glasati za ovakav angažman naših trupa. Zašto sam na samom početku rekao da mi je žao što niste probali, pre svega kao ministar spoljnih poslova da možda govorite i o nekim drugim aspektima? Svi, čini mi se, u dosadašnjem toku rasprave, i predstavnici vladajućih partija i nekih opozicionih partija, iz svojih razloga, koji su pre svega pitanje ili njihovog političkog uverenja, političke orjentacije njihovih partija ili pitanje bežanja od možda nepopularnih tema u javnosti i izbegavaju da govore o širem bezbednosnom kontekstu, a Liberalna demokratska partija, podsećam vas, u svakoj ovakvoj raspravi insistira na tome. Zanima me vaše mišljenje, gospodine Mrkiću, vi ste šef diplomatije ove zemlje, da li bi svi oni pozitivni efekti ovakvih misija o kojima vi, odnosno Vlada, govorite u obrazloženju ove odluke, možda bili bolji, veći, efektniji, efikasniji da Srbija odustane konačno od tog koncepta vojne neutralnosti, koji je, po našem uverenju, duboko neodrživ? Vi i u obrazloženju insistirate na UN i na EU, koje, između ostalog, u onome što rade imaju i jednu značajnu funkciju izgradnje ili očuvanja mira na regionalnom i globalnom nivou. Nema ni reči o NATO, iako je sasvim očigledno, svakome je jasno da u modernom svetu NATO kao faktor bezbednosti ili kao politički faktor i vojni faktor bezbednosti igra nezaobilaznu ulogu. Vi ste juče ili pre nekoliko dana bili u Rumuniji. Rumunija je jedna od zemalja koja je, recimo, značajan deo svog integriteta u međunarodnim odnosima i kredibiliteta u evropskim integracijama, prelazeći taj put koji je sada tek pred nama, izgradila učešćem i u ovakvim misijama, ali i ona, kao i neke druge zemlje, i mnogo čvršćim vezivanjem za jedan vojni blok u tom starom ili starinskom smislu reči. Zbog čega, gospodine Mrkiću, ovih dana posebno mislim da imate dodatnu obavezu da progovorite i o odnosu Srbije i NATO? Nedeljama, mesecima već traje rasprava i u našoj javnosti. To je jedan i od bezbednosnih rizika sasvim očigledno za zemlju u ovom trenutku, o Kosovu, o poziciji Srbije prema Prištini, o odnosu, recimo, Srba na Kosovu ili Srba na severu Kosova prema sporazumima koji su ili koje ste na neki način postigli i u Briselu. Zanima me vaše mišljenje kao ministra spoljnih poslova, vi niste formalno partijski čovek, ali predstavljate politiku ove Vlade, da li mislite da bi, recimo, naša pozicija u ovom trenutku, pa i pozicija Srba na severu Kosova bila bolja kada bi Srbija donela odluku da ne učestvuje samo u ovakvim međunarodnim vojnim misijama, nego da krene u političkom, a onda i u vojnom smislu prema NATO savezu? Ja verujem. Danas smo osuđeni da slušamo političke lidere, partijske lidere koji govore o tome da li veruju ili ne veruju NATO. Mi se bavimo politikom i predstavljamo neke građane i mislim da ne treba da ih uveravamo na osnovu toga da li u nešto verujemo ili u nešto ne verujemo, nego na osnovu toga što je sasvim jasno, da bi Srbija imala mnogo veći uticaj i na bezbednost svoju i na bezbednost Srba na Kosovu da se nalaze u strukturama NATO, a ne da predsednik Vlade ove zemlje između posete Silicijumskoj dolini i nekoj drugoj atrakciji u Americi, razgovara sa Džozefom Bajdanom ili da prvi potpredsednik Vlade pokušava da u pauzama nekih međunarodnih skupova razgovara sa američkim sekretarom za odbranu kako bi obezbedio da Amerika ne povlači NATO trupe sa Kosova ili da se negativno odluči u odnosu ili da ne da pristanak za formiranje kosovske vojske. To su sva pitanja na koja, čini mi se, gospodine Mrkiću, dugujete odgovor i ovom parlamentu i građanima Srbije. Bez toga, ovo će biti jedna od naših rutinskih odluka. Trinaest vojnika svešćemo sve na priču o tome da li će oni bolje zarađivati. Naravno da hoće i naravno da će se vratiti u zemlju obučeniji. Naravno da će onda ta svoja iskustva prenositi svojim kolegama u jedinicama, odnosno u organizacijama u kojima su angažovani, ali zamislite koliko bi desetina ili stotina puta taj nivo novousvojenog znanja, unapređenja, saradnje bio veća da nismo samo jedna od malih, manjinskih učesnica u akcijama ili operacijama UN ili EU, nego da smo to i u okvirima NATO saveza? Šef ste diplomatije. Jedan od argumenata za čuvanje tog koncepta vojne neutralnosti je, koliko je meni poznato, i činjenica da bismo u suprotnom jedan deo svog nacionalnog suvereniteta preneli na neku drugu organizaciju, a pre svega na najmoćnije odluke koje su u njoj. Gospodine Mrkiću, i vi i ja znamo da učešćem u ovoj misiji EU, kao i u svim misija, recimo, UN, prenosimo mnogo veći deo nacionalnog suvereniteta, nego što bismo to preneli da smo članica NATO saveza. Nemamo mnogo izbora kada UN, u skladu sa pravilima svoje povelje, recimo donose odluke o međunarodnim misijama. Možemo da ih prihvatimo ili da se iščlanimo iz UN, ili da nas izbace, kako su u nekim fazama odlučivali. U NATO su nešto drugačija pravila i meni je žao što danas ne iskoristimo tu priliku. Kada za nekoliko godina postane sasvim izvesno da Srbija neće moći dalje da napreduje ni na putu reformi, ni na putu integracija u EU bez ulaska u članstvo NATO, biće prekasno, biće mnogo izgubljenog vremena, kao što je danas mnogo izgubljeno vremena prošlo u odnosu na neke druge teme. Pitanje je kakve će biti međunarodne okolnosti, gospodine Mrkiću, da li će nas tada želeti. I u međunarodnim odnosima i u ovim integracijama i u ovim misijama vredite onoliko koliko ste im važni i koliko vas žele, inače ste dosadna zemlja, a pošto smo mi zemlja koja nikada to neće biti ili neće moći da bude jer se nalazimo na takvom terenu ili na takvom području, onda se bojim da ćemo ponovo biti ugroženi i da ćemo ponovo biti uvoznici bezbednosti, kako se obično kaže. Pored ovih egzotičnih zemalja o kojima ovde vrlo često govorimo, bilo bi dobro da se svaki put setimo da smo mi zemlja u kojoj su ili na čijim granicama ili u neposrednom okruženju su neka vrsta međunarodnih trupa već 22 godine, gospodine Mrkiću. To je, prosto, i deo one priče o tome ko je prespavao, a ko nije prespavao pad Berlinskog zida. Naravno da nije cela Srbija nije prespavala pad Berlinskog zida, ali ako danas mnogi među vama shvataju da se to desilo pre 20 i nekoliko godina, onda vas molim sve da shvatite da je sa padom Berlinskog zida srušen i međunarodni bezbednosni i vojni poredak i da od tada sve evropske zemlje koje, recimo, žele da postanu članice EU ili zapadno-evropskih integracija, prolaze paralelno put integracija u NATO sa integracijom u EU. Ne verujem da možete da ubedite bilo koga da Srbija može da dođe do EU koristeći neki drugi alternativni ili zaobilazni put. Što pre to shvatimo mislim da će nam svima biti lakše, da će nam troškovi biti niži, a koristi veće. Probajmo jednom da efikasno lociramo resurse i da ih koristimo, a vreme je valjda najvažniji resurs. Što se tiče ovog izveštaja, o njemu neću mnogo govoriti. Kao što je predstavnica Odbora rekla, predstavnik LDP, zamenik predsednika stranke Nenad Milić aktivno učestvuje u radu ovog odbora. Koordinira ili šef je jedne radne grupe koja radi u okviru njega. Neću posebno o tome pričati. Naravno da i Odbor i procedura o kojima govorimo su nove. Tu ima mnogo problema. Ova rasprava, kojoj smo malo pre prisustvovali, čini mi se da na ubedljiv način govori o tome. Ne sporeći gospodinu Kovačeviću i stručnost i kompetentnost i ceneći specifičnu situaciju u koju je bio doveden, pa je pretpostavljam zbog toga posebno naglasio, ipak mislim da to samo po sebi ne može da bude ni razlogza posebnu poziciju u ovakvim pitanjima, ni protiv nje. Ovde se zapravo radi o demokratskoj i civilnoj kontroli čija je čitava suština u tome da nju vrše u ovoj situaciji direktno izabrani predstavnici građana, a ne neko ko dolazi iz samih struktura. Prihvatam da je u prošlosti bilo i drugačijih modela. Nisam siguran da su se oni pokazali kao ispravnim. Ne smeta mi da se agencije zovu agencije. Mislim da je preterana ta paralela i poređenje sa turističkim agencijama, pri tome mislim da je organizacija u turizmu vrlo častan i dobar posao i da ne treba na taj način omalovažavati ljude koji u njoj rade. Sasvim je prihvatljivo da se zovu agencija. Drugo, znate, gospodine Kovačeviću, mnoge "falsedad nominacio no nacen" ne škodi pogrešno označavanje. Mnoge druge stvari se u ovoj zemlji zovu određenim imenima, a to nisu. Recimo Fond penzijskog osiguranja se zove Fond, a nije fond, nego je protočni bojler. Ima još desetine takvih primera, tako da ne mislim da moramo da budemonaročito strogi kada govorimo o agencijama. Samo jedno pitanje. Priznajem da, moguće je, nisam dovoljno upućen u ovu materiju i ne plediram, kako gospođa Joksimović kaže da se time do u detalje bavim, ali nisam siguran da je morala da nađe u ovom izveštaju ovako, kako bih rekao, "egzempli kauz" za navođenje nekih javnih telekomunikacionih operatora sa kojima postoje nejasnoće, ili problemi u sprovođenju zakona, odnosno omogućavanje zakonitog presretanja i zadržavanje podataka. Razumem da postoje problemi i to nisu jedini problemi, dosta se o tome u javnosti govorilo, ali bojim se da ste vi izabrali jedan način koji je neprihvatljiv. Ovo su komercijalni subjekti. Oni imaju neku poziciju, ugled na tržištu itd. Dakle, mogli ste sve ovo bez navođenja njihovih imena. Ako ste se gospođo Joksimović opredelili već da navodite imena, onda ono ne može biti primera radi, nego mora biti iscrpno. Neću čitati, naravno, koji su operatori u pitanju, ali vi na samom kraju kažete - i drugi. To znači, pretpostavljam, da neki nisu navedeni i mislim da to onda prosto nije bio fer pristup, da ste različite operatore stavili u različite pozicije u zavisnosti od toga da li ste njihovo ime, odnosno naziv izričito naveli u ovom izveštaju ili niste. Prosto mislim da je to nešto o čemu možda treba razmišljati i u budućem radu izbeći ovakve situacije. Hvala.
Molim vas Jadranka, samo da dam prednost ministru.
Zahvaljujem na zanimljivim komentarima, zahvaljujem i na tome što ćete glasati za predlog Vlade. Sasvim sigurno da sam pokušavao da budem jezgrovit zbog toga da bi poslanici imali više vremena da se izjasne o tome šta je sadržaj našeg predloga. Nisam govorio o svim aspektima spoljne politike, jer smatram da nije ta tema na dnevnom redu. Znam da će uskoro biti održan sastanak spoljnopolitičkog odbora gde ćemo moći da razgovaramo o svim aspektima spoljne politike. Čini mi se sad iz ovog toka da koliko god da sam govorio i da sam bio kraći, i da sam mnogo duže govorio da to ne bi uticalo na potonja istupanja. Tako da mislim da to ne bi opredeljivalo vaše razmišljanje, dužina mog govora. Ponavljam samo iz pristojnosti sam bio što je moguće više jezgrovit. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jadranka Joksimović.
Samo a pro po onoga što je gospodin Đurić naveo kao manjkavost i našta bih trebala da odgovorim. Izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti je izvršen u nadzoru nad radom službi bezbednosti za 2012. godinu i po definicije je javan dokument. Zato on ne može da sadrži sve detalje koji se tiču i koji potpadaju pod ono što jesu detalji sa sednica zatvorenih za javnost. Direktno navođenje telekomunikacionih operatera po imence je ušlo u izveštaj samo iz razloga što sam kao predsednik Odbora postavila javno poslaničko pitanje krajem decembra prošle godine, upravo problem sa kojim smo se mi kao članovi Odbora suočili u razgovoru agencijama odnosno službama bezbednosti. Pošto je to postavljeno kao poslaničko pitanje na koje sam dobila odgovor, smatrala sam da može da uđe u izveštaj, a svi drugi operateri, podsetiću vas da u ovoj zemlji postoji oko 400 operatera, neki i nisu toliko relevantni zbog malog broja korisnika, ovde su navedeni oni koji nisu, neki su u međuvremenu ispunili svoju zakonsku obavezu nakon usvajanja ovog izveštaja, ali neki od velikih operatora nisu ispunjavali svoju zakonsku obavezu, te su stoga pomenuti, a neki drugi zbog malog broja korisnika. To je razlog zbog čega je ušlo. Prihvatam sugestiju, ali kažem to je prosto bila tema i poslaničkog pitanja i dobijenog odgovora od Vlade Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Kovačević, replika.
Odlučio sam da se osvrnem na nešto što je rekao gospodin Đurić bez ikakve zle namere. Iz onoga što je on rekao i iz onoga što je replicirala gospođa Joksimović malo pre mene, stiče se utisak da imamo nekakvo mišljenje da ako je neko radio u bezbednosnim strukturama da apriori ne nosi ništa demokratsko u sebi. Jedini sam danas u diskusiji u svom izlaganju pomenuo to da je ova problematika delikatna i društveno zbog toga što se po svojoj prirodi sudara sa demokratijom i zato treba biti vrlo oprezan i učiniti sve da ne bi istinski zadirala i smanjivala prostor za demokratske odnose i pristupe. Druga stvar koju sam hteo da kažem jeste da juče nisam izašao iz tih službi nego pre 23 godine i da nisam nosio u sebi ništa demokratsko valjda bih se do sada naučio demokratiji. Treća stvar, samo usputno sam spomenuo u nagoveštaju eventualnu potrebu razmišljanja da li da ostane naziv agencije ili ne. Interesantno, hvatamo se za to sporedno a ne za mnoge druge stvari o kojima sam govorio i koje su daleko značajnije po ovo društvo i po sve drugo. Nisam izrazio svoj stav da treba da se menja taj naziv. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Prvo da odgovorim gospodinu Kovačeviću. Nisam ni jednog trenutka rekao da u vama nema ničeg demokratskog. Mi to danas zovemo spin, ne znam kako se zvalo u vaše vreme dok ste radili u tim službama, ali očigledno da ste vrlo vešti u tome. Sada ste praktično mene a čini mi se i još neke ljude ovde optužili, a to nije mali broj ljudi pogotovo sa ovakvom prošlošću, da svi ti ljudi koji su na ovaj ili onaj način radili za te službe nemaju ničeg demokratskog u sebi. To, gospodine Kovačeviću, ni u jednom momentu nisam ni mislio ni rekao. Siguran sam da se slažete da ipak imamo preteško iskustvo ili preteško nedemokratsko iskustvo bez obzira što su ti ljudi radili svoj posao i ceneći njihovu stručnost dozvolite mi da budem posebno oprezan kada se o tome govori. Gospođo Joksimović, razumem vašu argumentaciju, ali i dalje mislim da je onda trebalo objaviti sve nazive u smislu koji je nama ovde važan. Nije preterano bitno da li neko ima desetine ili stotine hiljada korisnika ili mnogo manje. Ako govorimo o opasnosti od toga da li je moguć pristup nekom razgovoru ili nekom presretanju komunikacije, nema mnogo značaja koliko je veliki operater. Vidite da se pretis lonac može napuniti nekim eksplozivnim sredstvima i u domaćoj radinosti, tako da to nije posebno bitno. Gospodine Mrkiću, cenim to što ste želeli da budete jezgroviti, da omogućite poslanicima da više govorimo. Niste tako često u parlamentu, ali samo vas podsećam na poslovničke odredbe. Bez obzira koliko vi govorite, mi imamo svojih pet sati vremena i još neko dodatno vreme koje je određeno, tako da svojim istupima ni na koji način ne možete da oštetite ili skratite vreme koje nama predstoji. Ohrabrujem vas da u nastavku možda češće uzimate reč. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jadranka Joksimović.
Samo kratko, to su stvari na koje moram kao predsednik Odbora da odgovorim. Operator koji je imao najveći broj korisnika, 700.000 korisnika i koji kao takav nije ispunjavao svoju zakonsku obavezu je nakon i poslaničkog pitanja i ovog izveštaja počeo, nije do kraja sproveo, ali je započeo ostvarivanje svoje zakonske obaveze u pogledu pribavljanja svih tehničkih uslova za zakonito presretanje komunikacije. Mislim da je to dobar primer i da u tom smislu ako je bilo razloga i rezona da se pomene, rezon je urodio plodom. Pretpostavljam da će neka vrsta preventive moći da se odnosi i na one koji raspolažu mnogo manjim brojem korisnika. Zbog toga mislim da nisam neodgovorno postupila, s obzirom da sam to unela u izveštaj, sa čim su se složili i svi članovi Odbora. Što se tiče kompetencije, moram da kažem da naravno u ovom Odboru nisu samo ljudi koji nemaju nikakva saznanja i kompetencije. Tu je i gospodin Šutanovac, kao bivši ministar odbrane, koji je, između ostalog, koordinirao radom ovih službi. Tu je gospodin Nenad Milić, koji ima iskustva u sektoru bezbednosti. Zaista ne mislim da je to loše, ali kažem da ne treba relativizovati, niti devalvirati značaj onih poslanika koji možda nisu po svojoj vokaciji vezani za bezbednost, ali koji su se na svaki način uposlili na najbolji mogući način i iskazali volju i želju i, pre svega, moram da napomenem i element političke volje da se nad ovim važnim pitanjem društvenim zaista parlament na pravi način bavi. Što se tiče te polemike, da vam kažem nešto, za svoj rad kao poslanik odgovaram u onom smislu svim poslanicima kroz ovaj izveštaj i verujte mi da bih odgovorila bilo kome i iz svoje stranke, dakle iz Srpske napredne stranke, na isti način da je neargumentovano tumačio ono što sam potpisala. To je moje pravo kao poslanika. Ne bih volela da se tu imputiraju zađevice i svađe između vladajuće koalicije. Tako bih odgovorila mom kolegi iz moje poslaničke grupe. Hvala.
Molim da privodimo kraju repliku. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Hteo sam samo da se osvrnem na to i da kažem da nisam eksplicitno rekao da neko osuđuje ovu strukturu ljudi iz kojih ja potičem, nego takav osećaj imam kroz dosadašnju raspravu. Izvinjavam se.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo, pre svega, dobar dan, pošto polako postaje dobar, jer kako je krenulo danas, ne bismo ni znali šta su tačno teme, a u nekim diskusijama, barem prve dve koje smo čuli, kasnije se to promenilo i od strane istih govornika, pomislili bismo da ovde ne sede narodni poslanici, nego narodni podanici. Srećom, to se promenilo, tako da sada možemo da se podsetimo šta tačno, pre svega se zahvaljujem gospodinu Kosaniću i Kovačeviću, koji su prvi uozbiljili pristup, iznoseći tačne podatke o onome što je danas na dnevnom redu. Na dnevnom redu su dve odluke. Svi koji su govorili, od predstavnika odbora do ostalih poslanika, o potrebi menjanja Poslovnika, su svakako u pravu, jer je i ranije konstatovano da bilo kada su u pitanju odluke ili predlozi zakona koji se tiču ratifikacije, da bi trebalo izmenom Poslovnika omogućiti da se o tome samo glasa, osim ako bi postojao zahtev više od 50 narodnih poslanika da se nešto stavi na plenarno zasedanje, zbog toga što su u pitanju odluke koje proizilaze iz prethodnih obaveza iodluka, te u tom smislu nije neophodno, jer videli smo, danas imamo i čitav niz zbunjivanja. Mi danas imamo dve odluke. Jedna ima svog predlagača, to je Vlada i određen je predstavnik predlagača. Na početku je to bio aktuelni ministar odbrane, a potom ministar spoljnih poslova, koji je danas ovde prisutan i naravno, za usvajanje izveštaja određen je izvestilac. Član 96. ovog poslovnika je u tom smislu ograničavajući, jer izvestilac odbora ima pravo da govori samo pet minuta po članu 1. stav 2. alineja 2. ovog člana, nije u mogućnosti da obrazlože čitav niz tema, a videli smo danas da ima razloga, da ima povoda. Hoću da se zahvalim prvo na toleranciji i gospođi Kovač i poslanicima koji su to istakli i gospođama koje su učestvovale u raspravi, dajući doprinos tolerancije u parlamentu, a ne, da neko pogrešno ne pomisli, drastičnom kršenju Poslovnika, jer mislim da to nije bila ničija namera. Posebno je važno jer se prvi put suočavamo, i to jasno piše u ovom izveštaju nadležnog odbora, prvi put se suočavamo sa ovakvim odborom, sa problemima koje taj odbor ima i precizno u izveštaju navodi, ali i sa mentalitetom. Videli ste na početku današnje sednice neverovatnu situaciju da predstavnici Odbora koji kontroliše službe bezbednosti vrši nadzor. Na početku se prvo zahvaljuju onima koji su pristali da se nad njima vrši nadzor i neko od poslanika je pomenuo to, da nas pomalo zabrine ona Čvorovićevska logika – Đura će da ti oprosti što te je tukao. Ali, nadam se da niko nije imao tu vrstu namere, nego se prosto suočavamo sa uspostavljanjem procedure, pa i ova diskusija koja je malopre bila govori o tome. Jedna od definicija demokratije je upravo jasna i precizna procedura, te ko god je rekao da su službe bezbednosti suprotne demokratiji, ne, naprotiv, ali kroz jasnu proceduri i mi se upravo tome učimo. Hajde da se vratimo onome što su današnje tačke dnevnog reda. Krenuo bih ovim redosledom. Prvo se zahvaljujem svima koji su, a po izveštaju Odbora je to potpuno jasno, učinili ogroman napor, a predsednica Odbora nam je rekla da su u tome pomogli skoro svi članovi Odbora, nezavisno da li pripadaju poziciji ili opoziciji, da se prevaziđu oni problemi koje je u ovom trenutku moguće i pobrojano je detaljno od nedostatka zakonodavnog okvira, stručnih kapaciteta, kadrova. Ali, treba da budemo pošteni i da kažemo otvoreno – i neozbiljnosti ili nedovoljne ozbiljnosti mnogih poslaničkih grupa u predlaganju članova. U tome je trebalo biti oprezan. Ponosan sam što su o tome vodili računa ljudi iz poslaničke grupe URS. Predložili su iskusnog i ozbiljnog poslanika, iskusnog čoveka, gospodina Jozefa Šandora, koji će pretpostavljam i učestvovati danas u diskusiji. Treba otvoreno reći da nisu sve poslaničke grupe to uradile, zbog čega je i u javnosti postojao određeni šum. Ali, postoji još nešto. Zahvaljujem se, mislim da je gospođa Joksimović u jednom trenutku to naglasila, mi u stvari imamo ogromno nasleđe. U prethodnih šest godina, kao što znate, potpuno su devastirane neke civilizacijske tekovine parlamenta. Već sada se nalazimo u situaciji, naravno, neko je rekao svojevremeno odgovarajući gospodinu Mićunoviću, čini mi se, na tu vrstu primedbe, pa mu je rekao – pa da, sad busaju oni koji su nešto zakuvali, ali u prethodnih šest godina to su različiti sazivi, te ne treba na taj način shvatati, ali u tim sazivima se odustalo od prakse koja je postojala samo u jednom sazivu, a to je da na čelu odbora koji se tiču bezbednosti bude predstavnik opozicije, što je osnovna pristojnost, pa na čelu Odbora za finansije bude predstavnik opozicije, što je osnovna pristojnost, ali tu smo gde jesmo. Sada, ovo jeste sve u skladu sa Poslovnikom i trebaće nam mnogo da to ispravimo, a u posebno teškoj situaciji će se naći članovi ovog odbora. Videli smo danas u ovoj diskusiji, oni to nisu napisali u izveštaju, to hoću da kažem. To je provejavalo kroz diskusije i predsednice Odbora i članova, a to je da postoji ogroman napor, pri tome postoji i dobra saradnja sa službama u kojima, kao što znamo, sede i izuzetno stručni, izuzetno kvalitetni ljudi, ali takođe, i oni sede u okviru nasleđa prethodnih decenija, okruženi kadrovima iz prethodnih decenija, navikama iz prethodnih decenija, a deo te navike je u ovoj sali. Postoje bar dve osobe i ja sam jedna od njih, koji o tome imaju jasne podatke, jer im je to bilo u okviru ovlašćenja. Dakle, u okviru te navike postojala je navika službi bezbednosti da formiraju političke stranke od kojih, naravno, neke postanu parlamentarne, a neke ne postanu, neke izgube taj status. Postoji, naravno, u mentalitetu olak osećaj da će vas kontrolisati iz parlamenta neko koga ste vi već kontrolisali. Da bi se rešili svi ti nasleđeni problemi, nema potrebe, mada je bilo simpatično danas slušati deo rasprave, mnogo se raspravljati, nego imaće još mnogo posla ovaj odbor, ne zavidim nikome ko to ozbiljno prihvati na sebe, da uradi u narednom periodu. To će biti samo prvi korak. Da danas nije 15. maj, da nije zemlja u situaciji u kojoj jeste, da nisu izvan ove sale na redu toliko teški procesi, toliko komplikovana pitanja, mislim da bi i jedna i druga tema današnje sednice izazvale čitav niz zloupotreba, podmetanja, lažnih kvalifikacija. Hvala Bogu da nije tako. Kako su prethodnici uveli latinski jezik u ovu diskusiju, kvo erat demonstrandum. Za jedan posao, da biste ga ozbiljno obavili, neophodni su prvo ljudi. O tome smo govorili. Drugo, član sam, kada je u pitanju ovaj odbor, na tome se radi, naznačeno je šta će sve morati da se uradi. Korektno je i svaka čast onome ko je pisao ovaj izveštaj da su otvoreno i jasno naznačeni problemi, uračunavajući i datume kada su neki rokovi bili, sa podrazumevanjem da su istakli i nabrajanjem po cenu otvaranja diskusije, kakvu smo malopre slušali, konkretno nabrajanje onih koji se osnovnih zakona ne drže. Pri tome, kada su ovde sedeli ljudi koji znaju o čemu govorim, dakle predstavnici VBA, VOA i ministar odbrane, na toj sednici sam jasno rekao da ni taj zakonski okvir nije dovoljan, naznačio sam, kada su u pitanju elektronske komunikacije, tehnološke mogućnosti koje postoje i koje su dostupne i mnogima od nas koji sedimo u ovoj sali. Zbog toga je neophodno, svakako, uz sve napore koji su učinjeni, još jednom ih pohvaljujem, da se u narednom periodu stvore, kroz aktivnosti i Odbora, koji bi mogao da bude inicijator, ali moraju i drugi da se uključe, jasne procedure i jasan zakonski okvir kako bismo na plenarnim zasedanjima usvajali ove izveštaje, još jednom kažem, razmatrali ove izveštaje, zalažem se da se to Poslovnikom reguliše. Gospodine Mrkiću, izvinjavam vam se, kao i drugi poslanici, kada je u pitanju druga odluka Vlade Srbije, koja se našla u situaciji da mora zbog promene na terenu da hitno predloži odluku kojom se sada reguliše pitanje koje nije bilo regulisano godišnjim planom. Morate da pratite dve tačke. Pretpostavljam da vas obe interesuju, mada niste u obavezi da obe pratite, ali korektno je kada ste već tu. Vi ste karijerni diplomata, što je pozitivno. Vidim da danas odmah morate da naznačavate šta je pozitivno, šta je negativno kada iznosite neke sintagme. Imate iskustvo u okviru onoga šta je državna obaveza. Nije pitanje pojedinačnih mišljenja obaveza države Srbije u odluci o angažovanju naših snaga u Maliju. U predlogu te odluke je jasno pobrojano na osnovu čega je sve Srbija obavezna da uzme učešće. Sa druge strane, zato sam rekao karijerni diplomata, vi ćete imati puno razumevanja za omaške koje su se našle u ovom predlogu, govorim jezički, i koje bi politički mogle da budu danas, kako da kažem, zloupotrebljene. Neko je u predlogu odluke, recimo, napisao da je cilj Srbije da pomogne da se očuva suverenitet i integritet, spreče teroristi, secesionisti u Maliju i da će u tome naša država, naša vojska, sa svojim iskustvom, dati veliki doprinos. Hajde da još jednom pročitamo ovu rečenicu. Neću da je ja citiram. To bi delovalo licemerno. Naša vojska u Africi sa svojim iskustvom šta da radimo sa secesionistima i sa teroristima. Hajde neka neko vodi računa o tome kada stavlja ovakve rečenice u obrazloženje odluka. Sa druge strane, mnogo je jače, važnije i zbog toga će, ne samo poslanička grupa URS, verovatno sve poslaničke grupe ili skoro sve poslaničke grupe, glasati za obe ove odluke. Mnogo je važnija tradicija. O tome smo govorili prošlog puta. Tradicija učešća naših trupa u ovim misijama. Naravno da je bolje kada su one pod okriljem UN, a ne samo na osnovu odluke, a pod okriljem nekog drugog, jer je to jeftinije. Mislim da je jedan od poslanika, gospodin Kosanić, precizno naveo šta nas koliko košta. Naši građani su osetljivi kada kažete 75 miliona. Oni ni ne pitaju čega. Svaki milion ma čega je ogroman. Prošlog puta sam podsetio, ja koji sam vazduhoplovac, te nam je u tom smislu puška bila nevažna, kao oružje, ali smo se otimali da dobijemo onu pušku u čijem je kartonu pisalo, a bilo je takvih nekoliko, da su bile na Sinaju. Dakle, kada smo mi imali plave šlemove. Do te mere je tradicija i ponos za učešće naše vojske u mirovnim operacijama ili mirovnim misijama jak da će i građani i poslanici uvek podržati, nezavisno od obaveza države, svaku od ovih misija. Pošto je danas u diskusiji naznačeno da je ova misija posebno opasna po učesnike, čime god bili rukovođeni, profesionalnošću, finansijama, državnom obavezom, hijerarhijom. Ne treba da pojašnjavam šta se desilo u Maliju i u susednim državama sa stanovišta organizacije čije je sedište u Maliju. Ne moram da vas podsećam šta se desilo u Francuskoj povodom odluke francuske Vlade, šta se desilo u diskusijama mnogih evropskih zemalja povodom ideje da njihove snage učestvuju u okviru evropskih snaga u ovoj misiji. Nije korektno na ovaj način plašiti ljude. Moramo da podsetimo sve koji to ne znaju. Srbija ili ranije Jugoslavija je davala učešće u ovakvim misijama i kada je Jugoslavija bila pod sankcijama, ni jednog trenutka nije prestajala. Dakle, postojao je jedan ogroman kontinuitet. Drugo, i kada vam se čini da se nalazite na rajskom mestu, evo baš misija koja je tada postojala na Haitiju, možete misliti prelepo. Jedna medicinska ekipa vojnih stručnjaka uživa na Haitiju, a onda dođe zemljotres, a onda dođu krvavi nemiri oko svrgavanja diktatora i to odjednom postane najopasnije mesto. Ovo je naprosto deo vojnog poziva. Vi, gospodine predsedavajući, to dobro znate. Svako ko je vojnik profesionalac, a sada samo profesionalci samo učestvuju u ovim misijama. To nisu ni formalno, kao što je ranije bilo, kada smo pomenuli, to nisu ni formalno predstavnici narodne armije, nego profesionalci. Oni naprosto rade svoj posao sa svim rizikom dobrog ili lošeg. Apelujem još jednom na sve narodne poslanike, prvo da se potrudimo da u narednom periodu očuvamo u diskusijama ovu solidarnost kao što smo danas čuli. Videli ste sa koliko dobronamernosti je i g-din Đurić podržao mogućnost. Nije to samo zbog rodne ravnopravnosti, nego mogućnost da čujemo od strane stvarno nadležnog i informisanog predstavnika, odnosno predsednice odbora, i mimo poslovničkih mogućnosti da čujemo detaljna objašnjenja, da bismo nastavili diskusiju, a sa druge strane da zamolim da podržimo svi zajedno, ako je moguće što pre, da pristupimo izmenama Poslovnika i da regulišemo čitav niz pitanja koja su devastirala i ugled, ali možda i važnije, mogućnosti Skupštine da radi svoj posao, a ne postoji ni jedna druga demokratija sem parlamentarne demokratije. To je ono što sam želeo danas da vam kažem. Hvala svima na razumevanju.
Ministar Ivan Mrkić, izvolite.
Zahvaljujem poslaniku Markoviću. Hteo bih samo nešto da razjasnim. Očigledno da je nejasno da mi šaljemo naš tim u skladu sa mandatom EU. To je zaključeno i to je doneta odluka u okviru EU, kako će izgledati mandat. Mi se samo uključujemo u to. Postoji Odluka Saveta bezbednosti, a mi se uključujemo u ono što je opisano mandatom EU. Taj mandat pominje, između ostalog, da se radi o obuci pripadnika vojnih i bezbednosnih snaga Malija u cilju njihovog osposobljavanja za ponovno uspostavljanje teritorijalnog integriteta Malija, kao i borba protiv secesionizma, terorizma itd. Znači, to je mandat EU. Mi učestvujemo u toj akciji kao što je opisano u predlogu Vlade koji sam obrazložio onako ukratko, što se nekima nije dopalo. Hvala.
Replika, Predrag Marković.
Samo da se zahvalim, g-dine ministre. Samo sam govorio o mentalitetu, te naprosto iz čitavog teksta mandata izvučena je i stavljena u kontekst ove rečenice, pa sam rekao do koje mere to može da bude opasno sa stanovišta mentaliteta, kao kada govorimo o rodnoj ravnopravnosti, hvalimo našu vojsku i ponosimo se našom vojskom. Ali, znate šta? Ta vojska, gde mi danas svaki put ističemo, čudim se da to nismo pomenuli, u ovim misijama uvek, hvala Bogu, ima predstavnika žena, što je divna rodna ravnopravnost, ali u tradiciji ove vojske je da je ona odbijala da primi orden koji je ustanovljen krajem 19. veka za hrabrost, jer je na tom ordenu bio lik hrabrosti, tj. lik žene. To je isto deo mentaliteta, pa u ovim diskusijama moramo da povedemo računa. Hvala i vama što ste pomogli da i ovo jasno definišemo. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovani predsedavajući, g-dine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, već od početka nove godine, faktički ovo je treći put da raspravljamo i da donosimo odluku o slanju vojnika ili policajaca u mirovne misije, što je dobro, u svakom slučaju, jer mirovne misije su veoma značajne za međunarodni položaj jedne države i tako treba posmatrati i odlazak naših vojnika na sva moguća žarišta u kojima odlaze da sačuvaju mir. Nažalost, nasleđe srpske vojske, pogotovo iz bliske istorije, nedavno, devedesetih godina, raspadom SFRJ, došli smo u situaciju da je srpski vojnik, koji je kroz istoriju zaista bio samo oslobodilac i branilac svoje države, prikazan kao neko ko je agresor, kao neko ko je činio ratne zločine itd. Veliki zadatak trenutno imaju pripadnici vojske i policije koji su u mirovnim misijama, da sve te pogrešne slike ili iskrivljene slike o srpskom vojniku i policajcu vrate tamo gde im je mesto, a to je da vrate čast i ugled srpskog vojnika, kako u međunarodnoj zajednici, tako da i našu državu vrate tamo gde joj je mesto, a to je da ima svoje mesto u istaknutim zemljama koje nisu agresorske zemlje. Naravno, naši vojnici, svih trinaestak vojnika koji će ići na Mali imaju istu takvu misiju, imaju isti takav zadatak i oni su spremni za tako nešto i siguran sam da će oni to i učiniti. No, da ne bi bilo sve idealno, potrebno je istaći i jedan veliki rizik. Potrebno je istaći rizike učešća u ovakvim misijama. To su moguće povrede, to su moguće pogibije i o tome treba otvoreno reći, da naše vojnike profesionalce spremaju profesionalci i da ti profesionalci, u svakom slučaju, u svih skoro 500 naših učesnika u mirovnim misijama, nemaju takvih vrsta povreda, niti pogibija, hvala Bogu, i da na tako nečemu treba istrajati. Veliki značaj tako jednom umanjenom riziku predstavlja i to da mi nemamo nešto posebno operativnih jedinica koje su u direktnom dodiru sa, kako je slučaj ovde u Maliju, sa pobunjenicima, niti sa nekim drugima, već su to štabni oficiri, doktori, specijalisti za neku svoju oblast, koji u velikoj meri nemaju dodirnih misija. Znamo da se priprema jedan vod vojske trenutno, da ode po planu upotrebe vojske, da jedan vod vojske treba da ode i da bude upravo ono što smo hteli da izbegnemo, ali nažalost učešće u mirovnim misijama nisu samo doktori i štabni oficiri, već morate i same vojnike da pripremite za tako nešto. Otvaranje pitanja rizika otvara još jedno pitanje. Ja bih sada, iako to možda neće biti direktno dodirna tema sa ovim, otvorio i to pitanje, a to je pitanje zakonskih rešenja, kada su u pitanju veterani, jer sam vojnik koji ode u mirovne misije spada pod status veterana, ratni vojni invalidi, borci, porodice palih boraca. Jedina država nastala raspadom SFRJ koja nema rešen zakonski osnov kada su u pitanju veterani, to je naša Republika Srbija. Nažalost, uzimajući pušku i odlaskom u mirovnu misiju, svaki vojnik postaje veteran. Povratkom nazad, sticajem okolnosti, povrede ili pogibije, on i njegova porodica nemaju zakonska rešenja. Sada bi neko rekao – to su profesionalci, zakon o vojsci to tretira na neki drugi način. Međutim, praksa govori da, onog momenta kada se neko demobiliše ili kada ode u penziju, njega dotiču neki drugi zakoni, civilni zakoni, ne vojni zakoni, a upravo takav jedan zakon fali Republici Srbiji, jer je na snazi primena zakona koji je retrogradan, zastareo, to je zakon iz 1998. godine, kada su u pitanju ratni vojni invalidi, porodice palih boraca, borci, jednom rečju veterani, veterani kojima pripadaju svi naši vojnici i oficiri koji odlaze u mirovne misije. Sva ova pitanja moraju se sistemski rešavati. Već nekoliko puta, kad god je ovde bio ministar odbrane, u prethodnom sazivu i u ovom sazivu, apostrofiram i ističem činjenicu da je potrebno da Republika Srbija donese nekoliko zakonskih akata, pored Plana upotrebe vojske, pored Zakona o profesionalnim vojnicima, pored svega ostalog. Moramo voditi računa i o onim vojnicima koji su se demobilisali i onim koji su se penzionisali, da vodimo računa o porodicama koje su izgubile svoje najmilije, da vodimo računa i o onima koji možda mogu da izgube svog najmilijeg u mirovnim misijama. Prosto, zakonsko i sistemsko uređenje ove materije je krajnje neophodno i mislim da je došlo zadnje vreme za tako nešto. U prilog ovome ide i ocena. Zarad šire javnosti ću pročitati ocenu stanja Misije EU u Maliju. Ona kaže, citiram: "Političko-bezbednosna situacija u Maliju je izuzetno složena, jer centralna vlast još uvek nije uspostavila kontrolu nad čitavom teritorijom. Najznačajniji bezbednosni rizik za pripadnike Vojske Srbije predstavlja delovanje pobunjeničkih frakcija i ostalih pretnji koje su prvenstveno posledica klimatskog faktora. Na osnovu iznetog, angažovanje pripadnika Vojske Srbije se može smatrati kao umereno rizično.". Pretpostavljam da su ovakvu ocenu, i siguran sam, dali stručnjaci, što je u svakom slučaju dobro. Umereni rizik za sobom nosi određene posledice. Ovo nije visok rizik, ali definitivno tamo postoje nekakvi pobunjenici, tamo postoje neke okolnosti, tamo postoje neki problemi. Pripadnici naše vojske u ovom slučaju, sva sreća, imaće malih dodirnih tačaka direktno sa svim operativnim akcijama koje izvode ili pobunjene ili vladine strukture tamo, ali u nekim drugim mestima te dodirne tačke su velike i mi prosto imamo obavezu da zaštitimo te naše ljude koji odu tamo, ali isto tako da zaštitimo njihov integritet kada se vrate nazad u domovinu, bez obzira u kakvom stanju se vrate. U prilog svemu tome ide i današnja rasprava pred Velikim većem Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Danas Republika Srbija pokušava da obori prvostepenu presudu tog suda, u kojoj se jasno kaže da je država Srbija načinila diskriminacija prema ratnim veteranima, gde će očigledno, kako sada stoje stvari, država Srbija morati iz svog budžeta da izdvoji negde blizu 250 miliona evra kako bi izmirila obaveze prema ratnim veteranima Srbije. Namerno kažem ratnim veteranima jer tu spadaju i profesionalni vojnici i oficiri i svi oni koji su učestvovali u onome što se zove rat koji se dešavao na prostorima bivše Jugoslavije, a pre svega NATO agresije nad Srbima. Nažalost, nemanje zakona o veteranima, nemanje zakona o našim vojnicima, adekvatnih zakona i dovodi do ovoga da svi oni traže svoju zaštitu pred Međunarodnim sudom u Strazburu. Onda imamo situaciju danas da budžetski korisnici u Republici Srbiji ne mogu da primaju svoje plate jer nisu ispunili određene uslove koje je propisalo Ministarstvo finansija, a o tome je juče ministar finansija jasno, odgovorno, a boga mi i otresito skrenu pažnju. Imamo nameru, tj. imamo odluku suda u Strazburu da država mora da obešteti ratne veterane. Gde mi to prilazimo samo zbog jedne stvari, zbog toga što nismo sagledali činjenicu da prema 400.000 građana Srbije koji su učestvovali u odbrani Srbije, prema našim učesnicima u mirovnim operacijama, kojih sada ima preko 500, moramo da imamo sistemska i zakonska rešenja? To i prošla Vlada, iako sam i u prošlom mandatu spominjao, a to i ova Vlada očigledno stavlja negde pod neki tepih, računajući da će sve to samo po sebi da se reši. Nažalost, rešiće se samo po sebi, ali odlukom suda u Strazburu, a onda neka ministar finansija razmišlja kako će da nađe pare za to ili će to da urade neki drugi ljudi. U svakom slučaju, da završim, dobro je učestvovati u mirovnim misijama. Kod kuće imamo puno problema kada su u pitanju vojnici, nerešena stambena pitanja itd. Nije ni čudo što za 500 mesta koje imamo u mirovnim misijama aplicira preko 4.500 profesionalaca. Zašto? Zato što imaju tri puta veću platu. To je osnovna egzistencija. Znači, mirovna misija kao mirovna misija i pravljenje mira negde u svetu nije osnovni imperativ srpskog profesionalca, osnovni imperativ je preživljavanje porodica na ovako mizernim platama u odnosu na druge profesionalce u vojsci, a odlazak u mirovnu misiju obezbeđuje egzistenciju svim tim ljudima. To moramo da menjamo svi zajedno, a to se menja donošenjem zakona. U svakom slučaju, podržaću ovakvu odluku, kao i sve ranije. Što se druge tačke tiče, a to je Izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti, ne bih puno govorio jer smatram da je sam izveštaj dovoljan da se vidi pomak u kontroli nad službama bezbednosti, pa makar i ovako mali pomak je značajan u demokratizaciji našeg društva, pogotovo kada su u pitanju službe koje su u ne tako davnoj istoriji ostavile iza sebe nekakve negativne tragove kada je naša društvena i politička scena u pitanju. U velikoj meri je njihov rad do sada bio tajnost za širu javnost, pa bogami i za veliki deo parlamentaraca koji su ovde donosili zakone ili kontrolisali takve službe, njihove ozbiljne operacije su bile tajna i za parlament. U svakom slučaju, i ovakav jedan izveštaj je korektan. Čestitam predsednici odbora na hrabrosti da ovakav izveštaj stavi pred parlament. Ovaj izveštaj ću podržati. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda sednice. U skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata, a sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Dobar dan. Nastavljamo sa radom. Ko još od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ima reč Konstantin Samofalov. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, biće tu i gospodin ministar, pa da ga sad ne pominjem, predstavnici Ministarstva odbrane, dve odluke koje se nalaze pred nama veoma su važne. Najpre ću govoriti o Predlogu odluke o upućivanju pripadnika vojske Srbije u mirovnu operaciju EU u Maliju, dosta se o ovome govorilo. Naravno, da je upućivanje u multinacionalne operacije uvek jedna tema koja je podložna demagogiji i zloupotrebama. Najlakše je tu politiku napadati i mi smo, naravno u Srbiji bili svedoci u godinama iza nas, pre svega, kada je DS kroz tadašnjeg ministra odbrane gospodina Tadića i poslednjeg ministra odbrane gospodina Šutanovca vodila ovaj resor, da smo imali veoma malo razumevanja među većinom opozicionih stranaka za potrebu da se naši vojnici upućuju u ove misije i to je zaista bilo previše demagogije. Međutim, ja sam o tome u nekoliko navrata u ovom domu govorio, uloga opozicije je, ne samo da kritikuje, kritikovaćemo uvek ono što nije dobro, ali što se tiče odluka koje simbolizuju državni kontinuitet, a pitanje upućivanja u mirovne operacije, to svakako jeste, mi ćemo te procese uvek podržati. U obrazloženju ove odluke napisano je da je ova misija umereno rizična. Svakako da to jeste najrizičnija operacija u koju mi ulazimo. Međutim, imali smo iskustva, govorio je o tome i predstavnik URS-a, gospodin Marković, i Jugoslavija je učestvovala u veoma opasni operacijama decenijama iza nas i na to smo bili ponosni. Te u tom smislu, ja bih na ovu odluku gledao, pre svega, iz ugla koristi za naše građane i Srbiju, koliko to doprinosi jačanju našeg međunarodnog ugleda, koliko može da nam pomogne kada razgovaramo sa našim partnerima iz EU i kada im se obratimo za sopstvene probleme. Koliko veći kredibilitet i uticaj imamo kod njih, kada sa njima delimo teret odgovornosti, pokazujemo solidarnost. Sa druge strane, naravno, to nije danas pomenuto ovde, ranije smo to podvlačili kao veoma važnu činjenicu i mislim da nije zgoreg da se to još jednom istakne. Vojnici u mirovne misije odlaze dobrovoljno. To su profesionalci. Ukoliko bilo ko u javnosti ima dilemu da li treba ili ne treba u ovim aktivnostima da učestvujemo neka pita pripadnike srpske vojske, možda gospodin ministar može da kaže precizno, ali koliko znam iz vremena kada je DS vodila ovaj resor višestruko više vojnika se prijavljivalo nego što je bilo mesta za ove operacije, po pet puta, deset puta i to dovoljno govori o njihovom interesovanju. To su ljudi koji sa ponosom nose barjak Srbije, promovišu našu zemlju. Mi imamo kroz srpsku vojsku izvanredne kapacitete, sanitet, medicinare, specijalne jedinice, jedinice za zaštitu koji su zaista za uzor, za primer i kakve retko ko ima i to treba da pokažemo. Naravno, da može da dođe do problema, ali tada teret treba da preduzmemo svi i da ne budemo demagozi, jer je ovo jedno državno pitanje i ja se nadam da više nikada nećemo imati ozbiljne podele u parlamentu kada se radi o ovako važnim odlukama. Nama je po pitanju učešća u mirovnim operacijama, posebno EU, danas potreban konsenzus, 2007. godine kada smo mi preuzeli, kao DS ovaj resor bilo je svega desetak vojnika u multinacionalnim operacijama, danas ih imamo nekoliko stotina. Ovo je, koliko znam, prva misija koju sada nova Vlada od početka pokreće, ove ostale misije su nastavak nečega što smo mi radili. Ali, i to je veoma dobro. Trinaest vojnika, neko će reći možda je simbolično i da je moglo više, ali mislim da je za početak veoma dobro i drago mi je da uprkos napisima u nekim medijima, gde se kritikovalo potencijalno učešće u ovoj operaciji da se ipak nije podleglo pritisku. Postaviću jedno pitanje predstavnicima Vlade. Nama je trebalo šest meseci da pošaljemo ovaj medicinski tim i tim za njihovu zaštitu operaciju, mislim da je poziv od Ketrin Ešton došao pre nekih pet meseci, da su neformalni razgovori sa partnerima iz EU obavljeni pre nekih sedam meseci. Znači, dosta vremena nam je trebalo i u tom smislu me interesuje koji su razlozi, jer mislim, ukoliko imamomogućnost da reagujemo brzo da to treba i da iskoristimo. Naravno, imam razumevanje, ukoliko je bilo potrebno više vremena za pripreme, ali u svakom slučaju, moramo da imamo u vidu da iako se u obrazloženju kaže da izazovi koji prete u Maliju su, recimo, secesija, što ne možemo da kažemo da je direktno nešto što se tiče Republike Srbije. Problemi su međutim i izazovi terorizma, organizovanog kriminala. Dodao bih i ilegalnih migracija. Afrički kontinent i dešavanja na njemu veoma utiču na bezbednost Evrope. Premda Srbija u ovom momentu nije možda najatraktivnija destinacija za izvoz ovakvih pretnji, sa povećanjem životnog standarda koji svi priželjkujemo u našoj zemlji, svakako da moramo da računamo sa time da ćemo i mi pripadati razvijenijim državama koje mogu da budu atraktivne za izvoz ovih problema. U tom smislu mislim da treba na vreme da se pripremimo. Sa jedne strane, kao što sam rekao pokažemo solidarnost sa državama sa kojima želimo da živimo u EU od koje očekujemo kao građani mnogo. I sa druge strane, da damo svoj doprinos u odbrani zajedničkih interesa u svakom trenutku, a ne samo onda kada nama odgovara. Koliko je važno učešće u ovim operacijama EU govori i činjenica da uživamo značajnu podršku, recimo, Francuske u procesu EU integracija koja je jedna od zemalja koje su i te kako uključene u rešavanje krize u Maliju. Želim da podvučem jednu činjenicu koja je veoma ohrabrujuća, a to je da se po prvi put general srpske vojske 2012. godine našao na sastanku vojnog Komiteta EU. U tom smislu smo predstavljeni zaista u najvažnijem forumu koji EU ima. Nadam se da ćemo uzeti značajnije učešće. Prvo, učešće Vojske Srbije u misijama EU dogodilo se kada je prethodna Vlada donela odluku da uđemo u misiju vezanu za Somaliju. Ovo je sada nastavak te priče. Zaista se nadam da je to samo jedan dobar početak. Što se tiče Izveštaja za kontrolu službi bezbednosti, posebno mi je drago da danas imamo priliku da o njemu raspravljamo. Mi smo u mandatu koji je iza nas raspravljali u DS naravno kada smo imali većinu, na koji način možemo da učinimo kontrolu nad službama bezbednosti efikasnijom. Naravno, da je nasleđe u Srbiji veoma teško službi bezbednosti kao u većini bivših komunističkih igrale su jednu ulogu koja je specifična. Mnogi od nas se nisu baš slagali sa time što su oni radili u prošlosti. Međutim, posle petooktobarskih promena stupila je na snagu ozbiljna reforma i ovog sektora i uopšte čitavog bezbednosnog sektora. Reformu odbrane sistema smo završili veoma uspešno. Ovo što se sada dešava svakako je kontinuirana reforma ostatka sektora bezbednosti, i u tom smislu razmišljali smo kako možemo da učinimo nadzor efikasnijim. Tako da sam u tom smislu i lično učestvovao u pisanju izmena Poslovnika koje su omogućile da se oformi jedan zaseban odbor sa posebnim ovlašćenjima koji neće da bude samo ikebana već telo sa realnim nadležnostima. Naravno da ne možemo da očekujemo da ćemo danas da imamo odmah izvanredne rezultate, ali je važno da iz ovog procesa svi mi stanemo, i u tom smislu naša dva predstavnika iz DS koji su članovi ovog odbora aktivno učestvuju. Koliko ja znam glasaju za većinu ovih odluka, i mislim da je veoma važno da oko ovoga imamo takođe konsenzus. Građani naravno moraju da znaju da li službe za novac kojim ih plaćaju, za novac koji se obezbeđuje od građana za budžet, da li ih te službe čine bezbednijim. U tom smislu ovaj izveštaj ne sme da bude izolovan primer, već moramo da imamo jedan kontinuirani napor Odbora i Narodne skupštine da izveštavamo građane o tome, na koji način službe bezbednosti obavljaju svoj posao i da se izbegnu zloupotrebe kojih ima u javnosti i mistifikacija službi. Mislim da to nije ni malo korisno. U razvijenim državama sveta kada vidite teroristički napad, ne daj bože nikome to, prvo se postavi pitanje ko će da razreši ovaj slučaj i u ozbiljnim državama odmah se zna odgovor. To je jedna od tih službi bezbednosti. Nadam se da će to biti slučaj i kod nas i mislim da smo mi blizu toga i treba da budemo ponosni na činjenicu da je BIA godinama iza nas, posebno kada se radi o borbi protiv organizovanog kriminala, suzbijanju trgovine narkoticima od strane najuticajnijih svetskih službi bezbednosti, i označavana kao jedan pouzdan partner i mi treba da im pomognemo u tome, da nastave sa dobrim namerama, radom, a ne da im odmažemo. Imam nekoliko pitanja za predstavnike Odbora, možemo odmah, možemo i na nekoj od sledećih sednica. Prvo me zanima kako nameravate da kontrolišete zakonitost trošenja budžetskih sredstava, a posebno u svetlu onog što ste sami naveli u Izveštaju da je malo nezgodno da se budžet službi bezbednosti predstavlja detaljno, po aproprijacijama, već da je mnogo adekvatnije da se predstavi u ukupnom iznosu, pošto se u velikoj meri radi o tajnim podacima i nije baš zgodno da ih štampamo ovde u Skupštini, pa i u tom smislu kada kontrolišete zakonitost trošenja ovih sredstava, pretpostavljam da treba da imamo u vidu iste kriterijume. Interesuje me da li je bilo nekih nezakonitosti i nepravilnosti koje ste uočili u radu službi, kao i kako ocenjujete Izveštaj Generalnog inspektora VBA i VOA, važnog organa koji je uveden u vreme mandata prošle vlade i mislim da je bitno da funkcioniše i da se omogući da radi kako treba. Postoji jedno značajno pitanje o kome nismo često diskutovali u Narodnoj skupštini, a koje je prisutno u brojnim državama članica EU, a to je pitanje bezbednosnih provera za narodne poslanike koji kontrolišu rad službi bezbednosti. Lično mislim da je izostanak ovih bezbednosnih provera jedan od kočnica, zbog kojih ne možemo efikasno da vršimo kontrolu, ne kažem da se sada ne radi dobro, ali mislim da bi moglo mnogo bolje, jer mi smo imali slučajeve u vreme mandata, prošle vlade, da su predstavnici nekih opozicionih stranaka bez problema izlazili sa zatvorenih sednica za javnost, nekoliko smo ih imali, slažem se, nisu sve bile koje su trebale, o tome ću kasnije, ali bilo je tih zatvorenih sednica. Imali smo ljude koji bez problema izađu i pričaju sve u novinama, bez problema i mislim da je to jedan veliki problem. Imali smo slučajeveda dnevni listovi objave poverljive izveštaje iz Ministarstva odbrane, takođe, prošle godine. Na stranu to što mislim da nije niko procesuiran po ovom pitanju što mislim da je veoma loše, a sada ovim putem postavljam i pitanje da li je neko procesuiran po tom pitanju, a ako nije, zašto nije, i zašto prelazimo preko toga olako? Da se vratim na te bezbednosne provere, mislim da bi trebalo razmisliti u budućnosti da organizujemo neke susrete sa predstavnicima službi bezbednosti, sa predstavnicima međunarodnih organizacija koje imaju iskustva sa ovom problematikom i da vidim ona koji način bi Republika Srbija mogla da reši ovo pitanje. Postoji jedan zanimljiv slučaj u Mađarskoj i mislim da je dobar primer, jer ovde se postavlja jedno veoma važno pitanje. Vi, sa jedne strane kontrolišete službe bezbednosti kao narodni poslanici, a indirektno vi postavljate direktore tih službi birajući Vladu, koja ih kasnije postavlja za direktore. Sa druge strane, ukoliko bi bile potrebne bezbednosne provere za posalnike, to bi zančilo da te službe nas kontrolišu. To jeste malo kontradiktorno, ali mislim da jeste neophodno, a postoje mehanizmi kako bi mogle da se spreče zloupotrebe od eventualno, od strane tih službi. Na primer, u Mađarskoj ukoliko bi nekom poslaniku bilo uskraćeno pravo da vrši nadzor, ukoliko ne dobije taj sertifikat kroz bezbednosnu proveru, pa se posumnja da je u pitanju zloupotreba, ovaj problem ide na sastanak Odbora za kontrolu službi koji onda dvotrećinskom većinom može da ipak preinači ovu odluku i omougći tom poslaniku da vrši kontrolu. Dakle, dvotrećinska većina podrazumeva da se ovde ne radi samo o strankama vlasti, već i da postoji nešto što je relativno blizu konsenzusa, da tu i opozicija podržava neka i to bi značilo da imamo neki ozbiljan problem i naravno da zakonodavno telo treba da preuzme stvari u svoje ruke. Postoje načini kako da se to reši i mislim da bi trebalo da posvetimo ozbiljnu pažnju ovom pitanju u budućnosti, jer bi to pomoglo i nama kao poslanicima i službama bezbednosti, povećalo bi međusobno poverenje, a i građan ibi zanali da su to ljudi koji zaista imaju kredibilitet da obavljaju taj posao. Ako ga ne obavljaju kako treba, zna se kako se ti političari kažnjavaju na izborima. Pomenuli ste da ste pokušali da predstavnicima Ministarstva finansija ukažete na potrebu da se budžet ne iskazuje po aproprijacijama, već u ukupnom iznosu zbog osetljivosti podataka i da niste naišli na njihovo razumevanje. Lično mislim da to nije prihvatljivo sa strane Ministarstva i nadam se da je u međuvremenu taj problem rešen, a ukoliko nije, molim ljude koji rukovode Narodnom skupštinom da razmisle o eventualnom orgnaizovanju nekih obuka za ljude iz ministarstva finansija koji su nadležn i za ovu oblast, da im se približi malo ova problematika i da razumeju da budžet za službe bezbednosti nije bucdžet za Ministarstvo kulture, uz poštovanje, jer to je različita vrsta posla. Kako je gospodin Kovačević, penzionisani general rekao, ovo jeste zaista najdelikatnija oblast u našem društvu i mi moramo da budemo posebno osetljivi kada radimo ovaj posao. Jedan od zahteva Evropske komisije i sada stavljam čitavu ovu priču u kontekst približavanja Srbije EU, jeste da se posveti posebna pažnja kontroli službi bezbednosti i jedan od zahteva Evropske komisije jeste jačanje tog parlamentarnog nadzora. U tom smislu, mislim da imamo još jednu dodatnu obavezu da ovo pitanje rešavamo, pa i zbog toga da razmislimo o bezbednosnim proverama koje sam pominjao. Održavanje zatvorenih sednica je veoma važna stvar. Mi smo imali problem kada smo bili većina u ovoj skupštini, sa nedostatkom političke volje u opoziciji, da omoguće održavanje ovih sednica. Imali smo i predsednika odbora iz opozicije koji je zloupotrebljavao svoju funkciju, sednice koje su morale da budu zatvorene, otvarao je za javnost sa jednom demagogijom da građani imaju pravo da znaju, sakrivajući pri tom od građana istinu da jedini način da mi obavimo posao u njihovom interesu je da na zatvorenoj sednici dobijemo prave informacije, a ne nekakve priče koje jednostavno ne mogu da budu ozbiljne kada se govori pred 20 kamera. Drago mi je da su predstavnici službi istakli da po prvi put mogu otvoreno da razgovaraju, to mi je drago, a da moram da podvučem da smo mi u nekoliko navrata i u prošlom sazivu posetili službe bezbednosti i imali veoma dobre razgovore sa njima, dobili uvid u zatvorene slučajeve gde smo prošli kroz zakonitost postupanja i utvrdili da li je bilo nekih nepravilnosti, nezakonitosti, posebno kada se radi o merama za prikupljanje podataka kao što je prisluškivanje, presretanje, elektronskih komunikacija itd, tako da imamo određena iskustva ali ovo verovatno, kao rezultat jednog kontinuiteta predstavlja iskorak. Kolega Đurić je pominjao pitanje telekomunikacionih operatora koji izbegavaju obaveze i zakone o elektronskim komunikacijama, a koje se tiču obezbeđivanja uslova za zakonito presretanje elektronskih komunikacija, mislim da tome mora da se stane na put. (Predsedavajući: Vreme.) Vrlo brzo završavam. Mislim da tome mora da se stane na put. Razumem da su određene firme bile možda zatečene usvajanjem novog zakona, da im se treba dati malo vremena, ali ukoliko i se i dalje nastavi sa praksom da se oglušuju o ove zahteve, treba primeniti određene sankcije, s obzirom da je ovo jedno veoma osetljivo pitanje. Na kraju, želim da dam jednu sugestiju predstavnicima vladajuće koalicije. (Predsedavajući: Molim vas gospodine.) Ovo je poslednja rečenica, mislim da je veoma važna, da u duhu najbolje prakse koja postoji u EU i uprkos tome što smo imali različite slučajeve u prošlosti u našoj zemlji, pa sada kada bismo se vraćali u prošlost dovoljno daleko, ko je kriv, ne bismo stigli nigde, da ipak uvedemo jednu praksu u budućnosti da predsednik jednog od dva odbora koja se bave bezbednošću bude iz opozicije, jer na taj način ćemo imati efikasniju kontrolu, jer malo je neobično da partije koje postavljaju svoje rukovodioce direktno kontrolišu u tom smislu. Nadam se da će ovaj moj predlog biti u danu za glasanje.
Reč ima ministar Mrkić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Samo da se osvrnem na dve poente koje je gospodin Samofalov spominjao. Tačno je da od ponuđenih mesta za ove mirovne operacije imamo i sada praktično desetostruki interes profesionalaca, znači, veliki interes, to je jedna stvar. Druga, da prokomentarišem ovo što ste rekli o vremenu naše reakcije posle komunikacije koja je usledila od Eštonove. Dakle, mi smo sutradan njoj odgovorili da je u redu, sutradan, odmah pošto je ona nas obavestila. Posle smo to i pismeno posle par dana, ja sam se sa njom lično i video, bila je vrlo zahvalna što smo spremni da uđemo da se uključimo. Onda smo preduzimali sve što je bilo u skladu sa njihovom procedurom, ona nas je obaveštavala, a mi smo poštovali tu proceduru. Održana je jedna konferencija za generisanje čitave te aktivnosti i mi smo se samo uklapali u nešto što je šablon, da znate, nismo kasnili verujte ni u kom smislu. Hvala.
Hvala. Gospođo Joksimović, samo jedan mali dogovor sa vama, molim vas, pošto vi niste predlagač…
Da, da li može od vremena poslaničke grupe?
Predlažem, pošto vi imate vaše vreme, skupiće se još, mislim da je bolje da, na kraju ima ovde stvarno pitanja za koja razumem da vi imate potrebu to da kažete, u vidu replike ne možete to uraditi. Kako god da vam dam …
Kao izvestilac Odbora poslaničke grupe, može li da mi se oduzme vreme?
Dobro, ali vi o tome morate voditi računa, jer je i to na neki način kršenje Poslovnika.
Javljam se po Poslovniku.
Dragan Šormaz, povreda Poslovnika. Izvolite.
Mi zaista ne čujemo, prisustvujemo čitav dan, zbog greške koja nije greška gospođe Joksimović kao predsednika Odbora, ona je ovlašćeni predstavnik odbora po tački dnevnog reda, kao što je ministar po tački dnevnog reda Malija. To što stručne službe nisu obavestile predsedavajućeg na pravi način i što to niste uradili na pravi način, nego vodite kao izvestioca odbora, što nije ista situacija, to je druga stvar, ovo je zaista greška i ja vas molim ubuduće će se valjda dešavati, mislim da je to član 27, kako se vodi sednica, ali zaista, valjda će se i drugi odbori setiti da treba da podnesu izveštaj Skupštini. Mi sada dolazimo u situaciju da gospođa Joksimović ne može da komentariše, a njen rad se komentariše u toku i ona ne može da odgovori zato što neko iz sekretarijata nije dostavio papir ili iz tog odbora onako kako treba. Onda neka u sekretarijatu nauče svoj posao, ali ne može parlament zbog toga da trpi.
Potpuno vas razumem i delim vaše mišljenje i zato sam i hteo sa gospođom Joksimović da se dogovorim. To nije moja greška, verovatno je greška odbora, ne znam. Imajući u vidu potrebu da ona učestvuje u raspravi, zato i tražim rešenje, jer će se sad pojaviti mnogi ljudi da mi reklamiraju povredu Poslovnika i onda ćemo otići do sutra.
Javljam se po Poslovniku.
Reč ima Srđan Milivojević. Izvolite.
Hoću samo da ukažem na član Poslovnika broj 105, koji kaže da niko ne može da govori na sednici Narodne skupštine pre nego što zatraži i dobije reč od predsednika Narodne skupštine. Mislim da je krajnje neumesno da odgovornost za nesposobnost vladajuće većine prebacimo na zaposlene u ovoj skupštini. To su ljudi koji najodgovornije rade svoj posao i nemojte molim vas da optužujete stručne službe Skupštine da ne rade svoj posao kako treba. Ti ljudi u ovo skupštini su ispratili mnoge vladajuće većine, ispratiće i vas, ali oni svoj posao znaju da rade. Nemojte molim vas da odgovornost prebacujemo na zaposlene u Skupštini, to su ljudi koji odgovorno rade svoj posao. Hvala.
Dužan sam pošto je povreda Poslovnika da ja dam svoj komentar vezano za ovo. Nisam primetio da je neko dobio reč pre nego što sam mu ja dao to pravo. Drugo, zaista mi nije namera da nekoga optužujem ko je za to kriv, ali je činjenica da sam ja u nezgodnom položaju i da smatram da bi bilo dobro da gospođa Jadranka ima pravo da da, posebno kada su interesantna pitanja koja su postavljena i zato sam pokušao da tražim. Pošto se vidi, ja se slažem da će se gospođa Jadranka složiti da u onom vremenu kada budete vi, da idemo normalno.
Slažem se.
Mnogo vam hvala. Reč ima Janko Veselinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Povreda člana 128, a koja se odnosi na obavezu poslanika da prilikom izlaska iz skupštinske sale izvade svoje kartice. Trenutno sada u ovom delu gde sede poslanici SNS, nemojte spuštati, vidi se to lepo kamerom, ima vas četvoro poslanika, a nekih osam ili devet kartica, što znači da više od polovine nije iznelo svoje kartice, neke su spuštene pa ih ne vidim do kraja, iako su jutros poslanici ukazivali na to da neki poslanici DS nisu svoje kartice poneli sa sobom. Samo da one koji su gledali to i za poslanike koji su ovde, kažem da su oni u to vreme bili na obuci za e-parlament, ali to nije opravdanje. Gde su poslanici SNS? Da li su sada u Zemunu ili negde na drugom mestu, njihove kartice su ovde ali njih nema. Molim vas predsedavajući da zamolite službe da uzmu te kartice. Hvala.
Smatram da ste u pravu, nemojte dobacivati molim vas, čovek je u pravu, poslovnik je tako predvideo, hajde da to poštujemo, molim stručnu službu da izvadi te kartice iz ovih jedinica i da nastavimo sa radom. Takav je Poslovnik i poštujmo ga. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, izvolite.
Malopre sam shvatio da radi poslanička jedinica, pošto sam danas govorio, a nije bilo u TV prenosu, pa sam bio kao Čarli Čaplin - slika bez tona, ali izgleda da je popravljena u međuvremenu jedinica, pa verujem da se sada sve čuje. Ionako je to bila samo povreda Poslovnika. Ovo danas je mnogo važnije. Tačke dnevnog reda znamo koje su. Prvo hoću da kažem da će SNS podržati izveštaje Odbora za kontrolu službi bezbednosti za 2012. godinu. Želim da pohvalim uvaženu koleginicu Jadranku Joksimović, koja je to prva uradila u našem parlamentu. Niko to dosada nije uradio, iako je to obaveza svih onih koji vode svoje odbore, ne samo ovaj, nego i ostale odbore skupštinske, a na taj načni bismo bili svi mi transparentni i građani Srbije koji prate rad Skupštine bi mogli da vide šta se dešava i na odborima. Želim da dam dva kratka komentara na ono što se čulo dosad u raspravi. Drago mi je da sam čuo od nekih kolega da treba da se ugledamo na američki kongres i Senat i praksu kakva je tamo. Ja bih dodao i praksu evropskih parlamenata i da to primenjujemo i u našem parlamentu. Mislim da je to zaista najbolja praksa civilne kontrole rada bezbednosnih službi. S druge strane smo čuli neke koji su pričali o narodnoj odbrani, o tome kako ne trebamo na to da se toliko osvrćemo, jer imamo tradiciju u nekim našim višedecenijskim uspešnim kontrolama bezbednosnih službi. Ne bih rekao da smo mi imali višedecenijske uspehe u kontroli ili u nekom totalitarnom društvu, gde su delegati jedne partije u Skupštini. Ne verujem da tu možemo imati bilo kakvu civilnu kontrolu, tako da se ne bih pozivao na tu istoriju. Možemo pričati samo ono što imamo od vremena kada je višepartijski sistem u Srbiji. Činjenica je da je ovo jedan korak napred, a da sve ono ostalo je bilo mnogo lošije od onoga što imamo danas, a što ne znači da ne treba da budemo bolji u narednom periodu. Što se tiče Predloga odluke o upotrebni i učešću pripadnika Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini i tu odluku će podržati SNS. O tome ću malo više sada govoriti. Neke stvari koje smo već čuli u raspravi ću ponoviti, ali ću reći i neke koje do sada se nisu čule. Prvo ću reći nešto o samoj državi Mali. Republika Mali je pustinjska država u zapadnoj Africi. Video sam, verovali ili ne, od nekih komentatora, analitičara u našim medijima koji su potpisali da se radi o Azijskoj državi, pa sam namerno zbog toga hteo ovo da potenciram, da kažem, čisto da vide ljudi u kom prostoru i gde se država nalazi. Nezavisna je od 22. septembra 1960. godine. Inače se radi o državi koja je zaista stara i baštini više kao, recimo, i mi, kao Srbija. Postojalo je čak i Carstvo Mali svojevremeno u srednjem veku, Songajsko Carstvo. Bili su kolonija Francuska do 1960. godine. Godine 1991. su uradili jednu bitnu reformu u svojoj državi. Doneli su novi ustav i od tada je nešto što se kod nas malo zna, Mali je bio jedna od politički i društveno najstabilnijih država Afrike. Međutim, januara 2012. godine desilo im se nešto što ni nama nije nepoznato. Naime, izbila je Tuareška pobuna sa ciljem dobijanja šire autonomije ili nezavisnosti za sever Malija u oblasti Azavad, tzv. Nacionalni pokret za oslobođenje Azavada, organizacije čiji je cilj da od Azavada napravi domovinu za narod Tuarega i ona tu oblast manje-više kontroliše od 2012. godine. Inače, broj stanovnika Malija je preko 14 miliona stanovnika. Zvanični jezik je Francuski. Većina stanovništva živi na jugu države, 90%. Glavni grad je Bamaku, više milionski grad. Oko 90% stanovnika su Muslimani, 1% su Hrišćani i 9% su pripadnici nekih starih domorodačkih religija. Ono što je takođe bitno reći to je da upravo u tom severnom delu, koji je problematičan i zbog kojeg se uvela Misija, a ja ću reći UN, po Rezoluciji 2085 iz 2012. godine, a poverena je EU i evropskim bezbednosnim snagama na sprovođenje te misije, reći ću još da upravo taj severni deo je problemi tu je potrebno uvesti kontrolu, jer u tom delu države, kao što smo čuli već od nekih ranijih govornika, se uveliko razvija islamski fundamentalizam i ono sa čime se svet trenutno suočava, a to je opasnost od terorizma. Taj ustanak je u stvari od strane radikalnih islamističkih grupa na severu i on je srušio tu sliku tolerancije i saradnje koja je postojala u Maliju, barem u onom delu sveta koji je to pratio i znao. Sami neki verski lideri u Maliju govore da im je potrebna stabilna vlada, funkcionalna demokratija zbog kraja nepismenosti. Ovo citiram, tako da ljudi zaista mogu da čitaju Kuran sami za sebe, a ne da im ga neko drugi tumači. Ove reči govore da su u stvari Malijci, što je činjenica, tj. sadašnja centralna vlast tražila pomoć prvo od Francuske zbog bliskosti sa tom državom, a kasnije i od EU i UN kako bi tu situaciju doveli pod kontrolu, tj. kako bi celovita država Mali bila zaista demokratska, suverena država na svojoj teritoriji. Onda dolazimo na ono što je plan upotrebe, a što je Ministarstvo odbrane ovde i Vlada Republike Srbije nama poslala. Naime, ta Misija EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga, a ne za učešće u bilo kakvim borbenim operacijama, zove se EUTM Mali. To je Misija EU u Maliju. Ona je uspostavljena na osnovu Rezolucije 2085 Saveta bezbednosti i Odluke Saveta unije o uspostavljanju Vojne misije EU u Maliju i pokretanje Misije EU u Maliju. Mandat Misije EU je obuka pripadnika vojnih i bezbednosnih snaga Malija u cilju njihovog osposobljavanja za ponovno uspostavljanje teritorijalnog integriteta Malija, kao i borba protiv secesionizma, terorizma i organizovanog kriminala, savetodavna uloga oružanim snagama Malija u rukovođenju, komandovanju, logistici, ljudskim resursima, primeni odredaba međunarodnog humanitarnog prava, zaštita civila i ljudskih prava uopšte. Ponavljam, Misija EU neće izvoditi borbena dejstva. Znači, posao ovih naših vojnika koji tamo ide je obuka malijskih snaga i oni će biti stacionirani na potpuno drugom kraju države, na jugu države, u okolini glavnog grada Bamakua, gde nema za sada opasnosti i nadamo se da ih neće ni biti. Želim da kažem još par stvari. Tačno je da mi na ovaj način podižemo ugled države. O tome smo već ranije govorili. Tačno je da u multinacionalnim operacijama mi praktično prihvatamo međunarodno prihvaćene obaveze koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u UN i drugim međunarodnim organizacijama. Ako se već stalno pozivamo na UN kao neko gde tražimo prava za nas i za ono što je činjenica, a to je da je Srbija jedno zajedno sa Autonomnom Pokrajinom Kosovo i Metohija, onda moramo da učestvujemo i u ovakvim stvarima i da dajemo aktivno naše učešće kako bismo pomogli upravo ono što je međunarodno pravo, da branimo na određen način, i na ovaj način gde su naši vojnici prisutni sa našom zastavom, da pokazujemo da mi to poštujemo, a oni drugi, koji ne poštuju, opet imamo na taj način pravo da kažemo – ali, vidite, ovi to ne poštuju i rade na sasvim drugi način. Koliko god to nekome naivno zvučalo, potrebno je svakog dana biti uporan i raditi na tome kako bismo došli do našeg krajnjeg cilja, a to je Srbija u EU, jedinstvena, sa bogatim građanima ili bar nešto bogatijim nego što su danas. Učešće u misijama EU Republika Srbija potvrđuje svoju evropsku orijentaciju i spremnost da doprinese zajedničkoj bezbednosti i odbrambenoj politici EU. Sve naše jedinice, a to je činjenica, ko god je razgovarao sa tim ljudima, čak je bio, mislim da li sinoć na Drugom programu RTS, jedan prilog gde su uživo govorili pripadnici Vojske Srbije koji učestvuju u Libanu o svojim, a tamo je mnogo opasnija ta naša misija nego ovo gde mi sad šaljemo ovih 13 vojnika u Mali, gde oni govore o svojim iskustvima. Svi su rekli jednu stvar, da ne samo da se osećaju tamo upotrebljivim, da ne samo da im je drago što su otišli, neko je ovde rekao, meni je to malo zaparalo uvo da idu ljudi zato što su im tri puta veće plate, to baš i nije tačno. Većina tih ljudi je reklo da su tamo mogli da pomognu, da su upoznali nove kulture, neki su govorili da su posetili pravoslavne crkve za koje nisu znali ni da postoje tamo, a većina ih je rekla da se vraćaju u zemlju kao daleko obučeniji i sposobniji vojnici nego što su bili pre nego što su otišli i to je takođe činjenica. Mi prenosimo neka naša znanja, ali tamo prihvatamo i naši vojnici prihvataju neka nova znanja i vraćaju se daleko obučeniji i sposobniji u zemlju nego što su to bili pre nego što su otišli u te misije. Nama se može dogoditi još jedna stvar. Mi imamo stend-baj aranžman koji je u onom opisu, a s obzirom na situaciju u Maliju nama se može dogoditi da kroz taj stend baj aranžman UN od nas traže još dodatan broj vojnika da tamo pošaljemo. Mi to možemo na osnovu naših akata, pravnih i odluka Vlade i u Skupštini ovde da sada uradimo. Ako se to desi, nadam se da ćemo i tome odgovoriti na pravi način. Želeo bih još za kraj da kažem sledeću stvar. Da se vidi ko učestvuje u ovoj misiji, ali ponovo kažem obuke malijskih snaga. Učestvuje Francuska najviše sa 207 vojnika. Tu je Nemačka sa 73, Španija 59, Velika Britanija 40. Reći ću još neke države, vojno neutralne – Švedska 14, Finska 10, Austrija sedam. Znači, vojno neutralne države kao što smo i mi. Vojno neutralna država ne znači vojno izolovana država. Mi imamo partnerstvo za mir. U okviru partnerstva za mir sarađujemo. Sutra kao ovaj parlament šaljemo delegaciju na Skupštinu parlamentarne skupštine NATO pakta od pet poslanika gde učestvujemo još od 2006. godine kao pridruženi član, s obzirom da radimo u okviru partnerstva za mir na istom nivou na kome je recimo Rusija. Oni imaju 10 poslanika u tom parlamentu, mi pet. Moramo da sarađujemo sa svetom i ovo je jedan od dobrih načina i dobra politika Vlade Republike Srbije, a zbog toga kakav je naš Ustav, kažem – i ovog našeg parlamenta i drago mi je što vidim da je ogromna većina poslanika za to da podrži međunarodne misije. To je dobra stvar za Srbiju, ponavljam, a to što smo vojno neutralni ne znači da smo vojno izolovani. Naveo sam primer Švedske, Finske, Austrije. Samo vidim interese, ne vidim ni jednu štetu od ovoga što učestvujemo itreba da pošaljemo naše vojnike, a Bože moj, stend-baj aranžman, ako bude, onda ćemo brzo ovde doneti odluku, sastati se i doneti odluku za još. Ovo za sada je sasvim dovoljno i dobro. Zahvaljujem i ponavljam da će za obe ove odluke SNS glasati.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedniče, na osnovu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine, ukazujem na povredu člana 27. i 32. Poslovnika Narodne skupštine, a u vezi sa članovima 192, 170, 158. stav 4. i 164. Poslovnika Narodne skupštine. Pokušaću, bez obzira na te povrede, da u dva minuta sve ovo ubacim. O čemu se radi? O Predlogu odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini. O tom predlogu akta vodi se jedinstven pretres, na osnovu člana 192. Na osnovu člana 170. je jasno da pod jedinstvenim pretresom podrazumeva se istovremeno vođenje i načinu pretresa i pretres u pojedinostima Predloga zakona. Znači, u načelu, svi koji su se prijavili po poslaničkim grupama da govore u načelu, ali i svi oni koji su podneli amandmane, jer nigde u Poslovniku nije predviđeno na poseban način da predlagači amandmana nemaju pravo da ovde govore. U vezi sa time i sa pravom iz člana 158. stav 4. da svaki podnosilac amandmana ima pravo na dva minuta da obrazlaže svoj amandman, pitam da li je predsednik Skupštine, ili vi koji ga menjate, da li je učinjen napor da Vlada Republike Srbije za ovih skoro pet sati od kad je završen rok za podnošenje amandmana na ovaj predlog odluke, znači od 11,00 časova, evo sada će skoro 16,00 časova, da li je Vlada Republike Srbije donela odluku po amandmanima koji su u proceduri i gde je poslednji momenat da govorimo o tim amandmanima upravo sadašnja rasprava u okviru jedinstvenog pretresa? Znači, svaki narodni poslanik, da bi diskutovao o amandmanima, mora da zna kakav je stav odbora, za koji mislim da se nije sastao i zauzeo stav o podnetim amandmanima. Ovde pitam i gospodina ministra, da li je predlagač zakona u smislu člana 164. Poslovnika Narodne skupštine, doneo mišljenje da li imamo izjašnjenje oamandman koji je podnelo pet poslanika iz poslaničke grupe DS? Zbog toga smo hendikepirani. Vi ćete sada da otvorite raspravu da posle predstavnika, predsednika poslaničkih grupa da govorimo, ali nemamo stav o amandmanu.
Nemam informaciju vezanu za amandmane. Ako ih bude i ako o njima bude raspravljala Vlada, otvorićemo onda raspravu o zakonu. Izvolite.
Imam ovde, a i svi ste dobili amandman koji je podnet 10. maja u 16.00 časova, na predlog odluke gde se predlaže da test posle reči – Glasniku Republike Srbije, koji glasi 05 broj 80 u Beogradu 23. aprila, Vlada predsednik Ivica Dačić, da se taj deo teksta briše. Usvajanjem amandmana će se ispraviti očigledne greške jer ne može odluku Narodne skupštine da potpise lice koje nije narodni poslanika. U predlogu imamo odluke koja je pred svima nama, gde se predlaže da predsednik Vlade potpisuje odluku Narodne skupštine. Razumevajući potrebu hitnosti postupanja nisam hteo ni kao izvestilac nadležnog odbora, a ovlašćen sam kao izvestila Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, da govorim o ovome, računajući da damo vreme od sat, dva, tri, četiri, evo sada i pet sati da Vlada prihvati taj amandman i da očiglednu grešku ispravi. Međutim ukoliko se ne ispravlja ta greška imamo u proceduri odluku koju kada usvoji Narodna skupština treba da potpiše predsednik Vlade, Ivica Dačić. Očigledna greška, ali iz dobre namere molim ovde da pre nego što krenemo svi da diskutujemo o tome, da se eventualno gospodin ministar izjasni da li prihvata amandman koji je podnet, koji ispravlja tu grešku. Najdobronamernije je podnet. Prošlo je pet sati, nismo još dobili odgovor. Zbog toga pitam ako se usvaja taj amandman da o tome ne diskutujemo.
Samo da vas informišem. Dobio sam informaciju da je amandman prihvaćen. Dobićete i vi informaciju. U međuvremenu sam se raspitao, pa da znate. Reč ima ministar Mrkić.
Isto ovo što ste i vi rekli gospodine predsedniče. Informisani smo da je amandman prihvaćen. Tako da se nadamo da je otklonjena ova nedoumica. Biće uneto u tekst zakona.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala podpredsedniče. Nisam se javljao zbog povrede Poslovnika...
Molim vas, nemojte sa mesta dobacivati. Dozvolite da narodni poslanik izloži svoje viđenje o ova dva dokumenta. Izvolite Ostojiću.
Vreme za diskusiju ću iskoristiti da nešto sugerišem, posebno vama generale. Video sam da ima nerazumevanja oko toga koje vreme gospođa Joksimović treba da troši i da li može da se javlja. Mislim da je ovo specifična situacija. Prvo, mi, ovaj Odbor za kontrolu, hajde malo da nešto probamo da unapredimo i da naučimo. Prvi put imamo u ovom sazivu. Prvi put se usvaja izveštaj o izvršenom nadzoru nad bezbednosnim službama. Ako pogledate Poslovnik, generale, videćete celo poglavlje koje reguliše postupak kontrole nad radom službi bezbednosti i rada ovog odbora. Prva dva člana od četiri tiču se upravo od izveštaja, koji je pred nama. Logično bi bilo da izvestilac ovog odbora, kada je izveštaj u pitanju, se ne tretira kao izvestilac bilo kog odbora koji je donosio mišljenje o nekom zakonu koji je bio na dnevnom redu. Zašto je to važno? Mislim da je to važno da bi unapredili proceduri i da bi nešto naučili iz prakse nekih zemalja koje to mnogo bolje rade nego mi. Znači, ovaj izveštaj skoro da ima snagu zakona, nema snagu zakona u smislu zakona, ali mora da se brani na način na koji se brani zakon. Zakon brani onaj koga predlagač ovlastio i on ima pravo da se javlja kad smatra za potrebno. Nekako, po toj analogiji mi se čini da je bolje tako tumačiti Poslovnik i gospođi predsednici Odbora dopustiti da brani ovaj izveštaj kao da je ona predlagač, jer u suštini i jeste predlagač. Tako ćemo doći do boljeg izveštaja i, naprosto, činjenica da su i ovaj odbor i ovaj izveštaj izdvojeni u Poslovniku od drugih odbora. Zato mislim da gospođa Joksimović treba da brani izveštaj kada god smatra da treba da se uključi, kao što to gospodin Mrkić ima pravo, kada je u pitanju druga odluka koju donosimo. Samo mala sugestija. Dakle, to je za nas novo. Možda ćemo u nekom budućem Poslovniku ovu nejasnoću otkloniti, ali mislim da je put kojim smo krenuli dobar. Čulo se u raspravi mnogo toga i hvalospeva itd. Hajde da budemo realniji, kako da kažem, počeli smo i dobro je da smo počeli. Sada pričamo kako smo mi iskontrolisali bezbednosne službe, nismo, ali će u budućnosti svakako to biti bolje. Ne radi se ovde o civilnoj kontroli, pošto mi ne živimo u vojnoj hunti. Ni Milošević nije nosio uniformu. Ovde se radi o demokratskoj kontroli bezbednosnih službi, pošto su na čelu službi civili. Čak je i ministar odbrane već dugo godina civil, elem, o demokratskoj kontroli bezbednosnih službi. Čulo se u raspravi kako je naš zakon suviše transparentan, kada govorimo o Zakonu o bezbednosnim službama i o budžetu, da se vidi mnogo toga što se ne vidi u drugim zemljama. Mislim da takve tvrdnje ipak treba malo relativizovati, jer te zemlje koje imaju manje transparentne budžete bezbednosnih službi imaju zaista mnogo bolje razrađenu kontrolu rada tih bezbednosnih službi i trošenja novca. Prema tome, ako se svi slažemo da mi sa ovim poslom ozbiljno tek počinjemo, govorim o kontroli bezbednosnih službi, onda nemojmo tražiti da kada smo još zeleni u tome da i budžeti budu netransparentni, kako je to bilo do pre neku deceniju. U tom smislu, mislim da put kojim smo krenuli treba pohvaliti i ovaj izveštaj treba pohvaliti. Na kraju krajeva, i član Odbora za kontrolu službi iz LDP dao je svoj doprinos. To je zajednički rad i nema razloga da sada tražimo dlaku u jajetu. Ali, nekakve načelne primedbe ovakve vrste morao sam da iznesem. Kada je u pitanju bezbednost, neko je pomenuo da je bezbednost višeslojna i nije to samo ono što se na prvu loptu misli i razmišlja, špijuni i kontrašpijuni itd, da postoji mnogo aspekata bezbednosti, ekonomska bezbednost, energetska bezbednost itd. Zato mene više interesuje ono što ovih dana čitamo u novinama, kako iz jedne strane zemlje kažu da reorganizacija jedne naše firme ne može da se odvija na način na koji to ministar smatra da treba, nadležni ministar, ministarka, nego na neki drugi način. Nekako mi se čini da je to zaista sa bezbednosnog stanovišta energetske bezbednosti, ekonomske bezbednosti, bitno pitanje šta se tu dešava. Gledajte, pričamo o "Srbijagasu". Ako nekom nije jasno, koliko znam, "Srbijagas" je sto posto preduzeće u domaćem vlasništvu. To nismo privatizovali. To nije bilo u paketu sa NIS. Ako je to naše preduzeće, valjda se mi pitamo kako se ono reorganizuje, ko će da ga vodi. U nekoj budućnosti, ako ga prodamo, pitaće se taj koji će da ga kupi, ali za sada, kao što je na primer u NIS, tamo se ništa ne pitamo, ni ko će da ga vodi, ni kako će da se dele dividende i da li će da se dele ili će da se reinvestira itd. Čini mi se, kada je u pitanju "Srbijagas", osim ako se nije nešto desilo u međuvremenu, pa je to nekako tajno prodato, da je još uvek to naše preduzeće i nekako je logično da mi odlučujemo kako i na koji način će se reorganizovati, a ne neko drugi, ko god da je taj i ko će da ga vodi, takođe, nekako mi se čini da je u nadležnosti naših organa, a ne nekih drugih. To je jedan aspekt bezbednosti koji sam u ovom kontekstu morao da pomenem. Čini mi se da je važan. Nećemo ništa u ovoj raspravi o tome rešiti i ne očekujem nikakvu dalju raspravu, ali svakako mislim da bi svako od nas trebalo da stavi malo prst na čelo šta se tu dešava, posebno vi iz vladajuće većine, pošto mi iz opozicije sumnjam da možemo da utičemo na jednu ili na drugu stranu. Toliko o izveštaju Odbora o izvršenom nadzoru nad radom službi bezbednosti. Kada je u pitanju odluka o slanju naših trinaest vojnika u Mali, koji će tamo obučavati njihovu vojsku da se suprotstave bezbednosnim izazovima koji se nalaze pred tom zemljom i koji su u toku, to nije sporno. Oduvek smo se zalagali za evroatlantske integracije mi iz LDP. Kao što razne partije u ovom parlamentu ulaze u integracije tako što ulaze u evropske partije demokrata, socijalista, konzervativaca, kao što u nekim drugim segmentima ulazimo u organizacije kojima se integrišemo u raznim oblastima sa onima koji čine te organizacije, tako i sa bezbednosnim, odnosno sa vojskom treba da bude. Da, treba da učestvujemo u misijama ne samo EU, ne samoUjedinjenih nacija, nego i NATO-a, jer na kraju krajeva, čini mi se da je malo licemerno zalagati se za učešće u vojnim misijama EU kada se zna da od 27 članica EU, 23, čini mi se, da su članice NATO-a. Prema tome, prihvatanje standarda, kao što u pravosuđu, u ekonomiji, u poljoprivredi, u trgovini žudimo da počnemo razgovore sa EU o punopravnom članstvu, ne bi li što pre kroz te razgovore došli do standarda koje želimo da postignemo, tako mi se čini da i kada je u pitanju vojska treba da što pre stignemo do standarda, a koji je standard EU? Svakako vojni standard koji imaju 23 od 27 njenih članica, a to je NATO standard. S tim uvezi sam siguran da će svako učešće pripadnika naših oružanih snaga u multilateralnim operacijama bilo gde u svetu biti korak bliže donošenju te, sa naše tačke gledišta, veoma važne odluke, a to je napuštanje fikcije zvane vojna neutralnost. Da je to fikcija, to smo sto puta objasnili. Jer, mi možemo da donesemo tu odluku koju smo doneli, da ostanemo pri odluci koja je doneta 2007. godine, čini mi se, ali ona je doneta od poslanika u parlamentu. Kao što vidite, kao što građani vide, mnogo je političara u Vladi i u parlamentu koji sada govore potpuno suprotne stvari od onoga što su govorili pre tri, šest ili 16 godina. To je pozitivno i treba zaista pohvaliti ljude koji su spremni da se menjaju na bolje. To obećava da će se i u ovom segmentu doneti u budućnosti drugačija odluka i da će oni koji pričaju da je vojna neutralnost otac i majka Srbije i da bez nje ne znam šta nema, da će pričati neku drugu priču kao što pričaju oko Kosova, oko severa Kosova itd. Zašto je to važno? Zato što se kroz ukidanje odluke o vojnoj neutralnosti i jasnom opredeljenju da je naša budućnost u vojnom savezu kome pripadaju zemlje koje nas okružuju, sve zemlje koje nas okružuju, pre ili kasnije one koje nisu ući će u taj vojni savez. Takva odluka je dokaz iskrenosti za evropskim integracijama. Znači, kad se ta odluka donese tada će za mnoge građane, da kažem koji glasaju za nas, kada će ono što pričate kao novu kosovsku politiku, sad govorim o onima koji su promenili politiku najzad, bilo bi bolje da su to uradili ranije, ali bolje ikad nego nikad, tada će ti građani, koji su za evropsku budućnost Srbije, više verovati ili biti uvereni u iskrenost evropskih ideala no novootkrivenih evropskih ideala onih koji do juče takve ideale nisu imali, naprotiv. Zato mislim da je ova odluka važna i rekli smo da ćemo za nju glasati, kao što smo glasali za sve ranije odluke kojima se upućuju pripadnici naših oružanih snaga u misijama širom sveta, sa tom napomenom, da očekujemo da ćemo dati ozbiljniji doprinos u budućem vremenu kroz misije NATO. Na kraju krajeva, ako ćemo malo da se igramo patriotizmom, to je mnogo više u tradiciji Srbije, građana koji ovde žive, da sad ne idem na patetiku – rado Srbin ide u vojnike, ali svakako da ja kao Srbin, nije mi prijatno kada vidim da neki drugi, pripadnici nekih drugih vojska koji nemaju takvu tradiciju kao naša, daju nesumnjiv i mnogo, mnogo veći doprinos stabilnosti pojedinih zemalja i regiona nego što to činimo u ovom trenutku mi. Hvala.
Hvala. Imam potrebu da prvi deo vašeg izlaganja prokomentarišem. Potpuno se slažem što se tiče toga da bi bilo dobro da gospođa Jadranka Joksimović može da odgovara na ova pitanja. Međutim, da sam joj dao reč kroz repliku, ne bi mogla u dovoljnoj meri dati odgovor. Zato joj se ponovo zahvaljujem što će ona preuzeti da da taj odgovor u toku svog izlaganja. Kada bih bio siguran da mi neće niko reklamirati povredu Poslovnika, nema uopšte razloga da nedam reč gospođi Jadranki. Ne želim da se od jedne ozbiljne teme sada izrodi polemisanje da li je izvršena povreda Poslovnika ili ne. Molim vas da i vi mene razumete, jer nisam doprineo tome. U svakom slučaju, smatram da smo se mi dobro razumeli i nastavićemo ovako da radimo. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Molim vas, prijavite se. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Skupštine, poštovani ministre inostranih poslova, moj kolega Nenad Popović je jutros govorio o jednoj tački dnevnog reda, o izveštaju Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Ovaj moj govor ću posvetiti drugoj tački dnevnog reda, uključivanju Vojske Srbije u međunarodne misije, konkretno, u misiju obuke Vojske Malija. Kada smo u februaru mesecu ove godine usvajali Godišnji plan za upotrebu Vojske Srbije u međunarodnim misijama, DSS je glasala protiv onog dela tog plana koji se ticao učešća naših vojnih snaga u misijama EU. Podsećam vas na stav koji je bio principijelan i koji se konkretno ticao misija koje su se sprovodile ili koje se sprovode u Kongu, Somaliji i u Sudanu. Imali smo dva razloga za to. Hoću da vas podsetim na to, obzirom na ovu priču o Maliju. Jedan od razloga je načelan. Dakle, bili smo protiv toga da se uključujemo u misije EU zbog toga što je EU zapravo preuzela vrlo nečasnu ulogu egzekutora politike "Stejt Dipartmenta" na Kosovu i Metohiji, dakle, otcepljenja Kosova i Metohije i oduzimanja Kosova i Metohije od Srbije. Drugi razlog je bio nešto konkretniji. Imamo vrlo ozbiljne sumnje u pogledu bezbednosti i odbrambene politike EU, koje nije sasvim jasno definisana, koja je menjana u jednom dosta kratkom roku postojanja te politike, a ona zapravo postoji od 1999. godine i 2000. godine. To je relativno mlada politika – 12, 13 godina, pre svega, imajući u vidu da u velikim nedoumicama kod strategija odbrane i bezbednosti, EU se vrlo brzo posle formiranja te politike dohvatila jednog solomonskog rešenja i zaključila jedan ugovor sa NATO, jedan sporazum 2002. godine, tzv. Sporazum Berlin plus, gde je dogovoreno da će EU učestvovati u onim međunarodnim misijama bezbednosne i odbrambene prirode za koji NATO nije zainteresovan. Tako da je uspostavljena neka puna, da tako kažem, koordinacija i kompenzacija između NATO i EU. Prema tome, može se zaključiti da je to ustvari jedna politika o kojoj odlučuje NATO, ali ukoliko su povodi takvi da EU iz svojih razloga, iz razloga interesa svojih velikih država treba da se uključi ona će to učiniti u konsultaciji sa NATO. Ovo je drugi razlog zbog koga smo mi tražili da ne učestvuju naše trupe u ovim misijama jer su one, da tako kažem, i tematski, i konceptualno i strateški nejasne, ili ono što je jasno jeste da su to zapravo repovi mnogo veće i ozbiljnije NATO politike, NATO strategije, NATO geopolitike na globusu danas itd. Kada je reč o Maliju, imamo konkretan povod, odluka je o Maliju i o tome ću nešto reći. Tu postoji jedan dodatni razlog. Dakle, ova dva razloga zbog kojih smo glasali protiv misija u februaru, koje vode EU, i dalje stoje. Međutim, ovaj povod je još specifičniji za Srbiju. Naime, u obrazloženju stoji da je cilj misije obuke bezbednosnih i vojnih snaga Malija da se ponovo uspostavi teritorijalni integritet Malija. Dolazimo do jedne apsurdne situacije da jedna zemlja kojoj je ugrožen teritorijalni integritet, i to žestoko, do mere da se taj princip drži o jednom tankom koncu, da ona učestvuje u misiji jedne strukture, bezbednosne i odbrambene, koja takođe treba da sačuva teritorijalni integritet jedne druge države – Malija i da, zapravo, pod broj dva Srbija prati strategiju EU u toj stvari, dakle, one strukture koja učestvuje u oduzimanju teritorijalnog integriteta Srbije. Potpuno je ta situacija šizofrena, naopaka. Zaista čovek ne razume razlog zašto bi mi baš u Maliju učestvovali da očuvamo teritorijalni integritet Malija, kada nismo sposobni, da tako kažem, niti vojni, što je još važnije, ni naš teri-torijalni integritet da očuvamo. To je jedna vrlo naopaka situacija i onda iz nje mogu da se izvlače neki drugi zaključci. Znate, ako je potpisan sporazum kojim se Kosovo predaje, to znači da je to naša druga misija u očuvanju teritorijalnog integriteta jedne zemlje. Prva misija je ova o očuvanju teritorijalnog integriteta Kosova. To je, prosto, kao konsekvenca, ako hoćemo da izvodimo logične konsekvence, može da se izvede. Tu je jedan veliki, ako hoćete, ne samo politički nego i moralni problem ove misije. Naime, Mali je neka daleka zemlja kojoj treba pomoći. Ona ima problem secesije, ali šta se u Maliju događa suštinski suprotno ili drugačije od onoga što se događa u Srbiji? Jedan deo stanovništva te teritorije pokušava da se otcepi, nelegalno da izdvoji deo teritorije, isto kao i Albanci u Srbiji, znači da izdvoje deo Kosova. Mi smo, dakle, dosta pasivni prema ovoj našoj stvari i interesu, a učestvujemo u jednoj misiji koja treba da očuva teritorijalni integritet Malija. To je, dakle, jedan zaista veliki problem koji je gotovo nerazrešiv. Drugi problem je kako se to radi, dakle, metodologije, ili ako hoćete postupka. Mi donosimo, dakle, ovu odluku po hitnom postupku. Zašto po hitnom postupku ovakvu jednu odluku kada je stvar sa Malijem krenula mnogo ranije, ima tome godinu dana? Prva, dakle, upotreba intervencije bila je Francuska kao države, ne kao članice EU, početkom 2013. godine. Francuska i dan danas ima 4600 vojnika u Maliju koji su se tukli sa ovim secesionističkim snagama. Prema tome, stvar traje dosta dugo, a mi donosimo odluku po hitnom postupku. Uzgred budi rečeno, kada je o tome reč, to obrazloženje je, dakle, krajnje čudno. Zaista nisam razumeo obrazloženje hitnog postupka. Pročitao bih tih sedam redova, pošto je u pitanju jedna rečenica, bićete strpljivi. Gospođu predsedavajuću bih zamolio da mi ovo vreme ne računa, zato što čitam dokument. U pitanju je jedna rečenica ali će mi trebati dva minuta, jer ona je jako duga. Pa, ako iko razume neka mi istumači, možda i sam ministar. "Donošenje odluke po hitnom postupku neophodno je radi nesmetanog funkcionisanja organa i organizacija, kao ispunjenja preuzetih međunarodnih obaveza, odnosno strateškog opredeljenja Republike Srbije za članstvo u EU, da saglasno Ustavu Republike Srbije i u skladu sa spoljnopolitičkim opredeljenjem države razvija sposobnosti, za aktivan doprinos u izgradnji povoljnog bezbednosnog okruženja, partnerstva i učešća naših pripadnika u operacijama EU". Neka razume ko može. Pazite, ovo je obrazloženje hitnog postupka i ničeg više. Ovde se otvaraju neka pitanja za koje su nam možda potrebni i neki odgovori. Naime, kada je potekla ta ideja, od koga itd? Mi smo dobili obaveštenje od gospodina ministra da je specijalni predsednik EU za bezbednost i odbranu Ketrin Ešton zatražila od nas takvo angažovanje. Dobili smo posle jedan odgovor da smo mi odmah reagovali a ne čekali dugo vremena ali, zapravo, pitanje je kada je ona taj zahtev poslala. To je sad jedno interesantno pitanje obzirom na sledeću stvar. Možda je nama hitno da uđemo u ovaj proces, ne zato da bismo branili teritorijalni integritet Malija, niti zato, kao što piše u ovom dokumentu, da bismo očuvali međunarodni poredak, međunarodno pravo poštovali itd, niti da bismo obavili naše obaveze prema međunarodnim organizacijama UN. Možda smo mi u taj posao ušli radi jedne mnogo važnije stvari a to je dobijanje datuma. Dakle, otvaram jedno konsekventno, realno pitanje – zašto mi žurimo u ovoj stvari? Da li se mi, zapravo, sada dodvoravamo EU da bismo dobili još jedan poen i da bismo odobrovoljili tu veliku strukturu koja treba da nam dodeli datum za nešto ili datum za datum? Pa, hajde, brže-bolje pošaljimo nekoliko vojnika, 13 u ovom slučaju, da bi, pre svega, Francuska koja je u ovom slučaju posebno zainteresovana, kao što znate, delovala, apelovala na druge članice, pre svega na Nemačku, koja ima najviše problema sa tim pitanjem datuma i najviše prepreka čini, da bismo je odobrovoljili, da bi je Francuska tako odobrovoljila da nam ne pravi ove velike prepreke za datum. To je nešto što je sasvim, čini mi se, realno postaviti kao pitanje, obzirom na hitan postupak. Jer, mi vidimo iz obrazloženja da se ne može zaista shvatiti zbog čega je u pitanju hitan postupak. Inače, kada je reč o samoj stvari, o ovoj operaciji međunarodne zajednice u Maliju, ona je jako komplikovana i čudna. Onoliko koliko sam ja mogao da se informišem, gledao sam malo informacije, literaturu itd, vi imate jednu vrlo, dakle, složenu strukturu intervencije, nekoliko činioca, nekoliko subjekata. Prvo, Francuska koja učestvuje u tome kao zainteresovana država. Ona je bivši kolonizator Malija. Verovatno da su zvanične vlasti Malija prizvale Francusku da im pomognu u ovoj stvari. Kao što sam rekao, dan danas, ona ima 4.600 trupa. Onda se uključuje EU na osnovu odluke Saveta ministara sa ovom misijom obuke, gde treba i mi da učestvujemo, a potom na osnovu jedne odluke ili rezolucije Saveta bezbednosti, nisam siguran, UN šalju misiju za održavanje mira, peace keeping mission u Mali sa još jednom fusnotom da će u okviru te misije vodeću ulogu odigrati afričke zemlje, članice UN. Znači, imamo neke tri strukture koje učestvuju u ovom procesu, dakle, borbe za teritorijalni integritet Malija. Prema tome, situacija je dosta nejasna u nekom organizaciono strateškom smislu. Da li mi treba da se pitamo? Mala smo država koja radi dobijanja datuma ulazi u neku priču, neku igru, možda nas i ne interesuje ko tu, šta radi. Međutim, činjenica je sledeća, zapravo sve ove intervencije koje nekada imaju kapu UN, a nekada nemaju, one su jako čudne, a naročito one koje sprovode NATO i EU. Evropska unija ima problem sa svojom bezbednosnom i odbrambenom politikom, i organizacioni i strateški. Danas u EU, po njenim pravilima, ne moraju sve članice EU da se slože o nekoj vojnoj intervenciji ili misiji, a nekmoli da učestvuju u njoj. Danas je dovoljno devet država članica, od 27, da da inicijativu za neku vojnu misiju ovakve prirode i da uđu u postupak, u intervenciju, a da onih, koliko je ostalo, 19 država u tome ne učestvuje. Zašto bi sada Srbija bila veći katolik od pape u toj stvari? Zašto bi Srbija, kao ne članica, kojoj članstvo nije ni na vidiku, ispunjavala obaveze prema EU kao da je članica? U krajnjoj liniji, znate, ako bi Srbija ušla u EU, što je čista apstrakcija, nešto krajnje nemoguće, ona bi mogla da zadrži svoju vojnu neutralnost, kao što je to učinilo četiri ili pet država. Irska je, takođe, poslala četiri ili pet vojnika u ovu misiju obuke, ali u Irskoj već postoji javno mnjenje i rasprava o tome da li njih treba povući i da je li zbog vojne neutralnosti Irske to u redu. To je jedna rasprava koju, svakako, treba imati u vidu. U krajnjoj liniji, danas postoji donatorska konferencija koju organizuje EU za prikupljanje novca za režim u Maliju. EU ulazi u to sa 500 miliona evra, a traži da se sve zemlje sveta, koje su voljne, uključe u to. Naime, u EU postoji načelo voljnosti, kao i kod unilateralnih akcija SAD. Imate intervenciju voljnih u Irak. Sve je više tih situacija u kojima voljne zemlje, zemlje koje hoće, učestvuju u tome. Srbija nema nikakvu obavezu, kao što ovde kaže – prema UN ili prema EU, a drugo, koliko vidimo, nema ni neke koristi, sem ovih specifično vojnih. To je dakle iskustvo i veće plate. Kada je reč o tim većim platama, one će se isplaćivati, koliko vidim, iz naših novaca, da li je tako, iz budžeta, koje mi izdvajamo, 75 miliona dinara za ovu intervenciju. Nije ni to beznačajno pitanje za jednu malu, siromašnu zemlju koja je na repu ekonomskog razvoja u okviru cele Evrope. Sedamdesetpet miliona se mogu iskoristiti za mnogo važnije stvari u ovoj zemlji, iako to u okviru budžeta nije neki veli procenat, razume se. Kada sve stavimo na tas, razloge, ciljeve, ove smutnje koje postoje u čitavom ovom tekstu, gde vi ne znate čemu, zašto, pogotovo zašto hitno to učiniti, kada sve to imamo u vidu, onda ova misija nema nikakvog smisla, sem tog specifično vojno-tehničkog koji ne zadovoljava neke razloge da se mi time bavimo. Na kraju jedan samo aspekt cele ove stvar. To je bezbednosti aspekt. Da li je naša vlada, Ministarstvo odbrane ispitalo bezbednosne aspekte ove misije. Mogu vam reći da je Evropol pre nekoliko dana doneo analizu situacije u Maliju i bezbednosnih rizika učesnika. Naravno, Evropol misli na države članice EU. Oni dakle govore da postoje bezbednosni rizici za učešće na terenu, ali ono što je mnogo važnije za ovu analizu Evropola jeste da oni kažu da postoje izraziti bezbednosni rizici za te zemlje od osvete tih muslimanskih fundametalista, Al-Kaide, koja koordiniše akciju separatiste, koja se može teroristički odraziti na bezbednost te zemlje. U toj analizi imate jednu pretpostavku koja je obrazložena prilično dobro, mada je pretpostavka da je onaj napad na francusku ambasadu pre mesec dana u Tripoliju, u Libiji, da su zapravo izvele terorističke organizacije Alkaide, kao neku vrstu osvete za učešće Francuske u suzbijanju separatističkog pokreta u Maliju. Da li mi imamo tu vrstu bezbednosne procene? Zašto mi ulazimo u tu vrstu rizika? Dakle, opet izazivamo taj fundamentalistički muslimanski svet, da možda i Srbiju jednog dana kazni zbog toga što učestvuje u takvoj stvari. Puno je razloga zbog kojih treba razmisliti, a što se tiče DSS, mi smo o tome ranije vrlo dobro razmislili i kada smo glasali protiv plana za uključenje u misije EU, te konsekventno, prema tome, nećemo ni glasati, tj. glasaćemo protiv ove odluke kada bude dan za glasanje. Hvala.
Hvala. Ministar Mrkić, izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Jasan mi je stav ove Vlade u pogledu NATO i u vezi vojne neutralnosti. Mislim da ga svi znate, da ne treba sada to da ponavljam. Inače smo uvereni, u vezi ovih operacija u Maliju, da svojim doprinosom jačamo poziciju naše zemlje, da je jačamo u međunarodnim odnosima, a da time isto i dosledno manifestujemo ono što podržavamo, odnosno našu principijelnost, da treba očuvati teritorijalni integritet svih, naš, pa i Malijev. Takođe, nije istina da smo odugovlačili da se uključimo u tu akciju, ali isto tako nije istina da smo požurili zbog dobijanja datuma. To vas mogu uveriti. Jednostavno se radilo o jednoj proceduri koju smo mi poštovali i koja se odnosila, ne samo na nas, nego na sve koji su odlučili da u tome učestvuju. Odlučili smo, u skladu sa svojim spoljno-političkim prioritetom, koji je isto svakome ovde poznat. Verujte da nismo izgrađivali svoj spoljno-politički prioritet zbog operacije u Maliju, niti smo pak dograđivali neke svoje glavne spoljno-političke ciljeve. Radi se o jednoj uobičajenoj stvari, a glavno objašnjenje sam dao u samom uvodu. Što se tiče rizika, rizika uvek ima, to je nesporno, pogotovo u takvim operacijama, ali mi smo vodili računa da naši ne učestvuju u borbenim dejstvima, a rizik postoji stvarno i kad izađete na ulicu. Ako hoćete da ostvarujete neke više ciljeve, onda morate da prihvatite i dozu rizika. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jožef Šandor. Izvolite.
Gospođo predsedavajući, gospodine ministre, poštovane kolege i koleginice, dozvolite mi da vam se obratim povodom ove dve teme koje smo danas stavili na raspravu i to ne samo kao član poslaničke grupe URS, već kao i član jednog i drugog odbora koji su nadležni u ovim pitanjima, Odbora za kontrolu službi bezbednosti i Odbora za odbranu i unutrašnju bezbednost zemlje. Što se tiče ovog predloga odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u misiji EU za obuku vojnika i bezbednosnih snaga Malija, ja tu ne bih previše pričao. Na odboru je ovaj predmet veoma dobro … (Predsedavajuća: Gospodine Šandor, mogu li samo da vas zamolim da malo mikrofon privučete sebi. Hvala vam.) Izvinjavam se ako se ne čujem, možda sam slabije pričao, ali ne može da se povuče dalje. Što se tiče ovog prvog dela, mislim da smo juče na odboru ovaj predmet veoma dobro obradili, dobili smo sve informacije koje su relevantne za donošenje odluke i stvarno ne vidim razlog da posle celodnevne rasprave ja nabrajam sve one podatke koje su kolege iznele. Mogu dati, pored toga što sam član odbora i znam kako smo glasali, svoje lično mišljenje i mišljenje našeg poslaničkog kluba. Naravno, nemamo nikakve sumnje šta treba uraditi. Podržavamo ovu misiju Vojske Srbije, pre svega zbog toga što je to u sinhronu sa odlukom Saveta bezbednosti UN. To je u sinhronu sa našim nastojanjima sa razgovorima sa EU i u sinhronu sa njihovim odlukama, kao i što je kolega pre mene pričao, u skladu je i sa našim tradicijama, svojevremeno Vojske Jugoslavije, kasnije Vojske Srbije, sa svim onim rezultatima koje smo postigli u onim godinama kada smo imali stabilnu zemlju, stabilne odnose, jaču privredu. Mislim da je ovo dobar korak, da pored onih misija koje imamo paralelno sa ovom, ovo će biti još jedna koja će nama pomoći na putu ka EU, odnosno ka jačanju nekih odnosa sa državama u evropskoj regiji. Prema tome, bez obzira na to što je ocenjeno da je ova misija umereno rizična, mislim da svaki poslanik, svaki građanin koji prati ova dešavanja, zna da svaka misija, svako dešavanje na bilo kom području na ovom svetu, ako se zove vojna misija, to podrazumeva određeni rizik i na žalost uvek može da se desi neočekivani događaj. Sve u svemu, ne bih mnogo oko toga pričao. Ovaj predlog odluke ćemo bez problema podržati. Malo više bih se zadržao na drugom predmetu, a to je Izveštaj odbora o radu kontrole službe bezbednosti. Ceneći da su poštovane kolege dosta toga već rekle i sa stručne strane, koji su možda stručniji od mene, rekli su i sa strane svojih emotivnih osećaja, ja bih ovaj predmet da uzme u ruke iz drugog aspekta. Koji je taj aspekt? Više puta se ovde čulo da predsednica odbora bi trebalo da brani izveštaj, predsednica bi trebalo da dobije termin i vreme da brani izveštaj. Ja imam drugačije mišljenje. Moje mišljenje je da je ovo jedna realna situacija, jedna realna slika u realnom vremenu. Ovaj odbor pre godinu dana nije ni postojao. Ovaj odbor je oformljen u novom sazivu Skupštine. Dobio je zadatke koji su predviđeni određenim aktima. Iza ovog odbora je deset meseci, moram da kažem, poštenog rada. Od nule smo krenuli i za ovih deset meseci održano je osam sednica u toku prošle godine, četiri međunarodna sastanka sa radnim institucijama, tri seminara koja ja lično cenim kao veoma značajne, a kasnije ću reći i zbog čega i imali smo čak četiri međunarodne posete. Ako uzmemo u obzir da pre godinu dana ovaj odbor nije ni postojao, ni funkcionisao, mislim da za osam meseci ovi podaci pokazuju da imamo solidan rezultat, što je realno u ovom vremenskom periuodu. Pre osam meseci, kada su me izabrali za člana Odbora za kontrolu službe bezbednosti, da budem iskren, pojma nisam imao šta to tačno znači i kako ćemo mi to raditi, naročito imajući u vidu da ranije sa takvim poslom nisam se bavio. Ono što je rekao kolega Predrag Marković, da gospodin Šandor možda ima neko iskustvo, on je mislio na to da sam u dva mandata bio poslanik u Skupštini AP Vojvodine. Međutim, moram da vam kažem da takva iskustva mi tamo nismo imali. Sada imam jedno stečeno novo iskustvo. Za tih osam godina rada u pokrajinskom parlamentu, bio sam član pet ili šest odbora, između ostalog i Odbora za međunacionalne odnose, bio sam i predsednik, a nikada nismo imali slučaj da parlament stavi na dnevni red da razmotri izveštaj odbora. Lično mislim da u ovom realnom vremenu, u ovoj realnoj situaciji, ovaj izveštaj ne treba braniti, ovo treba razmotriti, ovo treba oceniti. Moram da kažem, ne ponašam se ni podanički, ni poslanički, ponašam se kao čovek koji je učestvovao u radu, mislim da smo uradili dobar posao za ovih osam meseci. Naravno, ne mislim da smo promenili svet, da smo promenili službu bezbednosti, ali smo napravili jedan ogroman korak napred. Napravili smo ogroman korak u saradnji sa OEBS, koji je u nekoliko navrata uspešno organizovao seminar za nas, nove poslanike, zajedno sa službama bezbednosti i OIB i VBA. Lično sam bio veoma zadovoljan i mnogo toga sam naučio od tih oficira i mnogih profesora koji su nam pomagali na tim obukama, kao što su nam bili na pomoći i Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka ličnosti, kao i predsednik DRI. Tako da, mislim da smo na tim seminarima dobili dobru podlogu da naš rad obavljamo i shodno tome opet moram da kažem, ne braneći izveštaj, nego staviti ga u jedan realna okvir i u realno vremensko dešavanje, da sam ja zadovoljan. Odlukom o tome da izdvojimo posebnu prostoriju, odlukom o tome da uvodimo posebne mere prilikom razgovora sa ljudima koji dolaze iz službi bezbednosti, mislim da smo napravili jedan iskorak napred, jedan veliki korak napred, i to baš u pravcu demokratske ili civilne kontrole. Svejedno je koju reč koristimo. Kolega Ostojić je koristio demokratsku kontrolu i ja znam da je među obrazovanim ljudima koji se bave politikom to, naravno, pogodnija reč. Međutim, građani više razumeju šta to znači civilna kontrola. Tu bih podvukao i to da, nakon osam meseci rada u tom odboru, ja kao poslanik i te kako osećam, i to je pozitivan doprinos i rezultat rada u tom odboru, kako građani, barem građani Sente, koji mene poznaju i sa kojima sam u kontaktu, reaguju i kako prihvataju civilnu kontrolu službe bezbednosti. Ranije nisu ni čuli za to. Od kada smo mi tu, od kada sam u ova dva odbora, mi smo napravili nekoliko velikih sastanaka sa građanima u mesnim zajednicama, u skupštini grada i razmenili smo mišljenja o realnim problemima. Jednostavno, mi smo sa ovim činom otvorili put ka ljudima, ovu mantru oko tih specijalnih službi smo malo rasterali, tako da je polako građanima sve pristupačnije i jasnije šta se tu zapravo radi. U ovih osam sednica, u tih tri seminara, u saradnji sa OEBS, koji bi posebno hteo da podvučem, stvarno su kolege iz OEBS odradili veoma dobar posao, moram da kažem da sam veoma zadovoljan bio i sa odnosom kolega iz bezbednosnih organizacija, odnosno agencija i ljudi iz BIA, VOA i VBA, na svim prilikama kada smo imali te seminare, dali su maksimalni doprinos da naš posao bude uspešan. Tako da, mislim da smo i mi, koji ranije nismo imali nikakva iskustva, dobili i stekli dosta dobru podlogu da bismo mogli korektno da odradimo naše poslove u tim našim odborima. Posebno bih istakao da sam, učestvujući u ovom radu, pored seminara, učestvovao i u međunarodnim posetama. Obišao sam par država gde smo razmenili mišljenje sa kolegama koji rade u ministarstvu odbrane ili u ministarstvu policije. Moram da istaknem da su te posete bile, barem za mene, a verujem i za odbor, od velikog značaja, a unutar toga posebno želim da pohvalim službu koja radi za odbor, kolege i koleginice koje su tu sa nama. Verujte mi, dali su takav doprinos da ja, na primer, ne bih mogao ni "a" da kažem na tim seminarima, na tim sastancima sa ministrima. Sa ministrom Bugarskim smo sedeli i razgovarali pola sata, ali tu je bio pripremni i jak rad naših ljudi koji su pored ovog odbora, tako da sam zahvalan. Nismo sve uspeli da uradimo. Ovo je izveštaj o tome šta smo do sada uradili. Ovo je izveštaj o tome da se u ovom parlamentu radi. Ovo je izveštaj o tome da je odbor koji je zadužen za određeni posao pokušao pošteno da odradi svoj deo posla. Pokušavamo da približimo građanima ovu problematiku. Nadam se da ćemo promenama određenih akata i u narednom periodu uspeti još bolje da radimo naš deo posla i da svima vama kolegama, da li smo u opoziciji ili poziciji, budemo od koristi i da ćemo raditi posao od opšteg interesa. Ne bih puno pričao dalje. Mislim da ovaj posao i ono što je urađeno ne treba braniti. Ovo, realno, treba prihvatiti. U tom kontekstu, pozivam sve kolege i iz opozicije i iz pozicije da ovaj prvi izveštaj o radu bilo kakvog odbora u ovom parlamentu prihvate i podrže. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine ministre, poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, danas je bilo mnogo reči o Odluci o upotrebi Vojske Srbije u misijama EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija i želeo bih u okviru svoje diskusije da se posvetim ovoj temi i da istaknem razloge zašto poslanička grupa DSS neće podržati ovu odluku. Želim na početku da kažem, a to kolege iz prethodnog saziva znaju, da je naša stranka bila protiv potpisivanja Sporazuma između Republike Srbije i EU o saradnji u oblasti bezbednosti 2011. godine. Ta konsekventnost, koja je u našem stavu vidljiva svaku put kada je od tada na dnevni red Narodne skupštine dolazio godišnji plan upotrebe Vojske, ovog puta će se ispoljiti. Mi smo tada rekli, i ja želim ovde ponovo to da ponovim, da je suštinski problem u bezbednosnim odnosima između Republike Srbije i EU upravo zajednička odbrambena i bezbednosna politika EU i sve ono što je ona sadržala kada je u pitanju odnosa prema našoj državi. Kada je bila rasprava o tom sporazumu mi smo ovde rekli da ne možemo da budemo deo zajedničke odbrambene i bezbednosne politike EU iz prostog razloga što je jedan deo te politike i misija Euleks na prostoru Kosova i Metohije. Tom svojom odlukom o slanju misije, kada se pogleda, EU i sama ta odluka pokazala je želju da podrži nezavisnost naše AP. Pa, kako možemo da delimo zajedničke vrednosti ili zajedničke stavove te zajedničke odbrambene bezbednosne politike sa onim ko podržava razbijanje naše zemlje? U tom smislu, sve odluke koje su nakon toga došle, kada je u pitanju bilo naše protivljenje bilo kakvoj saglasnosti na slanje ili učestvovanje Srbije u misijama EU, mi smo ga jasno ispoljavali. No, ovde želim da kažem nekoliko spornih pitanja koja se odnose na ovu misiju, a koja se tiču i zakonitosti ove odluke, problema koji se tiču finansijskog aspekta i, naravno, bezbednosnih političkih problema koji proističu iz ove jedne odluke. Prvo, želim da kažem da je ovo prva odluka koja se donosi van godišnjeg plana upotrebe Vojske. Ovo je prvi put da mi donosimo u Narodnoj skupštini odluku o upotrebi Vojske i drugih odbrambenih snaga Republike Srbije van godišnjeg plana koji se usvaja na početku godine. Zakon o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije vrlo precizno definiše koji su to uslovi kada je moguće ovo uraditi. To definiše u svom članu 8. tački 4) koja kaže: "Izuzetno od odredaba stava 3, koji govori o usvajanju godišnjeg plana, Narodna skupština Republike Srbije može odobriti upotrebu i učešće pripadnika Vojske u operacijama ovog zakona koji nisu predviđeni godišnjim planom...", sada bih voleo, gospodine ministre, da date obrazloženje, "... ako se znatno pogorša bezbednosna i humanitarna situacija u svetu." Voleo bih da dobijem od vas odgovor kako je to problem u Maliji, koji je objektivno veliki, znatno pogoršao bezbednosnu i humanitarnu situaciju u svetu, da mi moramo da primenimo ovu odredbu zakona? To je vrlo važno da obrazložite, jer je iz te vaše odluke implicira, ono što je govorio moj uvaženi kolega Samardžić, dato onako obrazloženje hitnosti postupka. Vi ovde, po našem mišljenju, kršite ovaj zakon, jer ne može se pod ovom odredbom smatrati ili obrazložiti usvajanje jedne ovakve odluke. Sa druge strane, nismo čuli u vašem izlaganju, gospodine ministre, kako se ovde štiti nacionalna bezbednost i odbrambeni interesi Republike Srbije, niti ko je vršio procenu bezbednosti rizika. To su sve vrlo važne stvari koje mi ovde želimo da čujemo. Sa druge strane, finansiranje. Evropski savet je u svojoj odluci predvideo troškove od 12 miliona evra, koliko bi trebala da iznosi ova misija EU za obuku oružanih snaga Malije. Mi učestvujemo, kada gledamo troškove koji su predviđeni ovom odlukom, sa 75 miliona dinara. Naši troškovi u ukupnim troškovima EU iznose oko 6%. Po broju stanovnika, a znamo da su uglavnom donacije evropskih zemalja rukovođene veličinom i brojem stanovnika, mi kao zemlja učestvujemo ili činimo, manje od 2% stanovništva EU, a doniramo ili učestvujemo finansijski iz našeg budžeta u ovoj akciji sa oko 6%. Pa, zašto sama EU kada je ovoliko sredstava izdvojila nije mogla da izdvoji ova sredstva za Republiku Srbiju, imajući u vidu činjenicu da smo mi vašom odlukom jedina zemlja van EU koja učestvuje u ovoj misiji. To su pitanja na koja je jako važno dobiti odgovor. Želim da kažem još jednu stvar. Saglašavanje sa zajedničkom bezbednosnom i odbrambenom politikom ovde dovodi Srbiju u jednu potpuno kontradiktornu poziciju. Politika danas, koliko god neki želeli da predstave, ili politički odnosi funkcionišu na principima realpolitike, a ne apstraktnih priča o liberalnim konceptima koji su nekad vladali. Postoje interesi država i države se rukovode u spoljnoj politici interesima. Mi možemo da smatramo da legitiman interes zajedničke odbrambene bezbednostne politike EU da šaljući jednu misiju, kao što je Euleks u jednu državu ima interes da razbije tu državu, a šaljući drugu misiju u Mali ima interes da očuva teritorijalni integritet te države. Ali, ne mora Republika Srbija da sledi tu politiku EU u oba slučaja kada to nije u njenom interesu. To je ključno pitanje, političko pitanje ove odluke. Naravno, ovo je sve proizašlo iz 2011. godine, kada je potpisan Sporazum koji je prethodna vlada učinila. Ono što, takođe vidimo u najavama, jeste da će se nivo, jeste jedno pitanje koje takođe mora raspraviti, jeste da će se nivo učešća Srbije u multinacionalnim operacijama širiti. Ne vidimo to samo na osnovu izjava predstavnika Vlade Republike Srbije, nego vidimo i na osnovu konkretnih stavova ili odluka ili najava, pa ako hoćete i same Vojske Republike Srbije. Mi svi znamo da je u okviru Partnerstva za mir, Repulika ili Vojska Republike Srbije, deklarisala određene jedinice koje će kroz takozvano usvajanje standarda NATO pakta doći u status takozvane interoperabilnosti sa pojedinim jedinicama da bi mogli da učestvuju u zajedničkim misijama. Upravo u vezi toga, najavljena je jedna vojna vežba početkom juna meseca, upravo tih deklarisanih jedninica, koje treba da učestvuju u misijama. Ali, postoje najave da će se broj tih jedinica u perspektivi povećavati. Naravno, želim da dobijem odgovor napitanje u kojim će to misijama učestvovati te nove deklarisane jedinice, najavljuju se da će se podići nivo tih jedinica u rang bataljona, u kojim misijama i na koji način će Srbija učestvovati u daljem periodu. Naravno, pitanje šta su ciljevi u okviru Partnerstva za mir kada se na ovaj način pristupa ovim pitanjima. Mi želimo da istaknemo jednu dobru stvar. Demokratska stranka Srbije je čvrsto za politiku vojne neutralnosti. I kao što je 2006. godine uzela učešće u Parnerstvu za mir, odlična je odluka da Srbija uput parlamentranu delegaciju u Skupštinu organizaicje dogovora kolektivne bezbednosti koja je bila prethodnog meseca u Sank Petersburgu. Mi želimo kao država, i to je dobro da uspostavimo jednu ravnotežu u bezbednosnoj i vojnoj saradnji sa svim zemljama od kojih možemo da imao interes. Pretnodnom periodu taj proces saradnje sa NATO paktom je poprilično odmakao kako u domenu organizacije vojske, usvajanje određenih standarda, štabne organizacije vojske, definisanje brigadnog sistema u okviru organizacije. Međutim, odnosi sa Organizacijom dogovora kolektivne bezbednosti i sa Ruskom federacijom su sada samo na nivou ove jedne delegacije. Dobro je što ćemo doći u priliku da razgovaramo konkretno o vojnoj saradnji o poseti koja je najavljena tokom ovog meseca i uspostavljanju pojedinih vojnih aražmana i kupovine naoružanja i to je dobro. Ali, treba podići i politički nivo te saradnje kada je u pitanju ovaj međunarodni ili vojni savez i time potvrditi politiku vojne neutralnosti. Ne možemo u isto vreme čineći te napore dopustiti da učestvujemo u jednoj politici ili pridružiti se jednoj politici koju čini EU na takav način da štiteći interese EU, usaglašavajući se sa njenom politikom u stvari učestvujemo u potpuno suprotnim procesima našim interesima. Ko je i šta je EU i njena spoljna politika i bezbednosna pokazalo se upravo na pitanju Kosova i na žalost pogrešnim i lošim odlukama i katastrofalnom odlukom koju je donela Vlada Republike Srbije, štetnom po interese koje se tiče prihvatanja Briselskog sporazuma. To je do spoljne bezbednosti odbrambene politike EU. Ne možemo na taj način deliti iste vrednosti jer se tiče naših suštinskih nacionalnih interesa. U tom smislu, DSS je i 2011. godine i 2012. godine i evo sada, bila protive pristupanja Srbije zajedničkoj odbrambenoj, bezbednosnoj politici EU, pristupanja i učešća Srbije u vojnim misijama EU i biće to i u buduće. Naravno, ističući, želeći da Srbija učestvuje u misijama pod pokroviteljstvom UN gde učestvuju sve zemlje sveta, pa i one koje su u svakom trenutku i u najtežim trenucima za Republiku Srbiju štitile njen teritorijalni integritet. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Mrkić.
Hvala gospođi predsedavajućoj. Samo par rečenica u vezi izlaganja poslanika Palalića. Prvo, u vezi troškova. Znači, nema dodatnih troškova. Ništa novo ne uzimamo. Budžetom je sve limitirano, ima preraspodele po tom i tom razdelu, kako kažu finansije. Što se procene ugroženosti tiče, znate, nismo mi ti koji smo dali ovu procenu, dao je Savet bezbednosti. Savet bezbednosti je dramatizovao situaciju, očigledno oslonjen na informacije i podatke kojima raspolaže. Vi znate da mi volimo da se poštuje Rezolucija 1244, onda moramo da poštujemo i druge rezolucije. Jedna od njih se odnosi na Mali. Što ste rekli da će se širiti broj pripadnika Vojske Srbije u mirovnim operacijama, mi se tu trudimo da se širimo, mi hoćemo da se širimo. Ne zbog toga da bi bili bilo čiji poslušnici, već zbog toga što je to dobro za našu zemlju, obezbeđuje je i jača joj ugled. Mi smo sa takvim ponašanjem sve snažniji. Uzmite neku zemlju poput Finske, koja je manja od nas i koja uživa prosto neproporcijalan međunarodni ugled zbog toga što ima oko pet hiljada svojih vojnika po raznoraznim misijama širom sveta. Nemojte misliti da oni ne vole svoje vojnike. Znaju šta rade i mislimo da znamo šta odlično radimo, a učestvujemo u mirovnim operacijama UN. To mora da bude jasno svima, ne u drugim nego u mirovnim operacijama UN. Inače, sasvim je sigurno ne samo članice EU angažovane nego su i mnoge druge zemlje angažovane u operacijama u Maliju. Hvala.
Hvala. Jovan Palalić, replika.
Gospodine ministre, kada sam govorio o torškovima nisam rekao na koji način će se sredstva iz budžeta Republike Srbije obezbediti nego sam postavio pitanje o udelu sredstava koje Republika Srbija vanredno izdvaja u vezi ove misije u odnosu na ukupna sredstva koja je opredelila EU. Evropska unija nas je pozvala da učestvujemo u toj misiji, vanredno, iznenada, posle donošenja godišnjeg plana o upotrebi vojske. Zašto niste pitali ili razgovarali, kako ste već doneli tu odluku, a mi mislimo da nije trebalo doneti, da oni finansiraju naše učešće. S druge strane, kada govorite o poštovanju Rezolucije 1244, pa trebali bi da pitamo prvo EU da poštuje tu Rezoluciju 1244 upravo na primeru Kosova. Ona je na primeru Kosova baš se nepoštuje, nego se drastično odstupa od nje. Naveli ste primer Finske. Slažem se sa vama i slažem se sa vama da se učešćem u mirovnim misijama doprinosi ugledu države i vojske, ali sa EU Finska nema problem koji ima Srbija. Nema problem teritorijalnog integriteta. Mi ne govorimo o misiji UN, govorimo o misiji EU i sporu koji mi imamo sa EU. Ta politika, koju EU, govorim o odbrambenim, bezbednosna politika njena se manifestovala neprijateljski prema Srbiji, upravo na primeru slanja Euleksa na KiM. Taj problem nema Finska. Znači, naš stav je apsolutno za podršku učešća Srbije u misijama koje organizuju UN, ali na poziv EU dok se ovaj spor ne raspravi sa EU mi ne možemo da učestvujemo.
Hvala. Reč ima ministar Mrkić.
Dakle, oko troškova jasno je šta je vaša primedba i budite uvereni da mi pokušavamo da u dobroj meri bude tako kako vi sugerišete. Nije to završena računica i mi nastojimo da vodimo računa o svojim interesima. Što se tiče Rezolucije 1244, o tome da li poštuje ili ne poštuje EU, činjenica je da pet članica EU poštuje tu rezoluciju, znači moramo je onda i mi poštovati, ali i sve druge rezolucije Saveta bezbednosti. Vi ste inače, u onom svom prethodnom govoru pomenuli i Rusku Federaciju i potrebe da razvijamo najbolje moguće veze sa Ruskom Federacijom. Mogu da vas uverim da po našim procenama, mi u ovom trenutku imamo najbolje moguće odnose sa Ruskom Federacijom i mogao bih čak ustvrdim da niko, apsolutno niko od naših vlasti ili prethodnih vlada u ovom veku nije imao tako solidne odnose sa Ruskom Federacijom. Mi ćemo za neki dan imati sa njima i nove dokaze u tom smislu i molio bih vas da mi verujete da je ovo tačno. Što se Euleksa tiče, vi dobro znate davno, davno doneta odluka o tom angažmanu i da ova vlada samo nastavlja međunarodne obaveze koje su mnogo godina ranije preuzete. Hvala vam.
Narodna poslanica Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas sam već dosta govorila ali zbog nekih proceduralnih propusta koje ne znam više ni kome da pripišem, ali volela bih da se osvrnem na ono što je kolega Ostojić sa pravom primetio, a to je da sama služba za pripremu sednice nema proceduru za ovo jer je ovo prosto nešto što se prvi put dešava da odbor podnosi izveštaj i ja, kao neko ko je potpisao taj izveštaj zaista je besmisleno da nemam vreme i nemam pravo koje ste mi vi, gospođo predsedavajuća dali u ovom prvu navratu, kada smo govorili da ne branim izveštaj, već da ga zaista obrazlažem. Verujem da ima nedoumica. On nije izveštaj koji može da bude u potpunosti jasan, s obzirom da nemamo mogućnost da brojne stvari iznesemo u izveštaju koji je javan, jer se tiču podataka koji su tajni i to je suština rada ovog odbora. Ali, dobro da ne bih sada o tome, pokušaću da odgovorim na neka od pitanja koja su se ovde postavila. Dakle, pre svega jedan od kolega je pomenuo troškove, odnosno kontrolu trošenja budžetskih sredstava i to jeste jedan od prioritetnih zadataka svakog odbora, pa i Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Dakle, mi pratimo zakonitost rada službi bezbednosti i trošenja budžetskih sredstava. Ono što kolega poslanik nije dobro razumeo iako je u izveštaju precizno definisano, nije se odbor obratio Ministarstvu finansija sa intervencijom da službe bezbednosti samo u kumulativnom i ukupnom formatu predstavljaju svoju budžet a ne strukturno, nego su upravo službe bezbednosti u razgovoru sa predstavnicima odnosno sa članovima Odbora pojasnile članovima Odbora da su oni pokušali u nekoliko navrata da Ministarstvu finansija daju takvu inicijativu. Videćemo u budućnosti, mi smo kao odbor podržali njihovu inicijativu i spremni smo da u tom pravcu takođe sarađujemo sa Ministarstvom za finansije. To je bila suština. Dalje, oko troškova, mi smo po prvi put sa DRI i to je onaj segment koji se tiče saradnje sa nezavisnim državnim organima uspostavili jednu ozbiljnu saradnju i krajem decembra smo dogovorili i predložili DRI da u toku ove godine u skladu sa svojim planom rada i u skladu sa svojim kapacitetima i mogućnostima uradi delimično, ako ne potpuno reviziju jedne od službe bezbednosti. Pošto u poslednjih 10 godina niko nije radio reviziju bezbedonosno informativnoj agenciji, lično sam inicirala to, ali ovde nažalost, moram da primetim u raspravi se pokazalo da smo skloni senzacionalističkom načinu objašnjavanja podataka. Ja tome nisam sklona niti ću ikada biti, posebno dok vodim ovaj odbor, jer smatram da obaveze koje proističu iz prirode stvari kojima se mi bavimo ne smeju da budu senzacionilističke niti smeju na takav način da se obrazlažu. Imala bih što šta interesantno da kažem, koliko je zapravo značajno unapređen rad, ne tako malo kako je većina poslanika primetila u početnoj fazi i kako je to samo početna stepenica, već je bitno i značajno unapređen, ali ja neke stvari jednostavno, ne mogu da iznosim, iako ću pokušati da ih približim poslanicima. Mislila sam da se to podrazumeva, ali izgleda da nije tako, ali senzacionalizma u ovome neće biti. Dakle, DRI je prihvatila i već tri meseca skoro je u BIA i sprovodi kontrolu trošenja budžetskih sredstava i mislim da će biti u pitanju delimična revizija, s obzirom na to da smo ih krajem godine kada su oni već svoju agendu za ovu godinu pripremili. Što se tiče pitanja o Generalnom inspektoru, Generalni inspektor je institucija koja je uspostavljena u okviru Ministarstva odbrane 2011. godine. Za razliku od prethodnog odbora, koji ne želim da kritikujem, s obzirom da je imao previše nadležnosti i preširok spektar tema kojima bi trebalo da se bavi, ali i to je prilično slabo rađeno, niko nije razmatrao izveštaj Generalnog inspektora ni za 2011, u stvari, sada smo za 2012. godinu. Da bi ispravili grešku, mi smo prethodnika, mi smo izveštaj za 2011. godinu, prethodnog Generalnog inspektora takođe razmatrali na sednici zatvorenoj za javnost, i Generalnog inspektora 2011. i 2012. godine, izveštaje. Ti izveštaji su veoma značajni, s obzirom da se radi o tome da je Generalni inspektor institut u okviru Ministarstva odbrane koji je direktno podređen ministru odbrane i direktno podnosi izveštaj ministru odbrane. Da biste imali više informacija i to ću da kažem, iako to nije u izveštaju, lično sam kao predsednik Odbora uputila pismo ministru odbrane sa pitanjem i u to su imali uvid članovi Odbora za kontrolu službe bezbednosti, šta je urađeno u pogledu preporuka iz izveštaja Generalnog inspektora iz 2011. i 2012. godine. Dobili smo odgovor, pozvali smo nakon toga i Generalnog inspektora, videli da li je to tako zaista, tako jeste bilo, razgovarali i sa predsednicima VOA i VBA na koje su se preporuke odnosile. Dodatno sam tražila dokumentaciju iz VOA i VBA o svim relativno spornim zaključcima iz Izveštaja Generalnog inspektora i nečemu što je moglo da liči na nezakonitost, ali ne u onoj meri da bi rušilo zakonitost ukupnog rada Agencije i o tome su nam dostavljeni od strane agencija veoma obimni i podrobni materijali. To nije ušlo u ovaj izveštaj, jer Izveštaj za kontrolu službe bezbednosti ne bi trebalo da bude takav, to bi trebalo valjda ljudi koji misle da su kompetentni da znaju, ali dobro. To je što se tiče Generalnog inspektora. Prethodni rad Odbora, već sam rekla da ne bih da kritikujem, ali suštinske nadzorne posete u prethodnom sazivu nisu vršene i to ne mogu da okrivim ni članove tadašnjeg odbora ni predsednika tadašnjeg odbora, jednostavno, to su ovi problemi, Poslovnik o radu Narodne skupštine, to je zaista pravna praznina koju mi pokušavamo da nadomestimo nekim internim aktima koji će nam omogućiti da u punom kapacitetu obavljamo ono za šta smo zaduženi i što su nam ovlašćenja i obaveze. Dakle, mi smo pokazali političku volju da prevaziđemo nedostatke koji su pravne prirode i iz onog domena normativnog uređenja naših poslova i potpuno smo spremni da u budućem periodu, pošto smo tu normativu sredili i to je već predviđeno i u planu rada, izvršimo i nadzorne posete, direktne posete agencijama, odnosno službama bezbednosti. To neće biti posete koje će se vršiti samo u centrima službe bezbednosti, već kako nam Poslovnik i dopušta i kako smo doneli odluku i u regionalnim područnim jedinicama, na terenu gde službe bezbednosti imaju svoja organizacione jedinice. Tokom nadzornih poseta, odbor će izvršiti nadzor nad primenom posebnih postupaka i mera za prikupljanje podataka za koji je potreban nalog suda kao i onih za koje nije potreban nalog suda. To su vrlo konkretne mere, to su operativne mere, gospodin Šandor je govorio o tome, mi smo imali brojne seminare edukativnog tipa koje smo zaista u saradnji sa referentnim međunarodnim organizacijama i OEBS i DIKAP sproveli studijskim posetama gde smo se upoznali sa načinima na koji direktan nadzor može, ne do kraja, slažem se i trebalo bi još da učimo, ali neka inicijalna znanja koje će nam omogućiti da ostvarimo uvid i direktan nadzor, sigurno je da imamo i to će biti tema, i ne tema nego to će biti nešto što ćemo raditi u idućih dva meseca po planu rada odbora, što je takođe novina. Mi smo detaljan plan rada odbora i već štikliramo brojne stvari koje smo uradili, a inače nije bilo pet sednica, bilo je samo šest sednica zatvorenih za javnost, ukupno 14 sednica odbora, samo jedna mala ispravka gospodinu Šandoru. Dalje, takođe sertifikati za pristup tajnim podacima u skladu sa Zakonu o tajnosti podataka, to je veoma važno pitanje, odlukom o načinu održavanja sednice odbora na kojoj se razmatraju tajni podaci, predviđeno je da sednici odbora, pored članova odbora prisustvuju i zaposleni u službi koje odredi generalni sekretar. Moram da naglasim da su svi oni koji su određeni da prisustvuju ovim sednicama prošli i upućeni na bezbednosnu proveru radi izdavanja sertifikata za pristup tajnim podacima odgovarajućeg stepena tajnosti. Koliko sam informisana, tražila sam u međuvremenu taj podatak, provera zaposlenih je već završena za sve one koji prisustvuju sednicama. Što se tiče sertifikovanja narodnih poslanika, iz direktnog mog razgovora sa narodnim poslanicima, a upravo iz demokratske stranke, shvatila sam da postoje nedoumice vezane za primenu člana 38. i 39. Zakona o tajnosti podataka i dilema, da li narodni poslanici treba da prolaze bezbednosne provere i da dobijaju adekvatne sertifikate, odnosno, kako se to kaže žargonski, da budu sertifikovani ili ne. Moram da naglasim, i ja to zaista želim da naglasim, lično nemam ništa protiv sertifikovanja narodnih poslanika, što je inače i praksa u nekim, ne svim državama EU. Navešću veoma jasan primer zbog čega je to praktično? To nije praktično samo sa stanovišta održavanja naših sednica odbora, naime, tokom jedne od studijskih poseta parlamenata zemalja EU, neću da kažem koje, nije važno, prošle godine članovima odbora nije bilo dozvoljeno da priđu dalje od zatvorenih vrata, upravo zato što ne posedujemo bezbednosne sertifikate za pristup tajnim podacima EU i NATO. Dakle, to su stvari koje nas relativno onemogućavaju u našem ovdašnjem radu, ali nas bitno ograničavaju u pogledu sticanja iskustva i razmene iskustava i saznanja sa drugim državama i praksama drugih parlamenata. Prema tome, još jednom kažem, trebalo bi da razrešimo nedoumice oko toga i zauzmemo jasan stav da li to hoćemo ili ne i ja sam lično za, nemam nikakav problem sa tim, ali to je stvar oko koje moramo svi u parlamentu dogovorimo. Sledeća stvar koja je bila tema i volela bih zato da odgovorim, iako imam još što šta da kažem, ali nisam dobila priliku ranije, to je pitanje o tome kako je ovaj odbor vrednovao efikasnost i domete rada službi bezbednosti, da li smo mi zaista uspeli da nadgledamo rad službi bezbednosti? Molim sve narodne poslanike da razumeju da parlamentarni odbor ima nadzornu i kontrolnu funkciju u, ponoviću, nadgledanju zakonitosti rada službi bezbednosti i trošenju budžetskih sredstava. Niko nema ni ingerenciju ni nameru da se službama bezbednosti meša u operativni rad i sve ono što pod operativnim radom i drugim, vrlo ozbiljnim i po proceduri veoma složenim stvarima, službe rade. S druge strane, pitanje koje se ovde takođe postavilo je, kako je sad moguće da mi kao predstavnici vlasti, konkretno ja kao predsednik odbora, mogu da kontrolišem nekoga koga smo mi postavili. Mora da vam kažem da je direktor vojno-obaveštajne agencije, gospodin koji je postavljen, brigadni general Borisavljević, postavljen u mandatu prethodnog ministra, gospodin Cvetko Kovač takođe. Ne znam, da li zaista mislite da je ova vlast njih postavila? Naprotiv, pokazala je dobru volju da tamo gde su stvari osetljive, gde su specifične, senzitivne u političkom smislu i u bezbednosnom smislu, pokaže jednu vrstu razumevanja kontinuiteta i onoga što je svakako na dobrobit bezbednosti građana ove zemlje. Moram da napomenem da zaista sa direktorima agencije ostvarujemo izuzetno korektnu i produktivnu saradnju. Prema tome, ne stoji ta vrsta primedbe, a posebno ne stoji i to moram takođe da kažem, u odnosu na činjenicu da kada su zatvorene sednice u pitanju, verujte da su poslanici opozicije su mnogo manje aktivni i mnogo manje pitaju, hajde da kažem da upotrebim kolokvijalni izraz, škakljiva pitanja direktora i pripadnike agencija, nego što to čine predstavnici vlasti. Verovatno sam najaktivnija u tom odboru i to će vam potvrditi svako od članova odbora, iako, kako kažete, predstavljam vlast, vladajuću stranku. Dakle, ni jednog momenta politikanstvo se nije, niti strančarenje, uvuklo u rad ovog odbora i takvu vrstu kritike apsolutno ne prihvatam i zbog toga sam zaista ponosna što je ovaj izveštaj usvojen od strane svih članova Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Mislim da je to veoma važno reći, to nisam u prvom navratu naglasila, ali sada mislim da je važno. Još jedno pitanje koje se vrlo često na jedan potpuno besmislen način koristi u medijima, oko neke "gluve sobe", odnosno oko prostorije gde bi se održavale te sednice. Moram da naglasim da se ne radi o prostorijama koje bi bile isključivo namenjene radu Odbora za kontrolu službi i bezbednosti. Dakle, to je evropski standard koji znači da te prostorije mogu da koriste svi narodni poslanici i svi odbori Narodne skupštine ukoliko dođu u kontakt ili tretiraju dokumenta koja su označena kao "tajna, strogo poverljivo, državna tajna" ili već na nivou klasifikacije tajnosti podataka. Na taj način vi Narodna skupština izvršila svoju zakonsku obavezu u sprovođenju fizičko-tehničkih mera, kako se to kaže, zaštite tajnih podataka. To je nešto što je iz Zakona o tajnosti podataka. Zakon o tajnosti podataka je donet u ovom domu 2009. godine, ali očigledno, do konstituisanja Odbora za kontrolu službi bezbednosti, kolege u prethodnom sazivu nisu ozbiljno shvatile neophodnost primene ovog zakona. Prema tome, to su neke nedoumice koje se stalno pojavljuju. Mi smo to rešili, to sam već rekla, neću da se ponavljam na taj način što smo jednu prostoriju u Kralja Milana odvojili, gde se prethodno izvrše sve potrebne provere, bezbednosni i fizičko tehnički uslovi se omoguće, da zaista možemo da radimo na pravi način, da ne dođe do curenja informacija, kako se to kaže. Ostaje dosta otvorenih pitanja koja su naglasili kolege poslanici, koja otežavaju rad ovog odbora, ali i drugi skupštinskih odbora, a ja ću vam reći šta je konkretan problem. Recimo, održavanje zajedničkih sednica zatvorenih za javnost Odbora za kontrolu službi bezbednosti i Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Mi imamo puno stvari koje bi trebalo zajednički da razmatramo, mi nemamo ingerenciju nad radom MUP, za to je konkretno zadužen Odbor za odbranu i unutrašnje poslove, ali vrlo često dolazimo, u dnevnom životu, do nekih veoma ozbiljnih pitanja koja bi trebalo zajednički da rešavamo. Odbor za odbranu i unutrašnje poslove nema odluku o zatvaranju sednica i mi nemamo po Poslovniku mogućnost da održimo zajedničku sednicu dva odbora, što zaista predstavlja jedan hendikep za jednu sveobuhvatnu analizu potencijalnog ili postojećeg problema u sektoru bezbednosti. Mislim da to nije nebitno i mislim oko toga trebalo svakako pokrenuti inicijativu da se nešto uradi sa izmenom Poslovnika. Obaveštena sam da generalni sekretar i služba Narodne skupštine preduzimaju neke od aktivnosti, kako bi ovo pitanje bilo rešeno, a zaštita tajnih podataka je verujte veoma ozbiljan projekat, koji pored finansijskih sredstava koja su ovde, čini mi se i manje bitna, iziskuje jedan vremenski period, to je tačno, da bi se na adekvatan način rešio ovaj problem. U tom smislu je izvršena jedna vrsta izmene sistematizacije i uvedena su radna mesta rukovaoca tajnim podacima i planom odbrane. Nadam se da ćemo do kraja iduće godine moći da se pohvalimo da i mi, kao i drugi parlamenti u Evropi i svetu i regionu čak, imamo adekvatne prostorije za čuvanje i rukovanje tajnim podacima i za održavanje sednica radnih tela zatvorenih za javnost. Inače, svi članovi Odbora, koji se upoznaju sa tajnim podacima, su potpisali izjavu o čuvanju tajne. Oni se upoznaju sa materijalima u posebnoj prostoriji gde se čuvaju ti podaci. Oni se ne umnožavaju. Oni se čitaju direktno tamo i vraćaju se, tako da smo brojne mere preduzeli da zaštitimo ono što moramo da zaštitimo, da bismo dobili valjanu i pravovremenu informaciju od službi bezbednosti koje, takođe, moraju da zaštite i svoje obaveze i svoje interese iz domena zaštite nacionalne bezbednosti pre svega, nezavisno da li se radi o vojnim službama bezbednosti ili Bezbednosno informativnoj agenciji. To je još neko rekao, ali da još jednom naglasim, zaista smo uspostavili jednu korektnu i čini mi se regularnu saradnju sa nezavisnim državnim institucijama ili agencijama, pre svega sa Poverenikom, sa Ombudsmanom i sa Državnom revizorskom institucijom. Mi smo ih zamolili da njihove planove rada dostave takođe, da bismo mi koordinirali neke zajedničke sednice, s obzirom da je, evo, reći ću to kao možda podatak koji se takođe nije našao u izveštaju, brojne su preporuke bile Ombudsmana u pogledu nekih nepravilnosti koje su uočene u jednoj od vojnih agencija. Mi smo, takođe, tražili dokumentaciju o tom pitanju i svakako ćemo u zajedničkom naporu, s obzirom da su i nezavisne državne agencije verifikovale svoj mandat za rad u ovoj Narodnoj skupštini i imaju i pravo i obavezu da sarađuju sa Narodnom skupštinom, a i mi imamo i pravo i obavezu da sa njima u zajedničkom naporu dolazimo do rezultata, tako da inicijative postoje. Žao mi je što sam danas čula neke skeptične ocene rada ovog odbora. Mislim da izveštaj ni približno ne pokazuje koliko smo mi unapredili demokratsku kontrolu i nije utemeljena kritika toga da ne smemo da kažemo civilnu kontrolu. Znate zašto? Svaka od ovih agencija ima svoju unutrašnju kontrolu koja nije civilna. Prema tome, ovde se radi i o civilnoj kontroli. Dakle, i civilnoj i demokratskoj kontroli. Smatram da je izveštaj napisan onako kako zahteva pravilo i Pravilnik o radu ovog odbora, odnosno deo Poslovnika koji se odnosi na rad ovog odbora. Senzacionalizam nikada neću dok vodim ovaj odbor, a očekujem to i od članova Odbora, da bude metod našeg rada, da bismo prikupili političke poene. Verujte da i službe bezbednosti i svi članovi Odbora i te kako znaju da ovaj odbor radi svoj posao i da smo bitan plus u onome što se naziva unapređenje reforme i nadzora nad sektorom bezbednosti uradili. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre spoljnih poslova, dame iz Ministarstva, gospodine pomoćniče ministra odbrane, dame i gospodo narodni poslanici, neobično mi je drago gospodine predsedniče što ste došli u sali da bih vam ukazao da nije pažljivog čitanja ovakvih zakona od strane poslanika DS, ovde bi se potkrala jedna veoma opasna greška. Čuli ste da je odluku potpisao predsednik Ivica Dačić. Ne kaže predsednik Vlade. Možda pledira da vas smeni s mesta predsednika Skupštine, a možda je ovo ipak samo greška, pa ćemo je mi kao takvu tretirati. Dobro je da je ispravljena. Vodite računa. Čuvajte parlament. Znate, kada se predsednik Vlade potpisuje kao predsednik Skupštine, poželeće da bude i predsednik države. To će biti ozbiljno narušavanje koalicionih odnosa. Kada danas raspravljamo o slanju naših trupa, naše misije u Mali, važno je da građane Srbije, pre svega, informišemo šta se tamo dešava i važno je da naši građani imaju punu i potpunu informaciju zašto mi u okviru izvršavanja naših međunarodnih obaveza i rezolucija UN tamo šaljemo trupe. Neću, poput nekih poslanika, čitati s "Vikipedije" šta se to dešava u Maliju, ali ću vam kazati, zarad građana, samo ono što je veoma važno da znamo. Država Mali nekad se zvala Južni Sudan. Bila je francuska kolonija od 1895. godine. Nezavisnost je stekla 1958. godine, formirajući zajedničku državu sa Senegalom. Nakon toga, Senegal je postao samostalna država, a Mali samostalna država i bila je višestranačka parlamentarna demokratija. Nažalost, u državi Mali dolazi do ozbiljnog građanskog rata, jer sever Malija, u kome živi narod Tuarega, formira svoj Nacionalni pokret za oslobođenje Azavada i u tom naporu, u tim ciljevima ta organizacija prerasta u oružanu formaciju i polako počinje da se sukobljava sa regularnim trupama države Mali. Nažalost, u tom kompleksnom sukobu u državi Mali, s obzirom da 90% stanovništva čini muslimansko stanovništvo, dolazi do vrlo kompleksnog građanskog rata, jer se nacionalnom pokretu za oslobođenje Azavada priključuju najradikalniji pripadnici Al Kaide, grupe Ansar Dine. Oni zajedno uspostavljaju punu kontrolu na severu države Mali. Istovremeno, pripadnici vojske, nezadovoljni postupanjem predsednika države, svrgavaju predsednika države 22. marta 2012. godine. Amadu Tumani Ture, koji je ujedno i predsednik države i vrhovni komandant oružanih snaga, biva smenjen i vojska uspostavlja nešto što se zove kontrola južnog dela države. Formira se od pripadnika oružanih trupa Nacionalni komitet za obnovu demokratije i države. Sada imamo tri oružane formacije – najradikalniju formaciju Al Kaide, grupu Ansar Dine, koja je od strane i Stejt Departmenta i Organizacije UN proglašena za najveću pretnju ovoga trenutka, najradikalniju islamističku grupu Al Kaide, praktično naslednike Bin Ladena. Ti ljudi vrlo brzo dolaze u sukob sa Nacionalnim pokretom za oslobođenje Azavada i dolazi do oružanih sukoba među njima. Pripadnici Anasar Dine u državi Mali čine strašne zločine – primenjuju šerijatsko pravo, ruše spomenike kulture. Država Mali ima bogatu tradiciju. Zamislite kako bi neko od nas u Srbiji reagovao da neko, a preživeli smo to, poruši spomenike kulture.Naravno da UN i EU donose odluku da taj krvavi sukob pokušavaju na neki način da spreče. Istovremeno, taj sukob se preliva zahvaljujući delovanju Al Kaide na Alžir. Dolazi početkom ove godine do napada na gasno postrojenje, uzimanje velike grupe talaca od strane Ansar Dine. Dolazi do intervencije alžirske vojske. Nekoliko desetina talaca je stradalo. Bio je to sukob velikih razmera. Nažalost, taj sukob se polako preliva na susedne države. Zašto sve ovo napominjem? Ne da bih plašio građane Srbije ili naše vojnike. Naši vojnici moraju imati punu podršku parlamenta za odlazak i mi ćemo kao DS glasati za ovo, uprkos tome što je ovo jedna od rizičnijih misija. Neću kazati da je najrizičnija, jer ne treba plašiti te ljude koji tamo idu, niti njihove porodice. Oni gledaju sednice Skupštine, ali treba biti svesni rizika koji postoji. Rizik je koliko prisutan za te naše vojnike koji će tamo otići, toliko i za nas ovde, jer Al Kaida, kao što znate, ima svoje ćelije na Balkanu. Može doći do nekih konstatacija i teorija da će se možda svetiti nama. Mi imamo najmanje brojni kontingent, samo 13 vojnika, pre svega sanitetsko osoblje. Njihov zadatak je da obučavaju regularne i to je mandat mirovne misije, da obučavaju regularne trupe da izvršavaju svoje zadatke. Znači, mi ćemo tamo imati edukativni karakter, nikako borbena dejstva. Znači, naši vojnici neće učestvovati u borbenim misijama, niti protiv tamošnjih oružanih formacija, isključivo edukativni karakter. Treba znati da je ovo misija koja je rizična i zato naši vojnici moraju imati jaku podršku, to njima znači, da znaju da država Srbija stoji iza njih, njihovih porodica, da parlament stoji iza njih i da će oni svakako učešćem u toj mirovnoj misiji raditi na vraćanju ugleda Srbije u svetu. Time jačamo naš dignitet, time utičemo da Srbiju drugačijim očima gledaju naši partneri u svetu. Samo ću podsetiti da je bivši komandant JNA, gospodin Jović, bio komandant u Mirovnoj misiji posle ratnog sukoba između Iraka i Irana. To je posle Drugog svetskog rata bio jedan od najvećih ratnih sukoba, koji je odneo više stotina hiljada ljudskih života i samo ću podsetiti da je taj častan čovek, taj odgovaran posao uradio na najbolji mogući način, a da je Srbija dobila brojna međunarodna priznanja i da tog čoveka i dan danas pominju, kao čoveka koji je bio jedan od najboljih komandanata mirovnih operacija, pod pokroviteljstvom Organizacije Ujedinjenih nacija. Naravno, uz dužno poštovanje, ne mogu, a da ne primetim da danas imamo apsolutni konsenzus za slanje naših trupa u inostranstvo, da se od politike, koju su neke političke stranke vodile, da je možda bolje da strane trupe dolaze u Srbiju, nego da naši odlaze tamo, došlo do ovog konsenzusa teškom mukom, nimalo lako. Da smo ovde imali u ovom domu reči nekih naših poslanika koji danas obavljaju visoke državne funkcije, poput kunem se Bogom, da se neću smiriti dok srpska vojska umaršira na Kosovo i Metohiju, do reči – šta će naša vojska na Hajitiju, Istočnom Timoru, zar će naši vojnici da love pirate po Somalijskom zalivu, dok tuđa vojska čuva Pećku patrijaršiju. Dobro je što se ta retorika napustila. Dobro je i zbog vas, dobro i zbog nas. Razmilite gde bi Srbija danas bila da te retorike nije ni bilo. Razmislite koliko bi danas naša vojska mogla da da doprinos u mirovnim misijama, da nije bilo onoga, što je bilo. Naravno, kazaću još nekoliko stvari. Moram da kažem da je meni žao što ovde nije ministar odbrane, gospodin Aleksandar Vučić. Žao mi je što se ona politika na Kosovu i Metohiji svela sa parole – niko ne sme da vas bije, na parolu – niko ne sme da me bije, pa se tamo ide sa žandarmerijom. Bolje da se dođe ovde i da se nama poslanicima odgovara na neka pitanja. Moram da pohvalim i izlaganja nekih svojih kolega, pogotovo gospodina Kovačevića. Znate ima ljudi koji su radili u bezbednosnim službama ove države pre 20 godina i iza sebe ostavili vrlo svetao trag. Iza njih su ostala profesionalna dela, kada se država štitila svim svojim raspoloživim kapacitetima i vrlo je nemoralno od ljudi koji su tu službu doživljavali kao odskočnu dasku za neku svoju karijeru, pa su se nudili kao saradnici i možda bivali odbijani, jer ipak je ta služba vodila računa koga prima, vrlo je nemoralno i nečasno napadati ljude koji su taj posao radili zato što su položili zakletvu državi Srbiji, a da ih napadaju oni ljudi koji su hteli taj posao da rade da bi cinkarili svoje partijske kolege, ili prijatelje. Oni koji su se službi nudili nekada, oni se službi nude i danas, u svim vremenima. Oni koji su službu stvarali i u njoj radili, za mene su to časni ljudi, ako nisu učestvovali u zloupotrebama svojih službenih ovlašćenja. Ti ljudi valjda najbolje znaju kako je služba nekada radila, kako danas radi i kako se vrši parlamentarna kontrola. Nemojte uopšte da mislite da oni nemaju demokratski kapacitet da nas obaveste i izveste kako službe bezbednosti rade. Takvi ljudi treba da sede u parlamentarnim odborima koji kontrolišu rad službi, jer imaju bogato iskustvo, koje je proisteklo, podvlačim, iz njihove ljubavi prema ovoj zemlji i časnog izvršavanja njihove zakletve koju su toj zemlji takođe dali. Uostalom, pogledajte film "Sveti Georgije ubiva aždahu", kada Lazar Ristovski čita ona pisma cinkaroša pa kaže – ja sam ovaj posao radio za platu, a vi zato što ste mrzeli svoje komšije, rođake i prijatelje i sudili se za među. Nemojte da upirete prstom u naše kolege, koji su kažem, ostavili svetle tragove u toj službi. Biće dobro da jednom otvorimo dosijea te službe, zašta se Demokratska stranka uvek zalagala, pa da vidimo ko je sa kakvim motivima i pobudama imao ideje da radi u toj službi. Takođe, podsetiću samo na nekoliko stvari. Ovde imam, naravno, ono što donosim iz Biblioteke, stenografske beleške, šta je ko govorio, kada je Srbija rešila da šalje svoje trupe u inostranstvo pa kaže – kunem se Bogom, kunem se životom, da se neću smiriti… Neću da govorim ime i prezime autora ovih reči, svi ga znate, a za one koji ne mogu da se seti postoje dobra emisije na Radio Beogradu, zove se "Mozaik vremena", sastavljena između ostalog i od naših reči izgovorenih u ovom domu. Kaže – kunem se Bogom, kunem se životom da se neću smiriti dok se naša vojska ne vrati na Kosovo i Metohiju, a oni što šalju naše trupe u svet i hoće da učestvujemo u nekim mirovnim misijama su neprijatelji ove države. Dobro je što smo od te retorike odstupili, mnogo bi bilo bolje da oni koji su se kleli u Boga i život, da su se kleli u svoju imovinu, onda bi se valjda i trudili da te zakletve održe. Moram da kažem nešto i o izveštaju Odbora za kontrolu službi državne bezbednosti i da se obratim vama iz Ministarstva, da vas zamolim da prenesete reči zahvalnosti. Prvo, svim tim ljudima koji rade u tim službama, pogotovo onim devojkama, suprugama, majkama, koje rade te administrativne poslove, pišu ove izveštaje i dostavljaju nam. Vojne službe na sreću nikada u poslednjih 13 godina nisu svoje izveštaje dostavljale tabloidima, jer vi kad pogledate tabloide, tu vidite najosetljivije bezbednosne informacije koje neki segmenti iz bezbednosnih službi, a to nisu vojne službe, dostavljaju tim tabloidima, ne znam iz kojih pobuda. Ne znam iz kojih razloga. Evo najavljuju danima da će biti pohapšeni vrh žandarmerije, onda se to ne desi, oni kažu odustalo se, odstupilo se. Šalju se vrlo neumesne i neprimerene poruke ljudima koji su predmet istrage. Da su predmet istrage, da se pripaze i to, možete da pročitate u novinama. To ni u jednoj ozbiljnoj demokratskoj državi ne možete da vidite, da bezbednosne službe dostavljaju podatke tabloidima. To je dobra stvar kada je reč o Ministarstvu odbrane i Vojnobezbednosnoj agenciji i Vojnoobaveštanoj agenciji, što su one ostale utemeljene u okviru svojih ustavnih ovlašćenja, zato što to ne čitamo, kažem u tabloidima i da pohvalite te ljude koji odgovorno šalju i pripremaju te izveštaje, da se zahvalite ovim ženama, pa i vama hvala što sedite i slušate nas narodne poslanike, bez prava da učestvujete u raspravi, ali kažem dobro je što makar jedan deo bezbednosnih službi nije ušao u taj rat i taj dil sa tabloidima, pa da se takmiče ko će bolju, provereniju informiciju dostaviti tabloidima. Na kraju podvlačim, mi ćemo glasati za ovo. Glasaćemo zato što je to kontinuitet naše politike. Nama se nikad nije desilo da zaspimo kao Šešelj, a probudimo se kao Boris Tadić ili Čedomir Jovanović. Mi smo imali kontinuitet u svom političkom delovanju, taj naš kontinuitet trajanja, da se Srbiji ugled vraća tako što ispunjava svoje međunarodne obaveze, da se ugled Srbije vraća tako što mi verujemo da učešćem u mirovnim misijama jačamo, ne samo ugled u svetu, već i mogućnost da se borimo na jedan pravedniji način, kada je reč o našoj teritoriji o Kosovu i Metohiji, pred međunarodnim institucijama, jer dok god poštujete međunarodna pravila, onda se možete pozivati da ta međunarodna pravila važe i za vas. Ako poštujemo neke druge rezolucije, onda možemo kazati, baš ovo i što je kazao gospodin ministar Mrkić. Onda važi za nas i Rezolucija 1244. Ako neke druge rezolucije koje donose Ujedinjene nacije, a čiji smo mi član, za nas u Srbiji ne važe, onda će nam neko iz sveta kazati – pa izvinite, vi ne priznajete svetska pravila, onda nemojte da se pozivate na ono što vam odgovara i što je u vašem interesu, a da kritikujete ono što podvlači i neku vašu obavezu iz članstva u međunarodnim organizacijama. U tom kontekstu vi ćete imati podršku za ovaj zakon. Vas, gospodine predsedniče, molim da povedete računa šta potpisuje Ivica Dačić. Dok je on bio sa nama u koaliciji, to nije smeo da radi. Morao je da vodi računa. To dođe kod nas, mi pročitamo i samo kažemo – ne, ne. Instituciju koju smo vam poverili morate da čuvate u punom kapacitetu. Zahvaljujem vam se.
Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Hvala. Poštovane kolege narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, nešto sažeto i konkretno ću reći o učešću Vojske Republike Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga u zapadno-afričkoj državi Mali, naglašavam obuku vojnih i bezbednosnih snaga. Dakle, Misija EU u Maliju neće izvoditi borbene operacije. U ovoj misiji planirano je učešće 13 pripadnika Vojske Srbije na period od 15 meseci. Učešće u misiji, što se tiče pripadnika Vojske Srbije, koliko je meni poznato, je na dobrovoljnoj bazi i to su svi vrhunsko obučeni pripadnici Vojske Srbije. Inače, svi naši pripadnici vojske koji odlaze u mirovne misije su vrhunsko obučeni i gde god odu i gde god vrše svoju misiju, koliko mi je poznato, od lokalnog stanovništva su dobro primljeni. Koliko znam, još nas nikad nisu obrukali. Naprotiv, podigli su ugled Srbije. Učešćem u multilateralnim operacijama, Republika Srbija ispunjava prihvaćene međunarodne obaveze prema UN i EU. Naše učešće u mirovnim misijama povećava ugled naše zemlje i popravlja mišljenje drugih zemalja o Srbiji i Vojsci Srbije. Angažovanjem profesionalne Vojske Srbije u Misiji EU u Maliju Republika Srbija jasno pokazuje da je aktivan činilac u očuvanju mira i bezbednosti u svetu. Takođe, naša zemlja pokazuje svoju rešenost u rešavanju sporova mirnim putem i poštovanje međunarodnog prava. Aktivnim učešćem u očuvanju mira i stabilnosti u svetu doprinosimo izgradnji ravnopravnog partnerskog odnosa sa drugim državama članicama UN, kao i sa državama članicama EU. Kao što sam rekao, pripadnici Vojske Srbije se ne šalju u izvođenje borbenih operacija, već za obučavanje vojnih i bezbednosnih snaga u zapadno-afričku državu Mali. Politička bezbednosna situacija, kao što smo i dosad čuli, u Maliju je izuzetno složena i svakako je potrebna pomoć međunarodne zajednice za rešavanje tog problema. Pošto je i naša država deo te međunarodne zajednice, treba i mi da pomognemo u rešavanju nastalih problema u Maliju, kao i u drugim državama u svetu. Iz tog razloga, u danu za glasanje podržaćemo Odluku o upotrebi učešća Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga u Maliju 2013. godine. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov.
Hvala, gospodine predsedavajući. Kako se bliži kraj današnjoj raspravi, vrlo kratko ću da sumiram ono što su stavovi moje poslaničke grupe DS. Hvala, gospodine ministre, na jasnom odgovoru na moje pitanje da li smo gubili vreme kada je gospođa Ešton poslala poziv Srbiji. Drago mi je što je odgovor da nismo. Mislim da je veoma važno da budemo brzi u reagovanju i da pokažemo da smo jednako spremni, kao i druge države koje su posvećene učešću u zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici, dakle, da nismo jaki samo na rečima i to pozdravljam. Naravno, uz puno poštovanje kolega iz DSS, dobro je da imamo različite stavove u parlamentu. U krajnjoj liniji, moja partija je i osnovana na ideji da se suzbije jednoumlje, pa nije ideja da svi razmišljamo isto. Međutim, moje duboko uverenje je da mi moramo da uzmemo veoma aktivno učešće u zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici EU, da ne možemo samo govoriti o stotinama miliona ili koliko se gađamo sa ciframa evra pomoći koje ćemo dobijati penjanjem na toj lestvici evropskih integraciji, već da moramo da preuzimamo i svoje obaveze, a nagrada, naravno, uvek stiže kada ste pouzdani partneri. Svedoci smo kako smo prolazili kada smo bili zavađeni sa celim svetom. Mislim da ta politika nije bila preterano uspešna. Možda se neko ne slaže, ali ne bih voleo da moja deca odrastaju kako smo ja i moji vršnjaci odrastali 90-ih godina. Slažem se, to su kolege iz DSS iznele kao argument, da treba da uzmemo učešće u misijama UN, ali ova operacija u Maliju EU upravo je odobrena od Saveta bezbednosti UN. Prema tome, ne vidim šta je tu sporno. Drugo, u Misiji u Maliju učestvuju i vojske i država koje nisu priznale nezavisnost Kosova i Metohije. Valjda iz solidarnosti sa njima treba da uzmemo učešće. Radujemo da imamo određeni stepen razumevanja sa predsednicom Odbora za kontrolu službi bezbednosti po pitanju razmišljanja o tim bezbednosnim proverama za narodne poslanike. To je jedna ozbiljna tema. Nju ne možemo da rešavamo danas, ali dao sam neko svoje lično razmišljanje na koji način u budućnosti možemo razmišljati kako da unapredimo kontrolu. To ne može biti ideja jedne stranke. To bi moralo da bude stvar nekog šireg političkog dogovora i da se razume da iza toga onda ne stoji nikakva politička igra, već iskrena namera da u ime građana kontrolišemo rad ovih službi. Ideja o zajedničkim sednicama Odbora za odbranu i unutrašnje poslove i Odbora za kontrolu službu je odlična. Konkretno, VBA i VOA deluju u okviru Ministarstva odbrane i u tom smislu su nadležnosti Odbora za odbranu, gde sam ja član, i vašeg odbora se i te kako prepliću. Treba razmisliti o tome kako da operacionalizujemo ovu saradnju, da li da omogućimo predstavnicima dva odbora da čitaju izveštaje, možda ne sve, ali da na određeni način budu upoznati sa radom ministarstava i organa iz nadležnosti oba skupštinska odbora. Još jednom bih apelovao na poslanike iz vladajuće koalicije. To pitanje je rešeno kada smo konstituisali odbore posle prošlogodišnjih izbora, ali mislim da bi bilo veoma dobro u budućnosti razmišljati o tome da ipak jedan od dva odbora – za odbranu i za kontrolu službi bezbednosti, da ga vodi opozicija. U nekoj budućnosti će se naše uloge menjati. Mislim da je dobro da uspostavimo to kao nekakvu praksu, možda čak i da u Poslovniku o radu Skupštine uvedemo pravilo da jedan od ta dva odbora vodi predstavnik opozicije. To može samo da pomogne u radu, ali ovo nije kritika za predsednike aktuelnih odbora. Koliko sam upoznat, oni svoj posao rade korektno. Mislim da je ovo nešto što može doneti koristi u budućnosti. Prema tome, mi ćemo kao DS podržati ovu odluku o upućivanju naše vojske u Mali. Kao i uvek do sada, mi od te politike nikada nismo odstupali. Još jednom ću pomenuti jednu ideju koju sam izložio pre nekoliko meseci, kada smo raspravljali o godišnjem planu upotrebe Vojske Srbije u ovim operacijama, da posetimo na jednu od naših mirovnih misija, možda baš ovu u Maliju, jer ona jeste jedna od rizičnijih, ako ne i najrizičnija. Svi mi koji smo služili vojsku koliko nam je značilo kada se neko pojavi u našoj kasarni, posebno, pretpostavljam, kolege koje su služile u nekim udaljenim krajevima gde niko nije išao. Kada se pojavi samo neki oficir vojske, pa ih postroji tamo, pa porazgovara malo sa njima. Mogu samo da zamislim koliko bi ljudima koji rade u tako teškim uslovima kao što je Mali, koliko bi njima, a njih će biti 13, koliko bi im značilo da dođu jedan, dva, tri poslanika da ih obiđu, da se uvere u kakvim uslovima rade. Na taj način, mogli bismo da razbijemo sve zloupotrebe koje se javljaju u javnosti i da direktno informišemo naše građane o tome kako žive ti naši vojnici i koliko su zaista realne te opasnosti i da li je potrebno još nešto da pomognemo da bi oni svoj posao obavljali efikasnije. Na taj način mislim da šaljemo jednu snažnu poruku da smo posvećeni ideji aktivnog uključivanja Srbije u sve aktivnosti EU, posebno na planu bezbednosti odbrambene politike. Dakle, da ne koristimo to, kako se ovde sugerisalo, možda radi dobijanja ovog ili onog ili datuma, već da je to rezultat jedne ozbiljne i dugoročne posvećenosti. Takođe mislim da bi trebalo veću pažnju da obratimo kada se raspravlja o budžetu, pa da ne prolazimo kroz njega onako na brzinu, već da se detaljno upoznamo sa potrebama Ministarstva odbrane kada se radi o mirovnim misijama, da se poslanici dobro upoznaju o tome. Znam, pošto sam u ovim odborima već više od šest godina, kako se radi kod tih rasprava. Veoma malo se pažnje se posveti. Garantujem da 90% poslanika ni ne pročita ove izveštaje, a onda bi trebalo kredibilno da odlučujemo o upućivanju ljudi na neka osetljiva žarišta. Mislim da treba mnogo veću pažnju da posvetimo i da, kada dobro pročitamo ove izveštaje, onda argumentovano tražimo da se možda i uvećaju budžetska sredstva, da se obezbedi bolja oprema za naše vojnike, ali bi tome trebalo da prethodi jedna poseta, pa da vidimo kako to izgleda na terenu. To je sve međusobno povezano, tako da mislim da je potreban jedan veći stepen ozbiljnosti sa naše strane. Na kraju, pozivam Skupštinu, ako je ikako moguće, da postigne u ovom pitanju konsenzus, to bi mi bilo jako drago. Posebno mi je drago što sam danas prisustvovao jednoj veoma korektnoj i pristojnoj raspravi, gde nije bilo mnogo teških reči, malo argumentovane rasprave. Malo smo se kritikovali, ali mislim da smo pokazali da možemo, bez obzira što pripadamo različitim strankama i što se ne slažemo po mnogim pitanjima, ljudski da razgovaramo. Mislim da građani ovaj put neće imati tako negativno mišljenje o parlamentu, kao što obično imaju, s pravom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jelena Mijatović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi ministre, poštovane kolege narodni poslanici, na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti UN 2085, Savet EU doneo je odluku o pokretanju Misije u Maliju i pozvao sve zemlje članice i partnere da u njoj učestvuju. Poziv visoke predstavnice za spoljnu i bezbednosnu politiku EU - Ketrin Ešton, upućen je i Srbiji, a isključivo je pravo svake zemlje da sama odlučuje da li će učestvovati i sa kojim snagama. Upravo zato danas i govorimo o ovom predlogu odluke. Ovim pozivom samo se potvrđuje kredibilitet Srbije i otvara novo poglavlje u odnosima Srbije i EU, koje podrazumeva produbljivanje saradnje i partnerskih odnosa. Učešće pripadnika Vojske Srbije u aktivnostima u okviru zajedničke bezbednosne i odbrambene politike EU, jedan je od prioritetnih ciljeva Ministarstva odbrane, jer učešćem u misijama EU Republika Srbija nedvosmisleno potvrđuje svoju evropsku orijentaciju i spremnost da doprinese zajedničkoj bezbednosnoj i odbrambenoj politici EU. Republika Srbija trenutno učestvuje u dve multinacionalne operacije EU, i to su operacija pomorskih snaga EU protiv pirata "Atalanta" u Somaliji i Misiji EU za obuku somalijskih snaga bezbednosti EUTM Somalije u Ugandi. Važno je napomenuti da je Republika Srbija danas jedina država ne članica EU kontributor snaga u Misiji EU za obuku somalijskih snaga bezbednosti EUTM Somalije u Ugandi, kao i da zbog stručnosti medicinskog kadra, angažovanog u navedenoj misiji, uživa veliko poverenje kod nadležnih struktura EU i lokalnog stanovništva. Kada se uzme u obzir da je mandat Misije EU u Maliju obuka pripadnika vojnih i bezbednosnih snaga Malija u cilju njihovog osposobljavanja za ponovo uspostavljanje teritorijalnog integriteta Malija, borba protiv secesionizma, terorizma i organizovanog kriminala savetodavna uloga oružanim snagama Malija u rukovođenju, komandovanju, logistici, ljudskim resursima, primeni odredba međunarodnog humanitarnog prava, zaštiti civila i ljudskih prava uopšte, Republika Srbija svojim učešćem pokazuje da je aktivni činilac očuvanja međunarodnog prava i mira, stabilnosti i bezbednosti u svetu. Naše učešće u ovoj misiji svakako doprinosi daljoj afirmaciji borbene sposobnosti i ugledu Vojske Srbije u svetu. Kroz sistem isturene odbrane doprinosimo suzbijanju međunarodnog terorizma zajedno i ravnopravno, kao i ostale članice EU. Bitno je istaći da je i u opredeljenju Ministarstva odbrane sve prisutniji stav da u okviru angažovanja naših snaga u međunarodnim misijama, sve zastupljenije budu i pripadnice ženske populacije, što je u skladu opšte prihvaćenim standardima svuda u svetu. Angažovanje tima za obuku i medicinskog osoblja Vojske Srbije, govorim o 13 lica, znači, biće do 13 lica, kao i činjenica da Misija EU u Maliju neće izvoditi borbene operacije, samo potvrđuje humanitarni karakter angažovanja. Oni će biti u sastavu snaga neke od zemalja EU koja će biti određena kao vodeća u misiji. Imajući u vidu da je Misija EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija pokrenuta na osnovu Rezolucije UN, učešćem u navedenoj multinacionalnoj operaciji, ispunjavaju se međunarodno prihvaćene obaveze koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u toj međunarodnoj organizaciji. Još jedanput ću ponoviti ono što je kolega Šormaz već istakao, da učešće pripadnika Vojske Srbije u MisijiEU u Maliju neće dovesti do dodatnog izdvajanja finansijskih sredstava, već se iznos finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u Misije EU u Maliju uklapa u iznos opredeljen za učešće u multinacionalnim operacijama u 2013. godini, ako je, naravno, odobren Zakonom o budžetu za 2013. godinu. Učešće u multinacionalnim operacijama pruža mogućnost stručnog usavršavanja pripadnika Vojske Srbije i razmene znanja i iskustva sa pripadnicima oružanih snaga drugih država. Na kraju bih samo istakla još jednu činjenicu, a to je da pored spoljno-političkog benefita, angažovanje pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama EU doprinosi i jačanju vlastitih odbrambenih kapaciteta i nacionalne bezbednosti. Naravno, SNS će u Danu za glasanje podržati predlog ove odluke, kao i izveštaj Odbora za kontrolu službi bezbednosti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva odbrane, kolege poslanici, pored opštih razloga za angažovanje naših snaga u misiji koju je navela Vlada, učešće Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija, čiji je mandat ustanovljen na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti UN, imaće poseban značaj i direktan uticaj na povećanje stepena bezbednosti Republike Srbije, ali i regiona. Takva ocena se može izvesti nakon sagledavanja razloga za uspostavljanje misije i lokalnih, regionalnih i globalnih bezbednosnih rizika i izazova koji su rezultati aktuelne situacije u Maliju, a na osnovu kojih se može utvrditi stepen direktnog ili posrednog ugrožavanja bezbednosti Republike Srbije. Naime, kolega Milivojević je dao jedan kratak istorijat situacije u Maliju, a mislim da bi trebalo to dopuniti još nekim podacima. Nakon martovskog puča, koji je izvršen u prestonici Malija u Bamaku, pobunjeničke grupe na severu te zemlje Tuaresi, odnosno nacionalni pokret oslobođenja Azavada i pokret Ansar Dine, dogovorile su se krajem maja 2012. godine da se ujedine i proglase novu državu pod nazivom Azavada, na severu Malija, inače na teritoriji većoj dva puta od Francuske. Formirali su prelazni savet tzv. islamske države Azavad, prihvatili islam kao svoju religiju i založili se za nezavisnost Azavada. Vođa pokreta Ansar Dine, Al Gali, uživa podršku globalne islamističke terorističke mreže Al kaide i islamskog Magreba. Šef afričkog ogranka Al Kaide, Abdelmalel Droukolel, pozvao je borce na severu Malija da postepeno uvodi šerijatski zakon, kako bi stvorili islamsku državu. Francuska je vojnom intervencijom povratila ključne gradove na severu Malija, koje su nekoliko meseci držale pod svojom kontrolom islamističke grupe povezane sa Al Kaidom. Na severu Malija je bilo uspostavljeno snažna baza džihada i međunarodnog terorizma. koji počiva na radikalnoj islamističkoj ideologiji. Sever Malija je snažna baza za delovanje Al Kaide i drugih islamističkih grupa i prenošenja aktivnosti u ostale zemlje Magreba, odnosno severne Afrike, poput Maroka, Alžira, Tunisa i Libije. Magrebski klaster Al Kaidine mreže poslednjih godina je postao najaktivniji, izuzetno radikalan, brutalan i fanatičan deo te globalne terorističke mreže isalafističkog džihada. Upravo su brojne džihadističke i terorističke grupe zasnovane na ideologiji radikalnog islama tokom i nakon ratova na području bivše Jugoslavije, uspostavile svoje ćelije na ovim prostorima, mrežu tzv humanitarnih organizacija, preko kojih šire ideologiju islamskog džihada i regrutuju nove pristalice, kanale za finansiranje ekstremističkog delovanja za ilegalno prebacivanje ekstremista i naoružanja. Region Balkana je glavni pravac delovanja severno afričkih radikalnih i terorističkih grupa na njihovom putu ka zapadnoj Evropi. Dokumentovane su pozicije, veze, zajedničke ekstremističke i terorističke aktivnosti magrebskog klastera i lokalnih radikalnih grupa na Balkanu, posebno na Kosmetu, u Makedoniji, Federaciji BiH, Raško-Polimskoj oblasti, Bugarskoj. Radikalni islamisti koji deluju na severu Afrike svoje aktivnosti kontinuirano sprovode na delovima naše teritorije, te direktno ugrožavaju bezbednost građana i zemlje. Formiranje islamske države na severu Malija, a pod kontrolom radikalnih islamista i Al Kaide može neposredno da ugrozi bezbednosnu stabilnost Srbije, koja zbog toga ima krajnje opravdan, snažan i dugoročan interes da doprinese uspostavljanju punog teritorijalnog suvereniteta Malija i uništenja islamističke baze na severu te zemlje. Takozvana islamska država Azavad, proglašena na severu Malija, je nesumnjivo snažna baza međunarodnog ekstremizma i terorizma, te kao takva zahteva multilateralni odgovor, kooperativni pristup u neutralisanju te savremene bezbednosne pretnje koja počiva na udruživanju bezbednosnih kapaciteta nacionalnih država, odnosno na multinacionalnim misijama. Misija Vojske Srbije u Maliju je u potpunosti usklađena sa strategijom nacionalne bezbednosti Republike Srbije koja prepoznaje opasnost od međunarodnog terorizma i multilateralne forume kao najefikasniji odgovor na taj bezbednosni rizik. Citiram iz "Stranke nacionalne bezbednosti" iz 2009. godine. "Terorizam je jedan od najvećih rizika i pretnja za globalnu, regionalnu nacionalnu bezbednost. Savremeni terorizam je globalan po svom obimu, a povezan je sa nasilnim verskim ekstremizmom. U uslovima globalnog terorizma Republika Srbija može biti meta terorističkog delovanja, kako neposredno, tako i korišćenjem njene teritorije za pripremu i izvođenje terorističkih akcija u drugim zemljama." Republika Srbija se zalaže za regionalnu saradnju u oblastima zajedničke obuke angažovanja elemenata sistema bezbednosti u multinacionalnim operacijama, upravljanju krizama, upravljanju granicom. Upravo u punom skladu sa strategijom, učešće u misije EU u Maliju, dakle multilateralnim formatom, Srbija će višestruko uvećati sopstvene kapacitete za suočavanje sa pretnjom međunarodnog terorizma. Učešćem u obuci vojnih i bezbednosnih snaga Malija mogu da se suprotstave i obračunaju sa pobunjeničkim, islamističkim pokretima i Al Kaidom predstavlja pametnu, isturenu, preventivnu odbranu Srbije od međunarodnog terorizma, radikalnih ideologija, ekstremista i džihadista. Obukom u jačanjem malijskih snaga bezbednosti biće suštinski redukovana mogućnost izvoza radikalne ideologije i terorizma iz te zemlje na sever Afrike i dalje na Balkan i EU. To znači da će pripadnici naše vojske, koji će učestvovati u misiji u Maliju, posredno učestvovati u zaustavljanju radikalne islamističke pretnje i značajnog povećati bezbednost Srbije isturenom odbranom na afričkom kontinentu. Obukom snaga bezbednosti Malija pripadnici Vojske Srbije koji će otići u misiju moći će da uspostave kvalitetne, dugoročno održive i efikasne veze i saradnju sa vojnim i bezbednosnim snagama Malija, posebno obaveštajnu saradnju u razmeni potrebnih informacija na osnovu kojih će moći da se prati delovanje, kretanje, planovi radikalnih terorističkih grupa na području Malija i u susednim zemaljama. Te informacije su od presudnog značaja za pravovremeno otkrivanje i sprečavanje terorističke zavere i nasilnih akcija, koje bi mogle da pogode našu teritoriju, te za raskidanje veza radikalnih grupa koje deluju na teritoriji Republike Srbije sa džihadistima i teroristima magrebskog klastera Alkaide. Rečju – od uspeha misije EU u Maliju u značajnoj meri zavisi bezbednost Republike Srbije, te je potpuno opravdano održivo i perspektivno učešće naše vojske u toj misiji i treba ga aktivno podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, hteo bih samo par stvari pred kraj diskusije. Ne bih ulazio u neke stvari koje su već pre toga ponovljene. Prvo bih zamolio odbor koji se bavi pitanjima bezbednosnih službi da u narednom periodu otvori još jedno pitanje za koje mislim da je veoma bitno za budućnost Srbije, a to je pitanje – na koji način se vrše bezbednosne provere onih lica koja se regrutuju u bezbednosne službe, ne samo u njima, nego i u drugim službama sličnim njima u Srbiji? Mislim da treba da uradimo jedan značajan iskorak, ako govorimo o evropskim integracijama, u tom pravcu, da sve manje i manje, po dubini, određena lica zavise od istorije svog dede ili svog pradede, već trebamo da se fokusiramo na ličnost, da se što više fokusiramo na pojedinca i mislim da je jedan od zadataka odbora da u tom pravcu narednih godinu dana učini zajedno sa nadležnima u Vladi određene iskorake. Što se tiče pitanja angažovanja naših snaga u bezbednosnim misijama, smatram da to ne treba da bude pitanje personifikacije da li je to politika Vojislava Šešelja ili Borisa Tadića. Kada govorimo o Romskoj partiji i našoj pripadnosti poslaničkoj grupi SNS, za nas postoji samo jedan motiv, a taj motiv jeste koliko je to u interesu Srbije, koliko je to u interesu sprovođenja politika koje smo obećali građanima na izborima. Jasno smo rekli, većina političkih partija koje učestvuju u radu ove Skupštine, da naš cilj jeste EU i jedino ta prizma, jedino ta perspektiva za nas jeste nešto što može da potvrdi da li je ovo dobra politika ili nije. Ako to posmatramo na taj način, onda je to nesumnjivo dobra politika i u tom smislu u potpunosti dajemo podršku angažovanju naših ljudi u međunarodnim vojnim misijama. Sigurno da je to bitno za unutrašnju bezbednost Srbije, sigurno da je to bitno za pozicioniranje Srbije, kako u evropsku porodicu naroda, tako i šire gledano. U tom smislu, nastavio bih u tom kontekstu i to je možda poruka ministru inostranih poslova, nama svima u parlamentu i Vladi Republike Srbije kada budemo usvajali sledeći budžet, čekaju nas ozbiljni koraci u procesu ulaska u EU. Ako pratimo određene zemlje u okruženju i koliko su različiti oblici njihovih aktivnosti, kao što je i ovo uključivanje u međunarodne mirovne misije, različiti oblici aktivnosti doprineli su pozicioniranju određene zemlje da dobre vesti o njima budu mnogo veća podrška, nego bilo koja druga sredstva. Smatram da trebamo i te kako više da odvojimo novca i za Ministarstvo inostranih poslova i da na taj način omogućimo Ministarstvu inostranih poslova da zaista na najbolji mogući način lobira u svim zemljama EU i da taj naš proces pridruživanja bude što kraći, što efikasniji, jer ukoliko uložimo samo u jednu godinu ozbiljna sredstva, kao što je Hrvatska radila, a na žalost danas nismo u situaciji da na osnovu ovog budžeta to radimo. Taj put možemo da skratimo za jednu, dve godine, a ne da ga produžimo za jednu, dve ili tri godine. Kada vidimo koliko to ušteda donosi Srbiji, onda je vrlo jasno da svaki dinar uložen u to može da bude ozbiljna pomoć. Toliko. Moje kolege iz poslaničkog kluba SNS su rekle da podržavaju to, pridružujemo se tome i dajemo punu podršku i jednom i drugom zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Sušec.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva odbrane, Vojske Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, učešće Vojske Republike Srbije u misijama UN ima izuzetnu važnost za Republiku Srbiju. Učešćem u misijama EU pripadnici oružanih snaga Vojske Srbije sprovode u svom delu i spoljnu politiku Republike Srbije i time postaju ambasadori svoje zemlje u svim delovima sveta, gde su angažovani. Misija EU u Maliju uspostavljena je na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti UN i odluke Saveta EU o pokretanju misije EU u Maliju. Razlog za pokretanje misije u Maliju ima za cilj da obuči pripadnike vojnih i bezbednosnih snaga Malija da bi ponovo uspostavili teritorijalni integritet Malija, kao i da iste obuči za borbu protiv secesionizma, terorizma, organizovanog kriminala i savetodavno usmeri oružane snage Malija u rukovođenju ljudskim resursima, komandovanju, logistici i primeni odredbi međunarodnog humanitarnog prava. Na ovaj način Misija EU u Maliju sprečava stvaranje poligona za obuku islamističkih terorista koji uvažavaju veliku podršku Alkaide i samim tim predstavljaju opasnost za sve zemlje u svetu. Misija EU ne predviđa izvođenje borbenih akcija, a mandat misije je predviđen da traje 15 meseci. Učešće pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama UN i EU predstavlja važan element spoljne politike Republike Srbije, čime se ispunjavaju međunarodno priznate obaveze kao članice UN i drugih međunarodnih organizacija o poštovanju i očuvanju svetskog, evropskog i regionalnog mira i bezbednosti. Vojska Srbije nije do sada učestvovala u misijama EU u Maliju. Učešće u misiji EU u Maliju predviđeno je da preuzme 13 profesionalnih pripadnika Vojske Srbije. Zadatak pripadnika Vojske Srbije nije izvođenje borbenih operacija, već obuka vojnih i bezbednosnih snaga Malija. Misija se kategoriše kao umereno rizična, zbog delovanja pobunjeničkih grupacija, ali pored navedenog moram da napomenem da Vojska Srbije raspolaže adekvatno obučenim ljudstvom za učešće u multinacionalnim operacijama i na svaki napad adekvatno može da odgovori. Učešće u multinacionalnim operacijama je jedna od tri misije Vojske Srbije koja se zasniva na utvrđenim bezbednosnim, odbrambenim potrebama i interesima, a u skladu sa strategijom nacionalne bezbednosti, strategijom odbrane i strategijskim pregledom odbrane Republike Srbije. Učešćem u multinacionalnim operacijama, Republika Srbija jasno poručuje svim zemljama u svetu da se zalaže za rešavanje svih sporova mirnim putem, poštovanje međunarodnog prava i drugih normi u međunarodnim odnosima, a sve sa ciljem jačanja uloge međunarodne zajednice. Za realizaciju predložene odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u misiji EU u Maliju, potrebna su i finansijska sredstva. Finansijska sredstva su odobrena Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu. Razlog za donošenje odluke po hitnom postupku i ispunjenje preuzetih međunarodnih obaveza, odnosno strateško opredeljenje Republike Srbije za članstvo u EU i da, saglasno u Ustavu Republike Srbije, a u skladu sa spoljno političkim opredeljenjem države, aktivno učestvuje u stvaranju povoljnog političkog okruženja i partnerstva i učešće naših pripadnika Vojske Srbije u misijama EU. U danu za glasanje poslanička grupa SNS podržaće predlog. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, vreme koje imate je šest minuta. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću za ovo preostalo vreme, kao ovlašćeni predstavnik SNS, da se kratko osvrnem na neke stvari koje smo čuli u diskusiji, da bi i pojasnili određene stavove, pre svega SNS po pitanju angažovanja u vojnim misijama, pa i konkretno u ovoj. Naime, bilo je pitanje tipa – da li mi šaljemo vojnikeu ovu misiju EU da bi dobili datumili da nam Francuska ne bi pravila problem oko dobijanja datuma? Jasam demokrata, to se zna, po ubeđenju, znam da je potrebno imati različitost mišljenja i sve to nije sporno, volim da ukrštam argumente, ali ovakvo pitanje mi deluje, baš onako kao, ne znam koju blažu reč da upotrebim, od podmetačine. Prvo, svima je jasno da Francuska, čak i pre nego što je uopšte ovaj sporazum napravljen, je javno izrazila u više navrta, od više svojih, bilo poslanika, bilo ministara, da se ona zalaže da Srbija dobije datum za početak pregovora, čak i pre nego što smo potpisali ovaj sporazum ili dogovorili u Briselu. Oni čak ni to nisu uslovljavali sa tim da Srbija treba i da Srbija ispunjava sve uslove da dobije. Lično sam se to uverio i u francuskoj ambasadi, na jednom sastanku koji smo imali sa nemačkim i francuskim ambasadorima, nas nekoliko poslanika kao delegacija iz vlasti i opozicije smo bili tamo, poslanici koji su razgovarali dan pre u Vladi, posla smo bili u ambasadi Francuske, razgovarali sa njima, dok su nemački zaista imali tvrđi stav, francuski poslanici su, svi do jednog, bili zato da mi dobijemo datum i da smo ga zaslužili, čak i bez onih pregovora, a kamoli učešće u jednoj misiji. Onda Srbija nema nikakvu obavezu, da li je neko tera da učestvuje itd. Srbija treba da ima voljnost. Srbija ima voljnost, zar to nije pokazano. Ne samo što je Vlada donela odluku da učestvuje, nego 90% parlamenta se, na osnovu današnje rasprave, jasno izjasnilo da će podržati učešće Vojske Republike Srbije u ovoj misiji. Znači, Srbija ima i voljnost da učestvuje u svemu ovome. Da li postoji rizik od osvete? Kolega Drecun je lepo objasnio o čemu se radi ovde. Naravno da postoji rizik od osvete, šta je tu sporno? Ali, zar nije globalni terorizam jedan od najvećih opasnosti koje imamo trenutno u svetu. Srbija je bila ugrožena globalnim terorizmom i pre slanja vojnika u ovu misiju. To je sasvim sigurno. To se govori i u Nacionalnoj strategiji bezbednosti. Žrtve su pale širom sveta od globalnog terorizma, SAD, Španija koja nije priznala nezavisnost Kosova, Velika Britanija, Rusija, Moskva, koliko puta od istih tih ekstremista, uostalom, ovo je Rusija u Savetu Bezbednosti podržala. Još jednu stvar bih takođe rekao. Slažem se, jedan kolega iz DS je o tome pričao, što nismo mi ovde govorili, a ni ministar, kao nešto što je činjenica, ali činjenica je da je u određenom trenutku nestabilnost iz Malija prenesena u Alžir i da je tamo bilo čak i žrtava. Alžir je verovatno naš najdosledniji partner prijatelj u Severnoj Africi i u ekonomskom i u političkom i u vojnom, u svakom drugom smislu Alžir dosledno je prijatelj Srbiji. Još jedna stvar je činjenica, da veliki broj naših građana radi i živi u Alžiru. Statistički podaci kažu sve više i više. Alžir se graniči sa Malijem, ako niste znali, rekao sam da je preneta odande nestabilnost, bilo je žrtava, ali vidim da ne znate to, pa nije vam zameriti. Zbog toga treba da podržimo isto učešće u ovoj misiji, jer i Alžir je zainteresovan, kao naš prijatelj, da se u Maliju situacija stabilizuje. Na kraju ću reći još samo jednu stvar, zbog građana Srbije. Ovo je moj lični stav, mada znam da ga deli i ogromna većina članova SNS. Moramo da se izmirimo sa zapadnim svetom. Koliko su dugo ratovali između sebe Francuzi i Nemci, Englezi i Nemci, Amerikanci su bacili dve nuklearne bombe na Japan, pa su danas SAD najveći spoljno-trgovinski partner sa Japanom i najveći diplomatski prijatelj. Ne možemo da idemo dalje ako se ne izmirimo sa zapadnim svetom. Moramo da sarađujemo sa svima u interesu Srbije, u interesu odbrane našeg suvereniteta, teritorijalnog integriteta, u interesu građana Srbije, privrednog razvoja Srbije, mi moramo da sarađujemo sa svima. Reći ću kratko samo jedan primer koji već postoji u EU. Država se zove Finska, član je EU, vojno neutralna i veliki prijatelj sa Rusijom, spoljnotrgovinski odnosi njihovi su daleko bolji nego naši… (Predsednik: Vreme.) …sa Rusijom. To znači da možemo i mi sve to da postignemo. Zaključujem, SNS će ovo sve podržati u danu za glasanje.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u Misiji EU za obuku vojnih i bezbednosnih snaga Malija u 2013. godini i Izveštaju Odbora za kontrolu službi bezbednosti o izvršenom nadzoru nad radom službe bezbednosti za 2012. godinu, sa Predlogom odluke o usvajanju Izveštaja. Prelazimo na sledeći zajednički jedinstveni pretres. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 10. i 11. dnevnog reda, pozvao da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Ivana Mrkića, ministra spoljnih poslova, prisustvuju i Zoran Marković, generalni sekretar Ministarstva spoljnih poslova, Nataša Kalezić, načelnik Odeljenja za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova i Nina Veličković, prvi savetnik u Odeljenju za međunarodno pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 10. i 11. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o zapošljavanju članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Makedonije o zapošljavanju članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. Da li predstavnik predlagača, Ivan Mrkić, ministar spoljnih poslova želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Hvala, gospodine predsedniče. Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalaze predlozi zakona o potvrđivanju dva sporazuma kojima se reguliše zapošljavanje članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava države imenovanja u državi prijema, koji su zaključeni sa Republikom Turskom 1. februara 2013. godine i Republikom Makedonijom 18. februara ove godine. Svrha ovih sporazuma je da se na recipročnoj osnovi reguliše zapošljavanje uz naknadu članova porodica diplomatskog i drugog osoblja države imenovanja u državi prijema, u skladu sa unutrašnjim propisima države prijema. U tom cilju, sporazumima se određuje krug lica koja predstavljaju članove porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. Zaključivanje ove vrste bilateralnih ugovora u poslednjoj deceniji postala je uobičajena međunarodno pravna praksa. Njima se omogućava očuvanje normalnog porodičnog života, odnosno celovitost porodica diplomatsko-konzularnih predstavnika. Na taj način oni doprinose poboljšanju efekata rada diplomata i drugog osoblja diplomatskih predstavništava koji su u slučaju razdvajanja porodice manji nego kada su porodice na okupu u mestu službovanja. Ovom vrstom sporazuma pomenutim članovima porodica ograničavaju se imuniteti u građanskom i upravnom postupku u vezi sa delima koja proizlaze iz obavljanja plaćenih delatnosti koja bi im inače pripadala prema odredbama bečkih konvencija o diplomatskim i konzularnim odnosima. Predmetnim sporazumima reguliše se i pitanje odricanja od imuniteta od krivičnog sudstva. Sporazumom sa Turskom države ugovornice se uzajamno obavezuju da će, kada je u pitanju imunitet od krivičnog sudstva, ozbiljno razmotriti svaki pismeni zahtev za odricanja od ovog imuniteta. Sporazumom sa Makedonijom ugovorne strane se međusobno obavezuju da će se odreći imuniteta od krivičnog sudstva u odnosu na člana porodice osoblja misije u vezi sa delima nastalim usled činjenja ili nečinjenja prilikom obavljanja plaćenog posla, osim u slučaju kada država imenovanja smatra da takvo odricanje može biti protivno njenim interesima. Ovim sporazumima predviđeno je da odricanje od imuniteta od vođenja krivičnog postupka neće podrazumevati odricanje od imuniteta od izvršenja krivične presude za koju je potrebno posebno odricanje. Sporazumima je predviđeno da članovi porodice osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava države imenovanja, zaposleni u državi prijema, potpadaju pod režim socijalnog osiguranja i oporezivanja države prijema u vezi sa svim pitanjima koja se tiču njihovog zaposlenja u toj državi. Republika Srbija je do sada zaključila ovakve sporazume sa deset država. Sa Kanadom 2004. godine, sa SAD 2006. godine, sa Holandijom 2010. godine, sa Španijom 2010. godine, sa Belgijom 2010. godine, sa Argentinom 2012. godine, sa Slovenijom 2012. godine, sa Izraelom 2012. godine, sa Turskom ove godine i sa Makedonijom ove godine, od kojih je stupilo na snagu šest sporazuma: sa Kanadom, SAD, Holandijom, Španijom, Argentinom i Slovenijom. Dozvolite da podsetim da je Narodna skupština u toku ove godine potvrdila sporazume zaključene sa Slovenijom, Argentinom i Izraelom. Pregovori radi zaključenja ovakve vrste sporazuma u toku su sa sedam država, sa Albanijom, Portugalom, Nemačkom, Švajcarskom, Rumunijom, Brazilom i Australijom. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala, gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Irena Vujović, predstavnik poslaničke grupe SNS. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici ministarstva, reći ću nekoliko važnih stvari vezano za potvrđivanje sporazuma koje zaključujemo sa Republikom Turskom i Republikom Makedonijom. Skoro smo imali i slične sporazume sa državom Izrael i Republikom Slovenijom. Pre svega, Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o zapošljavanju članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava predlaže se potvrđivanje Sporazuma potpisanog u Beogradu 1. februara 2013. godine. Predlogom zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Makedonije o zapošljavanju članova porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava predlaže se potvrđivanje Sporazuma potpisanog u Skoplju 18. februara 2013. godine. Svrha ovih sporazuma je da na recipročnoj osnovi reguliše zapošljavanje uz naknadu članova porodica diplomatskog i drugog osoblja država imenovanja u državi prijema, u skladu sa unutrašnjih propisima države prijema. U tom cilju, sporazumima se određuje krug lica koja predstavljaju članove porodica osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava. U konkretnim sporazumima članove porodica čine supružnik i deca koja ispunjavaju kriterijume u pogledu godina starosti, mlađa od 21, odnosno od 25 godina i redovnog školovanja, odnosno školovanja na visokoškolskoj ustanovi u državi prijema. Zaključivanje ove vrste bilateralnih ugovora u poslednjoj deceniji postalo je uobičajena međunarodno pravna praksa. Njima se omogućava očuvanje normalnog porodičnog života, odnosno očuvanje celovitosti porodica diplomatsko-konzularnih predstavnika. Konstatovano je da su efekti rada diplomatsko-konzularnih predstavnika u slučaju razdvajanja porodice manji od onih koji obavljaju dužnost u sređenim porodičnim prilikama. Ovom vrstom sporazuma pomenutom krugu lica ograničavaju se imuniteti i u građanskom i u pravnom postupku, u vezi sa delima koja proizilaze iza obavljanja plaćenih delatnosti, koja bi im inače pripadala prema odredbama bečkih konvencija o diplomatskim odnosima iz 1961. godine i o konzularnim odnosima iz 1963. godine. Predmetnim sporazumima različito je rešeno pitanje odricanja od imuniteta krivičnog sudstva, pri čemu su oba rešenja uobičajena u međunarodnoj pravnog praksi. Sporazumom sa Turskom države ugovornice se uzajamno obavezuju da će, kada je u pitanju imunitet od krivičnog sudstva, ozbiljno razmotriti svaki pismeni zahtev za odricanje od ovog imuniteta. Sporazumom sa Makedonijom države ugovornice se međusobno obavezuju da će se odreći imuniteta od krivičnog sudstva u odnosu na člana porodice osoblja misije u vezi sa delima koja nastaju usled činjenja ili nečinjenja prilikom obavljanja plaćenog posla, osim u slučaju kada država imenovanja smatra da takvo odricanje može biti protivno njenim interesima. Ovim sporazumom predviđeno je da se ovo odricanje neće smatrati odricanjem u pogledu imuniteta od izvršenja krivične presude kada je potrebno posebno odricanje. U takvim slučajevima država imenovanja se obavezuje da će ozbiljno razmotriti mogućnost odricanja od imuniteta od izvršenja presude. Postupak zapošljavanja članova porodice osoblja diplomatsko-konzularnih predstavništava, na osnovu ovih sporazuma, razlikuje se u odnosu na postupak zapošljavanja drugih stranaca, u smislu što protokol ministarstva spoljnih poslova države prijema na zahtev diplomatsko-konzularnog predstavništva države imenovanja, nakon sprovedene procedure, izdaje prethodno odobrenje za zapošljavanje člana porodice. Sporazumima je predviđeno da članovi porodice osoba diplomatsko-konzularnih predstavništava države imenovanja, zaposleni u državi prijema, potpadaju pod režim socijalnog osiguranja i oporezivanja države prijema u vezi sa svim pitanjima koja se tiču njihovog zaposlenja u toj državi. Ono što je važno za sprovođenje ovakvih sporazuma nije potrebno izdvajanje posebnih finansijskih sredstava. Do sada imamo zaključene ugovore sa osam drugih država, i to sa Kanadom, SAD, Holandijom, Španijom, Belgijom, Argentinom, Slovenijom, Izraelom, Turskom i Makedonijom, a u proceduri su ovakvi sporazumi sa Albanijom, Portugalom, Nemačkom, Švajcarskom, Rumunijom, Brazilom i Australijom. Ovakvi sporazumi predstavljaju značajan korak unapred u diplomatskim odnosima dve zemlje. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati ove sporazume. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam najlepše. Gospodine ministre, samo da vam se zahvalim što ste celog dana ovde i da vam se izvinim u ime svih koji nisu naprosto shvatili šta je suština ovakvih tehničkih sporazuma, potvrda i kakva je uloga Skupštine u tome. Još jednom se svima izvinjavam koji su se verovatno greškom javili za reč. Nekada je postojalo u komunizmu, kao što znate mogućnost da priložite diskusiju ako nameravate da pročitate nešto što ste već čuli, ali u međuvremenu je tehnika napredovala, ako neko želi da se slika može da priloži video. U svakom slučaju ovo je tehnički sporazum koji omogućava našim građanima sve ono što ste vi jasno izložili, a što smo i kasnije pročitali u diskusiji, te ćemo pretpostavljam, bez dalje diskusije u danu za glasanje ovakve sporazume i podržati. Hvala najlepše.
Hvala. Na listama prijavljenih imamo jednog narodnog poslanika, narodnog poslanika Marka Atlagića. Izvolite, gospodine Atlagiću.
Hvala gospodine predsedniče, da kažem samo nekoliko rečenica povodom ova dva sporazuma. Uglavnom i jedan i drugi su zapravo predlog zakona dobro obrazložen od gospodina ministra, gospodina Mrkića i naše uvažene koleginice Irene Vujović. Dozvolite mi da kažem da ga valja podržati iz više razloga. Kratko ću navesti samo tri. Prvo što će njegovom primenom članovi porodice diplomatsko-konzularnih predstavništava baveći se plaćenim poslovima obavljati bolje svoje odgovorne poslove. Drugo, što se zakon primenjuje na obostranoj bazi reciprociteta i treće zbog čega sam se javio, što se radi o Predlogu zakona država, nama susednih i prijateljskih sa kojima imamo tradicionalne, dobre i prijateljske odnose sa ove države. Pošto sam član Kluba prijateljstva sa Republikom Makedonijom, dozvolite da kažem nekoliko rečenica. Republika Makedonija i Republika Srbija povodom ovog trećeg, njihovi građani imaju dobrosusedske tradicionalne dobre odnose. Oni nisu samo plod dnevno-političkih potreba, negu su utemeljeni dugogodišnjim, pa čak i vekovnim vezama na mnogim poljima života i rada, na kulturnom, ekonomskom, političkom, naučnom, religioznom, obrazovnom i drugim. Ta dobrosusedska veza između ove dve zemlje, posebno su utvrđene preko naših mešovitih brakova, rodbinskih veza. Dakle, skoro iste vere, skoro identičnog podneblja, identičnog stremljenja ka Evropskoj uniji i jedne i druge zemlje, istog korena jezika i pisma ili slične kulturne baštine, iste ili slične istorijske vertikale, iste ili slične tradicije i međusobnog uzajamnog poštovanja dvaju naroda. Gospodine predsedniče, ova naša dobrosusedska saradnja se svakodnevno usavršava. Ta saradnja je plod i politički dobrih odnosa. Dozvolite samo da kažem da poseta predsednika Skupštine Republike Makedonije, gospodina Trajka Veljenovskog Republici Srbiji je bila nedavno i da se susreo sa predsednikom našeg parlamenta, gospodinom Nebojšom Stefanovićem, predsednikom države Tomislavom Nikolićem, predsednikom Vlade Ivicom Dačićem, dakle i našom poslaničkom grupom prijateljstva ovde u našem parlamentu. Nadalje, naš predsednik Vlade Ivica Dačić, izvršio je službenu posetu, predsednik Tomislav Nikolić službenu posetu Republici Makedoniji. Ono što je najvažnije istaći danas da ovde narodni poslanici čuju, a i građani Srbije, Srbi u Makedoniji imaju status nacionalne manjine od 2001. godine, da se uči u tri škole srpski jezik u Makedoniji, da Makedonci u Republici Srbiji su nacionalna manjina, koja ima svog predstavnika u parlamentu Republike Srbije, a to je gospodin Spirovski, koji sedi ispred SNS, a da Srbi u Makedoniji imaju dva poslanika u parlamentu. Na kraju, gospodine predsedniče, što se tiče Republike Srbije i ovog drugog predloga zakona sa Republikom Turskom, govoriću dve-tri rečenice, povodom onog trećeg razloga koji sam na početku rekao, jer se radi o nama dobro prijateljskoj susednoj državi. Kažem da smo juče potpisali i jedan sporazum sa Republikom Turskom i da se Samit danas održava na bazi tri države i da je taj prijateljski odnos sa Republikom Turskom, građen ne samo na političkom nego i na dobrim poslovnim i ekonomskim vezama. Pozivam sve poslanike iz drugih parlamentarnih stranaka da sto posto podržimo oba ova sporazuma, da time signal pošaljemo nama prijateljskim zemljama i da iskažemo svoje dobre odnose prema zaista ove dve prijateljske zemlje. Hvala vam lepo.
Pošto na listi poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Hvala. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres i nastavljamo sa radom sutra u 11,00 časova.