Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je 85 narodnih poslanika ubacilo svoje identifikacione kartice u elektronski sistem za glasanje, te da imamo, Poslovnikom Narodne skupštine, utvrđene uslove za početak rada. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, pre prelaska na dalju raspravu, tok sednice odvija se na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže u prvom stavu da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacija, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera i iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koje su mu potrebne za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika i to izuzetno u 2. stavu člana 286. kaže se da ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ili predsednik poslaničke grupe ima pravo iz stava 1. ovog člana da ostvari na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji su prisutni u elektronskom sistemu za glasanje ili u sali, te pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa da koriste svoje pravo iz člana 286. Narodni poslanik Željko Tomić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje se odnosi na predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića, a u vezi je sa pregovorima o Kosovu i Metohiji. Iz medija saznajemo da je Vlada Srbije, odnosno njen pregovarač, gospodin Borko Stefanović, postigla sporazum sa kosovskim Albancima 2. jula u Briselu, a tekst Sporazuma ovaj narod i ova skupština nisu imali prilike da vide ni da raspravljaju o njemu. Žalosno je što smo taj tekst sporazuma dobili pod sredstvom medija i to prištinskog lista "Ekspres", odakle ga je prenela beogradska "Politika". Toliko o ozbiljnosti ove vlade, toliko o ozbiljnosti pregovaračkog tima na čelu sa Borkom Stefanovićem i kako kaže da je prištinski dnevnik "Ekspres" objavio tekst sporazuma dajući skeniran original na engleskom jeziku, doduše, bez ikakvog zaglavlja. Na poslednjoj sednici Odbora za Kosovo i Metohiju gospodin Stefanović nas je upoznao sa stavom Vlade da nikakvog teksta neće biti, da ništa ne može biti u formi teksta da se ne bi došlo u situaciju, ne daj bože, da srpski parlament to treba da ratifikuje jer bi time, bože moj, priznao nezavisnost Kosova. Veću besmislicu odavno nismo čuli i želimo i tražimo da se rasprava o Kosovu i Metohiji i o pregovorima dovede u ovaj parlament, jer jedino je ovaj parlament vlastan da o tome odlučuje. Pregovarač Stefanović je, optužujući opoziciju da nema nikakvu ideju o Kosovu, izjavljivao u medijima kako je sporazum napravljen na korist kosovskim Srbima, ali nije dao argumente za to. Čak ni ti Srbi sa Kosova, u čiju korist je donet ovaj sporazum, ne znaju i nisu znali ni šta se sprema, ni šta u tom sporazumu piše, iako je to ustavna obaveza. Ponavljam, Skupština je izbačena iz odlučivanja o Kosovu. Sudeći prema reakciji kosovskih Srba, odnosno tamošnje skupštine srpskog naroda, jedinog izabranog srpskog tela na Kosovu u čiji legitimitet ne možemo da sumnjamo, kosovski Srbi su na stanovištu da tim sporazumom ne samo da ne mogu da budu zadovoljni nego tvrde, citiram, da je počinjena izdaja i izvedeno drastično kršenje srpskog Ustava. Zaista srpski narod i uopšte građani Srbije moraju da znaju šta je i o čemu je raspravljala i odlučila velika skupština srpskog naroda Kosova i Metohije. Oni su odbacili sve dogovore i pregovore pregovarača Borka Stefanovića, odnosno ove Vlade Republike Srbije. Između ostalog, mnogo toga ima, osam tačaka su naveli. Od Narodne skupštine Republike Srbije zahtevamo da otvori raspravu o pitanju Kosova i Metohije, da se na javan i na transparentan način utvrdi i definiše nacionalna i državna politika prema južnoj srpskoj Pokrajini. Zaista, da li neko razuman postoji u Srbiji koji bi bio protiv ovakvog predloga, odnosno protiv predloga da se u institucijama rešava ovako važno pitanje, a ne da se na bazi raznih usmenih dogovora sa Editom Tahiri ili sa nekim drugim pregovaračem sa albanske strane dogovara nešto o čemu niko od građana Srbije ne zna o čemu se radi. Bruka i sramota i za ovaj parlament, ali i za Vladu Republike Srbije. Dalje, velika skupština srpskog naroda na KiM poziva, zamislite, na složnost i jedinstvenost, da stanemo iza jedne politike utemeljene ovde u parlamentu. Samo pitam – da li ste svesni da ne obaveštavate o tome ni građane, a ni parlament, da drastično, i predsednik Vlade i predsednik države krše Ustav. Da li vam je jasno da će zbog tog čina jednog dana neko morati da odgovara, ne samo pred istorijom, već i pred zakonom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, stara praksa – postavite pitanje, ali kao da to uradite u vetar. Apsolutno nema nikakvog odgovora od strane Vlade. Na oko je to jednostavno pitanje, da se istakne Vlada sa odgovorom i da pokaže kako nešto stvarno radi, ali nijednog jedinog slova nema. Prošle nedelje sam postavio pitanje – šta Vlada preduzima da se izuzetno težak položaj malih i srednjih preduzeća u Srbiji olakša, jer je to jedna od motornih snaga koja drži Srbiju? To je najvitalniji deo Srbije, seljaci i mala i srednja preduzeća. Oni su u tako teškom položaju, da se ozbiljno postavlja pitanje, da već na jesen počinje polako da se ostvaruje ona sumorna prognoza, da će veliki broj ljudi morati da ode na ulicu, zato što je poslovanje malih i srednjih preduzeća apsolutno dovedeno do apsurda, odnosno nemoguće je više poslovati u ovim uslovima. Sad se postavlja jednostavno pitanje – zašto nema odgovora? Zašto iz Ministarstva finansija, odnosno od strane predsednika Vlade, nije stiglo bar par rečenica? Zato što nema ničega. Jer, da su napisali bilo šta, imali bi nešto konkretno. Mogli bi da vidimo da li to stvarno može da se ostvari ili ne može da se ostvari. To je osnovni razlog. Vlada, apsolutno, niti ima nameru, niti radi da uradi bilo šta da se predupredi izuzetno veliki problem sa kojim će se država suočiti već u toku jeseni. To je najveći problem sa kojim se ova država suočava. Uslovi poslovanja su nemogući po svim elementima. Apsolutno nemogući, u svim segmentima. Omogućili ste, iako imamo Zakon o monopolu, velikim trgovačkim lancima apsolutni monopol. Po nekim istraživanjima kažu da oni svoje obaveze izmiruju tri puta kasnije nego što naplaćuju svoja potraživanja. Čak se pominju određeni trgovački lanci koje svoje obaveze izmiruju za 120 dana, za šest meseci. Vi znate da je kamata na mesečnom nivou oko 2,4%. To je potpuno besplatan novac. To će kratko trajati. U jednom momentu, doći će do apsolutnog sloma. Takođe, postavio sam pitanje, s obzirom na nespornu činjenicu, da ovoj državi jedan određen broj, ne veliki broj preduzeća duguje pet milijardi evra. Pet milijardi evra, ljudi moji. Znate li koliko ova država dobija od MMF? Mislim da je ukupan dug države nešto oko 15-16 milijardi evra. Unutar Srbije, ove male i jadne, jedan određen broj ljudi, odnosno preduzeća duguje pet milijardi evra. Tražio sam i imena tih preduzeća i osnov po kome duguje – porezi, doprinosi za socijalno i penziono i ostale te obaveze koje imaju? Ni jedno jedino slovo. Kako i da napišu onima koji ih finansiraju, koji suštinski upravljaju ovom državom. To je najbolja slika da se vidi kakvo je stanje u Srbiji i šta se sve dešava u Srbiji. Takođe bih postavio danas još jedno pitanje našim državnim organima, pre svega predsedniku Republike, ali i Vladi Republike Srbije. Šta će uraditi kada je u pitanju imovina izbeglih lica, posebno u Hrvatskoj? Šta je sa povratkom izbeglica, posebno u Hrvatskoj? Vi znate da Hrvatska treba da uđe u EU, ali za razliku od svih drugih država, izgleda da će Hrvatskoj biti mnogo lakše nego ostalih državama. Jednostavno, ona izgleda da neće morati da ispuni one obaveze koje sve ostale države moraju da ispune. Postavljam pitanje – zašto naša država olako preko toga prelazi? Znate li vi koliko milijardi evra Hrvatska duguje Srbima za otetu imovinu, za stanove? Znate li koliko se desetina hiljada izbeglica nalazi u Srbiji, a Hrvatska treba da uđe u EU? Postavljam pitanje predsedniku Republike dok se šeta Brionima, da postavi pitanje – šta je sa izbeglicama? Kada će im biti omogućeno da se vrate? Šta je sa njihovom imovinom? Hvala.
Pet minuta. Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić.Izvolite.
Želim da postavim pitanje MUP, odnosno nadležnom ministru – dokle se stiglo sa istragom povodom napada narodnog poslanika Esada Džudževića? Kao narodni poslani, želim da ukažem na to, da je ovaj problem poprimio jednu konotaciju koja je upravo posledica toga da MUP nije uspeo u najkraćem roku da otkrije napadače na ovo vozilo. Stvorena je jedna situacija da se moraju davati razna objašnjenja i razna tumačenja. Da se to dalje ne bi događalo molim nadležne organe da što pre i u najkraćem roku izađu. Ako već nisu otkrili počinioce neka izađu i neka kažu dokle se stiglo sa ovom istragom, kako bi se sve spekulacije izbegle. Mislim da je to interes javnosti, naročito političke javnosti u zemlji.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, LDP se pridružuje osudi napada na vozilo poslanika Esada Džudževića. Takođe želim da postavim pitanje Vladi Srbije dokle je došla istraga koja govori i koja treba da nam kaže ko je odgovoran za napad na vozilo gospodina Džudževića. Međutim, pored tog napada, pažnju javnosti su izazvale i poslednje izjave gospodina Džudževića i predstavnika koalicije Bošnjačke liste Za evropski Sandžak. Te izjave, mogu slobodno da kažem, su izjave koje su malo iritirale javnost sa jedne strane. Sa druge strane, te izjave su još dodano unele nestabilnost na području Sandžaka. Danas kada pojedini političari i mediji govore o stanju Sandžaka, često govore o zapaljivim izjavama muftije Muamera efendije Zukorlića. Međutim, sadržinski, te izjave nisu ni približno jednake onoj izjave koju smo čuli od predstavnika bošnjačke liste, koji su za taj napad direktno optužili državni vrh i rekli da je to politički napad. Mislim da Vlada Srbije, a prevashodno mislim na vladajuće stranke, odnosno na DS, moraju da reaguju i da jasno kažu javnosti da li ima istine o tome što je rekao gospodin Džudžević i predstavnici Bošnjačke liste Za evropski Sandžak ili je to početak predizborne kampanje jedne vladajuće koalicije. Građani Sandžaka vam ne veruju i smatraju da je to jedna vaša zajednička ujdurma, kako bi osvojili što veći broj glasova na sledećim izborima. Vladajuće stranke, tu prevashodno mislim na DS mora da ima, kao i Vlada Srbije, jasan stav, jer optužbe dolaze od članice vladajuće koalicije, od poslanika koji podržavaju Vladu Srbije i to od one stranke one koalicije koja je zajedno sa vama učestvovala u referendumskoj prevari prilikom usvajanja Ustava Republike Srbije, koja je Bošnjake i ostale nacionalne manjine faktički gurnula u građane drugoga reda. Dolazi od stranke, odnosno koalicije koja je svojim ucenama u ovoj i u prethodnoj vladi učestvovala u kreiranju paralelnih institucija na području Sandžaka, kako prosvetnih, vjerskih tako i institucija od značaja za nacionalnu manjinu Bošnjaka. Takođe dolazi od strane ili koalicije čiji su lideri pre samo godinu dana kada su bili problemi oko konstituisana nacionalnog saveta Bošnjaka rekli da nema kršenja prava Bošnjaka u Sandžaku. Dolazi od stranke ili koalicije koja već šest godina na direktan ili indirektan način učestvuje u kreiranju državne politike. Na kraju dolazi od stranke ili koalicije čiji su poslanici ovde od 2008. godine često podržavali one predloge vladajuće koalicije, odnosno Vlade Srbije, koji su direktno išli na štetu građana Sandžaka. Liberalno demokratska partija pozdravlja, takođe, poslednje izjave poslanika i funkcionera Bošnjačke liste za evropski Sandžak koja govore o kršenju ljudskih prava na području Sandžaka. Na taj način oni potvrđuju ono što je LDP govorila poslednjih godina. Drago nam je sa jedne strane, ali sa druge strane ne osećamo zadovoljstvo jer smo izgubili vreme, ono vreme koje je neophodno da ti problemi koji zaista postoje u Sandžaku konačno se rešavaju. Hvala.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, želim da postavim pitanje Ministarstvu za infrastrukturu i Agenciji za bezbednost saobraćaja na putevima, zbog sledeće razloga. Ova Skupština je usvojila Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima, koji je samo tokom kampanje za javne rasprave koja je trajala oko Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima uspeo i uz medijsku kampanju, pre svega postavljanjem bilborda upozoravajućih poruka itd, da smanji broj saobraćajnih nezgoda za 30% na našim drumovima. Godinu posle primene zakona smanjen je u značajnoj meri broj saobraćajnih nezgoda, a ja ću vas podsetiti da je od 1990. do 2010. godine na godišnjem nivou u Srbiji ginulo negde između 800 i 1.000 ljudi. U proteklih 30 godina u Srbiji je poginulo negde oko 40.000 ljudi u saobraćajnim nezgodama, što je veličina grada poput Jagodine ili Sremske Mitrovice. Pored nemerljivog gubitka ljudskog života veliki je i trošak za državu, i on se ceni po jednom poginulom na nivou oko milijarde evra, a da ne pričamo o duševnim patnjama rodbine, o gubitku, o velikim troškovima koje nikada niko nije izračunao u pogledu izgubljenih radnih dana, socijalnih prinadležnosti, troškova lečenja, plaćanja invalidnine itd. Ono što je zabrinjavajuće, bez obzira što je novim zakon smanjio broj stradalih u saobraćajnim nezgodama, to je da se u zadnjih šest meseci ove godine, od janura do juna povećao broj saobraćajnih nezgoda u kojima stradaju pešaci, čak za 67,5%. Podsetiću vas da dinar uložen u bezbednost saobraćaja na putevima je najisplativija investicija jer se vraća desetostruko. Naravno, ovo nije samo stvar Ministarstva za infrastrukturu, Agencije za bezbednost saobraćaja itd, jer najveći broj stradalih lica su pešaci. Pešaci nisu do sada bili obuhvaćeni obukama, bez obzira što je novi zakon doneo mnoga dobra rešenja po kojima su i deca u predškolskim ustanovama, obrazovnim ustanovama itd, sistemski obuhvaćena edukacijom i preventivom i svojesvrsnom mini obukom radi učešća u saobraćaju na putevima. Moje pitanje je, šta će s obzirom nazabrinjavajući trend porasta broja saobraćajnih nezgoda preduzeti Agencija za bezbednost saobraćaja na putevima, donošenjem nacionalne strategije i nacionalnog programa za sprovođenje te strategije? Već jednom sam upozorio da je potrebno nastaviti medijsku kampanju u pogledu smanjenja broja saobraćajnih nezgoda, jer je očigledno da sa prestankom neke medijske kampanje mi imamo trend povećanja saobraćajnih nezgoda. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, tražim informaciju od Ministarstvu za ekonomiju, od Agencije za privatizaciju i od predsednika Vlade, dakle informaciju o sudbini dva čačanska preduzeća. Radi se Fabrici hartije i "Čipsari" u Čačku, nekada slavnoj "Čipsari" koja je širem građanstvu Srbije poznata bila kao Poljoprivredno industrijski kombinat "Čačak" dakle PIK Čačak. Danas u Čačku će radnici izaći na ulicu, to znači da ih je velika muka i nevolja naterala da po ovoj vrućini izađu i zatraže svoja prava. Želim da podsetim kolege narodne poslanike i sve građane i sve radnike koji se nalaze u sličnoj situaciji da je praktično kada se radi o ova dva kolektiva u gradu Čačku, kako se to kaže sportskim rečnikom, lopta u dvorištu Vlade Republike Srbije. Radnici su očajni, njihove porodice su na ivici egzistencije, bliži se početak školske godine, a oni nemaju bilo kakvu informaciju ili da se našao neko da ih udostoji, da ih primi. Valjda računa sa tima kada se radi o Poljoprivrednom industrijskom kombinatu "Čačak" ima negde oko 120 radnika, pa je njih šačica i šta nas briga za njih. U fabrici hartije ima nešto više radnika, ali ja cenim da će se radnička klasa, da će se radnici vrlo brzo, koliko na jesen dosetiti i ujediniti širom Srbije i zatražiti ostvarenje svojih prava. Posebno insistiram na odgovoru od Ministarstava za ekonomiju Nebojše Ćirića da odgovori kakva je sudbina i kakav je namera njegovog ministarstva, dakle, resornog ministarstva i Vlade Republike Srbije s pram "Čipsare" u Čačku. Sinoć su sindikalci iz ova dva kolektiva koja sam ja nabrojao, dakle, radi se o fabrici hartije i o "Čipsari" u Čačku, gostovali na jednoj lokalnoj televiziji i svi, regionalnoj televiziji, televiziji Čačak, i svi građani koji su gledali tu emisiju mogli su da vide jedan prilog koji je snimljen u septembru prošle godine. Tadašnji ministar za ekonomiju, gospodin Dinkić sa lokalnim čelnicima udruženja građana, zvano Ujedinjeni regioni Srbije, pompezno je najavio rešenje problema "Čipsare". Sve je uredu, zadržali ste radna mesta, biće vam upisan radni staž, a posle evo skoro godinu dana imamo situaciju da te jadne ljude niko neće da udostoji, da ih primi, da im makar kaže koja je njihova sudbina. Vlasnik privatizovane "Čipsare" je u zatvoru, ne zna se ni njegova sudbina, ne zna se ni sudbina malih akcionara, a kako sam ja čuo i video u sinoćnoj televizijskoj emisiji, neki delovi opreme, kamioni, kombiji, i šta tamo već ima se prodaju i niko ne zna kako i niko ne zna ko se namiruje iz tih sredstava koje se dobijaju prodajom tih sredstava. Uglavnom radnici su po mojoj skromnoj proceni radničkog deteta izigrani od strane gospodinaDinikića i Udruženja građana Ujedinjeni regioni Srbije u svrhu jedne produžene političke kampanje. Prema tome, molim gospodina Nebojšu Ćirića koji, želim da kažem u par slučajeva i kod pitanja poslanika pa i u pitanjima moje malenkosti, pokazao kao korektan čovek. Da izađe odmah sa odgovorom i informacijom na ova pitanja, koja sam zatražio, da ne čeka 15 dana, da ne stoje ljudi na 40 stepeni u centru grada, vapeći i moleći. Koliko shvatam, oni su u ovom trenutku zadovoljni, makar sa tim da ih neko primi u Beogradu i da razgovara sa njima. Mislim da je Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za ekonomiju, zbog obećanja koja su dali, da su dužni da te ljudeispoštuju. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da koristi svoje pravo iz člana 286. stav 2? Ako da, molim vas da se prijavite. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da niko nije prijavio odsutnost sa današnje sednice. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, je pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: Saša Janković, Zaštitnik građana, Tamara Lukšić-Orlandić, zamenica Zaštitnika građana, Goran Bašić, zamenik Zaštitnika građana, Jasminka Jakovljević, Generalna sekretarka Službe Zaštitnika građana i Mina Rolović-Jocić, šefica Kabineta Zaštitnika građana. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 2. tački dnevnog reda – Redovnom Godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2010. godinu, koju je podneo Zaštitnik građana, a sa Predlogom zaključaka Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste redovan Godišnji izveštaj Zaštitnika građana za 2010. godinu, koji je podneo Zaštitnik građana, sa Predlogom zaključaka Odbora za pravosuđe i upravu. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 192. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije, G17 plus, Zajedno za Šumadiju - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici, koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore svako jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika,koji žele da učestvuju u debati,na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas, takođe, da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS; narodna poslanica Milica Vojić – Marković, poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Željko Ivanji, poslaničku grupu Ujedinjeni regioni Srbije, G17 plus, Zajedno za Šumadiju, narodna poslanica Gordana Pop – Lazić, poslaničku grupu SRS i narodni poslanik Kenan Hajdarević, poslaničku grupu LDP. Ukoliko bilo koja druga poslanička grupa želi da ovlasti nekog od svojih članova, molim vas da dostavite to obaveštenje da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? Ne. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine Jankoviću, gospodo saradnici, poslanička grupa PUPS je sa velikim interesovanjem i odgovornošću analizirala Izveštaj o ostvarivanju i zaštiti prava i sloboda građana u Srbiji. Posebno je važno da znate da ovaj interes proističe iz toga što svoju legitimnu odgovornost u analizi ostvarivanja zaštite prava i slobode građana, PUPS nalazi u ogromnoj grupi građana ove zemlje koja je u svom statusu penzionerska populacija. U ovoj populaciji se najpre osećaju svi elementi zaštite prava i slobode građana, jer se radi o grupaciji građana koja je u našem sistemu uz zaštitu garancija koje, između ostalih, daje i Zaštitnik građana i zaštitu koja se odnosi na njihova stečena prava, na garantovana prava i na socijalna prava iz svih penzionih, invalidskih i socijalnih davanja, koja su, sama po sebi, specijalizovana i izuzetno osetljiva. Svesni smo činjenice da smo pripadnici stranke na vlasti još više i da još više nosimo odgovornost za ostvarivanje i zaštitu prava i sloboda svih građana Srbije, bilo mladih, bilo starijih, bilo uposlenih ili lica na školovanju. Poslanička grupa PUPS je sa velikom sigurnošću konstatovala da građani Srbije sad imaju posebnu svest o svojim pravima i građanskim slobodama, za razliku od nekih ranijih društvenih perioda. Poštovanje prava i sloboda građana traže od pravnog poretka, koji im se Ustavom i zakonom garantuju, a mi smo politička grupa koja svojim programom na prvom mestu garantuje zalaganje za ostvarivanje svih socijalnih prava naših građana. U neposrednom radu uočavamo objektivno nezadovoljstvo građana, a pre svega zbog niskog standarda i teškog neravnomernog izlaska iz ekonomske krize, koji već duže vreme potresa našu ali i druge zemlje. Oba nezadovoljstva su, pre svega, ekonomske prirode, ali su ona proistekla iz nepoštovanja radnih, zdravstvenih, pravnih, administrativnih, ali i drugih prava naših građana, koji su posle deset godina promena izvršeni 2000. godine, uglavnom iz izneverenih očekivanja. Mislimo da to naraslo socijalno nezadovoljstvo upravo stvara najveći broj primedbi i prigovora i razloge za žalbu Zaštitniku građana, odnosno stvara uslov visokih odgovornosti i ogroman posao Zaštitniku u pravi i slobodi građana u Srbiji. PUPS je svesna da se raskorak između visokih standarda poštovanja ljudskih prava, koja su upisana u Ustavu, zakonu i drugim dokumentima i u svakodnevni život ranjivih grupa, osoba sa posebnim potrebama, izbeglih i raseljenih lica, nezaposlenih i drugih lica, ne slažu idealno i da odatle proističe ogroman broj zahteva prema Zaštitniku građana. Ako je procenat rešenih pitanja preko 75%, onda u ovoj fazi konstituisanja funkcije Zaštitnika građana, to je vrlo visok procenat, štaviše, oni ima vrlo veliko postignuće. Poslanička grupa PUPS nalazi da je zadatak organa uprave svih nivoa, a pre svega ovog parlamenta, da se broj obraćanja Zaštitniku građana obavezno smanji i to tako što ćemo svi skupa učiniti ono što je potrebno da se održe najpre sistemi socijalne, penzijske i zdravstvene zaštite koji su na prvom i najvažnijem mestu i pod velikim pritiskom svih građana Srbije, ali i sva druga prava građana. Svesni smo da se i broj sadržine pritužbi prema Zaštitniku građana stalno povećava i zaoštrava. Sigurno je da postoji jedan stepen izostanaka delotvorne zaštite i kod ostvarivanja socijalnih prava i svih drugih prva. Pravo na suđenje u razumnom roku, pravo na mirno uživanje imovine, pravo na poštovanje dostojanstva, ljudskih i građanskih sloboda od strane administracije na vlasti, kao i pravo na njen odgovoran rad su sigurno najčešće uzrok obraćanja Zaštitniku građana. Svakako da svi moramo biti svesni činjenice da Parlament RS razmatra Izveštaj Zaštitnika građana i da kao i on nema veliki izbor pravnih lekova kojima bi se odmah i neodložno ispostavila daleko bolja i kvalitetnija zaštita prava i sloboda građana. Pored toga, po izveštaju Fridom Hausa za 2011. godinu, svrstani smo u gornji deo svetske lestvice u pogledu poštovanja građanskih i političkih prava, što je za svaku pohvalu. Sad imamo demokratski režim u kome građani mogu na slobodnim izborima koristiti sva svoja politička i građanska prava. U tom smislu, Parlament je dao ključni doprinos u usvajanju Zakona o udruženjima građana, Zakona o izborima, Zakona o blanko ostavkama itd. Poslanička grupa PUPS smatra da je Zaštitnik građana obavio ogroman posao u svim oblastima njegove nadležnosti, delatnosti i odgovornosti i da rezultati njegovog rada nisu proizvod samo evropskih direktiva, već je njegov rad i rad njegovih saradnika rezultat preuređenja našeg društva i zajednice i rezultat njegovog ličnog doprinosa. Svesni smo činjenice da je uvođenjem Zaštitnika građana stvorena značajnija i bolja društvena klima za rad, ne samo Zaštitniku građana, nego i celokupnog civilnog, građanskog i javnog društvenog sektora. Ovaj saziv Skupštine dao je, i to je nesporno, mnogo bolji zakonski okvir za rad i nevladinog sektora, a posebno za rad Zaštitnika građana. Evidentno je, zalaganjem Zaštitnika građana, ali i organa uprave, kao i velikim zalaganjem civilnog sektora nevladinih organizacija stvoreni su mnogo bolji položaj u medijima za razliku od ranijih godina. Međutim, bolja društvena klima, bolji zakonski okviri i bolji položaj u medijima još nisu dovoljni da se postigne maksimalni autoritet Zaštitnika građana, kako bi se sačuvale sve zaštićene vrednosti nacije, nacionalnih manjina, vera, porodice i ličnosti. Poslanička grupa PUPS će učiniti sve da kao participant vlasti ojača ulogu Zaštitnika građana do nivoa apsolutnog i odgovornog autoriteta sa višim nivoima ovlašćenja nego do sada i sa motivacijom - bezbedni građani u bezbednoj Srbiji. U nastojanju, ali i u potrebi da ovaj izveštaj bude zaista sveobuhvatan i da isti odgovori svim standardima ostvarivanja zaštite prava i slobode građana, neophodno je napraviti jasnu diletacionu liniju razdvajanja, odgovornosti zakonodavne i parlamentarne vlasti i donošenje zakona pravila i propisa iz ove oblasti i izvršnih i sudskih vlasti koje iste treba da primene. Sigurno ćemo se svi složiti da je i dalje neophodna edukacija i parlamentaraca i predstavnika organa uprave raznih ministarstva i predstavnika pravosuđa koji kroz podelu bilo kog stepena i oblika vlasti moraju najpre ispoštovati tu liniju razdvajanja po stepenu odgovornosti, po stepenu ovlašćenja, ali i po stepenu nadležnosti i političke moći kojom raspolažu. Svi oni zajedno sa Zaštitnikom građana svakodnevno se moraju suprotstaviti svim vrstama brutalnog nepoštovanja zakona. Mislim da smo mi i kao stranka i kao poslanička grupa u tom smislu iskazali maksimalnu spremnost u interesu ostvarivanja zaštite prava i sloboda građana u Srbiji. Pre svega, ogromnim zalaganjem na očuvanju sistema penzijskog i invalidskog osiguranja i njegovoj daljoj reformi, socijalnim sistemima naše zemlje, ali i u svim drugima od pravosudnog do obrazovnog. Izveštaj Zaštitnika građana za 2010. godinu je sveobuhvatan i temeljan dokument koji obaveštava javnost, Narodnu skupštinu, državne organe i nevladin sektor o ukupnom stanju ljudskih i manjinskih prava u Republici Srbiji, i ne samo o stanju, nego i o kvalitetu ostvarivanja prava građana pred organima i organizacijama koje imaju nadležnosti, državnu, političku i sudsku moć i koji primenjuju sve propise koji su na snazi u Republici Srbiji. Izveštaj je uspeo da predstavi sve najznačajnije aspekte u ostvarivanju funkcije Zaštitnika građana i sve to u skladu sa načelom odgovornosti za obavljanje javnih poslova. Međutim, izveštaj je istovremeno i ukazao na neophodne potrebe promena u radu javnog sektora, kojima bi se unapredilo ostvarivanje ljudskih i manjinskih sloboda i prava, a sve bi to moralo da doprinese kvalitetnijem odnosu koji se uspostavlja između građana i organa vlasti. Poslanička grupa PUPS nije srećna zbog toga što se 8.500 građana obratilo Zaštitniku građana i što je podnelo preko 2.600 formalnih pritužbi, uz veliki broj pokrenutih postupaka kontrole zakonitosti i pravilnosti rada organa javne uprave. To znači da Zaštitnik građana i njegov tim imaju ogroman posao i da neke stvari ne funkcionišu kako je potrebno, a svi bi bili srećni kada se niko ne bi obraćao Zaštitniku građana jer bismo se tada svi nalazili u potpuno pravnoj zaštiti. Slažemo se sa činjenicom da su promene potrebe i u shvatanjima javne upraveu obavljanju poslova i zadataka koji su im povereni, ali i u edukaciji građana na preciznosti u zahtevanim rešenjima po bilo kom pitanju i zaštite građanskih prava i sloboda. U izveštajnom perioduizneti su podaci o odnosu građana i javne uprave u svim oblastima života i rada. Pitanja građanskih i političkih prava nameću popravku Zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju, dok je Zakon o udruženjima građana u najvećoj meri dao odgovore na niz otvorenih pitanja koja su ranije bila otvorena u ovoj oblasti. Velika grupa pitanja iz ovog izveštaja vezana je za zaštitu prava na pravično suđenje i na reformu sudstva. Slažemo se sa Zaštitnikom građana u stavu da upravo u ovoj oblasti ne sme biti slabosti u ostvarivanju prava na pravično suđenje, jer bez njega dolazi do urušavanja ostvarivanja svih drugih prava građana, koja više nemaju gde da se zaštite osim na sudu. Uz to pravo Ombudsman pravilno uočava da sada imamo i novi problem, a to je izvršenje sudske odluke, odnosno ostvarivanje prava utvrđenog pred sudom. Velika reforma pravosuđa nije odmah dala očekivane rezultate i tu Zaštitnik građana sa pravom reaguje i zahteva doslednost u ovoj najvažnijoj društveno-državnoj stvari, odnosno akciji. Zaštitnik građana je sa pravom ukazivao na sve nedostatke u vladavini prava, kao i na nedostatke u poštovanju ljudskih i manjinskih prava. Osnovni zadatak i posao jeste da Zaštitnik građana javno ukaže na te nedostatke. Poslanička grupa PUPS je u okviru svojih mogućnosti i nadležnosti odmah po ukazivanju reagovala na te nedostatke, a pre svega na pitanja blanko ostavki, pitanja restitucije, na nedovoljan kapacitet i nedovoljnu koordinaciju administracije. Posebno smo reagovali na sva ukazivanja Zaštitnika građana na diskriminaciju ranjivih grupa, na izvesne nedostatke medijskih sloboda, ali i na sve korekcije međunarodnih javnih organa koje su se odnosile na kontrolnu funkciju parlamenta u društvu i državi. U postupku donošenja Zakona o elektronskim komunikacijama i Zakona o vojnim službama bezbednosti, te Zakona o Narodnoj skupštini, podržali smo svu argumentaciju koju je Zaštitnik građana iznosio u javnosti radi zaštite prava na privatnost, kao i zaštite procedura propisanih u ovim oblastima. Možda smo u oblasti utvrđivanja slobode mišljenja i izražavanja imali primedbe prilikom uvođenja ove oblasti u formalne okvire neophodne za razvoj slobodnog mišljenja i slobodnog istraživanja u našoj zemlji. Nama nisu smetali stavovi i preporuke Zaštitnike građana, već opravdan strah od zloupotrebe sredstava elektronskih medija kroz razne blogove, forume i sajtove, preko kojih se nekažnjeno plasiraju neistine, klevete i vrši zloupotreba prava na slobodu mišljenja i izražavanja onog koji je neformalno i formalno napadnut, a ne može da se brani iznošenjem kontra-argumenata. Sigurni smo da se svi moraju složiti da ovo rade i pojedini elektronski mediji, ali i drugi, gde je često nemoguće utvrditi autora i odgovornost za iznesene neistine, klevete ili uvrede. Poslanička grupa PUPS smatra da je ogroman doprinos Zaštitnik građana dao na utemeljenju medijskih sloboda i sloboda govora svojim pravovremenim reakcijama u javnosti. S druge strane, odgovornost za medijske slobode i slobodu govora pred organima javne vlasti imaju i sami mediji. Često se ne poštuje novinarska etika, niti legitimna prava i kompletna istina o onima o kojima mediji izveštavaju pre nego što ispoštuju pretpostavku nevinosti i koji takve javne ličnosti žrtvuju zbog većeg tiraža ili veće gledanosti. Zaštitnik građana je sa pravom reagovao i javno upozorio da se na ovakav način nesvesno povećavaju individualna i društvena tolerancija prema kriminalcima, prema zločinu i prema zločincima. Svi skupa moramo učiniti sve da se sa takvim prikazivanjem nemorala, kriminala i zločina odlučno odbaci novi model ponašanja koji privlači veliku pažnju, a ne stvara još jaču negaciju takvog ponašanja, već stvara negaciju univerzalnih vrednosti na kojima se zasniva ljudsko društvo i ljudsko pravo. Poslanička grupa PUPS će učiniti sve da zajedno sa odgovornim organima države i društva zaštiti makar minimum dostojanstva građana i učiniće sve da se zaštite vrednosti koje je naš Ustav svrstao u model i moral demokratskog društva, duboko suprotstavljenog daljoj komercijalizaciji svega što nas okružuje. Poslanička grupa PUPS je jasno iznela stav da će podržati sve aktivnosti Zaštitnika građana na sprečavanju daljeg odlaganja donošenja zakona o restituciji, radi prestanka kršenja imovinskih prava i elementarnih zakona o povraćaju imovine prethodnim vlasnicima. Više se ne može tvrditi da Srbija ima nedostatak političke odlučnosti da se restitucija izvrši, a pogotovo ne da ne postoje kapaciteti za sve radnje sprovođenja restitucije na pravilan i efikasan način. Naša stranka pružiće neophodnu logističku i političku podršku, ne samo u donošenju ovog važnog zakona, nego i u njegovoj daljoj primeni. Držeći da je neophodno vratiti 36.000 poljoprivrednog zemljišta, 80.000 šumskog zemljišta, 3.700 građevinskog zemljišta, te 3.000 zgrada itd, jasno je da je naš veliki interes, ali i velika odgovornost da pružimo maksimalnu podršku primeni ovog zakona, kako bi se očuvala sva ljudska prava i sprečio veliki broj trauma koji bi nastao tom prilikom. Izveštaj Zaštitnika građana obuhvatio je i iscrpno dao pregled izvršenih aktivnosti u oblasti zaštite socijalnih i ekonomskih prava, sa posebnim osvrtom na kršenje prava iz radnog odnosa, na zloupotrebe dopunskog rada u zdravstvu i na rešavanje prava izbeglica i raseljenih lica. U oblasti socijalnih i ekonomskih prava, naša poslanička grupa iskazala je visoku političku odgovornost na sistemu rešavanja socijalnih i ekonomskih prava, praktično je bila prvostepeni organ za rešavanje velikog broja teških ljudskih i sudbonosnih pitanja. Ocena o našim aktivnostima, načinu rešavanja velikog broja problema data je u samom izveštaju, ali u mnogim izveštajima pojedinac je grupa čija su socijalno-ekonomska prava zaštićena. Nama je posebno važno što je Zaštitnik građana uspeoda u oblasti penzionog i invalidskog osiguranja spreči kršenje principa dobre uprave, spreči principe. Nije veliki broj od 184 građanina koji su podneli pritužbe na rad Republičkog fonda PIO, ako se ima u vidu da je Zaštitnik građana uspešno okončao 47 postupaka, dok su u 27 slučajeva građani ostvarili svoja prava. Ovo je izuzetno mali broj i on je nama pokazatelje određenih nepravilnosti u sprovođenju principa dobre uprave u oblasti PIO. Najpre je uočeno kod pojedinih predmeta nepravedno dugo trajanje postupaka pred prvostepenim i drugostepenim organima Fonda, napominjem da se radi o samo jednoj filijali i da je prigovor Zaštitnika građana uspešno otklonjen, neažurno vođenje matične evidencije, kao pojava prisutna u pojedinim delovima organa koji treba da poseduju urednu dokumentaciju. Međutim, poznato je kako su sva društvena, politička i ekonomska zbivanja prošla ovim prostorima i ostavila niz negativnih pojava, pa i ovu pojavu. Po delovanju Zaštitnika građana izvršeno je ažuriranje vođenja matične evidencije u predmetima, gde je to bilo moguće, odnosno da je sačuvana i pronađena evidencija. Postoji uočen problem nedostataka pojedinih akata koji su neophodna radi rešavanja prava i obaveza građana, na koje Zaštitnik građana sa pravom ukazuje. Akta ne sadrže sve zakone o propisane elemente, a to posle izazove birokratsku radnju stavljanja van snage zahteva dok se ne obezbede potrebna dokumenta. Period čekanja na korekciju rešenja sa dovoljnim brojem zakonom propisanih elemenata je ponekad dugačak, ponekad kratak, ali nije samo u rukama nadležnog organa Republičkog organa PIO. Zaštitnik građana s pravom reaguje kada se ne pruži potrebna pomoć nekoj stranci. Kad god je Zaštitnik građana ukazao na ovakve slučajeve, organi uprave su relativno brzo reagovali, kako bi se sprečilo dodatno otežavanje položaja nekog neukog građanina. Zaštitnik građana s pravom konstatuje u ovom izveštaju da postoje ne samo pojedinačni problemi zaštitne prava građana, već postoje i opšti problemi vezani za isplate grupama i kategorijama građana, kao što je isplata penzija za građane Srbije koji su penziju stekli u inostranstvu, i to u najvećoj meri u bivšim republikama SFRJ, kao što su Slovenija, BiH, Hrvatska, Makedonija i Crna Gora, zatim, problemi vojnih lica predstavnika firmi u drugim državama itd. Zaštita prava ovih građana rešava se na nivou Republike i međudržavnih odnosa. Zaštitnik građana je svojim izveštajem posebno obradio rad organa uprave, uz obradu prava na dobru upravu, na kodekse dobre uprave, reformu državne uprave, legalizaciju itd. Poslanička grupa PUPS smatra da je Zaštitnik građana dao iscrpnu analizu poštovanja prava deteta, zaštite prava pripadnika nacionalnih manjina, kao i pravo osoba sa invaliditetom, prava iz rodne ravnopravnosti, prava građana lišenih slobode, ali i ocenu o položaju organizacija civilnog društva. Poslanička grupa PUPS u celosti prihvata Godišnji izveštaj Zaštitnika građana, uz opšte konstataciju, da je evidentan veliki napredak u zaštiti ljudskih prava u svim oblastima, iz njegove nadležnosti, da je njegova uloga značajno ojačana u našem društvu, ali i da su ovlašćenja nedovoljna, kao i to da je država i društvo sada stvorilo bolju klimu za njegovo delovanje, da on sada ima bolji zakonski okvir i bolji položaj u medijima, čime je njegov autoritet zasnivamo na izvršenom, zasnivamo na postignutim rezultatima i na ličnoj hrabrosti i sposobnosti, dasa svojim timom stane u odbranu garantovanih ljudskih prava građana u našoj zemlji. Poslanička grupa PUPS smatra da ovakav izveštaj od parlamenta i od izvršne vlasti, do sudske vlasti zahteva još veću odgovornost i još veću aktivnost na poboljšanju položaja građana u odnosu na organe uprave svih nivoa. U tom smislu, Skupština mora da u svoj Poslovnik unese odredbe o saradnji sa Zaštitnikom građana i drugim nezavisnim kontrolnim organima. Skupština će u narednom periodu morati da obezbedi propise, uredbe, direktive kako bi se saradnja sa Zaštitnikom građana uvela u kodeks dobre uprave izmenom člana 50. Zakona o kulturi, uz poštovanje principa nacionalnog sastava i ravnopravnosti prilikom zapošljavanja, u stvaranju uslova za učešće Zaštitnika građana u donošenju budžeta, u stvaranju uslova za efikasnu zaštitu organizacije civilnog društva. Poslanička grupa PUPS smatra da pored parlamentarne vlasti i izvršna vlast, odnosno Vlada mora da stvori uslove za bolji okvir za delovanje Zaštitnika građana…
Hvala, dvadeset minuta. Zahvaljujem. Pre nego što dam reč sledećem prijavljenom ovlašćenom predstavniku narodnom poslaniku Željku Ivanjiju, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova i da ćemo u toku današnjeg radnog dana početi i pretres u pojedinostima o Predlogu izmena i dopuna Zakona o izboru lokalnih odbornika, ali da nećemo raditi duže od 19,30 - 19,45, u zavisnosti od tempa rasprave i onda ćemo pretres u pojedinostima, odnosno raspravom o amandmanima nastaviti sutra. Narodni poslanik Željko Ivanji ima reč.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, uvaženi zaštitniče građana, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam se upoznao sa vašim izveštajem, mogu da kažem da sam zadovoljan sa istim, zadovoljan sam sa konceptom izveštaja, ali svakako da u njemu stoje ozbiljne primedbe ili ozbiljna zapažanja na koja moramo reagovati, ne samo kao institucija, već kao društvo. Naravno da je na neki način lakše menjati institucije ili imati zakonodavnu aktivnost koja je izražena ovde u Srbiji, koja je pojačana, ali do promene samog društva, odnosno uvođenje u pravi sistem vrednosti potrebno je da protekne vreme. Toga smo svi svesni. U svakom slučaju, po pitanju otvaranja određenih pitanja koja se tiču ljudskih prava, sigurno da postoji određeni pomak. Neka pitanja u prošlosti nisu ni smela da budu otvorena, sada su otvorena, imamo reakciju jednog dela društva, ali svakako da država mora da reaguje kada su manjinska prava, manjinskih grupa, nacionalnih manjina ugrožena, mora država da reaguje sa setom primene zakona, odnosno reakcijom prema onima koji su izvršili inkriminisana krivična dela. Takođe, možemo videti u ovom izveštaju da postoji deficitna institucija, ali da postoji snaga pojedinca, koja se vidi i u izveštajima, ne samo vašim, već i izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, kao i Poverenika za dostupnost informacija od javnog značaja. Dakle, ono što sam oduvek tvrdio, nije dovoljno imati instituciju koja je utvrđena zakonom, koja je normirana, čija su prava definisana, već moramo imati jake pojedince koji su spremni da otvoreno govore, javno govore o određenim temama, bez ikakvog uskraćivanja. Može se reći danas da to u Srbiji predstavlja hrabrost. Na tome sam zahvalan i vama, kao i drugim poverenicima. Što se tiče određenih elemenata ovog izveštaja, svakako da ono što mene interesuje jeste zaštita ravnopravnosti, odnosno zabrana svakog oblika diskriminacije. Uvek mi je u mislima ona rečenica iz Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima: "Sva ljudska bića rađaju se slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima". Međutim, ono što je, nažalost, ne samo trend u Srbiji, već se može reći i svetski trend, mi nismo daleko odmakli u poštovanju i doslednoj primeni ove deklaracije. Nama je potrebna borba protiv diskriminacije u koju moramo da budemo uključeni svi, to je jasno. Zašto je to važno, pogotovo u Srbiji? Zato što je, recimo, Romima bilo zabranjeno kupanje na bazenu zato što su Romi, zato što je taksista odbio da preveze staricu koja se otežano kreće, jer gubi vreme pomažući joj da uđe u vozilo, zato što je ženi, pre nego što je zasnovala radni odnos, poslodavac usmeno preporučio da ne zatrudni u naredne dve godine. Dakle, to je pitanje koje posebno želim da apostrofiram, imajući u vidu da su do mene došle određene indicije ali, nažalost, ne postoji dokaz, izgleda ne postoji spremnost da se o tome javno ili vama neko obrati, imajući u vidu da čak postoje indicije da postoji pismeni sporazumi između poslodavca i žena koje zaključuju radni odnos. Takođe nam je potrebno zato što je vlasnik jednog restorana zabranio pristup osobi sa invaliditetom zato što, kako on kaže, ostali gosti će se nelagodno osećati u njenom prisustvu – zato nam je potrebna dosledna zaštita ljudskih prava i zato nam je potrebna borba protiv diskriminacije. Jer, moj životni moto je taj da je biti drugačiji pravo pojedinca, a obaveza većine je da različitost poštuje, da je prihvata kao činjenicu. I ne samo to, nego i da posveti posebnu i potrebnu pažnju takvoj osobi. Slobode na papiru su potpuno bezvredne ukoliko država ne može ili neće da zaštiti ljude kojima se preti kada oni žele da ostvare svoje slobode. Tačno je da imamo različitu ulogu medija, kao što je tačno da postoje različiti komentari i tačno je da se putem blogova iznose različite neistine. Naravno, i to je, na neki način, tekovina demokratije, ali svakako postoji obaveza državnih organa da procesuiraju ta krivična dela gde se ona pojave. Svakako da uvek treba govoriti slobodno, hrabro i jasno i da treba zastupati svoj stav. Ukoliko, recimo, na nekom forumu neko meni kaže, kao ovih dana, idi u Mađarsku pa tamo pričaj o tome, aludirajući na moje poreklo, moj odgovor je glasio – da, i da odem tamo, ja bih opet govorio o Srbiji jer sam Srbin i želim da mi deca ovde žive. Međutim, ima takvih primera na stotine, na hiljade i naravno, svuda gde postoji diskriminacija treba reagovati. Upravo zato se i posvećujem jednom poglavlju koji se tiče zaštite prava na pravično suđenje i reformu sudstva. Naravno, nama je potrebna, na neki način, mogu slobodno reći i reforma državnog tužilaštva. Jer, primećujem da tužilaštvo ne reaguje adekvatno na pojavu određenih krivičnih dela na koje je obavezno da reaguje po službenoj dužnosti. To je bio deficit u ranijim slučajevima, to nam je opšte poznato. Ono što je važno i neophodno je obezbediti edukaciju sudija u oblasti ljudskih prava, takođe javnih tužilaca, advokata. Vi ste to pravilno apostrofirali u vašem izveštaju. Takođe, u poštovanju ljudskih prava i u oblasti zaštite od diskriminacije, koji će im pomoći da oni razumeju suštinu i posledice pojedinih vidova diskriminacije, kako se ne bi dogodilo da ne postupaju po krivičnim prijavama ili da dopuste da u izrekama presuda nasilnike karakterišu kao karakterne mlade ljude, što predstavlja valjda po njima olakšavajuću okolnost za krivično delo nanošenja teške telesne povrede. To je bio slučaj sa kamermanom jedne televizije, gde je u izreci sudija rekao – radi se o karakternom mladiću. Voleo bih da neki put ne čujem ili ne pročitam nešto na forumima ili ne čujem neku izreku sudija, jer ukoliko takvog čoveka koga je presudom osudio na neku kaznu za koju mogu da kažem da je smešna, to je moje pravo kao narodnog poslanika, a o tome ću malo kasnije, svakako da bar u izreci ne mora da kvalifikuje tog čoveka, mladog prestupnika, nažalost mladog prestupnika, kao karakternog mladića. Upravo kroz vaš izveštaj možemo kao na skeneru videti stanje našeg društva. Moramo unaprediti svaki oblik dejstva na štetne posledice u društvu koje mogu dovesti prvenstveno do diskriminacije. Problem je takođe da prečesto se i državni organi prema građanima ponašaju potpuno bahato. Građanin na kraju biva frustriran nepostupanjem državnih organa, a što se tiče prava na pravično suđenje i pravo na suđenje u razumnom roku, mogu da kažem da zaista to predstavlja veliki problem za Srbiju, imajući u vidu da će Sud za ljudska prava u Strazburu sigurno reagovati na činjenicu da ovde sudski postupci traju više godina, ne više nego čak i desetine godina. Kada govorimo o frustriranom građaninu, imate tešku situaciju za jedno društvo da građanin faktički, ako uzmemo u obzir teoriju društvenog ugovora, raskida na neki način ugovor sa državom i postupa na način na koji on misli da je pravilno. Šta imamo kao posledicu? Da žena koja je frustrirana dugim trajanjem sudskog postupka sa sekirom razbija stakla na sudu i sa kafkom na usnama. To je zapravo tragedija našeg društva, reakcija građanina koji u nemoći postupa, ali opet sa kafkom na usnama i obračunava se sa državom. Što se tiče prava na privatnost, upravo to pravo je često kršeno u Srbiji. To je posledica tradicionalne zatvorenosti sistema, bilo da su u pitanju javna preduzeća, bilo da su u pitanju bezbednosne službe, najčešće. Kod javnih preduzeća je to posledica njihovog monopolskog položaja. To je samovoljnost, samodovoljnost i osilni način ponašanja. Što se tiče podataka o ličnosti, o tome smo govorili kada je bio Poverenik za informacije od javnog značaja. Znamo šta se dešavalo sa zloupotrebom snimaka do kojih se došlo video nadzorom. Pravilno ste apostrofirali problem video nadzora koji inače apostrofira i Savet Evrope svojim rezolucijama često kao nedopušteni upliv u privatnost građanina. Ono što je važno, takođe želim da vam skrenem pažnju na to, to je pitanje, a vi ste takođe primetili, međutim, ovo je važno. Po pitanju postupanja BIA smatram da BIA na neki način često pogrešno tumačeći podzakonske akte postupa u pribavljanju podataka o ličnosti. Tako postoji i neka čuvena uredba o bezbednosti Skupštine, ne znam tačno kako se zove, vi ćete to proveriti, gde iz te uredbe BIA crpi podatke o nekome da li je podoban za vršenje određene funkcije, što je po meni nedopustivo i smatram da je to potpuno široko tumačenje nedopustivo, te uredbe. Što se tiče medijskih sloboda, tu želim da apostrofiram nešto što niste naveli u izveštaju, a mislim da treba time da se pohvalite. To je tumačenje čuvenog člana 336a. Krivičnog zakonika, nedozvoljeno javno komentarisanje sudskih postupaka. Prihvatam na sebe grešku da sam glasao za taj član zakona, imajući u vidu da smatram da je on nedopustiv. To je moje pravo. Vaša konstatacija da ćete se zauzeti za svaki medij koji bude procesuiran po ovoj tački Krivičnog zakonika je potpuno ispravna, imajući u vidu da sam i ja postao u međuvremenu žrtva tog člana jer me je Bogoljub Karić tužio za javno komentarisanje sudskih postupaka, zato što sam rekao da nije u redu da čovek beži od pravosudnih organa ove zemlje i da je nedopustivo sudski postupak ili privođenje tog čoveka ili procesuiranje po krivičnim prijavama, koje su još 2005. godine podnete i trajanje do podnošenja, podizanja optužnice je nedopustivo. Da li je neko bio motivisan političkim razlozima ili ne, to je druga priča, ali posledica tog čuvenog člana 336a. je tužba Bogoljuba Karića protiv mene. U tužilaštvu sam prezentovao stavove Evropskog suda za ljudska prava i SE po pitanju slobode javnog nastupa, bio on medijski, bilo da je učinjen od strane medija ili od strane narodnih poslanika, jer Sud za ljudska prava smatra da to na neki način predstavlja kontrolu sudske funkcije, što zaista smatram da je potpuno tačno i da ne možete možda komentarisati sam tok postupka, ali načelno niko ne može da mi zabrani da kažem da smatram da je neka presuda nedopustiva. To je moj stav. Neko može da ga uzme zdravo za gotovo, neko ne mora, ali imam pravo to da kažem u vršenju svoje poslaničke funkcije. Takođe, što se tiče kršenja prava iz radnog odnosa, želim da napomenem da smo i tu uradili dosta po pitanju i mobinga i zaštite od mobinga. Međutim, pitanje je da li će to zaživeti i da li opet imamo pojedince koji su spremni da izguraju tu stvar do kraja, odnosno da li ćemo imati toliko hrabrog građanina koji će, a videli smo da takvih slučajeva ima, zahvaljujući medijima, ipak otvoreno govoriti o mobingu koji postoji u nekim radnim organizacijama. Što se tiče uprave, to je apsolutno tačno. Vi ste rekli sve o tome. Činjenica je i moja najbolja definicija korupcije do koje sam došao, pročitao sam je pre neki dan u novinama, šef kancelarije Svetske banke kaže da što više ima pečata ima više šansi za korupciju. Često se pogrešno percipira Skupština kao mesto gde je moguće korumpirati nekoga, a sa druge strane se ponižava Skupština kao deficitarno mesto na kome se ne donose nikakve odluke. Korupcija se zapravo krije u državnim organima i to je jasno. Čim imate više službenika koji odlučuju o upravnom postupku, o vašem rešenju, imate šansu za korupciju. To je situacija čak i u javnim preduzećima gde imate upravni postupak, npr, dodela pretplatničkog broja u "Telekomu Srbije". Potpuno je jasno da postoje situacije gde morate imati vezu da bi ste došli do običnog telefonskog broja. To je posledica tog monopolskog položaja o kome govorim i o kome sam govorio na početku. Ono što je takođe važno i sa čime završavam je pitanje koje nije dovoljno apostrofirano, jeste u izveštaju ali ne u Srbiji, to je pitanje lica sa mentalnim poremećajem. Ono što ovoj skupštini predstoji to je donošenje zakona o mentalnom zdravlju, kako bi se osobe sa invaliditetom odnosno lica za mentalnim poremećajem izdvojile od lica sa invaliditetom kao posebna grupa ljudi i građana ove zemlje, imajući u vidu da tu postoje velike zloupotrebe kako sa njima, tako i u postupanju prema njima. Imali smo slučaj direktora jedne ustanove koji je rekao – eto, želite Evropu, da je bilo rešetaka ne bi štićenik bacio drugog štićenika kroz prozor, da je to bilo lepo obezbeđeno sa rešetkama, da je lepo bio vezan lisicama onda bi mogao slobodno da zapali cigaru napolju, da je popuši, da pogleda teniski meč ili ne znam šta drugo i time je problem rešen. Međutim, problem se rešava na drugi način, imajući u vidu da postoji nešto što su pozitivne norme kojima se upravo rezolucijama i deklaracijama, između ostalog i Saveta Evrope, normira ponašanje prema takvim licima, odnosno to predstavlja tekovinu civilizacije. Upravo, imajući u vidu da idemo ka toj civilizaciji, smatram da je neophodno da svaki organa ili stuba državne vlasti, zajedno sa poverenicima, menjamo svakog dana ovu našu zemlju ka boljem, ka tolerantnijem društvu koje će dovesti do toga da Srbije ne samo da uđe u Evropu nego da se vrati na one evropske vrednosti na kojima je stala u nekom davnom ranijem periodu. Hvala.
Iskorišćeno je 16 minuta i 50 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine zaštitniče građana, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću nešto o izveštaju koji je danas pred nama i moram da podsetim na nekoliko stvari koje su važne da vas podsetim. Godine 2005. je prvi put Zaštitnik građana uveden kao institut u pravni sistem Republike Srbije i to u vreme istinski i prave i jedine demokratske vlade Vojislava Koštunice. Da podsetim, tada je donet Zakon o Zaštitniku građana koji je pomenut institut prepoznao kao nezavisni i samostalni državni organ koga je kasnije potvrdio i Ustav, a koga bira Skupština, a koji odgovara Skupštini. Zaštitnik građana deluje u okviru Ustava, zakona, drugih propisa i opštih akata na osnovu ratifikovanih međunarodnih ugovora i opšte prihvaćenih pravila međunarodnog prava koji se tako prilično selektivno primenjuju kada je u pitanju Srbija, da ne pominjem ovaj poslednji slučaj kada su pokušali da našu kulturnu baštinu pripoje nekom drugom. Zaštitnik građana kontroliše rad organa državne i javne uprave i to u oblasti koje se tiču prava, sloboda i interesa građana i one koje su zasnovane na Ustavu i zakonu. Zato je vrlo važno da znamo da se ovaj izveštaj koji je pred nama, koji pokušavam da pronađem, jeste izveštaj o tome kako izgleda stanje prava, sloboda i interesa građana u ovoj zemlji. Čini mi se da je preko 150 strana teksta. Ovo je četvrti izveštaj. Podnet je 15. marta. Nije išao po hitnoj proceduri u ovoj Narodnoj skupštini, a trebalo bi jer sve ovo što dobijamo u ovom izveštaju kao materijal vrlo nam je važno nama koji se bavimopolitikom i znamo šta treba da radimo i građanima da znaju dokle smo stigli na tom neverovatnom putu uspeha i lovorika, kako se vlast hvali. Zaštitnik građana ima pravo da predlaže zakone i izmene i dopune zakona. Nismo imali previše prilike da o tome govorimo ovde i da vidimo takve zakone. Zamoliću gospodina Jankovića da nam kaže šta se dešava sa Zakonom o zaštiti prava deteta. Koliko imam informaciju, ovo je jedina oblast i jedini državni organ koji hoće da radi ovakav zakon, što je za pohvalu, jer je očigledno da taj zakon vlast ne interesuje previše. Imam saznanje da se taj zakon piše. Dokle se stiglo sa njim i šta se sa njim radi, to je vrlo važno da znamo. Ono što je takođe iz ovog izveštaja vidljivo, to je da Zaštitnik građana nije imao stalno mesto boravka i rada nego se seljakao od nemila do netraga, da takođe nije imao formiranu službu jako dugo, što je takođe nedostatak i što se takođe može podrazumevati kao vid opstrukcije vlasti prema izuzetno važnom nezavisnom telu koje i te kako treba da bude regulatorno, odnosno treba da govori na te stvari koje mi kao političari ne vidimo na najbolji mogući način. To je vrlo jasan signal građanima a bogami i nama kako se vlast odnosi prema onom ko treba da štiti prava, slobode i interese građana. Jedan od primera kako vlast to najbolje radi jeste i to što, kada je donet budžet za 2010. godinu, bez saglasnosti Zaštitnika građana, a zakon kaže da mora uz njegovu saglasnost, budžet za ovo nezavisno regulatorno telo je zapravo smanjen. Ovde u parlamentu smo imali prilike da vrlo često vidimo amandmane koje Zaštitnik građana šalje na zakone koji se nalaze u proceduri, koji su na dnevnom redu Skupštine. Vidim vrlo često da se moje kolege iz vladajućih stranaka čude i vrlo često objašnjavaju te amandmane koji su vrlo jasni. Takođe sam bila prisutna na poslednjoj sednici kada se o Zakonu o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja iščuđavao ministar koji nije znao ni da postoji takav stav Zaštitnika građana. Molim da Zaštitnik građana piše veće članke u novinama, pošto se ministri informišu u novinama i da nam objasni na koji način su amandmani koji su trebali da stignu na zakon, koji očigledno krši prava dece u ovoj zemlji, nisu stigli, zbog čega nismo imali prilike da donesemo zakon kakav treba da bude. Drugi zakoni su bolje prošli. Imali smo zakon o vojnim službama, Zakon o elektronskim komunikacijama, recimo, gde su stigli amandmani, gde je predlog zakona bitno povređivao prava građana na privatnost komunikacije i gde su se predstavnici vladajućih stranaka u ovom parlamentu upirali da objasne da to sa kim pričaš, koliko pričaš, odakle zoveš svog sagovornika ili on tebe nikako ne dolazi u domen privatnosti komunikacije nego su to statistički podaci i tom prilikom smo saznali neverovatno važne stvari, da nas službe bezbednosti ne prisluškuju, nego prikupljaju statističke podatke za Zavod za statistiku. Treba spomenuti da Ustav propisuje da se odredbi o ljudskim i manjinskim pravima tumače saglasno praksi međunarodnih institucija i kada su ovi zakoni u pitanju Evropski sud za ljudska prava je u više navrata vrlo eksplicitno izneo stav da zapravo to sa kim pričaš, koliko pričaš i kada ga zoveš stvar potpuno privatnosti komunikacije i nikako ne može i sve ono što prikupljaju operateri, to je stvar privatnosti komunikacije. Takođe, ovde moram da kažem nešto što je vrlo važno. Imala sam prilike i pročitala sam izveštaj koji nam je gospodin Janković uputio kada je izvršio kontrolu rada BIA, ali moram da postavim pitanje zašto taj izveštaj takođe nije bio na sednici Skupštine jer je očigledno da je to vrlo važno. Gospodin Janković je dao preporuke što se tiče zakonskih propisa, podzakonskih akata i procedura i bilo bi važno da smo taj izveštaj imali ovde pred sobom. Izveštaj je vrlo kompleksan. Zaista ne mogu da obuhvatim u ovih 20 minuta sve ono što bih jako želela da obuhvatim, pa ću nekoliko stvari koje su meni bile na prvi pogled vrlo zanimljive, obuhvatiti. Jedna od njih je sloboda medija. To je kategorija koja je obuhvaćena i definisana Ustavom, garantovana Ustavom. Odmah da pređem na zakon, na izmene i dopune Zakona o javnom informisanju koje su očigledno, kada su ovde u Skupštini donete, kršili pravo medija na slobodu. Na osnovu zahteva novinskih udruženja, gospodin Janković je tada podneo jednu proceduru Ustavnom sudu da se ispita ustavnost određenih normi iz samog zakona. Ustavni sud je odgovorio i taksativno naveo koje su te sve odredbe u kojima se krši sloboda medija. Uostalom, i predsednik Tadić se, odlazeći u inostranstvo, morao baviti ovom temom. On je tu pomagao gospodinu Jankoviću, kada se požalio da mu mediji baš nisu naklonjeni, njemu lično i vladajućim strankama. Gospodin Krstić i gospodin Šaper sada sve više moraju da pišu tekstove, a sve manje novinara hoće da ih potpiše. Tada, u inostranstvu on je uspeo da postigne jednu stvar. Efekat te žalbe je bio mnogo veći nego vaše pisanje amandmana, gospodine Jankoviću. Po hitnoj proceduri je smenjen urednik. Od tada novine pišu malo drugačije.Nadam se da će ovo stanje biti negde obuhvaćeno vašim izveštajem za 2011. godinu. Iz izveštaja vidimo i sledeću stvar, da se sve više građana žalilo Zaštitniku građana. Mada, vidim da ima stvari za koje on nije nadležan, ali ljudi u njemu vide nadu da će neke stvari u ovoj državi moći da im pomogne i da će hteti da se bavi njima. Zbog toga, stiže im sve veći broj pritužbi. Svaka druga žalba se odnosi na tzv. ćutanje administracije. Zatim, na pogrešnu primenu zakona, na sporost administracije. To je čuvena boljka, iako je administracija ogromna. Ono što je vrlo važno, neusklađenost procedura, neusklađenost procedura se kasnije navodi u nekim drugim stvarima i vrlo je važno da ih pomenemo. Ni jedan od zacrtanih ciljeva reforme državne uprave nije do kraja sproveden, prema izveštaju gospodina Jankovića. U mnogim segmentima, ta reforma zapravo nije ni početa. To kažem potpuno svesna toga, da ovde poslanici kada dođe ministar nadležan za to, gospodin Marković, priča neku drugu priču, ali sam i kao građanin koji je takođe pred nekim šalterima i pred nekim institucijama, dobijao svakakve odgovore ili nije dobijao odgovore po više od šest meseci. Svestan sam toga kako izgleda reforma državne uprave. Takođe, ovde jedan od ministar koji voli da nam priča kako je on neverovatno unapredio oblast za koju je zadužen, a to je ministar Dulić, kada je donet Zakon o legalizaciji i slične stvari, kada je u izveštaju postrofirano kada su otkriveni masovni propusti u sprovođenju postupaka legalizacije objekata, rušenja nelegalnih objekata i drugih postupaka u vezi sa ovim pitanjem. Još jedna oblast koja je vrlo zanimljiva za analizu je stanje rodne ravnopravnosti. Konačno, Srbija je donela ta sistemska dokumenta. Ali, ono što je izveštaju navedeno je to, da Srbija nema kapacitete za primenu ovih propisa, niti ima političke mere, niti ima političke volje, na kraju, krajeva da se oni donesu. To možemo da posmatramo kroz jedan tipičan primer – nasilje u porodici. Ne bih da pogrešim, ali mislim da je negde oko 20 žena ove godine ubijeno. Znači, najdrastičniji vid nasilja. Ubijeno, zato što između institucija koje je država napravila, nema komunikacije. To je očigledno, jer je ovde u izveštaju to takođe navedeno. Postoji velika slabost u razmeni informacija između institucija. Pretpostavke za rad službi, policija, zdravstvo, socijala, pravosuđe na lokalu ili ne postoje, ili se ne primenjuju dovoljno efikasno. Svi koji se tom temom bave na malo drugačiji način, to vide i to je jasno. Jesu napravljeni pomaci na bolje, ali je evidentno da nešto ne funkcioniše. Najviše ne funkcioniše saradnja između stubova koje je država napravila, i gde se donesu neki pristojni zakon, institucije se ojačaju, kapaciteti im se ojačaju. Očigledno je stanje da ne treba da budemo ni zadovoljni, niti da se samo hvališemo, nego da budemo vrlo realni. Ovo što ste ovde napisali je nešto čime zaista treba da se bavimo. Nadam se da će neko od naših kolega govoriti o tome. Ono što je još zanimljivo, to je da organi uprave često primenjuju stereotipe u rodnim odnosima. Oni smatraju da su stvari porodičnog nasilja stvari privatnosti. Mi smo zaista ovde u ovoj sali bili ubeđeni da to nije tako, da su se stvari drastično promenile. Na žalost, evidentno je da jesu. Zatim, da nedostaju jasno definisani postupci i mere, standardizovane procedure, već da je dato državnim službenicima da oni samoinicijativno vrlo široko primenjuju kad hoće koju proceduru prema konkretnom slučaju. To je opasna stvar, jer morate imati zaista vrlo iskusne i vrlo obrazovane državne stručnjake koji bi se time bavili na ovaj način. Mislim da je jako dobra preporuka da se te procedure potpuno standardizuju, da se mere daju vrlo konkretno i da se zna kada se i šta primenjuje. Ono što je takođe vrlo diskutabilno, Zaštitnik građana je u posebnom komentaru Komitetu za ljudska prava UN izrazio neslaganje sa stavom 47. Državnog izveštaja o sprovođenju Pakta o građanskim i političkim pravima. Inače, ovaj član 47, onih država koje pišu izveštaj, dakle, Srbija, napisala je da se u Srbiji dosledno sprovode svi propisi u oblasti rodne ravnopravnosti i da se dosledno primenjuje rodna ravnopravnost. Na osnovu istraživanja koja su rađena, na osnovu izveštaja koji je gospodin ombucmana napravio, pokazalo se da na svim nivoima država krši propise koje je sama donela. Odnosno, da na svim nivoima postoji diskriminacija žena. Najdrastičniji primer, mada nije najdrastičniji primer, jer postoje mnogo drastičniji, ali jedan od primera koji su bili u štampi eksploatisani je ono, kada je naša delegacija u Parlamentarnoj skupštini Savete Evrope ima potpuno muški sastav. Kada Vlada piše ovakve izveštaje u oblastima koje su vrlo proverljive, onda možemo misliti kakve tek izveštaje u oba pravca piše i predstavlja svojim građanima na način na koji to ne odgovara istini. Ono čime bih sada htela malo više da se pozabavim jeste zaštita prava deteta. To je oblast koja je vrlo važna. Moram da kažem da u Skupštini postoji Odbor za prava deteta koji dobro radi, koji razmatra i razmatrao je izveštaje i prošle godine, a koji se tiču prava deteta. Volela bih da o ovoj temi ozbiljnije razgovaramo. Zato vam postavljam pitanje tog zakona za koji znam da se pravi i volela bih da vi kažete nešto više o tom zakonu. Prema vašem izveštaju, najčešće primedbe, pritužbe se odnose na povredu prava na poštovanje najboljih interesa deteta. Ukupno je 165 slučajeva. Pravo na pravilan razvoj deteta – 107 slučajeva, zaštitu nasilja, zlostavljanje i zanemarivanje – 79 slučajeva, pravo na obrazovanje – 58 slučajeva. Moram da apostrofiram pitanje inkluzije, jer spadam u one koji smatraju da je moralo da se mnogo ozbiljnije pripremi, pre nego što se uđe u proces inkluzije, da se unese u zakon. Na žalost, deca su žrtve tog sistema, koji je očigledno napravljen prilično ad hok. Prilično se stvari menjaju onog trenutka kada se dogode. Mislim da su prevelike žrtve. Bilo koje dete da doživi traume tog tipa, prevelike su žrtve za to što smo mi neozbiljno ušli u sve to. I nastavnici imaju problema, jer nisu dobili obuku na vreme. Ne znamo da li defektolozi učestvuju u procesu ili ne učestvuju. Doduše, timovi se prave, ali je to sve onog trenutka kada se pojavi potreba. Trebalo je to raditi ozbiljnije. Ima jako mnogo primera koje navodite u kršenju prava na obrazovanje dece. Mislim da su ti primeri dovoljni svakom od nas poslanika da pročita takve primere i da zna da zakone koje donosimo, kada se primenjuju na terenu, imaju jako mnogo manjkavosti. Sledeća je stvar pravo na socijalnu zaštitu i na odgovarajući životni standard. To ne smem ni da pomenem, kada znam da 300.000 dece u ovom trenutku živi na granici ili ispod granice siromaštva. Ono na koga se žale su centri za socijalni rad, ustanove obrazovanja, Ministarstvo prosvete, pravosudni organi i lokalne samouprave. Moram da pomenem nešto što vi u svom izveštaju malo govorite o tome. Naravno, nemate direktnu nadležnost, ali bih vas zamolila da tu temu pokrenemo u javnosti, jer je vrlo važna. To je predstavljanje dece u medijima. Moram da kažem da je napravljeno jedno vrlo dobro istraživanje za UNICEF. Tema je bila dvadesetogodišnjica usvajanja Konvencije o pravima deteta. To je istraživanje koje je vodila dr Snježana Milivojević i zove se "Deca u medijskom ogledalu". Eskalirala je, 2009. godine, ta tema nasilja dece i nasilja nad decom i najviše je eksploatisana i najviše štete napravila, čini mi se. Iz istraživanja vidim da neke stvari koje sam smatrala da jesu, zaista jesu potvrđeni istraživačkim postupkom. Jedno od najdelikatnijih pitanja je način predstavljanja žrtve nasilja jer potpuno bez saosećanja i vrlo neprofesionalnim postupkom smo došli do toga da ponovo sekundarno viktimizira žrtvu, nepotrebno otkrivamo podatke o žrtvi, stavljamo tzv. zaštita identiteta deteta je, ne znam da li mogu da kažem reč skaradno, ali najviše bih volela da kažem tu reč, jer stavljanje onog crnog poveza preko očiju na isti način na koji se to radi kriminalcima je sekundarna viktimizacija žrtve i naravno da nije zaštita deteta, nego je upravo suprotno, upravo je najružniji način zaštite, ko bojagi zaštite. Naravno, u medijima se vrlo često otkriva identitet deteta vrlo posredno, znači daju izjave mame, tate, rođaci, opisuje se situacija, opisuje se mesto gde se to dogodilo, što je naravno isto tako strašno. Primećujemo sve više, vidim i na drugim medijima, ne samo u novinama, da se zaštita dostojanstva deteta onako potpuno minimizuje i da se deca prikazuju kroz teško socijalno stanje ili životne tragedije, što takođe može da bude jedna vrsta sigme i ta sigmatizacija je dalje moguća i na osnovu drugih osobina, recimo deca ometena u razvoju, ili pripadnosti nekoj grupi kao što su izbeglice ili slično. Mislim da moramo biti vrlo obazrivi ovde i moramo zaista govoriti neprekidno o tome, ne bi li se ta medijska slika deteta zaista negde svela na neku normalu. Vidim da medijska zloupotreba dece nije ograničena, čitam dakle komentar iz Izveštaja – medijska zloupotreba dece nije ograničena ni vrstom, ni temom tekstova, deca su u medijima podjednako dobra i za podsticanje patriotskih osećanja, širenje straha, ili propagiranje potrošnje. Tu ću da stanem. Bojim se da mi vreme ne istekne, ali ću reći jednu stvar. Dobro je što se na osnovu naših pritužbi RRA konačno kaznio ono što samo sebe zove Javni servis Srbije. Mislim da je to ozbiljan korak i volela bih da tih koraka vidim još, zato što mislim da ste kao institut potrebni ovoj zemlji, da zaista radite ogroman posao. Vaš tim koji vidim ovde očigledno nije veliki, očigledno ćete se još malo seliti dok vam se taj prostor, da bi se sredio traži jako mnogo sredstava, opremi. No, nadam se da će Izveštaj za 2011. godinu, takođe biti pred nama u ovakvom obliku jer je dobar i sveobuhvatan. Iskreno se nadam da ćemo mi u skupštini, to naravno ne zavisi od vas, videti taj vaš izveštaj ovde na javnoj raspravi o kontroli BI-e. Hvala vam.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovanje ljudskih prava jeste prioritet za LDP jer smo svesni činjenice da nema ni političkog ni ekonomskog napretka bez poštovanja građanskih, kulturnih, verskih, ekonomskih i drugih prava svakog građanina u Srbiji. Ima mnogo stvari o kojima možemo govoriti kada govorimo o ljudskim pravima, ali ono što je neophodno na samom početku da kažem, jeste da se demokratsko uređeno društvo odlikuje jasnim sistemom koji može na efikasan način da reaguje kada su ugrožena prava bilo kog pojedinca, bilo jedne manjine, kad kažem manjine mislim na sve vrste manjine koje postoje u Srbiji. LDP uvek je podržavala rad nezavisnih regulatornih tela. Takođe, LDP je jedina partija koja u okviru svog sastava ima Komesarijat za ljudska prava koji aktivno sarađuje sa nezavisnim regulatornim telima u procesu rešavanja onih problema koji nam ukazuju građani Republike Srbije. Na samom početku, želim da kažem da LDP podržava Izveštaj Zaštitnika građana, takođe podržavamo sve ono što je u prethodnom periodu Zaštitnik građana zajedno sa svojim saradnicima radio, ali ono po čemu je ovaj izveštaj bar kod nas, u LDP karakterističan jeste jedan, možemo reći, pasus koji najbolje govori o odnosu na nas, kad kaže nas to misli svih institucija Republike Srbije u odnosu na Zaštitnika građana. Kaže se – nije štetno što se kao prijateljske i konstruktivne prihvataju kritike i sugestije od stranih međunarodnih partnera, Zaštitnik građana je uveren da bi za ostvarivanje utvrđenog državno-političkog cilja članstvo u EU, a pre svega za brže ostvarivanje prava građana mnogo bolje bilo da se evropski partneri u Srbiji mogli reći srpske vlasti načinili su određene propuste, ali domaće kontrolne institucije su i utvrdile i po njihovim nalazima se greške ispravljaju, što bi značilo da sistem institucionalno funkcioniše. Umesto toga, Evropska komisija je konstatovala propuste i dodatno uputila zamerke zbog nedovoljnog poštovanja mandata, nezavisnih kontrolnih i regulatornih organa i tela. Mislim da ovaj pasus ove rečenice najbolje pokazuje još jedan nezreo odnos prema nezavisnim regulatornim telima, odnosno nezreo odnos prema konkretno Zaštitniku građana. Prosto je neshvatljivo da čitajući ovaj izveštaj zaštitnika građana dođemo u situaciju da jedan predsednik skupštine opštine, recimo Priboj, može da ignoriše ono što mu je zahtevao i uputio Zaštitnik građana. Na taj način, daje se jedna poruka građanima da je neko ko je predsednik skupštine opštine ima jače pravo nego neko ko je Zaštitnik građana, odnosno predstavnik jednog nezavisnog regulatornog tela. Mi taj odnos moramo da promenimo. Takođe, prosto je nedopustivo da kada govorimo o nacionalnim savetima u Izveštaju kažete, da Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, posle javne opomene zbog propuštanja obaveza da Zaštitniku građana u zakonu utvrđenim i postavljenom roku, obaveste o sprovođenju preporuke. Jedno ministarstvo, na taj jedan ignorantski način gleda na preporuke Zaštitnika građana, naročito ako se radi o ministarstvu koje je bilo bivše Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Kada govorimo o ljudskim i manjinskim pravima, o nacionalnim savetima, želim takođe da pohvalim ulogu, odnosno reakciju Zaštitnika građana na dešavanja koja su se desila gotovo pre godinu dana oko izbora za Nacionalni savet Bošnjaka. Reakcija Zaštitnika građana omogućila je da one tenzije koje su podignute kršenjem prava od strane ministra, tadašnjeg ministra Čiplića, splasnu, odnosno što je možda i najvažnije da jedna nacionalna manjina, pripadnici jedne od nacionalnih manjina su zadržali poverenje u institucije Republike Srbije. To je ono što je Zaštitnik građana možda najviše doprineo u prethodnoj godini, bar kada govorimo o jednoj nacionalnoj manjini, odnosno o Nacionalnom savetu Bošnjaka. Podsetiću vas da je tada ministar Čiplić svojim odlukama direktno se umešao u izbor jednog nacionalnog saveta, Nacionalnog saveta Bošnjaka, prekršio zakon, prekršio Ustav. Vi ste kao Zaštitnik građana dali jasne preporuke, ali ono koliko je nama poznato da do dana današnjeg nije došlo do realizacije onih preporuka koje ste vi dali, a to se prevashodno odnosi na promenu Zakona o nacionalnim savetima. Danas mi smo svedoci da ministar Marković, koji je preuzeo resor ljudskih i manjinskih prava, najavljuje održavanjenovih izbora za Nacionalni savet Bošnjaka, a da ništa nije urađeno po preporukama koje ste vi dali. Mislim, da jasno morate i vi i vi kao republička skupština da ukažemo da nema novih izbora dok se ne promene one stvari i uklone oni nedostaci o kojima ste i vi govorili, o kojima je između ostalog i govorila LDP u prethodnih godinu dana. Takođe, u Izveštaju ovde govorite o zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina u javnim službama. Ipak mislim da procenat zaposlenih u javnim službama, pripadnika nacionalnih manjina nije na adekvatnom nivou. Tu prevashodno mislim na sudske organe i organe policije i vojske i da u narednom periodu moramo mnogo učiniti u tom pravcu kako bi se na taj način vratilo poverenje u funkcionisanje ove države. Jer ako su pojedinim nacionalnim manjinama vrata zatvorena samo zbog imena i prezimena u pojedine institucije Republike Srbije, onda na taj način rušimo integritet svih institucija u očima te nacionalne manjine. Kada govorite o zakonima o crkvama i verskim zajednicama, mi vas podržavamo i mislimo da je zaista neophodno da se izmeni taj zakon o crkvama i verskim zajednicama, shodno preporukama Venecijanske komisije, jer nemoguće je graditi jedno demokratsko građansko društvo, a da postoji takva razlika u tretiranju verskih zajednica kod nas u Republici Srbiji. Takođe ste upoznati i to nisam video u ovom Izveštaju da kršenjemovih odredaba Zakona o verskim zajednicama i crkvama dolazi do diskriminacije, odnosno kršenja ljudskih prava pojedinih pripadnika verskih zajednica. Tu prevashodno mislim na islamsku zajednicu. Kršenjem Zakona od strane Ministarstva vera i stvaranjem paralelnih tvorevina, odnosno stvaranjem paralelne islamske zajednice, došli smo u problem, da imamo problem i sa veroučiteljima. Preko 30-ak veroučitelja, sigurno ste upoznati, jer se obratilo vama, tražeći da rade onaj posao za koji su školovani, za koji imaju diplome ali zbog nepostojanja političke volje, oni to ne mogu da rade. Ko tu najviše ispašta? Najviše ispaštaju deca, odnosno učenici, koji imaju veronauku koja nije adekvatna onome kriterijumu koju je propisalo Ministarstvo prosvete. Kada govorimo o Ministarstvu prosvete i o kršenju prava, malopre smo čuli od koleginice i prava deteta, često ste sigurno u situaciji da vam se javljaju roditelji zbog kršenja prava dece u školama. Mislim da je to jedan zaista ogroman problem. Želim da istaknem da je neophodno, ako govorimo o ljudskim pravima, o regulatornim telima, da prevashodno radimo na promeni obrazovnog sistema, odnosno sadržaja koji deca uče i u osnovnim i u srednjim školama. Ne možemo sa sadržajima koji su adekvatni onome što se dešavalo u 90-im godinama, da krećemo putem evropskih integracija i da govorimo da smo u 21. veku. Tu je najkarakterističniji naš odnos prema zločinima, odnosno prema bliskoj prošlosti. Mi moramo jasno kroz obrazovni sistem da kažemo sve ono loše što se dešavalo u bliskoj prošlosti. Ne smemo ni na jedan način da relativizujemo ono što se dešavalo i ono što je najvažnije ne smemo da koristimo obrazovni sistem, ni državne institucije, da se vrši izjednačavanje žrtve i zločinca. Mislim da na tome moramo da radimo kako bi svest i poštovanju ljudskih prava podigli na jedan veći nivo. Takođe, kada govorite o raseljenim licima, u poglavlju gde govorite o izbeglicama, raseljenim licima, niste napisali, ali mislim da ste upoznati i sa osobama sa područja Republike Srbije, koji su oterani sa svojih ognjišta tokom 90-ih godina i rata na prostoru BiH, a koji ne mogu da imaju status ni izbeglice ni raseljenog lica odlukom Vlade Republike Srbije, a koji nemaju uslova da se vrate onde gde su živeli pri 90-ih godina. Tu se radi o ogromnom broju porodica na teritoriji opštine Priboj, preko 100, 150 porodica, koje su i dalje izbeglice u svojoj zemlji, ali i taj termin – "izbeglice", ili "raseljeno lice" nije omogućen odlukom Vlade Republike Srbije, jer termin – "izbeglica" se odnosi na građane sa prostora bivših jugoslovenskih republika, "interno raseljena lica" za građane sa područja KiM. Takođe, želim da kažem da nedostaje možda u ovom Izveštaju, to je jedno pravo, da ga nazovem – pravo treće generacije, to je pravo na zdravu životnu sredinu. Svedoci smo da poslednjih dana to postaje jedna od glavnih tema velikog broja građana, da možda imate i pritužbe od strane građana. Samo ću napomenuti da je poslednjih meseci, čak na području Prijepolja, odnosno Brodareva, formirana jedna grupa građana koja se protivi izgradnji hidrocentrala, kako bi zaštitili životnu sredinu i što je najvažnije, zaštitili svoj opstanak na svojim ognjištima. O tome ćemo više govoriti kada dođe zakon o energetici, ali mislim da i to treba da bude u Izveštaju, ako ga nema sada za 2010. godinu, neophodno je da to postoji u izveštaju u 2011. godini. Na samom kraju, da ne bih više uzimao vremena, želim još jednom da kažem da LDP podržava apsolutno dosadašnji rad Zaštitnika građana i njegovih saradnika, da tražimo da vlast i sve institucije sistema sa više odgovornosti prihvataju one preporuke koje daje Zaštitnik građana, da ne dođemo u situaciju da se Zaštitnika građana setimo samo u situaciji kada je neophodno da ispravljamo naše spoljno političke greške, kao što je bilo u slučaju dodele Nobelove nagrade za mir, kad je, čini mi se, premijer Cvetković pokušao da zloupotrebi vaš odlazak na dodelu Nobelove nagrade. To se ne sme više da dešava. Još jednom, puna podrška što ste do sad uradili. Hvala.
Dvanaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop – Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine Jankoviću, dostavili ste nam u zakonskom roku jedan vrlo iscrpan i obiman Izveštaj, a što je vaša zakonska obaveza. Dakle, još u martu mesecu, ali evo tek u julu je to došlo na dnevni red. Zašto nije ranije, to valjda znaju oni koji sazivaju sednice i sačinjavaju dnevni red. Dobro, nikad nije kasno. Ovaj vaš Izveštaj, koji je potvrdio dosta od onog što smo mi govorili još prilikom donošenja Zakona o Zaštitniku građana, posmatrala sa dva aspekta. S jedne strane, vi ste potvrdili naše zamerke i primedbe koje smo tad iznosili, smatrajući da ovo regulatorno telo, kao i mnoga druga, neće biti efikasna u onoj meri u kojoj bismo to želeli da bude. Brojke najbolje o tome govore. S druge strane, htela sam da vam prigovorim i zbog toga što ste prekršili sam zakon i to član 10. Zakona, jer ste se upustili u neke političke ocene u svom izveštaju, a što nije smelo da se dogodi, a navešću vam u toku svog izlaganja i primere za to. Zbog građana koji, dozvolićete, pretpostavljam da ne znaju mnogo o tome šta Zaštitnik građana radi i da imaju mogućnost da mu se obrate, moram da kažem da bi vi trebalo da se starate o zaštiti i unapređenju ljudskih sloboda i prava i to kako fizičkih tako i pravnih lica, kako domaćih, tj. državljana, tako i stranaca. Ovo što je u zakonu navedeno da se vi starate i o pravima stranih pravnih i fizičkih lica je dobro, pogotovo zbog toga što je činjenica da mnogi strani investitori beže iz Srbije, upravo zbog toga što imaju problem ostvarivanja svojih prava pred državnim organima, počevši od ministarstava preko lokalne samouprave itd. Kažu, nigde nije teže doći do papira kako bi se eventualno neka firma registrovala i kao bi se dobile dozvole za gradnju i otpočinjanje delatnosti. S druge strane, Vlada stalno govori o tome kako je neophodno stvoriti uslove i za domaće i strane investitore, naravno, ali nekako su im ili ovi strani, pa njima daju i dodatne stimulanse i po deset hiljada evra po zaposlenom, samo da dođu. Plaćamo sami te radnike, da bi oni posle opet za nekoliko godina mogli da ih otpuste i da eventualno sa kapitalom koji su stvorili ovde, jer radnu snagu nisu plaćali ništa, mogu da odu odavde. Čak je bilo i takvih primera da mogu da otkupe u potpunosti neka preduzeća, koja za sad nemaju u svojoj svojini. Evo da počnemo od vaše konstatacije da je sve vidljivije nezadovoljstvo građana radom organa javne uprave i poštovanje njihovih prava, jer su, kako vi kažete, očekivanja deceniju posle promena izvršenih 2000. godine, opravdano mnogo veća. Dakle, možda su ona bila veća 2000. godine. Ali, već od 2003. godine, kada je pala Živkovićeva Vlada, građani više nemaju nikakva očekivanja od ove vlasti. Kako ona uspeva da se iskombinuje i da formira Vladu nakon svih izbora, to je materija za one koji se bave političkim sistemom i raznom političkom kombinatorikom kako oni koji su dobili manje glasova uspevaju da vladaju državom i kako se pre izbora jedno obećava, a posle izbora, kada se formira koalicija, radi nešto drugo. Možda je i to nešto čime biste vi trebalo da se bavite, jer ja ne vidim da postoje gore stvari nego dovođenje u zabludu birača koji svoju suverenost predaju nama, narodnim poslanicima, da zastupamo njihove interese. Takođe ste konstatovali da narastajuće socijalno nezadovoljstvo bi moglo u momentu sunovrata dostignuti stepen građanskih i političkih prava bez obzira na to ko se u tom momentu nalazi na vlasti. Vi kao da nam nagoveštavate neke socijalne nemire. Mislim da vi niste niti ovlašćeni niti kompetentni za tako nešto, a nije dobro da se ovako nešto niti nađe u medijima, jer niko normalan u državi ne želi bilo kakve nemire. Želimo izbore, naravno, i da se na tim izborima nadmećemo u demokratskoj atmosferi, da pobede bolji a nemire bilo koje vrste ne prizivamo, iako smo svesni narastajućeg socijalnog nezadovoljstva. Ali, to socijalno nezadovoljstvo treba da se kanališe na jedan jedini normalan način, a to su izbori. Ustav jeste zaista postavio visoke standarde poštovanja ljudskih prava, ali svakodnevni život demantuje i vi ste to naravno primetili i naveli ste neke grupe za koje vi smatrate da su posebno ranjive, Rome, pripadnike drugih nacionalnih manjina, pripadnike seksualnih i pojedinih verskih manjina. Ovim grupama se naročito bavite i naširoko objašnjavate kako je prošla Parada ponosa prošle godine, što mislim da u jednom izveštaju koji se dostavlja Narodnoj skupštini može neka pojava da se navede, ali da dajete ocenu šta je ko uradio i gde je ko trebao da bude, to jednostavno nije vaš posao. Dopalo mi se ovo što ste reč: "građanin" koristili u svom izveštaju rodno neutralno. Odvikli smo se od toga, jer svi govore – građani i građanke, ali onaj koji vam je pisao izveštaj malo je to nepismeno objasnio, pa je rekao: "rodno neutralno i ravnopravno označava pripadnike odnosno pripadnice oba pola". Ne znam kako to pripadnice mogu da budu, tj. žene, oba pola. Dakle, pripadnike oba pola. Ali, ušlo nam je u uši da su pripadnici muškog i pripadnici ženskog pola – teška gramatička greška. Kada govorite o vraćanju imovine, vidim da ste se time pozabavili, da se zalažete za restituciju i kritikujete Vladu što još to nije uradila, ali, koliko čujemo, on je u pripremi i naći će se vrlo brzo na dnevnom redu. Govorite i o tome da je imovina vraćena verskim zajednicama, nekim, ali da je to sada na Ustavnom sudu jer je došlo do neravnopravnosti. Zaista i jeste došlo do neravnopravnosti subjekata koji očekuju povraćaj imovine, ali, sa druge strane, ovde navodite primer iz Novog Sada i kritikujete to što je Jevrejska zajednica tražila povraćaj dve zgrade u kojoj se nalaze baletska i muzička škola, čini mi se, zaista ne mogu tačno da se setim, a zaboravljate na ovaj razlog koji ste naveli – da je sve zastalo upravo zbog toga što se očekuje jedan zakon. Dobro je što ste se pozabavili reformom pravosuđa. Kažete da su vam se obratili učesnici na konkursu, odnosno one sudije koje nisu ponovo izabrane 2009. godine, kažete koji su to razlozi. Vi ste se tu angažovali oko toga, preduzeli adekvatne mere, ali Visoki savet sudstva nije u skladu sa zakonskom obavezom obavestio Zaštitnika građana o sprovođenju preporuka. Šta onda? Vi ste o tome obavestili javnost, Vladu Srbije, Skupštinu i gotovo. Dakle, gde se završavaju vaše ingerencije? Upozorite i obavestite javnost? Doduše, to zakon i kaže. Možete vi nekad da uradite i mnogo više, ali ja iz izveštaja nisam mogla da primetim, niti moje kolege, ali, obzirom na obimnost ovog izveštaja, možda mi je promaklo, da ste vi zatražili smenu nekog funkcionera? To je ono što bi se očekivalo od vas da uradite, obzirom da ste vi nestranačka ličnost, nezavisno regulatorno telo, vi možete sve što je u skladu sa zakonom i sve ono gde bilo ko krši zakon ili Ustav, vi treba da kažete – popu pop a bobu bob. Međutim, vi se očigledno ustručavate od toga da bilo kog ministra ili predsednika opštine, gradonačelnika ili, ne daj bože, nekog direktora neke agencije, prozovete po imenu i prezimenu i preduzmete adekvatne mere. Koliko ste krivičnih prijava podneli? Koliko ste podneli zahteva sudiji za prekršaje? To nisam mogla tačno da vidim, ali, vi ćete me ispraviti ili ćete mi to naknadno reći, pošto niste bili uvodničar na današnjoj raspravi, možda smatrajući da nema potrebe, s obzirom da ste pismeno podneli izveštaj. Htela sam da vam postavim još jedno pitanje. Bavili ste se zaštitom prava na pravično suđenje i reformama sudstva. Govorili ste o tome da se najveći broj građana od ovih dve hiljade i nešto koji su vam se obratili, a to je jako malo, 900 ste odmah odbacili, rešili ste nekih 900, više onih koji su vas uvažavali pa pre nego što najavite kontrolu oni su nešto uradili. Ne omalovažavam vas, nego one koji vas ne uvažavaju, ako me razumete šta hoću da kažem. Pomenuli ste da ste imali više nekih bilateralnih sastanaka sa kolegama iz drugih evropskih zemalja, pa sam htela da vas pitam da li ste našli za shodno da se sretnete sa vašim kolegom iz Holandije, pa da ga pitate kakvi su uslovi u Ševeningenu, da li tamo pritvorenici imaju pravo na lečenje, da li je tamo sudstvo efikasno u smislu da se poštuje pravilo o razumnom suđenju u razumnom roku, da li je moguće da tamo može neko da bude zatvoru osam i po godina a da nije doneta ni prvostepena presuda, da li su uopšte nadležni za tako nešto, obzirom da se radi o našim građanima? Jer, vi ovde navodite kao jedan flagrantan primer, u stvari, u pozitivnom smislu to tumačite i navodite ubistvo jednog stranog državljanina u Beogradu, Tatona i da su oni koji su osuđeni, a nismo sigurni da su oni izvršioci tog dela, dobili preko 200 godina kaznu. Šta je sa našim državljaninom koji je nastradao nesrećno na Ohridu, a tamo su ti koji su ga ubili dobili kazne tri, četiri, pet godina zatvora? Da li ste imali saradnju i sa njima? Drago mi je što ste konstatovali da briga za prava građana, odnosno prebacivanje odgovornosti organa izvršne vlasti za stanje u svojim oblastima prelazi na tela koja su po prirodi nadzorna, kao što je vaše, a ima tu i drugih ovih regulatornih tela kao što je Poverenik za informacije od javnog značaja, za ravnopravnost polova itd, nemaju izvršne ingerencije, pa ni zakonska ovlašćenja, ni kapacitet da učine ono što je posao onih koje nadziru, niti im je to kažete – svrha. Nije im svrha, ali ako smo već formirali, ustanovili Zaštitnika građana, to je bila naša kritika kada se zakon donosio, onda je to trebalo da mu bude svrha. Inače je on samo još jedna stavka u budžetu. Pazite, ovih 100 i nešto miliona, koliko se troši na ovo regulatorno telo, nije malo za državu Srbiju, ili ste nezadovoljni? Videla sam iz izveštaja koliko para dobijate u budžetu, pa ste prilikom jednog rebalansa dobili manje, pa ste se bunili, pa su vam posle dali više. Ako podelimo ovih 70 i nešto miliona, koliko vi imate samo za plate, ispade ovde, svaka čast vama i vašoj plati koja je u visini predsednika Ustavnog suda, ne znam da li mogu vaše ingerencije i vaš posao da se po bilo kom osnovu meri sa predsednikom Ustavnog suda, ma ko to bio. Govorim o instituciji, ne govorim o ličnostima, možda vi vredite deset puta više od njega. Verovatno vredite. U proseku, ako sam to dobro izračunala, vama su samo plate oko 100.000 dinara. Nije malo. Mislim da imate samo jednu trudnicu, na porodiljskom bolovanju, to sam mogla da vidim iz iznosa koji je odvojen za porodiljska bolovanja. Dakle, nema baš mladih, nema žena. Naročito sam pažljivo pročitala ovo što ste napisali u Izveštaju vezano za preventivnu kontrolu posete Bezbednosno-informativnoj agenciji i da ste taj izveštaj koji ste sačinili, kao poseban izveštaj dostavili Narodnoj skupštini, ali ga ona nije razmatrala, verovatno nije smatrala za shodno, obzirom da je očekivala ovaj potpuni izveštaj, ali vi ste dali primedbe vezano za ustavno pravo na privatnost i ono što smo i mi dali primedbu prilikom donošenja Zakona, da ne može svako da nas sluša i prisluškuje, ako nema odluke suda. Vi imate isto mišljenje i podržavam vas u tome da vi istrajete u tome ako vas neko sluša i ako vas neko čuje. Kada ste govorili o biračkom pravu kao jednom veoma važnom pravu, jer bez njega nema demokratije, vi ste isticali ovde problem blanko ostavki, kritikovali ste to i pošto ste izveštaj u martu podneli, u međuvremenu znate i sami donet je novi zakon, pa su ove vaše primedbe, nažalost, ušle u taj zakon, ali me interesuje kako to da se niste pozabavili ni malo krađom mandata u Narodnoj skupštini? Mi, naravno, nemate ovlašćenja da vršite nadzor nad radom Narodne skupštine,to mi je iz zakona jasno, ali ako možete da se bavite blanko ostavkama, biračkim pravom, zatvorenim listama, ko treba da dobije poslanički mandat sa liste, odnosno da to bude onako kako je zakonom sada i rešeno, u zavisnosti od broja mandata, onda od prvog do onog 57-og ili 82-og, koliko već mandata osvojimo, kako onda nigde niste našli za shodno da se barem u javnosti odredite prema krađi mandata, jer to je najveća moguća krađa. Ukrasti volju birača ne može biti gore za jedno demokratsko društvo. Nisam čula, niti vi navodite ovde bilo gde da ste se u javnosti odredili prema tome. Kada su u pitanju medijske slobode i novinari, vi ovde dajete jedan dobar presek i sliku, ali opet zalazite malo u politiku i kažete da je dobro što državne snage bezbednosti više nisu pretnja životima i bezbednosti novinara… (Predsedavajuća: 20 minuta.) Završavam, samo ovu rečenicu. Kada su to bile? Kao što je to bio slučaj u devedesetim godinama, vi kažete. Ko je branio 11 godina ovoj vlasti da istraži ubistvo Ćuruvije, novinara Panića itd? Biće još vremena u raspravi od strane mojih kolega, a nadam se da će i meni ostati nešto vremena da vam skrenemo pažnju na još neke stvari. (Predsedavajuća: 20 minuta.) Izveštaj je obiman i ne mogu u 20 minuta baš na sve da se osvrnem, ali mislila sam da vam skrenem pažnju na krucijalne tačke.
Zahvaljujem. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi da učestvuje u raspravi? Narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega ću danas govoriti o tome da li ovaj izveštaj daje dovoljno osnova i upućuje na zaključke na osnovu kojih Narodna skupština treba da da, da kažem podršku merama za unapređenje oblasti za koju je Zaštitnik građana po zakonu nadležan. Kada pažnjivo analiziramo ovaj izveštaj i kada istovremeno imamo na umu zakonska ovlašćenja Zaštitnika građana, onda svakako da postoje delovi ovog izveštaja koji nedvosmisleno pokazuju stanje vezano za nadležnosti Zaštitnika građana i, u tom smislu, mislim da je najvažnije da se sada bavimo da li su mere koje je nadležni odbor predložio adekvatne i dovoljne kako bi se stanje u ovoj oblasti unapredilo. Dakle, ne treba imati nikakvu iluziju da zemlja koja ima instituciju zaštitnika građana tek nekih četiri i po godine ne može biti zemlja koja nema puno problema u oblasti zaštite prava građana. U tom smislu, nijedna kvalifikacija nikoga ovde ne bi trebalo da pogađa i svi bismo trebali da je tumačimo kao putokaz na putu ka unapređenju ove oblasti i izgradnji institucije Zaštitnika građana. Ono što je za nas jako važno, pre svega zbog građana Srbije koji možda nedovoljno, možda čak ponekada zbunjeno razumeju ulogu Zaštitnika građana, zbog činjenice da i u javnosti postoji prilična konfuzija oko toga šta je nadležnost ove institucije, mislim da je korisno ponovi da je Zakonom o zaštitniku građana definisano da Zaštitnik građana štiti pravo građana u odnosu na organe uprave i izričito je navedeno da Zaštitnik građana nema nadležnosti da kontroliše rad Narodne skupštine, Vlade, predsednika Republike, sudova i tužilaštava. U tom smislu, mislim da gradimo iskustvo izgradnje ove institucije zajedno i da niko ne treba da bude previše osetljiv, kao što kažem, svaka kritika u ovom izveštaju za nas je putokaz kako da unapredimo ovu oblasti Istovremeno, mislim da treba da gradimo i jasno definisane nadležnosti svake od institucija. Želim da kažem da mi imamo istovremeno i Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, da smo doneli Zakon o ravnopravnosti i da su tim zakonom u nadležnosti te institucije data sva ona pitanja koja se tiču zaštite ravnopravnosti građanau odnosu na manjinske i većinske grupe, ne ravnopravnosti pred zakonom, nedvosmisleno je da je Zaštitnik građana nadležan za ostvarivanje jednakosti građana pred zakonom. U tom smislu mislim da ćemo zajedničkim naporima uspeti da jasnije omeđimo prostore nadležnosti svih ovih institucija i ostvariti zajedničku saradnju, jer mislim da jedni bez drugih nećemo moći to da radimo. Mislim da postoje delovi izveštaja koji su izvesnoj meri po mom osećaju opšte političke kvalifikacije i mislim da iz njih teško možemo izvući zaključak šta je mera koju treba da preduzmemo. Naravno, dragoceni su oni delovi izveštaja koji nedvosmisleno ukazuju na povrede prava građana, koje čine organi uprave. Ono što se uočava kao institucionalni, zakonodavni, pa možda i u izvesnoj meri demokratski kapacitet institucija u Srbiji kojima bi se omogućilo da se građani u većoj meri zaštite od nepravdi, da tako kažem, koju nanose predstavnici organa uprave. Ono što je takođe jako važno za nas jeste da li smo na najbolji mogući način, ovde možemo da zaključimo koje su to potencijalne zakonske inicijative koje bi možda zajedno, pošto smo mi zakonodavni organ, a znamo da po Zakonu o Zaštitniku građana Zaštitnik građana ima pravo da pokreće zakonodavne inicijative, dakle, koje su to zakonodavne inicijative koje bismo mogli zajedno da pokrenemo kako bismo otklonili zakonske mogućnosti koje postoje unutar postojećih zakona za eventualnu diskriminaciju građana u odnosu na organe uprave. Mislim da je to ono na čemu bismo zajedno trebali da radimo u narednom periodu. Ovde imam mnogo konstatacija koje su tačne i koje ukazuju na to da je Srbija društvo u tranziciji, da je Srbija društvo u ekonomskoj krizi, da je Srbija društvo velikih socijalnih nepravdi i da je Srbije društvo sa izuzetno malim ekonomskim kapacitetima da neka pitanja koja se ovde navode kao pitanja ugrožavanja elementarnih ljudskih prava, da ih zadovolji na najbolji mogući način. Ono što opet želim da kažem, jeste da mislim da pitanje kvalifikacija političkih nije pitanje iz kog možemo da nađemo rešenja koja mogu da nam odgonetnu neke stvari. U tom smislu mogu samo ilustracije radi, pitanja kojima se sugeriše na koji način je najbolje vršiti restituciju, mislim da su to pitanja koja država rešava u skladu sa sopstvenim ekonomskim mogućnostima i sa potrebom da se jedna nepravda ispravi, a da se pri tom ne nanesu neke nove nepravde nekim drugim ljudima. Ako mi dopustite samo jednu stvar i nadam se da mi nećete uzeti za zlo, podržavam izveštaj, podržavam sve ocene i mi ćemo glasati za ovaj izveštaj i predlog mera, jer mislimo, iako je ovaj predlog mera uopšten, da tako kažem, ali je dovoljno širok i daje dovoljno mogućnosti za korake koje Narodna skupština može da preduzme zajedno sa Zaštitnikom građana, kako bismo ovu oblast i dalje unapređivali, jer ne treba zaboraviti, ovo je najosetljivije pitanje, ljudska prava su najosetljivije pitanje svakog društva i odnos države prema ljudskim pravima je mera koja određuje stepen demokratičnosti jedne zemlje, dakle, ako smo osetljivi na svakog pojedinca i na njegovo pravo jednakosti pred zakonom, onda smo jedino zaista istinski demokratsko društvo. Dok god to nije tako, naravno da smo društvo koje gradi institucije koje će biti u stanju da ostvare te ciljeve. Ako mi dopustite, ne vidim argumentaciju da ovaj deo izveštaja bude ovde, ovo je citat, vi navodite u svom izveštaju jedan citat i kažete – glomazni, neefikasni, neprofesionalni, korumpirani i apsurdno skupi birokratski aparat sa 30 hiljada viška zaposlenih, prirodan saveznik nesposobne, pohlepne, kriminogene vlasti u ratu koje vode protiv sopstvenih građana. Uz najbolju nameru da javnu upravu modernizujemo da je reformišemo suštinski, da je učinimo efikasnom, nepristrasnom, kada su u pitanju zakoni i građani pred tim zakonima, želim da kažem da uz sve nedostatke koje smo ispoljili kao vladajuća većina, uz sve slabosti koje je ispoljila Vlada koju smo mi birali i podržali, verujem da ne postoji nikakva sumnja da imamo apsolutnu volju da gradimo društvo u kome će građanin biti središte interesovanja svih organa i svih institucija, njegovo pravo, njegova jednakost i ako pokazujemo nemogućnost da sve ostvarimo odjednom, onda možda jeste dobar način da zajedno utvrdimo koji je redosled najbolja garancija, a znajući da ne možemo sve da uradimo odjednom, da idemo putem koji će dovesti do toga da svaki korak koji napravimo vodi ka cilju da ostvarimo zajednički interes, a to je puna zaštita prava građana pred zakonom u odnosu na organe uprave, što jeste nadležnost Zaštitnika građana. Dajemo punu podršku razvoju institucije Zaštitnika građana i dajemo punu podršku inicijativama koje će omogućiti da se ova oblast iz dana u dan popravlja i da svaki korak koji budemo napravili bude veći možda čak i od trenutnih kapaciteta društva. Ono što je po meni možda trebalo razdvojiti u ovom izveštaju jeste stanje svesti, mentaliteta, nasleđa i odnosa državnih organa prema građanima. Jedna je stvar kakvo smo mi društvo u ovom trenutku, kakav nam je mentalitet, kakvi su nam običaji, kakav je odnos koji smo nasledili prema pojedinim pitanjima manjinskih grupa itd, i kakav je odnos države, njenih institucija i organa uprave prema tim istim pitanjima. Mislim da su to dve suštinski različite stvari. Istina je da svi zajedno snosimo odgovornost da menjamo mentalitet, da menjamo svest ljudi, ali mislim da se to ne može raditi tako ukoliko ne napravimo jasnu razliku između toga šta je ono što hoćemo da menjamo i šta je i ko onaj sa kim to želimo i možemo da menjamo. Imate našu punu podršku da radimo na tom poslu koji ni jednostavan, neće se uraditi brzo, ali morate znati da bez široke podrške, moramo stalno da uključujemo što više onih koji podržavaju izgradnju jednog društva u kome će svaki pojedinac pred zakonom i pred organima uprave biti jednak, ali i u odnosu na druge će biti jednak, ali i u odnosu na druge će biti jednak. Zato, još jednom, mi vam stojimo na raspolaganju da analiziramo zajedno koja su to zakonska ograničenja koja sprečavaju ili onemogućavaju u punoj meri zakonske nadležnosti Zaštitnika prava građana sa jedne strane i sa druge strane, koje su to mere koje možemo zajedno preduzimati, odnosno koje mere možete preduzimati uz podršku Narodne skupštine, kako bismo ovu oblast unapredili. Još jednom za sam kraj, ukoliko ne postoji priznanje onima koji su spremni društvo da menjaju i pod velikim rizicima, onda se bojim ako su oni stalno izloženi kritici, jer društvo nije savršeno, da će umesto njih doći oni koji se uopšte tim pitanjima neće baviti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prelazimo na učesnike u raspravi prema prijavljenim narodnim poslanicima za reč u jedinstvenom pretresu po tački 2. dnevnog reda. Dajem reč narodnom poslaniku Rizi Halimiju. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsednice, gospodine Jankoviću, dame i gospodo narodni poslanici, malo više ću da se zadržim na delu izveštaja koji govori o oblasti prava pripadnika nacionalnih manjina. Mislim da je pokušano da se ova problematika razradi i prikazuje, međutim ima dosta opštih konstantacija koje bi svakako trebalo detaljnije definisati. Vidim da je u Izveštaju posebno tretirana problematika Roma sa pravom, jer je ona najteža, ta pozicija Roma. Vidim da je spomenut i problem sa vlaškim jezikom i sa bošnjačkim jezikom. Tu se slažem da problematika i položaj manjina van Vojvodine je u nekom nižem nivou nego uopšte situacija manjina u Vojvodini. Mislim da neopravdano u ovom izveštaju nije izričitije prikazana problematika Albanaca, a ona odmah nakon Roma je najteža jer, na kraju krajeva, u toku te 2010. godine, na koju se Izveštaj odnosi, imamo dramatičan problem traženja azila u državama EU gde su, pored Roma, prednjačili Albanci iz ovih oblasti – Preševo, Bujanovac i Medveđa. Zbog čega? Zbog nedostatka perspektive za normalan život, a toznači da imamo nesklad između ustanih i zakonskih zagarantovanih prava i onoga što se u praksi ostvari. Kod Albanaca imamo drastičan nesklad. Nije u pitanju samo ta konstatacija, da se stvara osećaj diskriminisanosti kod pripadnika manjina, nego se radi o faktičnom stanju, realnom stanju, ne samo o nekom osećaju i frustriranosti sa psihološke strane, nego o realnom stvarnom stanju na terenu. Mislim da ima niz problema, pored onoga što je spomenuto u slučaju Roma, ali po prvi put se i Albanci javljaju sa problematikom pravno ne vidljivih građana, što nikad ranije nije bilo, a to je problematika raseljenih i iseljenih lica. Kao što znate, u kancelarijama u toku godine je poprilično intenzivno je prijavljeno. Mislim i u svetlu popisa koji predstoji da je situacija tu veoma osetljiva. Znate da u popisu 2002. godine zavod je već konstatovao da kod većine pripadnika manjina imamo poprilično smanjenje, a kod Albanaca je najosetljivije i najznačajnije smanjenje sa tog popisa. Mislim da će se pokazati da u međuvremenu imamo još drastičnije smanjenje pripadnika albanske nacionalne manjine i da se taj proces odvija i to intenzivno, ne samo zbog ne priznavanja diploma, koju ako ste već tamo nešto konkretnije apostrofiralo moralo da nađe mesta u ovom izveštaju jer, pored onog period 1991-2001. godina, kada se takođe nisu priznavale diplome Univerziteta Prištine, a koje je u praksi imalo dalekosežnih, veoma negativnih posledica, imamo ovaj novi period trogodišnji koji se takođe veoma negativno izražava i ako ga budemo rešili u buduće vreme, ovaj period neće da ostavi poprilično posledica na terenu, jer masovno se odlazi, ljudi završavaju u sopstvenom trošku studije, da treba da rade i to pravo rada im se uskraćuje zbog ovakvog političkog momenta ne priznavanja ovih diploma koje su stekli ne samo u Prištini. Pokušavam pet godina da ubedim ljude da mnogo fakulteta iz Tirane se ne priznaju u Srbiji i da tu ima dosta nerazumljivih prepreka koje onemogućavaju mladim ljudima da rade tamo gde su rođeni, tamo gde bi trebalo da rade, a moraju da napuste radna mesta i da odlaze ili na Kosovo ili po svetu, jer nemaju perspektivu za zapošljavanje, za normalan život. U ovom izveštaju je moralo biti regulisano i pitanjepenzionera koji umiru a ne ostvaruju osnovno ljudsko pravo jer ako su odradili deo radnog veka na Kosovu, da ne govorim ceo, oni propadaju, nego i deo, godinu, dve, tri, četiri, to im se ne priznaje i to samo Albancima. To se ne dešava sa pripadnicima druge nacionalne manjine, nego samo se Albancima radni vek na Kosovu još uvek ne priznaje. Dobio sam neke odgovore od ministra Ljajića i on obećava kada bude rešeno sa međunarodnim organizacijama ili ko zna nakon koliko godina da će to biti rešeno i onda će to da se stavi ad akta. Šta je sa ljudima koji u međuvremenu umru i ne ostvare svoja osnovna ljudska prava? Imate decu koja su rođena pre 1999. godine u porodilištima Kosova koju muku vide po centrima Srbije od Vranja do Jagodine, do Kragujevca. Za svaki izvod rođenih, za svaki izvod državljanstva moraju dva puta da odlaze i danima da čekaju da bi došli do tog dokumenta. Zamislite, sada smo došli do toga da se za pet minuta dobije izvod u svakoj opštini, ali izvod ova dva lična dokumenta u matičnim jedinicama službi koje su prenete 1999. godine sa Kosova, tamo se danima čeka. Tu je korupcija u najvišem nivou a ništa u vezi sa tim ne preduzima. Imam dva sina rođena u Prištini. Moram da odem u Niš, a za snaju moram da odem do Kragujevca. Meni treba ceo dan, a drugima treba i po dva dana i po nedelju, dve, da bi došli do jednog dokumenta, tako da ima niz teških kršenja osnovnih ljudskih prava koja ovde nisu ni spomenuta. Što se tiče Zakona o nacionalnom savetu, mislim da mora se, nije tu pitanje samo opštinski nivo …
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno.
Mora se u najvišem nivou uskladiti zakoni nacionalnih saveta sa Zakonom o obrazovanju, a pogotovo sa Zakonom o informisanju jer imamo veliki raspon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović, a posle njega narodni poslanik Bojan Đurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ovom godišnjem izveštaju što smo dobili, stoji da je Zaštitnik građana Republike Srbije nezavistan i samostalni državni organ. Iz principa o nezavisnosti proizilazi, normalno, i princip samostalnosti, odnosno zabranjuje se bilo kome da utiče na njegov rad i postupanje. Postavljam pitanje Zaštitniku građana - da li je to baš tako? Jer ovde, kako ste vi napisali na 33 strani – nezavisnost, uslovi za rad, stoji dosta toga, da Vlada ne pomaže radu, već više odmaže radu Zaštitnika građana na neki način. Pre svega, naveli ste da Zaštitnik građana se po prvi put uselio u adekvatan prostor, mada je i dalje privremen, kako ovde stoji, i to peti put po redu. Znači, pet puta se selite. Doduše, ovde stoji da se to poslednje izvršilo u maju 2020. godine. Verovatno štamparska greška, verovatno je 2010. godine, pretpostavljam. Takođe stoji da je Vlada Republike Srbije bez obaveštenja i bez vaše saglasnosti predložila rebalans budžeta, gde vam je smanjen iznos sredstava za vaše funkcionisanje. Inače, zakon ne omogućava Vladi da predlaže budžet, pa ni smanjenja budžeta Zaštitnika građana bez njegove saglasnosti, što je ovog puta učinjeno. Ta greška je mogla biti ispravljena i rebalansom budžeta. Nažalost, ona nije učinjena. Vlada je, takođe, odbila da iz budžetske rezerve omogući nabavku opreme, kako ovde stoji, koju je provalnik ukrao iz privremenih prostorija Zaštitnika građana na Novom Beogradu. Onda, dalje stoji da je MUP odbijalo da taj prostor obezbeđuje na adekvatan način. Zatim, o plati već je bilo reči Zaštitnika građana i Poverenika. Nakon svih ovih vaših, da kažem delova izveštaja, na osnovu ovoga može da se zaključi da Vlada ne pomaže toliko radu Zaštitnika građana, ako se vi pet puta selite, ako nemate adekvatna finansijska sredstva. Iz ovog proizilazi da Vlada više odmaže vašem radu nego što pomaže. Postavlja se pitanje vaše nezavisnosti, i normalno, koliko Vlada utiče na efikasnost vašeg rada? Takođe, u ovom izveštaju stoji da se približno osam i po hiljada građana obratilo Zaštitniku građana u 2010. godini. Ono što meni jeste privuklo dosta pažnje je to, da stoji da u 300 slučajeva organi javne uprave su odmah, po prijemu obaveštenja od Zaštitnika građana da otpočinje kontrolu, sami ispravili propust u radu. Da li je moguće da se uprava tako osiono ponaša i da u preko 300 slučajeva ništa ne bi preduzeli da isprave svoje sopstvene greške da se vi niste pojavili i da niste najavili vaš dolazak. Voleo bih ako to možete da prokomentarišete. Meni je ovaj podatak stvarnoiznenađujući. Kada su u pitanju građanska ipolitička prava, normalno je da Ustav garantuje najviši stepen, pre svega slobode medija. Ovde stoji da su nedovoljno kvalitetni i neusaglašeni, nedosledno sprovedeni propisi u medijskom sektoru, da je većina medija povezana sa određenim političkim partijama, pre svega političkim partijama koje su na vlasti. Normalno da bi ovaj problem u narednom periodu trebalo da se prevaziđe. Takođe, ovde se navodi da imamo problem koji proističe iz netransparentne primene Zakona o crkvama i verskim zajednicama. Odnosno, da linija koja odvaja crkvu od države biva često zamagljena, uprkos ustavnoj odredbi koja zahteva isključivu njihovu odvojenost. Takođe, na loš rad sudstva ima dosta pritužbi. Građani se često žale na spora i nekorektna suđenja. Građani se žale zbog dužine trajanja sudskih postupaka, čestih odlaganja ročišta, izostanaka sudija sa suđenja. Pravda koja dolazi prekasno, prestaje da bude pravda. Čak stoji, da kada građanin dođe do sudske odluke, počinje nova bitka za njeno izvršenje, što je stvarno žalosno, a to godinamapokušavate da se izborite za vašu pravdu, i nakon nekoliko godina se izborite za svoju pravdu, a onda od izvršenja nema apsolutno ništa. U javnosti su povremeno prisutne izjave predstavnika izvršne vlasti u vezi pojedinih postupaka pred pravosudnim organima koje su na granici, kako ovde stoji, dozvoljenog, ili je prevazilaze. Predstavnici izvršne vlasti često daju sebi prava koja nemaju i koja ne bi smeli da imaju. Što se tiče pravosuđa, reforma pravosuđa je obilovala mnogobrojnimpropustima. Pre svega, odluke o izboru, odnosno neizboru sudija, nisu bile obrazložene. Kandidatima nisu saopštene činjenice zbog kojih je pretpostavka njihove dostojnosti za funkciju oborena. Nema, uskraćene su pouke o pravnom leku. Tako da su bili mnogobrojni propusti u radu Visokog saveta sudstva. Što se tiče manjkavosti u vladavini prava i poštovanju ljudskih i manjinskih prava na koja je Zaštitnik građana ukazivao u godišnjem izveštaju i što se tiče restitucije, stav, kapacitet i nekoordinacija administracije, medijske slobode itd, ono što je interesantno, stoji da se nailazi na mnogo manje odjeka u domaćim institucijama nego u međunarodnim. To je prosto neverovatno, da naše institucije o tome ćute. Želeo bih tu da čijem vaš komentar, da li je to zato što su one u sprezi sa vladajućim partijama, pa oni jednostavno ne daju da izađu u javnost svi ovi problemi koji tište građane Srbije? Česte su tendencije i za osnivanje novih nezavisnih regulatornih tela. Uglavnom su samo na papiru. Ponekad, rekao bih i često, metodom lošeg prepisivanja, kako sto stoji u drugim državama, netačnog pozivanja na uporedne primere u drugim državama. Takođe, kod nas dolazi i do prebacivanja odgovornosti i organa izvršne vlasti na stanju u svojim oblastima, upravo na nezavisna regulatorna tela, što smatramo da svakako nije u redu. Kada su u pitanju socijalna i ekonomska prava, objavljeno je da svakom šestom radniku u Srbiji poslodavac ne uplaćuje obavezni penzijski staž. Kada su u pitanju prava radnika, ovde se navodi da se najčešće radnici obraćaju onda kada ostaju bez posla. Takođe, dokazuju da su radili na određeno vreme i duže nego što je zakonom propisano, u odnosu na onih godinu dana. Veliki broj građana u poznim godinama je oteran ispod ruba egzistencije, jer poslodavci godinama nisu plaćali radnike i uplaćivali penzijski staž, zbog čega ne mogu da ostvare ni svoje puno pravo na penziju. Takođe, dešava se da država radi na spajanju staža radnika, ali se to opet selektivno radi. Znači, ne za sve i to je takođe izuzetno loše po naše radnike. Radnik, takođe, treba da gleda svoj posao, a ne da juri i da gleda da l i mu poslodavac stalno uplaćuje te doprinose. Jednostavno, to je posao države i smatramo da država u ovom trenutku ne vodi dovoljno računa o radnicima i da radnici uvek strepe da li im je uplaćeno socijalno i penzijsko osiguranje. Radnici su u prethodnom periodu često pribegavali samoranjavanju, u nameri da pokažu dramatičnu situaciju u kojoj se nalaze. Jednostavno, samo na taj način su mogli da privuku pažnju na svoje probleme u svojim firmama. Kada su u pitanju izbeglice i raseljena lica, takođe stoji da je Srbija, nažalost, prva u Evropi po broju izbeglica i raseljenih lica. Veliki broj je došao sa područja BiH, Hrvatske i KiM. Oni ne mogu ovde da ostvare svoja prava. Postavlja se pitanje – kako i na koji način je Srbija prva po broju izbeglica u Evropi? Imamo i slučaj u haškom kazamatu, da se uglavnom isključivo sudi Srbima. Pretpostavljam da je i to jedno pitanje za vas u tom pravcu. Da li ste vi samoinicijativno, pošto vidim u ovom izveštaju da ste više puta samoinicijativno pokretali određene postupke, nešto uradili kada su u pitanju građani Srbije koji se nalaze u haškom kazamatu? Kada je u pitanju reforma javne uprave, ovde se navodi stručnjak Ljiljana Tatić, kako je ona to opisala i kaže se – to je jedan glomazni, neefikasni, neprofesionalni, korumpirani i apsurdno skupi birokratski aparat sa 30.000 viška zaposlenih, prirodan saveznik nesposobne, pohlepne i kriminogene vlasti u ratu koji vode protiv vlastitih građana. Mi smo često iznosili ovaj problem, taj višak nezaposlenih da stranke koje su na vlasti često zapošljavaju svoje političke kadrove. Na taj način se stvara višak nezaposlenih, a takođe na taj način se stvara da dolazi do toga da se zaposle nestručna i neodgovorna lica na određenim funkcijama. Kada je u pitanju legalizacija, takođe su propusti veliki, pogotovu kada je u pitanju rušenje bespravnih objekata. Često se sprovodilo nažalost u Srbiji selektivno rušenje. Za neke je važio za neke ne. Prava deteta su nažalost ugrožena često u Srbiji, pogovoru deca sa invaliditetom, deca koja su ometena u razvoju, deca bez roditeljskog staranja. Ovde se napominje da deca uglavnom romske populacije često prose na ulicama, a u Srbiji jasno stoji u Zakonu da rad dece ispod 15 godina je apsolutno zabranjen, ali država nikada ništa u tom pogledu, apsolutno nije ništa učinila. Kada su u pitanju osobe sa invaliditetom, oni se suočavaju sa problemima i u obrazovanju i zapošljavanju, ostvarivanju drugih svojih prava, takođe u nastojanju da im se obezbedi neophodni tretman i pomagala, prosto je neverovatno da država često zanemari njihove potrebe, pa i one najosnovnije kada su u pitanju pomagala, da izađe u susret i obezbedi im na vreme. Veliki broj zatvorenika u Srbiji nema ležaj, spava na podu, boravi u vlažnim prostorijama, bez prirodne svetlosti i vazduha, loši životni uslovi, odsustva bilo kakve perspektive kod osuđenih, nemaju mogućnosti za bavljenje sportom, kulturom, umetnošću itd. i ono što bih posebno naglasio, što ste i vi stavili – potrebno je stvoriti uslove za povratak što većeg broja građana sa psihičkim intelektom i smetnjama u prirodno okruženje. Na taj način omogućiti da nakon odležane kazne, pogotovo ako su u pitanju višegodišnje robije, da kada se vrate na slobodu da im se omogući adekvatan pristup i da im se na taj način, na neki način spreči ponovo izvršenje istog ili sličnog krivičnog dela. Posebno je interesantno, Zaštitnik građana je predložio vršiocu dužnosti albanskog Ombudsmana da se u albanskoj javnosti institucijama založi za nezavisnu i potpunu istragu bez političkih obzira i konotacija, kada je u pitanju trgovina organima. Postavio bih vam konkretno pitanje. Da li ste ikakav odgovor dobili i kakav je taj odgovor? Takođe, Zaštitnik građana je insistirao da državni organi i javne institucije ne treba da posluju sa poslodavcima koji neuredno izvršavaju obaveze prema svojim radnicima. Ovde apsolutno imate podršku SRS. Mi smo više puta govori o parlamentu kako Vlada Republike Srbije omogućuje poštovanje upravo onim firmama koje ne isplaćuju niti plate, niti doprinose ovim radnicima i tome jednostavno mora da se stane na put. Organi uprave imaju zakonsku obavezu da sarađuju sa Zaštitnikom građana, omoguće im pristup svojim prostorijama, stave na raspolaganju sve podatke kojima raspolažu, bez obzira na stepen tajnosti. U tom pogledu vam postavljam pitanje – koliko se ovo poštuje? Koliko vama organi uprave izlaze u susret? Da li vam daju tačne podatke? Da li vam daju podatke na vreme ili često pribegavaju da vam daju znatno kasnije? Ovde su i pojedinačni problemi navode, eto kako se desilo Ministarstvu pravde da je jedan zahtev čak izgubljen, da godinu i po dana nisu znali gde je taj zahtev. Kada je u pitanju zdravstvo, ovde ima baš dosta primera kako se krše osnovna prava, da se neadekvatnim lečenjem i operacijama dolazi često i do smrti pacijenata, da niko za to ne odgovara, zaštiti podataka o ličnosti pacijenata, ne vodi se dovoljno računa, takođe se dešava da dosijei se ne čuvaju na odgovarajući način, da se često zagube, da ne mogu da se pronađu itd. Pritužbe sa teritorije KiM. Kaže – Zaštitnik građana nema mogućnosti da direktno deluje na celoj teritoriji i Pokrajini KiM, koja je pod međunarodnom kontrolom. Da li ste vi tražili podršku Vlade, kada je u pitanju odlazak na KiM i sve ostalo što se tiče KiM? Da li ste tražili podršku Vlade i kakav je bio njihov odgovor? Policijsko zadržavanje se često obavlja u prostorijama koje su neuslovne, zapuštene, male, niske, bez prozora, bilo kakvog dodatka prirodne svetlosti, neprovetrene, bez neposrednog dotoka svežeg vazduha, bez grejanja, bez ćebadi, dušeka, bez toaleta i tekuće vode za piće, višečasovno zadržavanje lica u neuslovnim prostorijama ugrožava njihovu ličnost i dostojanstvo, takođe u pritvoru je slična situacija, u zatvorima boravak napolju često traje samo posla sata dnevno, iako je propisima, kao minimum zahtevaju dva sata. Ne postoje adekvatni uslovi za fizičke aktivnosti, ne odvajaju se ni prekršajno kažnjeni od osuđenih, ishrana je jednolična, lekarski pregledi su paušalni, uobičajena terapija deli je nemedicinsko osoblje itd. Kada je u pitanju i njihovo biračko pravo, moramo da istaknemo i taj problem da na izborima koji su održani u maju 2008. godine, da zatvorenici nisu imali osnovno pravo koje je zagarantovano Ustavom, a to je da biraju svoje lokalne opštinske odbornike. Takođe, su često ugrožena prava trudnica, porodilja. Imali ste tu dosta zahteva da branite njihova prava. Zaštita dece, neefikasnost u izvršavanju sudskih odluka u slučajevima poverenja deteta jednom od roditelja nakon razvoda brakova, jeste jedan od najvećih problema koji najčešće i ugrožava psihički razvoj deteta. Ono što zabrinjava jeste ne saradnja između sudskih izvršnih organa policije i Centra za socijalni rad. Takođe, postavlja se pitanje zaštita dece od neprimerenog prikazivanja u reklamama. Da ne bih više dužio, na kraju ću, ono što je interesantno u toku 2010. godine, znači Zaštitnik građana je imao jedanaest hiljada kontakata u odnosu na 8700 koliko je bilo u prethodnoj godini. Znači, za 28% više, jeste podatak koji ukazuje na to, organi uprave ne rade svoj posao kako treba i osnovna prava građana su često ugrožena. Država je nesposobna da dovoljno brine o pravima deteta, porodilja, trudnica, osoba sa invaliditetom, radnicima, zatvorenicima, izbeglicama, raseljenim licima itd. Srbiji je potrebna nova Vlada koja bi mogla da rešava probleme građana, da štiti građane Srbije. Srbiji je potrebna nova Vlada koja bi bila nekorumpirana, nekriminalna, poštena, mudra, odgovorna, ozbiljna, dosledna, stručna, koja bi radila pre svega u interesu građana Srbije, a Srbiji je takva potrebna i uprava koja nije okrenuta sam sebi, kako često navodite u ovom izveštaju. Nego uprava koja bi bila otvorena i prema građanima Srbije i isključivo prema njihovim pravima. Zahvaljujem.
18 minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Radica Jocić, posle nje narodni poslanik Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine Jankoviću, u svom Izveštaju o radu za 2010. godinu, naveli ste da vam se ukupno za celu godinu obratilo 8500 građana, što samo ukazuje da građani još uvek nisu dovoljno upućeni u nadležnosti Zaštitnika građana i koju on sve ulogu ima, pa se nadamo da će vam se ubuduće, veći broj građana obraćati, mada to nije dobro. Od 2600 formalnih pritužbi pokrenuli ste 925 postupaka, a okončano je preko 1900 postupaka. Dobro je što ste prvi put pokrenuli postupak ocena ustavnosti za bilo koji zakon i da ste imali uložene amandmane na predloge zakona koje je predlagala Vlada. Ukratko ću se osvrnuti samo na neke oblasti iz vašeg izveštaja. Na primer, za početak, oblast građanskih i političkih prava, gde se bavite slobodnim izborima. Čudi mi da se niste osvrnuli, mada je to od skoro, na mogućnost da ukidanje blanko ostavki omogućava kupovinu odbornika u lokalnim parlamentima, što će dovesti do haosa kada bude formirana nova vlast po ovom zakonu. Takođe, istakli ste da se Zakon o udruženjima građana dobro sprovodi. Ja bih kratko rekla da je Zakon o udruženjima građana usvojen 2009. godine i da ste se ovde osvrnuli na njegovu primenu još od tada. Neki mediji su preneli nezadovoljstvo DS sprovođenjem ovog zakona, jer su smatrali da od 2009. godine do danas lokalne sredine su trebale da mnogo više iskoriste ovaj zakon, da formiraju udruženja, da apliciraju kod ministarstava i kod drugih donatora, da se tako izrazim, da bi dobili sredstva za rešavanje problema građana na lokalu. Čak su mediji preneli da je DS skrenula pažnju svojim odborima na lokalu da takva mogućnost postoji i da treba što više da je iskoriste. Naravno, to ukazuje na početak kampanje i na mogućnost da se na taj način pribavi novac za predstojeću kampanju za lokalne, a i bilo koje druge izbore, naravno. Istakli ste da treba voditi računa o zaštiti prava na pravično suđenje i suđenje u razumnom roku. Ovde je interesantno da taj razuman rok nikako da bude preciziran jer upotreba ovakvog termina još uvek ostavlja mogućnost da se taj rok rastegne kako kome odgovara. Još jednom bih se osvrnula na to da pravda koja stiže prekasno prestaje da bude pravda, a da, naravno, mnogo ima problema i sa periodom posle donošenja presude, kada ona postane izvršna. Bavili ste se i reformom sudstva i reizborom sudija. Slažem se da je u tom postupku bilo manjka transparentnosti, jer mi ni sada nismo uspeli da skontamo koji su to bili kriterijumi kada se vršio reizbor sudija. Na strani 10. kažete: "na potrebi problema u ostvarivanju ljudskih prava ne reaguje se efikasnijom primenom postojećih zakona, već pisanjem novih. Nesprovođenje propisa ne može se stalno pravdati njihovom nesavršenošću". Slažem se da se i ova vlada, kao i neke prethodne, bavi fabrikovanjem zakona, što uopšte ne doprinosi da ta regulativa bude dobra i precizna. Što više zakona, imam utisak da je veće nesnalaženje i manja mogućnost da se ti zakoni primene. Na strani 11, u oblasti prava na privatnost, kažete da je "način na koji je organizovano dokumentovanje primene posebnih postupaka i mera takav da bi eventualna zloupotreba bila zabeležena a počinioci zloupotrebe bi se mogli identifikovati". Nije valjda cilj da se počinioci zloupotrebe identifikuju? Valjda je cilj svih zakona da ne dođe do te zloupotrebe uopšte? Što se tiče medijskih sloboda, slažem se sa konstatacijom da su novinari u mnogim slučajevima preuzeli ulogu neefikasnih državnih organa. Osvrnula bih se naravno na emisiju "Insajder", gde su izneti mnogi podaci kojima su trebali da se bave državni organi a ne novinari. Novinarska etika zahteva da se istina ili legitimna prava onih o kojima se izveštava ne žrtvuju zarad tiraža ili gledanosti. Svedoci smo da se ovo ne poštuje u mnogim dnevnim novinama i u drugim medijima, pa na naslovnim stranama vrlo često možemo da zapazimo i fotografije i tekstove koji su za zgražavanje, a da ne govorim o vulgarnostima u raznim rijaliti programima i u drugim emisijama. Kada su u pitanju socijalna i ekonomska prava, moj kolega je istakao da ste naveli da se svakom šestom radniku ne uplaćuje staž, da su primanja jako mala, neredovna, da postoji nedostatak posla, a da ne govorimo o nedostatku stanova i dr. Osvrnula bih se na ovo neuplaćivanje radnog staža. Dobro bi bilo kada biste vi u tom slučaju mogli mnogo više da učinite nego što su vaše nadležnosti. Na primer, ja sam još 2007. godine govorila o tome da u mestu u kome ja živim, Bela Palanka, opština koju svi znaju po tome da je uvek na dnu lestvice po prosečnim primanjima, znači, opština koja je poznata kao "Cipelgrad", u njoj živi veliki broj bivših radnika najveće fabrike obuća u velikoj državi, fabrika obuće "Vesna" koja sada ne radi i pošto je velika ponuda radne snage cena rada je strašno niska. Ljudi su prinuđeni zbog nedostatka posla da rade i u nemogućnim uslovima, a poslodavci, kojih ima mnogo, preko 30 prijavljenih obućarskih radnji, od kojih su neke male a neke i nisu tako male, to su fabrike koje zapošljavaju i preko 100 radnika u fabrici, ali za tu istu fabriku radi i veliki broj radnika koji rade kući. Najčešće su to žene. Naravno, niti su prijavljene, niti im se uplaćuju bilo kakvi porezi i doprinosi i sve što sleduje, a posebno što borave u uslovima koji uopšte nisu primereni za obavljanje takvog posla. Znači, od 2007. godine do danas, bez obzira na sve apele, tu se ništa nije promenilo. Fabrike i te manje radnje okreću pristojan novac, od njih živi dobar broj radnika, ali i dalje je veliki broj onih koji rade zbog toga što posla u drugim oblastima nema za vrlo malo para, a posebno što su oštećeni za sve prinadležnosti koje im sleduju. Što se tiče kršenja prava iz radnog odnosa, osvrnula bih se na to da se i dalje zloupotrebljava pravo rada na određeno vreme. Poznato je da do godinu dana najduže može da se radi na određeno vreme, ali sa raznim prekidima. Poslodavci uspevaju da prolongiraju i da radnike ne prevedu u stalni radni odnos. Zatim, imamo kršenje prava na dnevni, nedeljni i na godišnji odmor. I u ovim slučajevima o kojima sam prethodno govorila, recimo, poznato je da kad je sezona, pravo na dnevni odmor se apsolutno ne poštuje, radi se danonoćno, subotom i nedeljom, a o pravu na godišnji odmor i da ne govorimo. Kada je u pitanje povezivanje radnog staža, i dalje nisu poznati kriterijumi po kojima se vrši izbor firmi ili izbor radnika kojima se povezuje radni staž. Da li su to državne firme ili su to samo pojedine firme, u svakom slučaju vrši se favorizovanje jednih na štetu onih drugih. Takođe se mnogim poslodavcima toleriše neplaćanje obaveznih doprinosa. Znači, zna se da pojedinci ne uplaćuju. Navešću jedan drastični primer. Recimo, u opštini u kojoj smo bili deo vlasti do 2009. godine, posle prekomponovanja vlasti, naš predsednik skupštine ostao je bez te funkcije. Šest meseci iza toga je primao platu i kad je to vreme isteklo, trebao je da reguliše svoja prava iz radnog odnosa prijavom na birou i da prima nadoknadu koliko mu već sleduje prema dužini staža koju ima. Ispostavilo se da za vreme dok je bio predsednik skupštine njemu nisu uplaćivani porezi i doprinosi. Znači, nadležan za to je predsednik opštine. Kako država može da toleriše predsedniku opštine, kao nadležnom za budžet, da ne ispunjava to što treba? Šta onda da mislimo o onim mnogo manjim poslodavcima? Citiram, na strani 16. ste rekli da poslodavci, koji ne uplaćuju doprinose za obavezno penzijsko i zdravstveno osiguranje, najdirektnije krše zakon, a obaveza je nadležnih državnih organa, a ne radnika, da takve pojave otkriju i sankcionišu. Svedoci smo i štrajkova glađu i samopovređivanja, o čemu je takođe već bilo reči, a činjenica je da se i sada ponovo aktuelizuje, a to se radi pred svake izbore, da će sva mesta biti podložna javnom konkursu, u javnim službama, a ne da se desi da neko bude zaposlen, a da se za to radno mesto nije ni znalo. Ovih dana u medijima je takođe bilo da će sva mesta u javnim službama biti i na konkursima, a znamo da se, naravno, to teško sprovodi. Bićemo zajedno svedoci posle formiranja naredne vlade, ako to bude vlada u ovom istom sastavu, da naravno opet neće biti kao što se obećavalo. Što se tiče rada organa uprave, takozvane dobre i loše uprave, istakli ste takozvani kodeks dobre uprave, međutim, taj kodeks samo služi da se urani u lokalnim upravama i da se mnoge stavke iz njega ne poštuju. Takođe ste se bavili reformom državne uprave, a mi pamtimo da je velika kampanja bila oko smanjenja broja zaposlenih u državnoj upravi, od koje naravno nije mnogo realizovano. I sami ste naveli da ima preko 30.000 viška zaposlenih. Što se tiče prava deteta, posebno ste naglasili pojam inkluzije. Inače, dolazim iz prosvete, pa bih se ovde posebno zadržala. Inkluzija mislim da je sprovedena i nametnuta jako brzo. Slažem se sa koleginicom koja je prethodno diskutovala, da se nepripremljeno ušlo u primenu ovog programa, jer škole nisu, naročito nastavni kadar nije prošao dovoljno obuka. Mislim da se ne snalaze dovoljno dobro, a to naravno ide na štetu deteta. Što se tiče rodne ravnopravnosti, osvrnula bih se, naravno, na porodično nasilje i prava žena. Vidim da ste imali slučajeve pritužbi iz ovog dela. Mislim da su žene i dalje jako ugrožena kategorija i da treba omogućiti da se veći broj postupaka iz ovog dela pozitivno reši. Što se tiče zaštite prava građana lišenih slobode, istakli ste da su uslovi u ustanovama za izdržavanje zakonskih sankcija jako loši, da tamo ima duplo više ljudi nego što treba, da ima 7.000 mesta, a da je u 2010. godini boravilo preko 11.000 osoba, što nameće jedan zaključak - ne bi bilo loše da vladajuća koalicija u narednoj kampanji, kao jednu od glavnih stavki, obeća izgradnju što većeg broja zatvora, da bi tamo mogli da se smeste svi oni koji tamo spadaju. Interesantno je da govorite o resocijalizaciji ljudi i posle izdržavanja zatvorskih kazni. Mislim da je to problem na koji treba da se posebno osvrnete, i vi i svi nadležni, da se ne bi ponavljali slučajevi da ljudi dospeju opet u ove ustanove. Dalje, priznali ste da je saradnja sa Ombudsmanom u Prištini jako slaba, da je praktično i nema. Samim tim ste priznali, a i piše u izveštaju, da niste nadležni za oblast Kosova i Metohije, što naravno nikako nije dobro. Već ste imali pitanje i podržavam da odgovorite na pitanje o Izveštaju o trgovini organima. Još bih se kratko osvrnula na oblast ključnih napomena o Zaštitniku građana, gde govorite o zapažanjima o stanju ljudskih prava i kažete da se prema građanima nejednako i nedosledno postupa, da se sreće kršenje principa dobre uprave, a naročito u oblasti zdravstva. Mislim da se treba posebno baviti dopunskim radom u zdravstvu, jer mislim da zakonsko rešenje koje omogućava da se zdravstveni radnici bave dopunskim radom, čak i u radno vreme, otvara velike mogućnosti za zloupotrebu i da treba još voditi računa i precizirati odgovornost lekara za takozvanu lekarsku grešku. Naravno, sve u pravcu zaštite prava pacijenata. Još bih se osvrnula na oblast rodne ravnopravnosti, jer je to jedna od pet prava na kojima počiva čak i Evropska unija. Treba voditi računa, naravno, o porodičnom nasilju, ne samo nad ženama, nego i nad decom, kao i o ostvarivanju prava iz radnog odnosa, naročito neplaćanje nadoknada trudnicama i porodiljama. Tu treba pokušati da se preventivno deluje. Znači, treba pripremiti zakonsku regulativu da bi moglo da se preventivno deluje. Što se tiče oblasti prava deteta, osvrnula bih se na pravo na pravilan razvoj sve dece. U mestu gde živim i u školi u kojoj radim 30% dece je romske nacionalnosti. Mislim da se preterano pominje razlika. Treba voditi računa o pravilnom razvoju sve dece, i jedne i druge. Za godinu, dve ili tri u prvom razredu biće 50% Roma u našoj školi. Apsolutno nema razloga da se govori samo o njima, o svoj deci zajedno. Oni zajedno žive, oni zajedno idu u školu, zajedno rade i zajedno provode vreme. Mislim da kod nas nema nekih značajnih slučajeva problematičnih ili zloupotreba što se tiče Roma. Još bih rekla da je država obećala, na primer, u zadnje vreme mi se obraćaju ljudi i telefonom i lično, jer su u pisanim medijima videli naslov: "Plata za treće dete" ili su videli naslov: "Država plaća alimentaciju umesto nesavesnih roditelja". Da to ne bude samo medijska kampanja, recimo, pod naslovom "Plate za treće dete" stoji demografska naknada od 20.000 dinara, ali bez pokrića. Zašto obećavate nešto što verovatno nikada neće biti? Znate li koliko ima roditelja koji ne plaćaju alimentaciju? Lično znam ženu koja čuva dva odrasla sina, jedan ima 18 godina već, kojoj muž ne uplaćuje alimentaciju već šest godina, ni jedan dinar. Ne zna se gde živi, nema adresu, ne može da ga tuži. Onda sledi naslov da država plaća alimentaciju umesto nesavesnih roditelja. To je, pretpostavljam, daleka budućnost, ali ovakav naslov verovatno služi samo u propagandne svrhe. Da ne bih dužila, samo bih na kraju istakla jedan podatak. U izveštaju na kraju stoje statistički i brojčani podaci o aktivnosti Zaštitnika građana i stoji da su vam se u 36,54% građani obratili za ono za šta ste nadležni, a da se 63,46% građana obratilo za ono za šta niste nadležni. Treba da uradite mnogo na tome da građani budu obavešteni o onome za šta ste nadležni, a kada bi država donosila zakone koji su jasniji, precizni i primenjivi, onda ni vi ne biste imali puno posla. Ovako, pošto samo fabrikujemo zakone, koji su bitni za evropski put, a niko ne vodi računa o njihovoj primeni, pretpostavljam da ćete imati još mnogo posla. Hvala.
Iskorišćen je 21 minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, a posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Gospođo potpredsednice, poštovani zaštitniče građana, dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege, danas govorimo o izveštaju Zaštitniku građana za 2010. godinu. Član 138. Ustava Republike Srbije predviđa: "Zaštitnik građana je nezavistan državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava i interesa Republike Srbije, kao i drugih organa i organizacija, preduzeća i ustanova kojima su poverena javna ovlašćenja." Poštovane koleginice i kolege, predlažem da u danu za glasanje usvojimo zaključke o redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2010. godinu i da Narodna skupština oceni da je Zaštitnik građana svojim redovnim godišnjim izveštajem za 2010. godinu celovito predstavio stanje ljudskih i manjinskih prava u Srbiji i kvalitet ostvarivanja prava građana pred državnim organima, ukazujući na potrebne promene u radu javnog sektora, u celini, koje bi unapredile njihovo ostvarivanje i zaštitu, kao i celovito prikazao aktivnosti Zaštitnika građana u izvršavanju ustavnih i zakonskih nadležnosti. Predlažem da Narodna skupština konstatuje da je dužnost svih državnih organa i nosilaca javnih ovlašćenja da u vršenju svojih nadležnosti poštuju preporuke Zaštitnika građana, u cilju ostvarivanja i zaštite ljudskih i manjinskih prava i sloboda, kao i da postupaju u skladu sa načelima dobre uprave. Takođe, predlažem da se Narodna skupština obaveže da će u ostvarivanju svoje kontrolne funkcije, utvrđene Ustavom i zakonom, pratiti rad izvršnih organa i nosilaca javnih ovlašćenja, sa stanovišta poštovanja preporuka Zaštitnika građana sadržanih u podnetom izvešaju i, u skladu sa svojim nadležnostima doprinositi ostvarivanju i zaštiti ljudskih i manjinskih prava i sloboda. Ovo je nova stvar što radimo, u odnosu na protekli period od više decenija, a to je da imamo Zaštitnika građana i da razmatramo izveštaje o njegovom radu. Ustavom iz 2006. godine uveden je ovaj institut. Svakako je period od tada do današnjeg dana bio period izrastanja ove institucije u ono što treba da predstavlja u čitavom nizu godina koje su pred nama. Mislim da ova protekla godina predstavlja i godinu kada možemo reći da je Zaštitnik građana u nekom punom kapacitetu počeo da radi. Mislim da je i rezultat tog rada ovaj veliki izveštaj, za koji moram da kažem da je, s jedne strane, izveštaj u pravom smislu reči a, s druge strane toliko je toga bilo potrebno da se iskaže i podeli sa nama, da neki put prelazi i onu granicu i ide prema eseju. U tom smislu, smatram da bi trebalo u nekom narednom periodu sam taj izveštaj možda učiniti malo preglednijim, da se ipak jasnije odredi šta je to ključno, a šta su pojedinačni primeri iz rada Zaštitnika građana. Mislim da se u ovom izveštaju donekle prepliće i jedno i drugo. Shvatam dobru nameru, shvatam ogroman trud, shvatam pionirski pokušaj da se pred Narodnu skupštinu i pred narodne poslanike iznese jedan ovakav dokument. Međutim, opet moram da kažem da se neki put dešavalo da u izveštaju lični odnos bude istaknut u prvi plan, što mislim da bi trebalo da izbegavamo. Konkretno, smatram da određeni stavovi koji ne sporim da postoje kod Zaštitnika građana, ne bi trebalo, naročito u onim oblastima koje nisu u direktnoj nadležnosti Zaštitnika građana, da budu iznošene u prvi plan. Tu posebno ukazujem na str. 15. izveštaja, gde se pominje Zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama, pominje se da je taj zakon na snazi, a da to proizvodi pravnu nejednakost. Činjenica je da tada, kada je sačinjavan ovaj izveštaj, a izveštaj je 15. marta stigao u Narodnu skupštinu, poslednji dan roka kada treba da stigne, znači, u roku je stigao, ali pominje se da Ustavni sud treba da se odredi prema Zakonu o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama, daje se prejudicirani stav da se time proizvodi pravna nejednakost, a u međuvremenu imamo odluku Ustavnog suda gde se konstatuje da je Zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama u skladu sa Ustavom. U tom smislu, bez obzira na dobru nameru, bez obzira na određene stavove koji postoje, govorim kod svakog pojedinca, ono što je u nadležnosti određenih drugih državnih organa, gde je podeljena nadležnost, da bi to trebalo da izbegnemo u nekom narednom periodu. Normalno je da ćemo mnogo toga naći u ovih 150 strana sa čime se možemo saglasiti i sa čime se možda u potpunosti nećemo saglasiti. Shvatite ovu moju diskusiju kao dobronamernu, da nam se ne bi desilo da u narednim godinama ponavljamo takve greške. Činjenica je da su mnoge pojave dobro primećene u izveštaju, da je ukazano na moguće rešavanje, da su na kraju samog izveštaja, na stranama 123, 124, 125, 126 i 127 date određene preporuke u cilju poboljšanja položaja građana u odnosu na organe uprave. U odnosu na te preporuke, smatram da treba biti izuzetno oprezan, ne govorim o onima koji sprovode preporuke, nego u smislu sastavljača preporuka, kada budemo idući put davali te preporuke da izuzetno pazimo, da ne bi, eventualnim prihvatanjem preporuka od strane Narodne skupštine, ušli u sukob nadležnosti između nezavisnih institucija u Republici Srbiji. Kao što je Zaštitnik građana sa svoje strane nezavisan, tako su i druge institucije u državi Srbiji nezavisne. U tom smislu, bez obzira na dobru nameru svih ovih preporuka, mislim da tu treba naći granicu po kojoj preporuka može da ide, a da ne dira u nadležnost neke druge takođe nezavisne institucije. Ovo su samo moje lične sugestije, dozvoljavajući da neko ima i drugačiji stav. Pred kraj diskusije bih samo ukazao na još jednu stvar. Mislim da je nesporno za sve nas da je posao dobrog uređivanja države posao za generacije. To ne može da se uradi samo u jednom mesecu, u jednoj godini, to je period izgrađivanja pravnog sistema. Međutim, mislim da smo dobro krenuli u jedan veliki i ozbiljan posao. Bez obzira što svako može da konstatuje da je još uvek na nezadovoljavajućem nivou odnos određenih institucija prema ostvarivanju prava građana, ukazao bih na ono što se nalazi na 138 strani izveštaja, a to je u pogledu završenog postupanja Zaštitnika građana po pritužbama iz 2010. godine. Od ukupno 977 pritužbi, po onome što smo dobili u izveštaju, čak 574 pritužbe su odbijene kao neosnovane. Znači, očigledno je da u odnosu na sve ono što građani osećaju kao ugrožavanje svojih prava, nije baš tako da je baš svaki put građanin u pravu. Često jeste, ali vidimo da u odnosu na one slučajeve gde su se građani obraćali Zaštitniku građana, u većini slučajeva organ koji je postupao očigledno je bio u pravu. U 229 slučajeva date su pojedinačne i zbirne preporuke. Postupak je obustavljen u 134 slučaja. Znači, organ uprave otklonio je nedostatak u radu. Smatram da je ovo dobra stvar zato što, kada se ukaže organu, postoji dobra volja i mogućnost da se popravi, postoji mogućnost preventivnog delovanja, postoji mogućnost ostvarivanja prava i u samom postupku. Pritužioci su odustali od pritužbi u 39 slučajeva, a dato je jedno mišljenje na ukupno 977 pritužbi koje su stigle do Zaštitnika građana. U svakom slučaju, predlažem da Narodna skupština usvoji predložene zaključke, da i ova moja diskusija i diskusija uvaženih kolega i koleginica ovde bude praktično podstrek da u idućim izveštajima za naredne kalendarske godine eventualno ove sugestije budu inkorporirane u izveštaj i da kao što gradimo i usavršavamo pravni sistem u Srbiji, tako doprinosimo i pomažemo uspešnom radu i rezultatima rada zaštitnika građana. Hvala.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodna poslanica Marina Toman.
Dame i gospodo, kada se radi o ljudskim pravima, onda ne treba imati nikakva predubeđenja, ni partijska ni bilo kakva druga, jer to su opšte stvari. U tom smislu mi smo neutralno i neostrašćeno pročitali ovaj detaljan izveštaj i ne može se reći da u njemu nema dobrih stvari. Međutim, čim se politika umeša u ljudska prava ili jedna vrsta posrednog ili neposrednog pritiska, postoji nedorečenost, slično kao i kod zakona koji nam je prezentirao novi guverner pre nekoliko nedelja. Šta hoću konkretno da kažem? Da jednostavno je izveštaj trebao da bude konkretniji, jasniji i što ne reći, hrabriji. Kao što vidimo, to je već više puta ponovljeno, 8.500 građana se obratilo 2010. godine Zaštitniku građana, što je veliki broj. Jasno je da kapaciteti, tu se slažemo sa vama, Zaštitnika građana nisu dovoljni za sva kršenja ljudskih prava koja postoje u Republici Srbiji i nad građanima Republike Srbije. Svakako se slažemo sa vašom definicijom na strani osam da postoje ranjive grupe, pre svega to su deca. To je nešto što svako društvo, ma ko bio na vlasti, mora da ima u vidu i mora da ih štiti, jer kao što ste pomenuli, kao što piše na vašem sajtu i kao što dajete izjave za medije, postoji Konvencija o pravima deteta koja se mora poštovati ne manje od Evropske konvencije za ljudska prava i ne manje od Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima. Na strani 9. kažete da su suđenja spora, slažemo se i da traju duže od tri godine, što nije retkost. Moram da vas podsetim da postoji jedan građanin, predsednik naše stranke, čije suđenje skoro devet godina nije završeno i složićete se da je to ekstremno i teško kršenje ljudskih prava. Što se tiče reforme pravosuđa na strani 10. i to je tačno, tačno je da se ne znaju kriterijumi, tačno je da su netransparentno određeni i dobro je što ste ukazali na taj problem. Međutim, po našem mišljenju trebali ste da budete konkretni i da imenujete npr. gospodina Homena i ove koji su vodili tu tzv. reformu i da ih kritikujete argumentovano. Ništa vam se ne bi desilo. Što se tiče strane 11, to moramo da podržimo. Tačno je da vam Evropska komisija ne daje podršku, tačno je da za razliku od tih fraza o evropskom putu, o evropskoj budućnosti i sličnom, da vam oni ne ukazuju konkretnu podršku kada se bavite problemima u Republici Srbiji. Međutim, opet moram da kažem da ste trebali da budete konkretni i da kažete da je glavni krivac za to gospodin Dežer. On je predstavnik Evropske komisije i on piše izveštaje Evropskoj komisiji i šalje ih u Brisel, Visent Dežer, predstavnik Evropske komisije u Republici Srbji. Trebali ste i tu jednu vrstu profesionalne hrabrosti da pokažete. Što se tiče slobode mišljenja, to je na strani 13. izveštaja, trebali ste mnogo šire da obradite tu temu. Nije dovoljno samo par rečenica. To je veoma važno pitanje i jedno od osnovnih ljudskih prava. Uostalom, znate da u članu 19. Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima je upravo to istaknuto kao jedno od osnovnih prava. Vi sigurno znate i vaši saradnici da postoji bogata praksa Evropskog suda za ljudska prava koja tačno pokazuje granicu između slobode mišljenja i govora mržnje. Trebali ste malo da se oslonite i na tu praksu koja traje decenijama, to sigurno znate i koja se oslanja na Evropsku konvenciju o ljudskim pravima i da definišete jednu vrstu kriterijuma šta je sloboda izražavanja, šta sloboda mišljenja, a šta govor mržnje. Inače, ovako paušalno možemo da tvrdimo jedno, vi drugo, vlast treće i nećemo doći do nikakvog kriterijuma koji postoje i evo ih opet u Evropskom sudu za ljudska prava Saveta Evrope u Strazburu. Mislim da je to takođe jedna vrsta nedorečenosti. Ne sporim vašu dobru nameru, ali trebali ste još detaljnije da obradite ovaj deo. Na strani 13, i tu se slažem sa mojim kolegama iz SRS, mislim da niste trebali da se bavite blanko ostavkama. To je jedna materija koja je pre svega sa pravne tačke gledišta jasna. Pogledajte šta piše u Ustavu u članu 112. i videćete da je zakon u suprotnosti sa Ustavom i mislim da je to nešto što treba prepustiti drugim organima, Ustavnom sudu ili nekom drugom. Ipak, tu se ne radi o ljudskim pravima. Radi se o kršenju Ustava. To je tačna definicija. Na strani 14. govorite o medijima. Podržavam da se treba istražiti i transparentnost vlasništva. To je ključno pitanje u medijima – ko su vlasnici medija, da li zloupotrebljavaju svoju političku, ekonomsku funkciju, recimo "Novosti", "Pres" itd. ili ne zloupotrebljavaju. Ne bih se bavio nikakvim sukobima između navijačkih grupa, B92, u tom smislu u kojem se vi bavite, tako široko, već bih obrnuo red stvari i pre bih se bavio recimo transparentnosti vlasništva u širem obimu nego u ovom koji ste vi uradili. Takođe, što se tiče restitucije, to je strana 15. izveštaja, to je veoma ozbiljno pitanje. Opet kažem, morate da primenite jednu dozu opreznosti, jer podsetiću vas i vi to sigurno znate da čak i u Nemačkoj koja je najbogatija zemlja EU, kada je došlo do restitucije u vezi istočne Nemačke nije se išlo preko praga od 10.000 maraka tadašnjih. Vrlo oprezni i tu treba da budete, ne kažem vama lično i za vašu instituciju, bez populizma treba videti šta ovako siromašna zemlja, koja je sve siromašnija upravo zbog zahteva EU treba da uradi što se tiče restitucije, a da to ne bude populizam, demagogija i još jedno lažno predizborno obećanje. Shvatite ovo kao jedan dobronameran savet SRS. Takođe, dobro je što ste na strani 18. progovorili o zloupotrebama u radnom odnosu. One su ogromne i ne samo kod domaćih poslodavaca, već i kod stranih. Daću vam jedan primer. Imate monopol stranih banaka iz EU na finansijskom tržištu Republike Srbije oko 75%. Tu treba malo profesionalne hrabrosti i više istraživačkog rada i jedne vrste političke volje da se tome stane na put, jer verujte mi, zloupotrebe su ogromne. Takođe, mislim da ste trebali na strani 20. više o izbeglicama. Nedovoljno je samo tih par rečenica, to je ogroman problem, jer ako sami priznajete u tom izveštaju da ima najviše izbeglica u Republici Srbiji, u Evropi, onda je svakako trebalo to malo šire i opširnije obraditi. Što se tiče reforme državne uprave, takođe trebalo je jednu vrstu profesionalne hrabrosti primeniti i reći da postoji potreba za smanjenjem birokratije, ali za smanjenjem tzv. probriselske birokratije u Republici Srbiji. Daću vam samo jedan primer, to je Kancelarija za pridruživanje EU, za evropske integracije, koja je ovim aktuelnim budžetom dobila još milion evra da bi se širila između ostalog i evrobirokratija u Republici Srbiji. Neću sada da širim temu, IPA fondovi itd. Konačno dolazimo do naše glavne zamerke. To je strana 22. Drago mi je što je gospođa Lukšić-Orlandić tu, jer ovo je veoma značajna tema i radi se o pravima deteta. Nije tačno da su državni organi uradili sve što je trebalo u vezi prava deteta. Dokumentovaću vam to i ovde su dokumenti koje je gospođa Lukšić-Orlandić, što uopšte nije loše napisano, uputila Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, Institutu za javno zdravlje "Milan Jovanović – Batut". Međutim, vi sigurno znate gospođo Lukšić-Orlandić o čemu se radi, 200 dece i to najugroženije kategorije, sa patologijom govora, koji zbog bahatosti gospodina Aleksandra Vuksanovića, direktora Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje posle 20 godina je ukinuto finansiranje, možete misliti taj skandal, instituta za patologiju govora u gradu Beogradu. Posle 20 godina, to je nečuveno nešto i mislim da za to nema nikakvog opravdanja, jer se radi o sumi, ako se ne varam, tako su nam roditelji rekli, od 150.000 evra. Sa druge strane, imate budžet RZZO, kojim komanduje gospodine Aleksandar Vuksanović, od dve milijarde evra. Znači, vi imate budžet od dve milijarde evra jedne institucije i oni nisu, tj. gospodin Aleksandar Vuksanović kao najodgovorniji, u stanju da izdvoje 0,001% da bi se 200 dece, kako su nam saopštili roditelji, videli smo i dokumentaciju i sve, da bi im se pružila pomoć i podrška u skladu sa Konvencijom o pravima deteta ili, da budem konkretan, da ne bi to 200 dece postalo trajno autistično. Vi znate, gospođo Lukšić-Orlandić o čemu se radi i kako je to kršenje prava deteta. Dakle, to je naša glavna primedba i molim vas da obratite pažnju, jer nema većeg kršenja prava od kršenja prava deteta. To vam govori Konvencija o pravima deteta, to vam govori i međunarodni pakt i, u ostalom, vi ste uputili jedan takav zahtev RZZO 14. aprila 2011. godine i on je dobro napisan. Posle toga ste uputili "Batutu", ali upozoravam vas da se radi o jednom jeftinom triku gospodina Aleksandra Vuksanovića, jer upravo RZZO finansira Institut "Batut". Dakle, to su povezane institucije ili je, prostije da kažem, RZZO nadređen Institutu "Milan Jovanović Batut". Dakle, trebalo bi ipak i tu pokazati jednu vrstu profesionalne hrabrosti jer priznaćete da se radi o skandalu nezabeleženih razmera, o skandalu koji se verovatno nije desio zadnjih 20 godina u našem zdravstvu, o skandalu koji se nije desio 20 godina, kada se radi o ljudskim pravima. Priznaćete da se radi o jednom problemu koji nema veze ni sa partijama, nema veze ni sa Srpskom radikalnom partijom, niti sa bilo kojompartijom ovde, nego se radi o bahatosti, o neodgovornosti, a daću vam konkretan primer koji su nam roditelji saopštili u vezi gospodina Aleksandra Vuksanovića. U januaru, martu i februaru ti nesrećni roditelji tražili su prijem kod gospodina Aleksandra Vuksanovića i on se nije udostojio ni pismeno da im odgovori. Pismeno im nije odgovorio, a ne da nije našao vremena da primi roditelje od 200 dece koji imaju tako strašne probleme. Dakle, to je nešto za normalnog, razumnog čoveka nepojmljivo, jedna vrsta bahatosti čoveka koji je na tako odgovornom mestu i koji raspolaže budžetom od dve milijarde evra. Apelujem na vas i na gospođu Lukšić-Orlandić, koja se očigledno ozbiljno bavi ovom problematikom, da pokažete profesionalnu hrabrost. Znam da su pozicije gospodina Vuksanovića veoma jake, u jednoj je vladajućoj partiji, ali morate da shvatite da se radi o 200 dece, da se radi o ljudskim pravima i da vi, u skladu sa ovim zahtevima koje ste podneli u aprilu i u maju 2011. godine, postupite i da budete uporni, dosledni i samo tako ćete moći ove definicije i sa strane 22 Izveštaja da prevedete sa reči u delo. Takođe, što se tiče Konvencije o pravima deteta, ona se potpuno i nesumnjivo odnosi na ovaj slučaj zato što se radi o tome da je detetu potrebno obezbediti zdravstvenu zaštitu, zdravstveni standard, uključivanje u normalan razvoj, uključivanje u školski program i sve ono što ovo društvo treba da obezbedi. Da bi skandal bio još veći sa RZZ i sa gospodinom Aleksandrom Vuksanovićem, Vlada Republike Srbije je donela 2009. godine Uredbu o nacionalnom programu preventivne zdravstvene zaštite dece sa psiho-fiziološkim poremećajima i govornom patologijom, koju je potpisao potpredsednik Vlade. U ovoj uredbi, koja je očigledno dobro napisana, ima negde oko dvadesetak strana, piše da se taj program mora ispuniti u periodu od 2009. godine do 2012. godina. Kako kada već na prvom koraku RZZ i njegov direktor, Aleksandar Vuksanović, ukidaju finansiranje za 200 dece sa ozbiljnim poremećajima kojima je to jedina šansa i to se radi posle 20 godina finansiranja te institucije? Molim vas, to je skandal. Da li onda treba da bacimo sve ove uredbe, da bacimo sve ove zakone i da onda jednostavno po pravu koje bi trebalo da je u civilizovanom svetu prevaziđeno, znači ko ima bolju poziciju, ko je jači, ko ima više para da određuje da l i treba spasiti 200 dece ili treba za neku svoju sopstvenu promociju, poput one gospodina Vuksanovića, kada je govorio za "Politiku" da treba pokazati solidarnost u zdravstvu? Od toga nema "s" na papiru, a ne nešto drugo. Prema tome, ponovo apelujem na vas i na gospođu Lukšić-Orlandić da ozbiljno pristupite ovom problemu. Razgovarali smo sa tim roditeljima. Verujte, to je zaista uznemirujuće jer to su deca koja godinama pate od tih poremećaja i njihova jedina šansa je da država i RZZO stanu iza njih i da finansiraju te tretmane koji su potrebni gotovo svakodnevno. Znate kakva je razlika između svakodnevnog tretmana i tretmana koji predlaže gospodin Vuksanović jedanput mesečno? Znači, njima uzimate osnovno ljudsko pravo, pravo na život, pravo na zdravstvo, pravo na infuziju itd. Prema tome, molim vas, ovo nije stranačko pitanje, nema veze sa SRS, ti roditelji nisu članovi naše stranke, radi se o humanom pitanju, o pitanju ljudskih prava gde vi morate primeniti još veću količinu profesionalne odlučnosti, veću količinu nezavisnosti i jedne profesionalne odgovornosti jer se radi o pitanju koje nije apstraktno, nije evropski put bez alternative ili reforma državne uprave itd, radi se o konkretnom pitanju, o 200 dece kojima je potrebna pomoć i morate to da uradite kao nezavisna institucija. Ovo nije stranačko pitanje, već pitanje ljudskih prava i pitanje humanosti. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 16 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Marina Toman, a posle nje narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Jankoviću, pred nama se nalazi Izveštaj u kome nisu jasno definisani pre svega postupci i mere koje vi kao Zaštitnik građana preduzimate kada uočite neki problem odnosno šta predlažete, na koji način da se ti problemi otklone. Slažem se sa mojim kolegama, Izveštaj je dosta uopošten. Mogao je da bude i konkretniji, ne previše kritičan. Nedostaje mu niz tih kritičkih osvrta i predloga kako da se neke stvari poprave. Kao što možemo da vidimo, zaista ste se upustili i dotakli nekih veoma važnih pitanja i problema, međutim čitajući Izveštaj stiče se utisak da negde niste otišli do kraja. Pitanje je zašto je to tako, da li je tu u pitanju nedostatak hrabrosti, da li su tu politički pritisci, ali vi već znate ili pak nešto treće. Slažemo se sa vama da građani imaju pravo na dobru upravu. Uprkos vašoj analizi i vašim zapažanjima, čini nam se da je Izveštaj koji se odnosi na ovaj segment ipak mogao da bude dosta kritičniji i da sadrži niz konkretnih primera jer, složićete se, ima ih zaista vrlo mnogo. Smatrate da organi javne uprave ne samo da treba da svaki postupak koji se tiče obaveza, prava i na zakonu zasnovanih interesa građana vode formalno i ispravno i suštinski pravično, transparentno, efikasno, tu se slažemo sa vama, međutim postavlja se pitanje šta da se radi kada se sve to ne poštuje odnosno koliko su vama ruke vezane i koliko se ozbiljno shvataju vaše preporuke? Zaista su pobrojane sve osobine koje bi trebalo da karakterišu jednu dobru upravu, međutim i vi i mi mogli bi da se složimo da većina tih osobina ostaje samo na papiru i da ih u praksi ima vrlo malo. Postavlja se pitanje šta se dešava kada građanima neko uskrati pravo koje bi trebalo da personifikuje rad jedne uprave. Znate, nisu svi u ovoj zemlji pravnici, nisu svi vični tumačenju razno raznih odredaba zakona na koje se pozivaju uprave, uskraćujući građanima kroz taj način neko pravo da bi građani mogli na pravi način to da protumače i da vide da uprava nije u pravu i da dalje insistiraju na ostvarenju svog prava. Navešću vam samo jedan primer na kome ću da pokažem na koji način organi uprave krše prava građana. To se tiče onog dela koji se odnosi na njihovu transparentnost. Naime, uprkos Zakonu o dostupnosti informacije od javnog značaja, državne institucije se vrlo često oglašavaju o ovaj zakon. Navešću jedan primer, novinar "Velike Srbije" Ivan Ninić, se tako obratio Agenciji za lekove, da mu se dostave informacije i podaci iz različitih oblasti rada i delatnosti Agencije. Međutim, Agencija se žalila redakciji, samom gospodinu Niniću, jer on nije naveo razloge za traženje informacija, slušajte, niti kako će ih upotrebi, iako to Zakon ne nalaže. Gospodin Ninić to zna, tako da za njega to nije bio problem, ali postoje ljudi koji to ne znaju, a složićete se, ovaj primer nije usamljen. Da li to znači da onda, uprkos Zakonu, ako nekome ne odgovara razlog zbog kota se traže informacije, te informacije neće ni stići? Znači, o transparentnosti i tim drugim karakteristikama, sličnim karakteristikama koje bi trebalo da ima jedna dobra državna uprava, to je vrlo diskutabilno. Tvrdite da je pravo na dobro upravu uneto u pravni sistem EU, kao osnovno pravo njenih građana, ali da u Republici Srbiji još nije priznato kao takvo. Slažemo se. Međutim, Republika Srbija ne treba da to radi zbog EU, već zbog sebe, zbog svojih građana. Međutim, to je prosto postao jedan uopšten obrazac ponašanja u većini zakona koji se usvajaju u ovom parlamentu. U razlozima za njihovo donošenje, upravo se navodi kao razlog, usklađivanje sa propisima EU. Znači, radi se mehanički, ne sagledavaju se stvari na adekvatan način i na taj način ne rešavaju se ni problemi. Osvrnuću se takođe na izveštaj koji se tiče zaštite prava nacionalnih manjina. Srpska radikalna stranka je još kod donošenja Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina ukazivala da će glavni problem nastati tokom njegove primene u praksi. Uostalom, slične stavove smo mogli da čujemo i od samih predstavnika državnih organa, koji su tvrdili da će oni u potpunosti zaživeti tek za nekoliko godina. Na pitanja – kako će koja odredba da se primenjuje u praksi? Dobijali smo odgovor – videćemo to u praksi. Videćemo to kada protekne izvesno vreme. Vi u izveštaju navodite nešto slično. Citiram, iako je suština kulturne autonomije nacionalnih manjina definisana Ustavom i posebnim zakonima, Zakonom o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina i Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, organi državne uprave, koji bi trebalo da obezbede ostvarivanje ovih prava, nisu uspostavili odgovarajuće načine kako bi se to u svakodnevnom životu, u različitim uslovima primenilo. Upravo to što smo mi tvrdili mnogo ranije. Znači, zakon je jedno, a njegova primena u praksi, nešto sasvim drugo. Tada smo tvrdili da su savetima data prevelika ovlašćenja koja sa sobom nose, naravno, i veće odgovornosti, koje saveti neće biti u stanju da isprate. Upozoravali smo da se na taj način vrši getoizacija nacionalnih manjina, odnosno da se država, donošenjem Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina ponela tako, kao da je sa sebe skinula veliki teret i prepustila savetima da se, uglavnom, samo oni bave problemima nacionalnih manjina. Imate zakon, pa vi vidite šta vam je činiti. Jedno je zakon na papiru, drugo njegova primena u praksi. Uostalom, to donekle potvrđuje i ovaj izveštaj. Vi, isto kao i mi, znate da je to nemoguće bez aktivne uloge države. Ukazivali smo na manjak stručnog kadra u školama koja bi deci predavala na maternjem jeziku. Država je ta koja treba da se aktivno uključi u prevazilaženje ovog problema. Nisu problemi manjina samo očuvanje tradicije, kulture, istorije, a na ovom polju se zaista mnogo uradilo, već i niz suštinskih životnih problema koje muče i većinski srpskinarod. Znate, i Slovaci, Mađari, Rumuni i drugi, svima njima je vrlo važno da se njihova deca školuju na maternjem jeziku. Međutim, katastrofalna ekonomska situacija u zemlji je takva, te im je to pravo praktično uskraćeno, uostalom, kao i većinskom srpskom narodu. Školovanje je postalo privilegija bogatih. Utvrdili ste da većina organa državne uprave i javnih službi ne primenjuje propise, ne planira mere u vezi povećanja zaposlenosti pripadnika nacionalnih manjina i ne vodi evidenciju o nacionalnoj strukturi zaposlenih, između ostalog, i zbog toga što nisu razvijene upotrebne administrativne procedure. Upozoravali smo da će do toga doći, kao što smo upozoravali da će doći do politizacije nacionalnih saveta. Nažalost, to se i obistinilo. Ukazivali smo i na neusklađenost sa drugim zakonskim propisima, tako da bi mogli da se složimo sa vašom konstatacijom navedenom u izveštaju,da je nepotpuno sprovođenje i neusklađenost pojedinih zakona sa osnovnim zakonima zaista veliki problem. Međutim, postavlja se pitanje – koji ste korak preduzeli nakon što ste utvrdili te činjenice? Da li su državne institucije ispoštovale neku vašu preporuku? Nije dovoljno samo konstatovati nepravilnosti, već i pronaći mehanizme kako da se oni isprave. Uložiti snagu i energiju da se predložene mere sprovode u praksi. U protivnom, ovo će biti samo jedan putokaz za put kojim državni organi treba da se kreću, ali oni to i ne moraju ukoliko ne žele. Prosto, ne postoji mehanizam, ili možda postoji, ali se on ne primenjuje na adekvatan način. Volela bih da smo čuli više ideja kako da se otklone te nepravilnosti. Ovako, biće ovo još, a ja to nikako, a mislim da i niko u ovoj sali, ne bi voleli da ovo bude još jedan izveštaj u nizu koji će ubrzo, kada se okonča rasprava u ovom parlamentu, biti zaboravljen i odložen na neku policu. Na kraju, želela bih da vam postavim jedno pitanje. Kako bi reagovali kada bi vam se obratila grupa građana, tvrdeći i potkrepljujući svoje tvrdnje dokumentacijom, da im se ugrožavaju neka prava, tako što je neko odlučio da se u blizini njihovih kuća izgradi fabrika zapreradu otpada sa svojstvima opasnih materija, u blizini njihovih kuća, usred plodnih oranica, tako što će ljudi koji se bave poljoprivrednom biti onemogućeni da se bave svojim radom? Postavlja se pitanje – ko će da kupuje proizvode sa njihovih njiva, ukoliko se njive nalaze u neposrednoj blizini fabrika? Da li vi kao Zaštitnik građana možete da dajete savet tim građanima, koji tvrde, a imaju i dokumentaciju, da će izgradnjom takve jedne fabrike, u pitanju je Kovačica, biti ugrožena njihova prava? Toliko.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Vlatko Ratković.
Zahvaljujem, potpredsedniče Skupštine, uvaženi gospodine Jankoviću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se danas nalazi veoma važan dokument – Predlog zaključaka o redovnom godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2010. godinu. Naravno, sa ovim kompletnim izveštajem koji smo detaljno proučili, koji uz izvesne primedbe metodološkog karaktera, mi pozdravljamo kao jedan sveobuhvatan dokument o stanju ljudskih prava građana Republike Srbije. Nema potrebe da ponavljamo i da govorimo o značaju institucije Zaštitnika građana. Ovaj institut postoji već 100 godina u nordijskim zemljama. On egzistira i u svim zemljama članicama EU, jer ne postoje bezkonfliktna društva i dok god je države i ljudskog društva, postojaće i kršenja ljudskih prava i potreba da se ta prava zaštite. Zaštitnik građana je veoma važna institucija u Srbiji kao tranzicionom društvu, naročito u periodu od 2000. godine, kada je u fokusu i zakonodavna aktivnost i implementacije propisa i usklađivanje našeg zakonodavstva sa pravom EU i kada je pitanje ljudskih prava jedno od primarnih pitanja. Zaštitnik građana je ustavna kategorija i to nema potrebe da ponavljamo. U ostvarivanju i zaštiti ljudskih prava Zaštitnik građana je nesumnjivo jedna od najvažnijih institucija, ali, isto tako, drugi važan segment rada i nadležnosti ove institucije jeste kontrola rada državnih organa, organa državne uprave kao i organa i organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja i onih organa koji su zaduženi da štite imovinska prava Republike Srbije. Moja jedina primedba na ovaj izveštaj, možda više pitanje vama, gospodine Jankoviću, jeste da li je Zaštitnik građana kontrolisao u smislu zakonske definicije nadležnosti Zaštitnika prava građana rad organa koji su zaduženi da štite imovinska prava Republike Srbije, a to je Javno pravobranilaštvo? Svi mi kao poslanici svedoci smo da javna pravobranilaštva na lokalnim nivoima, na prvom mestu ne retko konzumirajući svoja neka procesna i materijalna prava ulaze u preduge sporove, ne rešavaju imovinsko-pravne sporove na jedan celishodniji način, putem poravnanja, dogovora sa protivnom stranom itd. i ispostavlja se da ti dugi procesi, koji su najčešće procesi pred sudovima, dosta koštaju poreske obveznike odnosno budžete lokalnih zajednica ili budžet Republike Srbije. Moje kolege su do sada podrobno analizirale vaš izveštaj. U njemu vidimo da je jedan značajan broj pritužbi građana odbijen, odnosno da ne treba da polazimo od jedne apriorne dogme ili premise da je državna uprava uvek u krivu a da je građanin uvek u pravu. To je možda delimično posledica i činjenice da su nezavisna regulatorna tela ustanovljena unazad tek nekoliko godina i da sada, kao vaša institucija, rade punim kapacitetom i postoji dosta i nepoznavanja materije od strane građana odnosno stranaka koji se vama obraćaju tražeći zaštitu svojih prava. Smatram da ne treba da upadnemo u jednu zamku koja će nas dovesti do konflikta, odnosno do preplitanja nadležnosti institucije Zaštitnika građana sa, recimo, institucijom Poverenika za zaštitu ravnopravnosti ili kakve druge institucije. Nedavno smo, vi se sećate, gospodine Jankoviću, imali sednicu Odbora za pravosuđe, pre jedno dva meseca i vođena je debata sa vama odnosno vašim kolegama, vašom institucijom i predstavnicima Visokog saveta sudstva oko toga da li Visoki savet sudstva predstavlja organ državne uprave ili je to organ sudske vlasti, ako sam ja dobro razumeo tu debatu. Mislim da je otprilike takva dilema postavljena. Hoću da kažem da Zaštitnik građana u punom kapacitetu i pravilno definiše ono što je zaštita prava građana u odnosu na organe državne uprave odnosno interaktivno obrnuto – državna uprava prema građanima, ali, opet kažem, ne smemo da upadnemo u zamku da se prepliću nadležnosti. Odnosno, moramo poštovati princip podele vlasti a naročito princip nezavisnosti rada sudske vlasti. Dobra uprava, slažem se sa vašom preporukom apsolutno da pravo na dobru upravu treba inkorporirati kao jedno od ustavnih načela i to će sigurno u novelacijama Ustava biti, nadam se za godinu ili dve dana i zalagaćemo se za to da ovo bude jedno od temeljnih ljudskih prava – pravo na dobru upravu. Pravo na dobru upravu je standard koji postoji i koji egzistira u EU i koji nije jedna statična kategorija jednom za svagde definisana, ona se transformiše i razvija uopšte sa razvojem društvenih odnosa i sa stepenom zaštite ljudskih prava. Možda u ovom izveštaju treba naglasiti jedan komparativni element vremenskog karaktera, da tako kažem. Stanje ljudskih prava u Republici Srbiji je na daleko višem nivou, daleko je veći kvalitet stanja ljudskih prava danas nego pre tri godine ili nego pre pet godina. Kada kažemo dobra uprava, prva asocijacija jeste na šaltere u raznim državnim institucijama i jednu predstavu čehovljevskog ili kafkijanskog modela države gde građanin ponizno stoji pred šalterom a arogantni državni službenik, birokrata je tu bog za njega i od njega zavisi, od tog službenika, da li će se i kada on smilovati da građanin ostvari svoje pravo zbog kojeg je došao u tu instituciju. Mislim da to još uvek postoji u našem sistemu i da je velik broj pritužbi upravo vezan i za takve situacije. Primera radi, pozdravljam vašu ocenu da su kršena ljudska prava prilikom izdavanja ličnih karata, a mislim da je to bilo u nekoj policijskoj upravi u gradu Novom Sadu, ako se dobro sećam. Dakle, konzumiranje ljudskih prava podrazumeva na prvom mestu standard dobre uprave, odnosno obavezu organa državne uprave, državnih organa, organa kojima su poverena javna ovlašćenja, da brzo i efikasno preduzimaju radnje i postupke u cilju ostvarivanja ljudskih, zakonskih i ustavnih prava građana. Neko je od mojih prethodnika pomenuo da ovaj standard odnosa državne uprave i građanina, odnosno njegovih ljudskih prava je jedan od segmenata vašeg rada i u svakom slučaju to je nešto što neposredno utiče na promenu jednog celokupnog miljea u oblasti zaštite ljudskih prava, ali indirektno, što takođe želim da naglasim, jeste stvaranje jednog vrednosnog sistema, jednog opšteg društvenog ambijenta u kojem će se podrazumevati da državna uprava mora biti dobra i da taj standard mora biti ispoštovan. Još uvek živimo u društvu koje delom robuje nekim tradicionalnim, kad kažem tradicionalnim, ne mora sve ono što je tradicionalno biti i pozitivno niti negativno apriori, ali živimo u društvu koje ima i stereotipe i predrasude prema određenim manjinskim grupama, bilo da su u pitanju nacionalne zajednice, bilo da su u pitanju osobe sa invaliditetom, bilo da su u pitanju bilo koje druge grupacije ili zajednice koje teže ostvaruje svoja ustavom zagarantovana prava. U svakom slučaju vaš rad koji je sublimiran i sadržanu tom veoma obimnom Izveštaju, predstavlja jedan dobar i solidan pregled stanja ljudskih prava u Srbiji i vaših zalaganja i aktivnosti vas i vaših saradnika u instituciji koju vi personifikujete na ostvarivanju tih prava. Želim da podsetim, da je upravo Narodna skupština na nedavnim nivelacijama Poslovnika otklonila jednu nedoumicu u pogleduodnosa Narodne skupštine i nezavisnih regulatornih tela, na prvom mestu Zaštitnika građana i mislim da smo time napravili jedan važan korak oko razrešenja te jedne dileme, rekao bih, oko jedne nejasne pravne norme. Vaša zakonodavna inicijativa, takođe Ustavna kategorija, vi je konzumirate, relativno često, dakle, u svim onim oblastima i zakonima koji se tiču ljudskih prava i sloboda, to naravno pozdravljam. Ne bih se samo složio u jednoj vašoj konstataciji u ovom izveštaju da Narodna skupština ili ne znam odbori, parafraziraću tu izjavu iz ovog izveštaja "neke vaše amandmane nije ni pogledala". Završen citat. Barem što se tiče mene i mog odbora, čiji sam ja predsednik i Odbora za pravosuđe čiji sam član, svaka vaša amandmanska inicijativa ili amandman ili inicijativaza podnošenje amandmana je vrlo analitički i detaljno razmatrana. Mnogi vaši amandmani su inkorporirani u ove tri godine u nazad u pojedina zakonska rešenja, kažem mnogi, ali ne i svi. Jednostavno mi smo prilikom odlučivanja o tome kakav će zakon da se donese, u kojoj meri da se popravi, polazili od načela celishodnosti pojedinih rešenja. Evo gospodo, to ću na jednom primeru vrlo kratko, vi ste nedavno podneli inicijativu i amandman vezan za izmenu Zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja. Na jednom vašem amandmanu insistirao sam u neformalnim razgovorima sa kolegama, koji se ticao prava dece, odnosno prava učenika u ustanovama, u školama i drugim ustanovama vaspitanja i obrazovanja, nisam baš bio srećan formulacijom koja je na kraju ostala u tom zakonu, da škola mora da povede disciplinski postupak itd. Vi ste biliprotiv toga, ja lično sam bio takođe protiv takve formulacije, tako da smatram da to nije baš najsrećnije rešenje, kako je formulisano u tom zakonu. Međutim, vaš drugi amandman bi se odnosio na položaj zaposlenih u disciplinskom postupku u školama i u vaspitnim ustanovama, smatrao sam dataj amandman upravo nije na liniji onoga što vi stalno promovišete, a to je zaštita ljudskih prava, vi ste predložili da rok zastarelosti vođenja disciplinskog postupka se poveća sa jedne godine na dve godine. Bio sam protiv toga, smatrajući da disciplinske povrede, dakle disciplinski prekršaj kao povreda pravnog poretka ne mogu imati jaču težinu, odnosno recimo u odnosu na prekršaj ili krivična dela, opšti rok zastarelosti za prekršajne godine je dve godine. Vi ste ovde predložili da i disciplinski postupak bude dve godine. Imali bi tada situaciju da neki bahati direktor iz ko zna kojih razloga ili nesavesni direktor koji vodi taj disciplinski postupak, dve godine uslovno rečeno maltretira nekog od zaposlenih i bio sam protiv toga. Želim da kažem da je dobro što podnosite amandmane i dobro je da imamo dijalog ovde u Skupštini, u odborima ili na plenarnoj sednici, ali kažem niti jesveto pismo ono što mi kažemo niti je sveto pismo ono što vi kažete. Uglavnom, do najboljeg rešenja trudimo se da dođemo, podsetiću dakle i ovom rečenicu završiti, da je Fr Hajs, referent na Međunarodnoj organizaciji pre nekoliko meseci utvrdila da je stanje ljudskih prava u Republici Srbiji na znatno višem nivou u odnosu na period od pre godinu, dve, tri ili pet godina.Još jednom da kažem da ću glasati za predlog ovih zaključaka i za vaš Izveštaj koji ste podneli Narodnoj skupštini. Zahvaljujem se.
Hvala gospodine Vlatkoviću. Reč ima gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Jankoviću, primili smo Izveštaj u roku naravno, 15. marta i do sada smo mogli da se upoznamo sa onim što ste vi u njemu izneli, da u tome steknemo neki stav, s obzirom da mogu da kažem da je obim izveštaja obrnuto proporcionalan uvek onome što su naše želje i očekivanja, odnosno stanje u društvu, da je ovaj izveštaj mnogo obimniji, to bi značilo da imamo mnogo problema ili da ste vi mnogo radili, opravdali svoja primanja. Naša želja je svakako da Zaštitnik ljudskih prava i sloboda ima što manje posla i onda ćemo mi biti jedna država kakvu želimo. Nikad se to neće desiti, ali treba da težimo tome da Izveštaj Zaštitnika bude ovoliki. Dakle, onda ćemo zaista postići sve ciljeve ovog društva. Ono što ovaj Izveštaj sadrži, videli smo da ste se pomno bavili svim segmentima društva onoliko koliko jesu vaše ingerencije, videli smo da ste konstatovali neke opšte problematike i da ste se bavili pojedinačnim slučajevima. Ne možemo biti zadovoljni time da je kroz vaše kancelarije ili kroz vaše delovanje u jednoj godini prošlo osam i po hiljada građana sa svojim problemima, a opet, znamo pri tom da ih je sigurno bar pet puta više koji su imali potrebe, a nisu znali gde treba da se obrate ili nisu imali dovoljno čak ni poverenja da se obrate u vaše institucije. U vašem Izveštaju mnogo toga je već rečeno u diskusijama kolega, a ja ću se dotaći samo nekoliko segmenata koji se možda nisu drugi dotakli. Vidim da ste se bavili onom delu ostvarivanja i zaštita prava i sloboda građana u Srbiji u jednom opštem pregledu koji ste dali. Govorili ste o dobroj i lošoj upravi. Tu se pominje onaj zanimljiv termin – ćutanje administracije, koji ste i lepo objasnili, a mi svi znamo koliko administracija može da učini lošom jednu državu, koliko može da bude balast i kočnica i zaista u nekoj budućnosti neka buduća vlada će morati da se bavi raščišćavanjem partijskih kadrova, a pravljenjem jedne ozbiljnije, efikasnije, jeftinije, a vrednije administracije. Vidim u tom delu da ste se dotakli slučaja nestalih beba i da ste malo tretirali kao više administrativni problem ili propust. To je mnogo veći problem nego što se ovde govori. Ja koja sam bila poslanik u mandatu 2000. godine, koja sam imala priliku, ne smem da kažem neki drugi izraz, da 2002. godine budem jedna od privih koja je srela te roditelje, tada ih povezala sa predsednikom Odbora za zdravlje i porodicu gospođom Živodarkom Dacin, koja je i posle toga konkretne poteze preduzela. Dakle, mislim da ovim treba mnogo više da se bavi celo društvo i da vi treba o tome jedan javni stav da iznesete koji nije samo administrativan problem. Ono što ste govorili, kažem, dodirnuću se nekih segmenata, pritužbe na rad PIO, pritužbe za ostvarivanje prava iz radnog odnosa, pritužbe inter raseljenih osoba, a posebno kod prava iz radnih odnosa, koja se vrlo često krše, imate malo mogućnosti da intervenišete. Postojite da bi ljudi imali, tako slobodno da kažem, ponekad rame za plakanje. Više su tu omeđene nekim drugim zakonima. Zanimljiva je tu neka druga oblast kojom, takođe, treba da se pozabavite, više da biste kao savest ovog društva stvorili. Nemate, naravno, ingerencije, svest kod ljudi da mogu da kažu i da iznesu problem, a to je problem penzija invalidskih. Mi se ovde nismo dotakli, kao društvo, u dovoljnoj meri i dovoljno odgovorno, problema kupovine invalidskih penzija. Svedoci smo i vrlo često nas, kao poslanike, građani opominju ili nam donose predmete. Oni gradovi ili one sredine gde je došlo do nekih skupih privatizacija, gde su ljudi mogli kroz privatizaciju svoje firme da dođu do velike količine novca, vrlo često su kupovali i to vrlo transparentno, kupovali penzije. Dolazim iz jednog takvog grada gde je to vrlo poznato i vrlo prisutno. Da bi sad PIO fond došao u situaciju da ljudi koji zaista ostvaruju to pravo, bivaju odbijeni, postavljaju se nemogući zahtevi, stalno moraju iznova i iznova da prolaze lekarske preglede i da dokazuju pravo koje imaju da ga ostvare. Dakle, to je nešto što, takođe, treba da bude u jednom delu i predmet vašeg interesovanja. Smatram da ste bili aktivni po pitanju saradnje na unapređenju pravnih propisa. Možda ste mogli i nešto više da se uključite, pogotovo kad su u pitanju zakoni o školstvu, a to smo nedavno imali slučaj kad je gospodin Obradović bio tu, pa je rečeno da niko nije bio kao predstavnik Zaštitnika građana prisutan na Odboru da da konkretan predlog. To je jedna od stvari gde su stvari već jasno uređene unapred. Dolazimo sad do rodne ravnopravnosti, u kojoj ima jedan deo kojim ste se bavili, koji vam lično zameram zbog načina, jer smatram da se sa njom nepotrebno vrši, da bi se otklonila neka druga nasilja, kojih je u našem društvu mnogo. Jedno je nasilje nad jezikom. Čitavu jednu oblast ste nazvali "rodno senzitivna upotreba jezika", pa ste izvršili nasilje nad jezikom rečju "senzitivan", jer mi imamo reč, svoju reč "osetljiv". Reč "senzitivan" para uši i ruši osnovne principe srpskog jezika. Molim vas da nasilje nad jezikom ne bude način kako ćemo komunicirati. Vi ste, inače, u tom delu objasnili ko vam se sve obraćao, ali ljudi koji su osetljivi na tu stvar, neka se pozabave na ono što stvarno jeste nasilje u ovom društvu u kom, nažalost, ne manjkamo kao društvo, a jezik treba sačuvati, jer je jezik naša prva otadžbina. Negovati ga, čuvati, unapređivati ga, nikako ga kvariti usvajanjem tuđih reči koje ćemo podvrgavati srpskim pravopisnim i lingvističkim normama. Dakle, ono što u ovom izveštaju stoji uglavnom je, rekoh, manje – više korektno prezentovano stanje i vaše preporuke gde ste mogli da intervenišete. Vidim da ste bili vrlo kritični prema Vladi. Pozdravljam tu vrstu otvorenosti. Dosta ste pokazali hrabrosti, sagledavajući neke manjkavosti. Zamerili ste što se odlaže donošenje zakona o restituciji, za koji znate koliko je važan, a koliko ga je istovremeno i teško doneti. On tek dolazi pred sve nas i biće veliki ispit i za ovaj saziv i za ovu vladu, a posebno za budućnost ove zemlje. Mislim da trebate mnogo više da žigošete baš kroz ovo iskustvo koje stičete svakodnevno kontaktirajući građane i postavljajući se i dobijajući pravo da budete njihov zaštitnik, da budete institucija Zaštitnika građana. Znači, sve pojave koje štete ovom društvu vi imate pravo da iznesete i vaša institucija treba da bude ta koja će dati neke smernice budućem životu i etici ovog društva. To je vaša vrlo važna uloga. Dakle, ono što vama institucija treba da predstavlja za ovo društvo jeste da budete savest, a neki se ponašaju kao da ste mrlja na savesti, tako da je to nešto što se od Zaštitnika građana očekuje. Svakako da niste uzrok svih ovih stvari sa kojima se srećete, ali nažalost nećete moći ni da im ponudite rešenje. Možete samo posredno da pomognete da kao društvo budemo bolji i da imate reč, mišljenje, stav kao institucija koja će biti poštovana i koja će kreirati ono što stoji pred svima nama. Želim da ostanete što duže nezavisni i samostalni, mada sumnjam da je to lako, poznavajući breme sa kojim se srećete u društvu, u ovakvom kakvo jeste. Videvši i znajući šta ova vlada radi, ono što možemo da sagledamo, nije vam lako, ali izdržite.
Hvala gospođo Đerić. Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala gospodine Novakoviću. Pre svega da kažem da je veoma dobro što po prvi put na zasedanju, odnosno na svojoj sednici imamo i razmatranje izveštaja za prethodnu godinu Zaštitnika građana. Dosada je, čini mi se, Zaštitnik građana sačinio četiri izveštaja. Ovo je po prvi put da mi o njemu ovako otvoreno razgovaramo. Naime, prethodno se dešavalo da to ide na nekoj sednici odbora, tako da nisu svi poslanici bili uključeni u razgovore o samom izveštaju. Skupštinska rasprava je takva, i dobro je što je takva, da imate da vam neki poslanik kaže da ste dovoljno kritikovali izvršnu vlast, ovu sadašnju, a opet da drugi smatraju da niste dovoljno, ali to vam je parlamentarizam. No, svakako je jedan od ciljeva ovog izveštaja da obavestite sve građane, a pre svega i Narodnu skupštinu o stanju ljudskih prava u Srbiji, kao i o kvalitetu ostvarivanja tih prava od strane organa i organizacija koje vrše svoje nadležnosti i primenjuju propise i zakone Republike Srbije. Dakle, Zaštitnik građana po pritužbi ispituje da li je neki organ uprave ili neka druga organizacija zakonito i pravilno vršila svoja ovlašćenja, a ako nije, on ima pravo da zahteva da se ta greška ispravi i pri tom daje svoje preporuke kako smatra da tu grešku treba otkloniti. Ono što je takođe vidljivo iz svih izveštaja koje mi imamo, a koji su dostupni na sajtu, dakle, od izveštaja za 2007. godinu, to je nekako da se povećava broj pritužbi građana. Međutim, to se može tumačiti tako što je sve veći broj građana upoznat uopšte o postojanju vas i vaše institucije. Zato i to može da bude jedno od tumačenja zašto se broj povećava. Moj opšti utisak, mislim da se čak može izvući iz ovog poslednjeg vašeg izveštaja, dakle za 2010. godinu, jeste da su ekonomska i socijalna prava građana mnogo više ugrožena od svih onih drugih prava koje vi pratite. Možda to nije utisak ostalih kolega, ali to je moj lični utisak. Kao i da građani kao svoju najveću pretnju, koja ugrožava njihova prava, osećaju siromaštvo, odnosno preteće siromaštvo. Strah od siromaštva, posle tri godine ove i ovakve vlade, je potpuno opravdan. To ću potkrepiti samo sa nekoliko statističkih činjenica koje govore o tome koliko se u poslednje tri godine siromaštvo uselilo u domove mnogih porodica, a preti da se useli i u neke druge domove. Pre svega, Srbija je evropski rekorder po stopi inflacije, koja u ovom trenutku iznosi oko 11%. S tim što nam guverner Šoškić upućuje, ne znam, valjda on misli da je to neka uteha, kako će inflacija do kraja ove godine biti svega 14%. Podsećam ga da je 11%, koliko je sada inflacija u odnosu na početak godine, sasvim dovoljna, najveća u Evropi. Imamo podatak da su plate u Srbiji u ovom trenutku najniže u Evropi, da nezaposlenost iznosi oko 20% i tu spadamo u pet zemalja u Evropi koje imaju najveću stopu nezaposlenosti i da je 24 milijarde duga prema inostranim kreditorima svrstalo Srbiju u zemlju koja ima visoku zaduženost. Nemam vremena da se osvrnem na sve delove ovog izveštaja. Moja koleginica se u raspravi osvrnula na mnoge. Pre svega ću govoriti o ovom delu izveštaja koji počinje na 16. strani i govori o socijalnim i ekonomskim pravima građana. U prethodnim izveštajima, dakle od 2007. godine, građani se žale na probleme u poštovanju prava iz radnog odnosa. Uglavnom, naravno, građani se žale kada ostanu bez posla, pa se onda obrate Zaštitniku građana i žale se uglavnom nekako unazad na kršenje svojih prava. Veoma je raširena pojava da ljudi rade na određeno vreme godinama. U izveštaju za 2009. godinu vi govorite o jednom doktoru, čini mi se, koji se u nekom domu zdravlja žalio na svoj kontinuirani rad na određeno vreme. Vi kažete u svom nalazu, kada ste pogledali šta se tu dešava, da je ta osoba radila sedam godina na određeno. Dakle, poslodavac, u ovom slučaju, valjda, direktor doma zdravlja, je toj osobi izdao čak 14 ugovora o radu na određeno vreme. Takođe, ukazujete na nešto što ste i u prethodnim izveštajima ukazivali, u stvari mislim samo za 2009. godinu, a to je da veliki broj osoba koji su zaposleni u ustanovama kulture, zahvaljujući članu 50. iz novog Zakona o kulturi, kojim se vladajuća većina hvalila kakav je sistemski i evropski, super, međutim, šta se dešava? Taj član 50. je očigledno poslodavcima pružio mogućnost da ljude koji rade u ustanovama kulture primi na određeno vreme. Vi kažete u izveštaju da je to postalo pravilo, a da je izuzetak postalo da neko radi na neodređeno vreme. Vi ste u izveštaju ukazali na to i predložili da se to promeni. Pretpostavljam da je to inicijativa za izmenu i dopunu zakona koji to omogućava. To bi bio najnormalniji put, da se u Skupštini izglasaju izmene i dopune i da se toj pojavi stane na put. Meni je tužno i ne bih da budem ironična ili cinična, ali izgleda da mi u Srbiji samo kad je kultura u pitanju smatramo da ljudi ne treba da rade u kontinuitetu nego treba da nam kultura bude na određeno vreme. Još jedna pojava kada su u pitanju prava iz radnog odnosa, na koju se ljudi s pravom žale, a to je da poslodavci ne uplaćuju ili nisu na vreme uplaćivali penzijski staž, zbog čega ljudi ne mogu da ostvare svoje pravo na punu penziju. To je pretnja da će ljudi u poznim godinama biti izloženi i preti im siromaštvo. Kada ljudi rade, mada se vrlo često dešava da zaposleni nisu ni upoznati sa tim da im poslodavac ne uplaćuje doprinose, ali dok rade kažu – dobro je samo da primam nekakvu platu, da izdržavam porodicu. Međutim, svi mi moramo da znamo da ćemo jednog trenutka, ako bog da, otići u penziju i onda će nam biti jako teško, jer će ta penzija biti nikakva i onda ćemo saznati da li je poslodavac, koji je bio dužan da uplaćuje te doprinose, to uradio. Čuo se već danas podatak da svaki šesti poslodavac u Srbiji isplaćuje plate i doprinose na vreme, što znači da velika većina to radi sa kašnjenjem. Čini mi se da u okruženju postoje neka malo bolja rešenja kada je to u pitanju, pa kaže se da u Hrvatskoj postoje jasni rokovi u kojima su poslodavci dužni da plate doprinose, a postoji i zaprećena zatvorska kazna ukoliko to ne učine na vreme. Zatim, u BiH je zaštita radnika bolja. Tu su sudski sporovi. Kad već stigne do suda, oni su to ograničeni na šest meseci, da u tom roku valja završiti određeni predmet. Kod nas ne postoje jasna pravila, primenjuju se dupli aršini. Sada ću kao na primer uzeti jedno preduzeće, a verujte da su mnoga u takvoj situaciji. Državno preduzeće poput GSP Beograd duguje veliki novac, ali se to njima toleriše, za razliku od nekih manjih firmi koje su u privatnom vlasništvu, gde inspekcija bude mnogo rigoroznija. Plate i doprinosi u privatnim preduzećima vrlo često kasne ili se ne mogu isplaćivati upravo zbog toga što država ili javna preduzeća duguju tim privatnim preduzećima, pa je tako to jedno vrzino kolo. Sada bih iskoristila i priliku, dok govorim o tome, o primeni tih duplih aršina, i skrenula bi vašu pažnju na jedan predlog zakona koji je DSS uputila u skupštinsku proceduru, a to je Predlog zakona o rokovima plaćanja obaveza korisnika javnih sredstava i državnih i javnih preduzeća. Molim da se i vi založite da Skupština što pre razmatra ovaj predlog zakona. Samo ću ukratko reći o čemu se radi. Praktično je ovo još jedno podsećanje na državna i javna preduzeća, na rokove i na procedure koje već postoje u nekim drugim zakonima, da ih prosto podsetimo ovim posebnim zakonom da su oni zaista dužni da se pridržavaju svih propisa koji, uostalom, već postoje. Tako je ovo jedan od načina na koji ombudsman može da pokaže da želi da se ova situacija reši, odnosno da vi dobijete što manje pritužbi građana koji će vam se žaliti na to da se njihova prava iz radnog odnosa ne poštuju. Smatramo da bi ovaj leks specijalis donekle rešio te probleme. Velika nezaposlenost i potražnja za poslom daju priliku nekorektnim poslodavcima da ucenama i drugim nezakonitim metodama koriste nepovoljan položaj radnika, odnosno čini se da nikada više nismo imali propisa i zakona koji štite radnike i njihova prava iz rada, a da nikada nije bilo gore ili manje zaštite. Skupština je 2009. godine izglasala zakon koji se u narodu popularno zove zakon o sprečavanju mobinga, odnosno Zakon o sprečavanju zlostavljanja na radu. Na žalost, čini se da taj zakon, ne da se ne primenjuje, nego da poslodavci, bilo da su to javna preduzeća ili privatna, kao da ne znaju da taj zakon uopšte postoji. Vi me demantujte ako imate drugačija saznanja, ali je naš utisak da je taj zakon izglasan tako da postoji, ali da se niko i ne pridržava. Nedavno je portparol Prvog osnovnog suda u Beogradu rekla da taj sud nije doneo ni jednu presudu po žalbama građana na zlostavljanje na radu. Oni ovde kažu da je za vreme od kako je taj zakon deo zakona u Srbiji, da su primili oko 40 tužbi, ljudi su se pozivali upravo na taj zakon i portparol kaže da je oko polovina tih žalbi odbačena kao neosnovana. Dakle, ljudi po njihovom nisu imali potrebe da se žale. Međutim, ona takođe kaže da od te druge polovine žalbi ni jedan spor nije rešen. Šta to znači? To znači da i naše pravosuđe i sudovi ne znaju da taj zakon postoji i da postoje neki rokovi. Kada je u pitanju Republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova, oni kažu da im se svakoga dana obrati najmanje 10 građana žaleći se na zlostavljanje na radu. U suštini, ovo je agencija koja bi trebalo da sa vaše službe po malo otkloni pritisak različitih pritužbi. Koliko vidim, vi nemate taj ogroman broj kakav oni imaju, ako kažu da se svaki dan barem po deset ljudi žali. Ovde bih završila. Nadam se da ćete vi na neka od ovih pitanja i odgovoriti. Kada je u pitanju oblast rada, tužno je da verovatno građani koji su slušali ovo o čemu sam sada pričala, a koji su nezaposleni i kojih je sve veći broj, tužno je što su oni pomislili – što ja ne radim i što nemam neku platu, pa bi lako izdržao taj mobing i to zlostavljanje. Situacija u kojoj se građana i radnici u ovoj zemlji nalaze je jako loša. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Banović. Na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč. Pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoj pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima Zaštitnik građana gospodin Saša Janković.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Pre svega, želim da izrazim najiskreniju zahvalnost Narodnoj skupštini za priliku da po prvi put, nakon četiri godine mog mandata, u ovom domu na ovaj način raspravljamo o izveštaju zaštitnika građana i da po prvi put na ovaj način čujemo komentare, pitanja, mišljenja, stavove i otvaranje mnogo značajnih pitanja koja su od neprocenjivog značaja za moj rad i rad mojih saradnika. Vama ne treba da ponavljam da na Zaštitnika građana niko ne može uticati u vršenju njegove dužnosti, pa ni Narodna skupština. S druge strane, pretpostavljam da je najpozvanija Narodna skupština, pored samih građana, da sve ono što uočava u radu ovih organa i mene lično, a za čim ima potrebe za sugestijama i za korekcijama, da je ovo pravo mesto i pravi način da to čujemo. Sve što smo čuli za nas je zaista više nego značajno. Takođe, verujem da ukoliko Narodna skupština odluči da prihvati predlog zaključaka koji su povodom ovog izveštaja predloženi, da će to biti dobra vest za građane, jer Narodna skupština ne glasa o Izveštaju, već o tome da svojim autoritetom potpomogne misiju koju Zaštitnik građana ima, dakle, da organi javne vlasti, koji u svom radu prave propust na štetu prava građana, te propuste bezodlaganja isprave i sasvim sigurno da će autoritet Narodne skupštine, ako i ona stane iza tog zahteva Zaštitnika građana, pomoći da mnogo veći broj građana efikasnije i brže ostvari svoja prava. U nizu vaših izlaganja praktično svi aspekti rada ove institucije su obuhvaćeni. Vrlo kratko ću podsetiti da jeste, trebalo je 200 stotine godina praktično da iz Švedske Ombudsman stigne u Srbiju, ali kada je stigao, da su ovoj instituciji zakonom i Ustavom data izuzetno važna ovlašćenja u odnosu na druge institucije sličnog tipa. Ne može se puno ombudsmana u svetu pohvaliti time da ima prava i obavezu pisanja zakona i zakonskih predloga. Nema puno ombudsmana ovlašćenja da kontroliše, neki od njih samo daju mišljenja. Ova institucija je stoga značajna u našem pravnom i faktičkom sistemu. Pokušaću da hronološkim redom bar na neka od pitanja, potrudiću se da to bude što veći broj, odgovorim i dam objašnjenja određenih situacija koje su potencirane. Drago mi je što su se vratili i poslanici SRS, zato što jedan od opštih mojih utisaka iz ove diskusije je da nekad sam se osećao kao da ne shvatam najbolje, sa jedne strane, citiran je moj izveštaj koji je zaista kritičan prema izvršnoj vlasti, organima javne uprave i neki poglediprema nama su nam govorili kao da smo mi izvršna vlast, javna uprava, a to je upravo ono na šta sam pokušao da ukažem u Izveštaju da se izvršna vlast svuda u svetu, pa i u Srbiji, veoma lako zaklanja između kontrolnih nezavisnih organa. Kaže - imamo problem sa ljudskim pravima – pitajte Ombudsmana, imamo problem sa informacijama od javnog značaja, pitajte Poverenika. Ne, to su organi koji treba da kontrolišu i čija je svrha da kontrolišu one čiji je to primarni posao, ali ne da zamene njihov rad. Nikad to ne možemo da uradimo. Krenuću, kao što sam rekao, hronološki, sem ako me neka asocijacija ne povede prema nekom drugom pitanju. Zaista, ekonomska i socijalna prava i prava radnika jesu nešto što najviše, bar kvantitativno gledano, opterećuje građane Srbije. Od svega onog što ste vi uočili u mom izveštaju izdvojiću jednu posebnu sistemsku pojavu, koja je uslovljena našim propisima, na koju sam ukazivao još u prethodnom izveštaju, ne u ovom za 2010, već za 2009, a koja za sada nije našla odjeka u ovom domu, a smatram da bi zasluživala vašu pažnju. Naime, naši propisi predviđaju, takvi kakvi jesu, da radnik snosi posledice toga što njegov poslodavac nije uplaćivao staž, nije izvršavao svoju zakonsku obavezu. Radnik ne može otići u punu penziju ako se ispostavi da njegov poslodavac nije uplaćivao staž, a poslodavac ne uplaćuje staž radniku, već javnom fondu. Javni fond, država su ti koji su na to trebali da reaguju na vreme. Trebalo bi po načelima pravičnosti da onaj ko je radio određeni broj godina, koji ne može, koji ima jasan dokaz o tome da je radio i kolika mu je plata bila, javni fond bi mu morao isplaćivati penziju, a to što javni fond nije na vreme od poslodavaca zahtevao naplatu zakonom uspostavljenih doprinosa, to ne bi trebalo da bude na teretu radnika. Posledice takvog zakonskog rešenja danas vidimo u ogromnom broju slučajeva i bavimo se njima, izvršna vlast se bavi njima, uglavnom na ad hok bazi. Plediram, naravno, ne možemo promeniti prošlost, možda ne možemo s obzirom na današnju solventnost penzionog fonda i danas promeniti stvarnost, ali možda Narodna skupština može doneti zakon, pa reći bar - za pet godina od danas će se znati da radnik koji ide u penziju, koji je stekao uslov za penziju ima punu penziju, a daćemo vremena možda pet, tri ili manje godina državnim organima da uspostave finansijsku disciplinu kod poslodavaca kako ova situacija ne bi dalje opstala. Na raspolaganju sam Narodnoj skupštini za sve konsultacije po ovom predlogu. Kao što sam rekao na početku, nije uobičajeno, nije preterano često da ombudsmani pišu zakone i intervenišu zakonodavni proces. Ja to ovlašćenje imam, ali ne smatram da Ombudsman po pravilu treba da bude onaj koji piše amandmane i zakone, već da bude tu prvi saradnik Narodnoj skupštini i zbog toga mnoge stvari na koje ukazujem ne preuzimam ovu instituciju da ona to autentično radi, sa puno razloga smatrajući da to nije pravi tok, već da treba da pomognemo Narodnoj skupštini da dođe do rešenja. Rečeno je i zaista tako i smatram da ono što je postignuto u radu ove institucije, a postignuto je za ove četiri godine mnogo nije rezultat kao što je to neko od poslanika rekao samo evropskih integracija i pritisaka iz inostranstva, već da je to autentični razvoj srpskog društva, srpskih institucija, srpske demokratije. Zaista duboko verujem u to. To je nešto što je neko pogrešno tumačenje iz izveštaja. Međutim, mi smo u tome i zaista Zaštitnik građana jeste imao veliku podršku evropskih institucija. Nadam se da ćemo samo iskoristiti priliku, pa tu pomoć prijatelja pretvoriti još brže idelotvornije u rezultate. Međutim, ma koliko da je postignuto, podsetiću vas da pre četiri godine, kada sam izabran, nije bilo ni jednog saradnika, ni jednog budžeta, podzakonskih akata, institucija nije funkcionisala faktički prvih nekoliko meseci uopšte, da su ovo sada pete privremene prostorije, da danas ova institucija funkcioniše i da to kada moje kolege iz inostranstva posmatraju oni ocenjuju kao izuzetno brz razvoj institucije. Čak je Zaštitnik građana Republike Srbije stekao status A u sistemu UN nacionalnih institucija za ljudska prava. Posle dosta velikih analiza, UN su ocenile da ova institucija i normativno, ali i faktički predstavlja na najvišem nivou ostvarivanje ciljeva institucije, ali ni najmanje nisam zadovoljan, niti mislim da bilo ko u ovoj našoj državi ima razloga za samozadovoljstvo. Kao što je napisano u Izveštaju, očekivanja građana su mnogo veća. Mi smo jako puno vremena u zaostatku i niko u ovom momentu, bez obzira na to što se slažem sa konstatacijom da je niz ljudskih i manjinskih prava danas na mnogo višem nivou nego što je to bio pre tri, pet ili sedam godina. Niko nema pravo ili osnov da bude zadovoljan time, jer građani zaista s pravom očekuju mnogo više, mnogo brže. Danas u centru Evrope nije dovoljna činjenica da postoje institucije, da je možda bolje nego što je bilo u vreme najgore krize. Građani očekuju i s pravom, plaćaju na kraju krajeva, mnogo više. Gospodin Ivanji, ako se ne varam, je govorio o diskriminaciji, o značaju borbe protiv diskriminacije i s pravom je istakao da najveći broj slučajeva koji po pitanju diskriminacije dospeva do institucija se tiče diskriminacije u privatnom sektoru. Podsetiću da Zaštitnik građana nema mogućnost da reaguje na kršenje ljudskih prava kada to kršenje ne dolazi od strane organa vlasti. U tom smislu zaista intenzivno sarađujem sa Poverenicom za ravnopravnost koja ima ovlašćenje da i u privatnom sektoru reaguje na diskriminaciju. Uopšte, pitanje diskriminacije se nužno povezuje sa pitanjem koje je gospođa Kolundžija postavila i koje je mnogim građanima još uvek maglovito, a to je razlikovanje jasne nadležnosti Zaštitnika građana u odnosu na neke druge nezavisne organe. U našoj zemlji, kao što je to slučaj u mnogim drugim, Zaštitnik građana, odnosno Ombudsman ima ovlašćenje da se bavi kršenjima svih ljudskih prava, uključujući i diskriminaciju, ako je njen izvor u organima javne vlasti. Međutim, Zaštitnik građana, kao i svi drugi ombudsmani to ne čini kao prva institucija. Dakle, ukoliko se građanin obrati zaštitniku građana zbog diskriminacije od strane organa javne vlasti, po zakonu ću ga upututiti da iskoristi prethodno pravo na sredstva, a to prethodno pravo je sasvim sigurno poverenik za zaštitu ravnopravnosti. Samo u posebno teškim slučajevima u nekoliko situacija koje zakon nabraja Zaštitnik građana može i ne čekajući da se pred poverenikom, recimo za diskriminaciju ili pred poverenikom za informaciju od javnog značaja okonča postupak, Zaštitnik građana može reagovati i mislim da je jedan od napredaka u našem sistemu što nema potrebe da u ovih nekoliko stvari Zaštitnik građana reaguje pre nego što su drugi državni organi iscrpli svoje nadležnosti. Upravo suprotno, pokazuje se da u jednom malom procentu slučajeva u kojima poverenici ne uspeju, i pored vršenja svojih nadležnosti, da dovedu do zadovoljavajućeg rezultata za građanina, tada se i poverenici obraćaju Zaštitniku građana i sami građani i ova institucija dodatnim pritiskom do sada je uvek uspevala da dovede do izvršavanja rešenja povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, ali i saradnju sa poverenicom do ostvarivanja cilja njenog delovanja. Kada smo kod pitanja nadležnosti, imamo jedno otvoreno pitanje za koje mislim da Narodna skupština odnosno neki od njenih odbora jesu uprava adresa na kome ga treba raspraviti. To je pitanje nadležnosti Zaštitnika građana u odnosu na druge organe, pre svega na ono što nisu organi uprave, ono što nisu organi državne uprave. Čitam Ustav i čitam zakon i tu ne nalazim, kao ni u uporednoj praksi, osnov da zaključim da Zaštitnik građana odnosno njegova kontrola ovlašćenja da su ograničena na organe državne uprave. Ponoviću ustavnu formulaciju – Zaštitnik građana je nezavisan državni organ koji štiti prava građana i kontroliše rad organa državne uprave, organa nadležnog za pravnu zaštitu imovinskih prava, dakle to je pravobranilac koji nije organ uprave, kao i drugih organa i organizacija, pa čak i preduzeća i ustanova, kojima su poverena javna ovlašćenja. Idući stav Ustava izuzima pet institucija od kontrolne nadležnosti. Dakle, svi oni organi i organizacije koje vrše javna ovlašćenja, koji nisu među ovih pet, a koji u svom radu mogu prouzrokovati povrede prava građana, po Ustavu i po zakonu, nisu izuzeti i otuda jedna vrsta spora vezano za Visoki savet sudstva koja je provejavala i ovde i na sastanku odbora. Naime, neki od tih organa koji su izuzeti jesu sudovi ali ne organi pravosuđa. Mislim da je to nešto što bi trebalo zaista da raspravimo na jedan stručan način kako ne bi u daljem radu dolazilo do nesuglasica. Istovremeno da odgovorim i na pitanje koje mi je postavljeno - zašto nisam iskoristio jedno od ovlašćenja koje po zakonu imam da zatražim razrešenje nekog ko nije postupao u skladu sa datom preporukom. To je jedno od poslednjih ovlašćenja, tj. poslednje ovlašćenje i pretpostavlja da postoji ponovljena ne saradnja sa Zaštitnikom građana, što je u momentu izveštajnog periodu nije postojalo, ali pre svega tu postoji jedan drugi mehanizam. To sam prvi i jedini put uradio u slučaju Visokog saveta sudstva, zakon kaže da kada neko odbije da izvrši zakonsku obavezu, što smatram da se desilo, da Zaštitnik građana o tome obaveštava javnost, Vladu i Narodnu skupštinu. To sam učinio na najformalniji mogući način, nikakvog odjeka iz Narodne skupštine o tome nije bilo, niti od Vlade. Prema tome i Zaštitnik građana je neko ko osluškuje stavove drugih organa i na osnovu toga donosi svoj sud, kao što vi od mene očekujete određene stvari i Zaštitnik građana očekuje povratnu informaciju od organa kojima se obraća u skladu sa zakonom. Čini mi se daje poslanik Ivanji pomenuo jedan dosta sporan član zakona koji zabranjuje komentarisanje sudske presude i postupaka. Sa tim se zaista slažem, više puta sam u javnosti to izneo, da način na koji je formulisan zakonski član može dovesti do ugrožavanja slobode izražavanja, pa čak i do onemogućavanje jedne od osnovnih funkcija, a to je javna kontrole nad radom svakog organa javne vlasti, pa i sudovi su organi javne vlasti. Ono što zaista treba da bude zabranjeno je komentarisanje na način dok je postupak u toku, da se može zaista očekivati da će doći do uticaja na taj postupak. Sasvim sam siguran da ako neki poljoprivrednik iz Ljiga prokomentariše neku sudsku odluku da nema osnova da se očekuje da će taj njegov komentar imati uticaj na sudski postupak i krivično gonjenje zaista nema smisla, ali ako neki državni organ, ako neki visoki državni funkcioner komentariše sudske postupke koji su u toku, to je ono što je u svim zemljama zabranjeno. Naravno, državni funkcioneri po nekakvim etičkim, moralnim i drugim načelima odgovornosti javne vlasti su po pravilu uzdržavaju od toga. Mislim da je to nešto gde bi takođe sa Narodnom skupštinom mogli porazgovarati. Spreman sam da razgovaramo o tome da li je takvo rešenje održivo. Iz Ministarstva pravde stav u jednom momentu je bio da se ta odredba zakona ne primenjuje. To je bio stav od pre više od godinu dana. Još tada sam rekao, možda se ne primenjuje u tom momentu, ali će sigurno početi da se primenjuje i to se i desilo i to može da nam bude na dnevnom redu. Govoreno je i o korupciji. Ističem da je korupcija nešto što ekonomski iscrpljuje i ponižava građane Srbije. Naveo je poslanik jednu izreku odnosno jedan stav da što je više pečata više je mogućnosti za korupciju. Dakle, postoji načini na koji od svaki od državnih organa u našem sistemu se bori sa tim državnim problemom. Nadležnosti Zaštitnika građana su takve nainsistiranju na odgovornosti, transparentnosti, jasnim pravilima o radu organi smanjuju uslove za korupciju, ali na drugim državnim organima, pre svega tužilaštvo i policiju, da se time više bavi. Ono što o svakom slučaju o čemu vredi razmisliti je način funkcionisanja naše administracije koja, uveren sam, pogoduje korupciji. Duboko sam uveren, na osnovu svih ovih postupaka koje smo vodili, da najveći problemi u radu naše administraciju potiču od toga što ona još uvek nije depolitizovana, što se smatra opravdana, da je naša javna administracija, ne samo državna već i lokalna pod velikim uticajem političkih partija i što je takođe zaposlenje u javnom sektoru još uvek alat socijalne politike. Dakle, zaposliti što više ljudi, dati im što manje plate, toliko da ne budu nezadovoljni i izađu na ulicu, na taj način smanjiti broj nezaposlenih, ali realno te ljude ne pita niko previše šta i kako rade. Deset ljudi u javnoj upravi može raditi izuzetno kvalitetno, pravilno, savesno, odgovorno za, komparativno gledano,veoma malu platu. Ako jedanaesti to ne radi, niko neće uperiti prstom u njega i niko ga neće izlučiti iz javne uprave i za građane praktično cela uprava postaje korumpirana i svi u javnoj upravi, svi državni službenici, pa i javni funkcioneri, kao što sam ja, snose, su pod senkom te sumnje i pod paskom građana koji nas sve na taj način tretiraju. To je nešto što se mora promeniti. Postoje načini na koji se to u nekim zemljama radilo ali, kao što znate, moje nije da vodim politiku, pa ni oblast javne uprave, već da kažem da sadašnja situacija ne pogoduje odgovornosti javne uprave. Nama najkvalitetniji ljudi iz javne uprave odlaze u nevladine organizacije, u bankarski sektor, u osiguravajući sektor, umesto da najkvalitetniji, najodgovorniji, najsavesniji, najmoralniji ljudi rade u javnoj upravi, za to budu visoko plaćeni i još više odgovorni. To je jedno sistemsko drugačije gledanje na stvari. Hronološki gledano, pomenute su osobe sa psihičkim smetnjama, domovi za stare. Dodajem domove za stare zato što je to takođe jedno od pitanja koje pravno neuređeno u našoj zemlji. Imamo situaciju da se naši sugrađani, naši sunarodnici nalaze u domovima za stare u kojima su praktično lišeni slobode, jer su tamo po odlukama njihovih porodica. Imali smo jedno drastično ispoljavanje tog problema kada nas je pozvala jedna stara gospođa i rekla – u privatnom sam domu za stare, uzeli su mi ličnu kartu i ne mogu napolje, ovde sam lišena slobode.Moji saradnici su otišli u taj privatni dom. Direktor, iako je privatni dom, nije imao problema sa tim što Zaštitnik građana kontroliše njegov rad, ali je rekao – pustiću je sada na ulicu, ali o njoj nema ko da brine, da li vi snosite odgovornost za to što će joj se desiti na ulici? Danas u Srbiji nema pravnog okvira koji jasno reguliše takvu situaciju i to je nešto čime ćemo morati da se pozabavimo. Govoreno je o inicijativama koje je ovaj organ podnosio i predlozima amandmana Narodne skupštine. S jedne strane, ja ne znam gde ste našli tačnu formulaciju da nije bilo govora o nečemu? Mislim da je formulacija malo drugačija. Ali, mislim da sa jedne strane Zaštitnik građana jeste ostvario značajan kontakt sa Narodnom skupštinom i mnoštvo amandmana i inicijativa jeste prihvaćeno. Ono što zabrinjava jeste činjenica da ponekad, a desilo se to u poslednje vreme dva puta, ove godine to nije u izveštaju, a bilo bi dobro reagovati već sada, da nadležni odbori, kada Zaštitnik građana uputi inicijativu, jednostavno ne pozovu Zaštitnika građana na sednice Odbora niti se o toj inicijativi formalno izjašnjavaju. To se desilo sa Odborom za rad i socijalnu politiku i sada, sa zakonom o socijalnoj zaštiti i sada, u vezi sa zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Dakle, Zakon o Zaštitniku građana izričito kaže da je odbor Narodne skupštine dužan da se izjasni o inicijativi Zaštitnika građana. On je, naravno, može odbiti, kao što ste rekli, ništa nije sveto, ali je dužan da se izjasni i bilo bi dobro da Zaštitnik građana dobije poziv, da bude obavešten o sednici odbora i da kad podnese inicijativu sa amandmanom da dobije potvrdu da je to učinio, na način koji je propisan propisima. Ne bi valjalo da se izbegne ta jedna nužna, zakonom propisana stepenica, u donošenju zakona. Pominjan je Zakon o elektronskim komunikacijama. To je jedna od stvari o kojima sam imao zamerke na zakonski tekst, kao i na tekst Zakona o službama bezbednosti, načinu na koji naša BIA čita svoj zakon. To pitanje je sada pred Ustavnim sudom Srbije i ja očekujem da će Ustavni sud Srbije odlučiti o ustavnosti tih zakona. Dakle, u ovom momentu je Zaštitnik građana iscrpeo sva svoja ovlašćenja. Sa druge strane, ono što je dobro je što je BIA, ali i vojna služba bezbednosti, odnosno VBA, sarađuju sa Zaštitnikom građana u razmatranju konkretnih slučajeva u kojima je možda došlo do povrede privatnosti građana na nezakonit način. Neko od poslanika je pomenuo da nije dobro to što se može identifikovati onaj koji je načinio zloupotrebu. Naravno da treba da težimo da prostora za zloupotrebu bude što manje, i to je upravo bila svrha inicijative sa ona dva amandmana koja sam podneo Narodnoj skupštini, ali za pripadnike bezbednosnog sektora jako je odvraćajući momenat činjenica da znaju da ukoliko dođe do zloupotrebe, da na osnovu nekih izvršenih preporuka Zaštitnika građana, dakle, danas je moguće identifikovati, odnosno bilo bi moguće identifikovati onog koji je u službi to učinio. Ono što nije dobro, što imamo pravno neuređen privatni bezbednosni sektor i što sam ja duboko uveren, ali tome ne mogu da posvedočim jer njih ne mogu da kontrolišem, kao što ni Narodna skupština to ne čini, ali sam duboko uveren da se najveći broj povreda privatnosti građana ne odvija više preko zvaničnih bezbednosnih službi već preko privatnih bezbednosnih službi koje imaju tehniku i potencijal da značajno ugroze privatnost građana a da za tim nema nikakvog zakonom propisanog osnova niti procedure koja bi to proveravala. Govoreno je o rodnoj ravnopravnosti. Zaista, ja duboko razumem argumente nekih naših sugrađanki i sunarodnica koja kaže – ali, ja zaista nisam ni po čemu diskriminisana, ja sam potpuno ravnopravna, zato što živi u centru grada, zato što na poslu ima odgovarajuće okruženje, ali, zaista, veliki broj građanki Srbije nemaju tu mogućnost i to pravo i takvo životno okruženje da im nije zaista bitno da li se zovu profesorka ili profesor ili ono što je mnogo značajnije i mnogo bitnije – da li imaju ekonomsku pa čak i fizičku sigurnost. To zaista nije tako i ja sam uveren da je potrebno nastaviti veoma krupnim koracima u učvršćivanju tog principa. Neko je spomenuo od vas, i hvala mu na tome, moje protivljenje konstataciji iz državnog izveštaja je da Republika Srbija u potpunosti obezbeđuje rodnu ravnopravnost i da su sve razlike samo posledice razlika u fizičkim svojstvima muškaraca i žena. To zaista nije tačno i ne treba da vam navodim primere koliko toga ima. Prava deteta su sa pravom zavredila veliki deo vaše pažnje. Bilo je konkretno pitanje oko Zakona o pravima deteta. Dakle, to je izuzetak u kome sam odlučio da Zaštitnik građana zaista iskoristi svoje ustavno pravo i da predloži ceo zakon. Nadam se da takvih izuzetaka neće biti puno. To znači da u ovom momentu nijedan organ izvršne vlasti, oni koji treba po Ustavu da pripremaju zakone, se ne oseća dovoljno kompetentnim, nema dovoljno sveobuhvatne ingerencije da bi na jedan sadržajan i potpun način obuhvatio sve ono što se tiče prava dece. Mi smo prihvatili da to uradimo i Vlada je prećutno dozvolila da Zaštitnik građana radi taj zakon, vidim da je to stavila i u svojoj strategiji i ja verujem da će se on pred kraj godine naći pred vama u prvom čitanju a do tada ćemo obaviti konsultacije i sa javnošću isa stručnjacima. Inkluzija kao izuzetno značajan aspekt i novina u našem sistemu je s pravom apostrofirana. Dakle, podsetiću da je inkluzija novi princip o kome se i oni koji po svom nekom svojstvu jesu u manjini, jesu drugačiji, ne odvajaju u posebne institucije, ne odvajaju u azile, već se opšti okvir institucija, škola, bolnica i svih drugih, prilagođava tome da svako može u najpodsticajnijem okruženju, bez izolacije, živeti i raditi. Zaista smo imali nekoliko slučajeva u školama gde taj princip inkluzije nije zaživeo i nisu zaživeli osnovi na kojima se taj princip zasniva. Imali smo situaciju da deca sa određenim problemom u ponašanju ili smetnjama u razvoju nemaju odgovarajuću atmosferu i da se na jedan način i profesori i Ministarstvo prosvete i roditelji nastoje da tu decu sklone iz svog okruženja. To je nešto na čemu ćemo insistirati. Istovremeno, u mnoštvu škola, i ne samo škola, pokazalo se da taj princip ima svoje puno opravdanje i da tamo gde postoji odgovornost i profesora i uprava škola i istrajnost ministarstva, da taj princip može zaživeti i da je zaživeo u tim sredinama, kao i da donosi izuzetno dobre rezultate. Nekoliko poslanika je pomenulo i na fin način su mi rekli da je izveštaj možda preopširan i da je previše narativan. Ja vas zaista uveravam da ne postoji nijedna rečenica iz ovog izveštaja koja nema iza sebe neke konkretne postupke koji su vođeni u ovoj instituciji. Dakle, ako nekada kažemo i nešto što vi i sami znate, to radimo na osnovu konkretnih postupaka, ali istovremeno i na osnovu obaveze prema građanima. Jer, ombudsman je u svakoj zemlji, pa i u ovoj, glasnogovornik građana pred najvišim državnim organima i ja sam zaista u obavezi pred svih onih osam hiljada ljudi koji su došli kod nas ili su nas zvali telefonom ili su posetili neku od kancelarija van sedišta da vam prenesem ono što građani kažu, iako je vama kao predstavnicima naroda to najmanje potrebno. Ali, to je moja dužnost. Takođe, primeri koji su navedeni u izveštaju nisu pojedinačni slučajevi, već su to primeri koji ilustruju pojave o kojima pričam. Svaki od tih primera praktično je samo na vrhu ledenog brega mnogih drugih koje pokazujem. Drago mi je što je bilo prilike, ja ću vas sad podsetiti na prošlogodišnji izveštaja koji nije bio predmet Narodne skupštine, ali ću vam reći kako to izgleda, pošto su svi narodni poslanici govorili o kršenju prava radnika. To je primer o kome je jedna narodna poslanica govorila, u jednoj bolnici, gde je zaista lekarka radila više godina bez stalnog radnog odnosa. Pošto ja ne mogu da utičem odnos poslodavca i zaposlenog već samo da uputim inspekciju rada, što sam i uradio, nisam oklevao da ipak i nazovem lekarku, odnosno direktorku doma zdravlja. Dokle stiže ponekad bahatost i arogancija pojedinih ljudi na javnom budžetu govori i njen odgovor – Pobogu, gospodine Jankoviću, znate kako se u zdravstvu dobija posao, preko veze ili za pare. Dakle, to je ono protiv čega se moramo boriti, ja to moram da pomenem ovde i ako vi to znate, zato što takvi ljudi opstaju u sistemima, građani za sve misle da smo korumpirani i neradnici. Manjinska prava, izuzetno značajan aspekt u našem radu. na koji nas obavezuje i zakon. Ja jesam pomoću svojih saradnika imao zamerke na rad Ministarstva za ljudska i manjinska prava ili konstituisanju saveta nacionalnih manjina, nije Ministarstvo u datom roku odgovorilo na preporuke, ali je naknadno, nakon što sam obavestio javnost o tome, obavezno Zaštitnika građana o tome da nisu preporuke izvršene. Realno ostaje ključno pitanje u vezi sa bošnjačkom nacionalnom manjinom izbora za nacionalni savet bošnjačkih nacionalnih manjina. Neću se mešati u odluke izvršnih organa već ću eventualno po pritužbi razmatrati njihove posledice. U ovom momentu postoji dosta dobra saradnja sa relativno novim Ministarstvom za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu i postoji četvrta, ako se ne varam, oblast. Videćemo, nadam se da će to ići u dobrom pravcu. Ono što nije dobro, to je neko primetio, mislim gospodin Halimi, da je niz stvari vezanih za manjinska prava na opštem nivou. Nažalost, to je praksa opet na osnovu konkretne stvari ću vam reći. Naš Ustav predviđa da pri zapošljavanju u javne službe, u državne organe, se vodi računa o zapošljavanju pripadnika nacionalne manjine odnosno, tome da oni imaju, da oni budu ravnopravno zastupljeni. Moj zamenik je sproveo jedno istraživanje u svim organima javne vlasti, dakle, kako vi izvršavate ovu ustavnu odredbu, kako vi to vodite računa o zapošljavanju pripadnika nacionalnih manjina. Od svih ministarstava sem vas smo dobili odgovor, nikako. Jednostavno, nemamo apsolutno nikakve mehanizme za izvršavanje te zakonske odredbe. Tako da činjenica da su mnoge konstatacije po pitanju prava nacionalnih manjina opšte je posledica toga što smo mi u zaštiti prava nacionalnih manjina veoma često ostali na opštem nivou, dakle u zakonima predviđamo određene procedure, mehanizme, opšteg nivoa, ali ih u praksi ne sprovodimo. Prošlo je godinu dana od inicijative Vladi koja je takođe dužna da u toj inicijativi odluči, dakle od inicijative Vladi da se konkretnim zakonom ili izmenama Zakona predvidi način ostvarivanja ove zakonske odredbe, posle godinu dana još uvek nemam odgovor od Vlade da li je uopšte razmišljala na tu temu. Dakle, to je ono što prouzrokuje ponekad tu opštost. Veroučitelji su spomenuti kao jedna od posledica nedovoljno jasno propisanih odnosa između crkava i verskih zajednica. Tu sam utvrdio nepravilnost i zaista dolazimo do situacije da niz problema proističe iz nepostojanja osnovnih pravila o radu. Komisija koja predlaže veroučitelje nema ni jedan jedini normativniji pravilnik koji uređuje ko i kako postaje član te komisije, zbog čega se razrešava ta komisija, na kojim principima ta komisija predlaže ko će biti verski veroučitelj. Evo prošlo je, ako se ne varam četiri meseca od kada sam uputio nadležnom Ministarstvu preporuku dautvrdi jasno pravila za rad komisija za versku nastavu, rok je već istekao, nadam se da će požuriti sa tim. Pitao je neko i rekao konstatovao nešto sa čim se ne slažem, da institucija Zaštitnika građana je nedovoljno efikasna. S jedne strane, ako pogledate da je u prošloj godini izdato preko 290 preporuka, da je oko 260 sprovedeno, trenutno je oko 70% procenat izvršenja tih preporuka, to nije ni najmanje ispod bilo kog evropskog proseka. U zemlji u kojoj se sudske presude izvršavaju jako teško i to vrlo dobro znate, institucija koja da preporuku, koja dakle za razliku od poverenika Šabića, nije drugostepeni organ, po odluci poništi nečije rešenje i odluči drugačije, već da preporuku i snagom autoriteta i argumenata nastoji da uveri nekog da promeni način svog rada, a ne može da mu naredi. Preko 70% izvršenih preporuka ni po kom osnovu, pa eto kažem i po analizama međunarodnih aktera, relevantnih, nije loše čak, evo ova institucija, pokušavaju Ujedinjene nacije, da je predstave drugim zemljama u razvoju kao model kako to treba raditi. Ali,kao što sam rekao na početku, ne mislim da imamo ni najmanje vremena i prostora za samozadovoljstvo. Dakle, broj propusta koji se svakodnevno dešava na teritoriji Srbije, Zaštitnik građana za godinu dana ne može voditi toliko postupaka koliko se za 15 dana desi. Dakle, mi moramo krenuti sa druge strane, moramo ono što sam rekao pokušati da promenimo način na koji javna administracija shvata svoj posao. U ovom momentu nemam dovoljno kapaciteta za svoj posao, nemam dovoljno kapaciteta da to uradim. To je ono na šta sam pokušao da vam ukažem. Dakle, 30 istražitelja u ovom momentu nije dovoljno da bi mi dovoljno brzo vodili sve konkretne postupke po svim pritužbama građana, a istovremeno se bavili prevencijom, otišli do svake opštinske uprave i rekli im šta su to dužni raditi, na način na koji jesu dužni raditi. U ovom momentu mi imamo taj problem. Vrlo brzo ću pred Narodnom skupštinom izaći sa zahtevom da se poveća broj istražitelja, dakle onih na koje ja prenosim kontrolna ovlašćenja, mojoj stručnoj službi. Istovremeno, ne mislim da je put za Srbiju da se bitno poveća obim stručne službe Zaštitnika građana iako to mnogi naši međunarodni partneri predlažu, jer ne mislim da je put za Srbiju, da iznad leđa svakog administrativca stoji po jedan kontrolor, pa superkontrolor, pa nadkontrolor, nego da u startu imamo administrativca koji kao što sam rekaovisoko plaćen, motivisan i odgovoran za svoj rad i ne pravi greške. Pitao me je neko koliko sam podneo krivičnih i prekršajnih prijava? Veoma malo krivičnih prijava, one se broje prstima jedne ruke, a prekršajne ni jedne. Nije u prirodi instituciji da ona bude kazneni organ i ne mislim da je to u vanrednim situacijama dužnost ovog organa i kada to uradi, uradio jezato što onaj koji je trebao nije radio svoj posao kako treba. Mislim da postoji velika tolerancija prema određenoj vrsti krivičnih dela ili prekršaja. Pomenuo je neko iz izveštaja, dakle postoje segmenti koji su potpuno van krivično-pravne zaštite, kao što je Internet, dakle sloboda izražavanja na Internetu se zloupotrebljava na najdrastičniji mogući načinksenofobija i mržnja i uvrede su na Internetu potpuno nekažnjene i to je nešto na šta mi, između ostalog, nekoliko narodnih poslanika je ukazalo, videćemo kako će organi izvršne vlasti se boriti dalje sa tim. Pomenulo je više narodnih poslanika, ili mi je možda zamerilo što sam se bavio pitanjima blanko ostavki. Podsetiću da je vrlo jasno u izveštaju rečeno da blanko ostavke kao institut predstavljaju mogućnost da se izborna volja građana menja i da sasvim sigurno postoji način da se to otkloni, a da se istovremeno, da citiram "ostaje nada da će to pitanje biti rešeno u toku narednog izvršnog perioda kao što jeste na način koji ne ugrožava izborna prava građana, ali omogućava normalan politički i parlamentarni život". Dakle, pod tim sasvim sigurno mislim da je Skupština sposobna da nađe način da se zaštiti od krađe mandata koji su takođe, sasvim sigurno, kršenje prava izborne volje građana, ali su pojedinačne situacije, a ne zakonsko rešenje koje to omogućava. Dakle, ne smatram da je to politička stvar, blanko ostavke takve kakve jesu, jesu predstavljale mogućnost za kršenje izbornih prava, izborne volje građana i tu jednostavno ne vidim načina da to ne kažem. Citat jedan iz izveštaja Zaštitnika građana je spomenut, veoma oštar koji se tiče načina rada organa uprave javne vlasti. U izveštaju sam napomenuo da je to jedno od ekstremnih mišljenja i da ne treba dozvoliti da se takva ekstremna mišljenja, da opstaje prostor da ta ekstremna mišljenja imaju goriva za dalji razvoj. Ne mislim, nisam pristalica takvog mišljenja, ali istovremeno ne mislim ni slučajno, ne mislim da građani Srbije imaju razloga za zadovoljstvo u organima javne vlasti, odnosno, načinu na koji službenici rešavaju njihovim pravima i obavezama i na zakonu zasnovan interesima. Dakle, upravo u traženju sredine, pokušao je izveštaj biti na liniji toga. S jedne strane, čuo sam kritike da je možda preoštar izveštaj,da bi možda kritikovanjem ovakve situacije na vlast došao neko ko bi biojoš nepovoljniji za građane, s druge strane čuo sami kritike da je izveštaj preblag. Ako sve to stavimo na nekakav tas možda i dolazimo do ne tako nepovoljnog zaključka za ceo karakter ovog izveštaja. Azil je spomenut kao jedan od problema sa kojim se suočavaju, odnosno kao jedan od posledica. Zahtevi za azil bi trebalo biti jedna od posledica lošeg stanja određene grupe građana. To je problem koji je eskaliraoove godine. Zbog toga se nije našao u izveštaju za prošlu godinu. Verujem da će biti razloga i vremena, tj. nadam se da neće, ali bojim se da hoće, da u izveštaju za narednu godinu se pozabavim tim pitanjem koje je pomenuo uvaženi poslanik, a koje se tiče zaštite prava dece adekvatno lečenje. Kao što ste rekli postupak je pokrenut. Dakle, ne treba i nema potrebe da apelujete na hrabrost ove institucije odnosno ljudi koji su u njoj. Pokrenut je postupak i budite uvereni da nijedan rukovodilacbilo kog organa u Republici Srbiji nema takvu moć da zaustavi Zaštitnika građana u pokretanju postupka kontrole rada. Upućeni su određeni akti, ali to je stvar iz ove godine i u izveštaju za iduću godinu će sigurno naći svoje mesto ukoliko za tim bude potrebe. Ono što je mnogo značajnije, odnosno što je isto tako značajno, nadam se će Skupština, ukoliko kojim slučajem ne budemo imali pozitivan ishod, a nadam se da hoćemo, kao u nekoliko slučajeva koji su se takođe desili, naći način da konkretnije podrži Zaštitnika građana u tome da budu izvršene njegove preporuke. Podsetiću na situaciju sa nekoliko stotina porodilja preduzetnica, gde sam uz pomoć svojih saradnika zaista utvrdio da je zakon nepravilno primenjivan, da su bili propusti u primeni zakona i da je Poreska uprava Ministarstva finansija rekla da neće da izvrši preporuku, da insistira na toj naplati. To je situacija u kojoj je Zaštitnik građana uradio svoj deo posla. Ombudsman je takva institucija. Nijedan ombudsman na svetu nema pravo naredbe. Nijedan ombudsman na svetu nema mogućnost da ukine nečije rešenje. To zavisi, moram reći, od vas i vaše podrške koliko će vlast to poslušati. Pomenuto je pitanje diploma za decu učenika koji završe školu na KiM. Moram reći, poslanik Halimi je izašao, da nisam našao osnov da zaključim da organi Republike Srbije krše pravo, odnosno krše propise time što trenutno ne dozvoljavaju da te diplome budu prihvaćene kao redovne. Jednostavno, postoji nostrifikacija diploma za strane države, Kosovo nije strana država za Republiku Srbiju i to je put kojim se ne može ići. Sa druge strane, svi obrazovni centri u Republici Srbiji imaju obavezu da se akredituju da ne bi svako na svakom ćošku imao školu. Obrazovne institucije sa teritorije KiM nisu se akreditovale, nisu ni podnele zahtev za akreditaciju. Ne mogu tražiti od organa uprave da sprovode nešto što u zakonu ne postoji. Sa druge strane, to je izuzetno veliki ljudski problem za te ljude, za te porodice. Obavešten sam da su u toku razgovori na političkom nivou u kojima ja ne mogu učestvovati niti sam deo, gde bi se možda i do rešenja tog problema moglo naći. Organi javne uprave Republike Srbije ne krše zakon i ja im ne mogu zameriti to što ne priznaju diplome, pogotovo što sam pre nekoliko godina intervenisao kako bi se priznavale diplome sa pečatom UNMIK-a i što je naša izvršna vlast prihvatila. Dakle, priznavale su se diplome sa pečatom UNIMIK-a, ali od tog momenta kada je naša izvršna vlast prihvatila da priznaje diplome sa pečatom UNMIK-a, onda je kosovske vlasti odlučile da na te diplome pišu Kosovo republika kao da im je cilj bio da ne dođe do dogovora. Zaista sam iscrpeo sve svoje mogućnosti. Pitanje penzionera i oni koji su ostvarili pravo na penziju uplatama u penzioni Fond RS, a sad žive na teritoriji KiM i dalje, dakle, u RS, kojima je Fonda za PIO bez ikakvog rešenja obustavio penzije. U svakom pojedinačnom slučaju gde su nam se građani po tom pitanju obratili, radili smo postupak u nekoliko njih utvrdili povrede prava građana i naložili Fondu ili da ukine ranije rešenje o penziji po nekom pravom osnovu ili nastavi isplatu te penzije, ako je rešenje na snazi. Ne može postojati rešenje o tome da neko ide u penziju, a da taj neko ne dobija taj novčani iznos, bilo da se on nalazi na teritoriji KiM, Vojvodine ili bilo kog drugog mesta zemljine kugle, na kraju krajeva, tom uplatom u PIO fond je stvorio to pravo. To je niz pojedinačnih slučajeva koje rešavamo tako kako nam pristignu. Da li sam tražio podršku vlade za delovanje na Kosovu, nisam. Zaista ne mislim da Vlada treba za podršku Zaštitnika građana, da bi delovao na Kosovu ja sam u jednom slučaju tražio da odem na teritoriju Gračanice i da ispitamo da li radi Centar za socijalni rad, ima propusta kao što sam dobio pritužbu građana. Od kosovske administracije, a preko Ministarstva za KiM odgovoreno mi je da tamo mogu otići kao građanin, privatno. Nisam mogao da prihvatim takvu nagodbu, izvestio sam vas o tome, nadam se da će u budućnosti biti i stvoriti se uslovi da se situacija promeni. Sa kosovskim kolegom, kolegom sa teritorije KiM nemam posebno razvijenu saradnju i ništa za priznavanje. To je jednostavno konstatacija. Bilo je pitanje da li sam dobio odgovor od Ombudsmana Albanije na pismo koje sam uputio. Jesam. Taj odgovor je dostupan na sajtu Zaštitnika građana, Ombudsman Albanije se složio sa mnom u potvrdi da se ispitaju navodi o teškom kršenju ljudskih prava bilo gde i na bilo kom mestu, bez ikakvih političkih pritisaka. Ona je albanskoj javnosti u tom pravcu i javila. Dakle, odgovor je stigao. Možete videti original. Ombudsman Holandije, Ševeningen, kao i ja, u Republici Srbiji, ja kontrolišem način na koji organi primenjuju propise RS. Moj kolega, sa kojim inače imam izvanrednu saradnju, Ombudsman Holandije Aleks Preimar kontroliše postupanje holandskih organa u skladu sa propisima Kraljevine Holandije. Međutim, Ševeningen nije pod ingerencijom Kraljevine Holandije, već to propisi UN i moj holandski kolega nema nikakvu mogućnost pravnu niti faktičku da to radi. Odgovaram na pitanje, nema ovlašćenje, kao što ni ja ne bih, kažem, on nema zakonska ovlašćenja da se bavi Ševeningenom. U sistemu UN takav kakav jeste ne postoji ombudsman. To je nešto što bi možda Srbija mogla da pokrene. Ja ta ovlašćenja nemam. Ono što jeste tačno, a to je interesantno i za razmatranje možda u nekom od odbora Narodne skupštine, primio sam pritužbu jednog drugog zatvorenika, odnosno osuđenika koji službi kaznu u jednoj zemlji. U toj zemlji služenje kazne, a nije naša zemlja niti je on odabrao tu zemlju za služenje kazne. U toj zemlji služenje kazne pretpostavlja da taj zatvorenik plaća telefonske pozive. Plaćanje telefonskih poziva sa te daljina nije ni najmanje besplatno i da recimo plaća struju, plaća svoja sredstva za ličnu higijenu, što u našoj zemlji nije slučaj, a to je opet pitanje međunarodne saradnje. O tom pitanju ću obavestiti i Ministarstvo spoljnih poslova i nadležne organa za međunarodnu saradnju, ali Zaštitnik građana RS nema ovlašćenja da organima drugih zemalja, niti u međunarodnim organima, vrši kontrolu,niti daje preporuke, to jednostavno je tako. Dopunski rad u zdravstvu je pomenut, mislim da sam se zajedno sa svojim saradnicima više nego puno bavio dopunskim radom i ukazao na činjenicu da je odredbama zakona o takvim kakvi jesu omogućeno nesavesnim, dakle, onom manjem delu nesavesnih zdravstvenih radnika nad kojima Ministarstvo zdravlja nije vršilo inspekcijsku kontrolu, da zloupotrebi pravo na dopunski rad. U bliskim kontaktima i sa Ministarstvom zdravlja i sa mnogim drugim akterima, pokušavali smo otkloniti te nepravilnosti. Duboko sam nezadovoljan nekim od postupaka i ishodima nekim od tih postupaka, odnosno zamenom teza da se dopunskim radom smanjuje lista čekanja. Dopunski rad ne služi, po zakonu, da bi se smanjile liste čekanja, jer liste čekanja ne smeju postojati. Ako postoje liste čekanja, liste čekanja se rešavaju prekovremenim angažovanjem, dakle, prekovremenim radom, a ne dopunskim, nešto sasvim drugačije. Dešava se boljom organizacijom posla, rešava se zapošljavanjem novih lekara, kupovinom novih aparata. Dakle, hajde da gradimo bolnice i proširimo i njihove kapacitete, ako nema mogućnosti da u njima lečimo građane Srbije, a ne da možda radimo nešto drugo, što nam manje treba. Dakle, takvo ulaganje u zdravstvo na taj način, a ne dopunskim radom koji je praktično privatan rad u državnoj ustanovi i predviđen je za pružanje nekih dodatnih usluga, a ne pružanja usluga iz oblasti obaveznog zdravstvenog osiguranja. Vi kao narodni poslanici ste dozvolili da, za razliku od svih drugih radnika u Srbiji koji dopunski mogu raditi kod drugih poslodavaca, zaposleni u zdravstvu mogu raditi u svojoj sopstvenoj kući, kod svog sopstvenog poslodavca može raditi dopunski, to je tako zakonom predviđeno, a ja sam izrazio skepsu, ali, ukoliko bude volje, u nadležnom odboru Narodne skupštine ja ću detaljnije taj problem predstaviti, kao i rezultate onog što smo do sada radili u preko osam, ako se ne varam, zdravstvenih ustanova, gde su kontrole bile i ustanovljeni su negde propusti, a negde sve funkcioniše kako treba. Na kraju, dozvolite mi da kažem da se potpuno slažem saprimedbom koja je upućena po pitanju rodno senzitivnog, odnosno osetljivog jezika. Zaista to uputstvo koje se ticalo rodno osetljivog jezika ima svoje sopstvene nedostatke. To je jedan radni dokument koji je u izradi. Niko od nas nije očekivao da će imati takav odjek, odnosno da će mu neko takav odjek napraviti. Sasvim sigurno ćemo u našem radu, moji saradnici i ja, unaprediti taj dokument, ne odustajući od ideje da je za rodnu ravnopravnost jedna od stvari koje su bitne i to da se žene oslovljavaju na način na koji naš jezik dozvoljava, koji nije protiv pravila našeg jezika, ali da ta osetljivost prema jeziku zaista bude zastupljena. Na kraju, po pitanju toga da li ima previše ili premalo pritužbi, naravno, kontraverzno je to pitanje i sasvim sigurno bi bilo logično da ima što manje pritužbi, da to znači da je bolja situacija, da se sa manje problema suočavaju građani. Nisam siguran da je to tako. Dakle, razvijeni sistemi zemlje koji važe za zemlje u kojima se visoko poštuju ljudska prava, nordijske zemlje, njihovi ombudsmani primaju više pritužbi nego Ombudsman Srbije. Siguran sam da ima još puno prostora da još više građana ima razloga i potrebu da se obrati zaštitniku građana. Zbog toga smo ove godine otvorili i deset kancelarija po bibliotekama širom Srbije, gde će bez posebnih troškova preko video veze moći da razgovaraju građani iz svoje lokalne biblioteke sa mojim saradnicima sa mnom u Beogradu. Otvorili smo na jugu Srbije, u Preševu, Bujanovcu i Medveđi svojevrsne kancelarije. Ima potrebe i biće sigurno pritužbi još više. Postojanje velikog broja pritužbi nije loše u situaciji kada se otklanjaju propusti na koje je ukazano pritužbom. Dakle, ne treba da se bojimo više pritužbi. U Španiji ih ima, ako se ne varam, 40.000 godišnje, 40.000 obraćanja, a ne klasičnih pritužbi. Dakle, toga će biti. Treba samo kapacitet moje institucije da se pripremi, jer nije nam cilj da nam se svi građani obrate a da mi onda ne možemo dovoljno brzo da proverimo njihove navode u momentu. Zato sam rekao da ću se obratiti Narodnoj skupštini i tražiću povećanje, odnosno smanjenje broja zaposlenih u kabinetu, a povećanje broja zaposlenih na istraživačkim, odnosno kontrolnim mestima, kako bi građani Srbije u najkraćem mogućem roku dobili odgovor na to da li je njihova pritužba osnovana. Već danas dužina trajanja postupka kod Zaštitnika građana je u okviru evropskog proseka. Ja sa tim nisam zadovoljan i još jednom kažem da ne treba sa tim da budemo zadovoljni, ali kada budemo dobili još više pritužbi, ako se budemo bavili svim ovim zakonodavnim normativnim stvarima, kojima planiramo da se bavimo, trebaćemo još malo da povećamo kapacitet ove institucije. Još jednom na kraju da vam se zahvalim. Izuzetno koristi i meni i moji saradnicima sve ono što smo danas čuli.
Zahvaljujem gospodine Jankoviću [[Gordana Pop-Lazić, s mesta: Replika. Imam pravo na repliku.]] Nemate pravo na repliku, rečeno je sve. Očigledno je da treba češće da vas zovemo da dođete, pa će biti možda malo ekspeditivnije. Zaključujem jedinstveni pretres i na osnovu člana 87. određujem pauzu, a sa radom nastavljamo popodne u 16,30 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Pre nego što pređemo na otvaranje pretresa u pojedinostima, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, a povodom pretresa u pojedinostima prve tačke dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, prisustvuju i Duško Radaković, državni sekretar u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu; Nada Dojčinović, rukovodilac Grupe u Sektoru za lokalnu samoupravu u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnuupravu i lokalnu samoupravu i Tatjana Zeljković-Babić, savetnica u Sektoru za lokalnu samoupravu u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Takođe vas podsećam da su poslaničke grupe odlučile da ih u pretresu u pojedinostima po prvoj tački dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Bojan Đurić, poslanička grupa LDP; narodni poslanik Milisav Petronijević, poslanička grupa SPS-JS; narodni poslanik Jovan Palalić, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica; narodni poslanik Veroljub Arsić, poslanička grupa NS i narodni poslanik Aleksandar Martinović, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS i ovlašćeni predstavnik za ovu tačku. Prva tačka dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O LOKALNIM IZBORIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Vjerica Radeta, zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović, zatim Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Otokiš Marton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, zatim narodni poslanik Sreto Perić, Boris Aleksić, Mirko Munjić, Suzana Grubješić, Petar Jojić i Nemanja Šarović, kao i amandmani Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, amandman na član 2. podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve kritike koje je SRS uputila na izmene Zakona o izboru narodnih poslanika važe i kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Iako u obrazloženju Predloga zakona stoji da se ovaj zakon donosi kako bi se, navodno, utemeljila suverenost građana u lokalnim zajednicama prilikom biranja odbornika u skupštinama jedinica lokalne samouprave, rešenje iz ovog zakona biće sve samo ne jačanje suvereniteta građana. Umesto jačanja suvereniteta građana, umesto poštovanja izborne volje građana koja je iskazana na lokalnim izborima, umesto poštovanja jedne elementarne činjenice, a to je da politička stranka treba da izađe iz lokalne skupštine sa onim brojem mandata sa kojim je i ušla, umesto svega toga izmene Zakona o lokalnim izborima omogućavaju političku trgovinu, omogućavaju brutalno i flagrantno gaženje izborne volje građana i, praktično, izbore svode na apsurd. Posle usvajanja ovog zakona o lokalnim izborima biće nebitno koliko je koja politička stranka osvojila mandata na nekim lokalnim izborima, jer to koliko si mandata osvojio na izborima ne znači ništa, zato što u međuvremenu broj mandata jedne političke stranke može da se menja, u zavisnosti od toga da li od toga imaju interes neke druge političke stranke ili čak neki potpuno nepolitički faktori, kao što su bogati biznismeni, tzv. tajkuni ili neki drugi centri moći koji sa politikom i političkim strankama ne bi trebalo da imaju bilo kakve veze. Ovaj zakon će da omogući da parlamentarna na lokalnom nivou postane i ona politička stranka koja uopšte nije ni učestvovala na izborima. Tako od demokratije na lokalnom nivou neće ostati ništa. Ono što smo mi na jedan smešan način pokušali da predstavimo kada smo raspravljali o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, može da se kaže i sada. Kad bismo hteli da budemo maliciozni, kada bismo hteli da budemo podsmešljivi, kada bismo hteli da izvrgnemo ruglu ovaj zakon, onda bismo mogli da uputimo jedan savet političkim strankama i svakom ko učestvuje na lokalnim izborima – nemojte da trošite novac za izbornu kampanju, nemojte da štampate novine, da štampate flajere, nemojte da plaćate skupe minute na lokalnim i regionalnim radio i televizijskim stanicama, čuvajte taj novac, kad se završe lokalni izbori kupite onoliko mandata koliko vam treba, jer je mandat slobodan. Šta znači slobodan mandat u jednoj siromašnoj državi, u državi u kojoj je iz dana u dan sve više nezaposlenih, u državi u kojoj je socijalna situacija katastrofalna, u državi u kojoj poslodavci traže od mladih žena, a ovde pričate o nekakvoj rodnoj ravnopravnosti u jeziku, traže da se izjasni da kad zasnuje radni odnos neće ostati u drugom stanju ili da se neće udati narednih pet ili deset godina? U takvoj situaciji uvoditi tzv. slobodni mandat znači brutalno gaziti izbornu volju građana. Danas u Srbiji, gospodine ministre, svako ko ima 50 ili 100 evra može da kupi većinu odbornika u svakoj lokalnoj skupštini, bez obzira na to kojoj političkoj stranci odbornik pripada. Kada ste 2008. godine zajedno sa Tomislavom Nikolićem krenuli u projekat uništavanja SRS, otimajući mandate u Narodnoj skupštini i kada ste to isto pokušali i na lokalnom nivou, smatrali ste da će svi ti vaši napori biti usmereni samo protiv SRS i da će samo mandati SRS biti dovedeni u pitanje. Te 2008. i 2009. godine je zaista bilo tako, ali 2011. godine nije više tako, sada su u pitanju i mandati DS, SPS, G17 plus i svih drugih političkih stranaka. Ako se usvoje ova rešenja koja vi sada predlažete, više niko neće biti siguran u broj mandata koje je osvojio. Lepo je da je odbornik slobodan, to pozdravljam, ali onda neka tu slobodu dokaže i u predizbornoj kampanji, neka sam sebi organizuje izbornu kampanju, neka plati TV emisiju, neka nađe kandidate za odbornike, neka štampa novine, neka promoviše sebe, pa onda neka bude slobodan. Ovako, ovo je licemerno, stranka mu odredi kampanju, zahvaljujući stranci postane odbornik i onda, kad postane odbornik, kaže – sada sam slobodan, sada sa svojim mandatom mogu da radim šta mi je volja. Tu nema nikakve logike. U kojoj demokratskoj, civilizovanoj, evropskoj ili vanevropskoj državi imate ovakva rešenja? Nemate nigde. Uveli ste slobodan mandat u državi u kojoj su 90% odbornika ljudi koji nemaju, većina od njih nema dovoljno sredstava za život. To su obični ljudi koje svi mi poznajemo. Ne bave se u Srbiji politikom ljudi kao u Engleskoj, oni koji imaju velike zemljišne posede, vlasnici banaka, industrijskih pogona, pa im politika dođe kao hobi. Većina odbornika koji sede u lokalnim skupštinama, dobar deo njih, znam ih mnogo, maltene žive od tog odborničkog dodatka, koji iznosi, 5.000, 10.000 ili 15.000 dinara, jer nema drugih sredstava za život i takva je situacija manje-veše u svim političkim strankama. Ima izuzetaka, ima bogatih ljudi koji se bave politikom, ima onih koji ne zavise i nisu na plati ni u skupštini opštine, ni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ali ima i mnogo onih koji jesu i čija egzistencija i egzistencija njihovih porodica zavisi od tih 5.000, 10.000 ili 15.000 dinara. Šta mislite da li će biti teško nekome sutra da kupi mandate tih odbornika? Neće. Taj čovek koji je ponekada i prinuđen da proda svoj mandat, možda nije loš čovek, možda nije nemoralan čovek, ali neka ga je muka stisla. Ne može da se zaposli, supruga ne može da mu se zaposli, dete ne može da mu se zaposli, ne može da završi školu, fakultet, ne može da leči svoje roditelje, ko zna iz kog razloga je čovek prinuđen da mora maltene da se proda, da se bavi političkom prostitucijom i vi to unapred znate. Vi znate da će biti takvih slučajeva u praksi i umesto da to sprečite, da u jednoj siromašnoj državi zaustavite korupciju na lokalnom nivou, vi omogućavate. Umesto da zaustavite mogućnost da oni koji poseduju kapital, a stekli su ga na nezakoniti i nemoralan način, kupuju ljude po Srbiji, kupuju odbornike, kupuju im duše. Umesto da to zaustavite, vi to omogućavate. Dalje, zakon je prepun kontradikcija. Kažite mi, gospodine ministre, koja je logika da stranka koja je po Zakonu o političkim strankama, koji ste opet vi predložili, registrovana u Ministarstvu za državu upravu i lokalnu samoupravu, dakle registrovana, sakupila onoliki broj potpisa koji je zakonom tražen, mora na svakim lokalnim izborima da za svakog kandidata za odbornika skuplja po 30 potpisa građana. Šta to znači? Da su političke stranke neke neformalne organizacije. Zašto propisujete takvu jednu obavezu za stranku koja je uredno registrovana u vašem ministarstvu, koja je sakupila potreban broj potpisa, koje je dostavila svoj statut u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu i koja deluje u skladu sa Ustavom, zakonom i pravnim poretkom Republike Srbije? Takvim strankama vi namećete obavezu da na svakim lokalnim izborima sakupljaju potpise za kandidaturu svojih odbornika. Dalje, ne znam da li ste ministre svesni da velike korupcionaške afere danas potresaju ne samo vrh državne piramide, ne samo vas koji sedite u ministarstvima već mnoge lokalne samouprave, da imate 1001 primer malverzacija, zloupotreba i očiglednog kriminala u skupštinama opštinama i skupštinama gradova? Da vam ne navodim primere iz praktičnog života. U takvim uslovimamorali ste da vodite računa kako će se ova rešenja iz ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima odraziti na našu političku praksu. Znate i sami da se u mnogim opštinama i gradovima nameštaju tenderi, da se nameštaju postupci javnih nabavki. Oni koji nam mesecima pričaju kako treba depolitizovati parlament, kako treba depolitizovati državnu upravu, jedinice lokalne samouprave, oni su najveći promoteri neviđene politizacije javnog i privatnog života u Srbiji, oni koji plaše narod političkim strankama, oni koji kažu da su političke stranke neprijatelj naroda, koji kažu da maltene političke stranke ne treba ni da se pitaju za svoje mandata kada se završe izbori, oni su promovisali princip ne da ne možete biti direktor nekog lokalnog javnog preduzeća ako niste član neke vladajuće političke stranke, nego ne možete da se zaposlite kao čistačica ako niste deo neke od vladajućih stranaka ili njihov član. To je neviđeno licemerstvo. Da li vam je to poznato, gospodine ministre? Stručnost iznad politike, biranje direktora javnim konkursom, maknite dalje političke stranke iz lokalne samouprava i sve suprotno rade u praksi. Zašto to niste zaustavili? Ko dobija kredite na lokalnom nivou, ko dobija pare iz raznih agencija i republičkih fondova? Recimo ljudi koje predsednici lokalnih odbora G 17 plus uzmu za ruku i dovedu u Beograd ili Novi Sad. Oni dobijaju kredite. Koji je uslov? Moraš da daješ pare za G 17 plus. Oni najviše pričajuo tome kako treba depolitizovati lokalnu samoupravu. Da li vi to sprečavate? Ne, vi to još pospešujete, pospešujete da više uopšte nije bitno da li si osvojio pet, deset ili ni jedan mandat na lokalnim izborima. Sada ćeš imati mandata onoliko koliko imaš para, pa ako imaš mnogo para imaćeš mnogo i mandata, ako nemaš mnogo para, pozdravi se sa mandatima, zato što je mandat navodno slobodan. Postavlja se pitanje – zašto niste bili dosledni kada je reč o toj famoznoj zatvorenoj izbornoj listi? Slušamo mesecima kako je najveće dostignuće demokratije imati zatvorenu izbornu listu, gde politička stranka ne može da odlučuje kome će da dodeljuje mandat, nego se mandati dodeljuju po redosledu kandidata na listi. Što onda niste ostali dosledni tom principu, nego kada je u pitanju jedna politička stranka koja učestvuje na izborima, onda po redosledu kandidata na listi, pa ako nekome prestane mandat, dodeljuje se sledećem. Kod koalicija toga nema, nego se dodeljuje onom kandidatu koji je pripadnik one političke stranke, kao i njegov kolega kome je prestao mandat. Time već odstupate od principa zatvorene liste. Vi ni taj princip niste uspeli da sprovedete do kraja i da ga na neki način podržite. Zakon je loš, omogućava sistemsku korupciju na lokalnom nivou. Zakon je nedosledan sam sebi. Ne da neće dovesti do stabilizacije političkih prilika na lokalnom nivou, nego posle sledećih izbora daj Bože da se ne desi neka neviđena kataklizma po raznim lokalnim skupštinama po Srbiji. Biće svega i svačega, biće trgovine, kupovine, dešavaće se stvari da stranke koje apsolutno nisu učestvovale na izborima,neke novoformirane fantomske grupe građana odjedanput imaju odbornike, da oni odlučuju o tome šta će se dešavati na lokalnim nivou itd. Ništa od stabilne, jake i uspešne lokalne samouprave i ništa od ove priče o navodnoj regionalizaciji, deetatizaciji, decentralizaciji itd. Kako govoriti o decentralizaciji, o demokratizaciji lokalne samouprave u sistemu u kome imate legalizovanu korupciju? Vi ovim zakonom legalizujete korupciju. To što vi kažete da je mandat slobodan, da ostavka mora neposredno da se preda, da nema blanko ostavki i pri tome mašete odlukama Ustavnog suda, to je samo fasada da prikrijete jednu očiglednu činjenicu, da vi ovim zakonom, kao i zakonom o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika legalizujete korupciju na najgori mogući način u Srbiji. Ovde se pozivate na to da će o mandatima odlučivati Upravni sud. Moram da vas podsetim, gospodine ministre, da imate veliki broj primera u praksi da Upravni sud u identičnim pravnim situacijama gde se samo imena stranaka razlikuju, a sve ostalo je isto, donosi potpuno različite odluke. Postavlja se opravdano pitanje, javlja se bojazan – šta će biti sa svim tim mandatima, šta će biti sa poštovanjem zakona od strane jednog takvog suda koji sud ad hok, od slučaja do slučaja, kako kome odgovara? Srpska radikalna stranka za ovaj zakon neće glasati. Daj Bože da on nikada ne bude usvojen, a i vi koji budete za njega glasali nemojte da mislite da će slobodan mandat, ukidanje blanko ostavki, zatvorena izborna lista da se obije o glavu samo SRS. Obiće se o glavu i vama. Kao što ste videli, kao što su mogle da vide kolege iz nekih drugih poslaničkih grupa koje su počele da napuštaju poslanici, to da politička trgovina zaobiđe neku političku stranku, nemojte da mislite da sutra neće da se desi i vama. Dakle, ništa od jake lokalne samouprave, ništa od demokratske lokalne samouprave, ništa od suvereniteta građana na lokalnom nivou. Dobićemo lokalnu samoupravu u kojoj se apsolutno neće poštovati izborna volja građana, gde će izborni rezultat biti potpuno besmislen i gde će oni koji raspolažu sumnjivo stečenim kapitalom, i gde će oni, kao što kaže vaš partijski šef Boris Tadić, nepristojno bogati, moći da rade šta im je volja.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe u celosti i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, pa narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, govoriću u prilog onog što je rečeno u odbranu prethodnog amandmana, a pošto nisam bila u sali kada je pročitan moj amandman za koji mislim da ima istu intenciju kada su u pitanju izmene i dopune ovog zakona koji je pred nama, Zakon o lokalnim izborima. Naime, svedoci smo nekako vrlo nečasnih postupaka u toku izbornih kampanja a naravno i posle izbornih kampanja. Ovim predlogom koji je pred nama pokušava se uticati na sledeći izborni ciklus. Inače nije dobro kada se bilo koji zakon ove vrste menja u toku same izborne godine ili u predizbornom periodu, ali, evo, to je pred nama i dodatno neće poboljšati stanje na srpskoj političkoj sceni, neće olakšati izborni ciklus. Ono što smo mi predložili našim amandmanom na član 2. da ostane maksimalno 90 dana za izbornu kampanju mislim da je sasvim suvislo i da je skraćivanje na 60 dana nešto što otežava lokalne izbore. To mislimo zato što na lokalnim izborima očekujemo da se pojave pre svega političke stranke koje su profilisane, jasne i poznate građanima. Ali, lokalni izbori, za razliku od republičkih izbora, imaju potrebu nekih građana koji ne žele da se svrstaju u bilo koju političku opciju a žele da budu korisni svojoj sredini, dakle, imaju tu mogućnost da se tu kandiduju i da pokažu šta mogu, šta umeju, šta znaju i šta hoće i da ostvare neke svoje ambicije u tom pogledu. Upravo njima je predizborni rok od 60 dana prekratak. Prekratak je da ih građani prepoznaju, da oni dokažu i da budu i izabrani. Nešto što je optimalno je 90 dana, za tek formiranu neformalnu grupu građana, da svoje sugrađane ubede u svoje dobre namere i da te namere kasnije mogu i da realizuju. To je ono što smo razmišljali kao politička stranka da treba upravo na lokalnim izborima omogućiti građanima – da biraju i one koji nisu politički svrstani. Pre svega, to je važno zato što smo na prethodnim lokalnim izborima imali jedno vrlo nemilo iskustvo. Inače, lokalni izbori se u toku jednog izbornog ciklusa ponove u nekim opštinama i više puta. Dakle, oni nisu isti kao republički izbori. Imali smo jednu nemilu situaciju da je za manje od 90 dana, kada je ustrojena poslanička većina, odnosno kada je dogovorena poslanička većina, za manje od 90 dana u preko 60 opština je srušena izborna volja građana, upravo prema onom što se desilo na republičkom nivou i prisilno su negde građani morali da menjaju lokalnu vlast. Koliko znam, samo u jednom slučaju, u jednoj opštini, mislim da je to opština Apatin, gradonačelnik je smogao snage i održao ono što jeste izborna volja građana, ne menjajući ništa po principu gore dogovorenih novonastalih situacija i principijelnih ili neprincipijelnih koalicija. To je ono čime smo se rukovodili predlažući ovaj svoj amandman koji je odbijen. Ali, iz ovog predloga koji imamo i prateći sve ono što jeste usvojeno, odnosno usvojeni su samo amandmani koje je sama Vlada predložila a ne niko od poslanika, ne vidimo da će lokalni izbori ovde rešiti na ovaj način i sa ovim izmenama i dopunama ono što poništava princip demokratije, što će onemogućiti političku trgovinu, što će učiniti građane sigurnijim i više poverljivim prema institucijama ove vrste. Dakle, ovaj predlog zakona to ne nudi i to ne garantuje. Mislim da je bar na lokalnim izborima ovim zakonom trebalo omogućiti građanima da imaju veću želju, veću sigurnost, veću volju da se kandiduju kao neko ko nije svrstan u političke tabore, političke stranke, a želi dobro svojoj zajednici, može to dobro da realizuje i ima sa čim to da sprovede. Mislim da smo dužni kao država, kao neka demokratija koja se promoviše, da to svakom građaninu u Srbiji da omogućimo – da bira i da bude biran, da ga stimulišemo da na izbore izlazi, da promoviše svoje želje, da promoviše potrebe svoje sredine, da uveri građane da je on taj koji to može da realizuje, bez obzira da li je u nekoj političkoj stranci ili ne. To će biti vrlo poučno i za političke stranke, koje će moći da prate potrebe građana svuda. Političke stranke inače imaju svoje legitimno pravo da se kandiduju, drugačije to realizuju, a mislim da smo ovim izbornim rokom od 90 dana koji je do sada važio bili u mogućnostima da građanima budemo korisniji i da oni na taj način budu više sigurni da mogu da se kandiduju i da ostvare više toga. Hvala vam.
Iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Hvala gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što je ministar Marković izašao iz sale, zato što je on dugogodišnji ministar, pravnik i htela sam njemu lično da se obratim, koji je zastupnik ovog predloga zakona ispred Vlade Republike Srbije. Ali, da bi građanima Srbije bilo jasno, mi na poslednjoj strani obrazloženja ove izmene i dopune Zakona o lokalnim izborima imamo svojevrsnu pouku, odnosno tumačenje da je ovaj zakon usklađen sa zakonima i propisima EU, protiv čega se oštro protivi SRS. Ovo je direktni nalog iz briselske kancelarije da se ovakav zakon donese, odnosno da se izvrši ova izmena, koji ide na potpuno rušenje i političkog i ustavnog sistema u našoj zemlji. Da je sve ovo tačno, ako ste obratili pažnju svi vi koji ste prisutni u sali, u tom obrazloženju o usklađenosti propisa sa propisima EU, odnosno nalogu Štefana Filea i svih vaših mentora, lepo stoji naziv zakona na engleskom jeziku, iako je kod nas u prometu, jel tako gospodine, ćirilično pismo i srpski jezik, ali vi ste morali to posebno da naznačite jer kako bi vam inače oni koji upravljaju Srbijom, a to svakako i očigledno nije Vlada koja treba da bude suverena i koja treba da održava volju građana, naredili da ovako nešto donesete. Gospodin Marković kao ministar koji zastupa ovaj resor, svi mi u sali, svaki ministar u Vladi, svaki građanin Srbije koji iole poznaje Ustav Republike Srbije mora da zna da jezgro jednog političkog sistema u zemlji čini striktna podela vlasti. I mi formalno u našoj zemlji imamo podelu vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, ali očigledno je da zakonodavna vlast ne može da odbrani građane Srbije koji su nosioci suvereniteta u našoj zemlji od ovakve samovolje, odnosno od vašeg podaništva prema EU, prema svima onima koji zajedno sa vama sistematski, evo već 11 godina, uništavaju našu zemlju. Međutim, ako mi posmatramo u širem smislu reči, moramo da znamo da je ustavni sistem nešto što je nosilac ustavotvorne demokratije u jednoj zemlji, koja treba da bude suverena, koja sama treba da bira svoje organe, počev od lokalne samouprave pa sve do Narodne skupštine Republike Srbije. I ti osnovni činioci ustavnog poretka i ustavnog sistema naše zemlje, političkog sistema, su potpuno pogaženi ovom izmenom i dopunom zakona, o čemu je govorio gospodin Martinović kao ovlašćeni predstavnik SRS i kao profesor pravnog fakulteta. Jer, Ustav se ovde u članu 5. sasvim suspenduje, a gospodin Marković je bio jedan od zagovornika donošenja novog Ustava Republike Srbije, a isto tako je i za zakon, za koga sada kaže da je loš, po nalogu iz Brisela, gotovo glasao sa dve ruke, odnosno, bio je ispred Demokratske stranke član radne grupe odnosno komisije koja je izrađivala osnovni zakon o lokalnoj samoupravi i lokalnim izborima. Kakva je to sada vaša naknadna, pod znacima navoda, pamet? Kako ste onda to razmišljali i dosetili se, da političke stranke ne treba da upravljaju i poslaničkim, i odborničkim mandatima, nego da otvorite jedno tržište za tajkune, za kriminalce, za sve one koji žele da prekrajaju političku volju? Kako to sada idete na zatvaranje i liste za narodne poslanike i lokalne samouprave, i da kažete da je to demokratskije i da je mnogo bolje, da odbornik i poslanik treba da bude vlasnik svog mandata? On sam, po predlogu izmena i dopuna ovog zakona, predaje predsedniku Skupštine svoju ostavku, kada vrlo dobro znate da član 5. Ustava Republike Srbije jemči i priznaje ulogu političkih stranaka u demokratskom oblikovanju političke volje građana, i da je osnivanje političkih stranaka slobodno. Član 102. sav 2. Ustava Republike Srbije, koji ste suspendovali novim Zakonom o izboru narodnih poslanika, a sada to analogno i primenjujete izmenom i dopunom ovog predloga zakona, lepo kaže da je narodni poslanik, samim tim i odbornik slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci, na čiji predlog je i izabran za narodnog poslanika. Najbolje da ste došli ovde u Skupštinu sa Predlogom zakona da se ukinu političke stranke, odnosno da idete na promenu Ustava Republike Srbije i da kažete – ne treba nam. Dovoljni su Tadić, Nikolić i ostala bratija koja će da slušaju naloge zapada, da uništavaju Srbiju, da u dogovoru sa tajkunima preko ovog novog Zakona o finansiranju političkih stranaka dogovaraju, da li će Mišković ili Beko više da daju Nikoliću, ili Tadiću, Demokratskoj stranci i da Dinkić širi svoju priču o nekakvim regionima koji je opasan politički projekat za sutrašnju federalizaciju Srbije, za stvaranje nekih novih autonomija, ili ne daj bože, republika. Mi dolazimo u situaciju da je sada, posle odluke Ustavnog suda, koji po svim pravnim teoretičarima, onima koji se celog života bave ustavnim sistemom jedne, kakva Srbija nije, a treba da bude moderna, uređena, demokratska zemlja, treba da ima, u neku ruku, tu kontrolnu funkciju, odnosno da kao nezavisna grana vlasti radi svoj posao. Ali, Ustavni sud Republike Srbije je odlučio da nastupi kao politički sud, da po nalogu spolja, ukine blanko ostavke, da mandati pripadaju odbornicima i od kada se to desilo, nastao je jedan opšti haos u Srbiji. Nemojte da mislite, a najpre ste razmišljali, odnosno vaši koalicioni partneri u gradovima i opštinama, posle krađe mandata od strane ovog dvojca – Nikolić-Vučić, koja je osvojila Srpska radikalna stranka na lokalnim izborima, kao što je slučaj u Kragujevcu, gde nam je ukradeno 10 mandata u gradskoj Skupštini, gde je direktno prekrojena volja građana, da će to da se obije samo Srpskoj radikalnoj stranci o glavu, a naravno nije. Tamo, kao što je grad Kragujevac gde smo ostali sa osam odbornika, našao snagu i volju birača koji su nam izrazili na izborima 2008. godine, mi smo istom takvom žestinom, iako nas je samo osmoro, nastavili da branimo i da štitimo interese građana Kragujevca. Pogledajte gde ste vi? Pogledajte gde je Demokratska stranka u pojedinim gradovima u Srbiji? Da li ste vi time zaštitili volju birača? Naravno da niste, jer ste i vašima poslali poruku, odnosno Ustavni sud Srbije svakome od njih – izvolite, vi ste sada na berzi, pa ko će da vam zaposli dete, pa ko ćerku, sina, ženu, ko će da vam učini da se asfaltira, navodno, ta ulica, da dobijete neki posao i dil u javnom preduzeću, i jednostavno, nastala je jedna rašonomijada koja će tek da proizvede potpuni haos i potpunu destrukciju posle sledećih izbora. Srpska radikalna stranka, i pored toga što je ovo protivustavan zakon i direktno krši, odnosno suspenduje sve vrednosti koje treba jedno demokratsko društvo da ima, naravno da sa time neće da ima problem. Sve ono što nije bilo dobro, a pre svega, predvođeno Nikolićem, otišlo je iz Srpske radikalne stranke. Pre svega, mislim na taj tajkunski dvojac Nikolić-Vučić. Normalni ljudi, ljudi koji su shvatili da su pogrešili, da je u pitanju velika prevara, da njih plaćaju tajkuni, da su do guše ogrezli u kriminalu i u korupciji, kao što se pokazalo posle izbora u opštini Voždovac, preko "Profajler tima", kako su prali novac, šta su radili ta dvojica i njihovi saradnici, poput Stefanovića i ostalih, jednostavno oni koji su ostali dosledni ideologiji Srpske radikalne stranke, poštuju sve ono što radi naš predsednik i kako se bori u Haškom kazamatu, naravno da će ostati dosledni do kraja i biti ljudi na koje mi uvek možemo da računamo, bez obzira na to na kojoj se poziciji nalazi na listi po ovako nakaradnim zakonima, i da će voljom birača koju nam građani ukažu na izborima, kada budu izabrani za odbornike i narodne poslanike, da štite interese birača. Vi se malo upitajte, pogotovo vi imate razloga za brigu, i vi gospođo Čomić, i vaše kolege iz Demokratske stranke. Tamo se više ne zna koliko ima frakcija. Evo, vi ste iz Novog Sada. Pajtić vuče na jednu stranu. Imate sada neki centralno-srbijanski lobi. Đilas je taj koji sada ide ovim bičem i smenjuje po gradovima i opštinama, dovodi svoje mlade kadrove na pojedina mesta, kao što je slučaj u Kragujevcu sa smenom predsednika Gradskog odbora. To je vaša unutrašnja stvar, ali nemojte da budete sigurni da neće neki takav, odnosno tajkuni koji su manje poznati i u tim većim gradovima, pa u manjim sredinama, da zakucaju na vaša vrata i da vam kupuje i odbornike. A o poslanicima, o tome ćemo tek da razgovaramo i hvataćete se za glavu. Odnosno, vas baš i briga, jer vama je svejedno. Ako se pojavi taj interesni lobi, a čuli ste Milana Beka u jednoj emisiji, taj koji je prijatelj Nikolića i koji njega plaća i koji je rekao – pa šta, ja sam već počeo da lobiram u evropskom parlamentu, da se određeni zakoni u Srbiji donesu po mojoj volji. Vi imate jednu takvu izjavu. Imate i izjavu u emisiji Jugoslava Ćosića, Stanka Subotića, Caneta Žapca, koji je prvih pet miliona evra dao Nikoliću i Vučiću da izdaju Vojislava Šešelja i da naprave ovu takozvanu Srpsku naprednu stranku, koji kaže – da, to je moj novac i ja mogu da radim šta hoću. Ja sam čovek koji je državljanin Švajcarske, iako je za njim raspisana crvena Interpolova poternica, i tako će sutra Cane Žabac svojim parama nesmetano da kupuje poslanike. Tako će i šiptarski lobi u budućnosti da radi na tome, da se u jednom trenutku stvori takva većina u Skupštini Srbije, da se prizna takozvana šiptarska država Kosovo. To su sve opasni politički projekti - pa Raška oblast, pa Vojvodina i to ide u nedogled. Onda razmišljate – pa šta, oni će odbornici u skupštinama opština gradova da budu na taj način izabrani. Vodiće računa o tome političke stranke. To je gospodin Marković rekao kao obrazloženje izmene ovog zakona, da oni koji najviše osvajaju glasova u svojim mesnim zajednicama i biračkim mestima, budu zastupljeni. Ali, ko ste vi da se na takav način mešate u jedno suvereno delovanje i po Ustavu i po Zakonu političke stranke, da određujete redosled i da ukidate ostavke na taj način, da otvorite mogućnost da se na tri meseca, pa na šest meseci prekomponuje vlast, opet kažem, vama se to obilo o glavu mnogim gradovima, u opštinama u Srbiji. Ovaj nesrećnik Nikolić koji je izdao Vojislava Šešelja i nešto za šta se očigledno lažno zalagao 18 godina,koji prima sav taj novac od tajkuna i celokupne mafije, ostavljen je od odbornika u gradovima gde su bili izbori, ovi vanredni lokalni izbori, kao što je slučaj u Negotinu, pa u Boru, pa u Gračanici, odnosno Prištini i tako redom. Znači, ljudi koji imaju svest o tome, da je ideologija Srpske radikalne stranke, oni koji su bili članovi Srpske radikalne stranke dugi niz godina, nešto je zašta moraju da se bore. Jer, mi smo jedina politička stranka koja se bori protiv ovakvih nenormalnih zakona koji dolaze iz Evropske unije, i od svih onih koji vama direktno naređuju šta treba da radite. Ti ljudi se svakoga dana sve više i više vraćaju u redove srpskih radikala. Budite sigurni tako osnaženi, pre svega, zbog činjenice da smo dosledni, da smo istrajni u onome što govorim unazad 20 godina, od prvih lokalnih izbora, od 1992. godine kada su oni sprovedeni u opštinama i gradovima, i pre svega, zbog toga što znamo kuda srljate, odnosno kuda vodite Srbiju - u ambis, u propast i kako vam nije svejedno da se poštuje volja birača koji izlaze, zaokružuje ime jedne političke stranke i njenog nosioca, naravno da ćemo glasati protiv ovog zakona. Kamo lepe sreće da se niste povinovali toj volji Venecijanske komisije. Prvi put kada ste to uradili izmenom i dopunom Zakona o izboru narodnih poslanika i sada preslikavanjem tog istog zakona je ovde. Da ne bude zabune, pošto je bilo ovde raznih obmanjivanja građana Srbije od predstavnika i šefova poslaničkih grupa vladajuće koalicije, pa to je nama došlo iz Venecijanske komisije, pa mi moramo, to jednostavno nije tačno. Na kraju smo saznali da su neke dve službenice, da ih tako nazovemo u Venecijanskoj komisiji, pogledale prvo predlog o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika. To vam čak nije bio, iako oberučke primate ultimatum sa zapada iz Brisela, iz Venecijanske komisije, striktni ultimatum da usvojite takav zakon o izboru narodnih poslanika pošto ste vi napisali da to tako hoćete. Naravno te dve osobe koje tamo rade i čiji su isti mentori kao vaši su rekle u redu, hajde sada usvojite ovakav zakon, a vi ste time pogazili volju građana. U stvari pokazali ste da vam do toga nije stalo onog trenutka kada ste posle izbora 2008. godine ukrali mandate SRS. Hvala.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Želi da govori o povredi Poslovnika?
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je povređen član 271. Poslovnika koji glasi: "Pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinom pitanju koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog odbora." Popodnevni deo rada je počeo, gospođo Čomić u…
Narodni poslaniče i vi kao i ja dobro znate da taj član ne može biti…
Izvinite, gde to piše? U kom članu piše da neki deo Poslovnika ne može biti povređen?
Narodni poslaniče dužni ste da me saslušate kada vam objašnjavam.
Da li možete da saslušate mene? [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, zahvaljujem. Ovo je jedini način da ne primenimo član 103. u celosti. Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Aleksandar Martinović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Sada ste povredili član 103, gospođo Čomić. Ako dopustite, citiraću ga. "Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine" – to sam i učinio, član 271. [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, član 279. ne može biti povređen u toku sednice Narodne skupštine. Da li neko drugi želi reč? Molim vas, sada vas upozoravam da ne zloupotrebljavate pravo iz član. 103, da se ne rugate proceduri kojom se traži reč, da se govori o povredi Poslovnika i da ne izvrgavate ruglu ugled Narodne skupštine. Rasprava teče tako da se i vama i svima drugima dozvoljava do gornje granice da se ne govori o dnevnom redu a vas drugi put upozoravam da ne insistira na izricanju kaznenih mera za ponašanje suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Da li još neko želi reč o amandmanu na član 3? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što gospodin ministar nije tu. Ovaj amandman SNS, poslaničkog kluba Napred Srbijo SNS odnosi se na ukidanje obaveze registrovanih političkih partija odnosno, koalicije registrovanih političkih partija, da prilikom kandidovanja lista kandidata za odbornike na lokalnim izborima moraju da prikupe odnosno, da overe potpis, da obezbede podršku 30 birača po predloženom kandidatu za odbornika. Pre predlaganja ovog amandmana poslanička grupa Napred Srbijo je dobro izvagala šta je to dobro, a šta loše što ovakvo rešenje i ovakav predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima donosi. Jedina dobra stvar je što prilikom prikupljanja potpisa se razdrmava stranačka infrastruktura i što po mom skromnom mišljenju svojevrsne kvalifikacije za odborničke liste je čovek koji želi da se kandiduje za odbornika neke jedinice lokalne samouprave, opštine ili grada, a ne može da obezbedi podršku 30 svojih sugrađana, mislim da i ne treba da se nalazi na toj listi. I to je dobro. Međutim, šta je to što je loše, šta je to što se nalazi na onom drugom tasu koji je prevagnuo. Loše je što je ovo nastavak maltretiranja građana Republike Srbije i to onih građana koji se svakodnevno bore sa egzistencionalnim problemima, sa nezaposlenošću, sa nedostatkom perspektive u Srbiji. Baš te građane ćemo voditi po raznim pisarnicama, sudskim ili opštinskim i umesto da tog dana zarade neki novac, da probaju da obezbede egzistenciju za svoju porodicu, da prehrane svoju porodicu, desetine i desetine hiljada građana će gubiti vreme prilikom overe tih potpisa. Podsetiću vas da su to isti oni građani koje smo već jednom animirali, već jednom pozvali i dobili podršku i potpis prilikom registrovanja političkih partija. Zamolio bih, imao sam želju da zamolim i gospodina ministra, ali zamoliću i sve narodne poslanike prisutne u sali da se bar za trenutak nađu i da se stave u situaciju prosečnog građanina Srbije. Zamislite, kako će se taj običan čovek osećati kada mu se kolega nađe na jednoj izbornoj listi, komšija na drugoj, školski drug na trećoj, kum na četvrtoj, rođak na petoj, a on možda iz nekih intimnih razloga, svojih razloga podržava i glasaće možda kandidate sa šeste liste za odbornike. Kome će taj prosečan građanin Srbije dati svoj potpis i podršku kada mu se kum, rođak, prijatelj ili školski drug ne naljute, jer svi od njega, ako ne glas, bar očekuju taj potpis i podršku. Zašto da građane Srbije i dalje izlažemo takvim neprijatnostima jer za koga će građani Srbije da glasaju, to je tajna. Međutim, ovaj postupak je isuviše transparentan za nivo demokratije koji je u Srbiji. Sa druge strane, što je mnogo opasnije, nisu retki ni slučajevi svojevrsnih ignorisanja i osvete prema građanima Srbije koji su podržali neke druge kandidate za odbornike, neke druge po pravilu opozicione liste. Ljudi su ostajali bez posla, u njihovom kraju nisu građeni komunalni objekti, nisu mogli decu da zaposle ukoliko naravno, nisu pod znacima navoda za pravu političku stranku, odnosno ako su potpisima podržali opozicione političke odbornike, opozicione odborničke liste. Ako se dobro zna da u Srbiji u proteklih 15 godina na vlasti u većini opština i gradova, u većini jedinica lokalne samouprave demokratska stranka jasno je ko se tim stvarima služio i čiji je potpis ispod takvih anomalija. Siguran samda ćemo ovakvim zakonskim rešenjem dodatno umanjiti poverenje građana Srbije kako u politički sistem, tako i u političke stranke u Srbiji i naravno SNS u tome ne želi da učestvuje. Ukoliko je predlagaču zakona, pak finansijski momenat bio presudan, jer prilikom overe svih tih desetina i desetina zašto i ne stotina hiljada potpisa se ostvaruje ne maliprihod budžeta Srbije, to ste onda mogli da rešite na mnogo elegantniji način. Recimo za jedinicu lokalne samouprave opštine ili grada koja u svom sastavu ima 50 odbornikaumesto prikupljanja i overe hiljadu i 500 potpisa, registrovana politička partija ili koalicija registrovanih političkih partija prilikom te kandidature i predaje lista mogla je da ima obavezu da uplati 75 hiljada dinara. Na taj način građane Srbije bi poštedeli nepotrebnog gubitka vremena, budžet Srbije bi imao određeni prihod i svi bi bili zadovoljni. Takođe, ne mogu da se složim ni sa konstatacijom gospodina Markovića, Milana Markovića ministra, koju je izneo u raspravi u načelu, a pažljivo sam slušao njegovo izlaganje, a to je da je ovaj predlog zakona nije kvalitetniji zato što ne postoji dobra volja u parlamentu i da smo svi mi narodni poslanici odgovorni, podjednako odgovorni zbog toga. To mi liči na svojevrsno razvodnjavanje odgovornosti jer je obaveza Vlade Republike Srbije da za svoje zakonske predloge obezbedi skupštinsku većinu u kontinuitetu, a ne ad hoki ovo mi samo liči na hronične znake disharmonije koja mislim da vlada od početka u Vladi Republike Srbije. Slažem se da je ovaj Predlog zakona trebao i mogao da bude znatno bolji, ali da je za nedovoljno dobar zakon odgovorna opozicija, to zaista ne mogu da se složim. Mislim da je neophodno stvari u Srbiji nazvati pravim imenom, a to je da ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima nije dovoljno kvalitetan, zato što nije bilo dogovora u okviru vladajuće koalicije. Na kraju, probaću da ne budem zapravo pre više grub, ali ovaj amandman SNS predstavlja i svojevrsno bacanje rukavice u lice, i to ne rukavice u lice gospodinu Markoviću, kao predlagaču zakona, jer je on svoj mišljenje o problematici lokalnih izbora izneo u ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. To naravno nije ni usmereno prema kolegama iz opozicionih političkih stranaka, jer sam siguran ukoliko ne preovlada sujeta da će prihvatiti i glasati za ovakav amandman SNS. Ta rukavica kao izazov je bačena u lice nekih kolega narodnih poslanika iz partije koje participiraju u vlasti, a koji su u raspravi u načelu se zdušno zalagali za ukidanje ovih 30 potpisa po kandidatu za odbornika. Ovo je prilika da glasanje za amandman SNS tako nešto i učine. U suprotnom, osim mlake poruke koju su poslali svojim aktivistima na terenu kod građana Srbije, ostaviće utisak da jedno misle, drugo govore, a sasvim treće rade. Zbog toga vas još jednom pozivam da u Danu za glasanje, pretpostavljam da će to biti sutra, prihvatite amandman SNS. Hvala vam.
Pet minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, vrlo važan član zakona koji ustvari govori na koji način je razmišljano, kada su se definisala rešenje u ovom zakonu. Naravno, ovim želim da podsetim državnog sekretara rada s kojim smo mi imali sasvim jednu drugačiju raspravu i na Odboru za lokalnu samoupravu. Čuli smo informaciju da se to odnosi na grupe građana, posle je ministar u raspravi u načelu rekao ustvari da se to odnosi na političke stranke. Suština ovog problema o kome raspravljamo danas i ovog člana jeste u tome da na sve moguće načine dezavuiše političke stranke i njihovu ulogu u političkom životu. Na koji način? Sva rešenja kad se pogledaju kao jedna celina ne da su kontradiktorne jedna drugoj, nego će u praktičnoj primeni kada sva dođe u realizaciju izazvati takav haos, da je teško moguće sad u ovom trenutku sagledati posledice po pojedine lokalne samouprave. Šta vi dobijate ovim rešenjem? Trideset potpisa po kandidatu na jednoj listi političke stranke. Vi ste napravili takvo rešenje da imamo zatvorenu listu i da je mandat odbornika slobodan u onom trenutku kada mu skupština i jedinica lokalne samouprave taj mandat konstatuje. Uloga političkih stranaka, po vašem Predlogu zakona, je samo da bude jedan, kako bi nazvao, jedan kanal do sticanja mandata. Nijedan od kandidata na listi za odbornike ne mora da skupi te potpise. Ne postoji obaveza. Postoji obaveza samo 30 potpisa po kandidatu. U nekim političkim strankama ili u delovima političkih stranaka i pojedinim odbori slabije organizovani, za veliki broj kandidata te potpise skuplja samo organizacija te političke stranke. Zamislite situaciju i apsurd koji ste napravili. Taj kandidat niti mora da skuplja potpise za sebe, niti mora da učestvuje u kampanji, jednostavno, dovoljno je da se nađe na listi postojećih odbornika. To je apsurd koji ste vi ovde napravili. Druga je stvar da se ne slažem apsolutno sa obrazloženjem koji je dato ovde za odbijanjeamandmana da je indicija Predloga zakona, mislim i na Zakon o političkim strankama, da se vrši registracija, da se skupljaju potpisi zbog toga što se, kako se ovde kaže, kod predlagača, političke stranke i koalicije političkih stranaka. Gospodo, mi smo ovde imali raspravu o Zakonu o političkim strankama. Jeste ovde bilo zalaganje od strane ministra da se vrši i kontrola i registracija opštinskih i gradskih odbora, što je bilo zadiranje apsolutno u slobodu političkog organizovanja. Posle toga, Vlada RS nije uspela, sad će to da vrati političkim strankama tako što će terati da na lokalnim izborima skupljaju potpise. To je apsolutno nešto neverovatno. Vi kršite sopstveni zakon koji ste doneli ovde u Narodnoj skupštini. U krajnjoj liniji, mi nismo dobili ovde obrazloženje da ga primenjujete, kao što nismo dobili obrazloženje i vrlo je nekorektno pisati to, kad je u pitanju amandman koji se odnosi na skraćivanje roka za lokalne izbore. Poziva se na Ustav RS. Gospodo, Ustav RS definiše rokove za izbore narodnih poslanika. Nađite mi član Ustava RS koji govori o rokovima za izbor odbornika u skupštini jedinica lokalne samouprave. To ne postoji. Pogledajte apsurd u koji ste došli, pokušavajući da ovaj zakon prilagodite Zakonu o izmenama Zakona o narodnim poslanicima. Isti ministar, gospodin Milan Marković, je u decembru 2007. godine branio Zakon o lokalnim izborima i branio je zdušno rok od 90 dana, kao rok u kome treba da se održe izbori. U tom istom trenutku, u decembru 2007. godine, isti ovaj Ustav je bio na snazi. Ustav koji ne govori o tim rokovima. Sad posle tri i po godine, isti ministar dolazi ovde i obrazlaže da ga treba uskladiti sa Ustavom. Zašto to nije učinjeno u decembru 2007. godine kad je Ustav RS već godinu i nešto bio na snazi. Sećam se te rasprave unutar te radne grupe koja je bila formirana, na kojoj sam i sam učestvovao, da tog roka nema. Jednostavno, ovde je namera očigledno, ako se planira raspisati zajedno izbore, da se mimo Ustava i mimo svih odredaba usklade ti rokovi i za izbor narodnih poslanika i za izbor odbornika. Ova činjenica da terate političke stranke i da ih pretvarate jednostavno, dajte im ovakvu jednu ulogu, kakva verovatno ne postoji ni u jednoj demokratskoj zemlji. Primer je da obesmišljavate izbore. Ključni izbori će, po vašem zakonu, biti izbori u opštinskim i gradskim odborima. To su ključni izbori. Lobiranje u gradskim i opštinskim odborima. Ko izlobira većinu da se nađe u vrhu liste, taj je izbore završio. Ne mora da skuplja potpise, ne mora da podeli nijedan letak, ne mora niko od građana da vidi. Može da ode na letovanje ili zimovanje, kad budu izbori, da ga niko ne vidi,on će biti odbornik. To je rezultat ovog što ste vi uradili. Samo je dovoljno da ima dovoljnu snagu unutar svog gradskog i opštinskog odbora. Obesmislili ste potpuno izbore. Šta građani biraju? Ne biraju apsolutno ništa i nikog. Oni kad vide listu, ta lista, ovde je gospodin ministar, da li ima statistike koliko je građana ikad pogledalo listu koja je bila predmet izbora na nekim lokalnim, listu i na parlamentarnim izborima, a koliko je građana pogledalo liste svih političkih stranaka, koalicija, koje u nekoj sredini učestvuju na lokalnim izborima da bi videli ko su kandidati. Mislim da se tu radi o promilima. Građani vide nosioca liste i njegovo ime na glasačkom listiću. To je nešto što se realno događa.Sad kandidat ne mora da obiđe nijedno jedino domaćinstvo, on se ne mori ni unutar sopstvene stranke za mandat, da dobije, napravi rezultat, napravi bolji rezultat od svojih kolega na odborničkoj listi, da bi na osnovu rezultata rekla, stranka rekla, da ti ćeš biti odbornik jer si napravio rezultat u nekoj sredini. Znači, nema nikakvog takmičenja unutar liste. Između kandidata unutar političke stranke, da ne govorim da nema nikakvog takmičenja između političkih stranaka, osim onog globalnog takmičenja, jer će se ustvari svi izbori odvijati tako da će građani, obzirom da je obesmišljen način izborne kampanje na lokalnom nivou, gledati kako se glasa na centralnom nivou. Onaj ko bude glasao za listu na republičkom nivou, taj će, ne znajući nijednog kandidata na lokalnim izborima, verovatno glasati i na lokalnim izborima. Prema tome, izbore ste sveli na izbore unutar stranaka i to samo na sednice gradskih i opštinskih odbora koji će to da odlučuju, a građane ste isključili iz bilo kakvog procesa odlučivanja i dva ključna stuba parlamentarnog sistema, a to je učešće građana i izbor građana i političke stranke, kao nosioce političkog života, vi ste potpuno isključili. Ostali su odbornici koji su stekli mandat tako što su bili snažni u svojoj stranci, slobodni da sad svoju političku volju stavljaju na raspolaganje, verovatno saglasno svojim političkim interesima. Prema tome, postavio bih pitanje ministru. Prvo pitanje jeste - gde u Ustavu piše rok od 60 dana za izbore za lokalne samouprave, pošto se ovde i u odbijanju amandmana i obrazloženju zakona poziva na taj rok? Sa druge strane, Zakon o političkim organizacijama je takav da je apsolutno dovoljno da je politička stranka registrovana, saglasno skupljenim potpisima da može da učestvuje u političkom životu na bilo kojim nivoima. Nađite mi u tom zakonu odredbu koja isključuje to pravo političkih stranaka i nalaže im da skupljaju potpise na nekom drugom nivou na kome se održavaju izbori. To bih voleo da čujem, koja je to odredba koja to isključuje i govori da političke stranke moraju da skupljaju potpise za lokalne izbore, a ne moraju za parlamentarne izbore. Znači, previše ste ovde rastegli tumačenje pojedinih normi ili, u krajnjoj liniji, zamišljate da postoje te norme, iako one u stvarnosti, u Ustavu Republike Srbije, u Zakonu o lokalnim izborima i u Zakonu o političkim strankama ne postoje. To je ovde, kako je rekao ministar Marković, njegovo viđenje kako bi stvari trebalo da izgledaju. To je nešto drugo u odnosu na ono što piše u zakonu, a u Zakonu o političkim strankama piše – registrovan si, učestvuješ na svim nivoima. Prema tome, loš ste zakon, gospodine ministre, ovde predložili. To je jedan krpež raznih, kako kažete, standarda, koje u svojoj zajedničkoj primeni dovode do katastrofalnog stanja koje će sasvim sigurno potresti lokalne samouprave posle sledećih izbora, ali nadasve isključiste građane iz izbora, iako smo govorili da je to ključna stvar. Pogotovo ni na koji način niste motivisali, kako ste ovde često i u raspravama koje smo imali govorili, unutarstranačko političko takmičenje. U ovom trenutku, sa ovim predlogom zakona, ono apsolutno više ne postoji.
Iskorišćeno je deset minuta od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Milan Marković.
U dosadašnjoj diskusiji sam čuo nekoliko osnovnih tema, vezano za amandmane, u stvari teme koje jesu osnovne bile kada su podnošeni amandmani. Dakle, što se tiče prikupljanja potpisa, potpisi su se prikupljali i do sada i ništa tu nije novo. Iako nisam bio u sali, čuo sam u prenosu, eto, maltretiraju se građani, maltretiraju se stranke. Da vam pravo kažem, za stranke mi uopšte nije žao što se maltretiraju, a za građane mi je žao, naravno. Prosto, potpisi moraju da se skupljaju zbog toga što je, uprkos našoj želji i očekivanjima, registrovano 75 stranaka, a od toga preko 40 stranaka nacionalnih manjina. Vi kada budete na vlasti, vi ukinite potpise, pa imajte biračke spiskove i organizujte izbore u, ne znam ni ja gde da ih organizujete. Ako mislite da možete da organizujete izbore sa 70 stranka na 70 lista u svakoj jedinici lokalne samouprave, da je to jeftino za državu i da se građani tada neće maltretirati, vi pravite takve izbore. Pošto to nije moguće, moraju i dalje da se skupljaju potpisi, dok se jednog dana taj broj registrovanih stranaka ne svede na nešto što je normalno i racionalno. Jednog dana će se svesti na to. Dakle, skupljanje potpisa je neophodno. Bilo ga je i do sada, biće ga i ubuduće i ti potpisi moraju biti overeni, nema tu nikakve dileme. Kad god je bilo skupljanje potpisa koji nisu overeni, bilo je zloupotreba. O tome smo pričali i prošli put, pa, recimo, jedan kandidat među ljudima koji podržavaju njegovu kandidaturu, a ima lidera druge političke stranke. To je bilo onako neozbiljno, bilo je svega i zato smo od kada sam ja ministar uveli te overe potpisa, da koliko toliko uozbiljimo ovu našu politiku. Naša politika pati od mnogo problema i mnogo boljki. Jedan problem, jedna boljka jesu te sumnje u procese, u procedure, u subjekte koje vode itd. Zbog toga smo promenili nekoliko zakona, a nadamo se da će se u budućnosti menjati i neki drugi zakoni, pa će se ti deficiti koji postoje nesporno, kada je u pitanju legitimitet, vremenom ispraviti. Što se tiče potpisa, moraju da se prikupljaju. Da u registru ima 15 stranaka, sigurno bismo stavili da registrovane političke stranke ne prikupljaju potpise, ali nema, što ne znači da neće biti.Vremenom će i to doći, obzirom da smo Zakonom o političkim strankama napravili takav mehanizam da svakih osam godina ima prečišćavanje registra po automatizmu i verujem da će brzo doći u situaciju da imamo jedan daleko manji broj političkih stranaka. Ali, ako uzmemo u obzir da smo ih imali 620 pre ovog zakona, ovo je odličan napredak. Znači, skoro deset puta imamo manje. Ako za osam godina ponovo bude deset puta manje, ja bih bio zadovoljan da bude i pet puta manje, ne mora deset puta manje. Što se tiče blanko ostavki, stvarno ne razumem čemu toliko tuge nad tim blanko ostavkama. Prvo, ne uvodi se ovim zakonom to da nema blanko ostavki. Mi živimo već u sistemu u kome nema blanko ostavki, Ustavni sud je doneo takvu odluku. Uopšte ne mogu da shvatim da mi sada treba da diskutujemo o odluci Ustavnog suda. Ona je takva kakva je, može da nam se sviđa, ne mora da nam se sviđa, ali ne možemo mi valjda kao političari, posebno još kao pravnici da diskutujemo o tome šta je Ustavni sud odlučio. Odlučio je Ustavni sud kako je odlučio, nema blanko ostavki, istovremeno je zatvorio listu i to je to. Ne možemo mi sada donositi zakon drugačiji od toga. Nećemo valjda mi u zakonu da pišemo – ima blanko ostavki. To je jedna strana te medalje. To je bar jedan razlog zbog koga ne treba da pominjemo tu priču i da diskutujemo. Drago mi je da čujem da ovde ima mišljenja da to što Ustavni sud nešto donese, to nema veze. To je odnos prema državi, prema vladavini prava koji imate vi kao svoj neki doživljaj. Ja tako ne vidim tu stvar. Ja mislim da su odluke Ustavnog suda tu da se poštuju. Ako je Ustavni sud rekao da je neustavna blanko ostavka, ona je neustavna i tako moraju civilizovani ljudi da žive. Ja mislim da smo svi mi ovde civilizovani. Znači, ne može Ustavni sud jedno, a mi drugo. Onda čemu Ustavni sud? Onda nam ne treba Ustavni sud. Onda da ukinemo sve i da sve prebacimo u vrhove političkih stranaka, svu vlasti i onda nam ništa ne treba. Poprilično ostajem u čudu kada treba da diskutujemo o tome da mi imamo odluku Ustavnog suda, a da tu odluku, ne znam šta treba da uradimo sa njom, da je ne poštujemo, da donosimo zakon gde ćemo direktno ići suprotno toj odluci itd. Moram priznati, to mi je jako teško da razumem. Druga stvar je generalno kada je u pitanju blanko ostavka. Dakle, to je neki institut koji smo mi imali. Bio je posledica vremena u kome smo živeli, dogovor političkih stranaka, a sada očigledno stručna javnost, Ustavni sud, pa i Međunarodna zajednica jednostavno misle da takvi dogovori ne mogu da uzurpiraju volju građana i slobodu narodnih izabranika. Ja se tu, moram priznati, u potpunosti slažem. Ne mogu da postoje blanko ostavke. Očigledno je to nešto što omogućava, za razliku od vas, ja mislim upravo kontra, da je to nešto što omogućava korupciju, ali onu veliku, pravu, sistemsku korupciju. Mislim da je upravo instrument blanko ostavke uslov da imate, odnosno razlog zbog čega imate vrlo često neodgovornu izvršnu vlast u lokalnim samoupravama, da je to upravo razlog zbog čega nema dovoljno odgovornosti izabranih lica prema građanima. Dakle, to je nešto što zastupa naša stručna javnost, što je standard u Međunarodnoj zajednici, što je i neko moje mišljenje najiskrenije. Prema tome, nemam neku dilemu da treba ukinuti blanko ostavke. Ne znam, pravo da vam kažem, zašto bi one postojale.Blanko ostavka konkretno znači da se građani pitaju jednom u četiri godine, izaberu neke ljude, a onda pojedinac, predsednik partije uzme od svih tih ljudi širom Srbije 8.000 ostavki, stavi u džep i preuzima potpuno vlast, suverenost od građana preuzima on sam, odnosno politička partija. To je to, političke partije su preuzele suverenost od građana. Šta onda ja kao predstavnik izvršne vlasti uopšte imam da razmišljam i da objašnjavam sutra poslanicima, ako ja u mom džepu imam ostavke svih ovih ovamo na levoj strani? To je sistem blanko ostavki. To znači da ja kao izvršna vlast mogu da se ponašam kako hoću, da mogu da se bavim korupcijom, da mogu da donosim loše zakone, da mogu da ne dolazim u Skupštinu. Onda se narodna poslanica pobuni i kaže – mislim da ovo nije u redu, a ja kažem – više niste poslanik, sada je poslanik Pera koji se neće buniti ništa. To je sistem blanko ostavki, što da se lažemo? To je živa istina. Na taj način jesu političke stranke preuzele vlast od građana. To jeste uslov za korupciju, jer ja mogu da se dogovorim šta hoću i kako hoću i da radim šta hoću i kako hoću, bez ikakve kontrole. Pa elementarna je stvar da me neko kontroliše. Mi imamo parlament u kojem sedi i opozicija i vlasti, gde treba da postoji kakva takva odgovornost, javna reč, iznošenje nekih razmišljanja, da neko zastupa nečije interese, pa i poslanik iz Niša da zastupa interese građana Niša i poslanik iz Beograda građane Beograda itd. U situaciji sa blanko ostavkama poslanik jednostavno sedi i zastupa svoje lične interese, da i dalje sedi tu, da ne bi blanko ostavku neko aktivirao, oterao ga kući i na njegovo mesto doveo nekog drugog. U praktičnom smislu, mislim da su blanko ostavke jako štetne. One su koristile jedino političkoj partiji i to samom vrhu političke partije, koji ima jednu potpuno lagodnu poziciju, jer raspolaže svim i svačim. Samo je njima korisna blanko ostavka i nikom više. Znači, ako imate neku primedbu unutar vaše partije na nešto, morate da vodite računa da to na šta imate primedbu nije neko pitanje onog čoveka koji u džepu drži sve vaše blanko ostavke. Znači, guši se kritička misao, guši se sve, nema razgovora, nema diskusije, nema odgovornosti, nema potreba da se bude bolji i bolji. Zašto bih se trudio da budem bolji i bolji ministar, kada me baš briga. Imam blanko ostavke svih u džepu i mogu da radim šta hoću i kako hoću. Dakle, blanko ostavke su, po meni, jedna jako, jako loša stvar. Lokalne samouprave su u mnogo lošijem stanju neto što su bile 90-ih. Devedesetih je bio drugačiji izborni sistem, postojala je izvesna odgovornosti, odbornici su bili ozbiljni ljudi, ne kažem da danas nisu, ali su mogli da ustanu i kažu predsedniku opštine - ne valja to, to i to, pa predsednik opštine mora da se zamisli šta će da radi, jer ukoliko ne popravi, taj isti odbor neće sutra da mu glasa za budžet. Znači, dajte snagom argumenata, izvršna vlast mora da ubedi odbornike i poslanike da je podržavaju, snagom argumenata da sprovodi politiku za koju su se zalagali, u kojoj su se ujedinili, za neki skup ideja itd. Dalje, ta priča da sada su ljudi siromašni, pa su potkupljivi, to vređa ljude. Šta znači – ko je siromašan, taj je potkupljiv? To je apsurd. Verovatno zato što nisu bili potkupljivi, zato mnogi i jesu siromašni. Znači, ne treba na taj način posmatrati stvari i opet, u krajnjem slučaju ako ćemo tako da diskutujemo, onda možemo da kažemo: ako je potkupljivost korupcija pravila u našem društvu, ako tako doživljavamo život da je sve lova, kako to dobacujete sada, ako tako doživljavamo, onda je samo pitanje ko hoće da se bavi korupcijom? Neko predlaže da to bude partijski vrh pa na veliko da radi, i to je kao kontra ovo tezi da ljudi budu slobodni u parlamentu. Ipak se ne plašim te navodne korupcije da će neko kupovati odbornike, više se plašim korupcije izvršne vlasti koja je u situaciji kada imate blanko ostavke potpuno je kontrolisana. Ako sumnjate da u nekoj opštini neko je izdao građevinsku dozvolu, ajde da vidim tog odbornika vladajuće koalicije koji sme svom predsedniku opštine da kaže – predsedniče postoji nezakonita dozvola tu i tu. Da li je tačno ono što se priča po gradu? Da li je tačno da ste uzeli pare? Pa, ne sme niko da kaže. Zato što predsednik opštine ima ostavku tog u džepu i zameniće ga sutra. Znači, to je bitna razlika. Zato mislim da su blanko ostavke bile jako štetne po naše društvo i do sada. Radujem se što više nemamo blanko ostavke. Moram reći, kada je Ustavni sud, uprkos problemima koje to izazvalo u primeni zakon, ukinuo te blanko ostavke, bio sam jako srećan. Nije bilo potrebno biti mnogo pametan i shvatiti da će doći vreme kada će i naš Ustavni sud, ali svakako pritisak međunarodne zajednice dovesti do ukidanja blanko ostavki. Mi smo se opredelili za put u EU, to je jedno društvo država koje ne tolerišu političke stranke kako ih mi vidimo, kao gospodare celokupnog života u Srbiji. Ne može politička stranka da bude gospodar života u potpunosti. Ona jeste politički faktor, ona jeste stub političkog organizovanja, ali ne može da bude gospodar političkog života. Mora da postoji i građanin kao pojedinac. I prošli put u raspravi sam rekao, ako posmatramo imaginarno taj korpus političke moći u jednom društvu, on je nepromenjiv i iznosi sto posto ukupnepolitičke moći. Sada je pitanje kako se ona raspoređuje. U sistemu koji smo mi gajili do sada, ta politička moć je bila raspoređena tako što su političke partije imale 99% te političke moći. Ako političke partije imaju 99% političke moći, logično je da ostali subjekti, pre svega građani, mogu da imaju samo jedan posto. Ovde je stvar vrlo jasna. Da bi se povećala politička moć građana, mora da se smanji politička moć političkih stranaka. Velika moć političkih stranaka je na uštrb političke moći građana, a to je sve posledica izbornog sistema koji smo imali, posebno tih famoznih blanko ostavke koje su očigledno dovele do toga da je politička partija preuizela suverenost od građana na sebe. Prema tome, ne bih žalio mnogo nad tim blanko ostavkama. One su nesporno prošlost i nikada se neće vratiti. Tu nema nikakve dileme. Neko je pitao – koji politički sistem, izborni sistem? Samo pouzdano znam da ni u jednom savremenom društvu ne postoji izborni sistem sa blanko ostavkama. Možda, sada imamo 193 zemlje u svetu, ali govorimo o sistemima i o društvima nalik našem, na koje se mi na neki način i ugledamo, koje su neki naš pandam u kulturološkom smislu, geografskom itd. Prema tome, političke stranke moraju da se naviknu na nove okolnosti, nove okolnosti su vrlo jasne, a to je da moraju da vode računa o kandidatima koje nude građanima, moraju da računaju da će ti kandidati posle imati pravo da nekad glasaju za neku odluku koja im se sviđa, a nekada protiv neke odluke, ne mogu da računaju da kad dobiju jednog dana 30% biračkog tela, da onda mogu da rade šta hoće i da okrenu društvo naglavačke, jer će se neko možda pobuniti. Znači, političke stranke moraju da kandiduju kvalitetne ljude, mora da bude istina što govorimo u izborima. Kad su izbori mi svi kažemo da su naši kandidati najmoralniji, najčasniji, najpošteniji i za dva meseca je ovaj za 1000 evra prešao negde. Sada bi mi da nemamo nikakvu odgovornost i nikakvu štetu od toga, a pre mesec dana smo lagali ljude i rekli da je on najmoralniji i najpošteniji. Budimo malo korektni, neku odgovornost moraju političke stranke da preuzmu za to. Neka razmisle sada svi lokalni lideri. Ne znam zašto se vi toliko brinete oko toga, jer i vaša stranka, kao i svaka druga, ima problem sa lokalnim ograncima. To najbolje vidim kroz rad Ministarstva, a imam iskustva u stranačkom delovanju 16 godina, tako da mi je poznato sve što se u stranci može dešavati. Sve sam video. Prema tome, ovo je dobro, jer će veći stepen odgovornosti u svakom opštinskom odboru da postoji i svaki lokalni lider će morati malo više da uključi mozak kada odabira kadrove, vrši selekciju koga će, šta će. Da pređemo sada na sam izborni sistem. Da li je dobar? Izborni sistem je takav kakav je ova skupština spremna da usvoji. Ne mislim da je dobar, više bih voleo da smo išli na neki personalizovani sistem, jer bi to više odgovaralo i sistemu bez blako ostavki. Normalno da bi bio bolji personalizovani sistem, da bi odbornik bio direktno vezan za građane koji su ga glasali itd. Prosto, nema dovoljne većine da se to usvoji. Šta je tu novo? Ono za šta je bila većina, to je Narodna skupština jasan signal dala pre dva meseca kroz Zakon o izboru narodnih poslanika. Jasan je signal da je ovo zakon koji može da prođe Skupštinu. Dobro je, ovo je veliki pomak napred, ali novine u ovom zakonu nisu nikakve novine. Ovo je samo formalizovanje, samo reakcija na ono što smo imali kroz Odluku Ustavnog suda. Da li je zaključana lista? Jeste zaključana Odlukom Ustavnog suda. Ne znam zašto je tolika potreba da se o tome priča. Ovaj zakon je u granicama onoga što je rekao Ustavni sud, ono što već postoji u našem životu i zato je i usvojen amandman kolege Nemanje Šarovića, ako se ne varam, jer je čovek potpuno ispravno primetio – kako odložena primena, kad to već moramo da primenjujemo jer imamo Odluku Ustavnog suda? Ništa se u ovom zakonu drugo nije ni desilo samo je potvrđeno ono što je Ustavni sud već rekao – nema blanko ostavki, zaključavaju se liste. Onda je dodato ovo vezano za manje zastupljeni pol. Ovo – 60 dana, to je najstrašnija tema, ministar je pre četiri godine branio rok od 90 dana. Niti sam branio tada 90 dana, niti sad branim ovaj od 60 dana. Bilo mi je logično da uskladimo sa onim što piše u Zakonu o izboru narodnih poslanika, a tamo je prepisano ono iz Ustava. Šta je tu toliki problem? Da mogu, sada bih prihvatio i 90 dana, sasvim je sve jedno. Zar je to toliko bitno? Nekako je logičnije, ako je ovamo 60 dana, neka bude i ovde, pošto mi i onako imamo praksu da sve izbore guramo zajedno, jer nam je najlakše da pred TV kamerama kažemo da je to jeftinije, a da li je to stvarno bolje, o tome izgleda nećemo nikada da pričamo otvoreno. O tome možemo da pričamo kad nema kamera. Zato što smo svi skloni demagogiji, svi ćemo reći – svi izbori idu zajedno, to je jeftinije, iako svi znamo da to košta u naredne četiri godine mnogo više nego da su izbori odvojeni. To je politika u Srbiji. Jako je teško reći reč kad neko prvi zabode zastavicu i kaže – ovo je jeftinije, a čim je jeftinije to se primenjuje po automatizmu. Prema tome, to da li je 60 ili 90, potpuno je nebitno. Neka bude onako kako je u Zakonu o izboru narodnih poslanika, neka imamo bar iste rokove, lakše se ljudi snalaze, lakše je građanima da razumeju, lakše je i nama koji se time bavimo da znamo da su rokovi svuda isti. Što da ne budu isti? Ne mislim da je to neka tema o koje moramo da lomimo koplja. Da je ostalo 90 dana, možda bi ovde neko ustao i rekao – zašto, ministre, niste stavili ovde 60 kada je već svuda 60? Prema tome, to je da popunimo vreme. Suštinski, mislim da ovaj zakon donosi dobre stvari, stvari koje nam je na neki način Ustavni sud već podario kao standarde koje je Narodna skupština već prihvatila. Vezano za Upravni sud, kakva je praksa Upravnog suda, šta je alternativa? Da nemamo sudsku zaštitu? Sudska zaštita mandata je nešto što smo pre tri, četiri godine kao standard usvojili. To je prava stvar, pokazuje izuzetne rezultate. Da li sad Upravni sud nema dobru praksu, ili šta je, slažem se da je bilo iskakanja, potpisao sam nekoliko dopisa, predložio sam da se organizuje i neko savetovanje da bi se ta praksa Upravnog suda uskladila, itd. Jer, prosto je neverovatno da Upravni sud koji je postavljen za teritoriju cele republike nema istovetnu praksu, a imali smo 95 ili 96% ujednačenosti kad su to radili okružni sudovi. Činjenica je da je ovde potpuno normalno da očekujemo 100% ujednačenosti. Ali, nadamo se da će Upravni sud da ujednači tu svoju praksu. Sada čak imamo situaciju i da se oglasio nenadležnim, što je bio potpuni šok kada smo dobili te odluke. Ali, to je sada nešto što je stvar sudske prakse pa možda nije ni dobro da se ja bavim time kao ministar. Dakle, suštinski to je to. Ja se nadam da na ovome neće stati i iskreno verujem, koja god većina da bude, da će se ovo u nekom sledećem mandatu nastaviti. Taj nastavak bi trebalo da ide na zakon o državnoj izbornoj komisiji i na promenu izbornog sistema, kako bi se izbegle neke negativne stvari koje su opstale, a to je da možemo da imamo poslanike i dalje samo iz jednog, kao što danas iz Zemuna, recimo, imamo 20 poslanika. Znači, iz jedne gradske opštine imamo 20-ak poslanika, što je neverovatno. Činjenica je da treba ići dalje u izmenama izbornog sistema. Ovo je jedan dobar korak. Napravljene su neke ključne stvari. Čak mi se čini da se nije ni pristupilo promeni izbornog sistema zato što su se neki nadali da će opstati blanko ostavke, iako je bilo jasno da blanko ostavke neće i ne mogu da opstanu. Da smo išli u korak sa tim što je bilo očigledno, ili da smo išli u susret događajima, mi bismo verovatno promenili izborni sistem. Vi kažete – nije bilo većine. Da je ovde došlo do 126 poslanika u promeni izbornog sistema, onda biste rekli da je sramota da se u jednoj demokratskoj državi izborni sistem menja isključivo glasovima vladajuće većine. Budimo iskreni, to biste rekli i to bi zaista bilo jedno ozbiljno pitanje – zašto se izborni sistem menja glasovima vladajuće većine. Budimo realni. Opozicija nije imala ni sluha ni želje da razgovara ozbiljno o promeni izbornog sistema. Jasno sam vodio razgovore i obilazio mnoge opozicione stranke. Bilo bi dobro da je vladajuća većina imala jasniji i direktniji stav, nije ga imala, ali, budimo realni. Nije ni opozicija bila baš mnogo spremna da razgovara o tako krupnom pitanju oko kojeg stvarno treba da se postigne malo širi konsenzus nego 126. Izborni sistem treba da ima malo veću podršku kada se menja, ne treba da bude samo prost zbir glasova od 126. Mi smo dva amandmana prihvatili, jedan je SNS a drugi SRS. Oba amandmana su jako dobra i očekujem da ovaj amandman koji se odnosi na skraćenje roka odnosno, tu je malo sporna tema jer se uvek otvara pitanje da li vi posebnim zakonom treba da utvrđujete procesne stvari zarad sudova i da dajete neke rokove, ali, mi smo prihvatili taj amandman jer mislimo da je jako korisno da postoji tačno ograničeni rok u kom će sud raspetljati novonastalu situaciju u jedinicama lokalne samouprave. Mislim da je ipak interes države da se ti sporovi rešavaju brzo. Prihvatili smo ovaj rok od 30 dana i očekujemo da će Upravni sud to poštovati. Jer, sasvim je to dovoljno vremena da se prebroji ko jeste a ko nije u pravu i da se zna šta je većina a šta manjina u jedinicama lokalne samouprave. Kažem – prihvatili smo ovaj amandman koji upravo govori o ovome o čemu ja sad pričam. Što se tiče blanko ostavke i zaključene liste, to je nešto što je Ustavni sud utvrdio i to je jedan od razloga zbog čega ne treba o tome da diskutujemo previše. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, eto koliko rasprave oko 30 potpisa po odborniku, kandidata za odbornika. Često je spominjan i Ustavni sud, a ja mogu da kažem da su mnogi predsednici skupština jedinica lokalnih samouprava ukinuli Ustavni sud. Mnoge skupštine su ukinule Ustavni sud jer su uzele sebi i dale za pravo da one budu te koje će da odlučuju hoće li da izvrše odluku Ustavnog suda ili neće. Da bi na kraju naše čuveno reformisano pravosuđe takođe ukinulo Ustavni sud, odnosno, Upravni sud je ukinuo Ustavni sud, a kako vreme ide, čini mi se da i Ustavni sud ukida polako sam sebe, tako da polako idemo ka bespravnom i besudnom državnom uređenju, zato što niko za sva ova ukidanja ili kršenja zakona nije odgovarao. Kad to budemo raščistili, možda možemo i da krenemo ka pravom uređenju države. Ali, o tome ću kad bude bio amandman na član 9. Predloga izmena i dopuna Zakona o lokalnoj samoupravi. Gospodine ministre, amandman koji je podnela SNS, odnosno 21 narodni poslanik, bio je prilika da ispunite ono obećanje koje ste dali Narodnoj skupštini kada je donošen zakon o političkim strankama. Sada odjednom, zbog grešaka u samom načinu donošenja zakona ili određivanja vrednosti koliko je to potpisa potrebno da bi jedna politička stranka bila registrovana, osuđujete sve lokalne političke organizacije da prikupljaju potpise. Da bih pokazao kako to izgleda, mogu da vam kažem da su neke političke stranke registrovane sa manje potpisa nego što će, recimo, jedna politička stranka u opštini Veliko Gradište, sa 20.350 birača da sakupi overenih potpisa za podnošenje lokalne liste. Ako ste već nešto hteli da petljate po ovome, mislim da ste te kriterijume za registraciju političkih stranaka trebali da postavite da budu mnogo strožiji nego što su sada. Jer, uvek će neko, zbog nečega, nekog svog ličnog interesa, da barata sa određenom vrstom, nazivom ili pozitivnom diskriminacijom, da bi osnovao političku stranku. Hajde, kažite – neka bude 100 hiljada potpisa, overenih, i da završimo tu priču. Zašto ovo pričam? Zato što kad je sam jedan deo zakona loš u izbornom sistemu održava se na kraju i kroz sam rezultat na izborima. Nije problem SNS da sakupi u svim opštinama dovoljan broj potpisa. Trenutno je takva politika situacija da nam je to lako. I ne pričamo možda zbog vremena kad će to posle ko zna koliko godina da nam bude teško, nego svako ko je iole učestvovao u lokalnoj izbornoj kampa-nji, u predizbornim radnjama kada je u pitanju kandidovanje, prikupljanje dokumenta-cije i na kraju proglašenje liste, zna sa kakvim se sve nepravilnostima, nezakonitos-tima i raznim zloupotrebama sukobljavao da bi mogao da ostvari to svoje pravo. Da li neko stvarno može da poveruje u sledeću priču, da samo nekoliko sati od kad počinju da teku izborne radnje neko donese dve hiljade ili 2.500 overenih potpisa od jednog overivača, a pri tom ima obrazac koji je potpuno ispravan i koji je dobio pre nekoliko sati? Mislite da je to moguće? Nije. Apsolutno nije. Ko mu je omo-gućio? Ko je to uradio? Najčešće stranke koje sačinjavaju vlast na tom lokalnom nivou. Već su se dogovorile kako će da izgleda obrazac, već su podelile svojim aktivistima na terenu. Već su overivače kojima su oni šefovi preko načelnika opštinske uprave naredili da overavaju sa datumom od kad počinju da teku izborne radnje. Hoćemo o drugim stvarima da pričamo? Obezbeđivanje overivača za overu potpisa. Onog dana prvo nećete moći da predate zahtev za dobijanje overivača dok ne počnu da teku izborne radnje. Da ste prvi tog jutra na pisarnici, da čekate Peru ložača da vam on otvori vrata, da predate zahtev za dodelu overivača i prvi da ga predate, posle nekoliko sati dobićete odgovor da tek za četiri, pet ili šest dana mogu da vam dodele overivača, jer su drugi, bože moj, bili pre vas, samo ne znam kako. Treba li opet da kažem da to rade stranke koje su na vlasti? Čemu sve ovo? Pa, iz jednog prostog razloga –b itan je redni broj na glasačkom listiću, da oni koji su na vlasti, prvo ona najjača stranka, bude na broju jedan, slabiji kolektivni partner na broju dva, još slabiji na broju tri, a opoziciji šta preostane. Pa i to neki put bude malo. Kada bih vam pričao kako su vraćali potpise građana koji su potpuno ispravni zato što je opštinska izborna komisija našla za shodno da potpis građanina nije ispravan zato što mu je tačno ime i prezime, zato što mu je tačna adresa prebivališta, zato što mu u biračkom spisku nije tačan matični broj za jedno mesto zato što je došlo do permutacije,ali ono što je Ustavom garantovano je da svaki građanin ima pravo da bira, da podrži i da bude biran. Kada postavimo pitanje da izađe na biračko mesto i da glasa da li bi mu dali pravo da glasa, kaže – da, ali ne može da podrži. E, zato, gospodine ministre, morate da rešite, vi ili neki drugi vaš kolega, konačno da se zloupotrebama lokalnih vlasti stane na put kada je u pitanju kandidovanje. Prikupljanje dokumentacije, dodela potrebnih obrazaca, pa to se dešava po čitavoj Srbiji i nemojte da se neko pravi lud da to o tome ne zna, samo je bilo pitanje malo dobre volje da se taj problem reši. Znači, ili prihvatite da one političke stranke koje su registrovane u skladu sa Zakonom o političkim strankama ne moraju da sakupljaju potpise, a ako smatrate da ima 72, 73, 74 stranke, onda podignite, dajte da skupimo još 90.000 potpisa, da se konačno registrujemo i da ne moramo da budemo žrtve lokalnih vlasti kada podnosimo izborne liste, da bi oni bili na prvom, drugom ili trećem rednom broju, kada je lista u pitanju. Koliko je uopšte teško učestvovati na lokalu? Evo, spomenuo sam jednu opštinu, Veliko Gradište, 20.300 upisanih birača. Znači, ne ide sa 200 overenih potpisa kako je to opština do 20.000 birača, nego 30 po kandidatu. Lokalna skupština, čini mi se, ima 37 odbornika. Znači, preko 1.100 potpisa za jednu jedinu listu. U tome jeste problem. Znači, one velike i jake organizovane političke stranke, sakupiće. Da li će imati kompletno ili neće, ali sakupiće, ali svako drugi ko želi da učestvuje i hoće da sakupi potpise neće to moći. Osim toga, i po novom Zakonu o finansiranju političkih aktivnosti predviđeni su i depoziti koji će morati neko da isplati ukoliko ne pređe određen broj glasova na nekim izborima. Mislim da je to sasvim dovoljan zaštitni mehanizam da se neko ne bi kandidovao, da bi dobio pare od opštinske izborne komisije i ta sva sredstva zloupotrebio. Kao što rekoh, gospodine ministre, sa ovim amandmanom imate priliku da ispunite ono obećanje koje ste dali Narodnoj skupštini i građanima Srbije kada je bila rasprava o Zakonu o političkim strankama.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Dakle, nisam obećao da ćemo mi da ukinemo potpise. Naravno da sam rekao da bi to bilo jako dobro, da bude jedna posledica ovog zakona, ali nemojmo, taj zakon o političkim strankama je zaista, prvo, bio neophodan, zbog haosa u kome se nalazila ta oblast. Imali smo 620 stranaka upisanih u registar, a nije se znalo, bilo je pokojnih, bilo je ovako, onako. Nije bilo evidencije i mogućnosti da razrešavate sporove. Prosto, bila je jedna nenormalna situacija. O nekoj transparentnosti, o obavezama koje su nametnute ovim novim zakonom nije bilo ni reči. Bilo je 100 neoverenih potpisa. Ko zna ko je od nas osnivač koje partije. Možda je neko šale radi upisao Veroljub Arsić da je osnivač neke partije. Hoću da vam kažem kakvo je stanje bilo pre nego što smo doneli zakon. Tu ima sijaset stvari koje smo rešili i koje su jako dobre. Ono što je najveća vrednost ovog zakona to je da je zakon proaktivan. Predvideo je sistem samoregulacije na svakih osam godina registra političkih stranaka, što nikada do sada nismo imali. Dakle, svakih osam godina ide pročišćavanje te političke scene i niko više posle nas ne mora da razmišlja o donošenju takvog zakona i šta će sa registrom. Znači, svakih osam godina se to prečišćava. Kamo sreće da je moglo odmah da bude to da ukinemo potpise. Tu je ogromna finansijska ušteda koja je dobra za građane i za državu itd, ali nije moglo jer kriterijume koje smo postavili od 10.000 potpisa i 1.000 potpisa za stranke nacionalnih manjina očigledno nisu dovele do toga da se taj broj redukuje. Možda je bilo preoptimistično misliti da će se redukovati sa 620 na 25. Priznajem, možda smo bili suviše optimisti. Danas imamo 45 stranaka nacionalnih manjina, ali to nije posledica toga zakona nego toga što u našem sistemu takva vrsta pozitivne diskriminacije postoji od ranije, a imamo ustavnu odredbu da onaj dostignuti nivo ne može da se smanjuje. Shvatate, nije vreme počelo od nas, neke stvari kao takve postoje. Sada, umesto da imamo kod prijavljivanja lista pozitivnu diskriminaciju, mi imamo pozitivnu diskriminaciju kod registracije stranaka. Dobro, šta da radimo, nisam ja to izmislio, to je nešto što je nasleđeno stanjem. Možda će za sledeću preregistraciju taj broj pasti na 25 i onda će neko ko bude ministar moći da kaže – evo, ukidam potpise. Najsrećniji bih bio da sam to mogao da kažem, ali bilo bi neozbiljno da sam to rekao samo zarad svoje popularnosti. Zamislite ko bi se sve onda javio, pa to bi bio haos na biračkim mestima, bilo bi po 30, 40, 50 lista. Kada je besplatno svako bi se javio. Još jedna stvar je jako važna. Svi mi znamo koliko postoji zloupotreba. Ne može se sve zakonom rešiti. Ne možemo zakonom rešiti šta će stranka koja je na vlasti iskoristiti resurse koje ne bi smela da koristi i napraviti da bude prva na listi. To smo promenili, sam redosled ide po azbučnom redu, što je takođe velika prednost. Nema više trčanja ja ću prvi, ja ću prvi, ja ću prvi i budete prvi na listi. Ne mogu sada da pamtim svaki detalj, ali mislim da smo mi baš stavili po azbučnom redu. Generalno, ako nije, možemo to da rešimo, pa možemo na taj način da rešimo zloupotrebe, stvarno sada ne mogu da se setim kako dalje, kad tad, opet će nekonešto da zloupotrebljava. Pa, nećemo valjda da ukinemo overavanje potpisa zato što je neko sklon da zloupotrebi to? Mnogo su gore zloupotrebe kada nemate overene potpise, tada se tek dešavaju čuda, ovako bar imate overene potpise, pa ako je neko sklon da tog overivača zloupotrebi, da njemu overi potpise, šta da radimo, nešto je stvar i političke kulture, nešto je i drugih državnih organa. Prosto, nemoguće je sve rešiti. Neko je pomenuo pitanje ogranaka, a to sam zaboravio malopre da kažem. Hteo sam da se u registar vode registri ogranaka, jer su se stranke u Srbiji registrovane po teritorijalnom principu. To sam hteo zbog toga što, kada dođe do rascepa u jednoj političkoj stranci, vi vrlo jasno iz registra ogranka utvrđujete ko su ogranci koji daju delegate u skladu sa statutom da tvore neku skupštinu. Sada smo imali pitanje DHSS u kome je, da vas obavestim, odlučeno tako što su odbačene obe prijave. Jednostavno, i jedna i druga imaju značajne manjkavosti zbog kojih ni po jednoj ne može da se postupi. Suštinski, imamo jedan vrlo ozbiljan i krupan problem. Vi ne možete da utvrdite koji je to skup iz koga treba da utvrdite šta je većina. To sam zbog toga i hteo. Ali, poslanici su ovde smatrali da je to zadiranje u privatnost stranaka. Pazite – privatnost stranaka. Šta su stranke? Kakvo zadiranje? Mislim, to je jedna besmislica. To nisu tajna udruženja pa da ne može u registru da se zna ko je predsednik kog odbora. To se kao krije od države, jer države ne može da zna. Mislim da je to potpuno besmisleno. Ovde Narodna skupština onda nije htela to da usvoji. Amandmanom je skinuto to što sam predlagao. I danas imamo to što, ne znam kome to mnogo šta znači, ali imamo i situaciju da nikada države neće moći da odluči o nekim predmetima kao što je taj predmet DHSS, ili možda sutra nekoj budućoj stranci u kojoj dođe do nekog spora na izbornoj skupštini o izboru predsednika stranke itd. Ali, kako da vam kažem, tu ne mogu ništa. Žao mi je što to tada nije usvojeno, jer bi to taj zakon zaokružio u potpunosti i dalo jednu dobru osnovu da nemamo to. Cilj svega toga je to, opet kažem, što smo predlagali da se te neke sumnje, degradacija političkog života i ljudi koji se bave politikom, institucija, otklone. Mi zadnjih 20 godina non-stop imamo sumnje, te u biračke spiskove, te neko uzme cd biračkog spiska i nosi u VC, toga su pune novine bile. To i dan danas pročitam. Kaže – on je poznat po tome što je Robin Hud. Zove se Robin Hud zato što je uzeo birački spisak i odneo. To je naš politički sistem. Kada sam predložio tu reformu, cilj je bio da sve takve stvari eliminišemo koje degradiraju politički život ove zemlje, kao i ljude koji se bave politikom. Sve to generalno utiče na jednu opštu atmosferu društva, manjak entuzijazma, manjak odgovornosti, manjak poverenja itd. U tom smislu je i ta overa potpisa. Jer kud ćete gore, kada imate i takve stvari, pa čitate novine, a ovi se zafrkavaju ko je koga potpisao itd. Po meni, trebalo je to uradi i zaokružiti ceo taj sistem. Narodna skupština to nije prihvatila, odnosno većina nije bila za to da se prihvati. Opet kažem, jednog dana će se to rešiti. Vi ste u pravu. Matematika je čudna i ona je neumoljiva. Mi kada smo stavili to do 20 hiljada, preko 20 hiljada, naravno da nije svugde isto, ali kako drugačije rešiti to pitanje? Drugo, postavlja se i pitanje – zašto u proporcionalnom izbornom sistemu neko insistira na toliko velikom broju odbornika u tako maloj sredini? Pogledajte i tu situaciju, Kikinda ima tri puta više birača, a ima jednak broj odbornika ili dva odbornika više. Ali, to je sad stvar tih lokalnih elita. Prosto, ne možete zakonom propisati političko ponašanje tih lokalnih elita ili uopšte političara. Ne možete to zakonom propisati, i da li će predsednik opštine da natera načelnika opštinske uprave da otvori 07,01 časovai da kaže – čekaćete te taj i taj, uzmi overe potpisa. To nema zakonom da se propiše. To je realan život u kome živimo i niti to može biti. Našim zakonom smo o lokalnoj samoupravi išli u toliko detaljisanja da smo se dosta smejali kada smo ga radili. Bila je šala da samo još propišemo da kada predsednik skupštine uđe i kaže – dobar dan. Maltene, da je samo i to moralo da se kaže. To šta se to po našim lokalnim samoupravama dešava je katastrofa. Zato smo morali sve da propišemo. Bukvalno smo sve propisali – i kada može da prekine sednicu, jer je bilo, krene nezgodna tačka. Predsednik vidi da će da ga smene i kaže – boli me stomak. On ode i ne zakazuje sednicu tri meseca. Mislim, bilo je svega. Zato smo morali sve te situacije da zakonom sprečimo. Naveli smo, recimo, da o prekidu sednice mora da odluči većina itd. Zato smo dobili jedan poprilično stabilan i dobar sistem lokalne samouprave, što se ividelo kada je došlo do problema u tada SRS, kada su odbornici otišli i na jednu i na drugu stranu. Praktično, taj je sistem i preživeo. Ukupno, mislim, ceo mandat ovaj koji se bliži kraju, završna je godina, mislim da imamo sedam ukupno raspuštanja, ako se ne varam. U ovoj godini mislim da imamo samo dva ili jedno. Ne znam tačno. To su jako dobri rezultati. Kada pogledate, to je jako malo. U prethodnim godinama smo imali po pet, a u ovoj godini po jedan. Kada pogledate, da ne verujete. Bilo je sporno 620 mandata. Zamislite sada 620 mandata sporno, a iz svega toga ne izađe ništa i ništa se ne desi, nego imate 5:5:1. U principu, mislim da je to fenomenalno i to je prosto nezamislivo. Što se tiče pitanja vraćanja mandata, odluka Ustavnog suda i Zakona o Ustavnom sudu je potpuno jasan. Organ koji je doneo odluku je morao isto tako i da je realizuje. Vraćanje mandata, nažalost, neki to nisu uradili. Tu je onda nastupilo malo i pogrešno tumačenje od strane nekih odeljenja tog upravnog suda. Ali, potpuno je jasno da je mandate, u slučaju kada je oduzela SO, morala da vrati. Kada nije ona, trebao je Ustavni sud to da vrati, ali je to sada neka druga tema. Inače, po obećanju, doneo sam za Golubac, ako vas bude zanimalo. Nisam ni ja znao, zaboravio sam predmet, ali sam tada rekao da garantujem da je dobro urađen i stajao sam iza toga, iako se uopšte ne sećam predmeta. Prosto, princip rada kod nas u ministarstvu je takav, da od kada sam ministar, svaki predmet se isto radi i smeo sam da garantujem, iako se ne sećam predmeta. Konkretno, kada je u pitanju Golubac, imamo dve presude upravnog suda, i pre toga, presude višeg suda tadašnjeg. Sve te presude su tvrdile koji je broj odbornika, ko je odbornik, a ko nije, da Denić nije, a da ova gospođa jeste. Mi kao ministarstvo smo prosto sabrali matematiku – 15 plus jedan je 16 i tih 16 koji su bili na tom skupu, rekli smo da su odbornici. Dakle, ministarstvo je radilo isključivo na osnovu odluka sudova, a sudovi su svi doneli odluke u skladu sa zakonom. Greška one većine je bila ta, što je uporno sa kandidatom za odbornika, oduzimala mandat, a to je potpuno nezakonito, umesto da, u slučaju kada treba da se oduzme mandat, obrati se sudu koji bi preuzeo tu ulogu, oduzeo mandat, a onda bi oni sa kandidatom za odbornika mogli da proglase novi mandat. To je ono što sam kasnije rekao u nekom neformalnom razgovoru. Setio sam se, donekle, da je bila neka greška u samom postupanju predsednika skupštine. Ne znam zašto, ali nisu dobro radili. Dakle, tu je bila greška, a što se tiče ministarstva, isključivo smo radili onako kako je bilo po odlukama upravnog suda. Kažem – četiri odluke, dve više, dve upravnog suda. Sve četiri kažu jedno – ovaj gospodin nije odbornik, a ova gospođa jeste odbornik. Mi kao ministarstvo smo nakon te četiri sudske odluke uzeli i sabrali gde je 16, gde je 15. Tamo gde je bilo 16, tu smo rekli da je to nova skupština. Onda smo u skladu sa Zakonom o pečatu državnih i drugih organa, licu koje je ta skupština ovlastila da raspolaže pečatom, po njenom zahtevu, izdali pečat i to u skladu sa zakonom za koji ste vi tvrdili da ne može da se da pečat. Taj zakon lepo kaže u članu 14, da se nestalim ili izgubljenim pečatom smatra i pečat koji nije dostupan licu ovlašćenom za čuvanje i upotrebu pečata. To je odredba koju sam ja uneo, jer sam ranije imao iskustva sa tim, da ljudi uzmu pečat i odnesu , pa neće da ga daju i da tada država nije mogla da reaguje. Ovo su sve promene koje smo napravili poznajući praksu i ono što se kod nas u Srbiji dešava u realnom političkom životu. Ako budete hteli za Golubac, opklada i dalje stoji. Prema tome, samo sam se postarao da donesem, da ne bude da sam zaboravio. Šalu na stranu, ne mislim da to treba sada da bude tema. U svakom slučaju, žao mi je što nismo mogli da ukinemo potpise. Pretpostavljam da na mom mestu, niko to ne bi uradio u ovom momentu. To ne znači prilikom sledeće etape za prečišćavanje tog stranačkog spiska, neće ostati toliki broj stranaka, da će moći da se izvrši ukidanje tih potpisa. U svemu drugom, taj zakon je ispunio sva naša očekivanja. Zaista sve. Samo sam se nadao da će možda biti manje stranaka. Očigledno da ta nadanja nisu bila zasnovana i nisam očekivao da će 45 stranaka nacionalnih manjina da se registruje. Registrovale su se. To je sa druge strane i dobro. To je dokaz kako naša država gleda na nacionalne manjine i kolike su afirmacije političkih stavova nacionalnih manjina u Srbiji u odnosu na, možda čak, rekao bih da su to ti najviši standardi kada je u pitanju politički život koji postoji u zemljama u okruženju.Hvala vam.
Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, otvorili smo zaista sada jednu ozbiljnu raspravu i suštinsko pitanje na osnovu svog vašeg izlaganja jeste kako vi uopšte vidite ulogu političkih stranaka na osnovu predloga koji ste ovde nama izneli? Šta za vas znače političke stranke u situaciji kada ih izjednačavate sa grupom građana, potpuno izjednačavate? Zašto su političke stranke skupljale potpise, registrovali se ako ne mogu da učestvuju u političkom životu. To što sada imate bojazan da će sve to političke stranke učestvovati u lokalnim izborima, znate šta neke političke stranke nemaju ni jedan ili dva opštinska i gradska odbora, a ne da skupe jednu trećinu liste. Prema tome, degradirali ste političke stranke samom činjenicom da ih tretirate kao grupe građana. To je činjenica i grupe građana i političke stranke imaju isto pravo i istu stvar moraju da rade da skupljaju potpise. Znamo mi da smo imali obavezu da skupljamo potpise, ali znamo da smo doneli Zakon o političkim strankama. Prema tome, treba usaglasiti i vaše izjave kad je bila raspravo o tom zakonu, a i tu činjenicu. Zanimljiva je konstatacija u kojoj zemlji mi imamo u ovom trenutku blanko ostavke. Pitam vas gospodine ministre u kojoj zemlji na svetu imamo ovakav izborni sistem kojim vi nama nudite? Kombinaciju blanko ostavke, zatvorene liste i redosled koju zemlju na svetu? Molio bih vas da date odgovor ovde, jedan primer kojim ste se vi rukovodili kao pozitivan primer, nadam se da takav postoji u svetu i da Srbija treba na njega da se ugleda.Koji je to primer? Znači, govorite o vrhovima političkih stranaka, znate šta gospodine ministre, vrhovi političkih stranka će u ovom trenutku imati samo ulogu da izaberu odbornike na listama i to da ih poređaju onako kako vrh političkih stranaka hoće. Posle toga, političke stranke nemaju nikakvu ulogu u političkom životu. Hajde, molim vas recite na koji će način političke stranke da utiču na procesu u jednoj ovako, lokalnoj samoupravi kada odbornici ni na koji način, osim moralnog integriteta ili političkog uverenja žele da pripadaju toj političkoj stranci. Znači, na drugi način političke stranke nemaju uvid. Vi ste ovde pomenuli da Zemun ima 20 poslanika. Da li je teoretski moguć, na osnovu vašeg predloga zakona, da svi odbornici budu iz Zemuna? Govorim teoretski. Da sve političke stranke stave u vrhove liste, samo, isključivo kandidate iz Zemuna, da ne bude recimo ni jedan iz Batajnice. Da li je to teoretski moguće ovim zakonom? Moguće je gospodine ministre, moguće je da dobijemo celu skupštinu, recimo naveli ste primer Zemuna, da svi budu iz Zemuna, ni iz jednog drugog naseljenog mesta na teritoriji Zemun i vi to jako dobro znate i sada vi ovde, pričamo ovde neku priču, a jako dobro znate o čemu sada ja govorim. Govorim o suverenitetu građana. O kom suverenitetu građana vi gospodine ministre pričate? Koga će građanin da bira, šta on bira, kog on odbornika bira? Naveo sam vam primer, odbornik koji je drugi na listi može da kaže, predsedničke odbora idem na odmor, odoh da putujem, imam nekih obaveza, ne moram da se pojavim i to odbornik. Ako stranka prođe censuz, odbornik sam 100%. Mi sada možemo da pričamo da li je to moralno, da li je to tačno, ali je to činjenica da on ne mora da uloži nikakav napor da bi postao odbornik jer je lista zatvorena, jer je morao da ide redosled kako je ovde planirano. Ono što sam govorio 60 dana, govorio sam da ste se pozvali na Ustav, da Ustav definiše tu stvar, ali Ustav tu stvar ne definiše, govori o izborima narodnih poslanika i zaista ako mi danas ovde raspravljamo o zakonu o lokalnim izborima kao zakonu koji je prepisao rešenja o zakonu o narodnim poslanicima, onda to nije dobro, to su dve različite vrste izbora i možda baš izbori za lokalne samouprave zahtevaju više vremena, imamo više kandidata za odbornike nego što imamo kandidate za poslanike. Sasvim sigurno da to možda sem činjenice da govorimo o nekom spajanju izbora, može da bude argument da ti izbori traju duže.
Reč ima ministar. Izvolite.
Ne mogu da odolim, vidim da će trajati. Nego kad govorite Zemun, vidim osmehuje se kolega, nekome baš odgovara Zemun da bude najviše odbornika, poslanika. Mislim da niste u pravu, nisam vas razumeo najbolje. Šta imamo sada? Sada imamo da mi građanima ponudimo listu sa 250 imena ili sa 55 imena u lokalnoj samoupravi i na mesto broj jedan stavimo naše najuglednije članove kojima ne pada na pamet, ljudi neće nikada biti odbornici. To je do sada uvek bilo tako. Poređamo ugledne ljude, a onda kada prođu izbori, onda mi u odbornike uguramo one sa dna što su lepili plakate, zar nije istina? Gospodine Palaliću, oni su napravili rezultat lepljenja plakata ali oni nisu, građani nisu glasali za njih što su dobri lepači plakata, to nisu bili izbori za lepača plakata to su bili izbori da vas neko predstavlja u nekom lokalnom parlamentu. Onda ćemo mi kao DS da stavimo a onda da ubacimo dole omladinu koja je kao što i vi ili bilo koja druga stranka radila. To je vama sada poštenije prema građanima nego ovo. Ovako građanin bar zna, to je ta lista, a ovaj ako ide i podnosi ostavku bar će se obrukati što je podneo ostavku. `Dakle, ne razumem šta je lošije od onoga što je bilo do sada, ovo je samo bolje. Da li je ovo najbolje? Nije, najbolje po mom uverenju je bilo ono što sam ja predlagao. Svako svoje hvali, a ja mislim da je to bilo najbolje, bar nisam čuo zbog čega to nije valjalo, ali ovo je ipak bolje od onoga što smo imali do sada. Do sada smo imali potpuno, građanin izađe na izbore ubaci papir i kaže ja sam za XXY partiju i onda ta partija raspolaže naredne četiri godine njegovim glasom kako god hoće, radi šta hoće. Danas je predstavnik ovog, tvoj poslanik nije ovaj nego onaj. Mogla je partija da radi šta hoće, bar smo toliko promenili. Prema tome, ako je smanjena moć političkih partija po logici stvari nečija moć se povećala, povećala se moć građana, ona se povećala u ovom smislu. Smanjena je moć političkih stranaka, političkih partija i nemojte da žalimo nad našim strankama, dobro je njima kako god. E sad, vi mene pitate kako ja doživljavam ulogu političkih partija i čemu služe političke partije? Pa političke partije, sad ulazite u temu o kojoj ste vi mnogo čitali i ja i verovatno svako ovde, uloga političkih partija, ljudi sličnih ideja, razmišljanja se okupe imaju određenu ideologiju, hoće da se to sprovodi kao javna politika, kao državna politika, smatraju da će kroz to ostvariti neke državne ili lične interese i to je otprilike u nekom najširem smisli definicija, sa ovom strukturom, sa pravnim subjektivitetom to je politička partija registrovana i takmiči se na izborima da dobije poverenje građana. Dakle, politička partija je ta koja oblikuje neku politiku, a kasnije kada dođe na vlast ona putem predstavnika koja je ona predložila, tu politiku i sprovodi i to je dragi moj kolega, to je tako svuda, a tako je i kod nas. Dakle, to je neka umerena i normalna uloga političkih partija, ne znam šta bi tu nešto više trebalo da bude. Nije normalno da politička partija bude gospodar mandata, nije normalno jer onda je pitanje šta je narodni poslanik, sa kojim pravom nosi taj prefiks narodni, taj prisvojni pridev narodni. Pa nije narodni, onda je to poslanik političke partije. Ako politička partija misli umesto njega, raspolaže njegovim glasom, raspolaže njegovom pozicijom poslanika. Sad sam raširio temu ali ovo je kontra pitanje vašem pitanju, šta je u našem dosadašnjem sistemu bio narodni poslanik. Sve u svemu, mislim prosto, još ovaj poslednji put da je aktuelno pitanje ostavki, ovako najiskrenije. To je stvarno nešto što odlazi u istoriju, govori o blanko ostavkama, a sada da li je ovo sistem koji ima ozbiljnih izazova za same političke stranke. Jeste, po pitanju motivacije ljudi, po pitanju pravljenja kandidatura, niz pitanja se ovde otvara za same političke stranke, ali prosto budimo iskreni, političke stranke nisu bile u Srbiji u stanju da dogovore drugačiji izborni sistem i ovo je izborni sistem koji smo mi ustanovili pre izvesnog broja godina, koje sada samo razlika u odnosu na sve na to što su mu izuzeta dva atributa, zbog kojih mi se čini da je on i napravljen, a to je da politička stranka uzurpira celokupnu moć. Praktično sada je ta sadržina bila razmišljanja političkih stranaka kada smo pravili svi zajedno ovaj izborni sistem, sada je ostala samo ljuštura. Ostalo je puki depersonalizovani proporcionalni sistem sa izvučenim onim što smo hteli da postignemo tada smatrajući da ćemo postići stabilnost političkog života da ne bi neko, kao što se desilo u onom mandatu. Kada smo videli da se to dešava, da se ta dva glavna instrumenta izvlače, onda je po logici stvari trebalo da se sedne i da se vidi, u redu ova ljuštura ne ide više moramo da menjamo sam izborni sistem i da idemo u susret tim događajima. Nismo bili sposobni to da uradimo i to je velika šteta. To je odgovornost vladajuće koalicije, ali opet kažem delimično i drugih stranaka. Kako da donosite izborni sistem sami, morate sa nekim dogovoriti taj izborni sistem, jer i druge partije učestvuju na tim istim izborima i potrebno je da ga prihvate kao nešto potpuno legitimno. Niko ovde to nije bio spreman. Niko. Kao da još uvek ne verujemo da blanko ostavke ne postoje. Kao da još uvek ne verujemo da postoje. Čuo sam jednog lidera političke stranke koji i dan danas priča kako to nekako mora da se vrati. To je neverovatno, ja ne mogu da shvatim. Prosto, to je prošlost. Nema više. Završili smo sa tim i našli smo se u situaciji u kojoj smo se našli. Pitali su me da li je moguće da bude, pa sve loše što je bilo do sada, u tom smislu, proporcionalna raspoređenost postoji i sada. Znači, moguće je da 20 poslanika bude iz Zemuna. Bilo je i do sada moguće, moguće je i u buduće, i do sada je to bilo moguće, šta je to do sada bila neka razlika. Kako inače ima ovde 20 poslanika iz Zemuna, ako nije bilo moguće? Jedan izborni sistem koji smo imali, koji je imao te dve krupne manjkavosti sa stanovišta stručne javnosti, suverenosti građana, međunarodnih standarda itd., taj izborni sistem je prošlost.Krenule su promene tih izbornih sistema. Sad se nalazimo u jednom među periodu. U tom među periodu su najviše pogođene same političke stranke, ali na neki način i one plaćaju ceh svoje nespremnosti da uhvate korak sa vremenom i šta da radimo, tako nam je kako nam je. Građani ovde trpeti neće, nemojte da pričamo da građani nešto trpe. Neće ovde trpeti građani, ovde će u suštini trpeti malo političke stranke, ali generalno dobićemo sigurno kvalitetnije odnose u samoj politici, odnose u izvršnoj vlasti itd., jer ćete prosto morati da ubeđujete sada i one koji su vas izabrali da zaista nešto ispravno radite. Nećete moći da ih ignorišete. Do sada ste bar mogli da ih ignorišete kako vam je volja, a sada više toga nema, nego bez obzira što neko komanduje opštinskim odborom i što je stranački vrh tamo u nekom mestu, moraće da vodi računa da svojim postupcima naredne četiri godine zaslužuje podršku onih koji su ga izabrali prvog dana, kada je postao predsednik opštine. Mislim da je to jedna jako dobra stvar, jako veliki kvalitet.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristio bih ovu priliku da sa uvaženim ministrom polemišem o nekim tezama koje je on ovde izneo. Prvo, gospodine ministre, Republika Srbija će biti kuriozitet u svetu, ukoliko se usvoje ove vaše intencije, zato što ćemo mi biti jedina država, ne samo u Evropi nego i u svetu, gde Ustavni sud kreira izborni sistem. Važeći Ustav Republike Srbije, kad je reč o izborima, sadrži samo dve odrednice, da su izbori slobodni i da su neposredni. Iz te dve odrednice da su izbori slobodni i neposredni Ustavni sud je izveo neverovatan zaključak da je u skladu sa Ustavom RS samo to da imamo proporcionalni izborni sistem sa zatvorenim izbornim listama. Izvinite, to u Ustavu RS ne piše. Dakle, mi sad imamo jedan izborni sistem koji će biti kreiran odlukama Ustavnog suda, ne zato što tako piše u Ustavu, jer u Ustavu piše samo to da su izbori slobodni i neposredni, ne zato što to piše u zakonu, nego zato što je Ustavni sud protumačio kao u vreme starih Grka, ona proročica u Delfima, da je jedino što je ustavno, a to je da imamo sistem zatvorenih izbornih lista, iako to u Ustavu ne piše nigde. Dalje, gospodine ministre, upućujem vas na čitanje, kako to kaže gospođa Čomić, ona voli da koristi tu sintagmu, da upućuje na čitanje. Evo ja sad vas upućujem na čitanje osmog dela Ustava RS u kome je definisano pitanje ustavnosti i zakonitosti, koji su izvori prava u RS. Ustav, potvrđeni međunarodni ugovori, zakoni i podzakonski opšti akti, odluke Ustavnog suda, gospodine ministre nisu izvor prava i ne mogu da obavezuju ni Vladu RS, a pogotovo Narodnu skupštinu RS koja je najviši ustavotvorni i zakonodavni predstavnik građana RS. Narodna skupština je slobodna da donosi zakone, gde postoji samo jedno ograničenje, da budu u skladu sa Ustavom RS. Odluke Ustavnog suda imaju pojedinačni karakter i proizvode pravno dejstvo samo u slučaju za koji su donete i ne mogu da imaju pravno dejstvo van tog slučaja. Mi smo sad došli u situaciju da donosimo zakone zato što je Vlada procenila da zakoni moraju da budu usklađeni ne sa Ustavom nego sa odlukama Ustavnog suda. Vi kažete, gospodine ministre, blanko ostavke treba ukinuti, to je loše, to nije evropski princip itd. Godine 2007., gospodine ministre, donet je Zakon o lokalnim izborima, vi ste ga obrazlagali u Narodnoj skupštini. Te 2007. godine institut blanko ostavki, odnosno stavljanje mandata na raspolaganje političkoj stranci bio je zakonska kategorija, nije niko izmislio blanko ostavke. Vi ste sad hteli da predstavite građanima kao seli šefovi političkih stranaka, pa se dogovorili da postoje blanko ostavke, ne, pisalo je u zakonu. Sad vas ja pitam, u kom vremenskom momentu 2008., 2009., 2010. ili 2011. godine ste vi shvatili da blanko ostavka nije evropski standard? 2007. godine ste rekli da jeste i to ste uneli u zakon, odjedanput 2011. godine to nije evropski standard. Kažite mi, koja je to godina od kad blanko ostavke u Srbiji nisu evropski standard, pri čemu imamo rok od 2007. do 2011. godine. Kažite mi, koja je to godina u kojoj definitivno blanko stavka više nije evropski standard. Kažete, sad će moći u ovom sistemu zatvorenih izbornih lista da se poštuje volja građana, zato što navodno više nema blanko ostavki. Sad vas ja pitam, gospodine ministre, kako ću ja, kako građanin, moći da zaštitim svoju suverenu političku volju od onog odbornika kome sam poverio svoj glas na lokalnim izborima i koji mi je obećao da će da se bori za jednu politiku, za jednu ideologiju i zajedan program i nakon što sam mu ja svojim glasom omogućio da sedi u nekoj lokalnoj skupštini, on promeni svoje ponašanje i odjedanput zastupa neku drugu politiku, neku drugu ideologiju, neki drugi politički program. Kako ću da se zaštitim od odbornika, od poslanika, na kraju krajeva, koji mi je obećao da će da se bori za veliku Srbiju, za ideologiju srpskog nacionalizma, za ujedinjenje srpskog naroda u jedinstvenu državu, a nakon toga, nakon što sam ga poslao u Parlament kažete da je za EU po svaku cenu, da treba izručiti Ratka Mladića i da on nikad nije govorio o velikoj Srbiji, a i što se tiče KiM spreman je da prihvati realno stanje na terenu, a to je tzv. nezavisnost republike Kosovo. Kako ću ja, kao birač, kao građanin da se zaštitim od takvog čoveka? Nikako. Jednostavno ću biti prevaren. Da li postoji pravni mehanizam da se zaštiti moja suverena politička volja, jer ja nisam glasao za pojedinca, nego sam na izborima glasao za jednu političku stranku koja je u političkoj obligaciji sa mnom, kao sa biračem, jer mi je obećala da će da se bori za jedan program i jednu politiku. Sutra kad predstavnici te političke stranke uđu u Parlament, bez obzira da li je Narodna skupština ili je neki lokalni parlament, on odjedanput preko noći vodi neku drugu politiku. Kako ću da zaštitim svoju političku volju? Nikako. Biću namagarčen. Ovo što vi sad radite, to je omogućavanje sistema gde će birači biti namagarčeni. Uopšte nije bitno što si ti glasao za neku političku stranku, bitno je da je taj pojedinac, ta persona odjedanput postala slobodna. Kad on počinje da konzumira svoju slobodu, gospodine ministre? Kad ga ja, kao birač, pošaljem u Parlament. Izvinite, što nije počeo da konzumira svoju slobodu u toku izborne kampanje, pa neka on sam, kao čovek od ličnog integriteta, ugleda, velikih stručnih, moralnih vrednosti, sam sprovede izbornu kampanju, sam organizuje sve ono što je neophodno i neka na svoj lični ugled odeo u Parlament, a ne sakrije se iza imena političke stranke, iza političkog lidera, onda ne misli o svojoj slobodi, onda je on poslušni vojnik partije i onda sve izvršava. Kad ga ja, kao birač, pošaljem u Parlament, onda on odjedanput shvati da je slobodan i da više ne može da uvažava nikog, već da može da se ponaša kako mu je volja. Izvinite, gospodine ministre, političke stranke su delovi organizovanog ljudskog društva. U svakom organizovanom ljudskom društvu imate nešto što se zove disciplina. Zašto te discipline ne bi bilo i u političkim strankama? Što političke stranke moraju da budu neki ekskluzivni deo društva, gde ne postoji disciplina, gde svako može da se ponaša kako hoće. Šta bi bilo sa državom, vojskom, policijom, zdravstvom, školstvom, kad bi takva apsolutna sloboda bila moguća? Jednostavno, institucije ne bi mogle da postoje. Vi nam kažete da je to evropski standard i mi smo sad na putu za EU, pa ukidamo blanko ostavku. Država koja je rodonačelnik parlamentarizma, država koja je, da kažem kolokvijalnim jezikom izmislila i parlament i parlamentarizam, Velika Britanija, ima jednu vladu, jako glomaznu vladu u kojoj sedi preko 120 ljudi, pri čemu vlada nije isto što i kabinet. Članovi te britanske vlade su četiri vladina biča, tako se zovu – bičevi, zato što kontrolišu ponašanje poslanika u parlamentu. Sada, odjedanput u Velikoj Britanije je to demokratija, to je parlamentarizam, a u Srbiji poslanik je slobodan, odbornik je slobodan. Pa kako to da niko ne uputi iz Venecijanske komisije primedbu Velikoj Britaniji, pa joj kaže – čekajte, bre, ljudi, kako je moguće da u vašoj vladi sede nekakvi bičevi koji kontrolišu ponašanje poslanika u parlamentu Ujedinjenog Kraljevstvo Velike Britanije i Severne Irske? Nikom ne pada napamet. Zašto? Zato što Velika Britanija drži do svog integriteta. A mi? Mi smo jedna opitna stanica gde kojekakvi, nazovi stručnjaci iz EU, vrše eksperimente nad živim ljudima. Godine 1963, gospodine ministre, u SAD čuveni američki politički teoretičar Semior Lipser objavio knjigu koja se zove "Politički čovek". Čovek egzaktno kaže – nema demokratije u kojoj, po tadašnjim tržišnim vrednostima, nema bruto nacionalnog dohotka od najmanje 500 dolara po stanovniku. Gde je to ispod? Nema demokratije. Dakle, vi ste krenuli potpuno suprotnim smerom. Najpre napravite snažno društvo u ekonomskom i u socijalnom smislu, da ljudi ne moraju da se bacaju sa prozora, da sebi zakivaju eksere u dlan, da ko zna šta rade, ne bi li se neki ministar setio njihovih muka. Obezbedite ljudima da rade, da od svog rada mogu pristojno da žive, da mogu da kupe stan, da školuju svoju dece, da leče svoje roditelje, pa onda ukidajte blanko ostavke, onda dajte slobodu odbornicima i poslanicima, a u jednoj ruiniranoj državi, gde je sve na prodaju… Evo, idite, gospodine ministre, auto-putem, jeste li videli vi, koji pričate o rodnoj ravnopravnosti, na stotine mladih devojaka koje prodaju svoje telo, jer nemaju gde da rade? U takvoj državi vi ukidate blanko ostavke i pričate o nekakvoj slobodi. Sloboda u sirotinji ne postoji. Sloboda u nemaštini ne postoji. Sloboda postoji za bogate nacije, za razvijene nacije, za nacije koje imaju određeni standard života. Vi, umesto da krenete u tom pravcu, da ojačate srpsku ekonomiju, da ojačate socijalni status svakog građanina u Republici Srbiji, vi ste ga ojadili, vi ste ga opljačkali, vi ste ga pustili na milost i nemilost raznim tajkunima, raznim ljudima poput Beka, Miškovića, Karića, ko zna koga sve ne, i onda u jednom takvom društvu, siromašnom, jadnom, očajnom, setili ste slobode, slobodnog mandata itd. Zamislite, vi se sad podsmešljivo meni obraćate, smeškate se, kao da ne znate kakvi odbornici, kakvog društvenog statusa, sede u lokalnim parlamentima. Ne mislim da su oni loši ljudi, daleko od toga, ali vam kažem da čovek koji nigde ne radi, da je takvog čoveka lako kupiti. Ne za 2000 evra, kao što ste vi rekli, gospodine ministre, za 100, 200, 500 evra se danas kupuju odbornici, da bi glasali za određene predloge vladajuće stranke ili koalicije vladajućih stranaka. Tu nema nikakve slobode. Ovde se radi o tome da vi ovim zakonom omogućavate na jedan brutalan način zloupotrebu činjenice da ogromna većina građana u Srbiji teško živi i da čovek koji teško živi, koji ima 1001 nerešen ekonomski i socijalni problem, može objektivno da dođe u situaciju da ga neko ucenjuje. To se u Srbiji dešava. To što vi to ne želite da priznate, to što se vi sad meni smejete, to je nešto sasvim drugo. Kažem vam da je realna društvena situacija u Srbiji takva. Vi ste počeli da zidate kuću od krova. Zidajte je od temelja. Temelj svake dobro uređene države je jaka ekonomija, građani koji imaju pristojne uslove za život i koji mogu da žive životom dostojnim čoveka. Vi to niste obezbedili. Vi ste obezbedili to da su građani danas u Srbiji izjednačeni sa građanima Albanije i Moldavije. Danas su nas prestigli i Crnogorci i Makedonci, još malo i ovi u BiH. U takvom jednom društvu vi uvodite slobodnu odborniku i slobodu poslanika. Ta sloboda ne postoji. To što vi zovete slobodom, to je manipulacija građanima, manipulacija pojedincima koji danas u Srbiji izuzetno teško žive. Bilo bi dobro, gospodine ministre, kada pričate o tim navodnim evropskim standardima, o toj tzv. stručnoj javnosti, nisam čuo ni jedno ime, vi kažete - mnogi stručnjaci, da mi kažete jedno ime. Evo, ja sam, kao i vi, iz sveta pravne nauke, kažite mi jedno ime tog nekog famoznog stručnjaka, koji je rekao da ovo što ste vi, sem vas, naravno, vi ste najpoznatiji pravni stručnjak, ali nekog drugog koji je rekao da ovo što ste vi stavili na papir da je to najveće dostignuće prava u 21. veku. Nisam čuo ni jedno ime. Drugo, kada je reč o tim famoznom evropskim standardima, nemojte da se informišete, ministre, iz novina i nemojte da se informišete sa televizije. Nemojte da verujete sve što vam kaže tamo neki sekretar u nekoj stranoj ambasadi ili gospodin Bensan Dežer, koji je prošle godine na gej paradama marširao pod transparentom – smrt državi. Uzmite malo knjige, uzmite malo udžbenike, ima sjajnih knjiga iz ustavnog prava, iz komparativnih političkih sistema, pa pogledajte šta je zaista standard u tim državama, a ne - čuli ste na televiziji da je evropski standard da nema blanko ostavki, i onda papagajski to ponavljate godinu dana, a pri tome nećete da kažete narodu da, recimo, u Velikoj Britaniji sede bičevi. Kada taj bič tri puta podvuče crvenom olovkom da mora da se dođe na sednicu parlamenta, hajde da vidim tog majčinog sina u Velikoj Britaniji, parlamentarca, koji neće da dođe na sednicu britanskog parlamenta.
Ministar Marković.
Gospodine Martinoviću, sve ste vi to lepo rekli i to možda lepo zvuči, ali ja mislim da upravo vi zavodite javnost načinom na koji govorite i svojom elokvencijom. Prvo, da treba da postoji neka disciplina i neki red, treba. Da li je neko sposoban da organizuje red u svojim redovima ili nije, to je pitanje tog nekog. Onaj ko nije sposoban, njemu se raspadne stranka. To je samo stvar, kaže se – palo je jer je bilo sklono padu. Da nije bilo sklono padu, ne bi ni palo nešto. Tako je to slučaj i sa tom disciplinom. Vi govorite o bičevima u engleskom parlamentu, ali ne kažete da niko nikom u engleskom parlamentu ne može da oduzme mandat, zato što se ovaj udostojio da ima svoje ime, odnosno da narodni poslanik ima svoj stav. Ko to kome oduzme mandat u bilo kom britanskom parlamentu zato što predstavnik ima svoj stav? (Aleksandar Martinović, s mesta: Ko ima svoj stav?) Svako može da ima svoj stav. Ne znam ime i prezime, valjda, poslanika tamo. Dakle, to je prva stvar. Nemojte manipulisati, blanko ostavke ne postoje nigde. Drugim rečima, recite vi meni zemlju u kojoj postoje blanko ostavke. Jednu jedinu mi recite. Ja nikada nisam čuo da postoje blanko ostavke nigde. To je tek zamena teza. Evo o čemu se radi, vi sada govorite – nemojte ovde da menjate, da vršite reformu političkog sistema, ovde je beda, ovde je siromaštvo, ovde je ovako itd. Pa možda je baš zato što ne reformišemo politički sistem. Možda je baš zato. Politika je kreator svega. Od političkog sistema zavisi koji će ljudi sedeti u kojoj opštini, u kom gradu, u kojoj pokrajini ili republici. Upravo zavisi od političkog sistema. Dvadeset godina negujemo jedan politički sistem, negujemo partokratiju. Dvadeset godina imamo rezultate te koje imamo. Zašto biste da reformišemo sve, samo da ne reformišemo političke stranke i njihovu moć? Hajde sve da reformišemo, ali slučajno da se ne drznemo da pipnemo političke stranke. Zašto ne krenemo obrnuto? Zašto ne kažemo – čekajte, političke stranke su nosioci političkog života, one su kreatori ovoga što imamo, pa hajde da vidimo da se one reformišu. Hajde da vidimo da li u političkim strankama važi neka kompeticija. Da li je sistem takav da tera političke stranke da budu sve bolje i bolje ili je sistem takav da političke stranke postaju sve lenje, lenje, neodgovornije, neodgovornije i neodgovornije? Uvođenjem blanko ostavki uveli smo to da je politička stranka potpuno neodgovorna, može u parlament da ubaci koga hoće i baš je briga, jer zna da ukoliko je pogrešila zameniće tog nekoga nekim drugim, pa ako i taj drugi ne valja zameniće tog drugog nekim trećim. Za to se zalažete. To je jedna potpuna neodgovornost političke stranke. To je potpuno jedna lagodna pozicija političke stranke, da ne razmišlja o kvalitetu ljudi, da ne razmišlja ko će to predstavljati građane. To je prvo što vam zameram. Dakle, potpuno ste okrenuli red stvari. Početak svega jesu političke stranke, kao što je bila 90-tih rasprava da li nam treba politički pluralizam. Gde sad politički pluralizam stranke kada nam napadaju ovo, napadaju ono i kada se raspada Jugoslavija? To je ta stalna zamena teza. Gde ste baš sada našli da pričate o tome kada imamo probleme ovde ili onde? Prema tome, možda je baš rešenje da imamo kvalitetniji politički život koji će dati kvalitetniji rezultat, jer politički život, institucije jednog sistema čine ljudi. Ljudi tu dolaze procedurama koje osmisli politički život, odnosno osmišljeno ovim zakonima. Od tih zakona zavisi u kojoj meri će kvalitet odrediti koji će to ljudi popuniti tu sadržinu tih institucija koje odlučuju o našim životima. Možda je baš rešenje da menjamo izborne zakone. Možda je baš rešenje da napravimo drugačije procedure koje će napraviti jedan sistem selekcije, a ne da selekcija zavisi od moje dobre volje kada dođem u neki opštinski odbor i kažem – vidi, ovaj mi se dopada, dobar je dečko, aplaudirao mi je četiri puta kada sam govorio i on će sada odlučivati o privredi ove opštine. Mislim da to nije rešenje. Dakle, jednostavno, nemojte menjati tezu – da pravimo kuću od krova. Mislim da nije tako. Temelj svega jeste politički sistem. Što pre njega reformišemo i učinimo ga delotvornijim, politički sistem će pre dati bolji rezultat u realnom životu. To je moje mišljenje o tome. Vi kažete – uloga političkih stranaka. Svi znamo da je ideal neposredna demokratija, pa onda, pošto nas ima u jednoj državi šest miliona, u drugoj 60, u nekoj ima i 200 miliona, onda je predviđeno da građani imaju neke svoje predstavnike u parlamentu. To je to načelo narodne suverenosti koje se, prema našem Ustavu, ostvaruje preko slobodno izabranih predstavnika a ne preko političkih partija. Ne piše tamo da mi svoju suverenost prebacujemo na glavni odbor DS, DSS ili SRS. Tamo piše da mi našu suverenost ostvarujemo preko svojih izabranih predstavnika. Ko je moj izabrani predstavnik u opštini Novi Beograd? Ko? Ne znam, gospodine Martinoviću, nemam ideju a bavim se politikom. U opštini Novi Beograd je na vlasti moja stranka i ja ne znam ko je moj predstavnik. Jer, izborni sistem je takav da mi onemogućava da znam ko mi je predstavnik. To je taj suštinski problem. Vi se zalažete da mi našu suverenost prenesemo na stranke, a onda stranke zatvore vrata i u mraku, figurativno, bez očiju javnosti, odluče ovako, onako, itd. Čemu 250 poslanika ovde ako ste vi u pravu? Dovoljno je vi, rečiti, obrazovani, da kažete šta imate, dovoljan je gospodin Palalić, dovoljan je Arsić. Ali, piše i u Ustavu da je narod suveren i da ostvaruje svoju suverenost preko sopstveno izabranih predstavnika. U čemu je onda problem, ako koren toga tražite u Ustavu? Ja vas pozivam da ne čitate, kako kažete – čitajte. Za razliku od vas, ja ne čitam. Vi ste jedini koji čitate. Vaš običaj je da druge odmah omalovažite. Dakle, vi ste jedini koji čitate, mi ostali ništa ne čitamo, ali neka zdrava logika, zdrav razum mi nalaže da je ipak dobro da se stranke ne pitaju u Srbiji ovoliko koliko se pitaju, nego da se nešto pitaju, da postoje neki poslanici, neki odbornici koji imaju svoje ime i prezime i mogu nešto da kažu. To je stvar zdravog razuma. Opet kažem, ne obmanjujte, nema ni u Velikoj Britaniji, nigde nema institut da vi oduzmete čoveku koji je izabran mandat. To je standard. Da li ima svoje mane? Sve ima svoje mane. Nije demokratija sistem bez mana. To je kao kada kažu – da li je demokratija sistem? Nije, ali je najbolji koji postoji. Niko još nije rekao da postoji neki bolji sistem. Da li neki izborni sistem ima manu? Ima, ali vam opet kažem, nemojte tako da gledate stvari. Sada vi meni kažete – kojeg to datuma je nama sinulo da je bolje nemati nego imati blanko ostavke? Gospodine Martinoviću, 2007. godine je to bio dogovor političkih stranaka, sada je dogovor većine u parlamentu da bude ovako. Nema to kad je sinulo. Generalno mislim, i tada sam mislio da ovaj proporcionalni, depersonalizovani sistem koji smo imali sa blanko ostavkama je doveo do pada kvaliteta politike. To je moje mišljenje. Ne znam od kada se bavite politikom, ali ko je stariji od vas može da kaže kako je izgledalo 1995, 1996. i 1997. godine po opštinskim odborima svih stranaka u Srbiji. Tamo su, gospodine Martinoviću, sedeli ozbiljni ljudi, stariji ljudi, obrazovani, profesori, doktori itd, bilo je i mladih, bilo je i ljudi koji se bave zanatima. To je bilo to vreme. Vama je to smešno, ali tako je izgledalo i bavila se neka politika i tim lokalnim odborima. Lokalne skupštine su izgledale drugačije i bilo je diskusije. Bio sam predsednik opštine gde odbornici nisu imali nikakve blanko ostavke. Ni jedan jedini mi nije uskratio poverenje, četiri godine sam bio predsednik opštine bez ijednog problema. Nije mi trebala blanko ostavka. Da stvar bude gora, bio je većinski sistem i ništa mi nije smetalo, ali sam ih ubeđivao u ispravnost onoga što radim. Vi ubeđujete, ubeđujete i nemate problem nikakav. Nemojte po definiciji da kažemo ta potkupljivost. Skoro sam pročitao, neki naš kolega poslanik, političar je rekao da valjda ima normalnih ljudi u političkim strankama. To mi je bilo simpatično, pretpostavljam da je to bilo u nekom afektu. Gospodine Martinoviću, valjda ima poštenog i normalnog sveta širom Srbije, da ne morate da brinete. Ako vi kažete – ja, Aleksandar Martinović, garantujem za nekog kolegu da će zastupati te i te interese, predložite ga, zašto se plašite toga? Kako se kažnjava u zapadnim demokratijama to verolomstvo? Ono se uvek kažnjava na sledećim izborima. Kažu da čovek, konkretno u Velikoj Britaniji, koji jednom napravi taj preokret, koji jednom bude veroloman, da je završio političku karijeru. Da li će to biti u Srbiji, ne znam, ali tamo ne možete jedan dan ovako, drugi dan onako. Javnost tamo je osetljiva na takve stvari i kažnjava vrlo strogo. Slažem se da u Srbiji nije slučaj da se kažnjavaju različite izjave i stavovi, ali možda i ne treba još u Srbiji da bude tako. Možda je i dobro da još uvek razvijamo naše stranke i naša razmišljanja, možda i da se menjamo kroz sve ovo vreme, jer se dramatično menjaju okolnosti u kojima živimo. Možda je zbog toga i dobro da se menjamo, da ne ostanemo zarobljeni u nekoj prošlosti, u nekim stavovima koje smo imali možda pre deset godina. Što se tiče Ustavnog suda, kako pojedinačne odluke Ustavnog suda za pojedinačni slučaj? Kada Ustavni sud rešava po ustavnoj žalbi, to je pojedinačno, ali kada rešava i stavlja van snage jedan opšti akt ili deo opšteg akta, normu, to je odluka koja deluje prema svima. Ako je Ustavni sud rekao to što je rekao, sa čime se duboko slažem, a vi duboko ne slažete, vi meni hoćete da kažete, da ste vi ministar, vi bi tu istu normu koju je Ustavni sud stavio van snage ponovo izglasali u parlamentu? Gospodine Martinoviću, to je kolac u srce države. Posle toga nismo država, ne znam na šta bismo ličili? Nepopularno je pomenuti neku državu, odmah ide neki demarš. Kako možemo mi uopšte da razgovaramo kao političari i kao pravnici o tome da li posle odluke Ustavnog suda, koji je stavio van snage jednu normu, takvu istu normu ponovo unesemo u ovaj zakon? Da se vratim opet na amandman kolege Nemanje Šarovića, koji je dobro primetio. Ne uvodi se, gospodine Martinoviću, ništa novo ovim zakonom. Ovaj zakon samo prati stanje koje imamo odlukom Ustavnog suda i to moramo da poštujemo. Uopšte ne mogu da shvatim, vi kao nastavnik na fakultetu da propagirate ideju da Ustavni sud jedno, a mi kao političari, mi smo svemoćni i možemo drugo. Nismo valjda svemoćni, valjda postoji nešto što i nas kao političare ograničava? Valjda postoji neka vladavina prava, neki zakon? Pošto ništa ne čitam, ali negde u novinama sam pročitao, postoji ta neka objektivna volja prava koja je iznad svih naših volja, kojoj svi moramo da se podvedemo. Prema tome, to je vladavina prava. Pozivam vas da se bacite na čitanje ove šarene štampe, i tamo se da nešto pročitati, možda tumačiti karikature i časopise. Hvala vam na savetu da ponekad nešto pročitam, ali i bez toga verujem u ovo što sam rekao, da je potpuno ispravno. Razmislite o tome da je možda reforma političkog sistema uslov svih drugih reformi. To je dobra ideja za razmišljanje. Ovo je ono što imamo kao odluku Ustavnog suda i spremnost parlamenta da izgradi. Ukidanje blanko ostavki je preduslov i najkorenitija stvar koja je mogla da se uradi u nekoj reformi političkog sistema. To je ono što otvara vrata reformi političkog sistema. Ne kažem da ćemo odmah bolje živeti, ali to je preduslov da nakon toga budući predsednik opštine, bilo koje u Srbiji, dobro razmisli šta će da radi, dobro razmisli da li će uspeti da ubedi i da četiri godine drži pažnju vladajuće većine za ono što radi. Moraće, to je odgovornost i to je šansa za veći kvalitet politike. U krajnjem slučaju, kada imamo jednopartijski sistem, pa je reforma tog sistema dovela do višepartizma, pa je dovela do takmičenja, pa je dovela do boljih rezultata, prema tome, reforma sistema je, po mom dubokom uverenju, uslov svih drugih reformi u jednom društvu. Da nije bilo reforme 90-ih i promene političkog sistema Srbije, ne bismo mi danas verovatno imali drugačiji sistem ,nego bismo ovde sedeli i birali sudije kad se kome svidi, opštine bi birale svoje sudije i sve bi to bilo tako. Dakle, uslov svake reforme je reforma političkog sistema, reforma svesti itd. Opet kažem, ne razumem jednu stvar, pošto ćemo se mi, daće bog, živi smo, zdravi smo, svi smo ovde relativno mladi ljudi, sretati ubuduće, ne mogu da shvatim da ne možete da razumete da je blanko ostavka institut koji je toliko daleka prošlost u civilizovanom svetu da je potpuno irelevantno da mi ovde već dva sata lamentiramo, branimo ili napadamo blanko ostavke. Potpuno je deplasirano pričati o blanko ostavkama i zbog čega čovek treba da bude slobodan da razmišlja kao predstavnik građana, a da ne bude vezan tom blanko ostavkom?
Zahvaljujem, gospodine ministre. U više navrata ste nam tendenciju izmena i dopuna objasnili i šire od toga. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da smo po postizanju onog džentlimenskog dogovora da napravimo komisiju pravnika koji će da razreše taj gordijev čvor u opštini Golubac, mislio sam da smo sa tom pričom završili. Neću da ulazim više u presude sudova. Sud je taj koji sudi, da li po zakonu ili na osnovu nekog svog interesa, voleo bih da je na osnovu zakona, ali sudi. Kako tumači zakon Ministarstvo, vrlo je čudno da Skupština utvrđuje prestanak mandata kada odbornik podnese ostavku na sednici Skupštine, a odlučuje o prestanku mandata, tako piše u Zakonu, član 46, a odlučuje ako ostavku podnese između dve sednice Skupštine. Ukoliko mandat prestaje, pod tačkama 2. do 8. Skupština opet utvrđuje – ne odlučuje. Sada smo se uhvatili zbog terminologije u jedan vakum itd. Da je to isto, isto bi pisalo, jer koliko je meni poznato, možda grešim, nisam bio nikad ministar, nemam ni tu ambiciju, ali ne radi ministar zakone, rade neke radne grupe, koje su možda pod nadzorom ministra, prema uputstvima itd, koje su iz Ministarstva i stručnjaci iz određenih oblasti, itd, i nije to slučajno bilo napisano. Sada je druga priča zašto se tumače, ali ni to nije važno. Reč je o sledećem – znači odborniku je prestao mandat odlukom skupštine jedinice lokalne samouprave. Posle toga, ulože se žalba i održava se pre odluke Upravnog suda sednica skupštine, na kojoj se nalazi taj odbornik kome je skupština već odredila prestanak mandata. Tu skupštinu, vaše Ministarstvo prihvata, koja je održana pre odluke Upravnog suda, kojom je Upravni sud poništio odluku o prestanku mandata. Možemo da uđemo u neku polemiku, da li je to ovako, on je imao to pravo, nezakonito uzeto, itd, itd. Ali, da pođemo od sledeće pretpostavke, da je Ministarstvo ipak državni organ, da su po Ustavu i Zakonu o Ustavnom sudu odluke Ustavnog suda, opšte, konačne i obavezujuće, da svi državni i drugi organi, društvene organizacije, verske zajednice, političke stranke, kojima su poverena javna ovlašćenja imaju obavezu da poštuju i izvršavaju odluke Ustavnog suda. Da zamolim svog stranačkog kolegu dr Branislava Blažića da sa odbornicima kojima je prestao mandat primenom člana 47. Zakona o lokalnim izborima, u Kikindi u nekom hotelu održi sednicu skupštine, jer oni su nezakonito su pristali da budu odbornici, iako im ni Upravni sud skupštine nisu vratili te mandate, da održe sednicu skupštine, da vam dostave zapisnik sa te sednice skupštine, vi onda predsedniku opštine i predsedniku Skupštine Kikinda stavite pečate van snage i uvedete doktora Blažića sa njegovom većinom u Skupštini. Onda prihvatam. Ako to uradite, po meni je to identičan slučaj, ako to uradite imate moju ostavku na funkciju narodnog poslanika.
Reč ima gospodin ministar.
Ne može to tako, mešate različite situacije. Kao što sam obećao, sve sam doneo. Bio je predmet pre godinu i više dana, rekao sam vam da bez obzira što se ne sećam predmeta, garantujem i ponudio javnu ostavku ukoliko je bilo kad, bilo šta Ministarstvo pogrešno uradilo. Sada sam doneo predmet i ovako stoje stvari. Imamo najpre dve presude Višeg suda u Požarevcu, obe su istovetne i poništavaju odluke SO o prestanku mandata izvesne gospođe odbornice te i te, zato što su te odluke donete nezakonito. Naravno, one jesu donete nezakonito zbog toga što je za takvu odluku trebalo 16, a skupština je imala 15, nego je koristila šesnaestog kandidata za odbornika koji bi na mestu te žene trebao da bude odbornik. Ali, uporno umesto da nakon propuštanja Skupštine da potvrdi prestanak mandata toj gospođi, ukoliko smatra da su ispunjeni uslovi i da odmah nakon toga traži od suda da utvrdi prestanak mandata, uporno tada predsednik Skupštine i ko je već tamo odlučivao, greši i uprkos odlukama Višeg suda on ponovo uzima mandat nanovo toj gospođi. Nakon ove dve odluke sede i dve odluke Upravnog suda, da se poništavaju rešenja SO Golubac o oduzimanju mandata toj gospođi i o potvrđivanju mandata nekom gospodinu Živoradu Deniću sa liste te i te i Upravni sud kaže šta kaže. Na osnovu svega toga, Ministarstvo vrši najprostiju matematičku operaciju, vrlo jednostavno, kaže – Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu itd, na osnovu dokumentacije itd, konstatuje da je sazvana sednica za 1. jul 2010. godine na zahtev određenog broja odbornika, da je sednici prisustvovao 31 odbornik od ukupno 31 odbornika, koliko ih ima prema statutu opštine, da je u tih 31 odbornika uračunat i odbornik Živorad Denić, čiji je mandat osporen, a da nije uračunata odbornica Ana Radimirović, kojoj mandat pripada i onda navodimo presude svih ovih sudova koji su utvrdili da je ona žena odbornik i da ne može samovoljno skupština da proglasi nekog Denića za odbornika, ma koliko se to skupštini sviđalo. Na osnovu toga mi nismo imali ništa drugo nego da lepo izračunamo kada se došlo do podele i kada je ovih 16 otišlo na jednu stranu, odnosno 15 plus ova gospođa, a ovamoostao bi sa ovim gospodinom Denićem, to je prosta matematička operacija da ovi imaju više od 50%, da čine 16 i da skupština i odluke koje ona donosi su punovažne. To nema veze ni sa vašom strankom, ni sa mojom, ni sa bilo čijom. To je prosta matematička operacija na osnovu koje smo mi odlučili. Doneli smo odluku da je naše mišljenje, da je naš stav vrlo jasan, da je tu većina i to na osnovu odluka suda, ne na osnovu mog razmišljanja i želje da nekog uvodim ili ne uvodim. Na osnovu toga su se oni obratili nama, pošto je ova druga strana onda uzela pečat, ne daju pečat, znate već kako to izgleda kod nas. Onda su vam se obratili ovi koji su legalni, po odlukama sudova, a ne po mojoj volji, obratili se da dobiju pečat. Dobili su pečat i time je završeno to još pre godinu dana. Koliko znam, niko nikakvu primedbu nije imao. Koliko znam, čak i u vašem pravnom timu se to nije iznosilo dalje, iako tamo sede ljudi koji znaju pravo jednako kao što ga znamo i mi u Ministarstvu. Problem Golupca, rekao bih, čak i nije neki problem, relativno prosta stvar, pravnički gledano i za Ministarstvo relativno lagana, jer imamo četiri odluke suda koji jedno kažu – Denić nije odbornik. Koliko god bi voleli da Denića proizvedemo u odbornika, nije odbornik, a ova gospođa jeste odbornik. Ko je kriv za to? Kriv je predsednik Skupštine koji je pokušao kontra sudu, sud jedno, a on drugo, to je lokalna politika u Srbiji. Nikoga ne zanima šta kaže sud. Što se tiče Kikinde, to što ste mi sada ispričali, očigledno je reč o ljudima kojima je oduzet mandat po odredbi koju je Ustavni sud proglasio neustavnom, po Zakonu o Ustavnom sudu oni treba da se obrate organu koji im je oduzeo mandat. Ukoliko je to skupština, ona treba da im vrati. Ukoliko ne vrati, oni će se obratiti upravnom sudiji. Upravni sudija je dužan i tu nema nikakve dileme, da svima njima vrati mandat. To je potpuno jedna jasna nedvosmislena stvar. U krajnjem slučaju, nakon ovog amandmana za 30 dana videćemo da li će upravni sud da takve stvari radi u roku od 30 dana. Nemojte mešati te dve stvari, nemaju veze jedna sa drugom. Ovo je oduzimanje mandata po osnovu blanko ostavke, ovo je oduzimanje mandata zbog toga što oni smatraju da je promenjeno prebivalište, pa da su zakonom ispunjeni uslovi. Ali, ljudi su radili nezakonito i to je isključivo njihova krivica. Sve što imate vi kao stranka treba da rešite sa njima. Prosto, zato što su oni radili pogrešne stvari. Sudovi presudili, mi doneli kao Ministarstvo odluku itd. Ne očekujem da podnesete ostavku, ali ovako stoje stvari i ne može to da se tumači nikako drugačije. Nema tog ministra, pa makar bio i iz SNS, koji bi uradio drugačije nego što sam ja uradio. Nijedan ministar, a i vi ako budete jednog dana videćete, nećete da rušite ni svoju poziciju ni svoj ugled zbog toga što ćete negde nešto falsifikovati. Papiri ostaju, zameni se ministar u krajnjem slučaju, papiri su dostupni, svako može da ih traži po Zakonu o dostupnosti informacija od javnog značaja. U svakom slučaju, pošto me svi već upozoravaju da mnogo vreme koristimo u ovim diskusijama, raspoložen sam da ovo otvorimo i na Odboru, ali pod uslovom da i vi i ja po nešto uložimo, pa ko ne bude u pravu, nek podnese konsekvence.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine ministre, sa ovim vašim podsećanjem na te devedesete godine podsećate me na jednog ministra u Vladi Milana Stojadinovića. U to vreme je bila praksa da svaka nova vlada i svaki član vlade za "Politiku" napiše neku kratku biografiju. Pošto je njegova biografija bila jako tanka onda je napisao u zvaničnoj biografiji da se bavio političkim i privrednim pitanjima od najranijeg detinjstva. Otprilike ste takvi i vi. Jeste malo stariji od mene, ali baš da mi držite lekcije kako je bilo 1990. godine, gde ste vi, navodno, bili neposredni protagonista političkih događaja, u to malo teže mogu da poverujem. Ono što je stav SRS i ono što sada želim da vam kažem to je da sve ono što ste maločas rekli, apropo ekonomske stabilnosti i političkom sistema da vas demantuje politička praksa, navedite mi jednu državu u svetu koja je ekonomski siromašna, koja je socijalno ruinirana, a koja ima stabilan politički sistem. Takva država, gospodine ministre, ne postoji. Velika Britanija je postala snažna i uspešna nacija ne zato što je najpre stvorila politički sistem kakav ima, nego što je najpre postala ekonomski izuzetno moćna, zahvaljujući svojoj mornarici, zahvaljujući svojim kolonijama, zahvaljujući velikim zemljišnim posedima, zahvaljujući svom geografskom položaju jer je prosto izolovana od evropskog kopna i bila je zaštićena od mnogih stranih invazija, upada stranih vojski, rušenja svoje teritorije itd. i takva jedna bogata država je vekovima gradila jedan politički sistem kakav sada ima. Nijedna država u svetu, ma koliko da se trudila, gospodine ministre, o tome postoji jedna sjajna knjiga Sidnija Loa, gde je predgovor napisao Slobodan Jovanović još 1929. godine, "Engleski parlamentarizam", nije uspela da potpuno do kraja podražava sistem koji je postojao i koji još uvek postoji u Velikoj Britaniji. To nikome na svetu nije pošlo za rukom. Zašto? Zato što Britanci svoj politički sistem nisu gradili u kabinetima i nisu ga gradili odlukama sudova, nego su ga gradili vekovima političke prakse. Dakle, to što pričate jednostavno nije tačno. Šta hoće SRS da vam kaže? Sprečite sve one ružne pojave koje se dešavaju u ekonomskom i u socijalnom životu Srbije. Omogućite ljudima da rade. Omogućite ljudima da od svog rada mogu da žive, da mogu da kupe stan a da se ne zadužuju pod zelenaškim uslovima kod stranih banaka. Omogućite svakom čoveku u Srbiji koji pošteno živi i radi da može makar da kupi novi automobil po nekoliko hiljada evra da ne mora da se zadužuje po zelenaškim uslovima kod, pre svega, stranih banaka. Omogućite i vašoj i mojoj deci, ako su talentovana, da mogu da se školuju, a da ne moram da budem bogataš da bi ih školovao. Kada to budete imali onda ćete imati dobar politički sistem, onda ćete imati kvalitetne poslanike i kvalitetne odbornike. U uslovima kada sve to nemate ne postoji sloboda. Monteskje je jedanput lepo rekao – demokratija je sistem punoletnih naroda, ne naroda koji grcaju o ovakvim problemima kakve imamo, ne naroda koji ne zna gde su mu granice, ne naroda gde njegova vlada pregovara sa jednim delom teritorije kao sa susednom državom, ne naroda gde pripadnici tog naroda moraju da skaču sa višespratnica, da sebi zakucavaju eksere, da leže na šine od tramvaja i od vozova. Postoji sasvim druga situacija. To SRS hoće da vam kaže. Ono što vi nazivate slobodom mi nazivamo kupoprodajom mandata na lokalnom nivou. Pokušali ste da ubedite i narodne poslanike i građane kako su do sada manje više političke stranke, maltene, svakog dana izvlačile iz fioka neke blanko ostavke, menjale poslanike, odbornike itd. Znate i sami da vas praksa demantuje. Kada se dešavalo da neka politička stranka aktivira blanko ostavku? Pa, ne zato što je mene tamo neki odbornik SRS popreko pogledao ili mi nije rekao dobar dan pa je sada povređena moja sujeta pa sam mu rekao – e sada nećeš više da budeš odbornik. Ne, u slučajevima naročito teške povrede stranačke discipline i to je nešto što je sasvim normalno. Gospođa Nada Kolundžija, recimo, kada smo pričali o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika je rekla – blanko ostavke su se aktivirale da bi se vršio pritisak na poslanike da glasaju na određeni način. Izvinite, kada se to desilo? Nije se desilo nikad. Mene kao ozbiljnog punoletnog čoveka ne mora niko da terada glasa na određeni način. Pa, svi mi glasamo na određeni način zato što pripadamo određenim političkim strankama, glasamo u skladu sa svojim uverenjem, u skladu sa svojim političkim programom. Ne mora mene niko da tera da ne glasam za, recimo, ovaj vaš zakon. Nikad se blanko ostavka nije podnosila iz tog razloga što neko nije hteo ili je glasao na ovaj ili na onaj način nego u slučaju kao što smo mi hteli da uradimo, kada je Tomislav Nikolić od 1990. godine do 2008. godine tvrdio da je za veliku Srbiju, da nikad nećemo da uđemo u uđemo u EU ako nam oduzimaju Kosovo i Metohiju i odjedanput rekao – da, podržavam Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa EU, nekoliko mesečni nakon što je tri četvrtine članice EU priznalo nezavisnost Kosova i Metohije. Šta smo mogli da uradimo? Pa, da zaštitimo program i politiku SRS. Vi to niste dozvolili. Legalizovali ste krađu mandata. Skupština Srbije je jedini parlament u Evropi gde sedi politička stranka koja nije učestvovala na izborima. Izvinite, kakav je to evropski standard? Nije nikakav standard, to je brutalna trgovina mandatima, to je gaženje i to ono najbezočnije gaženje izbornevolje građana. To hoćemo da zaustavimo. Da li je blanko ostavka najsrećnije rešenje? Nije. Da li bi mi svi voleli da su građani potpuno savesni, moralni, odgovorni, dakle oni građani koji sede kao narodni predstavnici u Skupštini Srbije ili u skupštinama lokalnih zajednica? Voleli bismo. Da li postoje odstupanja od toga? Pa, postoje. Vi sada kažete – evo sada neka Aleksandar Martinović garantuje za ovog ili onog poslanika ili odbornika da će uvek biti veran SRS. Pa, u uslovima u kojima danas građani u Srbiji žive ko može da vam da takvu garanciju? Evo, neki dan se desilo u Surdulici da je jedan odbornik za ne znam koliko stotina evra prešao na stranu vladajuće koalicije sa obrazloženjem – volim svoju stranku i verujem u njenu politiku, ali nemam prebijenog dinara u džepu, morao sam to da učinim jer sutra svojoj deci nemam da kupim hleb. U takvim uslovima vi navodno reformišete politički sistem, a da prethodno niste obezbedili građanima Srbije elementarne uslove za neki normalan život. Mislite da je sada građanima Srbije glavna preokupacija da li je zatvorena ili otvorena izborna lista, da li postoji ili ne postoji blanko ostavka? Nije, to vi pokušavate da stvorite iluziju da je to jedina opsesija i preokupacija građana Srbije. Njih 90% građana Srbije gleda kako će da plati račun za struju, da li će sutra da dobije platu, da li će moći da plati, evo, ide novi upisni rok, deci školarinu na fakultetima itd. O tome ljudi razmišljaju. Da li ste te probleme rešili? Niste. Šta im nudite kao rešenje tih njihovih problema? Evo, ukinućemo blanko ostavku. Pitam vas, gospodine ministre, sada kada ukinete blanko ostavke, da li će vaši predsednici opština tamo gde je na vlasti DS, G17 plus ili ko zna koliko vas ima prestati da nameštaju tendere, da li više nećete da kradete, hoćete li opštinske lokale izdavati po tržišnoj ceni a ne po ceni koja je tri puta niža, hoće li vas ukidanje blanko ostavki konačno učiniti moralnijim ljudima nego što ste sada? Neće, to je ono što smo mi poručili sa mitinga podrške Ratku Mladiću. Sada, Borise Tadiću, kada si uhapsio Ratka Mladića, isporučio ga u Haški tribunal, da li tvoji ministri više neće da kradu, nećete više da nameštate postupke javnih nabavki, nećete više da zapošljavate svoje partijske članove? Sada vam je jedan veliki teret pao sa leđa. Sada nema prepreke na putu u EU. To vas sada isto pitamo, gospodine ministre, da li će predsednici opština iz vladajuće koalicije konačno početi da poštuju Ustav i pravni poredak Republike Srbije? Da li je moguće da u jednoj opštini jedan vaš koalicioni partner je i predsednik opštine i vlasnik građevinske firme? Šta mislite, ko dobija sve poslove? Pa on, odnosno njegova firma. Koji je to evropski standard? U takvoj državi, gde je korupcija legalizovana, gde se korupcija podstiče, vi građanima kao rešenje svih njihovih problema nudite zatvorenu izbornu listu i blanko ostavku. To je smešno, gospodine ministre. To je jasno i vama. Ali vi iz nekog razloga hoćete da stvorite iluziju kako su najveći neprijatelji građana Srbije političke stranke. Mi smo se 90-te godine borili da se uvede višestranački politički sistem, jer je bolji od jednopartijskog. Vi sad hoćete da vratite točak istorije unazad. Vi kažete – da, evo političke partije su dobre da kandiduju, političke partije su dobre da učestvuju na izborima, političke partije su dobre da skupljaju potpise, jer te potpise neće sakupljati pojedinci nego političke stranke, ali politička stranka nije dobra kad se osvoji mandat. Onda je odbornik slobodan. Onda je poslanik slobodan. Onda nema politička stranka šta da se pita kako ću ja da se ponašam. Izvinite, u kojoj to ćeliji ljudskog društva je tako nešto moguće? Zamislite kad bi potporučnik u vojsci rekao majoru – šta mene briga što si ti major, ja ću da radim kako ja hoću. Koja vojska na svetu bi dobila rat pod takvim pravilima? Ni jedna. Kako mislite da uvedete stabilan politički sistem, kad sad ukinete te famozne i nesrećne blanko ostavke? Kamo lepe sreće da nikad nismo morali da ih uvodimo, ali je to bio mehanizam zaštite, kakav takav, izborne volje građana. Sad tog više mehanizma nema. Sad od lokalnih skupština pretvarate buvlju pijacu. Sad će biti moguće da u lokalnim skupštinama sede predstavnici političkih stanaka ili grupa građana, koje uopšte nisu učestvovali na izborima. To je ono što je realna opasnost. Toga su svesni i poslanici DS i SPS i G17 plus, toga su svesni svi, ali zbog te partijske discipline, glasaće za ovaj zakon. Kako da niko od njih ne pokaže svoju slobodu?Da li je moguće da svi poslanici vladajuće koalicije veruju da je ovo dobro? Pričam ja sa njima i kad popijemo kafu i kad ručamo itd, drvlje i kamenje svaljuju na ovaj zakon i na Zakon o izboru narodnih poslanika. Što neko od njih ne pokaže svoju slobodu? Ne sme, zbog partijske discipline. Drugo, one vaše opservacije uopšte nisam razumeo - ja sad kao ministar imamo blanko ostavke poslanika. Otkad to ministri imaju blanko ostavke u džepu? Vi ste čitavu priču o blanko ostavkama pokušali da banalizujete, da učinite smešnom da bi opravdali ukidanje tog jednog jedinog mehanizma zaštite izborne volje građana. Sad kad ga ukinete, šta može taj običan čovek na lokalu koji je glasao? Daće svoj glas da zatvori izbornu listu i ko te pita posle kako će taj odbornik da se ponaša i da li će on mene da sluša, koji sam ga poslao u parlament, jer mi je obećao jednu politiku, a on odjedanput, preko noći i zbog novca, počne da vodi neku drugu politiku. Gde je tu mehanizam zaštite? Nema ga. Vi kažete - političke stranke su do sada bile lagodne. Imale su blanko ostavke, mogle su da menjaju odbornike, poslanike kako su hteli. Prvo, to se nije dešavalo. Dakle, učestalost primene blanko ostavke je bila jako mala. Drugo, pa da su se političke stranke baš tako olako koristile blanko ostavkama, bile bi kažnjene na izborima. Ko bi tolerisao da se svaki dan menjaju poslanici i odbornici? To nijedna ozbiljna politička stranka nije radila. To nije radila, na kraju krajeva, ni SRS. Ali, smo radili u onim izuzetnim slučajevima, kad se više nije moglo izaći iz jedne situacije gde poslanik i odbornik, jednostavno, postupa suprotno programu političke stranke.Mi smo na taj način štitili izbornu volju građana. Da li postoji neki bolji mehanizam zaštite izborne volje građana? Ne postoji. Kada ga izmislimo, ja ću se zalagati za taj bolji sistem. Ali, dok ne izmislimo bolji sistem zaštite izborne volje građana, te tzv. blanko ostavke treba da postoje. Ovako, vi i taj jedan jedini kakav takav mehanizam zaštite ukidate, i od lokalnih skupština, umesto da budu institucije gde će se na autentičan način predstavljati interesi građana u lokalnim zajednicama, vi od tih skupština pretvarate ih jednostavno u buvlje pijace, gde će sve biti na prodaju, jer većina odbornika su ljudi koji danas izuzetno teško žive, koji su silom ekonomskih i socijalnih prilika vrlo često u situaciji da svoj mandat prodaju za novac.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Mi očigledno imamo toliko različito shvatanje svega ovoga, da je dalja polemika poprilično izlišna i jednostavno... (Aleksandar Martinović sa mesta: Do kada radimo danas?)
Potpredsednica Čomić mi je rekla da ćemo raditi do 20,00 časova. Ako budemo blizu kraja, mislim da je u redu da danas završimo. Dogovorićemo se. Izvolite, gospodine ministre.
Dakle, nema potrebe očigledno previše da otvaram dalje ovu temu. Vi smatrate da je mehanizam blanko ostavki neophodan. Ja imam drugačije viđenje stvari i to je očigledno. Smatram da je mehanizam blanko ostavki jedna kočnica bilo kakve reforme i većeg kvaliteta politike. To je neko moje viđenje, a vi imate sasvim drugačije. Da ne bismo dalje polemisali, jer smo očigledno otišli dosta široko, na pitanje drugih zemalja i njihovog razvitka, itd. Prosto, imamo različite stavove. Nije sporno. Idemo dalje po amandmanima, ako možemo da nastavimo i da ne bismo dalje onda širili ovu priču.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, jedan sam od retkih poslanika, ako nisam i jedini, kome mi nije žao kada vi ne budete u sali kada ja govorim. Možda je i za vas dobro da ne budete u sali. Dobri ste kao pravnik, ali očigledno u želji, odnosno u potrebi da odbranite onaj minimum konsenzusa koji ste postigli u vladajućoj koaliciji, ovde govorite o stvarima koje ne idu ni vama u prilog. Podsetiću vas. Vi kažete da su se potpisi do sada prikupljali. Pa i do sada su bile blanko ostavke, u nameri da se zaštiti izborna volja glasača, pa neka ostanu i u budućnosti. Rekli ste da vama nije žao maltretiranja stranaka, ali vam je žao maltretiranja građana. Narodni poslanik mr Aleksandar Martinović vam je rekao šta bi trebalo da bude obaveza Vlade – da stvori preduslove za zaposlene, za školovanje, za lečenje, na kraju krajeva, ne da se kupi novi stan, nego da ljudi ne dođu u situaciju da moraju da prodaju one stanove, ili da ih ne prodaju oni koji imaju od njih potraživanja na ime komunalnih usluga. To ostvarite, pa onda može da se govori i o ozbiljnijoj reformi političkog sistema i izbornog sistema. Dobra platforma za nešto bolji politički sistem vezano za Zakon o lokalnim izborima, jesu amandmani koji su podneli poslanici SRS i ono u čemu je u nekoliko navrata govorio gospodin Aleksandar Martinović. Na bazi toga bi se trebalo kretati i onda bi se sigurno mogle popraviti odredbe ovog zakona koji ste vi predložili. Moj amandman se odnosi na član 6. Zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima, a tiče se člana 43. zakona, gde se kaže – izborna komisija jedinice lokalne samouprave će najkasnije u roku od 10 dana od dana objavljivanja ukupnih rezultata izbora, sve dobijene mandate sa izborne liste dodeliti kandidatima po redosledu na izbornoj listi, počev od prvog kandidata sa liste. Znači, nadležna komisija je imala do sada jednu tehničku ulogu. Sada ima jednu suštinsku ulogu, da ona umesto podnosilaca izbornih lista odredi, ne kandidate, nego da odredi ko će biti odbornici. Član 34. stav 2. Zakona o lokalnim izborima kaže – birač može glasati samo za jednu od izbornih lista sa glasačkog listića. Izborna lista je posledica aktivnosti političke stranke ili grupe građana, a nije došla sama po sebi. Ako du politička stranka ili grupa građana formirale određenu izbornu listu i napravile kao polaznu osnovu ko će biti kandidati za odbornike, nema više ni jednog načina da se motivišu građani, kada izlaze na izbore, za koga da glasaju. Uporno pričate – opredelite za one koji će biti najbolji. Evo, vaša politička stranka će biti u situaciji da dobrog kandidata, koji će možda biti 10 na listi, ne glasaju uopšte za njega zato što znaju da nema šanse u toj lokalnoj jedinici da osvoji 10 odborničkih mandata. Sigurno je da će po ovom predlogu zakona na sledećim lokalnim izborima u opštinskim parlamentima imati nekvalitetnije odbornike nego što je to bio slučaj do sada. Naravno, verovatno će se nešto i popraviti u kvalitetu, ali zbog ovog načina izbora, zbog toga što je nadležna komisija imaće zadatak da utvrdi, zavisno od broja osvojenih odborničkih mandata, koji će kandidati postati odbornici. Dalje se kaže da je jedan od razloga za izmene i dopune ovog zakona na lokalnim izborima i Ustav. Kako može da bude Ustav? Ustav je proglašen Odlukom ovog parlamenta 8. oktobra 2006. godine, a Zakon o lokalnim izborima je donet 2007. godine. Znači, to prosto nije tačno. Zatim se pozivate na neke odredbe Ustava koje se apsolutno ne odnose na izbor odbornika, nego se odnose na izbor poslanika. Zatim, sudska zaštita je potrebna u izbornom sistemu, ali pitanje je da li će Upravni sud moći da postigne u vreme izbora i da donese sve one odluke koje se odnose na pritužbe, odnosno žalbe koje budu podnosila lica čija su prava povređena? Evo, SRS je podnela žalbu Ustavnom sudu 16. marta 2011. godine, gde je mandat odbornika SRS pogrešno oduzet i dodeljen drugom članu. Upravni sud posle pet meseci nije doneo odluku i to sad u vreme kad se ne sprovode izbori, u vreme kada je potreba da se obraća Upravnom sudu možda pojedinačni slučaj, šta će se dešavati u vreme kada budu održavani izbori. Onda pogotovu Upravni sud neće moći da odgovori ovim zahtevima. Član 102. Ustava Republike Srbije, još uvek važeći, stav 2. kaže da postoje blanko ostavke, da je trebalo doneti zakon na osnovu koga je moguće poveriti pravo raspolaganja sa mandatom koji je i dodelila politička stranka. Ali, iz već važećih odredaba zakona o lokalnim izborima koji se ne menjaju stoji pogrešna pretpostavka da se može sada donositi ovakav zakon. Mislim da bi gospodinu Markoviću bilo dobro još samo da predloži jedan zakon, a to je ukidanje izbora i ukidanje političkih stranaka, jer obesmišljava se i izlazak na izbore i izmene i dopune Zakona o lokalnim izborima na ovakav način kad nema mogućnosti da se zaštiti aktivno biračko pravo građana. O tome vam je detaljnije govorio Aleksandar Martinović, pa nema potrebe sada da ponavljam kako i na koji način zaštititi aktivno biračko pravo građanina koji zbog nekog kandidata koji obećava u vreme izborne kampanje da će zastupati određenu politiku, a nakon izbora i nakon dodeljivanja odborničkog mandata i to od strane nadležne izborne komisije, promeni politiku. Učini mu se da ono što Boris Tadić radije sasvim ispravno i dobro, nego on radi nešto malo sporije, a ovaj bi mogao to da ubrza i radi brže. Kako i na koji način da se zaštite građani posle tih izbora? Nema mogućnosti. Dakle, ministar bi mogao da prihvati ovaj predlog. Još jedan zakon da predloži, skupštinska većina bi verovatno to izglasala. Čemu bi to i čemu će to dalje voditi, to ćete videti i sami. Da se ukinu izbori, Venecijanska komisija ili EU možda, protiv koje je SRS svakako, i to sa razlogom. Neka kažu oni koji se sada nalaze na vlasti, ili već neki drugi sistem neka izabere i neka te odluke budu merodavne, ali samo za onu političku elitu kako vi volite da kažete, a to sigurno niti je dobro, niti građani Srbije podržavaju takve vaše predloge. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite gospodine Munjiću.
Hoćete mi samo reći koliko vremena ima poslanička grupa?
Petnaest minuta.
Amandman koji sam podneo na član 8. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima, odnosi se, u stvari na član 48. osnovnog zakona. Naime, u članu 8. vi predlažete da ako je odborniku prestao mandat pre vremena na koje je izabran, on se dodeljuje prvom sledećem kandidatu sa iste odborničke liste kome nije dodeljen mandat. Dalje, u ovom članu 8. vi predviđate da za odbornike sa koalicione liste, tako da mandat dobija odbornik te političke stranke i na kraju predlažete ovim članom i vraćanje mandata predsednicima opština, odnosno gradonačelnicima, tj. zamenicima predsednika opštine, odnosno zamenicima gradonačelnika pod određenim uslovima. Svojim amandmanom sam tražio brisanje celog člana 8. Predloga ovog zakona. Dakle, smatram da vi ovim članom, u stvari uspostavljate, ne samo što uspostavljate tzv. zatvorenu odborničku listu, već ćete u stvari napraviti ogromnu štetu celokupnom izbornom procesu. Malopre, ministar reče, oko komentara na Odluku Ustavnog suda, kao da je zabranjeno komentarisati odluku Ustavnog suda. Poštujemo mi sve odluke, normalno, i Ustavnog suda, ali mi ovde u stvari kritikujemo čitav vaš koncept ovog izbornog zakonodavstva. Normalno, kritikujući koncept vašeg izbornog zakonodavstva moramo se osvrnuti i na tu odluku Ustavnog suda. Gospodo iz vladajuće većine, nije ovo 1948. godina. Pročitao sam neke odluke tadašnjih sudova donete tobože u ime naroda, koje su osuđivale te mučenike zbog toga što su komentarisali odluke tih narodnih sudova. Hoćete li sada i to da uvedete, da ne možemo da komentarišemo nikakvu odluku. Međutim, tvrdim, izdržaće ovaj narod i pod vašom vladom, izdržaće ovaj narod baš kao što je i te pomenute 1948. godine, nakon jedne presude koju je doneo taj narodni sud, jednom mučenom srpskom seljaku, gde ga je osudio na 20 godina robije zbog toga što je bio na kontra strani, zbog toga što nije bio na strani pobednika tadašnjih. Ovaj su svojoj završnoj reči kaže, dobro, sudija vi ste me osudili, ja jesam bio na kontra strani, nisam bio na vašoj strani pobednika, ali imam samo jednu primedbu, mnogo ste me osudili, ne mogu to da izdržim, star sam čovek. Sudija mu kaže, izdrži čiča ti koliko možeš. Za razliku od toga izdržaćemo mi do kraja vašeg mandata, a posle toga videćete vi šta će biti. Ovo načelo zatvorenog mandata, vi pravdate evropskim vrednostima. Vi pravdate i pokušajem da se pravni i politički sistem uskladi sa nekim evropskim principima i nekim evropskim standardima. Međutim, potpuno je ovo suprotno. Postavlja se jedno suštinsko i fundamentalno pitanje, da li je ova izmena primerena političkom, ekonomskom, socijalnom i svakom drugom trenutku u kome se ova zemlja nalazi. Kaže se negde da je Danska menjala svoje izborno zakonodavstvo kad god je za to imala potrebu. Tačno, gospodo, iz vladajuće većine, ali zapamtite kad god je imala za to potrebu i kad je to bilo u interesu njenih građana i njene države. Dakle, pametni ljudi, ne uvek i po svaku cenu, pogotovo ne zbog toga što vam to neko diktira već samo onda kada postoji trenutak pravi zato i kada je to u interesu njihove države i njihovog naroda. Kome u Srbiji u ovom momentu odgovara ovakvo izborno zakonodavstvo i ovakva izborna pravila? Kome odgovara ova zatvorena lista? Ipak, vi pokušavate da nas ubedite da to odgovara građanima Srbije, međutim to apsolutno nije tačno. Čak, to može biti kontraproduktivno i veoma štetno za građane Srbije jer to je apsolutno neprihvatljivo obzirom na nivopolitičke, socijalne, moralne i svake druge svesti i prilika u kojima žive građani Srbije. Ne kažem da su građani Srbije loši. Ministar je malo pre hteo da okrene tezu pa da kaže da, zašto se vi bojite da su građani Srbije potkupljivi. Ne! Ali čuli ste malo pre izlaganje gospodina Martinovića, pa vi se igrate u stvari na ivici, vi se igrate na žiletu nemaštine i bede ovog naroda, u tome je stvar. Vi dozvoljavate da primenom ovih pravila koje uspostavljate u ovom zakonu lokalnih izbora, da neki lokalni moćnik u stvari i pre izbora faktički može da kupi i ostvari većinu u nekom lokalnom parlamentu. Znate, kada se uspostave i objave te odborničke liste, pa on može onog časa da krene u kupovinu mandata. I sve ovo što vi radite, dame i gospodo, sa ovim izbornim zakonodavstvom, sve ovo što radite sa promenom izbornih pravila uči izbora podseća najviše na ona sveže ofarbana jaja ali koja su nažalost mućak. Znate, ofarbana fino i lepo izgledaju, kad ih razbijete ono mućak. To se dešava sa ovom promenom izbornog zakonodavstva, sa ovom promenom izbornih pravila, kako ih vi ovde radite. Zašto je to tako? Ova zatvorena izborna lista u potpunosti depersonalizuje funkciju odbornika, u potpunosti. Oni po ovome jednostavno nisu predstavnici naroda. Odbornici po ovome, kako vi predlažete, nisu ono što piše u Ustavu. Građani glasaju za jednu zatvorenu odborničku listu bez mogućnosti da neko ko je zbog svoje prepoznatljivosti, na primer, dobio više glasova od onog prvog, drugog, trećeg, petog sa liste, jednostavno ne može da bude odbornik zbog ove zatvorene liste i zbog ovog načina kako ga vi predlažete. Dalje, posebno pitanje jeste i zainteresovanost kod zatvorene izborne liste, šta se tu događa? U lokalnom parlamentu, dakle, koji ima na primer 75 odbornika, kao što je to lokalni parlament u Čačku, iz kojeg ja dolazim, onaj koji je 40-ti, 50-i, 65-i, 75-i na listi, može teorijski da postane odbornik samo u jednom slučaju, da ta njegova odbornička lista jedina pređe cenzus. Jel tako? Znači, samo u tom slučaju, onaj 60-i, 70-i i 75-i, može da bude odbornik, a priznaćete to je u domenu teorije, to nema teoretske šanse ni u jednom lokalnom parlamentu. Kakva je onda zainteresovanost za lokalne izbore? Kakva je onda zainteresovanost i onih ljudi koji su na nekim mestima pozicionirani na toj izbornoj listi, od 30-og, 40-og, 50-og mesta? Nikakva. Da li ste to hteli sa ovim namerno da uradite ili ne, ja to ne znam. Dalje, govoreći u načelu rekao sam da je ovaj zakon loš. To tvrdim i sada. Smatram da ste ovim zakonom, kao uostalom i Zakonom o izboru narodnih poslanika, od nečega što je bilo relativno dobro, napravili nešto što je apsolutno loše. Dakle, od nečega što je, da kažem, bilo belo, napravili crno. Onda sam rekao ministru da to najbolje i najbrže, dakle da napravi od belog crno, mogu advokati i slikari. Znate, slikari potezom četkice od belog naprave crno odmah, a advokati znate kako? Sada, pošto je gospodin ministar, saznao sam vrstan advokat, onda sam sve više ubeđen da je u stvari ovim zakonom i ovim predlogom zakona zaista od nečeg belog napravljeno nešto krajnje crno. Još nešto bih hteo da kažem. Dodela mandata po sistemu zatvorene liste, dakle sledećem kandidatu sa liste koji mandat nije dobio, ovlastiće izbornu komisiju da to čini po jednom automatizmu. Ne mogu da priznam da će se time na neki način eliminisati jedna vaša demokratska tekovina ili bolje reći dve tekovine, da se odbornički mandati dodeljuju predlogom neovlašćenog lica i da izborne komisije same dodeljuju mandate onima koji hoće, ali jednostavno to će se raditi po jednom automatizmu, na kraju aplikacije i sve ono negativno što smo mi iz SRS pričali, po ovom predlogu zakona, tek će se videti kada dođu sledeći izbori, a verovatno će se to sutra i vama vratiti kao bumerang. Hvala.
Gospodo narodni poslanici sa potpredsednicom Čomić ste dogovorili da ćete raditi negde do 15 do osam, međutim, ako bi iskoristili vreme svi prisutni i ako bismo radili do kraja, to je još pola sata. Da li se slažete da završimo večeras? (Možemo.) Zahvaljujem. Narodni poslanik Veroljub Arsić. Vama je ostalo 17 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, vaš protokol za vođenje sednice se malo razlikuje od mišljenja Vlade na koje se mi oslanjamo po redosledu amandmanu pa bih ja pričao o svom amandmanu na članu 8. od vremena poslaničke grupe, ne treba meni dva minuta, kao podnosioca. Znači, članom 8. reguliše se, kako se dodeljuje mandat odborniku, ukoliko nekom odborniku prestane mandat pre vremena na koje je izabran i uvodi se jedna novina, ne samo po pitanju zatvorenih lista, nego i o tome da određena lica kojima (Predsednik: Gospodine Arsiću, izvinite, ali prosto javnosti radi, a i radi istine, vi niste bili u vreme kada sam pročitala vaš amandman. Znači, možete govoriti. Ne, ne, niste bili u sali. Možete naravno govoriti po amandmanu gospodina Munjića. To jeste na član 8. Znači, još uvek smo na tom amandmanu, ali vaš amandman kada sam čitala, niste bili tu. Izvolite. Nastavite.) Nije problem uporediti vaš protokol sa mišljenjem Vlade. Malo se razlikuje (Predsednik: Molim vas, na strani 9. na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i to je bio prvi amandman na član 8. koji sam pročitala.) U mišljenju Vlade 3. i 4. zato sam bio malo iznenađen. Ništa više. Nije ni važno. Znači, članom 8. reguliše se način kada se ponovo dodeljuje mandat odborniku, a na osnovu prestanka mandata odbornika kome je mandat prestao pre vremena na koje je izabran i osim te zatvorene liste, odnosno dodeljivanja mandata novim odbornicima uvodi se jedna novina, a to je da u Predlogu zakona određene kategorije a to su gradonačelnik, odnosno predsednik opštine i njihovi zamenici mogu ponovo da budu birani za odbornike u jedinicama lokalnih samouprava, pod uslovom da nekom drugom odborniku sa njihove liste prestao mandat i pod uslovom da podnesu zahtev opštinskoj izbornoj komisiji. Međutim, sad imamo i malo se razlikuje republička vlast od lokalne, dosta se razlikuje i lokalna vlast od velikih sredina i velikih gradova, do onih opština koje su u većini i koje su manje i koje su često slabo razvijene i nemaju nikakvu privredu, pa imaju strahovit odliv kadrova ka većim centrima da bi možda tamo ostvarili neki svoj boljitak. Sve političke stranke, bez izuzetaka gledaju da svoje najbolje i najsposobnije ljude kandiduju na izborima. Međutim, ako mislite da po unutrašnjosti Srbije ima stranaka koje mogu da naprave izvršnu vlast i kvalitetnu listu kandidata za odbornike, da to ne budu isti ljudi, grdno se varate. To je skoro nemoguće. Imate opština gde ima samo jedan pravnik koji hoće da bude načelnik opštinske uprave, koja god vlast da dođe ona ga bira. Često i obavlja posao sekretara skupštine, jer nemaju koga drugog da postave. Slična je situacija i sa javnim preduzećima i da ne nabrajam, itd. Cilj ovog amandmana je bio da kad neka politička grupacija napravi određenu većinu, naravno je da će ljudi koji se tad nalaze kao odbornici, jedan deo njih da prelazi u izvršnu vlast odlukama te iste jedinice lokalne samouprave. Svrha mandata je bila ne samo da ponovo može mandat da bude dodeljen gradonačelniku, odnosno predsedniku opštine i njihovim zamenicima, već svim licima kojima je mandat prestao preuzimanjem funkcije koja je nespojiva sa funkcijom odbornika u jedinici lokalne samouprave, a na osnovu odluke jedinice lokalne samouprave da je na tu funkciju postavlja. Znate, kad se promeni vlast, nažalost, imamo jednu praksu, da svi direktori budu smenjeni, svi zamenici budu smenjeni. Postavlja svaka stranka najčešće postavlja svoje kadrove u javnim preduzećima i ustanovama. Sad imamo jednu situaciju da baš zbog toga sad već nova opozicija ima slabiji kvalitet za svoju političku borbu u okviru lokalnog parlamenta zato što su najbolji i najsposobniji preuzeli neke druge funkcije i ne mogu da se vrate da budu ponovo odbornici. Smatram lično, a i mi iz SNS, da nijedna vlast ne može da bude dobra ukoliko nema kvalitetnu opoziciju. Tad se vlast malo i uljuljka i ubedi sebe da je najbolja, ubedi sebe da niko ne može da je pobedi i da je komotno skupštine jedinice lokalne samouprava, gde se donose odluke bez nekog ozbiljnog, ne bez neke ozbiljne debate i predlažu se često neozbiljne odluke bez straha da će postojati bilo kakve političke posledice, zato što nema ko da se suprotstavi. Takođe smo svedoci ovde u Narodnoj skupštini da je određenom broju narodnih poslanika prestao mandat narodnog poslanika a da nisu bili ministri u Vladi i da im je opet na nekoj od narednih sednica taj isti mandat ponovo dodeljen. Ako se već usaglašavamo sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, utvrđujemo rokove i prilagođavamo sa Zakonom o izboru narodnih poslanika, zašto ne bismo, makar u jednom ograničenom delu, prihvatili da odborniku kome je prestao mandat preuzimanjem dužnosti koja je nespojiva sa dužnošću odbornika, kada ta dužnost prestane, da se njemu mandat vrati, a ne samo gradonačelnicima, predsednicima opština i njihovim zamenicima? Mislim da neprihvatanje ovog amandmana će najveću štetu da nanese razvoju višestranačja i kvalitetu u radu jedinica lokalnih samouprava kada dođe do tih promena vlasti, zato što, kao što rekoh, oni po manjim opštinama su već bili u izvršnoj vlasti, ne mogu nazad a ostaju odbornici koji možda neće biti u stanju da se suprotstave novoj koalicionoj većini u nekoj drugoj političkoj opciji.
Zahvaljujem. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, ovim amandmanom SNS je želela da konačno odredi rokove po kojima bi Upravni sud postupao. Svi ste bili svedoci jedne polemike između mene i ministra, da su ovi rokovi bili određeni, možda se ovakva situacija u pojedinim opštinama ne bi ni razvijala. Činjenica jeste i to mnogi od vas znaju da Upravni sud često po nekoliko meseci zadržava predmet i ne odlučuje o tome da li je nekom odborniku prestao mandat u skladu sa zakonom ili nije, pa se to reši tek kada neka nova većina uspe da navuče još dva, tri odbornika i da na taj način više im taj mandat jednostavno nije ni bitan. Prihvatanjem tih rokova, odnosno određivanje rokova zakonom, ja sam mislio i mi iz SNS, da možemo nešto da uredimo. Međutim, kad malo pogledam kroz neku našu praksu, vidim da je to izuzetno teško u jednom ovakvom političkom okruženju i jednom ovakvom političkom sistemu. Verovatno će sudsko veće da donese odluku u roku od 30 dana da se nekom odborniku vraća ili oduzima mandat, ali, koliko će dugo da stoji to rešenje u pisarnici Upravnog suda? Koliko će da mu treba vremena da prođe razne komisije i da kaže – e, to je to što smo trebali da napišemo, to tako treba da bude i možete slobodno da pustite u pravni promet. I taj Ustavni sud koji treba da izvrši svoju odluku, jer smo došli dotle da nijedan drugi državni organ neće da izvrši, i Ustavni sud sabotira izvršenje svoje odluke. Znači, baš onako kao što smo tvrdili. Polako, ova zemlja postaje besudan i bespravan sistem, zato što gospodin predsednik Ustavnog suda, džabe mu je da se on hvali kako je Ustavni sud efikasan, kako radi, kako je povećao broj odluka koje donosi, kako brže rešava po opštim aktima, pojedinačnim aktima, itd, kad imamo situaciju da za svaku odluku koju donese Ustavni sud moramo da čekamo tri, četiri, pet ili šest meseci da je utvrdi redakciona komisija. I šta je to drugo nego sabotiranje odluka organa koji sam donosi svoje odluke? Meni ne može da bude shvatljivo da sudije izvestioci, sudije Ustavnog suda, njihovi stručni saradnici koji moraju da se udube u suštinu problema, utvrde koliko je neki akt u skladu sa zakonom, sa uporednim pravom, sa uporednim pravom iz zemalja u okruženju sa kojima smo potpisali razne međunarodne sporazume, da njima treba manje vremena nego nekom stručnom saradniku koji treba da napiše gde će da stoji zarez a gde tačka u rešenju i obrazloženju neke odluke koju donese Ustavni sud. Onda možemo mi da određujemo rokove ovde u Skupštini, ali dok ne izvršimo jedan temeljni, potpuno reformisani sistem, od Ustavnog suda do najnižih sudova opšte nadležnosti, mislim da mi ovde možemo samo da pokušavamo na jedan bled i neuspešan način da rešimo ovaj problem. Hvala lepo.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo, u ime SRS podneo sam ovaj amandman na član 10, s tim što sam predložio da se umesto reči: "opštinska komisija" u zakonu označi kao jedinica lokalne samouprave. Zašto to? Zato jer opštinska nije jedina u Srbiji, jer imate i gradsku skupštinu, a ne samo opštinsku. Prema tome, potrebno je, da bi ovaj zakon bio primenjiv i za gradske opštine i za gradske opštine koje imaju u sastavu opštine kao što je to Beograd, Niš, Novi Sad, itd, mislim da je bilo delotvornije da se ovaj amandman prihvati. Ono što sam želeo da dodam, to je da česte izmene i dopune zakona ne vode ničemu. Nema nekih vrednosti. Brojni zakoni koje ovaj parlament donosi i ova koalicija nemaju veliku vrednost. Sve je to sračunato da se zadrži vlast po svaku cenu, a da se izmisle nove evropske vrednosti i da mi kao usklađujemo naše zakonodavstvo sa evropskim vrednostima. Interesantno je to da se predlagač zakona nije pozvao u kojim zemljama EU postoje ovakvi uporedni sistemi koji se predlažu u Srbiji. Nemate nikada mogućnosti, jer to i ne smete da uradite. Kada biste vi sada od 25 zemalja EU uporedili pojedinačno zakonodavstvo, koje se odnosi na lokalne izbore i lokalnu samoupravu, videlo bi se da vi zaista samo pričate o EU, a o tome ni govora nema, da se evropske vrednosti mogu primeniti u Srbiji. Ovo je Srbija, zemlja koja ima svoju istoriju, zemlja koja ima svoj mentalitet, zemlja koja ima svoje običaje, zemlja koja je od moderne Srbije, od Karađorđa 200 godina usklađivala svoje zakonodavstvo za evropskim zakonodavstvom. Ove evropske vrednosti koje vi u zakonu prezentujete i pišete ne znače apsolutno ništa. Ova vlada predlaže izmene i dopune zakona, a još zakon nije ni stupio na snagu. To je sramota jedne ozbiljne vlade. Kada bi u Nemačkoj, Francuskoj, Italiji, Belgiji, Holandiji, kada bi došlo do izmena ovolikog broja zakona koji još nisu ni zaživeli, a idemo na izmene i dopune zakona? Znate zašto? Zato što nemate one koji treba da napišu dobar zakona. Nemate dobre stručnjake da napišu dobar zakon. Vama zakone pišu pripravnici u ministarstvima. Vama zakone ne pišu ljudi sa stručnim iskustvom. Kada je u pitanju lokalna samouprava, vi se borite sada da lokalnu samoupravu ponovo osvojite, da dođete na vlast. Ali, dosada smo imali trgovinu na malo, a sada ovim predlogom zakona otvaraju se mogućnosti, bez obzira koja partija gde pobedi, otvaraju se mogućnosti da će biti trgovine na veliko. To se pokazalo čak u praksi. Posle izbora 2008. godine, u velikom broju opština trebalo je da dođe do raspada lokalnog sistema, ali se koalicije na vlasti na lokalu dogovore kako će putem trgovine da obezbede većinu, da ne bi došlo do raspisivanja novih izbora. Šta se dešava? Oni odbornici koji su u nekoj stranci, koji su lošeg materijalnog položaja, olako prelaze u stranku koja je na vlasti, ali istovremeno, postavljam pitanje – da li je to korupcija? Čista korupcija. Zašto? Kad deset odbornika u jednoj opštini pređe u drugu stranku i svih 10 odbornika odmah se zaposle, ili u javno-komunalno preduzeće "Zelenilo" ili u Direkciju, ili u grejanje, ili idu kao volonteri, ljudi sa 50 godina zapošljavaju se kao volonteri u gradskoj upravi. Drugo, osnivaju se poljočuvarske službe i odbornici u toku zime postaju poljočuvari. Nema šta da čuvaju, ali je zato potrebno da ti odbornici glasaju na sednicama skupština i da bi se na taj način donosile odluke o budžetu itd. Javna komunalna preduzeća su vrlo interesantna za ovu vlast. Sledeća vlast ako bi ovako radila, bez obzira koja politička stranka došla, to je sramota, zlo i naopako. Inače u narodu je veliko nezadovoljstvo. Putujem i sa ljudima kontaktiram. Narod je nezadovoljan, narod nema od čega da živi, narod se žali na dažbine velike, na velike cene, na nezaposlenost, na korupciju i kriminal, od brojnih tih institucija, a evo moram da kažem složićete se, ja neću da vas obmanjujem od 2000. godine do današnjeg dana u lokalnoj samoupravi nije izvršena kontrola, budžetska kontrola od strane budžetske republičke inspekcije lokalnog budžeta u opštinama. Vidite, potrebna je kontrola korišćenja budžeta na lokalu. Bez toga nema apsolutno vlasti. Ta je vlast pre svega uzela za pravo da ona vlada i da se skupe tamo 20, 30 ljudi i oni odlučuju o milijardama gde će da se ulože sredstva na lokalu, da li će na puteve, ulice, zdravstvo, školstvo ili kanalizaciju, vodovod, a od zapošljavanja nema ni reči. Svi trče u javna komunalna preduzeća, svi su tamo zadovoljni. E to su feudi političkih stranaka. U jednoj opštini gde je bilo tri stranke koje su bile na vlasti, jedna stranka je izgubila mandat, jer su ove dve stranke kazale – pa nećemo mi sa ovima, ovi zloupotrebljavaju službeni položaj, ovi su kriminalci, pa kažu – evo nađosmo jednog direktora potrošio je u kafanama za šest meseci četiri i po miliona dinara na ćevape i na piće. To građani više ne mogu da izdrže. Zato lokalnu vlast mora neko da kontroliše. Vlada ne kontroliše ni te institucije, ne kontrolišu lokalnu vlast. Ko kontroliše lokalnu vlast? Niko. Sami sebe kontrolišu, ali građani se ne pitaju uopšte. Koji su to prioriteti na lokalu da bi se morali rešavati u interesu građana. Građanstvo je nezadovoljno, bez obzira gospodo, usvojićete vi ovaj Predlog o izmenama i dopunama Zakona. Neće proći dugo vremena, tražićete ponovo da bude izmenama i dopuna Zakona, ali te izmene i dopune neće doneti nikakav boljitak građanima koji žive na lokalu, koji žive u selima, koji žive u opštinama, u gradovima. Njima neće biti bolje sa ovakvim predlozima – evropske novotarije. Ono što je najveće zlo, hajde da se ugledamo na modernu Srbiju, kako je ona od vožda Karađorđa do današnjeg dana usvajala, pre svega imala svoje principe, svoje metode, svoju politiku, ali je usvajala nešto i od drugih razvijenijih zemalja. Šta ćemo mi sada da usvajamo – američke novotarije? Zamislite, američke novotarije, recimo, u Pančevu, u Jagodini, u Čajetini ili u Surdulici. Kakve američke novotarije više? Pokrenimo se mi. Šta ima Srbija? Srbija ima dobre građane, ima dobru zemlju, ali se plašim da će ova zemlja da bude prodata… (Predsednik: Gospodine Jojiću, vreme.) Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam pratio svu raspravu o amandmanima i nisam se uključivao u raspravu do sada. Samo da odgovorim na nekoliko nedoumica koje su se pojavile kod nekih opozicionih poslanika. Prvo, nije tačno da neće biti motivacije da građani učestvuju na izborima, da se ljudi kandiduju i da političke stranke imaju kandidate za odbornike u lokalnim sredinama. Ako neko bude na poslednjem mestu, to ne znači da će biti odbornik, ali postoji toliko javnih funkcija u nekom opštinskom organu, postoje mesta u opštinskom veću, postoje mesta u institucijama, u kulturama. Primera radi, samo u gradu Kruševcu, iz koga dolazim, po preuzimanju vlasti vrši se imenovanje preko 350 opštinskih funkcionera. Možete te ljude staviti na listu, pa ne moraju da budu odbornici. Ako neko ostvari dobar rezultat, neka bude član veća. Stavite ljude koji su dobri kandidati za članove veća da budu na listi za odbornike, neka budu poslednji. Ja ću kao poslanik biti poslednji kandidat za odbornika u gradu Kruševcu, nemam taj problem, radiću kao da sam prvi. Vi izvolite i budite na svojoj listi poslednji i imaćete mnogo manje problema. Kada je reč o eventualnoj korupciji i kupovini odbornika, kupovinu poslanika i odbornika nije sprečilo ni zaklinjanje u crkvi, na Jevanđelju. To prelaženje poslanika nije sprečilo ni zaklinjanje na delima stranačkog lidera. Samo da podsetim da smo imali prilike da vidimo u ono vreme, kad nisu bile te evropske novotarije na sceni, scenu da je 11 poslanika glasalo, postoji video snimak gde uzimaju 100.000 nemačkih maraka za glasanje. Tužilac iz tog vremena je kazao da baš nije siguran da su oni zbog tih 100.000 maraka glasali i nije podigao krivičnu prijavu. Podsetiću da je bila korupcija mnogo izraženija nekada nego što je to danas. Kada pozivamo da se ugledamo na modernu Srbiju iz doba Karađorđa i doba Obrenovića, znate da ja često idem u biblioteku, u biblioteci sam našao ovaj dopis iz vremena Obrenovića, gde se naređuje seoskom kmetu da uradi 25 batina drugom seoskom činovniku. Nije to moderna Srbija, nemojte se pozivati na te tradicionalne vrednosti. Imamo mnogo drugih tradicionalnih vrednosti na koje treba da se pozivamo. Ima mnogo toga iz naše istorije na šta treba da se pozivamo, Ovde ponekad čujem besmislene i smešne konstatacije, poređenja da treba da se ugledamo na evropsku Srbiju iz vremena cara Dušana. Kakva evropska Srbija i kakva Evropa u vreme cara Dušana! Car Dušan je vladao Srbijom i postao car 1346. godine do 1356. godine. Evropa danas više nije geografski pojam, Evropa je politički pojam. Srbija geografski jeste u Evropi, politički smo izopšteni iz tog velikog članstva civilizovanih naroda. Mi tu težimo da bismo dostigli te evropske standarde, ne da bi se nekome dodvorili, već zbog boljitka naših građana. Mi prvo hoćemo Evropu da napravimo ovde, a onda će građani odlučiti na referendumu da li žele da idu u EU ili ne. Te standarde koje namećemo, to su svakako dobri standardi. Kada već govorite o kritikama na račun ovog zakona, nije ovo savršen zakon, odmah da vam kažem, ali je mera političke volje u parlamentu ovaj zakon. Verovatno će ga neka druga parlamentarna većina na neki drugi način upriličiti i upodobiti. Samo da podsetim da je gospodin Milan Marković uradio jedan drugačiji predlog zakonskih rešenja, da je gospodin Milan Marković vodio javnu raspravu o tim zakonskim rešenjima, da je uložio ogroman trud i energiju. Svakako će ta zakonska rešenja koja je on tada ponudio, naći svoje mesto u političkom životu Srbije. Ovo je verovatno neko prelazno rešenje, ali je nužno i neophodno da bi se određeni standardi na putu ka EU ispunili i zadovoljili. Za kraj, iako Milan Marković nije tu, želim da kažem da je on uradio jedan ogroman posao, ne samo sa ovim zakonom nego i kada je reč o drugim stvarima, ali nije tačno da u nijednoj opštini u Srbiji nije izvršena budžetska kontrola. Ako neko ne zna da se to desilo, ako je ta konstatacija plod neznanja, ne informisanosti ili zle namere, to ne znači da se nije desilo. Preko pet stotina budžetskih kontrola se uradi za mandata jedne vlade. Budžetska kontrola je sprovedena u svim gradovima. Ovoga trenutka se sprovodi u gradu Kruševcu. Sprovođena je u gradu Kuču, gde je bila na vlasti SRS i nema nikakvih problema da budžetska kontrola radi svoj posao niti postoje političke implikacije da neko može da kaže – koristim poziciju ministra, državnog sekretara iz stranke na vlasti da sprečim dolazak budžetskih inspektora. To je nezavisna kontrola, koja radi nezavisno, znači, nezavisnu analizu budžetskog poslovanja. Opštine su obavezne da urade i angažovanje nezavisnih revizorskih institucija, tela da sprovedu sami sopstvenu kontrolu opštinskog budžeta ili gradskog budžeta, a Republika Srbija ima kroz Ministarstvo finansija i druge institucije mogućnost da uradi vanredne kontrole. Na kraju ovog svog izlaganja, opet ću da vas pozovem da glasate za ovaj zakon, jer mi hoćemo da ovde napravimo standarde koji ovu zemlju približavaju velikoj porodici evropskog naroda da nemate nikakvog straha od tog posla što ga radimo svi zajedno kao skupštinska većina. Da vam kažem da ne postoji nikakva teorija zavere i da se niko ni u Briselu ni u Rimu ni u Madridu ni u Atini ne budi samo sa jednom jedinom mišlju šta ću danas da radim onim Srbima, ti ljudi imaju dovoljno sopstvenih problema, nemaju potrebe da sami nama stvaraju probleme niti da nam nameću probleme. Ova zemlja počiva na partnerstvu sa državama EU. Koliko god to nama smetalo i ne smetalo to partnerstvo će se obavljati na ravnopravnim osnovama bez da se odreknemo svog nacionalnog identiteta, svog verskog identiteta, svih onih osobenosti koje Srbija nosi. Naprotiv, to će predstavljati bogatstvo za EU, a neće EU osiromašiti. Sa druge strane, za kraj mogu da vam kažem da ste izneli mnogo strahova koji nisu argumentovani ni u činjenicamani u stvarnom stanju i da ste izneli mnogo optužbi na račun aktuelne vlasti koje nisu utemeljeni činjeničnom stanju, pogotovo optužba za organizovani kriminal. Organizovani kriminal je zahvaljujući zakonskim rešenjima koje nažalost niste podržali, kao što je recimo Zakon o oduzimanju imovine stečene kriminalom doživeo ozbiljan udarac i organizovani kriminal u ovoj zemlji je poražen, a to ne kažem ja, to kažu bezbednosne službe Rusije, Amerike, evropskih država, međunarodnih organizacija, institucija i organizacija UN i Srbiji upućuju sve reči pohvale na presecanju organizovanih narko-trgovinskih lanaca širom sveta. To su činjenice i o tome govore činjenice, argumenti, a ne ja. Ovo iznosim pre svega zbog građana Srbije, ne zbog vas jer sam apsolutno uveren da i vi to znate i osećate u svakodnevnom životu.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. (Petar Jojić, sa mesta: Replika.) Javite se, gospodine Jojiću.
Gospođo predsedniče, dobro sam razumeo mog kolegu koji je prethodno govorio i izneo i osporio neke činjenice o kojima su poslanici SRS govorili. Ali, ne mogu se složiti da je državni revizor izvršio budžetsku kontrolu u mnogim institucijama ove države. Koliko znam, od 2001. godine do današnjeg dana ni završni račun budžeta Republike Srbije nije urađen, nije izvršio revizor kontrolu. Šta je problem? Da bi sprečili korupciju i kriminal, zašto nije zaživeo rad DRI? Sećate se pre tri, četiri godine da smo mi tragali po Beogradu, angažovali brojne ljude da nam kažu ima li negde državnog revizora i jedva ga nađosmo u jednoj gore prostoriji na spratu ove skupštine. Njih je bilo četvoro, a niko, Poslovnik o radu i Pravilnik o sistematizaciji stajao je kod ranijeg predsednika Skupštine godinama i nije bio stavljen na usvajanje pred Narodnu skupštinu. Došlo je do formiranja DRI. Gospodin Sretenović je izabran za direktora te institucije, ali nisu stvoreni uslovi zašto država, odnosno Vlada beži da organizuje bolji rad DRI i da DRI obuhvati 8.500 korisnika budžeta, to nedostaje…i samo DRI treba da izvrši kontrolu…
Vreme. Prvi put imamo izveštaj gospodina Sretenovića, revizora, ove godine i naravno da će biti na dnevnom redu. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem sredu 20. juli 2011. godine sa početkom u 17,00 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Zahvaljujem na učešću u radu. Vidimo se sutra u 17,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, ima nas 88, a da bismo tačno utvrdili kvorum molim da kartice postavite u poslaničke jedinice elektronskog sistema. U ovom momentu nas je 126, što znači da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Aleksandra Janković, Mladen Grujić i Milan Dimitrijević. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranja tačaka dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O LOKALNIM IZBORIMA Narodna skupština je obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima, u načelu. Molim narodne poslanike da se izjasne. Od 127 poslanika, za predlog je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani koje su podneli grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo na član 9. i narodi poslanik Nemanja Šarović na član 12. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine amandman sa ispravkom na član 2. Predloga zakona podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, 119 za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman sa ispravkom. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, sedmo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 20 za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima, u celini. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 123 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o lokalnim izborima. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – REDOVAN GODIŠNjI IZVEŠTAJ ZAŠTITNIKA GRAĐANA ZA 2010. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČAKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE I UPRAVU Pošto je Narodna skupština obavila jedinstven pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zaključaka o redovnom Godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 126 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključaka o redovnom Godišnjem izveštaju Zaštitnika građana za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Sledeća sednica je, kao što znate, zakazana za 17,30 časova, pa vas molim da budemo za deset minuta ovde. (Sednica je završena u 17,20 časova.)