Poštovani predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, posle već iznetog stava DS-a u vezi sa zakonom o stečajnom postupku, ja ću obratiti pažnju samo na dva momenta u vezi sa ovim zakonom. Dakle, obratiću pažnju afirmativno, pre svega, vezano za finansijsku pomoć koju je Evropa uslovila donošenjem ovih zakona od kojih je zakon o stečajnom postupku na prvom mestu. Dakle, zakon o izmenama i dopunama Zakona o socijalnoj zaštiti, Predlog zakona o porezu na dodatu vrednost itd. Iz tog razloga DS podržava ovaj zakon i smatra da ono što je dobro za Srbiju, dobro je za DS i u tom pravcu mislimo da je ovaj zakon izuzetno dobar. Druga stvar je vezana za veću efikasnost prilikom sprovođenja stečaja, i to u delu, pre svega, veće sigurnosti poverilaca, a do sada je bila dosta zapostavljena i bila je u nekom drugom planu; tu je i brža reorganizacija preduzeća, odnosno brži oporavak, ako je moguć i veća mobilizacija sredstava kroz prodaju imovine i ulaganja tamo gde je to ekonomski potrebno i gde interes dozvoljava. Iz tog razloga, DS podržava ovaj zakon i ja bih se na diskusiju mojih prethodnika nadovezao, odnosno osvrnuo samo na ova dva momenta i kažem da će DS podržati i glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Darko Glišić, a neka se pripremi narodni poslanik Helijana Dragojević. Dakle, Darko Glišić nije tu, reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović. Ni Helijana Dragojević nije tu, pa onda reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Dakle, ni Nemanja Šarović nije tu. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a neka se pripremi Branimir Trajković.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani, reč je o stečajnom postupku i zakonu o sprovođenju stečajnog postupka. Želim odmah u startu da kažem koji je stav G17 plus o ovom zakonu. Mi smo uvereni da je ovo jako dobar reformski zakon, zakon koji je usklađen sa evropskim zakonodavstvom i koji će doprineti stabilnosti srpske privrede. Zato ćemo glasati za ovaj zakon. Pre nego što počnem da obrazlažem zašto mislim da je ovaj zakon dobar, želim samo na trenutak da se vratim na početak naše rasprave od pre nekoliko dana kada je bilo reči o tome ko je pisao ovaj zakon i kada smo pokušali da zasluge za pisanje ovog zakona pripišemo ovom ili onom ministarstvu. Naravno, sve u ime državnog interesa, G17 plus ima sledeći stav - zaista je nevažno ko je ovaj zakon pisao i da li je jednu rečenicu pisalo ovo ili neko buduće ministarstvo. G17 plus smatra da zakone treba da pišu stručnjaci, oni koji dobro poznaju zakonodavstvo, oni koji dobro poznaju probleme srpske privrede, oni koji dobro poznaju proces evropske integracije. Ono što je važno, to je ko će za ovaj zakon glasati i ko će time doprineti stabilnosti srpske privrede. Oni koji to budu uradili, sigurno će uraditi za dobrobit države. Da se vratim na sam zakon, zašto je zakon dobar? Zakon je dobar, pre svega, zbog toga što on jasno definiše probleme, za razliku od prethodnih zakona. Ovaj zakon je dobar zbog toga što predviđa precizne i efikasne rokove i samim tim skraćuje stečajni postupak. Ovaj zakon je dobar zbog toga što predviđa i mogućnost reorganizacije, a ne samo mogućnost bankrotstva. Nije tačno ono što neki tvrde, da je proces reorganizacije isto što i radni stečaj; to nije istina, iz prostog razloga što je radni stečaj mogao trajati beskonačno dugo, što su radni stečaj često vodili stečajni upravnici sumnjivog kvaliteta i sumnjivih namera i zbog toga što je radni stečaj najčešće služio za dodatno iscrpljivanje srpskih preduzeća. To nije slučaj sa reorganizacijom, a nju će u krajnjoj liniji voditi skupština poverilaca i veoma stručan stečajni upravnik. Ovaj zakon donosi još nešto novo a to je institucija stečajnog upravnika koji će biti stručan za svoj posao, koji će račune polagati, koji će ukoliko ne bude dobro radio biti sankcionisan, jer neće moći da obnovi svoju licencu, a ukoliko bude dobro radio, biće jasno nagrađen za svoj posao. Dalje, ono što je u ovom zakonu jako važno, to je da on predviđa i zaštitu radnika, jer su radnici, praktično, prvi u lancu onih koji će biti namireni nakon bankrotstva preduzeća. Dakle, odmah nakon izmirenja dugova postupka, prvi na spisku poverilaca su radnici i to je ona komponenta koja daje jednu socijalnu notu. Zatim, ovaj zakon predviđa i zaštitu države. Neko je pitao zašto je država iznad poverilaca? Zato što je država interes svih nas, to je valjda potpuno jasno. Naravno, poverioci će biti potpuno zaštićeni ovim zakonom, što nije bio slučaj sa prethodnim zakonom koji je u stvari više štitio dužnika, nego poverioce. Da se vratimo na to kako je uopšte došlo do ovoga i zašto ovaj zakon nije ranije usvojen. Dozvolite mi da samo kratko na primeru svoga grada objasnim šta se dešavalo zbog toga što nije postojao jasno preciziran zakon o stečajnom postupku. Vi verovatno već znate da ja dolazim iz grada koji se zove Leskovac, a koji je nekada sa ponosom nosio ime "srpskog Mančestera". Takođe, na ulazu u moj grad mogli ste videti tablu gde je pisalo - Dobrodošli u grad kozmetike. U gradu je funkcionisala hemijska industrija, fabrika lekova i imali smo brojne prerađivačke kapacitete u oblasti poljoprivrede. Danas ovaj grad ne živi, iz prostog razloga što je to siromašan grad siromašnih ljudi. Ja sam preko vikenda obišla i okolinu grada, obišla sam Vlasotince, Medveđu, Lebane i u svim ovim gradovima privreda ne funkcioniše. Šta se desilo sa uspešnim preduzećima sa ovog područja? Desilose to da je 90-ih godina postojala sprega politike i ljudi koji su živeli na ivici zakona, sklapani su ugovori koji nisu bili za dobrobit preduzeća i radnika, štetni poslovni ugovori. Sredstva su počela da se odlivaju u privatne džepove, umesto da idu radnicima i preduzeću. Šta se dešavalo dalje sa preduzećima? Ta preduzeća nisu u početku bila u stanju da izmiruju svoje obaveze prema poveriocima, ali ništa zato, radila su i dalje. Poverioci su ostajali kratkih rukava, propadali su i sami. Onda više nisu bili u stanju da izmiruju svoje obaveze prema javnim preduzećima. Niko nije plaćao struju, nisu plaćali grejanje, vodu, ali ništa zato, na čelu ovih preduzeća bilo je isto društvo. Moglo je da se ne plaća. Vremenom, uništavana su i ova preduzeća. Nije bilo remonta u EPS-u, propadala su i druga javna preduzeća. Ništa zato, preduzeća su i dalje poslovala, jer radnici nisu smeli biti na ulicama, tako im se još onda govorilo. Šta se dalje dešavalo? Nije više bilo para za plaćanje obaveza prema državi, pre svega nije bilo para za namirenje fondova socijalne zaštite, zdravstvene zaštite, osiguranja. Onda su fondovi polako propadali. Propao je penzioni fond. Više nismo bili u stanju da uplaćujemo ni za aktuelne penzije, a kamoli za neke naredne. `Tako se desilo da je propao Fond zdravstva, ali naravno radnici su dobijali zdravstvene usluge, jer su na čelu zdravstvenih ustanova i u ministarstvima sedeli oni isti ljudi, koji su rekli - naravno da morate da pružate zdravstvene usluge, nema veze što to nije isplativo, što zdravstvo propada, što se zdravlje nacije smanjuje, jer su lekari nezadovoljni, jer nema sredstava za rad, aparata, medicinske opreme. Tako je propalo i naše zdravstvo, propao je penzioni fond, propao je fond socijalnog osiguranja i nije bilo ni sredstava za pokrivanje obaveza prema onim stanovnicima naše zemlje koji su bili u stanju socijalne potrebe. Jedno za drugim, propadalo je sve. Onda su se, naravno, latili i državnog budžeta, i toga se svi dobro sećamo. Nije bilo para za poreze, pa ništa zato, tu je bio budžet. Mogle su se štampati pare. Zato smo ušli u hiperinflaciju, koje ćemo se svi do kraja svoga života sećati. Ali, to nikoga nije brinulo. Preduzeća su radila i dalje. Radnici su imali svoje fiktivne poslove i svoja preduzeća, nisu bili na ulicama, jer je to bilo jedino što je brinulo sve one koji su vodili državu u to vreme. Možemo se setiti čak i onog mađioničarskog poteza koji je bukvalno izvučen iz mađioničarskog šešira. (Predsednik: Gospođo Plavšić, molim vas vratite se na temu. Budite ljubazni, vratite se na temu.) Ovo je tema, jer nije bilo zakona o stečaju. Onda se dogodilo da su penzioneri umesto svojih penzija, koje bi bile isplaćene iz penzionog fonda, dobili bonove kojima su platili struju. Dakle, nepostojeći novac Elektroprivredi iz budžeta države. Sve se ovo, dame i gospodo, vraćam se na temu, dogodilo zbog toga što nije bilo zakona o stečaju; jer će preduzeće, kao što će ovaj zakon definisati, koje 30 dana ne budeu prilici da plati svoje dugove, morati da uđe u stečajni postupak. Formiraće se skupština poverilaca, odrediće se stečajni upravnik koji će sada odrediti da li to preduzeće može da ide u reorganizaciju ili će morati da ide u bankrotstvo, iz koga će se namiriti dugovi svim onim poveriocima u ovom lancu o kome sam govorila. Ovaj zakon efikasno sprečava mogućnost daljeg propadanja srpske privrede. Ali ne, ovaj zakon i dalje nije u interesu onih koji su se u to vreme obogatili. Mi sada, gle čuda, imamo te iste ljude koji mašu lancima i katancima i kažu da će upravo oni oporaviti ova preduzeća. To su oni isti "dobrotvori" koji organizuju dobrotvorne akcije i spašavaju nas našim rođenim novcem. I ne samo to, ponovo se može čuti rečenica da radnici ne smeju da idu na ulice. Ova rečenica, da nije dosadna i da ne podseća toliko na vreme kojeg smo se sećali, bi bila jednostavno smešna i ukazivala bi na to da u ovoj zemlji i dalje postoje ljudi koji koriste iste floskule i koji veruju da možda još uvek ima mogućnosti da se dodatno iscrpi srpska privreda i radnici koji su zaposleni u ovim preduzećima. Ne, dame i gospodo, G17 plus veruje da je takvo vreme prošlo. Ja ću za kraj samo ponuditi jednu analogiju. Nažalost, u životu se dešavaju jako teške situacije. Možete se razboleti od jako opasne bolesti koja je zahvatila jedan organ vašeg tela i možete se sresti sa dve vrste lekara. Jedan će vam reći da to nije baš tako strašno. Jeste, bolesni ste; neće vam ponuditi konkretno rešenje za vašu bolest, ali će reći da je potpuno suludo da odstranjujete bolestan organ izsvog tela, jer, zaboga, to je vaš organ. I neko ko vam to preporučuje radi protiv vas. S druge strane, možete imati lekara koji će odgovorno i stručno postaviti dijagnozu i reći da je to teška bolest koja će, ukoliko se ne odstrani, istog momenta zahvatiti ceo vaš organizam. Taj lekar je vaš prijatelj. G17 plus vam kaže da postoje bolesni delovi naše privrede, da naravno bolesni delovi u našoj privredi moraju da budu trenutno odstranjeni da ne bi i dalje iscrpljivali ceo organizam naše privrede i čitavo naše društvo, i vanprivredu i privredu. G17 plus je spreman da kaže istinu, da kaže da ovaj zakon nudi dobro rešenje u toj oblasti, čak i onda kada je to nepopularno, kada je to bolno za one koji imaju ovakvu situaciju. Zbog toga G17 plus podržava zakon o stečajnom postupku, koji će omogućiti da se efikasno reše problemi onih preduzeća koja su nesolventna i ne mogu dalje da posluju, da se taj novac prelije u zdravu privredu i da na taj način svi zajedno možemo bolje da živimo.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, reklamiram član 99. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Četiri i po minuta uvažena koleginica je govorila o nečemu što apsolutno nije tema današnjeg zakona. S tim u vezi želim da kažem sledeće. Kada neko donosi političku odluku, on preuzima odgovornost za posledice koje ta odluka može da ima po građane države u kojoj se bavi politikom ili u kojoj sprovodi politiku. Istine radi, dužan sam da kažem nekoliko stvari. Opisivanje stanja na način kao što smo to čuli za trenutak može da se učini simpatičnim ili može da ostavi utisak da govornik odlično poznaje situaciju. Samo želim da podsetim, 1972. godine ondašnja država Srbija donela je odluku da se fondovi zemljoradničkog osiguranja spoje sa radničkim osiguranjem i to je bio jedini način da seljaci u Srbiji dobiju pravo na besplatan bolnički dan i besplatnu zdravstvenu zaštitu. Ukoliko bismo primenili princip koji se može nazvati stečajem, ostavili bismo jedan ogroman broj stanovnika naše zemlje, koji je dao najviše što je mogao u proteklih nekoliko decenija, bez prava na pravu i punu zdravstvenu zaštitu. Naravno da je to dodatno komplikovalo bonitet fonda radničkog osiguranja u Srbiji. Takođe, o tome će biti reči povodom nekih drugih zakona, želim da kažem - tvrditi sa ove govornice da se nije ulagalo u energetski sistem ili da nije vršena njegova reparacija je neodgovorno. Podsećam vas da je elektroenergetski sistem ove zemlje bio laboratorija za ispitivanje bombi sa grafitnim i drugim vlaknima, da je faktička šteta tokom NATO agresije samo u elektroenergetskom sistemu veća nego pet budžeta Republike Srbije; da je ova zemlja smogla snage, bez donacija i kredita, da energetski sistem, njegovu tehničku kondiciju podigne na nivo da građani i privreda imaju kakav-takav nivo energetskog obezbeđenja. To sve govori zašto stečaj nije moguće primeniti u svim oblastima života. Ne kažem da je uvažena koleginica o ovome govorila zlonamerno, ali želim da suprotstavim nekoliko stvari ovome što je ovde rečeno. SPS će najverovatnije glasati za zakon o stečaju. To je nesporno, to razumemo kao ekonomsku i svaku drugu potrebu, ali sam bio dužan da u ime svih onih koji o ovome razmišljaju na način kao što sam ja ovde izložio kažem ovih nekoliko rečenica.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Branimir Trajković, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković. Molim sve narodne poslanike, isti član 99. se odnosi na sve, i onaj ko se javi po Poslovniku bi morao da se drži teme, same povrede Poslovnika, a ne da je koristi za repliku. Izvolite, gospodine Trajkoviću.
Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, gospođo Simović, pokušaću najkraće moguće da vam obrazložim zašto DSS podržava ovaj zakon i zašto vi svi treba da glasate za ovaj zakon. Cilj ovog zakona je da obezbedi efikasno, jednostavno i potpuno fleksibilno upravljanje stečajnim postupkom sa precizno određenim rokovima. Pravna reforma koja je u toku i koju je ova vlada svojim dolaskom otpočela zahtevala je i donošenje savremenog stečajnog zakona. Ovo što smo do sada imali, Zakon o preduzećima iz 1988. godine, kao i njegove izmene i dopune iz 1996. godine, pokazalo se kao neefikasno i zastarelo. Efikasni stečajni sistem zasnovan na modernim međunarodnim standardima potreban je i kao deo tržišne ekonomije. On obezbeđuje sigurnost poverioca, posustalog preduzeća i brže vraćanje u normalne tokove privrede. U Srbiji stečajni postupak traje u proseku blizu sedam godina. Ovaj podatak ukazuje da smo na dnu svetske liste, a ujedno govori i o investicionoj klimi u našoj zemlji. Kako iza sebe imamo dugu tradiciju finansijskog javašluka, tržište teško može da funkcioniše. Zato se postavlja pitanje - šta donosi novi zakon o stečaju? Odgovor bi mogao da se svede na kratke reči - odgovorno, pregledno i efikasno. Zakon predviđa i dve mogućnosti za rešavanje situacije u posrnulom preduzeću. Prva je reorganizacija - kada je oporavak moguć, i druga je bankrot - kada je firma prezadužena i kada je procesrada nemoguće nastaviti. Za pokretanje stečajnog postupka propisana su četiri uslova, a mogu da ga iniciraju poverioci, dužnici ali i javno pravobranilaštvo. U ovom zakonu precizirana su dva ključna sudska organa: stečajno veće i stečajni sudija. U ovom zakonu ojačana je i uloga stečajnih upravnika, data su im veća ovlašćenja i slobode u radu. Da bi mogli da se bave svojim poslom moraće da imaju posebnu licencu. Licencu izdaje agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Uslov za licencu je najmanje visoka stručna sprema, možda i status preduzetnika, ali uglavnom sa imovinom kojom bi odgovarali za eventualni propust u svom radu, kao i položen stručni ispit za dobijanje licence. Danas, na primer, imamo stečajnog upravnika u Kruševcu koji se ovim poslom bavi u šest ili sedam preduzeća, a glavni mu je zadatak da rasprodaje društvenu imovinu, uglavnom radi namirivanja ličnih i potreba pojedinih poverilaca. Verujem da takvih primera ima u mnogim gradovima Srbije. Kod većih državnih preduzeća ulogu stečajnog upravnika preuzeće specijalizovana institucija. Pored stečajnog upravnika, stečajnog sudije i stečajnog veća, u ovom zakonu je uvedena i jedna nova institucija, a to je odbor poverilaca. Odbor poverilaca može bitno da utiče na donošenje odluke da li će se ići na reorganizaciju preduzeća u stečaju ili će proglasiti bankrot. Uz niz mera kojima se štiti stečajna masa preduzeća utvrđuju se i precizni rokovi za sve učesnike u postupku. U Vladi Srbije smatraju da se na ovaj način brže rešava pitanje nesolventnosti preduzeća i hiljada malih firmi koje su dugo u agoniji i koje stečajni upravnici pljačkaju već godinama. Reorganizacija, kao moguća alternativa bankrotu, jeste pretpostavljeni prioritet i omogućava široki spektar mogućnosti dogovora dužnika i poverioca, od zatvaranja neprofitabilnih delova preduzeća, promene delatnosti, odlaganja otplate dugova, konverzije i oprosta dugova, pa do uzimanja novih kredita i novih investicija. Dogovorom se dolazi do plana reorganizacije koji ima snagu izvršne isprave i smatra se novim ugovorom za izmirenje potraživanja. Ukoliko dužnik ne poštuje plan, sud može da izda nalog o nastavku postupka bankrotstva. Moja lična dilema uz ovaj zakon ostaje kako u praksi sprovoditi ovakvu pravnu regulativu ako su nam trgovinski sudovi takvi kakvi jesu. Verovatno će i tu nešto morati da se menja. DSS će glasati za ovaj zakon, što predlažem i svim poslanicima Republičke skupštine, iz ma koje poslaničke grupe bili. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, niti je stečaj nešto što smo mi izmislili, niti je zakon o stečaju nešto što se tek dolaskom ove vlasti primenjuje u privredi Srbije. Stečaj postoji svugde u svetu i desetine hiljada preduzeća odlaze u stečaj i formiraju se desetine hiljada drugih preduzeća. Stečaj ima dva pravca, dve mogućnosti. Jedna je ozdravljenje preduzeća; ukoliko to nije moguće, stečaj se sprovodi do kraja i sledi likvidacija tog preduzeća, svuda osim kod nas. Mi smo bili u stanju da likvidiramo one kojima preduzeća duguju, govorim o periodu od 2000. godine naovamo, četiri banke kojima su sva preduzeća u Srbiji dugovala su likvidirane i tako su dužnici oslobođeni dugova, da bi ih prodali. Naravno, "Sartid" je, kao jedan od najvećih dužnika, posle toga prodat u bescenje i pri tom je oštećena jedna od stranih banaka, a oni koji su učestvovali u prodaji "Sartida" uzeli su debele provizije. Uostalom, to će pravosudni organi vrlo brzo morati da stave na dnevni red i da raščiste. Šta se dešava sa Robnim kućama "Beograd"? Tri-četiri godine je već to preduzeće u stečaju, bukvalno su mu zatvoreni svi ventili, radnici ne ulaze u preduzeće. Sad preduzeće izlazi iz stečaja. Zašto? Da bi se prodalo, jer se radi o ogromnom kapitalu koji imaju u osnovnim sredstvima. Visina dugova Robnih kuća "Beograd" je bila tolika da su mogli onim hotelom na Zlatiboru i možda još nekim objektom koji imaju da podmire dugovanja i da robne kuće nastave da rade. Zašto robne kuće ne rade? Zbog toga što smo tržište morali da prodamo raznim mega marketima, "Merkatorima" itd. I u ovom segmentu se govori o kriminalu i o mafiji. Stečajna mafija, privredna mafija, energetska mafija; mafija nema ime, sve što joj se primakne da može da pokupi, ona pokupi. A da se stečaj fingira još od 90-tih godina naovamo, tipičan primer vam je Brodogradilište "Beograd". Brodogradilište "Beograd" je 1992. godine bilo jedno od najjačih preduzeća te vrste u Evropi, imalo je nekih 16 projekata za izgradnju rečno-morskih, morskih jahti i osam projekata za manje brodove. Radili su danonoćno u tri smene. S obzirom da treba pet-šest meseci da bi se brod izgradio i predao vlasniku, nestalo im je malo sredstava za obrtni kapital. Kako je mafija ušla u Brodogradilište "Beograd", Brodogradilišta "Beograd" danas nema. Vuk Hamović preko svoje "trans banke", onaj isti Vuk koji je struju krao iz Srbije i prodavao i naplaćivao debelo struju u Srbiji kada je ulazio... Anketni odbor je došao dokle je došao i mnoge su stvari otkrivene. Taj isti Vuk Hamović preko svoje "tras banke" da kredit Brodogradilištu "Beograd", ali s obzirom da je već počela inflacija, on veže svoj kapital za akcije. Normalno, vrednost kapitala vezana je za deviznu klauzulu. Pre inflacijeVuk Hamović je imao 2,6% akcija u Brodogradilištu "Beograd", a kada je inflacija prošla vrši se procena i kredita i kapitala Brodogradilišta "Beograd". Procenu vrši preduzeće "Deloitte and Touche", a direktor agencije koji potpisuje sve to je Aleksandar Vlahović; izlazi vrednost kapitala Vuka Hamovića 92-93%, nemojte me držati za procenat, vrlo malo se može razlikovati, za procenat ili dva. Brodogradilište "Beograd" koje je imalo samo mostnu dizalicu, koja je u ono vreme koštala 500 miliona maraka, prodaje tu dizalicu za nekih pedesetak miliona maraka. U brodogradilište se uvodi stečaj i stečajni upravnik je, zamislite, Janjušević. Toliko o tome da li su u vreme vladavine Slobodana Miloševića stečajevi ovako ili onako rađeni, toliko o tome ko je sve rovario po preduzećima za vreme vladavine Slobodana Miloševića. Mnogo ste isti, samo se sada promenila priča. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Stevović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, htela bih da vas podsetim da je ovaj zakon pre gotovo godinu dana uradilo Ministarstvo za privredu i privatizaciju. Već tada smo prepoznali interes da zakon o stečaju bude što pre donet, jer smo prepoznali probleme sa kojima se suočava privreda u Republici Srbiji. Struktura privrednih subjekata i tada je, kao i sada, bila veoma nepovoljna. U ovoj strukturi se nalazio veliki broj privrednih subjekata koji su poslovali sa gubicima i nisu bili, naravno, u stanju da izmiruju svoje dospele obaveze. Stepen pravne sigurnosti je bio neprihvatljivo nizak. Poštovanje ugovornih obaveza nije bilo pravilo već, nažalost, izuzetak. Odstupalo se od principa da ugovor predstavlja zakon za privredne subjekte i samim tim je dolazilo do situacije da je na privrednoj sceni Srbije vladao potpuni haos. Funkcionisanje pravnog sistema nije davalo i ne daje još uvek odgovarajuće rezultate u ovoj oblasti. Bankarske garancije su preskupe, a hipoteka još uvek neadekvatna. Sporovi pred trgovinskim sudovima neopravdano dugo traju, u vezi sa ispunjenjem ugovora, i nisu pouzdani instrument naplate dospelih potraživanja. Sve to su bili razlozi zbog kojih je bilo neophodno doneti ovaj zakon o stečaju. Kao što znate, on se pred poslanicima ovog parlamenta našao još u prethodnom sazivu. Zbog toga je svima nama nejasno zbog čega je tada poslanička grupa DSS-a glasala za skidanje ovog zakona sa dnevnog reda, ukoliko danas svi mi zajedno konstatujemo da je strašno važno i neophodno zakon usvojiti i uspostaviti određeni režim sigurnosti funkcionisanja pravnog sistema. Isto tako, nije nam jasno zbog čega i ostale poslaničke grupe tada nisu podržale ovaj zakon, jer danas niko nema ozbiljnu kritiku u odnosu na njega. Naknadna pamet koju danas svi konstatujemo i kojoj smo svedoci je nešto što nas je ipak previše koštalo. Koštalo nas je više od godinu dana izgubljenog vremena; više od godinu dana je nesređena privredna situacija koja je umnogome usporila i proces privatizacije, ali i dolazak stranih investitora i nastavak ozbiljne transformacije privrednog sistema u Srbiji. Zakon o stečaju, sa svojim dosadašnjim rešenjima, nije bitno doprinosio neophodnoj selekciji i promeni strukture privrednih subjekata. Predlog zakona koji je danas pred poslanicima parlamenta predstavlja značajan napredak. U osnovnim odredbama, na dosta dobar način, određeni su pojam i ciljevi stečaja, utvrđena su dva osnovna oblika, a to su bankrot i reorganizacija. To su rešenja koja već po samom svom konceptu stavljaju u izgled veći stepen efikasnosti u vođenju stečajnog postupka. Predlog unosi značajne novine u pogledu organa stečajnog postupka. Skupština poverilaca i odbor poverilaca postaju obavezni organi stečajnog postupka, sa značajnim i dosta jasno opredeljenim ovlašćenjima. Posmatrano sa aspekta međusobnih odnosa privrednih subjekata, dakle, sa aspekta dužničko-poverilačkih odnosa, stečaj se sprovodi u interesu poverilaca. Budite ljubazni, pa upozorite poslanike da poštuju dok drugi poslanici govore za govornicom. (Predsednik: Samo nastavite, gospođo Stojačić, već sam opomenuo, niste obratili pažnju.) Zato je opravdano da oni imaju stalne organe koji učestvuju u svim oblicima odlučivanja u toku čitavog stečajnog postupka. Sasvim je izvesno da uspešnost stečajnog postupka u velikoj meri zavisi od načina rada stečajnog upravnika. Nije prenaglašeno ako se kaže da je stečajni upravnik sa svojim ovlašćenjima u dosadašnjem postupku stečaja bio odlučujući činilac u ukupnom vođenju stečajnog postupka. Predlog ovog zakona opravdano ne ide na redukciju ovlašćenja stečajnog upravnika, već na promenu njegovog odnosa prema drugim organima u stečajnom postupku, uz određivanje uslova ko i pod kojim uslovima može biti imenovan za stečajnog upravnika. Smisao uvođenja licence za obavljanje poslova stečajnog upravnika je garancija njegovih moralnih, stručnih i drugih kvaliteta. U tom smislu, u prilog tome ide i odredba da ukoliko se stečajnom upravniku oduzme licenca, nova mu se ne može izdati u roku od pet godina. Obaveza posedovanja i mogućnost gubljenja licence usmereni su na povećanje odgovornosti. Sve ovo treba da doprinese uspešnijem i efikasnijem vođenju postupka. Na kraju, još jednom podvlačim činjenicu da smatramo da je ovaj zakon strašno važan. Poslanička grupa DS-a će glasati za njega. Isto tako, ukazujem i na činjenicu, koja je po meni nedopustiva, da ministar pravde, iako je to zaista uradio na kvalitetan način, obrazlaže ovaj zakon, jer mislimo da je nepostojanje ministra za privredu nešto što je u trenutkukoji danas živi i proživljava zemlja Srbija zaista nedopustivo. Hvala lepo.
Reč ima ministar, pa potom gospodin Anđelković, pa gospodin Nikolić. Izvolite.
Ne znam zašto se ovde javlja problem da se prozivam za jednu stvar koja je meni nejasna. Stoji činjenica da je izmenama Zakona o ministarstvima ovaj zakon dat u resor Ministarstva za privredu i privatizaciju, ali ako se radi o zakonu koji primenjuju tzv. trgovinski sudovi, a koji su pod jurisdikcijom ovog ministarstva, da je neke sreće, ovo je trebalo da bude kod ovog ministarstva. Znači, zašto se stalno insistira da ministar pravde brani ovaj zakon. Mislim da nema razloga, jer, kažem, kada bi se gledalo striktno ko šta radi, trebalo bi to i da ostane u Ministarstvu pravde, jer trgovinski sudovi rade po ovom zakonu. Takođe, jedna neistina koja se stalno iznosi i prebacuje ovoj vladi, a to je - imali smo zakon, godinu dana nije usvajan i sada smo izgubili godinu dana. Moram da kažem, gledao sam prethodni, njihov nacrt; sproveli smo valjane konsultacije, bili su i trgovinski sudovi, i oni su imali svoje konsultacije; konstatovali smo da je bilo pedesetak stvari zbog kojih zakon ne bi bio primenljiv da je u tom obliku usvojen. Iz tih razloga su te izmene i izvršene validno i dodata je još jedna glava, naročito sa inostranim elementom, jer se ovde stalno pričalo da bi trebalo da se obezbede poverioci, pre svega inostrani investitori, ali glave nije bilo. E, ta glava je dodata, i to je to što su tražili inostrani poverioci ako želimo da oni ulažu u ovu zemlju. Još jedna stvar koja se ovde stalno provlači jeste - zašto se ovaj zakon, eto, donosi, a nema pratećih zakona. Za razliku od prethodne vlade, ova vlada je uradila nacrt zakona o parničnom postupku i nacrt zakona o izvršnom postupku. Problem je u vremenu, da oni uđu u skupštinsku proceduru, ali će ući na jesen. Inače, oba prateća zakona su urađena i mi imamo kompletnu normativu vezanu za ovu oblast. Prema tome, nije bilo odlaganja zbog toga što se nekom, eto, prohtelo da odloži. Naprotiv, da je taj zakon bio usvojen on bi bio neprimenljiv, po konstatacijama najboljih sudija trgovinskih sudova. Hvala.
Hvala ministru Stojkoviću. Reč ima gospodin Anđelković, po Poslovniku, pa replika, gospodin Nikolić.
Samo da ispravimo netačnosti. Tačno je da mi nismo podržali zakon u novembru mesecu prošle godine. Ali, postoji nekoliko osnovnih razloga za to. Prvi je razlog to što se ne samo kod ovog zakona nego kod desetine drugih zakona koji su tada predloženi pojavila namera da se izbegne jedna neminovnost, a to je raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora. Nije bila stvarna ideja i namera da se usvoje zakoni koji su bili na dnevnom redu. Druga stvar, naravno ni tada ne bismo glasali, čak i da nije došlo do toga, za taj zakon, zbog toga što bi bilo suludo da ta vlada koja je potpuno izgubila kredibilitet bude u poziciji da bira stečajne upravnike poput Janjuševića, jer mi onda ne bismo imali, u pravom smislu te reči, sprovođenje ovog zakona. Treće je, o tome je ministar govorio, da u ovom predlogu zakona ima suštinskih promena, koje faktički menjaju koncepciju predloga koji je postojao.
Hvala. Poslanik Nikolić, replika.
Ne znam zašto je uz kritike sadašnjoj vlasti upala i kritika Srpskoj radikalnoj stranci za to što ovaj zakon nije donet novembra prošle godine. Ali, ta naknadna pamet o kojoj govorite mogla bi da se primeni i na vas. Skoro tri godine ste vladali bez ovog zakona. Sve one greške koje ste naveli, koje su upropastile privredu, desile su se za vreme dok ste mogli da donesete ovaj zakon. Vama tada nije odgovaralo da ovaj zakon bude donet. Odgovarala vam je onakva situacija u privredi. Mogao bih da vas pitam - zašto su uništene srpske banke, pre svega. Zašto one nisu po drugom postupku prešle u neki drugi vid vlasništva? Što su otišle pre poravnanja dugova sa Pariskim i Londonskim klubom? Pa, onda bih mogao i svašta da vas pitam - koliko ste zastarelih ugovora priznali, iako na to niste imali pravo? Pa - koliko je stečajeva izvršeno da bi firme bile potpuno opljačkane? A, zaista nije u redu da se pozivate na predlog zakona koji ste dostavili u novembru prošle godine. To je bilo hvatanje za slamku, Vlada pada a podnosi sistemski zakon. I, sada kažemo - mi smo bili dobra vlada, dve i po godine nismo znali šta treba da radimo, sada znamo, pustite nas sada da radimo, sad ćemo dobro da radimo. Niste znali dobro da radite. Ne znaju ni ovi novi dobro da rade - to je očigledno. I to će vrlo brzo da se pokaže. Zato, kao što smo bili u situaciji prošle godine da se znalo da će biti vanrednih parlamentarnih izbora, evo i sada smo u toj istoj situaciji. Možda to neko od nas vidi pre drugih, možda će drugi da vide za 15 ili 20 dana, možda za mesec, ali Srbija će imati vanredne parlamentarne izbore. Vanredne parlamentarne izbore! Meni je sasvim svejedno kako izgleda sastavljena Vlada koja sprovodi isti zakon. Baš me briga koje su stranke u Vladi koja sada sprovodi zakon pisan prošle godine, za vreme druge vlasti, koja je katastrofalno poražena na izborima. To vi treba da shvatite. Nisu dovoljne šminke predloga, nacrta zakona koji je pisala Demokratska stranka. Potrebni su potpuno novi zakoni, potpuno novi odnos prema našoj privredi. I, kada vas prozivaju da menjate ministra privrede, recite slobodno da ni prethodnog ministra nikada fabrička kapija nije udarila po leđima kada je izlazio s posla, nikada, i da nikada nije video kako izgleda fabrika. Jeste, u ovim trange-frange firmama, u kojima se procenjuje kapital i ocenjuje gde šta može da se ukrade, tu jeste. I gde šta može jeftino da se kupi i kome može da omogući da jeftino kupi - to jeste. A, proizvodnju, ono što je rak-rana već tri godine, niko od prethodne vlasti, niti od sadašnje ne ume da organizuje, i nikada nije organizovao ni na mikro planu, a kamo li na makroekonomskom planu. Vi ste to uništili 6. oktobra i nadalje, kada ste slomili kičmu srpske privrede, kada ste ljude izbacivali iz preduzeća samo zato što su pripadali.... (Predsednik - vreme) SPS-u, a onda ste gledali po kompjuterskim izvodima da li nekog člana imate u toj fabrici i taj je preuzimao fabriku. Zato mi nećemo imati proizvodnju, a onda možete da pričate šta god hoćete i o troškovima života, o inflaciji, o standardu. Sve dok nema proizvodnje u Srbiji, a svakog dana je sve manje, uprkos izmenjenim pokazateljima na osnovu kojih to prikazujete, sve dok nema proizvodnje i sve dok se budžet puni iz potrošnje, i sve dok se zadužujemo da popunimo budžet, pošto ne možemo ni iz potrošnje da ga popunimo, od srpske privrede nema ništa. E, nađite mi državu, ima ih u okruženju, koja može da živi bez privrede. Srbija ne može bez proizvodnje da živi... (Predsednik: Četiri minuta i 18 sekundi.) ...Nastavite vi i dalje da pričate o tome kako imate dobre zakone. Dok ne pustite fabrike u pogon ne pojavljujte nam se ovde za govornicom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vlahović, replika. Dozvolite mi da vodim sednicu po Poslovniku. Replika je na izlaganje šefa poslaničke grupe SRS-a, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, simpatično je uporno, višegodišnje pokušavanje poslaničke grupe, koja je devedesetih godina delila vlast i koja je odgovorna za sve "uspehe", drugim rečima za sve neuspehe koji su ostvareni devedesetih godina, za propadanje i ruiniranje srpske ekonomije, uništavanje životnog standarda građana; meni je lično simpatično upinjanje da se kaže da je kičma srpske privrede slomljena 5. oktobra. Ne, gospodo, kičma srpske privrede je slomljena devedesetih godina, kada ste na jedan potpuno neodgovoran način vodili ekonomsku politiku u ovoj zemlji i kada je kao posledica slamanja kičme srpske privrede milion ljudi radilo na radnim mestima, a nisu primali plate, nisu im uplaćivani doprinosi za penzijsko i zdravstveno osiguranje, i kada je jedan veliki broj radnika, izgubivši svoja radna mesta, našao svoje novo zaposlenje na crnom tržištu, po buvljim pijacama - to su rezultati vaše ekonomske politike. To građani Srbije vrlo dobro znaju i nisu naseli na prevare koje se svakodnevno šalju u populističkom maniru, što smo mogli da vidimo i na prethodnim izborima, na kojima je pobedio kandidat Demokratske stranke gospodin Boris Tadić. Nikada poslanici DS-a, niti Vlada u kojoj je bila Demokratska stranka, nisu predlagali zakonska rešenja da bi produžili vek svojoj vladi. I nije tačno da je zakon o stečaju ušao u parlament Srbije u novembru, nego je ušao u junu. Imali ste dovoljno vremena da proučite taj predlog. I, nije tačno da smo ovim i drugim zakonskim projektima pokušali da produžimo vreme trajanja prethodnoj vladi. Nikada se nismo demagoški odnosili prema zakonodavnom radu ovog tela, pa nećemo ni danas. Danas je pitanje šta bi bilo sa sudbinom ove vlade da Demokratska stranka kaže - ne, glasaćemo protiv ovog zakona. Mi to nećemo reći zato što nam sitni politički ciljevi, sitni politički interesi nisu uopšte vredni u odnosu na interes zemlje da što pre dobije jedan dobar procesni zakon koji će regulisati ovu materiju i omogućiti jednom velikom delu srpske privrede da ponovno oživi. Nije tačno da je došlo do velikih promena u odnosu na prethodno ponuđeni zakonski projekat. Naprotiv, ugrađeno je šest amandmana poslanika iz prethodnog saziva, plus četiri nova amandmana koja u formalnom smislu regulišu položaj stečajnog upravnika i ubačeno je poglavlje sa elementom inostranosti. Mogli ste da čujete iz obrazloženja narodnog poslanika Demokratske stranke zašto to poglavlje u prethodnom predlogu uopšte nije bilo tretirano... (Predsednik: Četrdeset pet sekundi, gospodine Vlahoviću.) ... Zbog različitog pristupa, s jedne strane, završavam, a sa druge strane Evropske unije u ovom delu koji, uzgred da kažem, još uvek nije u potpunosti usaglašen. Prema tome, demagogija, politički populizam nikada nije bio niti će biti nešto po čemu će se Demokratska stranka prepoznati. Demokratska stranka želi dobro ovoj zemlji i glasaće za ovaj zakon uprkos činjenici da u slučaju da Demokratska stranka ne glasa, pitanje je kakva bi sudbina ovog zakona bila. Glasaćemo zato što je ovo dobro za našu zemlju i za naše ljude.
Po Poslovniku, gospodin Nikolić. Molim vas, zbog toga što, pored sve dobronamernosti, govornici uporno zloupotrebljavaju, posle prvog, drugog i trećeg upozorenja, zbilja ću biti prinuđen da na tri i po minuta posle prvih upozorenja isključim mikrofon.
To je povreda člana 100. Ovde nije poštovano dostojanstvo Narodne skupštine. Prvo, ako je u junu taj predlog zakona predat, zašto Vlada nije tražila vanredno zasedanje, ako je bilo hitno da taj zakon bude donet. Tada ne odlučuje predsednik Skupštine šta će biti na dnevnom redu, nego odlučuje Vlada zahtevom za vanredno zasedanje. Vaš je bio predsednik Skupštine i da vam je bilo stalo da taj zakon bude donet, bio bi donet. Drugo, čime je naročito povređeno dostojanstvo Narodne skupštine? Nije mene pobedio kandidat Demokratske stranke. Ja sam njega pobedio u prvom krugu. Mene je NATO kandidat pobedio u drugom krugu. Kad god hoćete, vi iz Demokratske stranke, hajdemo na izbore jedan na jedan, kad god hoćete, za koje god hoćete izbore. Hajdemo jedan na jedan, da vidite koga građani vole. Što se populizma tiče, nisam ja u kampanji rekao da ću, ako pobedim, uvesti Srbiju u Evropu. To je rekao vaš kandidat, a prekjuče sam čuo od šefa njegovog izbornog štaba da će to biti 2011. godine. Toliko o populizmu, draga moja gospodo. Kada je Demokratska stranka čistila Kolesara, Janjuševića, očigledno je morao sa njima da ode i onaj ko im je omogućio da pljačkaju.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, materija stečaja do sada je bila uređena sa dva zakonska propisa, i to Zakonom o preduzećima iz 1988. godine i njegovim izmenama iz 1989. godine i Zakonom o prinudnom poravnanju, likvidaciji i stečaju. Ako bismo gledali pravnu regulativu, mogli bismo slobodno da kažemo i zaključimo da je pitanje stečaja i do sada bilo zakonom regulisano. Novi Predlog zakona o stečajnom postupku svakako donosi određene novine i o njemu treba i valja raspravljati. Međutim, želim da naglasim da je privredna reciklaža subjekata koji su posrnuli na adekvatan način bila regulisana po prethodnom Zakonu o prinudnom poravnanju i stečaju. Sada se uvodi bankrotstvo kao prvi oblik a drugi oblik je reorganizacija, odnosno oživljavanje privrednih subjekata. Ako govorimo o bankrotstvu, tu pre svega mislimo na zaštitu poverilaca, a ako govorimo o ovom drugom obliku reciklaže privrednih subjekata, u pitanju je zaštita poverilaca, ali i stečajnog dužnika, 50 prema 50, onako na ravnopravne delove. Posebno bih naglasio da se po odredbama ovog zakona o stečajnom postupku sada uvodi jedna novina u pogledu radnog odnosa. Otvaranjem stečajnog postupka nastaje jedna specifična situacija gde ne dolazi do automatskog prestanka radnog odnosa lica koja su zaposlena u privrednom subjektu, ali se otvara mogućnost da se tim licima da otkaz. Po prethodnom zakonu to je dolazilo po sistemu automatizma. Naime, otvaranjem stečajnog postupka sva lica su bila van radnog odnosa, odnosno njima je prestajao radni odnos. Iza toga sledila je njihova prijava na tržište rada, a zatim od strane stečajnog upravnika pozivanje i obavljanje određenih ad hok poslova. Ono što je bitno u celom ovom postupku jeste činjenica da je otvaranje stečajnog postupka, u stvari, jedna agonija za privredni subjekt, i ništa drugo. Sa ovim novim sistemom mi dolazimo do jedne apsurdne situacije, a to je da radnik ne dobija automatski prestanak radnog odnosa, već čeka ishod stečajnog postupka. Ovaj stečajni postupak, prema predviđanjima koja smo čuli od podnosioca predloga, može da traje godinu dana, ali u praksi će to sigurno biti i duže. Šta to znači? Radnici neće odlaziti na tržište rada i neće se voditi kao nezaposleni, ali nakon godinu dana može im se otkazati ugovor o radu. Ovim se želi samo prikriti nezaposlenost koja vlada u našoj državi. Naime, tek nakon godinu dana tj. perioda koji je protekao za vođenje stečajnog postupka dolazi do evidentiranja tih lica kao nezaposlenih. Smatramo da je ovo na neki način slična formulacija kao što je bila i prethodna, ali u ovom periodu radnik dangubi, ne snalazi se i ne nalazi neko drugo rešenje. Prema tome, sa aspekta radnika i sa socijalnog aspekta, ovakvo rešenje može da bude mač sa dve oštrice. Kada govorimo o odgovornosti stečajnog upravnika, čuli smo od poslanika (i sa njima se apsolutno slažem) da pitanje odgovornosti stečajnog upravnika nije na adekvatan način regulisano. Naime, nije predviđeno čime on odgovara i kolika je imovina predviđena kao limit da neko može biti stečajni upravnik. Ja bih to posmatrao sa jednog drugog aspekta, naime, sa aspekta države. Postavlja se pitanje, ukoliko ovakvo zakonsko rešenje ostane, ko će biti pasivno legitimisan ukoliko je u stečajnom postupku došlo do štete. Garantujem i siguran sam u to da će pasivno legitimisano lice biti država, odnosno Republika Srbija. Naime, onome ko se u stečaju ogluši i koga stečaj pogodi, kome se šteta nanese, biće aktivno legitimisan da tuži državu u parničnom postupku i da mu država nadoknadi štetu. Smatram da ovo ne bismo smeli dozvoliti. Kada je u pitanju odgovornost stečajnog upravnika, ukazao bih na činjenicu da ukoliko je u pitanju preduzeće sa većinskim društvenim ili državnim kapitalom, tada stečajni postupak sprovodi specijalizovana institucija osnovana posebnim propisom. To je predviđeno u zakonskom tekstu. Međutim, iza toga se krije činjenica da je to Agencija za privatizaciju. Smatram da je u našim okvirima Agencija za privatizaciju zaista pod znakom pitanja. Davati vođenje stečajnog postupka u nadležnost agenciji čiji je rad do sada ocenjen kao negativan je apsurdno. Ne smemo dozvoliti da velika preduzeća sa većinskim državnim i društvenim kapitalom budu pod ingerencijom Agencije za privatizaciju. Mislim da u tom kontekstu treba postaviti pitanje - ako u ovim slučajevima Agencija za privatizaciju sprovodi stečajni postupak, čime odgovara i kome odgovara Agencija za privatizaciju, da li je to stečajni upravnik, stečajni sudija ili stečajno veće. O tome nema govora u ovom predlogu. Kada govorimo o Agenciji za privatizaciju i njenoj odgovornosti, moramo da kažemo da tu nije regulisano pitanje da li postoji subjektivna odgovornost lica koja su dobila licencu u okviru Agencije za preduzeća ili je to odgovornost po sistemu objektivne odgovornosti Agencije. Sve ove činjenice moraju biti zakonom regulisane, jer će u praksi uvek biti tako kako nam jeste, naime ova pitanja će se non-stop ponavljati. Što se tiče stečajnih upravnika, ja bih kazao još dve ili tri rečenice. Ne vidim iz ovog predloga da je određena rang lista tih upravnika i kako se oni biraju od strane nadležnih organa. Naime, predviđeno je kakve uslove moraju da ispunjavaju stečajni upravnici i šta sve moraju da urade da bi dobili licencu, ali nije predviđena lista kriterijuma kako će oni biti birani od strane trgovinskih sudova. Smatram da se ovo mora na neki način uraditi da bismo sprečili one prijateljske, kumovske veze, koje smo imali do sada u postavljanju stečajnih upravnika. Kada govorimo o stečaju, moramo reći da u pogledu stečajne mase postoji jedan problem. Tamo je rečeno da je stečajna masa sva imovina koju privredni subjekt ima u zemlji ali i u inostranstvu. Mi smo svedoci da jemnogim našim firmama bila blokirana imovina u inostranstvu. Šta ako se to ponovo dogodi i ko će onda biti odgovoran za takav propust? Naime, u tim slučajevima moramo razlikovati dve stvari. Prva stvar je da preduzeće može imati imovinu u inostranstvu, ali stečajni poverioci ne mogu da se naplate i druga mogućnost je da se blokira imovina u inostranstvu bez nekih naglašavanja kakva su prava stečajnih poverilaca. Mislim da ovo zakonskim propisom treba odrediti i ovu materiju kanalisati. Na kraju bih nešto rekao o kaznenim odredbama. Naime, tu se u članu 182. predviđa krivično delo - nesavestan rad u stečajnom postupku. Bitna obeležja ovog krivičnog dela su, između ostalog, da odgovorno lice u stečajnom postupku može imati neke određene propuste, nesavestan rad, pa se tu predviđa direktan umišljaj kao oblik odgovornosti, predviđa se eventualni umišljaj, svesni nehat, ali i nesvesni nehat. Ne mogu da se složim i u ime SRS ističem da ovaj propust treba na vreme otkloniti. Naime, ako smo propisali da su lica koja mogu sprovoditi ovaj postupak kvalifikovana, da su položila ispite, da imaju licencu, da u svom radnom stažu imaju tri godine, ne mogu da vidim kako takvo lice može biti odgovorno nesvesnim nehatom. Dakle, može se raditi možda o svesnom nehatu, ali o nesvesnom nehatu nikako. Iz tih razloga, predlažem da se uvaže amandmani koje je na ovaj zakon podnela SRS.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, iz dosadašnjih diskusija poslanika očigledno je da su sve političke stranke koje imaju predstavnike u ovom parlamentu saglasne oko jednog zaključka, a to je da je stanje u srpskoj privredi loše ili, bolje rečeno, izuzetno loše, drugim rečima katastrofalno. O tome su ocene pojedinih političkih stranaka različite, a o zaslugama pojedinih stranaka, ja bih to vrlo kratko rekao, zasluge imaju sve one vlade, odnosno sve one političke stranke koje su do februara ove godine unatrag tri, pet, osam, deset ili petnaest godina imale vlast. Za stanje u privredi nikakvih negativnih zasluga nema aktuelna Republička vlada na čelu sa gospodinom Vojislavom Koštunicom. Međutim, očigledno je da se predlogom ovog zakona i predlogom drugih zakona iz domena finansija ili poreskih zakona aktuelna Vlada stara da to stanje u privredi stavi na zdrave osnove, odnosno omogući tržišnu utakmicu privrednih subjekata. Ovaj i ovakav zakon o stečajnom postupku, bez obzira od koga sačinjen i u ovom trenutku je nepotrebno i iluzorno o tome diskutovati, u skladu je sa nekim evropskim, svetskim principima, dakle, principima Evropske zajednice i principima udruživanja Evrope. To su oni principi koji važe otprilike u većini zemalja Evrope i oni principi, instituti i zakonska rešenja koja teže ujedinjavanju ovom prostoru Evrope gde je i Srbija, a pitanje je vremena kada će Srbija ući u Evropsku uniju. Ovakvim postupanjem, ovakvim Predlogom zakona o stečajnom postupku je taj put skraćen. Međutim, usvajanjem samo ovog zakona neće biti rešena sva pitanja i svi problemi srpske privrede. Bilo bi iluzorno i neozbiljno očekivati značajne pomake ili pomake na neke kratke staze, osim što će prestati da važi dosadašnji zakon o stečajnom postupku, koji je stvarao izuzetno velike probleme i u praksi omogućavao prelivanje društvenog ili državnog kapitala, kako god rekli, u privatne džepove; omogućavao je radni stečaj ili stečajni postupak koji se odvijao godinama, gde je supstanca privrednih subjekata preduzeća godinama uporno i sistematski isisavana. Došlo je do toga da je značajan broj preduzeća, mislim na uspešna preduzeća, koja bi nakon stečaja ili reorganizacije mogla da funkcionišu, menjao vlasnike na volšeban način; svedoci smo raznih afera. Do toga je doveo upravo ovakav dosadašnji, loš zakon koji, moram priznati, ni akteri, ni privredni i pravni subjekti nisu poštovali. Stoga će ovakav savremeni zakon o stečaju omogućiti da stečaj traje što kraće, jer to je jedno vanredno stanjeu kome se nalazi privredni subjekt. U slučaju da nije moguće oživljavanje proizvodnje tog privrednog subjekta, odnosno njegova reorganizacija, dolazi do bankrotstva i likvidacije tog preduzeća. Ovakav zakon će stvoriti delom uslove za tržišnu utakmicu, kao što sam rekao, i omogućiće priliv ne samo inostranog kapitala, a kada pomenem inostrani kapital mislim na kapital stranih država, odnosno pravnih subjekata, pa i naših građana, bilo onih na privremenom radu u inostranstvu, bilo kao žitelja drugih država. Znači, preko ovakvog zakona o stečaju gde je u značajnoj meri zaštićen poverilac - odnosno lice koje ulaže ili koje namerava da uloži novac, odnosno kapital u značajnoj meri ima zaštitu svog novca, odnosno kapitala - pospešiće se ulaganje kapitala i omogućiti tržišna utakmica privrednih subjekata. Kao što rekoh, neumesno je očekivati da će zakon o stečaju u kratkom roku proizvesti značajne pozitivne posledice, ali će u sklopu sa ostalim zakonima, pomenuo sam zakone iz domena finansija, kao i iz domena ostalih privrednih okolnosti, dovesti do nekog poboljšanja privrednog stanja, odnosno oživljavanja privrednog razvoja u Srbiji. Neko je malopre pomenuo da bez jakih privrednih preduzeća, bez jake privrede, bilo da je to poljoprivreda, precizna mehanika ili kompjuterska tehnologija, nije moguća ni stabilna i demokratska država. U potpunosti se slažem sa tim i podvlačim na kraju da je upravo predlaganje ovakvih zakona od strane aktuelne Republičke vlade ono što će omogućiti da Srbija nešto brže, odnosno najbrže što je moguće u ovom trenutku, krene ka evropskim ujedinjavanjima i ka oživljavanju privredne situacije u Srbiji. Stoga, aktuelnoj Republičkoj vladi treba pružiti podršku, bez mnogo demagogije, bez parola, bez lažnih dilema, jer, kao što rekoh, time završavam, stanje je izuzetno loše, a jedino ove mere koje Vlada predlaže mogu dovesti do poboljšanja. Zato ovaj zakon i sledeće zakone, a naročito zakon o licenciranju stečajnih upravnika, treba bez dileme usvojiti.
Ministar ima reč.
Evidentirao sam nekoliko stvari za koje mislim da je potrebno da dam objašnjenje. Ovde su se čule različite primedbe. Jedna je da možda ovaj zakon i nije loš, drugi kažu da zbog postojećih zakona naša privreda tone, a treći su iznosili mišljenje da ako se ovaj zakon usvoji, biće još milion nezaposlenih. Hteo sam tu da ukažem na jednu bitnu stvar. Ovde je data mogućnost da se izvrši oživljavanje preduzeća, što znači da jedan deo radnika ne bi otišao na ulicu. U onoj situaciji gde eventualno treba da se provede stečaj, odnosno bankrot, u najvećem broju slučajeva država je poverilac i ona će biti dužna da obezbedi određeni socijalni program i rešenja za te velike firme. U toj situaciji mislim da neće doći do tolikog povećanja radnika bez posla. Takođe je ukazano da je jedan od predviđenihnačina prodaje imovine takozvana slobodna pogodba. Isticalo se da to može ponovo da dovede do korupcije i rasprodaje preduzeća. Želeo bih da ukažem na činjenicu da je to samo jedan od načina, odnosno mogućnosti prodaje imovine, i to po pravilu kada se ne ostvare ona prethodna tri. Ono što sprečava tu mogućnost prodaje budzašto po sistemu slobodne pogodbe je potreba da se obezbedi saglasnost odbora poverilaca. Znači, onaj ko ima potraživanje i te kako vodi računa da ne dođe do takve situacije. Takođe, više poslanika je isticalo da ovaj zakon sam za sebe nije dovoljan i da bi trebalo napraviti milje. Ja sam već u prethodnom javljanju ukazao - zaista je urađen zakon o parničnom postupku koji treba da ubrza i pojednostavi postupak i zakon o izvršnom postupku koji treba da omogući bržu i sigurniju naplatu potraživanja koja imaju poverioci. Normalno, uz određenu zaštitu dužnika. U tom smislu mislim da je milje kompletno zaokružen. Na kraju bih samo hteo da ukažem da je ovde bilo jedno čisto pravno pitanje. Šta znači ovo pitanje otkaza po automatizmu koje je predviđao raniji zakon? Mislim da ovo što sada imamo jeste jedan korak napred. Nema automatizma, nisu radnici na ulici, a ako se polazi od toga da kod određenog broja privrednih subjekata treba izvršiti reorganizaciju, dobar broj radnika ostaje na poslu i zaista radi. Nije tačno da ne radi ništa. Naprotiv, radi, i ako se program provede, a rokovi su kratki, baš se o tome vodilo računa, u toj situaciji primiće se i drugi, eventualno, da rade i da ta firma počne da radi kako treba. Iz tih razloga mislim da ovaj prigovor nije bio najtačniji.
Zahvaljujem se ministru. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. (Vjerica Radeta, sa mesta: Pet minuta je do dva i nemamo kvorum. Pauza.) Sedam minuta. SRS inače ima još deset minuta, tako da mislim da možemo da saslušamo narodnog poslanika Petra Jojića. (Dragoljub Stamenković, sa mesta: Kvorum.) Da li imaš neki predlog? Izvolite, ako imate predlog, a ako ne, narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Po Poslovniku predlažem da prethodno utvrdite kvorum, pa ako ima kvoruma da nastavite, a ako nema kvoruma, već je vreme tu.
Narodni poslanik Petar Jojić je tražio da utvrdimo kvorum. Predlažem da nastavimo u 15,00 sati.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa prvom tačkom dnevnog reda - Predlogom zakona o stečajnom postupku. Po službenoj evidenciji u sali je prisutno 95 poslanika. Molim da pre početka rada utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje poslaničke kartice. Zahvaljujem. Primenom elektronskog sistema konstatujemo da je u sali prisutno 89 poslanika. Na početku, na osnovu člana 24. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je došlo do promene u poslaničkoj grupi DS. Za predsednika poslaničke grupe određen je Bojan Pajtić, narodni poslanik. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Željko Ivanji.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo bih ukazao na neke nelogičnosti i protivrečnosti koje se odnose na Predlog zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika i na primedbe o zakonu o stečajnom postupku. Naime, u članu 3. Predloga zakona o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika u stavu 1. tačka 4) predlaže se da agencija obavlja sledeće poslove ... (Predsednik: To je sledeća tačka, nisu spojene.) Znam. One su izuzetno u skladu, a u protivrečnosti sa Predlogom zakona o stečajnom postupku. U članu 3. Predloga se govori o tome koje poslove obavlja agencija; ti se poslovi ponavljaju u Predlogu zakona o stečajnom postupku. Gledano u sadržaju predloga i to u članu 3, šta radi agencija, kaže - vrši nadzor nad radom i prati razvoj profesije stečajnog upravnika. U članu 12. zakona o stečajnom postupku govori se o tome šta radi stečajni sudija i koja su njegova ovlašćenja. Stečajni sudija, između ostalog, u stavu 1. tačka 7), obavlja poslove vršenja nadzora nad radom stečajnog upravnika. Dakle, nije logično da organ uprave preuzima pravosudnu funkciju. To je moja primedba i mislim da ovo ovde ne bi trebalo da stoji, što se tiče agencije za licenciranje stečajnih upravnika, jer, kao što sam rekao, u članu 12. predlaže se da te poslove vrši stečajni sudija, što je sasvim prirodno i normalno. Što se tiče člana 3. zakona o stečajnom postupku, procesne prirode je sledeća primedba. Primedba na ovaj član se odnosi na predlog koji nam normira da ako je postupak pokrenut na predlog poverioca koji u sudskom ili poreskom izvršnom postupku nije mogao namiriti svoje potraživanje, prethodni stečajni postupak se neće sprovesti, niti će se dokazivati da je stečajni dužnik prezadužen, već će se odmah pokrenuti stečajni postupak. Mišljenja sam da dok se ne iscrpe sve mogućnosti da se u redovnom postupku, i to u izvršnom, sprovede izvršenje, ne bi trebalo pokretati stečajni postupak, zbog toga što stečajni postupak dosta košta i državu, i dužnike i poverioce. Dakle, treba iscrpiti sve mogućnosti, pa tek onda na kraju, kao nužno zlo, neka to bude pokretanje stečajnog postupka. Što se tiče primedbi na član 6, treba brisati iz ovog predloga reči - ili pretežno. Radi se o slučajevima na koje se zakon ne primenjuje; između ostalog ovim predlogom zakona se predviđa - isključivo ili pretežno. SRS smatra da treba da stoji - isključivo finansiranje, a ni u kom slučaju - ili pretežno. Ovo "pretežno" vodi ka odugovlačenju postupka, necelishodnosti i neefikasnosti. Ako bi ostao ovaj predlog "ili pretežno", onda bi se dogodilo u praksi da neki subjekti ne bi bili obuhvaćeni ovim zakonom. Što se tiče procesnih primedbi na član 14. koji predviđa da agencija treba da vrši nadzor nad stečajnim upravnikom, to je u koliziji sa članom 12. tačka 7) Predloga zakona o stečajnom postupku, jer je tu predviđeno da nadzor nad radom stečajnih upravnika vrši stečajni sudija. Ni u kom slučaju ne može neko iz uprave da vrši kontrolu rada suda. Tu se prepliću dve stvari. Dakle, kolizija je između člana 6. i člana 12. predloženog teksta zakona. Što ste tiče primedbi na član 21, neprihvatljivo je da ministar određuje merila za nagradu stečajnih upravnika; postoji dosta merila na osnovu kojih bi trebalo odrediti visinu nagrade stečajnog upravnika. Nije to slučajno, jer u praksi se dešavalo da su stečajni upravnici nanosili velike štete preduzećima nad kojima je sprovođen stečaj. Što se tiče člana 22, dame i gospodo narodni poslanici, nije jasno šta znači - prvo poverilačko ročište. Pre svega, potrebno je utvrditi na ročištu za ispitivanje potraživanja poverilaca njihovo pravo, pa tek onda formirati organe i izabrati skupštinu. U članu 35. ovog predloga tačke 3) i 4) treba spojiti. Ne treba da stoji ovako kako je u ovom predlogu, iz razloga što se na ovaj način opet štiti neko ko ne bi smeo da ima prioritet u odnosu na poverioce. Ovde imate da red naplate potraživanja, znači, opet ide u korist države, a ne da poverilac i država imaju jednak položaj i jednak tretman. Do sada smo imali dužnički lobi koji je bio zaštićen pre donošenja novog Zakona o izvršnom postupku, ali ovim ćemo opet uvesti jednu nepravdu, protivno Ustavu, i svi subjekti neće biti u istoj ravni, neće imati jednaka prava. U svakom slučaju država će imati prioritet za naplatu svojih potraživanja, ali mislim da ove tačke 3) i 4) treba spojiti i na taj način bi se neke stvari popravile u ovom članu. U članu 88. stav 3. predlaže se da stečajni upravnik treba da podnese sudu i odboru poverilaca početni stečajni bilans sa izveštajem. Međutim, on to ne može, jer još ne postoji ni stečajni upravnik niti odbor poverilaca. Prethodno pitanje nije rešeno i on ne može biti ovde na ovom mestu, jer mu nije mesto, jer kao takav on još uvek i ne postoji. Što se tiče člana 95, ovaj član treba brisati. Zašto? Rok mora biti prekluzivan. Ni u kom slučaju rokove ne treba produžavati ako hoćemo da postupak bude efikasan i da bude skraćen. Zato smatram da rok u zakonu mora biti prekluzivan i nikome ne treba dozvoliti da odugovlači u vođenju stečajnog postupka. Što se tiče člana 111, posle pokretanja stečajnog postupka prestaju funkcije svih organa stečajnog dužnika, kao što su direktor, upravni odbor, skupština, nadzorni odbor itd. Samo stečajni upravnik u toj fazi preuzima ulogu svih organa stečajnog dužnika, što se odnosi na član 129. ovog zakona, jer svi ti organi prestaju i samo ostaje tada stečajni upravnik. Dame i gospodo, to bi bilo što se tiče procesnih nedostataka u predlogu i jednog i drugog zakona. Mislim da bi ove primedbe koje sam izneo valjalo uneti, znači treba menjati, brisati; na taj način poboljšaće se tekst zakona, jer u praksi će biti u koliziji jedan sa drugim. Prvo, zakon o agenciji za licenciranje stečajnih upravnika sa zakonom o stečajnom postupku, a isto tako pojedine odredbe i pojedini članovi biće međusobno u suprotnosti i tako ih u praksi nadležni organi neće moći ni primeniti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji. Odustaje. Reč ima narodni poslanik Zoran Mićović. Nije prisutan. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe SPS kažem još nekoliko reči o ovom zakonu. Nesporno je da je potreban zakon o stečajnom postupku, jer veliki broj preduzeća u Srbiji je u stanju stečaja i nesporno je da se moraju preduzeti određene mere da se to pitanje reši. Generalno gledano, sada, leta 2004. godine, može se slobodno reći da je cela privreda Srbije u stečaju i da će primena ovog zakona izazvati različite, ali po našem mišljenju, mimo onoga što je predvideo zakonodavac, negativne efekte, jer ako se zakon bude dosledno primenio odjedanput će se veliki broj ljudi naći u potpuno novoj situaciji i biće još nezaposlenih, pored onih milion i nešto nezaposlenih. Srbija će biti u jednom stanju stečaja i nezaposlenosti. Pominjem ovo pitanje stečaja iz prostog razloga što mislim da je predlagač bio u situaciji, neću reći da je bio obavezan, ali bi bilo dobro da smo dobili, ako je ikako moguće, i te numeričke podatke vezane za trenutno stanje privrede Srbije, zato što je sama kategorija stečaja proteklih godina bila zloupotrebljena. I, u slučaju pojedinih velikih preduzeća, i to naravno onih koja imaju značajnu imovinu i atraktivne lokacije, a pre svega u Beogradu, stečaj je bio korišćen da se na jedan posredan način, na mala vrata, tiho izvrši privatizacija, suštinski pljačka tih preduzeća. Naime, nije nepoznato, a podaci objavljeni u javnosti u protekle dve - tri godine pokazuju jasno da je stečaj "Sartida", "Ineksa", "Centrotekstila", Robnih kuća "Beograd", "Ateksa" i "Beka", a pomenuo sam samo šest velikih firmi, bio jedan način da se preuzme vlast u tim preduzećima, a onda izvrši njihova privatizacija i suštinski značajan deo društvenog bogatstva ode u privatne džepove. Ako je "Beko" u vreme kada je uveden stečaj imao ukupnu imovinu u vrednosti od 42 miliona evra, dok su potraživanja bila svega 6 miliona evra. Dug je bio 14,2% ukupne imovine. Prema podacima koji su izneti u javnosti, nije računato 15 miliona evra imovine u Hrvatskoj koja će biti predmet međudržavnog sporazuma i verovatno će biti nadoknađeno, ili nepokretna imovina, takođe u Hrvatskoj. Prilično se brzo, ad hok pristupilo stečaju ovog preduzeća, ogroman broj radnika je praktično ostao bez posla i svega onoga što znači radni status, a uvedena je prinudna uprava, odnosno stečaj; mada, po tvrdnji različitih ljudi, čak i tadašnje vlasti, samo prodaja dve robne kuće u centru grada je bila dovoljna da se ovo preduzeće izvuče iz stečaja. Slična situacija je bila, opet kažem prema navodima štampe, i u vezi sa stečajem "Sartida", gde je to preduzeće putem stečaja prodato za smešnu i malu sumu u odnosu na procenjenu imovinu. Prodato je za 23 miliona dolara, a ukupne obaveze koje su bile vezane za to preduzeće su praktično predate državi, pa će država, samim tim i građani, plaćati ono što je učinjeno u ovim firmama. Bilo bi dobro da smo bili u situaciji da dobijemo od Privrednog suda u Beogradu i spisak ljudi koji su bili stečajni upravnici. Ne ovi koji su bili u jednom ili dva preduzeća, nego ima ljudi koji su bili stečajni upravnici u 6, 7, 8 preduzeća. Mislim da bi spisak tih imena bolje nego bilo šta pokazao šta je bila suština privatizacije na način na koji je sprovođena. Naime, jedan zakon, koji očigledno pati od svojih nedostataka, perfidnim putem je iskorišćen da pojedinci steknu enormno bogatstvo i da se izvrši preprodaja tih preduzeća. Kada bi se pogledao spisak tih upravnika koji su bili u po pet, šest ili sedam preduzeća, onda bi se videlo štošta. Prema saznanjima koja imam mogu da kažem da niko od ljudi koji su radili u Vladi Republike Srbije do 2000. godine, savetnika, da ne pominjem, ne daj bože, ministara i sl., nije bio ni stečajni upravnik ni slično. To se ne bi moglo reći za prethodnu vladu, gde smo imali jedan eklatantan primer da je čovek koji je bio savetnik predsednika Vlade za pitanja bezbednosti bio i stečajni upravnik Brodogradilišta "Beograd", a da ne pričamo o sukobu interesa i slično. Žao mi je što nemamo te spiskove, ali kada bismo mogli da ih pogledamo verovatno bismo došli do vrlo jasnih podataka da su razlozi odlaganja donošenja nekih zakona, pomenuću Zakon o sukobu interesa ili ovaj o stečajnom postupku, vrlo prosti. Trebalo je završiti posao tj. ta preduzeća obezvrediti i onda ih prodati za male pare, jer posle toga će pravno sve biti čisto, imovina prešla u privatne džepove i onda su posledice apsolutno loše. Mi ne kažemo da je ovaj zakon koji se nalazi pred Skupštinom Republike Srbije idealan. Smatramo da ima razloga i osnova da se pojedine odredbe ovog zakona menjaju i da se one amandmanski mogu poboljšati. Bilo bi dobro da čujemo od strane predlagača zašto neki amandmani SPS-a, a podneli smo 18 amandmana, nisu prihvaćeni. Pomogli bi i nama i javnosti da neke amandmane objasnimo, odnosno da kažemo zašto nisu bili predmet ovog prihvatanja. Pomenuću samo neke od njih. Naime, u članu 6. zakona o stečajnom postupku se navodi prema kome se ne sprovodi stečajni postupak. Navodi se državna zajednica Srbija i Crna Gora, jedinice teritorijalne autonomije i lokalne samouprave itd. Mi smo tu predložili jedan naizgled prost amandman. Predložili smo da postoji obavezna garancija budžeta osnivača po isteku rokova koji su utvrđeni u ovom zakonu. Zašto ovo kažem? Postoji hipotetička situacija da lokalna samouprava bude u poslovnom odnosu sa nekim privrednim subjektom, da postoje obaveze prema tom privrednom subjektu i da taj subjekat može biti predmet stečaja a da lokalna samouprava nije u situaciji da prispele obaveze izvrši i da to preduzeće praktično dođe u stečaj. Ovo govorim sa stanovišta stvarnog događanja, jer se to već dešava. Sticajem okolnosti imam jedno pismo iz Vladimiraca, gde će zbog nekih prethodnih obaveza i odluke Opštinskog suda lokalna samouprava biti u situaciji da izgubi tj. fali joj tri miliona dinara u budžetu. Znači, neke poslovne obaveze se moraju izvršiti a to može imati negativan efekat. Govorim o nečemu što je već predmet prakse. Ili, zašto je potrebno vezivati status stečajnog upravnika za status privatnog preduzetnika? Smatramo da uslovi za imenovanje stečajnog upravnika ne bi trebalo da budu kumulativni, a to je navedeno u članu 14. ovog zakona. Bilo bi dobro da nam predlagač objasni šta je sve potrebno da neko bude stečajni upravnik. Da li se računa i potreba da bude privatni preduzetnik, ili je to nešto što nakon sticanja licence za obavljanje poslova stečajnog upravnika treba obaviti. Znači, mi predlažemo i neko skraćenje rokova za izradu plana toka stečaja za mala i srednja preduzeća, imajući u vidu činjenicu da se stečaj sprovodi uglavnom nad malim i srednjim preduzećima. Kada je reč o amandmanu kojim se reguliše pitanje redosleda namirenja stečajnih poverilaca, mi smo predložili da se u drugi isplatni red uključe sve neisplaćene neto zarade zaposlenih u iznosu minimalnih zarada, odnosno svi neisplaćeni doprinosi. Predlagač je predložio samo u roku od dve godine. Znači, nažalost, biće ljudi koji godinama nisu u situaciji da dobiju lični dohodak i uplaćen doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje, neće moći da regulišu ovo pitanje, pa se postavlja pitanje - zašto samo dve godine. Tu ima još amandmana ali pomenuću samo još jedan. On je vezan za član 111. koji reguliše postupak prodaje. Smatramo da jednostavno treba neposrednu pogodbu isključiti iz postupka prodaje zato što je ovaj način prodaje prethodnih godina apsolutno zloupotrebljavan. Naime, na konkurse i tendere se nisu javljali poslovni subjekti i onda je u neposrednoj pogodbi vrednost preduzeća toliko obezvređivana da se praktičnomoglo naplatiti samo malo. Interes u celoj priči imao je samo onaj ko se neposredno dogovarao sa ljudima koji su vodili stečajni postupak, a to je po pravilu bio onaj koji je postajao vlasnik ogromnog bogatstva za male pare. U svakom slučaju, dobro je da se zakon o stečajnom postupku donosi. Bilo bi dobro da i mi kao predlagači nekoliko amandmana, a čini mi se i javnost Srbije, čujemo odgovore predlagača - Vlade Republike Srbije u odnosu na naše amandmane. Hvala.
Hvala. Da li još neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. ... Izvinite, za reč se javio ministar Zoran Stojković.
Poštovani poslanici, daću podatke koji su traženi. Vodi se oko 800 stečajeva; imate u sto najvećih oko tridesetak stečajnih upravnika. Znači, ima tri do četiri, i slažem se da to jeste veliki problem. Vezivanje za Zakon opreduzetnicima je u stvari zbog mogućnosti naplate štete koju bi prouzrokovao. Kod ostalih slučajeva, npr. društva sa ograničenom odgovornošću, samo bi dotle odgovarao, a ovde može sve. Može i na drugi način da se vrši obezbeđenje - osiguranjem itd, ali ovo je jedna od sigurnijih metoda. Nismo vezivali za dalje redove, kako vi objašnjavate, da bi se dobio jedan čistiji model. Ovako bi se moglo otići u beskonačnost. Znači, ne tvrdimo da praksa vremenom neće pokazati da treba još nešto doterati, ali ovo je po našem mišljenju jedan veliki iskorak da se postigne eliminacija baš onog što ste vi naveli, da ne dolazimo više u takve situacije da se rasprodaje imovina budzašto. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 14. Predloga zakona jer se u samom članu 14. reguliše kako neko može da bude stečajni upravnik. U stavu 1. se kaže - za stečajnog upravnika može biti imenovano lice koje je dobilo licencu za obavljanje poslova stečajnog upravnika, koje ima status privatnog preduzetnika i koje ima tri godine radnog iskustva. Svojim amandmanom sam tražio da se taj član 14. promeni i da glasi: "Za stečajnog upravnika može se imenovati lice koje ima visoku stručnu spremu, poseduje odgovarajuće radno iskustvo na poslovima rukovođenja privrednim subjektima i koje je upisano u registar sudskih veštaka". Predlagač, odnosno Vlada, odbija moj amandman sa obrazloženjem da nije potrebna ovako rigorozna licenca za stečajne upravnike i da je sasvim dovoljno to što će samom licencom biti regulisana provera njegovog stručnog zvanja. Znači da stečajni upravnik u jednom preduzeću može da bude lice koje nikada nije vodilo ni jedan jedini privredni subjekat. Dovoljno će mu biti da prilikom polaganja stručnog ispita zna šta je to aktiva u računovodstvu, šta je pasiva, kolika je knjigovodstvena vrednost preduzeća, da proceni tržišnu vrednost preduzeća; to je po nekim standardima sasvim dovoljno za stečajnog upravnika. Međutim, sada se postavlja pitanje - ovo možda i jeste dovoljno za preduzeće koje će da završi u bankrotstvu, ali šta ako predmet stečaja treba da bude preduzeće koje će nastaviti da živi i da radi. Hoće li jedan takav stečajni upravnik moći da prihvati odgovornost da vodi jedan privredni subjekat, u ovom slučaju predmet stečaja, i to uspešno, jer je imao jedan jedini dan da rukovodi nekom firmom, da određuje sudbinu ljudi, odnosno radnika i članova njihovih porodica ili se predlagač ovim zakonom već ograničio da će većina preduzeća koja će biti u stečaju završiti u bankrotstvu? Da li je to radno iskustvo od tri godine koje predviđa zakonodavac dovoljno, da li je stručna sprema dovoljna, da li je radio sličan posao - to nigde u zakonu nije regulisano, već se ostavlja nekakvoj agenciji da ona nekim podzakonskim aktima to reguliše. Ako se računa da će većina preduzeća, pa čak i onih privatizovanih, da završi u stečaju, mislim da ova materija, u svakom slučaju, mora biti regulisana i samim zakonom.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 14. i ona tri člana prelaznih i završnih odredaba zakona o stečajnom postupku, kao i druga tačka dnevnog reda, a to je zakon o licenciranju stečajnih upravnika, jednostavno skidaju masku i pokazuju šta je naša stvarnost i šta možemo da očekujemo. U članu 14. govori se, ako zanemarimo ove nepreciznosti, da licencu može da dobije lice koje ima visoku stručnu spremu i koje je položilo stručni ispit za dobijanje licence, dobija dva puta licencu. Valjda ko je položio ispit da obavlja poslove stečajnog upravnika... ali nema veze. Pretposlednji stav tog člana kaže: "U postupku sprovođenja stečaja nad pravnim licem koje je u većinskoj državnoj, odnosno društvenoj svojini za stečajnog upravnika stečajno veće će imenovati specijalizovanu instituciju osnovanu posebnim propisom, koja mora imati zaposlena lica koja imaju licencu iz stava 1. ovog člana." Razlozi za donošenje ovog zakona su upravo društvena i državna preduzeća. Nama ovaj predlog zakona ne daje rešenje ko će to da radi, da li će to biti agencija za stečaj, da li će to biti Agencija za privatizaciju, kako će da se zove ta agencija. U prelaznim i završnim odredbama, uz sve nepreciznosti, čl. 185, 186, 187. i 188, ako sud nije doneo odluku o unovčenju imovine, postojeći stečajni postupci nastaviće se po odredbama ovog novog zakona. Ako je doneta odluka o unovčenju pa unovčenje nije izvršeno u roku od šest meseci, stečajni postupak će se okončati po odredbama ovog zakona, ali pogledajte u stavu 3. šta se kaže - ostali stečajni postupci pokrenuti do dana stupanja na snagu ovog zakona, nastaviće se po odredbama zakona po kome su započeti. Kome će to biti jasno? Znači, sve odredbe ovog zakona i onog koji sledi, a koje se tiču stečajnog upravnika, tog tzv. licenciranog stečajnog upravnika, tiču se privatnih preduzeća, a ne društvenih preduzeća. Čemu onda galama kako ćete da rešite problem stečaja i ove tihe privatizacije u postupku stečaja, da li je to reorganizacija ili nešto drugo. Na kraju kažite da dugo traju stečajni postupci. Kada to budu radili licencirani stečajni upravnici oni će voditi stečaj nad privatnim preduzećima. Danas nije problem kod privatnih preduzeća. Imate dobrovoljni stečaj, imate taj nastupajući stečaj, imate izvršni postupak, imate šestu kategoriju kada dođe poverilac i sam naplati. Vi ne dajete rešenje za ono što je najvažnije, a to je društveno preduzeće. Čuli ste malopre podatak za 800 najvećih društvenih preduzeća. Tu pričate o posledicama starog zakona, a ja vam govorim da i ovaj zakon neće otkloniti te posledice. U "Jugoeksportu" stečajni upravnik je Aleksandar Pavlović, majka savetnik, sestra Jasmina takođe, dva ujaka su tamo, a on čovek vlasnik jedne firme, nešto sa CD radio, 15 hiljada metara kvadratnih poslovnog prostora. I, naravno, to mu je omogućio predsednik Trgovinskog suda Kljajević. To je onaj što peva pesmu ako, pa nam stalno šalje pismo. Slična je situacija i u drugim trgovinskim sudovima. Kažete da dugo traje stečajni postupak. Dugo traje, jer taj stečajni postupak ne vodi ni stečajni sudija, ni stečajno veće, ni stečajni upravnik, nego oni koji drže realno vlast. Oni preko stečajnog upravnika i stečajnog sudije razvlače tu imovinu. Dakle, vi ste to prihvatili i želite taj tihi bezbolni oblik privatizacije. Radni stečaj ste pretvorili u reorganizaciju, a to se tiče, pre svega, društvenih preduzeća. Vi nemate rešenje za društvena preduzeća, nego gledate na koji bezbolniji način da se unište. Kada biste prihvatili ovaj amandman, onda ne bi postojali ti imaginarni licencirani stečajni upravnici, već lica koja znaju taj posao da rade. Uostalom, Dinkić je bio veštak, Batić ga obrisao kasnije zbog sukoba interesa, ali videćete koliko odredbi postoji da vi pravite nešto što je nepotrebno. I ne zaboravite samo jednu stvar, po vašem konceptu zakona stečajni upravnik je predstavnik poverilaca, a ne predstavnik države, predstavnik zakona, nego predstavnik poverilaca koji će najbolje da zaštiti interese poverilaca. Kada to prevedete u društveni sektor i društvena preduzeća videćete da to nije primenjivo.
Reč ima narodni poslanik Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih samo kratko da se nadovežem na diskusiju o problemu na koji je ukazao kolega Krasić. U načelnoj diskusiji sam naveo činjenicu da u nacrtu ovog teksta piše da će u postupku sprovođenja stečaja nad pravnim licem koje je u većinskoj državnoj ili društvenoj svojini za stečajnog upravnika stečajno veće imenovati specijalizovanu instituciju osnovanu posebnim propisom. U obrazloženju koje daje predlagač kaže se – za većinska društvena i državna preduzeća ulogu stečajnog upravnika vrši Agencija za privatizaciju. Ovaj tekst i ovo obrazloženje daju jednu kontradikciju. Kolega Krasić i ja zajednički pitamo predlagača šta je od ovoga istina, da li će Agencija za privatizaciju zaista sprovoditi postupak stečaja u ulozi stečajnog upravnika ili će to biti nešto van ovoga. Govorili ste o tome da je jedna grupacija prepisivala zakon od druge, a meni liči da je izmenjen osnovni tekst a obrazloženje ostalo isto.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanikGordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je član zakona koji propisuje uslove i razloge koji sprečavaju neko lice da bude izabrano za stečajnog upravnika. Vlada kao predlagač ovog zakona ne prihvata amandman SRS, a taj amandman glasi da se u članu 15. stavu 1. doda tačka 10) koja glasi: "izabrana, imenovana i postavljena lica u organima državne uprave, upravnim i sličnim organizacijama". To znači da ova lica ne mogu biti imenovana za stečajnog upravnika, a to bi značilo da Janjušević ne bi mogao da bude stečajni upravnik. Vlada to ne prihvata, verovatno se poziva na neke propise koji su u međuvremenu doneti, pretpostavljam da je to Zakon o zabrani sukoba interesa itd, ali takođe Vlada mora da zna da se kod nas vrlo brzo zaboravi šta stoji u jednom zakonu, vrlo brzo. Malopre sam vam pročitao imena navodeći primer da cela familija vodi stečajni postupak nad društvenim preduzećem. Tako će biti i sa licenciranim stečajnim upravnicima nad privatnim preduzećima, jer on ima status privatnog preduzetnika, on angažuje svoju rodbinu, to mu je najjeftinije, najjeftinije troškove može da ostvari, a veću zaradu da napravi. Mislim da bi bilo dobro da ova tačka bude u ovom članu za svaki slučaj, ako ni zbog čega drugog onda zbog predlagača zakona, da ne promakne kod Kljajevića ili sličnim Kljajeviću. Smejte se vi, ali može da se desi da promakne, pa da visoki državni funkcioner, izabran, imenovan ili postavljen, lično, preko svastike ili nekog drugog bude uključen u rasturanje nekog privatnog preduzeća ili da bude uključen u neku agenciju koja će da sprovodi stečaj nad društvenim preduzećima. Za sada je to 800, budite sigurni, biće mnogo više i onda da se ne iznenadimo ovde kako je neko kao stečajni upravnik obezvredio i iskazao nižu vrednost imovine i na taj način omogućio da se potpuno legalno u stečajnom postupku izvrši tiha privatizacija. Podsetiću vas na onu odredbu vašeg zakona koja kaže - otvaranjem stečajnog postupka ne prestaje radni odnos po sili zakona zaposlenima, nego stečajni upravnik odlučuje koga će da ostavi na tom poslu. Ako uzmete u obzir te norme, drčnost i pronicljivost i mogućnost da na mala vrata uđe Janjušević i njemu slični, onda nemojte da se čudite da vas je neko prevario i da se pravite da ste naivni, da niste znali šta se dešava. Ovim amandmanom vam unapred govorimo šta može u praksi da se desi. Prihvatite amandman i otklonite ove probleme koji će sigurno da nastupe u postupcima stečaja, a pogotovu kada se radi o društvenim preduzećima. Kod privatnih preduzeća to neće biti problem, ali vi ovaj zakon ne donosite zbog privatnih preduzeća. Vama nisu balast privatna preduzeća, tu je čist račun. Vama su balast veliki giganti, velika preduzeća sa nekoliko hiljada zaposlenih. Šta tu može da se desi ako dođe Janjušević za stečajnog upravnika po vašem novom zakonu, razmislite.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a zatim narodni poslanik Veroljub Arsić.
Član 15. Predloga zakona o stečajnom postupku nabraja devet uslova kada neko ne može biti izabran za stečajnog upravnika. Amandman koji je koleginica Gordana Pop-Lazić podnela na ovaj član predviđa dodavanje još jedne tačke koja bi glasila - izabrana, imenovana i postavljena lica u organima državne uprave, upravnim i sličnim organizacijama ne mogu biti stečajni upravnici. Amandman je imao za cilj da spreči afere tipa Janjušević i Kolesar i da spreči zloupotrebe stečajnog postupka na nivou lokalnih samouprava. Neverovatno je zaista da Vlada nije prihvatila ovakav amandman koji vam ne dira u suštinu zakona, ali je zaista bio cilj da se ovaj zakonski tekst poboljša, krajnje dobronamerno. Zamislite sada šta Vlada kaže u svom obrazloženju, kaže da se amandman ne prihvata, s obzirom da je koncept predloga zakona upravo takav da promoviše profesiju stečajnog upravnika (zamislite, promoviše se jedna nova profesija), predviđajući veću ulogu, ali i veće obaveze i odgovornosti, te da onemogućava istovremeno bavljenje profesijom stečajnog upravnika kao sporednom delatnošću. Time se automatski isključuje mogućnost da lice koje je imenovano ili postavljeno u organima državne uprave, upravnim i sličnim organizacijama istovremeno obavlja i poslove stečajnog upravnika. Dakle, ovo što je Vlada dala kao obrazloženje zašto odbija ovaj amandman jednostavno ne odgovara tekstu člana 15. koji, recimo, u tački 6) kaže da stečajni upravnik ne može biti lice koje je poverilac stečajnog dužnika ili koje je zaposleno kod poverioca. Znači, Vlada je pokušala da ovim obrazloženjem obmane narodnog poslanika koji je podneo ovaj amandman i ostale narodne poslanike koji ozbiljno gledaju ovaj tekst zakona i ozbiljno pokušavaju da skrenu pažnju Vladi da ovaj tekst treba da se popravi. Neprihvatanje ovog amandmana samo učvršćuje naše mišljenje i našu bojazan da će donošenje ovog zakona proizvesti negativne posledice i da će u stvari uništiti i ono malo preostale privrede u Srbiji. Čini mi se da će nakon primene ovog zakona u Srbiji raditi samo jedna ili dve zanatske radnje, i to samo nakratko, koje proizvode lance i katance. Kada pozatvarate sve, ni te radnje neće imati šta da rade. Kako se zloupotrebljava privreda na lokalnom nivou, reći ću vam kroz primer "Goše" iz Smederevske Palanke, firme koja se uredno priprema za stečaj obezvređivanjem kapitala. Dva puta je odbijana privatizacija ovog preduzeća, a u međuvremenu vrši se kapom i šakom rasprodaja nepokretnosti, objekata, i to zato da bi se iz tih sredstava namirili samo neki radnici, bez ikakvih kriterijuma, osim kriterijuma da su po volji lokalnih moćnika iz DS-a. Grupa radnika iz "Goše" obratila se ministru Laloviću i kaže: "Molimo vas da nam u što kraćem roku date mišljenje na sledeća pitanja: koji je status radnika za čijim radom jeprestala potreba, tako da je više od 300 radnika tehnološki višak, a preduzeće nema sredstava za upućivanje na zavod za tržište rada, kao tehnološki višak ne može da ih uposli, ne može da ih vodi da rade kada u stvari ne rade, ne može da ih uputi na neplaćeno, jer zakon ne predviđa tu mogućnost, a iskoristili su i zakonsku mogućnost plaćenog odsustva od 45 dana u toku godine. Kako i na koji način odrediti zaradu i zaštititi mali broj radnika za čijim radom postoji potreba radi održavanja minimalnog procesa rada u cilju održavanja postojanja preduzeća i redovnog obavljanja poslova u kadrovskoj, pravnoj, obračunskoj, poreskoj i službi zakupa i računovodstva preduzeća? Da li možda izdavanjem rešenja na garantovanu gransku zaradu puta koeficijent, izdavanjem rešenja na fiksni iznos zarade ili nekim trećim rešenjem; da li je moguće da radnici koji rade poslove mimo svojih redovnih poslova po rešenju o rasporedu prime nadoknadu za svoj rad preko omladinske zadruge? U nadi da ćete nam u što kraćem roku odgovoriti, unapred zahvalni." Ovo pismo upućeno je ministru Laloviću 14. juna 2004. godine, a odgovor na pismo radnika "Goše" i ostalih čija likvidacija se lagano priprema upravo je sadržan u Predlogu zakona o stečajnom postupku. Hvala.
Gospodin Arsić, narodni poslanik, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ovaj amandman bi trebalo prihvatiti. U članu 15. stav 1. se dodaje samo jedna tačka 10) koja glasi da poslom stečajnog upravnika ne mogu da se bave izabrana, imenovana i postavljena lica u organima državne uprave, upravnim i sličnim organizacijama. Predlagač, odnosno Vlada je odbila ovaj amandman uz obrazloženje da je koncept Predloga zakona upravo takav da promoviše profesiju stečajnog upravnika. Nažalost, ove protekle tri i po godine došli smo do toga da stečajni upravnik treba da bude profesija, da bude preduzetnik, da to nekome bude osnovno zanimanje. Dotle je dovela petooktobarska revolucija, a u tački 10) slobodno možemo da napišemo u nastavku da se zabranjuje da stečajni upravnici budu Zoran Janjušević i Nemanja Kolesar, članovi Demokratske stranke - Boris Tadić, koji su i te kako učestvovali u pljački pojedinih preduzeća koja su bila u stečaju. Ne vidim razlog zašto jednu ovakvu odredbu, koju predviđa ovaj amandman, predlagač nije prihvatio, s obzirom da ne može da škodi. U svakom slučaju, to bi sprečilo eventualne zloupotrebe u nekom drugom postupku, kada sam zakon uđe u sprovođenje, jer to što je nekom profesija da bude stečajni upravnik ipak ga ne sprečava da se bavi nekom delatnošću u organima državne uprave.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Krasić, pa nakon toga Vjerica Radeta.
Ovim amandmanom hteli smo da preciziramo neke stvari. U delokrugu poslova stečajnog upravnika, a to reguliše član 17. Predloga zakona, navedeno je da je "stečajni upravnik dužan naročito da", pa tačka 18) - "obavesti odgovarajuće registre o stečajnom postupku, ako je to predviđeno zakonom." Kada se donosi rešenje o otvaranju stečajnog postupka, onda je stečajni sudija, trgovinski sud dužan da obavesti nadležne registre. Postavljam pitanje šta će da bude ukoliko stečajni upravnik zaboravi ili ne ispuni tu svoju obavezu. Ovde se radi o nečemu što se naziva automatizam. Mada vi u krajnjoj konsekvenci niste razradili pitanje otvaranja stečajnog postupka, vi terminološki brkate, pa kažete pokretanje, sud pokreće. Ne, sud otvara stečajni postupak u jednom od kasnijih članova, ali nadam se da ste to nekako ispravili. Kada sud otvori stečajni postupak, on ima obavezu da obavesti sve nadležne registre o tome da je otvoren stečajni postupak i da na taj način blokira stečajnog dužnika u onoj meri koja je dovoljna da se sprovede stečajni postupak, da se utvrdi šta od te imovine postoji iz čega bi poverioci mogli da namire svoje potraživanje. Ako to prepustite stečajnom upravniku da od njega zavisi, bez obzira što ste vi u ovom članu naveli da je to njegova dužnost, ja postavljam pitanje šta će biti ukoliko stečajni upravnik ne ispuni svoju dužnost, ne obavesti nadležne registre. Jeste, on ne obavesti nadležne registre i dovoljno je tri dana da kasni sa obaveštavanjem, a onda u tom javnom registru mogu da se konstituišu neka založna prava ili nešto drugo u korist nekih novih poverilaca. Zato je potrebno da taj automatizam ostane kod suda, jer ako je sud danas doneo rešenje o otvaranju stečajnog postupka, on je danas odredio stečajnog upravnika. A stečajni upravnik dok uđe u posao, njemu je potrebno nekoliko dana. Kada trgovinski sud otvori stečajni postupak, on tog istog dana dostavlja nadležnim registrima i završava se posao. Mene prosto iznenađuje da niste prihvatili ovaj amandman koji je u kontekstu zakona. On ne remeti strukturu vašeg zakona, nego samo precizira nešto, upravo na način koji ste i vi želeli da postignete ovim zakonom. Mislim da niste dovoljno dobro obratili pažnju na ovaj amandman i moram da vam kažem da i kod nekih drugih obaveza stečajnog upravnika iz člana 17... Konkretno, rekli ste da je stečajni upravnik dužan da bez odlaganja obavesti o stečajnom postupku sve banke preko kojih stečajni dužnik posluje, radi sprečavanja prenosa sredstava i drugih transakcija stečajnog dužnika bez prethodnog odobrenja. Opet se javlja problem nekoliko dana. Taj stečajni dužnik nema sredstava na računima kod banaka. Zbog toga se i otvara stečajni postupak. To su neke stvari koje mora da radi sud, a ne stečajni upravnik. Stečajni upravnik praktično kreće nekoliko dana nakon toga. Moram da kažem da ste vrlo rastegljivo dali neka ovlašćenja stečajnom upravniku. Ja sam i na Odboru rekao da mi prosto nije jasno ovo osiguranje imovine u stečajnom postupku, jer nije razrađeno u ostalim odredbama, pa se ne zna da li će to biti trošak stečajnog postupka ili će uopšte biti trošak poslovanja ili šta, niste mu dali sudbinu. Mislim da nikakva smetnja nije postojala da ovaj amandman prihvatite, jer je u skladu sa onim što ste vi proklamovali kao da je intencija ovog zakona.
Narodni poslanik Vjerica Radeta.
U članu 17. Predloga zakona opisan je detaljno delokrug rada stečajnog upravnika. Poslanička grupa SRS misli da treba brisati tačku 18) i u tom smislu je koleginica Nataša Jovanović podnela ovaj amandman. U toj tački 18) kaže se - stečajni upravnik je dužan naročito da obavesti odgovarajuće registre o stečajnom postupku, ako je to predviđeno zakonom. Mislimo da ovo treba da se briše, zato što ove poslove može da obavlja samo stečajni sudija po službenoj dužnosti kao organ stečajnog postupka pri nadležnom sudu. Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da se amandman ne prihvata, imajući u vidu da je ovakvo ovlašćenje stečajnog upravnika kao još jedno u nizu operativnih odluka ustanovljeno u cilju rasterećenja stečajnog sudije. Iako stečajni sudija lično ne obaveštava odgovarajuće registre o pokrenutom stečajnom postupku, on kroz vršenje nadzora nad radom stečajnog upravnika i u ovom smislu garantuje sigurnost pravnog prometa. Ovom odredbom takođe se dodatno ojačava princip hitnosti u postupanju u stečajnom postupku. Možda je Vlada i imala ovu nameru koja stoji u obrazloženju, ali ovom odredbom to nije nigde utvrđeno. Nigde ne stoji na koji način, šta to garantuje ovo što kažem - ovom odredbom takođe se dodatno ojačava princip hitnosti u stečajnom postupku. Šta nam to garantuje, na koji način ćemo to da postignemo? Ako je problem hitnosti, zašto sud ne može da radi po hitnom postupku? Mi naravno nismo mislili da stečajne postupke treba da vode sudije poput Gorana Kljajevića. Mislimo da treba da se raščisti sa Goranom Kljajevićem i ostalim Kljajevićima u Srbiji, da poštene i časne sudije rade ovaj posao i da onda nemamo bojazni da će se ovi poslovi obavljati i po hitnom postupku i na način kako to zaista zakon predviđa. Gospodin ministar se ovde naljutio i rekao da ga poslanici prozivaju zašto on brani ovaj zakon, pa reče da ga brani, odnosno zastupa Vladu u ovom zakonu, upravo zbog trgovinskih sudova u ovom postupku. Suština je da vi, u stvari, istiskujete trgovinske sudove iz poslova stečaja. Razumem vaš strah od lošeg iskustva u poslednje tri - četiri godine, jer, zaista, da se stečaj u Beogradu prepusti Goranu Kljajeviću, sudiji koji je kao predsednik kriznog štaba upao u Trgovinski sud, koji je zajedno sa svojim bratom i sa Miletom Lukovićem napravio čudo u Trgovinskom sudu, odneo predmete u MUP na kontrolu, vratio ono što mu se vraćalo, ni dan-danas verovatno nema potpune dokumentacije o predmetima koji su bili u toku ili koji su bili završeni. Gospodine ministre, Goran Kljajević je problem koji ne treba da se rešava kroz zakon. Goran Kljajević je problem, zaista, Trgovinskog suda, srpskog pravosuđa i ja sam iznenađena da do sada nije raščišćeno sa Goranom Kljajevićem, s obzirom da ste svi znali, vi ste govorili sve ovo što ja pričam za Gorana Kljajevića, ali i dalje Goran Kljajević egzistira, dopisuje se sa Ministarstvom pravosuđa, što reče kolega Krasić, piše nam pesme, ali i dalje je u Trgovinskom sudu. Prema tome, gospodine ministre, rešite probleme sa takvim sudijama, a ostavite da trgovinski sudovi rade ono što treba da im bude nadležnost; jedino tako ćemo imati garanciju da će poslovi stečaja i registra biti vođeni na valjan način.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, poslanik Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 18. i to je principijelno pitanje. SRS je u principu protiv osnivanja agencije. Neko je izgleda pogrešno shvatio da će se osnivanjem agencija rešiti svi problemi u nekoj oblasti i zbog toga danas u Srbiji imamo ogroman broj agencija i predloge zakona o agencijama koje nas još čekaju. Mislim da je to specifičan vid birokratizacije društva i u ovoj zemlji u kojoj se sve zatvara jedino se otvaraju agencije i nevladine organizacije. Prema tome, finansiranje iz budžeta takvih agencija ili nevladinih organizacija je još jedno dodatno opterećenje, a sa druge strane, ne dobijamo ništa u nekom kvalitetu, jer uvek tu ide neka priča - sa osnivanjem agencija imaćemo neku koncentraciju znanja, pameti, odgovornosti i sve će krenuti nabolje. Ništa neće krenuti nabolje, jer ako nismo u stanju da rešimo problem nerada državnih organa, ako nismo u stanju da rešimo problem nekvalitetnog rada u trgovinskom sudu, onda isto to nećemo postići ni osnivanjem agencije. Šta je tu u suštini značajno? Očigledno je da agenciju kontroliše Ministarstvo. Ako agenciju kontroliše Ministarstvo, zbog čega ono ne može da radi to što treba ta agencija da radi. To je principijelno pitanje i želimo da ukažemo da u ovoj zemlji sve više ljudi hoće nešto da savetuju, popuju, rukovode, određuju, a malo hoće da rade. Gde god se pojavi agencija, smatramo da je to još jedan namet na budžet države, a kvalitetno se ništa ne dobija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Krasić.
Pored ovog principijelnog stava, da nešto blagonaklono ne gledamo na ove agencije koje se osnivaju za sve i svašta, moram da skrenem pažnju predlagaču zakona da je unošenjem pojma "agencija za licenciranje stečajnih upravnika" u ovaj zakon napravio jednu kardinalnu grešku. Ako vi to ostavite u članu 18. stav 8, moram da vas podsetim da ćemo imati situaciju da kada se sprovodi stečaj nad društvenim preduzećem, praktično, agencija kojoj nameravate da prenesete poslove stečajnog upravnika, treba da podnosi izveštaj, kao stečajni upravnik, agenciji za licenciranje stečajnih upravnika. To znači stav 8. člana 18. To je jedan verovatno nepromišljen potez, kad ste to ubacili u ovaj zakon. Drugo, što se tiče naziva ove agencije, kada bude na dnevnom redu ova druga tačka, da li to treba da se zove agencija za licenciranje stečajnih upravnika ili agencija za stečaj pravnih lica, možda to tamo da stavite, ali vam ukazujem na nešto što je praksa. Građanin koji je završio ekonomski fakultet, ima odgovarajući radni staž, državljanin je, ima prebivalište ovde, bez nekih velikih problema može da se upiše u imenik veštaka kod okružnog suda. Možda je potrebno još nešto dodatno, ali ne toliko kao što je potrebno za licenciranog stečajnog upravnika. Složićete se svi da ti veštaci ekonomske i finansijske struke veštače u sporovima pred trgovinskim sudom, gde su milionske svote u pitanju, da te svote prevazilaze nekoliko puta vrednost nekih preduzeća, a za tog veštaka se ne traži neki dodatni uslov, osim da je upisan u imenik veštaka kod okružnog suda. Ne ulazim u čitavu proceduru, preko ministarstva itd. Ovde se traži nešto posebno i izvlači nešto u neku agenciju. Stičem utisak da ste tu napravili veliku, verovatnu i mentalnu grešku, jer od diktature proletarijata napravićemo ne diktaturu jedne klase, nego diktaturu jedne kaste. Ta kasta stečajnih upravnika ima da zastupa interese poverilaca i ukoliko pogledate šta ste napisali u članu 2. i 3. Predloga zakona, videćete da je uvek moguće izazvati stečaj i eliminisati iz posla i iz privrede bilo koje privatno preduzeće. Dovoljno je da se izazove dugovanje jednog pravnog lica. Namerno ne citiram ono što ste rekli u članu 2, pogotovo stav 2. i 3. Stav 2. kaže - smatra se da je stečajni dužnik nesposoban za plaćanje (nešto što je normalno i do sada bilo, ne ulazim u rok) ako ne može odgovoriti svojim obavezama u roku od 45 dana od dana dospelosti obaveze. Znači, insolventnost. Ali pod tačkom 2) ste stavili - ako je potpuno obustavio svoja plaćanja u periodu od 30 dana. Treći uslov, odnosno treća alternativna situacija - ako učini verovatnim da svoje već postojeće obaveze neće moći da ispuni po dospeću; to je tzv. preteća nesposobnost za plaćanje. Tu se otvorio veliki prostor, pored dobrovoljnog stečaja u koji samo pravno lice ide, ali tu je data mogućnost da se inicira stečajni postupak, bukvalno rečeno, protiv svakog. Ko će da zaštiti od tog napada na perspektivnog stečajnog dužnika? Licencirani stečajni upravnici, kao nominalni monopol koji će da tumači da li firma ima sredstava ili ne. Kasnije kada se budem javio, objasniću na posebnom problemu zavisnih preduzeća - kada je jedno preduzeće u lancu neophodan uslov za postojanje i rad pet - šest preduzeća - besmislenost nekih odredbi koje ste ubacili u ovaj zakon, gde je direktno moguće da se izazove stečaj i uništi neko pravno lice. To ne sme da stoji u zakonu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Amandman SRS je nešto što bi trebalo logički da sledi iz ovog zakona, pošto sledeći predlog zakona je zakon o agencijama, tako da stečajni upravnik ne bi mogao u ovom slučaju i u sklopu ovog zakona da odgovara. Faktički, on je jedino lice koje odgovara svojom imovinom, a imamo tu i stečajnog sudiju, imamo skupštinu poverilaca. Pa valjda se to podrazumeva, prilikom definisanja ovog zakona o agencijama, da pri dobijanju licence svi ti ljudi založe svoju imovinu ili na neki način, zbog eventualne nesavesnosti, da njihova imovina bude zalog. A ne, u ovom zakonu ispada da će jedino taj stečajni upravnik odgovarati zbog nesavesnosti, a to je relativno šta je nesavesno, a šta je savesno, jer mnoge stvari nisu definisane do kraja, pa ni u ovom zakonu. Dakle, ni u ovom zakonu, bez obzira što se on razlikuje od prethodnog predloga na neki način, nije jasno definisano šta je to realno potraživanje, odnosno realno dugovanje firmi. Sinoć smo obavešteni da je Londonski klub oprostio dugovanje, pa onda nema logičnosti da banke, odnosno države oslobode banke u visini tog dugovanja. Banke bi, kao najveći i u većini slučajeva najbrojniji poverioci, trebalo ta preduzeća da proveravaju. To je uvek kod nas medijski. Naš amandman je u smislu da se konkretno pređe na neka racionalna rešenja, a to je da i ovo lice koje se zove stečajni upravnik prilikom licenciranja ima neke obaveze, a ne zahvaljujući tome što ovaj zakon i nelogičan je i nije u skladu sa zakonom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman sa ispravkom ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman, sa ispravkom,pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 21. se zahteva brisanje stava 2, a evo zbog čega. Pred kraj stava definisano je da će konačnu visinu nagrade i naknade za stečajnog upravnika odrediti stečajno veće, ali u skladu sa osnovama i merilima koje propisuje ministar nadležan za poslove u privredi. Time se naravno povređuje jedno od osnovnih načela na kojima počiva demokratija, a to je načelo podele vlasti. Naime, ako izvršna vlast, koja je oličena kroz ministra, može da utiče na to ili da propisuje kakve će odluke donositi sudija i u kojim će se merama kretati sudije iz stečajnog veća kada donose odluku o visini nagrade i naknade, onda je jasno da je to mešanje u poslove sudstva. Time se dovodi na blag način do jedinstva vlasti, a onda to vodi u diktaturu,samo što ćete vi i dalje i posle usvajanja ovog zakona sebe nazivati demokratskom vladom. Reći ću vam kako izgleda obrazloženje Vlade zašto se odbija ovaj amandman; da zlo bude veće, u obrazloženju piše da je ovo propisano još jednim zakonom, a to je Zakon o ministarstvima. Znači, svesno je Zakonom o ministarstvima takođe prekršen čak i Ustav Republike Srbije koji je izričit kada je u pitanju načelo podele vlasti. Vidite, ovde u članu 11, vratiću se unazad, stoji šta je delokrug stečajnog veća. U članu 11. namerno nije navedeno ovo da stečajno veće određuje visinu naknade i nagrade, ali je zato kod stečajnog sudije u članu 12. navedeno da visinu preliminarne novčane naknade i nagrade određuje stečajni sudija. Mislim da je namerno ovo izostavljeno u članu 11, jer onda bi moralo da se dopiše i uz ono što preporučuje ili propisuje ministar nadležan za poslove privrede. Zato je to u članu 21. u drugom stavu, mislili su da se neće primetiti. Ako bi se prihvatio ovaj amandman, onda bi se prepustilo stečajnom veću, odnosno sudu, a u ovom slučaju sudijama da vrše svoj posao bez pritisaka izvršne vlasti. Bilo bi dobro da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Krasić. Izvolite.
Pored svega ovoga što je rečeno u vezi sa ovim amandmanom, dodao bih samo da je ceo ovaj član vrlo čudan. Vidite, u stavu 3. se govori da pravo prigovora na preliminarnu visinu nagrade i naknade imaju odbor poverilaca i stečajni poverioci pojedinačno, ali nema nigde stečajnog upravnika. Sve se tiče njegove nagrade i naknade, kao da njemu nije priznato pravo. Postavljam pitanje, šta će biti ako sud odredi stečajnog upravnika i to, kako vi kažete, licenciranog i on počne da radi i utvrdi se ta preliminarna visina a on kaže - za te pare neću da radim. Da li mislite onda da će da važi onaj kodeks, kako bih rekao, etike, mada bi to trebalo da se zove drugačije - kodeks stečajnih upravnika. Šta će onda da bude? Takva je situacija moguća. Šta će biti u situaciji kada se radi o društvenim preduzećima i gde je većinski državni kapital, koja planirate u prvoj fazi da idu na reorganizaciju, a to znači još uništavanje, pa onda ide nastavak postupka koji vodi do bankrotstva ili je otkup davanje nekih izjava kojim će da se otkupi i sačuva to preduzeće. To su sve moguće varijante koje se kriju iza ovog zakona o stečajnom postupku. Šta će onda biti? Da li se onda ispunjavaju ova načela na kojima vi zasnivate ovaj zakon, brzo, efikasno, jeftino, nema ništa od tih načela. Još ako ministar privrede propiše merila, kriterijume na osnovu kojih će sud da utvrđuje visinu nagrade i naknada u zavisnosti od veličine preduzeća, broja poverilaca, ukupnih dubioza nekih preduzeća, njegove perspektive... Vidite i sami, vrtimo se u krug, iz šupljeg u prazno i još treba da se dodaju i prelazne i završne odredbe. Zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a počeće da se primenjuje posle isteka roka od šest meseci. Verovatno 180 dana od dana usvajanja. U međuvremenu će nešto da se licencira, nešto da se napravi, a kasnije formiranje agencije za licenciranje stečajnih upravnika, a mi imamo iskustva sa Radiodifuznim savetom i ostalim agencijama, a čekamo i taj septembar za one agencije oko stambenih kredita i one korporacije, to je sve jedno isto. Znači, vrti se u krug. U čemu se ogleda taj reformski zakon? Oni prvi koji su ga predložili, oni su pali zbog toga. Razmislite.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Obradović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanik Žarko Obradović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima Vjerica Radeta.
Amandman koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo kolega Petar Jojić odnosi se na član 62. u kome se kaže: "Ako je stečajni dužnik stekao nasledstvo posle pokretanja stečajnog postupka, nasledničku izjavu daje stečajni upravnik". Poslanička grupa SRS misli da ovaj član mora da se briše, jer je prosto neverovatno i neprihvatljivo da nasledničku izjavu u bilo čije ime može da daje stečajni upravnik. Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem u kome se kaže: "S obzirom da imenovanje stečajnog upravnika daje ovom licu svojstvo zastupnika stečajnog dužnika u svim njegovim pravnim radnjama, danom pokretanja stečajnog postupka stečajni upravnik preuzima brigu o imovini stečajnog dužnika koju sačinjavaju sva imovinska prava i obaveze stečajnog dužnika, uključujući i lična i imovinska prava. Kako stečajni dužnik može biti preduzetnik, odnosno fizičko lice, to stečajni upravnik u svojstvu zastupnika stečajnog dužnika može posle pokretanja stečajnog postupka dati nasledničku izjavu". Obrazloženje Vlade je upravo ono što je sadržano u članu 62. ovog zakona i ono što poslanička grupa SRS krajnje dobronamerno predlaže predlagaču da briše iz ovog zakona, jer će ovaj član proizvesti niz zloupotreba, a pitanje ustavnosti ovog člana je posebna tema. Apsolutno mislimo da ovo ne možete da zadržite. Predlažem, gospodine ministre, da ozbiljno razmislite o ovom amandmanu, s obzirom na činjenicu da je poslanička grupa SRS uložila oko 10 - 12 amandmana, sa namerom da ovaj zakon uredimo, da bude primenljiv u praksi i da ne bude na štetu ni radnika, ni poverilaca, ni stečajnih upravnika. Vi ste očigledno mislili da je Vlada perfektno uradila ovaj posao i da nema razloga da se prihvati ni jedan amandman. Mislim da bi trebalo da razmislite o tome. Nemojte da se rukovodite samo činjenicom da amandman dolazi od poslaničke grupe SRS. Mi smo krajnje dobronamerni u podnošenju ovih amandmana. Budite sigurni - dovoljno smo stručni, dovoljno obrazovani da ozbiljno predlažemo, a očekujemo i od vas, kao ozbiljnog ministra, da ozbiljno razmislite o ovom amandmanu.
Za reč se javio gospodin Krasić, izvolite.
Vrlo prosto i jednostavno - ostavilac može da bude samo fizičko lice, koje je umrlo. Ostavinski postupak se otvara u momentu smrti. Naslednik može biti fizičko lice; neka prava na imovini ostavioca mogu da imaju i pravna lica, legat itd., ali, da ne ulazimo u to. Vi ste imali problem kako da rešite preduzetnika. Preduzetnik je, po definiciji, fizičko lice koje obavlja privrednu delatnost, koji je upisan u odgovarajući registar lica koja samostalno obavljaju određenu delatnost. Nekada su postojali preduzetnici sa svojstvom pravnog lica i bez svojstva pravnog lica. U stečajnom postupku razvrgava se imovina pravnog lica, a pravno lice teško da može biti naslednik. Ne može biti naslednik. Nedostatak vašeg odgovora se ogleda i u tome što vi stečajnog upravnika tretirate kao zakonskog zastupnika stečajnog dužnika. Bez obzira da li se radi o fizičkom ili pravnom licu, on ne može biti zakonski zastupnik. Ako je u pitanju fizičko lice, maloletno, onda je zakonski zastupnik roditelj. Ako je u pitanju pravno lice zakonski zastupnik je direktor te firme. Ali, vi ste stečajnog upravnika definisali kao licencirano lice osposobljeno da štiti interese poverilaca. Znači, imate sukob stečajnog dužnika i poverilaca u licu stečajnog upravnika. Vi ste imali problem kako da rešite stečaj tzv. društava sa ograničenom odgovornošću. Taj problem ne može da se reši ovim zakonom. Taj problem se rešava zakonom o trgovačkim društvima, ili Zakonom o preduzećima, kako se to kod nas zove. Kako? Pa, povećanjem osnovnog kapitala, osnivačkog kapitala preduzeća, verovatno i nekim depozitom, jer društva sa ograničenom odgovornošću po zakonu odgovaraju samo do visine uloženog kapitala. Kada se sve ovo stavi u jedan miks, građansko pravo, uže posmatrano nasledno pravo, privredno pravo, onda vidite da je ovaj član toliko besmislen da mu uopšte nije mesto ne samo u ovom zakonu, nego uopšte u pravnom prometu kod nas. Znači, problem društava sa ograničenom odgovornošću morate da rešavate drugim zakonom. Ovim zakonom to ne možete da rešite, pogotovo ne na ovaj način. Vi ovde kažete: "Ako je stečajni dužnik stekao nasledstvo posle pokretanja stečajnog postupka, nasledničku izjavu daje stečajni upravnik". Pa, koji će sudija opštinskog suda da prihvati nasledničku izjavu stečajnog upravnika? Pa nemojte, ljudi, terate nas da se smejemo ovome što radite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Stevović, izvolite.
Samo bih se nadovezao na izlaganje uvaženih poslanika SRS Vjerice Radete i Zorana Krasića i član 62. protumačio sa aspekta - kakvu izjavu bi mogao da da stečajni upravnik. Stečajni upravnik ima pravo da se ne prihvati nasleđa koje se stečajnom dužniku otvara; on može da se prihvati i odrekne u nečiju korist; i na kraju, treća mogućnost je da se prihvati. Ukoliko je predlagač želeo da ovaj član uvrsti u Predlog ovog zakona morao je u isto vreme i da ograniči to na dva slučaja. Prvi slučaj je da mora prihvatiti nasleđe, a drugi je da može prihvatiti i odreći se u korist nekog od stečajnih poverilaca. U tom slučaju onaj treći vid bi morao da otpadne. Iz tih razloga apsolutno sam za to da se ovaj član briše, jer će stvoriti teške probleme u praksi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
U članu 74. govori se o pravu na izbor u slučaju dvostranoteretnog ugovora i stav 1. kaže: "Ako stečajni dužnik i njegov saugovarač do pokretanja stečajnog postupka nisu u celosti ili delimično izvršili dvostranoteretni ugovor koji su zaključili, stečajni upravnik može, umesto stečajnog dužnika, ispuniti ugovor i tražiti ispunjenje od druge strane". Amandmanom na ovaj član predložila sam da se reči "ili delimično" brišu. Znači, da ostane – ako stečajni dužnik i njegov saugovarač do pokretanja stečajnog postupka nisu u celosti izvršili dvostranoteretni ugovor koji su zaključili, stečajni upravnik može, umesto stečajnog dužnika, ispuniti ugovor i tražiti ispunjenje od druge strane. Predloženo rešenje iz Predloga zakona dovodi u situaciju da se pojedini stečajni poverioci protežiraju. Naravno, mi nemamo ništa protiv i znamo da se stečajni postupak sprovodi, između ostalog, da bi se namirili poverioci, i to je sasvim u redu, ali se ne sme doći u situaciju da se stečajni poverilac protežira. Vlada je odbila ovaj amandman sa jednim kratkim obrazloženjem – amandman se ne prihvata imajući u vidu da je ispunjenje ugovora neophodno radi redovnog poslovanja preduzeća nakon pokretanja stečajnog postupka. Zaista ne razumem šta je Vlada ovde htela da kaže, osim onoga što sadrži amandman koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na ovaj član. Mi upravo hoćemo ovo što je Vlada rekla u obrazloženju, ali nećemo ovo što je Vlada rekla u Predlogu zakona. Zakonska norma mora biti jasna i ne sme da stvara mogućnost zloupotreba. Ako se kaže da je nešto delimično izvršeno onda to otvara mogućnost zloupotreba. Šta znači delimično? Koliko delimično? Zamislite ako se kao stečajni upravnici pojave Janjušević ili Kolesar, bivše perjanice Demokratske stranke, u kojoj situaciji će se onda naći pojedini poverioci. Šta može da se desi primenom ovog zakona? Upoznaću vas sa pismom koje je naša poslanička grupa dobila iz Smederevske Palanke od radnika Fabrike nameštaja "Goša". Ovde se radi o sukobu između funkcionera Demokratske stranke koji čine vlast u Smederevu i direktora fabrike Radomira Cokića koji je član Srpskog pokreta obnove. Zbog sukoba između Demokratske stranke i Srpskog pokreta obnove trpe radnici ove fabrike, ne dozvoljavaju im privatizaciju, obezvređuju im fabriku i pripremaju ih za primenu ovog vašeg zakona o stečaju. Zahtev tih radnika upućen predsedniku opštine – obraćamo vam se da pod hitno preduzmete mere za zaštitu radnika Fabrike nameštaja "Goša", iz razloga što rukovodstvo fabrike na čelu sa Cokić Radomirom i nelegitimnim upravnim odborom od dva člana sprovodi teror nad radnicima i lišava ih svih prava po Zakonu o radu. Prvog aprila 2004. godine radnici su se javili u fabriku za dalje informacije od strane rukovodstva. Rukovodstvo na čelu sa Cokićem se nije pojavilo. Radnici su poslati kućama i po šest meseci bez ikakvih zakonskih prava, bez papira o plaćenom odsustvu koje po zakonu može da traje samo 45 dana u godini. Pošto se Cokić Radomir ponaša kao da je to njegova svojina nemajući šta da kaže radnicima po osnovu zakona, molimo lokalnu samoupravu i Holding "Gošu" da nam pomogne i preko odgovarajućih institucija preduzme sve mere i smeni Cokić Radomira koji je Fabriku nameštaja doveo do velikog gubitka. Radnici su napustili krug fabrike, otišli svojim kućama, nezadovoljni zbog svoje egzistencije. Molimo predsednika Skupštine opštine Smederevska Palanka da upozna sve institucije, sredstva informisanja itd. Naravno, predsednik opštine, da bi se pokazao kao veliki demokrata i zaštitnik radnika, odgovara radnicima jednim pismom koje je "okruglo pa na ćoše". Vidim da nemam vremena da ga pročitam, ali pročitaću ga kada budem govorila o sledećem amandmanu. Suština je da zbog sukoba Demokratske stranke i Srpskog pokreta obnove radnici Fabrike nameštaja "Goša" u Smederevskoj Palanci čekaju primenu ovog zakona sa zebnjom, jer znaju da će ostati bez posla, bez imovine, a da će se namiriti oni poverioci koje predsednik opštine, preko svog upravnika kojeg će postaviti, pošto niste prihvatili ni onaj amandman koji smo dali na taj član,... I već se zna u Smederevskoj Palanci ko će ostati bez posla, koji poverioci će biti namireni, ali, nažalost, vi neozbiljno shvatate naše amandmane. To je vaš problem. Mi smo sigurni da su naši amandmani sa krajnjom namerom da pomognemo privredu, a vaš zakon i neprihvatanje naših amandmana je u cilju uništavanja i ovo malo privrede u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Da je ovaj predlog zakona kojim slučajem rađen u Ministarstvu pravde, ja sam apsolutno siguran da ovakav član ne bi mogao da prođe, a evo zbog čega, vrlo prosto. Reči "ili delimično" u stavu 1. apsolutno ništa ne znače. Pročitajte stav 1. pa ćete videti da su reči "ili delimično" izvršili već sadržane u rečima koje prethode, a to je - ukoliko nisu u celosti izvršili. Znači, radi se o obostranim ugovorima, gde se i jedna i druga strana javljaju kao poverioci i kao dužnici. Znači, to je jedan uzajamni poverilačko-dužnički obostrani odnos. Moram vašu pažnju da usmerim na član 73. i poslednji stav ovog člana 74. Vidite, u ova dva člana sadržana je cela formula kako licencirani stečajni upravnici mogu da naprave dar-mar odmah nakon otvaranja stečajnog postupka. Isključivo pravo stečajnog upravnika je da li će da prizna taj obostrano teretni ugovor. Ukoliko ga prizna, onda se ide ka ispunjenju, a ukoliko se ide ka ispunjenju i u slučaju odustanka od tog ugovora sve to predstavlja trošak i ide u prvi isplatni red. Podsećam šta ste naveli u članu 73. stav 1 – od dana pokretanja stečajnog postupka ne može se protiv stečajnog dužnika, odnosno nad njegovom imovinom, odrediti i sprovesti prinudno izvršenje. Znači, potpuno zakon dozvoljava da nerealizovan ugovor, zaključen na dva dana pre otvaranja stečajnog postupka dobije prioritet u odnosu na potraživanje koje postoji po nekom ranijem ugovornom odnosu koji je zaključen godinu dana pre pokretanja stečajnog postupka. Ova priča što niste prihvatili brisanje reči "ili delimično", jer ovo "ili delimično" u stavu 1. ništa ne znači. Pročitajte sami, pa možete logički da zaključite. Kaže – ako stečajni dužnik i njegov saugovarač do pokretanja stečajnog postupka nisu u celosti - što znači da nisu ni počeli ili su delimično počeli; onda kaže – ili delimično izvršili... Ovo "ili delimično" je sasvim nepotrebno i mene čudi da niste prihvatili da otklonite ovu pogrešnu igru reči, pojmova. Ako nešto nije u celosti, podrazumeva se da je delimično urađeno, to je barem do sada u pravu značilo. Međutim, kada se loš prevod dodatno prevede u onom Vlahovićevom, a nadam se da Vlahović nije mogao da napiše ovako nešto, doduše, ko zna, verovatno zbog njega kasnimo uEvropu, godinu dana se kasni sa ovim zakonom... Vidite, pogledajte poslednji stav u ovom članu gde postoji prvi isplatni red, neko potraživanje još nedefinisano, na dva dana pre otvaranja stečajnog postupka; pa vi ste stvarno na putu da od licenciranih stečajnih upravnika napravite posebnu kastu, koja će da vedri, oblači, gde će vlasnici privatnog kapitala poprilično da se zaplaše ko će da bude stečajni upravnik, da budu u dobrim odnosima sa tim stečajnim upravnicima, jer monopolisti, veliki giganti uvek mogu da izazovu stečajni postupak nad svakim privatnim preduzećem. Na početku ove rasprave o amandmanima ukazao sam vam na šest puteva naplate potraživanja. Poslednji način naplate potraživanja jeste kada niko nema poverenja ni u stečajne upravnike, ni u sud, nego sam preuzima pravdu. Nažalost, kod nas se pokazalo da je to najefikasniji način naplate potraživanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podnela narodni poslanikVjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Obećala sam da ću da pročitam ovo pismo koje je predsednik opštine Smederevska Palanka uputio, a vezano je i za ovaj član, odnosno za ceo zakon. Gospodine Aligrudiću, obećala sam to radnicima ovog preduzeća i moram to da uradim. "Dana 2. aprila 2004. godine obavešten sam kao predsednik SO od grupe radnika Fabrike nameštaja "Goša" o teroru i samovolji koju nad njima sprovodi rukovodstvo fabrike, a na čelu sa direktorom fabrike Radoslavom Cokićem, inače odbornikom SO. Za njega je načelno poznato da se "suprotstavlja" takvom ponašanju, pa je prosto neobično što prema svojim zaposlenima preduzima represivne mere. Pošto se gospodin Radoslav Cokić zalaže za legitiman rad, kako to da fabrikom rukovodi upravni odbor koji je izabran na legitiman način da ne poštuje zakonske norme kada su u pitanju prava zaposlenih, jer isto tako nam je poznato, šalje radnike na plaćeno odsustvo, a nema uporišta u zakonu, na period duži od šest meseci, a znamo da je zakonom predviđen maksimum od 45 dana u godini na ime plaćenog odsustva, kako bi ih udaljio da mu ne prave probleme. On kao direktor prvi se ne odaziva svojim obavezama, nedolaskom na posao i bojkotom sastanaka a traže ih radnici da bi se pronašla rešenja za izlazak iz krize u koju je fabrika upala, odnosno trenutno se nalazi. Iz toga se može zaključiti da je on neodgovoran i nezainteresovan za sudbinu fabrike, a da je pri tom na sednicama SO veoma revnostan, žustar u kritikovanju drugih rukovodilaca. Kako Fabrika nameštaja još nije privatizovana i ne zna se ko će biti većinski vlasnik, ponašanje direktora, gospodina Cokića, odbornika SO, krajnje je nedopustivo, jer on nije većinski vlasnik i nema prava da zaposlenima uskraćuje prvo na egzistenciju". Znači, nije sporno sve ovo što su zaposleni rekli o ovom direktoru, ali je sporno to što se ne dozvoljava privatizacija, a što su u to umešani zajedno i predsednik opštine i direktor, a pred radnicima okrivljuju jedan drugog dok ne nađu načina da privatizuju fabriku, verovatno, čekajući ovaj zakon o stečajnom postupku. Na član 79. podnela sam amandman u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, i to na stav 3. ovog člana. Stav 3. kaže: "Ugovore o zakupu stečajni upravnik može otkazati nezavisno od zakonskih i ugovorenih rokova, sa otkaznim rokom od 30 dana". To je predloženo rešenje koje, po nama iz SRS, nikako ne može da opstane. Predložila sam da se brišu ove reči "nezavisno od zakonskih i ugovorenih rokova". Takođe sam predložila da se briše: "Pravo na naknadu štete zbog otkaza zakupa zakupodavac ostvaruje u iznosu koji ne može biti viši od iznosa polugodišnje zakupnine". Vlada kaže da ovaj amandman ne može da se prihvati, s obzirom da formulacija "nezavisno od zakonskih i ugovorenih rokova" samo odražava opšta pravila stečajnog postupka prema kojima stečajni upravnik odlučuje o održavanju ili raskidu dvostranoteretnih ugovora. Mi u SRS mislimo da se zakup prekida aktom sudske vlasti i da nema mesta za naknadu štete po osnovu izgubljene dobiti u ovom slučaju, na način kako je Vlada predložila. U teško stanje je zapao privredni subjekat, i da ne treba mi zakonski da stvaramo uslove da još dublje guramo nekoga ko se bori za život, jer znate, svaki stečaj podrazumeva stotine ili hiljade zaposlenih i svakako da zakon treba da reguliše tu materiju, ali ne treba da je reguliše na štetu zaposlenih. Takođe, smatramo da predloženo rešenje narušava dobre poslovne običaje i načelo ekvivalentnosti koje je prisutno u trgovinskom sudu, uopšte, ne samo u poslovima stečaja, nego uopšte u poslovima, odnosno u radu trgovinskog suda. Ima mnogo primera, nažalost, u praksi šta se dešava kada se na ovaj način reguliše zakup, toga je bilo, iako nije bilo na ovaj način sve to regulisano. Imamo primer radnika zemunskog "Centrala" koji su bili zaposleni u restoranu "Drina", svi su dobili otkaze, ostali bez posla, a ta "Drina" i dalje radi kao ugostiteljski objekat, tako što je stečajni upravnik dao svom bliskom rođaku. Takvih primera je puno u Srbiji. Mi smo zaista očekivali da će Vlada predložiti zakon koji će onemogućiti zloupotrebe, koji će štititi ovo malo privrede što je ostalo, ali, očigledno, Vlada podržava lance i katance na društvenim fabrikama u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U procesu svojinske transformacije, kako se to moderno zove, ili privatizacije prodate su neke firme koje su imale zaposlene i imale su pravo zakupa na poslovnom prostoru u gradu i naravno, stekle su to pravo zakupa da nastave da koriste, doduše, bili su obavezni da ne menjaju delatnost, ali frizeri su postali kafedžije. To je normalna veza sa članom 79. Predloga zakona. Vidite, ovde se stečajni dužnik javlja i kao zakupodavac i kao zakupac i po prirodi stvari kao stečajni poverilac može da se pojavi, jer mu vi dozvoljavate u stavu 3, jer mu priznajete pravo na naknadu štete i u stečajni postupak ulazi nešto što se desilo nakon otvaranja stečajnog postupka. Znate, nakon stečajnog postupka; a po pravilu se u stečajnom postupku raspravlja ono i dolazi se do onog stanja i pravi se presek sa otvaranjem stečajnog postupka, a ovde kod zakupa i kod naknade štete očigledno se radi o nečemu što je događaj posle otvaranja stečajnog postupka. Jeste, to se javlja posle kao veliki problem. Da biste shvatili u čemu se ogleda taj problem, ja ću se pozvati na član 50. Predloga zakona - pružanje usluga od opšteg interesa (struja, voda, telefon itd). Tu ste u trećem stavunapisali da na zahtev organizacije koja pruža te usluge stečajni sudija može da obaveže stečajnog upravnika da stečajni dužnik položi depozit kao garanciju da će da se plate ti troškovi. Tu ste zaboravili samo na jednu sitnicu - da je stečajni dužnik insolventan. Odakle da da depozit, kada mu je račun ugašen? Nad njim je otvoren stečajni postupak zato što na računu nema para i ne može da servisira svoje obaveze. Da ste kojim slučajem u isti koš stavili struju i zakup,... a verujte, kod nekih stečajnih dužnika koji su zakupci na nekom poslovnom prostoru, ako se otkaže ugovor ozakupu, vi ste ih odmah "ubili", nepotrebno je da vodite stečajni postupak. On je gotov. Ovo posebno dolazi do izražaja kada je u pitanju stečaj nad društvenim preduzećima. Imate ova preduzeća koja koriste lokale, koja nisu još privatizovana, pokazuju svakim danom sve veću insolventnost, otvoriće se stečajni postupak. Čim se otkažu ugovori o zakupu, bez obzira da li je zakupodavac država ili neko drugi, oni su mrtvi. Džabe vam stečajni postupak. Kako onda mislite da sprovedete reorganizaciju i da to sve spustite na nivo razmišljanja jednog prosečnog licenciranog stečajnog upravnika? To će biti krupni problemi i za tzv. privatna i za tzv. društvena preduzeća.Nije lepo kada se loš prevod pogrešno prevede.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Branče Stojanović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Socijalistička partija je uložila amandman na član 92. gde se stav 1. menja i glasi: "Posle isteka roka za prijavljivanje, sud u roku od pet dana dostavlja sve prijave potraživanja stečajnom upravniku." U stavu 2. broj "40" se zamenjuje brojem "30". Kasnije ću da dam i obrazloženje šta nam je bio povod da ovaj amandman podnesemo; jedno veoma loše iskustvo koje smo imali primenjujući stari Zakon o stečaju, a odnosi se na način kako je to urađeno u smederevskom "Sartidu". Naime, kao što je poznato, prekršen je zakon, odnosno zakonska regulativa koja reguliše ovu oblast i da ne bismo došli u sličnu situaciju ili, ne daj Bože, da je, što reče gospodin Vlahović, njegovo ministarstvo tvorac ovog zakona, pa se plašimo da nije na ovakav način pokušano da se pruži mogućnost da se kod sprovođenja nekih drugih stečajnih postupaka, kod nekih drugih preduzeća primeni metod i postupak koji je primenjen u "Sartidu". Iz tog razloga u članovima 56. i 90. predviđeno je da poverioci podnesu prijave potraživanja u pismenoj formi stečajnom sudu, najkasnije u roku od 60 dana od dana pokretanja stečajnog postupka. Članom 22. stav 1. propisuje se obaveza stečajnom sudu da istovremeno dostavi sve primljene prijave poverilaca stečajnom upravniku. Propušteno je da se propiše rok u kome je stečajni sud dužan da izvrši ovu obavezu. Amandmanom se predlaže da se po isteku propisanogroka za prijavu potraživanja od strane poverilaca stečajni sud obaveže da u daljem roku od pet dana mora da dostavi sve primljene prijave poverilaca stečajnom upravniku. Takođe, smatramo da je stečajnom upravniku ostavljen nepotrebno dug rok za utvrđivanje valjanosti potraživanja, odnosno za sačinjavanje liste priznatih i osporenih potraživanja, te predlažemo skraćenje ovog roka na 30 dana. Iz ovih razloga molimo da se ovaj amandman prihvati.
Gospodin Vlahović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, pošto sam pomenut, tražio sam repliku. Mislim da onaj ko želi da bude poslanik u Narodnoj skupštini mora da zna da postoji jasna podela između izvršne, zakonodavne i sudske vlasti i da kada govori o sprovođenju postupaka stečaja ima u vidu podeljenost, s jedne strane, izvršne i s druge strane, sudske vlasti i da treba, bez obzira što je to atraktivno za birače, odnosno za građane, ipak da poštuje nezavisnost ove dve vlasti jedne od druge. Ovde je pomenut slučaj stečaja "Sartida" i ja bih samo da podsetim prethodnog govornika i njegovu poslaničku grupu da je 90-tih godina, u doba kada je poslanička grupa prethodnog govornika imala punu vlast u saradnji sa nekim drugim političkim partijama, koje neću pomenuti, "Sartid" bio sve samo ne metalurški kombinat,da su se u "Sartidu" gajile pečurke, da je stepen korišćenja kapaciteta u "Sartidu" bio manji od 10%, da je godišnji dug koji je "Sartid" pravio prema javnim preduzećima iznosio oko 600 miliona dinara; da je u jednom dugom vremenskom periodu od pet godina nagomilana obaveza za neplaćene doprinose za penzijsko i zdravstveno osiguranje. Dakle, radnicima nije tekao radni staž, a i plate nisu bile isplaćivane. Prema tome, nije dobro pominjati preduzeće koje je u potpunosti bilo ruinirano zahvaljujući pogrešnoj ekonomskoj politici koju je vodila prethodna vlast tokom 90-tih godina. Molio bih i gospodina predsedavajućeg, a i sve narodne poslanike da se za ovom govornicom koncentrišu na konkretnu temu dnevnog reda, a to jeste zakon o stečajukoji upravo svojim provođenjem i implementacijom treba da obezbedi restrukturiranje velikog dela srpske privrede koji se nalazi u teškoj strateškoj, operativnoj krizi upravo zahvaljujući pogubnoj ekonomskoj politici koja se na ovim prostorima vodila 90-tih godina. (Branče Stojanović, sa mesta: Po Poslovniku?)
Koji član Poslovnika?
Uvaženi predsedavajući, reklamiram član 97. Poslovnika, pogrešno protumačena diskusija. Ovde sam pokušao da dam jedan primer i način kako je sproveden stečaj [[Predsedavajući: Vi hoćete repliku na repliku.]] Javio sam se po Poslovniku, član 97. Ovde smo od prethodnog ministra čuli kako je "Sartid" poslovao u prethodnih 10 godina. Pominjao je način kako je firma u vreme sankcija preživljavala i kako su radnici primali platu. O tome možemo najbolje i najkvalifikovanije da govorimo mi iz Smedereva, jer mislim da je to bilo izuzetno značajno i za ovaj grad, a i za celu Republiku. A to koliko ima mešanja između jedne, druge i treće vlasti, kako gospodin Vlahović kaže, najbolje vidimo na primeru iz prethodnog perioda, da ne pominjemo imena ljudi koji su bili stečajni upravnici, način kako su oni birani. Gospodine Vlahoviću, vi najbolje znate kako je to urađeno u "Sartidu", da ne pominjemo imena - ko je bio prvi stečajni upravnik, čiji je on kum itd. Ovde sam pokušao da dam skromni doprinos u ime SPS, da ne bismo sa donošenjem novog zakona upali u zamku da nečiji drugi kumovi sprovode stečajne postupke u firmama na području Srbije. Hvala.
Gospodin Vlahović želi repliku. Izvolite.
Replika, pošto sam pomenut u izlaganju prethodnog poslanika. Nemam ja nikakvih kumova koji se nalaze u bilo kom stečajnom postupku, i na bilo kom mestu u ovoj državi. Suština moje replike odnosila se na podeljenost izvršne i sudske vlasti. Demokratska stranka, koja je bila u Vladi u prethodnom periodu do marta ove godine, upravo je konstatovala da postoji sistemski problem u sprovođenju stečajnih postupaka u ovoj zemlji, da su stečajevi dugi, da traju u proseku 7,2 godine, da ne postoji podeljenost odgovornosti između stečajnih upravnika i stečajnih sudija, da se ne zna ko donosi operativne, a ko sudijske odluke, da sama procedura nije dovoljno okrenuta ka onima koje stečaj najviše treba da interesuje, a to je odbor poverilaca. Zbog toga smo pripremili zakon koji u sistemskom smislu poboljšava način funkcionisanja ovog procesa, jako važnog ne samo za poverioce koji su direktno zainteresovani u konkretnom slučaju, već jako važnog procesa globalno, za restrukturiranje prezaduženog dela srpske ekonomije. Čini mi se da smo mi to svojim delanjem i pokazali, i samom činjenicom da zakon o kome danas govorimo, kao i ovaj o kome ćemo govoriti u narednoj tački dnevnog reda, jeste upravo produkt rada prethodnog Ministarstva privrede i privatizacije. Još jednom pozdravljam odluku ove Vlade Republike Srbije i novog Ministarstva za privredu i privatizaciju da ovakav zakonski tekst uputi Skupštini Srbije. Nema pojedinačnih ispravki i pojedinačnog ubrzanja procesa, odnosno stečajnih procedura. Ako problem postoji, on se samo sistemski može rešavati, a to jeste donošenje novog zakona, formiranje novih institucija koje su zadužene da ovaj proces sprovode. To je bila suština mog odgovora. Nije dobro koristiti govornicu da se, iz političkih motiva, na bilo koji način napravi paralela ili da se na bilo koji način izvršni organi uvuku u nešto što nije njihov domen odgovornosti. To je bila suština mog odgovora. Zahvaljujem.
Hvala. Izvolite, Rajko Baralić, po Poslovniku.
Član 99, vrlo kratko. Narodni poslanik je dužan da za govornicom govori istinu. Nije istina da radnici "Sartida" nisu primali plate. "Sartid" je nastao kao metalurški kombinat, kao proizvod političke odluke u jednom delikatnom trenutku koji je u Srbiji okarakterisan kao liberalizam, sa procenom da mogu doći teški dani i da je ovoj državi takav kombinat neophodan. On je, između ostalog, podigao pola Smedereva. Danas možemo da govorimo o tome na ovaj ili onaj način, da se nadgornjavamo ekonomskim ili nekim drugim parametrima, ta fabrika, taj kombinat je bio neophodan Srbiji, kao što je neophodan i danas. Da ga nije bilo, trebalo ga je izmisliti. Primenjujući princip analogije u odnosu na ovo, ukoliko bismo ovo što je gospodin Vlahović govorio mogli da uzmemo kao načelo, sve evropske države bi mogle da pogase železnice zato što su nerentabilne. Jedna država koja je ozbiljna, koja drži do sebe, ima obavezu da stvara resurse koji mogu u jednom trenutku da budu dragoceni, kao što je u proteklih nekoliko decenija Železara u Smederevu to bila. Sve ovo drugo je stvar posebnih analiza i ako neko u tome snosi odgovornost treba to da nazovemo pravim imenom i te ljude koji su to radili, ali to vreme u kojem je nastao ovaj kombinat je bilo jedno delikatno vreme kada se cenilo, sa punim pravom, danas znamo, da po Srbiju mogu doći teški dani, kao što su u jednom trenutku došli. Dakle, Kombinat Smederevo je, na jedan način koji mi danas možemo na ovaj način da okarakterišemo, u jednom trenutku Srbiji dao onu snagu koju ne bi mogla dati nijedna fabrika, kada smo bili pod staklenim zvonom, hermetički zatvoreni, iz razloga koji su opštepoznati. Dakle, da podignemo spomenik Železari, takvoj kakva jeste, i nećemo pogrešiti. Hvala.
To je bio poslanik Rajko Baralić. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo Milomir Minić, ali ga je i povukao pisanim putem. Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 103. amandman je podneo i povukao narodni poslanik Žarko Obradović. Na članove 110. i 111. amandmane je podneo i povukao narodni poslanik Milomir Minić. Na član 116. amandman je podneo poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 130. amandman je podneo i povukao Žarko Obradović, narodni poslanik. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, ministar Zoran Stojković želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, samo ću na početku odgovoriti na nekoliko primedbi na ovaj zakon. Ovde se čula primedba da ne bi moglo da bude druge kontrole osim sudske kontrole. Moram da skrenem pažnju da postoji nekoliko kontrola pored sudske, na primer upravni nadzor itd., pa prema tome nije tačno da ne može bez sudske kontrole nijedna druga. Što se tiče predloga da se stečajni upravnici upisuju u Registarsudskih veštaka, to ne može po meni da se prihvati, jer status sudskog veštaka je sasvim drugačiji od statusa stečajnog upravnika i sudski veštak ima potpuno drugačije svojstvo u jednom drugačijem postupku nego što je posao stečajnog upravnika koji treba da vodi tehnički posao stečaja. Primedba da stečajni upravnici, sem završenog fakulteta, ne moraju da znaju posao koji treba da rade, ne stoji. Zato je uvedena ova obaveza polaganja stručnog ispita. Polaganjem stručnog ispita se potvrđuje da taj čovek može da obavlja taj posao stručno. Više puta je pomenuto ime gospodina Kljajevića. Sklon sam da neke stvari prihvatim od onoga što je rečeno, ali bih molio da se zbog toga ne traži unošenje određenih odredbi u zakon. Gospodin Kljajević ima svoj postupak pred Velikim personalnim većem, a neki krivični postupci se vode. Ali to ne bi bio razlog da se unose sada nove odredbe u zakon da bi se navodno zaštitili od pojave Kljajevića i njemu sličnih. Mislim da to ne može da stoji. Pitanje odgovornosti koje je ovde istaknuto i aludiranje na to da samo stečajni upravnik može da odgovara, ne stoji. Država uvek može da odgovara. Prema tome, ako postoji bojazan za odgovornost suda i sudija, ona je predviđena; čak ima obavezu odgovornosti sudija prema državi kada može da se prema njima regresira. Prema tome, nije ništa sporno ni u tom delu. Ono što kod mene izaziva dilemu je pitanje nasledničke izjave. Stoji činjenica da stečajni dužnik ne bi mogao da se pojavi i da daje neke validne izjave u pravnom prometu. Možda bi moglo ovo da se prihvati da je trebalo da stoji da izjavu o prihvatanju imovine može da da stečajni upravnik. Imam utisak da su kolege razmišljale korak dalje, šta ako postoji mogućnost zloupotrebe. Možda bi moglo da bude preciznije ovo urađeno, ali mislim da i ova formulacija može da stoji ovako, vodeći računa da ne dođe do tih zloupotreba. Na kraju, želeo bih da kažem da usvajanjem ovog zakona mi najzad dobijamo onaj zakon koji je potreban privredi u ovoj oblasti, a i sudu da bi mogao da sprovede valjane postupke. Kao što sam rekao, uz valjan parnični postupak koji daje ubrzanje i valjan izvršni postupak, kompletirana je materija u ovoj oblasti koja omogućava na određeni način zaštitu privrede, valjanu privatizaciju i valjanu zaštitu poverilaca i njihovog ulaganja u našu privredu. Iz tih razloga, nadam se da će ovaj zakon biti usvojen i zahvaljujem vam se.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je blizu 18,00 časova, mislim da je bolje da sutra u 10,00 časova nastavimo rad i započnemo drugu tačku dnevnog reda. Hvala.