Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, shodno članu 86. stav 1, a u skladu sa članom 211. Poslovnika Narodne skupštine, na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da današnjem radu prisustvuje 107 narodnih poslanika. Na osnovu predloga poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica, a u skladu sa članom 204. i članom 206. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odredila sam četvrtak, parlament. godine, sa početkom u 10.00 časova, kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom – ODNOS VLADE PREMA USTAVNIM OBAVEZAMA. Podsećam vas da su podnosioci predloga tražili da na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom odgovara gospodin Mirko Cvetković, predsednik Vlade. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom. Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to prema redosledu prijavljivanja, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku do početka odgovaranja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja (član 208. Poslovnika). Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta, a obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali (član 207. Poslovnika). Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do tri minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga, pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici prema redosledu prijava (član 209. Poslovnika). U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika (član 211. Poslovnika). U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će, naizmenično, reč najpre imati narodni poslanik predstavnik poslaničke grupe koja je predlagač aktuelne teme, zatim će reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Sekretara Narodne skupštine molim da vodi računa o redosledu podnetih prijava. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, ova vlada i ovaj parlament usvojili su tokom ovog proleća veliki broj zakona. Prema statistici koju smo dobili, u toku kvartala mart-maj ove godine usvojeno je 260% zakona. Međutim, ostali su dugovi i Vlade i parlamenta prema određenim ustavnim obavezama. Među tim zakonima nalaze se i zakoni koje će Srbija primenjivati kada bude ušla u EU, ali su ostali mnogi zakoni koje je Srbija morala ranije da donese i da obavi svoje obaveze prema Ustavnom zakonu za sprovođenje Ustava i prema samom Ustavu. Jedan od takvih zakona jeste zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Taj zakon do dana današnjeg nije donet pred ovu skupštinu i mi imamo obavezu o tome nešto da kažemo. Vlada je krenula s ovim postupkom naopačke. Dopustila je da prvo Skupština Vojvodine donese statut, pa da onda prema statutu Skupštine Vojvodine, gde su određene nadležnosti Vojvodine, donese zakon o utvrđivanju nadležnosti. Postupak je, naravno, morao da bude drugačiji - da se prvo donese zakon o utvrđivanju nadležnosti, pa da onda Skupština Vojvodine utvrdi predlog statuta, a potom da ga ova skupština usvoji na svom redovnom zasedanju. Prisutni smo već više od godinu dana velikim raspravama u javnosti oko ove stvari. Pretpostavljam da je Vlada u punoj meri angažovana oko toga. Ona je u martu donela jedan nacrt zakona o utvrđivanju nadležnosti, pa se u odnosu na taj nacrt povela nekakva kvazijavna rasprava. On nije uspeo i sada se pokušava na neki drugi način da postigne unutrašnja saglasnost unutar DS, između delova Vlade iz Pokrajine i Srbije itd. Ne znam da li je Vlada svesna da ima obavezu da donese još neke zakone pre nego što se utvrdi predlog statuta Vojvodine. Prema Ustavu Srbije, Vlada mora da donese ne samo zakon o utvrđivanju nadležnosti, nego i zakon o finansiranju AP Vojvodine, zakon koji će odrediti vrstu i visinu prihoda koji će Vojvodina prihodovati da bi ostvarivala svoje nadležnosti iz oblasti autonomije. Mora se doneti i zakon o imovini jedinica teritorijalne autonomije i jedinica lokalne samouprave. To je, dakle, jedan paket zakona koji stoji pred ovom vladom, ali Vlada uporno, mesecima, već se to može računati i u godinama, ne ostvaruje ovu svoju obavezu.
Zahvaljujem, prošlo je tri minuta. Ima reč predsednik Vlade gospodin Cvetković.
Poštovani narodni poslanici, pre svega bih želeo da izrazim zadovoljstvo što, evo, nakon letnje pauze ponovo ulazimo u jedan regularni sistem, gde jednom mesečno Vlada ima prilike i mogućnosti da u razgovoru u parlamentu i u odgovorima na pitanja poslanika informiše javnost o tome šta radi, koji su problemi, koji su uspesi i uopšte da se dodatno javnost upozna sa tokom rada. Isto tako, zahvalio bih na izboru teme koja predstavlja početak našeg mesečnog druženja, jer je izuzetno značajna. Želeo bih da dam, pre svega, načelni odgovor na pitanje iz naslova teme, a zatim ću kroz obrazloženje i kroz odgovor na konkretna pitanja pokušati da objasnim dokle smo stigli i na čemu se sve radi. Ukoliko zbog ograničenog vremena ne stignem da obrazložim u ovih pet minuta, iskoristiću da kod nekog drugog pitanja nastavim sa obrazloženjem. (Predsednik zvonom upozorava poslanike.) Pre svega, Vlada ima vrlo jasan stav prema svojim ustavnim obavezama. Za nju je Ustav najviši pravni akt i Vlada u potpunosti insistira na njegovom poštovanju. Ovde treba imati u vidu sledeće činjenice. Nažalost, zbog niza istorijskih i drugih okolnosti, u poslednjih 15-20 godina imali smo prilike da, pored svega što smo doživeli - dezintegracije zemlje, stvaranja nekih novih integracija i, konačno, stvaranja Srbije - dakle, u periodu od 1990. godine do danas, u ovoj zemlji budu doneta četiri ustava. Da vas podsetim. Prvi je, u ovih 20-ak godina ili nešto manje, donet Ustav Republike Srbije 1990. godine. Zatim, dve godine kasnije, 1992. godine, Ustav SRJ. Zatim, Ustavna povelja Državne zajednice Srbije i Crne Gore 2003. godine i, konačno, Ustav Republike Srbije iz 2006. godine. Dakle, ako pogledate da je za nekih 15-18 godina doneto četiri ustava, to znači da smo u proseku na svaki regularni mandat vlade imali drugačiju ustavnu situaciju. Svaka vlada, a njih je bilo mnogo više, imajući u vidu da vlade uglavnom nisu trajale čitav mandat, suočavala se u ovom periodu sa problemom usaglašavanja tekućeg zakonodavstva sa novim ustavima koji su donošeni. Uglavnom, usaglašavanja koja su bila potrebna da se izvrše, rađena su na dva nivoa. Prvi nivo, i to je najčešće bio slučaj sa ustavima pre ovog poslednjeg, jeste bio nivo na kome je usaglašavanje bilo čisto verbalno - „SFRJ“ se zamenjivalo sa „RS“ ili „SRJ“ itd. Tako da su se te promene koje su sve vlade imale zadatak da obave obavljale, ali ne baš uvek uspešno, o čemu ću kasnije imati prilike još da govorim. Druga vrsta suštinskih i supstancijalnih usaglašavanja nastala je u momentu kada su ustavi koji su doneti predstavljali suštinsku promenu ekonomskog, privrednog, pa i društvenog sistema, a to se upravo odnosi na Ustav iz 2006. godine. On je uveo, praktično, nove vrednosti i bio je prilagođen stvaranju novog demokratskog društva. Imajući u vidu da mi ističe vreme, ja ću iskoristiti priliku da nakon drugog pitanja nastavim obrazloženje.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Vladan Batić. Oprostite, hoćete potpitanja? Izvolite, imate pravo na dva potpitanja.
Gospodine predsedniče Vlade, jako sam iznenađen vašim odgovorom. Pitanje je bilo konkretno, a odgovor je bio istorijski. Dali ste puno nepotrebnih podataka koje svi ljudi ovde u sali znaju. Oni očekuju odgovor na konkretno pitanje i mislim da to uopšte nije u redu. Čak se može reći da Skupština nije uvažena. Ali, da nastavim sa potpitanjem, kao što je red, po Poslovniku. Dakle, ja sam konstatovao da Vlada nije obavila svoju dužnost da do određenog roka ovom parlamentu da predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti. Kako Vlada to nije učinila, svoj predlog o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine dao je DSS, tj. poslanički klub DSS na ovoj skupštini. Mi smo taj predlog dali 21. aprila ove godine. Dana 11. maja bili smo obavešteni od gospođe predsednice Skupštine da će taj predlog ići na Skupštinu onda kada ga Vlada razmotri. Mene zanima da li je Vlada razmotrila taj predlog DSS-a, na koji on ima pravo i po Ustavu i po Poslovniku. Koristim vaše prisustvo ovde da vas pitam šta je sa tim predlogom zakona. Zašto se bar on ne stavlja na diskusiju na Skupštini, ako Vlada nije sposobna ili voljna da donese svoj predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti?
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Hvala na potpitanju. Želim da kažem, vezano za vaš prvi deo, da je cilj odgovora da se upozna, pre svega, stanovništvo sa situacijom, a naravno i njegovi predstavnici, tako da koristim priliku da način na koji izlažem prilagodim onome kako mislim da bi trebalo stanovništvo i građani da razumeju o čemu je reč. Naravno, dozvoljavam da vi smatrate da taj način može biti i drugačiji (Predsednik zvonom upozorava poslanike.) i u tom kontekstu vam sugerišem da se u vašim izlaganjima držite načina na koji vi mislite da treba. Dakle, ja ću nastaviti obrazloženje, jer ono dovodi do suštine. Kada se radi konkretno o pitanju zakona o nadležnosti Vojvodine, postoje oprečni stavovi pravnika o tome da li se u konkretnom slučaju kasni ili se ne kasni. Zapravo, oprečni su stavovi po pitanju da li je do određenog roka bilo potrebno pokrenuti proceduru ili je i okončati, zapravo doneti zakon. Pošto nisam pravnik, ne želim da ulazim u te polemike. (Dragan Šormaz, s mesta: Ti si ipak predsednik Vlade.) Suština je u tome da se zakon o nadležnosti Vojvodine tiče veoma ključnih pitanja u ovoj državi. Naravno, potrebno je i mnogo volje da se diskusija završi u celini i da se svi aspekti i svi potencijalni problemi koji mogu da proizađu iz jednog ili drugog rešenja prouče i tek onda da se izabere odgovarajuće. U tom kontekstu, čvrsto sam ubeđen da je Vlada na dobrom putu i da radi upravo ono što od nje građani očekuju. Na sreću, ta diskusija je otprilike privedena kraju i nadam se da će u narednom bliskom periodu koji je pred nama taj predlog biti stavljen na razmatranje. Što se tiče predloga koji je dao DSS, imao sam prilike da ga vidim. Nisam ga poneo ovde, ali čini mi se da postoje značajne stvari koje mogu da izazovu kontroverzne rasprave. Tako da, ukoliko mi dozvolite, o tome ću govoriti u poslepodnevnom delu rasprave, kada ga budem doneo iz svog ofisa i ukazao na te delove o kojima sada govorimo.
Zahvaljujem premijeru. Gospodine Samardžiću, imate pravo na još jedno potpitanje u sledećem krugu i to će biti maksimum za vaše učešće u današnjoj sednici. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine premijeru, dame i gospodo ministri, moje prvo pitanje je – da li će Vlada nešto preduzeti da preispita poslovanje Agencije za privatizaciju? Zbog čega ovo pitam? Zato što je u poslednjih nekoliko godina privatizovano potpuno nelegalno, potpuno protivzakonito, na stotine firmi u Srbiji. Desetine hiljada ljudi sada žive kao građani drugog ili ko zna kog reda. Gospodine premijeru, evo vam jedan frapantan podatak. Kako radi Agencija za privatizaciju? Protiv 21 čoveka koji je postao vlasnik privatizovane firme vodi se postupak pred Specijalnim sudom za organizovani kriminal. Četrnaestoro ljudi kojima je Agencija za privatizaciju prodala društvene firme nalazi se u pritvoru. Pa, je l' to ono što smo želeli da bude realizovano putem privatizacije? Dakle – da li će se postaviti pitanje odgovornosti onih koji su obavljali svoj posao u Agenciji za privatizaciju katastrofalno i kriminalno? Drugo pitanje – pod kojim uslovima će Republika Srbija dobiti kredit od Ruske Federacije? Vidim da je i danas u Moskvi rasprava o tome, ali ovde je to najavljivano kao pomoć, kao istorijska pomoć. Znamo da je kredit jedan komercijalni posao i ono što interesuje građane Srbije jeste – pod kojim uslovima se taj posao zaključuje i, s tim u vezi, kako to davalac kredita može da uslovljava namenu sredstava koja će se trošiti? Navodno, 80% za puteve i 20% za budžetski deficit.
Zahvaljujem. Gospodin premijer ima reč.
Vezano za prvo pitanje, o Agenciji za privatizaciju i kontroli njenog rada, postoje odgovarajući organi, pre svega budžetska inspekcija, koja će sigurno izvršiti kontrolu. Međutim, u vašem pitanju ste istakli jedan realni i veoma ozbiljan problem sa kojim se suočavamo. Taj problem jeste što su određene privatizacije, iako sa stanovišta prodavca urađene po zakonu, u suštini kasnije počele da generišu neke negativne posledice i po privredu, a posebno po zaposlene. U tom kontekstu Vlada je, naročito kod mene u kabinetu mi smo vrlo ozbiljno razmatrali to pitanje kako da pomognemo, pre svega, zaposlenima, a u krajnjoj liniji i privredi, pa i celoj državi, i kako da se suočimo i da sprečimo takvo ponašanje. Tu smo identifikovali dve situacije. Obe se odnose na neuspešne privatizacije. U jednoj situaciji imate slučaj da je kupac u privatizaciji učinio sve da firmu podigne na noge. Uglavnom se radilo o firmama koje nisu baš najblistavije stajale. Dakle, uložio je i novac i fizički napor i sve što je mogao, a na kraju ipak firma nije uspela, otišla je u stečaj i on sam je pretrpeo velike finansijske gubitke. To je situacija koju generiše slobodno tržište i tu se ništa ne može učiniti. Međutim, mi smo mnogo više zainteresovani za situaciju u kojoj je neko kupio preduzeće ne zato da bi od njega napravio uspešan privredni subjekat, već prosto iz razloga da izvuče realitete, da praktično za sebe lično proda određenu imovinu koju preduzeće ima ili da na neki način izvuče sve ono što je korisno iz preduzeća. Na kraju pusti preduzeće u stečaj, a on sam je privatno odlično finansijski prošao. Pošto se radi o preduzećima sa tzv. ograničenom odgovornošću, on kaže - šta mogu, neka ide pod stečaj, i radnici ostanu sami na ulici. To je situacija koja je posebno analizirana kod mene u kabinetu. Još to nije došlo na Vladu. Tu se spremamo da preduzimamo vrlo ozbiljne mere. Razmatraju se tzv. pobojne radnje i razgovara se sa pravnim ekspertima na tu temu. Šta su to pobojne radnje? To su radnje koje će omogućiti da se nakonšto preduzeće dođe u teškoće utvrdi da li je ono došlo u teškoće zbog toga što je njegov vlasnik nesavesno upotrebljavao ta sredstva, povlašćivao jedne nasuprot drugim poveriocima, i zakonom daje mogućnost da se uz primenu tih pobojnih radnji vratimo unazad, da čak i do pet godina unazad posmatramo šta je rađeno i da te stvari osporimo, pa u nekim situacijama da uvedemo i krivičnu odgovornost za one koji su izvlačili novac iz preduzeća u cilju svoje lične koristi. Dakle, to je stvar na kojoj se ozbiljno radi. Kada budemo imali zatvoreni model, a očekujem da će to biti relativno skoro, mi ćemo to primeniti. Ja unapred želim da upoznam javnost da je to aktivnost koja je vrlo u toku. Što se tiče kredita Ruske Federacije i uslova pod kojima se on dobija, želeo bih da kažem da smo razgovarali sa Ruskom Federacijom o dve vrste kredita. Jedna vrsta je kredit od tih 200 miliona, koji se daje kao budžetska podrška. Druga vrsta kredita su tzv. projektni zajmovi, koji se daju za konkretne projekte. Ono što mogu da kažem sada u ovom ograničenom vremenu su dve stvari. Prvo, da su razgovori i dalje u toku i da se ne može govoriti o tome kakvi su uslovi. Ali drugo, što je još važnije, i tu želim da pošaljem poruku i vama i javnosti, jeste da mi sigurno nećemo prihvatiti kredite pod uslovima koji su manje povoljni od odgovarajućih uslova koje inače možemo da dobijemo iz paralelnih izvora. Što se tiče pitanja vezanog za gas, zamolio bih ministra Škundrića da odgovori.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Petar Škundrić.
Što se tiče projekta Južni tok, znate da je reč o magistralnom evropskom projektu. Sve istražne radnje vezane za pripremu fizibiliti studija u dobrom delu su završene. Pravni okvir između zemalja učesnica u realizaciji ovog projekta je sačinjen. Postoje čvrste garancije da će u dinamici koja je planirana ovaj projekat biti realizovan. On predstavlja strateško povezivanje nekoliko značajnih zemalja u Evropi. Predstavlja strateško partnerstvo Ruske Federacije i Italije, u prvom redu, ali isto tako predstavlja u delu energetike i strateško partnerstvo Srbije sa Ruskom Federacijom, ali i sa zemljama Evropske unije. To je jedan od najboljih projekata strateškog i razvojnog karaktera koji će se graditi i izgraditi u narednih nekoliko godina, a efekti će biti dalekosežni u narednih 30 do 50 godina, sigurno. Nije reč samo o obezbeđivanju pouzdanog i sigurnog snabdevanja jednim od najkvalitetnijih energenata naše zemlje. Reč je o povećanju ukupne bezbednosti zemlje kroz koju treba da protiče gas za deo EU. Što se tiče cene gasa, želim da podsetim, stalno se prenebregava da su, kada je 15. oktobra prošle godine utvrđena nova cena gasa, industrijski potrošači tada dobili za desetinu procenata nižu cenu gasa nego što su je imali u tom trenutku. Nažalost, zbog dispariteta u kursu dolara i dinara, a i zbog načina naplate gasa, proizvedeni su gubici u Javnom preduzeću "Srbijagas" i nije bilo moguće korigovati cenu gasa na niže u ovom vremenskom periodu. Do Nove godine cena gasa će ostati nepromenjena. Kvalifikovani potrošači i sada imaju nižu cenu nego što je bila utvrđena 15. oktobra, a procenjujemo da od Nove godine postoji mogućnost da dođe do sniženja cene gasa za sve potrošače u Srbiji.
Zahvaljujem. Gospodin Vladan Batić ima potpitanja. Izvolite.
Gospodin Škundrić je upotrebio izraz ''istražne radnje''. Nadam se da tu neće trebati istražne radnje, jer je to termin iz krivičnog postupka, ali bi istražne radnje trebalo da se sprovedu u Agenciji za privatizaciju, jer oni su počinili krivična dela. Živim u Obrenovcu. Tamo su privatizovane tri firme: Trgovinsko preduzeće "Posavina" - novi vlasnik u pritvoru, Drvna industrija "Bora Marković" - novi vlasnik u pritvoru, razni sektori "Prve iskre" - pojedini novi vlasnici osuđeni pravosnažno na dugogodišnje kazne zatvora. Pitam vas, gospodine premijeru – kako to da Agencija za privatizaciju prodaje firme kriminalcima, pa se onda godinama ukazuje da nisu ispunili nijednu obavezu iz ugovora, da nisu pokrenuli proizvodnju, da nisu isplatili zaposlene, a Agencija za privatizaciju ne čini ništa? Da ne bude nedoumica, to se odnosi, pre svega, na privatizacije koje su izvršene u vreme prethodne Vlade.
Gospodine Cvetkoviću, imate reč.
Želeo bih da izvučem zaključak iz ovoga što ste rekli.
Gospodin Batić ima još jedno potpitanje. Hoćete li sada i to da iskoristite? (Da.) Izvolite.
U vezi sa kreditom koji treba da dobijemo od Ruske Federacije – da li je izgradnja nekakve misteriozne baze za vanredne situacije u okolini Niša sastavni deo tog projekta i da li možete da nam kažete šta to podrazumeva? Građanima nije dovoljno jasno šta će predstavljati ta baza - čemu služi, ko će u njoj raditi, za koje potrebe, za koje slučajeve, hoće li tu biti naoružani ljudi, koja vrsta naoružanja, koji kapacitet, koji potencijali. O čemu se tu zapravo radi?
Zahvaljujem. Gospodin Cvetković ima reč.
U vezi s Agencijom za privatizaciju, a naročito ljudima koji su kasnije uhapšeni, želim da kažem da ne znam konkretne slučajeve da li su oni pre toga imali krivični dosije ili su uhapšeni tako što su činili krivična dela nakon što su učestvovali u privatizaciji. U svakom slučaju, postoji uredba kojom se traži da lica koja učestvuju u privatizaciji dostave potvrdu da nemaju kriminalni dosije. Čvrsto sam uveren da se Agencija toga držala, a ako nije, to će se lako utvrditi. S druge strane, to da je tako veliki broj ljudi u zatvoru govori o tome da je došlo do intenziviranja borbe protiv kriminala i time ocenjujem kao pohvalno da Vlada nije ostala gluva na kršenje propisa, već da je, naprotiv, odmah reagovala i da su se ti ljudi našli iza brave. Što se tiče baze u Nišu, mogu da vam kažem da, kada se radi o ovom dokumentu koji je sada potpisan, on jeste opšteg karaktera i ne sadrži te detalje koje vi želite, ali mogu da vam kažem koja je ideja te baze. Dakle, ideja te baze jeste da ona ne bude vojnog karaktera nego, naprotiv, da bude upravo kao neka vrsta urgentnog centra za neke katastrofe koje bi se desile kod nas i u okruženju. Sama ideja je nastala nakon što je u početku, na osnovu donacije Ruske Federacije, vršeno razminiravanje niškog aerodroma i pojavila se potreba da se angažuju ruski eksperti za razminiranje ne samo na aerodromu, već i na trasi budućeg gasovoda Južni tok koji treba da prođe, pri čemu smo imali prilike da vidimo da su oni prilikom razminiravanja nailazili čak i na zaostale projektile iz Drugog svetskog rata, a ne samo iz ovog poslednjeg iz 1999. godine. Na osnovu tih iskustava, kao i požara koji su bili u Grčkoj i kada je tu reagovao jedan ruski avion, došlo se na ideju da se stvori jedan centar, jedna baza odakle bi mogle da se pružaju te urgentne usluge. Dakle, da ponovim, ne radi se ni o kakvoj vojnoj bazi, o tome uopšte nema govora, a kada se radi o detaljima o kojima pitate, ovaj dokument koji je potpisan njih još uvek ne sadrži, on je tek osnova za rad na tome kako će to izgledati.
Zahvaljujem. Gospodin Velimir Ilić ima reč. VELIMIR ILIĆ: Gospodine predsedniče, meni je jako žao što vas mi u zadnjim redovima nismo ništa čuli. Zamolio bih vas, ako odgovarate, da nam odgovorite jasno i glasno, da bismo mogli da znamo o čemu se radi. Prvenstveno ovo o statutu Vojvodine, apsolutno ništa niste odgovorili, bar ne znam ovde od prisutnih da li je neko bilo šta čuo. Moje pitanje je sledeće – čime mislite da punite iduće godine budžet ako privreda trenutno duguje dve hiljade milijardi dinara kreditnih linija, ako su kamatne obaveze prema bankama preko 200 milijardi, ako je privreda u veoma teškoj situaciji, izuzetno veliki broj firmi je u stečaju i velika su otpuštanja? Šta mislite povodom, kako vaši mediji kažu, 700.000 gladnih u Srbiji i novim radnim mestima koja treba da se otvore? Da li će doći do otvaranja novih radnih mesta ili neće i koja su to radna mesta? Zašto ugovor od strane "Fijata" nije ispoštovan nijednim evrom, kako je dogovoreno i potpisano? Šta je sa tim ugovorom? Imao bih bezbroj pitanja, ali veoma važno pitanje je – posle ovolikog zaduživanja ove godine da bi se punio budžet, šta mislite iduće godine sa budžetom, šta mislite sa privredom, jer privreda duguje preko 20 milijardi evra, a država isto preko 20 milijardi evra? To su ogromna dugovanja. Svakim danom se zadužujete sve više i više i, umesto da dođete u parlament da razgovaramo o tim problemima, vi u poslednje vreme počinjete jedan žestok progon protiv opozicije, protiv ljudi koji nisu poslušni i na lokalnom i na republičkom nivou. Da li ćete s tim prestati? Da li vi shvatate da opozicija u Srbiji mora da postoji i da radi svoj posao? Gospodin premijer ima reč. Izvolite.
Što se tiče čujnosti, tu ne mogu da pomognem. Evo, približavam se mikrofonu, pa se nadam da će se bolje čuti. Drugo, što se tiče stanja privrede, stanja zaduženosti, hvala vam što ste mi dali mogućnost da kroz odgovore na ova pitanja razbijem neke stereotipe koji se pojavljuju korišćenjem pogrešnih informacija i cifara, od kojih ste neke i vi sada u vašem izlaganju napomenuli oko zaduženosti. Prvo bih želeo da kažem da, uporedno posmatrano, Srbija ne spada u grupu zemalja koje su preterano zadužene, čak ni ako se tome dodaju privatni dugovi o kojima ste govorili. Ukoliko bi se, pak, posmatrao samo javni dug, može se reći da Srbija spada u zemlje koje su relativno manje zadužene. Ima nekoliko zemalja koje su manje zadužene od Srbije, ali je velika većina evropskih zemalja daleko zaduženija od Srbije. Čujem da se smatra da će u ovoj godini doći do velikog porasta javnog duga. Video sam čak i izveštaje na televizijama, gde se prave neki procenti. To, zapravo, uopšte nije tačno. Dve su metodološke greške koje se prave pri tome i, ako mi dozvolite, obrazložiću ih, da bi vama i građanima bilo jasno o čemu se ovde radi. Prva metodološka greška koja se pravi odnosi se na sabiranje kredita koje će MMF da nam da, tih 2,9 milijardi, i da se onda za taj iznos povećava javni dug. To, jednostavno, nije tačno, iz prostog razloga što kredit koji se povuče od MMF-a služi za rezerve, dakle ne za potrošnju, i on samo teoretski povećava javni dug, ali ga ne povećava za potrebe sagledavanja i analitike, o čemu možete dobiti i potvrdu samog MMF-a. Za građane koji žele da razumeju o čemu se tu radi, to vam je isto kao kada odete u banku, uzmete kredit od sto dinara, a onda tih sto dinara odnesete u drugu banku pa stavite na štednju. Kada vas neko pita da li ste dužni sto dinara vi kažete - jesam, ali istovremeno imam tih istih sto dinara, samo ne kod te banke, i na vaš zahtev mogu odmah da ih povučem sa štednje i da vam ih vratim. Dakle, taj kredit koji se uzima od MMF-a ne povećava naš javni dug. S druge strane, takođe bih želeo da obavestim i vas i građane da se ni javni dug u celini, nezavisno od tog kredita, ne povećava i da je velika greška što se smatra da mi ove godine, i to u godini krize, užasno povećavamo javni dug pokrivajući deficite. On se čak ne povećava ni zbog toga što smo morali da nadoknadimo izvesne dubioze, naročito u preduzeću ''Putevi Srbije'', od oko tri stotine miliona evra. Te dubioze su napravljene u periodu visoke likvidnosti ove privrede, visokog uzleta ove privrede, jednom reči u periodu punih džepova. Morali smo da, u situaciji kada je otvorena kriza, rešavamo te probleme, umesto da iz tog perioda izađemo s nekim suficitom koji ćemo primeniti u periodu tih crnih dana. Uprkos tome, nismo značajno povećali javni dug. Ako mi dozvolite, objasniću vam i koji su razlozi. Pre svega, ove godine smo se zadužili jednim delom da pokrijemo obaveze za plaćanje dugova koji su napravljeni u ranijem periodu, a dospeli su za plaćanje u ovoj godini. Isto tako, najveći deo tih obaveza jesu obaveze koje su nastale po osnovu recimo devizne štednje, dakle po osnovu nečega što je potrošeno u ranijem periodu, pa ništa nije ostalo iza toga kao realitet, a mi sada moramo da ih vraćamo. No, ekonomski posmatrano, kada vi povučete kredit da biste pokrili staru obavezu, vama se dug ne povećava. Efekat je nula...
Prošlo je pet minuta. Zahvaljujem. Gospodo poslanici, htela bih vašu pažnju da fokusiram ka temi. Mada je donošenje budžeta par ekselans ustavna obaveza, ali svakog poslednjeg četvrtaka u mesecu, a danas je taj dan, imamo mogućnost da, kao poslanici, postavimo pitanja na sve teme, tako da bih fokusirala vašu pažnju na današnju temu. Hoćete da postavite potpitanje, gospodine Iliću? Izvolite.
Meni je jako neprijatno, gospodine predsedniče. Dok ste odgovarali, gledali ste negde na balkon. Niste udostojili poslanike koji vam postavljaju pitanja bar jednim pogledom. Ne znam gde to gledate konstantno, ali negde ste sakrili pogled daleko i odgovarate ono što vama u ovom momentu odgovara. A vama odgovara da zakukuljite, zamumuljite i da nikome ovde ništa nije jasno. Jesmo li mi uzeli kredite ili nismo? Da li se ova država zadužila ili nije? Konkretno pitanje – da li je ''Fijat'' ispunio ugovorne obaveze ili nije platio jedan evro? Šta ćete sa 700.000 gladnih? Vaši mediji kažu da ih toliko gladuje trenutno u Srbiji, a to se pojavljuje u ovih poslednjih godinu dana. Prema tome, pitao sam vas konkretno. Vi ste mi nešto pričali tuc-muc, gledali gore-dole, ovamo-onamo i na kraju ništa niste odgovorili. Pitam vas konkretno – da li ćemo mi da vraćamo te tri milijarde o kojima vi pričate ''stavite ovde, stavite onde''? Rečeno je da se to uzima za stabilnost srpske privrede, tako smo bar mi ovde bili obavešteni. Kako ste mogli da zadužite državu sa tri milijarde evra bez ratifikacije u ovom parlamentu i bez konkretnog programa trošenja tih sredstava? I gde će biti ta sredstva? Nije apsolutno bitno gde će sredstva biti. I treća stvar, veoma važna – da li je tačno da ste prihvatili da Kosovo uđe u MMF i zbog toga dobili ove tri milijarde na mala vrata?
Gospodin Cvetković ima reč.
Prvo da vam odgovorim gde gledam. Gledam u monitor i tamo vidim vreme, koliko mi je preostalo. Ako hoćete vas da gledam, mogu i to. Ali, monitor je gore i zato mi je podignut pogled. Sada da vam kažem što se tiče konkretnog pitanja da li smo mi prihvatili da Kosovo bude primljeno u MMF i kasnije u Svetsku banku. Odgovor je - ne. Naprotiv, mi smo se upravo zalagali protiv toga. Međutim, kao što je nekima verovatno poznato, oni funkcionišu na principu toga da su glasovi srazmerni ulozima. Naravno, tamo postoji većina i oni su primljeni. Ali, da smo mi glasali za to, sačuvaj bože. Dakle, to nije tačno. Što se tiče pitanja kako se ovaj kredit uzima, na šta će se trošiti i zašto nije ratifikovan, mislio sam da bi vaši ekonomski savetnici trebalo da vam odgovore. Ovaj kredit se ne uzima radi troška, već se uzima radi rezerve. On se uopšte ne troši. Zbog toga što se ne troši, on se i ne ratifikuje ovde. I njega ne uzima Vlada, već ga uzima Narodna banka. Dakle, on nema veze sa budžetom, nema veze sa troškom. On samo služi za to da bi se pojavio na gomili, da kažemo da su naše devizne rezerve veće nego što su bile. Što se tiče pitanja jesmo li se zaduživali - jesmo, tačno je da smo se zaduživali, ali smo se zaduživali za dve stvari. Jedna je da vratimo dugove koji su ranije napravljeni (tu mi je bilo isteklo vreme kada sam hteo da vam objasnim). Mi smo se zadužili da vratimo, primera radi, staru deviznu štednju. Time nismo povećali javni dug iz razloga što smo sada dužni tim novim kreditorima, ali nismo dužni starim i neto efekat je nula. Drugo, zaduživali smo se da bismo ušli u izgradnju infrastrukture. Kada sutra ostavimo našoj deci da otplaćuju te kredite, mi ćemo im ostaviti i realitete koje smo izgradili. Reći ćemo - evo, pola kredita smo vratili mi, pola ćete vratiti vi, ali evo vam autoput kojim ćete se voziti. Za razliku od toga, mi sada vraćamo dugove iza kojih nisu ostali realiteti, i to je naš glavni problem.
Reč ima gospodin Nebojša Ranđelović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine predsedniče Vlade, poštovani članovi Vlade, uvažene koleginice i kolege poslanici, najpre bih postavio jedno opšte pitanje – šta je tema ove sednice? Mi smo se pripremali da razgovaramo o tome kako Vlada primenjuje Ustav, shodno onome što su tražile kolege iz DSS, a sada pričamo o kreditima, zaduživanju i o tome kako se to realizuje i da li se uopšte realizuje. Dakle, želeo bih prvo odgovor na to opšte pitanje – šta je tema ove sednice i ima li razloga da se spremamo za popodnevnu sednicu? Jer, mi iz LDP smo spremili pitanja i za popodnevnu sednicu, a vidim ovde se postavljaju pitanja po principu ko kako hoće. Sada bih se vratio na temu. Bilo je malo iznenađujuće zašto je u ovom trenutku tema primena Ustava od strane Vlade. Po našem mišljenjuprave teme su evropske integracije, u sklopu toga borba protiv nasilja itd. No, mi smo i te teme stavili u kontekst onoga što je odnos Vlade prema primeni Ustava. Konkretno ću postaviti pitanje, a najpre ću konstatovati da nema realizacije svega ovoga o čemu sam govorio bez organizovanog pravosuđa. Konkretno pitanje je – šta je sa organizovanim pravosuđem? Naime, da bi pravosuđe bilo organizovano, najpre mora da se organizuje mreža sudova, a shodno tome i pre toga, organi koji će imenovati sudije i koji će voditi računa i primenjivati kontrolu nad time. Konkretno – šta sa Visokim savetom sudstva? Između ostalog, intencija Ustava je i da se pita struka i da se primenjuje mišljenje struke. Konkretno, za Visoki savet sudstva struka je rekla šta ima, Konferencija dekana pravnih fakulteta Srbije donela je jednoglasno odluku, predložila profesora Zorana Tomića, i odjedanput tog predloga nema na dnevnom redu Narodne skupštine. Ako jednoglasna odluka Veća dekana pravnih fakulteta nije mišljenje struke, ne znam šta je mišljenje struke. Pošto mi vreme ističe, u potpitanju ću pojasniti razloge zbog čega sam postavio ovo pitanje.
Gospodine Cvetkoviću, izvolite.
Dao bih odgovor samo na ovo prvo pitanje – šta je tema ovog razgovora i zašto mi odgovaramo? Naravno da nije tema ovo pitanje oko zaduživanja. Možda nije formalna tema, ali ona boli građane. Sa druge strane, mi smo ovde da odgovorimo na sva pitanja poslanika. Uzgred rečeno, pitanje iz te oblasti je postavio poslanik iz koalicije koja je predložila temu. Prema tome, nije na Vladi da vam kaže – izvinite, nećemo da odgovaramo na vaša pitanja. Dakle, mi ćemo odgovoriti na sva pitanja koja vi želite, a vi vidite koja pitanja treba da se postave. Što se tiče drugog pitanja, zamolio bih ministarku Malović da da konkretan odgovor.
Reč ima gospođa Malović.
Zahvaljujem na pitanju. I prethodna dva dana sam bila u ovom parlamentu, gde su postavljana pitanja oko organizacije pravosuđa, ali to nije bilo na dnevnom redu i zahvaljujem na prilici da sada to mogu da pojasnim. Kao što znate, krajem prošle godine je usvojen paket pravosudnih zakona koji je podrazumevao organizacione promene na nivou pravosuđa, i u pogledu izbora nosilaca pravosudnih funkcija, sudija i tužilaca, ali i promene u pogledu mreže. Što se tiče izbora nosilaca pravosudnih funkcija, to je na telima, kao što ste i sami primetili - Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca. Ne mogu da ulazim u to da li je bio na dnevnom redu izbor preostalih članova iz reda profesure i advokature i da li su oni podržani od strane parlamenta, jer to nije nadležnost Ministarstva pravde, već tela koja to predlažu, a i samog parlamenta, da li će dati poverenje određenim ljudima ili neće. Mogu da vas obavestim da u ovom momentu rade i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca, svakodnevno se odvijaju sednice i ja, kao član oba ta tela, prema Ustavu, mogu da vam kažem da će Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca ispuniti svoje zakonske obaveze u pogledu roka, znači da će do 1. decembra biti izabrane sudije u svim sudovima u Republici Srbiji. Naravno, isto se odnosi i na zamenike javnih tužilaca. Možda se vaše pitanje odnosilo na to što Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca rade u krnjem sastavu. Slažem se s tim da nije potpuni sastav, ali to je ista analogija kao u odnosu na Ustavni sud. Ustavni sud radi u sastavu od 10 sudija, preostalo je da se izabere još pet, što će se učiniti po formiranju Vrhovnog kasacionog suda, gde će se na opštoj sednici tog suda izabrati preostalih pet. Znači, po toj analogiji onda ni Ustavni sud ne bi mogao da radi. I meni bi, kao članu Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca i kao ministru pravde, bilo bolje da radimo u punom sastavu, ali prosto imamo rokove iz zakona i te rokove moramo da poštujemo. Takođe želim da vas obavestim i o onoj primarnoj nadležnosti Ministarstva pravde, a to je uspostavljanje mreže sudova. Mi na tome intenzivno radimo. Formirane su komisije koje su predviđene prelaznim i završnim odredbama pravosudnih zakona, koje treba da doprinesu tome da se uspostavi rad i da nova mreža sudova počne od 1. januara 2010. godine. Pri kraju je izrada sudskog poslovnika, kao jednog od najvažnijih akata koji uređuje unutrašnje uređenje i organizaciju sudova. Isto se odnosi i na pravilnik o upravi u javnom tužilaštvu. Tokom sledeće nedelje ćemo dostaviti svim sudovima i tužilaštvima ta akta na mišljenje, a potom, uz prethodnu saglasnost predsednika Vrhovnog suda i Republičkog javnog tužioca, ta akta ćemo i objaviti. Takođe, sačinjava se precizan akcioni plan za preseljenje predmeta, arhive i osnovnih sredstava. To radimo u saradnji sa predsednicima sudova, predstavnicima sudstva. To se isto odnosi i na javne tužioce. Mogu u ovom momentu da kažem i vama i građanima Srbije da će se u drugoj polovini decembra preseljenje i fizički odvijati. Ono što pretpostavljam da zanima i građane Srbije i vas kao poslanike, to je i opremanje zgrade i početak rada zgrade u Nemanjinoj 9, u koju treba da budu smešteni Vrhovni kasacioni sud, Upravni sud, Privredni apelacioni sud i Apelacioni sud u Beogradu. U toku je postupak po izboru za ponuđača za nameštaj. Očekujem da se to takođe završi do kraja ove nedelje i da počne opremanje te zgrade, kako bi ona počela rad takođe od 1. januara.
Gospodin Ranđelović, potpitanja.
Poštovani predsedniče Vlade, mi smo od vas dobili nekakav odgovor kojim ja ne mogu da budem zadovoljan. Rekli ste da ćete odgovarati na sva pitanja ovde postavljena. Premijer je ovde, između ostalog, i zato da promoviše red. Izgleda da se samo u kući Velikog brata ili u ovom parlamentu ne zna šta će se desiti narednog sekunda. Dakle, ako je nešto tema, držimo se teme, a nemojmo da razvodnjavamo i umesto da odgovaramo na konkretna pitanja, dajemo objašnjenja koja se ne tiču teme ove sednice. Što se tiče odgovora na pitanje koje sam postavio vezano za pravosuđe, naravno da stoji sve ovo što je gospođa ministarka navela, ali je pitanje od suštinske važnosti ne samo za Ministarstvo pravde i čitavu vladu, nego i za pripadnike vladajuće većine – zašto se ne poštuje ono što ste sami proklamovali ovim lošim Ustavom, a tu ste proklamovali mišljenje struke? I kako da podržavamo autonomiju univerziteta ako jednoglasna odluka Konferencije dekana nije za vas relevantna samo zbog toga što se u vladajućoj koaliciji jedno ime i prezime nekome ne dopada? Dakle, to nije samo pitanje za Vladu, to je pitanje za sve prisutne ovde. Voleo bih da i na to pitanje dobijemo odgovor, jer anomalije u društvu, između ostalog, polaze i od nevršenja dužnosti onih kojima su te dužnosti ovim Ustavom stavljene u odgovornost. Zahvaljujem.
Gospođa Malović ima reč.
Potpuno se slažem s vama da mišljenje struke, naravno, treba poštovati. To je Ministarstvo pravde imalo u vidu kada je predlagalo pravosudne zakone, naročito Zakon o visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca, kojim je i propisan postupak za predlaganje od strane profesure. Znači, kao što sam rekla, ne mogu da ulazim u to da li se određeni predlozi stavljaju na sednicu parlamenta i da li dobijaju podršku od strane poslanika. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovani građani Srbije, molim vas da ni za trenutak ne pomislite da ste me glupog poslali u ovu skupštinu ili da je ova vlada od mene načinila glupog čoveka, ali me je sramota od nastupa predsednika Vlade i to moram da kažem u ime građana Srbije. Dakle, gospodine predsedniče, vi koji imate model po kome svako jutro vraćate sebi osmeh na lice pošto je situacija u Srbiji sve bolja, sada se fino smejete, a ne znate koliko je ljudi gladno, žedno, golo i boso. Ovde ste dobili gromoglasni aplauz, iz straha - rekao bih, kada ste optužili ministra, mislim Velimira Ilića (niste smeli da kažete koga), da ste nasledili neke dubioze na putevima. Samo da vas podsetim šta je rekla ministar finansija pre neki dan. Izjavila je da se ne zna kako se godišnje troši oko 130 milijardi dinara, što je, prema njenim rečima, rezultat nasleđenog stanja, pa je rekla da je nasledila nedovoljno odgovornu fiskalnu politiku i strukturni debalans, pa je rekla da su sopstveni prihodi direktnih i indirektnih budžetskih korisnika oko 100 milijardi dinara godišnje i da se pretežno koriste van budžetskog procesa, pa je rekla da u budžet nikada nije stavljen način na koje se troše sredstva od projektnih zajmova i donacija i razvojna pomoć fondova EU. Gospodine predsedniče Vlade, vi ste tada bili ministar finansija, ovo je optužba na vaš račun. Od vas je nasledila Diana Dragutinović 1,3 milijardi evra dubioza. Zanimljivo, taman toliko koliko država ne kontroliše troškova iz budžeta. Dalje, rekli ste da je u 15-20 godina bilo četiri izmene Ustava, niko da vam kaže da je Srbija samo jednom promenila Ustav u to vreme, i da je to stvorilo neki zamor, kao kada bi Sloveni kada su naselili Balkan seli pa rekli – e, sada nekoliko godina nećemo ništa da radimo, mnogo smo dugo putovali kroz Evropu, sada nam treba malo odmora. Vi imate Ustav iz 2006. godine. Imate tu troje eminentnih pravnika. Kažete da su oprečna mišljenja pravnika. Da li su oprečna mišljenja pravnika u Vladi? Je l'znaju oni za član 15. Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije? Opšti rok za usklađivanje svih zakona sa Ustavom Republike Srbije je bio 31. decembar 2008. godine, i to ne može drugačije da se tumači. Svaki zakon koji niste uskladili ide na vaš teret i na vašu dušu. Koji ministar će da bude smenjen u Vladi Republike Srbije zato što vi ne poštujete Ustav? Malopre sam prošao pored jednog pogrešno parkiranog automobila. Fotografišu ga, stigao je policajac, stigao je pauk. Pogrešno parkiran auto odlazi na neko specijalno parkiralište zato što je smetao ostalim učesnicima u saobraćaju. A vi koji ništa niste konstituisali, što je bio rok za prvu i drugu sednicu, gospođo Dejanović...
Vreme. Gospodin Cvetković ima reč.
Nisam baš čuo jasno formulisano pitanje, ali probaću da odgovorim ovako iz tri dela, kako sam razumeo. Ako sam razumeo, vi ste dali konstataciju da sam ja nekoga tu kritikovao i apostrofirao, što apsolutno nije tačno. Prvo, ja ne govorim nikada na taj način, samo ističem fakta. Ako ste vi iza tih fakata prepoznali nekoga i ako su drugi prepoznali nekoga, to nije moja stvar. Ja nisam nijednu osobu prozvao, rekao sam da je fakat da smo mi nasledili u tom preduzeću tolike dugove. Rekao sam da su ti dugovi nastali u periodu koji je bio period uzleta ove privrede, sa visokom stopom rasta bruto domaćeg proizvoda, sa visokom likvidnošću, i da smo mi, nažalost, ušli u krizu. Umesto da iz visoke likvidnosti stope rasta izađemo sa nekim keš uštedama, mi smo ušli sa dubiozama. Nikoga nisam apostrofirao, a vi možete međusobno da vidite ko je tu za šta i kako kriv. Drugo, kada se radi o izjavi ministarke finansija, kao što nikog ne apostrofiram, takođe ne tumačim tuđe izjave. Svako ima potrebu i obavezu da protumači svoju izjavu. Ali, ovde se radi o jednom konkretnom stavu, koji i ja delim, i zato koristim ovu priliku ne da protumačim njenu izjavu, već da stanem iza tog stava. Dakle, kao zemlja u tranziciji, u svakom pogledu imamo razvoj raznih sistema, uključujući i budžetski sistem. Naš budžetski sistem je danas više transparentan nego pre godinu dana, pre godinu dana bio je više transparentan nego pre dve godine, verovatno će kroz godinu dana biti više transparentan nego što je sada. Konkretno o 130 milijardi, radi se o sredstvima koja se ostvaruju od strane budžetskih korisnika i nalaze se van budžeta. Da podsetim građane, tu se radi o sredstvima koja, na primer, ostvaruju fakulteti na osnovu školarine i nekih drugih usluga koje pružaju, tu su sredstva koja ostvaruju sudovi na osnovu taksa itd. Dakle, ta sredstva koja se prikupljaju i koja iznose oko 130 milijardi dinara jesu sredstva koja su suštinski javni prihodi, ali nisu prihodi koji se vide u budžetu i koji se kontrolišuod strane budžeta. Potrebno je da se uvede novi sistem da bi se i oni stavili pod lupu i kontrolisali. Taj novi sistem nije moguće uvesti dokle god se ne promene određeni propisi i u tom kontekstu smo nedavno imali promenu Zakona o budžetskom sistemu, koji je jedan od nekoliko osnova koji će nam pružiti mogućnost da to imamo. Dozvolite mi da vam kažem da je predlog novog zakona o budžetskom sistemu, upravo u cilju da bi se to, između ostalog, uradilo, u vreme dok sam ja bio ministar finansijabio predat tadašnjoj skupštini, ali je povučen sa dnevnog reda pred Novu godinu radi usvajanja budžeta, a iza toga efikasnost tadašnje skupštine nije dozvolila da on bude usvojen sve do današnjih dana. Prema tome, ovde je direktno reč o jednoj zajedničkoj aktivnosti, a ne o privatnim kritikama. Ne znam da li ste još nešto pitali, ali imaćete repliku, pa ću odgovoriti.
Gospodin Nikolić, potpitanje. Izvolite.
Vi ste sada rekli, gospodine predsedniče, da efikasnost tadašnje skupštine nije dozvolila usvajanje zakona do današnjeg dana. Zamolio bih vas da se malo koncentrišete. Sedite pred poslanicima, a ove sednice obavezno, po Poslovniku, prenosi RTS. Verovatno da ne bi ni voleo da ih prenosi, kao što se potpuno zatvorio u odnosu na javnost, ali eto. Sada želim da vas podsetim da ste kao direktor Agencije za privatizaciju izvršili sve ove privatizacije zbog kojih biste sada da hapsite ljude. Ima tu još pravnika pored vas, mogu da vas podsete na staro rimsko pravilo, po kome je potpuno vlasništvo nad stvarima, pa i stečenim privatizacijom, i da u liberalnom kapitalizmu vlasnik imovine može potpuno autonomno da raspolaže svojom imovinom. Kakve ste mu ugovore pravili, tako se ponašao. Kakav ste mu zakon pravili, tako se ponašao. Ponašao se tako da kupi, recimo, ogromnu firmu za veliki novac na šest rata, da uplati prvu godišnju ratu, da proda srce firme (ako je to petospratnica, proda prizemlje) svojoj ćerki firmi, potom vam se obrati i kaže - ne mogu više da plaćam. Vi raskinete ugovor, Agencija to više nikome ne može da proda. Ono što je najvrednije nije više u vlasništvu te firme. Onda se on vrati i ponovo za samo jednu ratu kupi sve ono što je preostalo. To je vaš manir, gospodine Cvetkoviću. Sav novac od privatizacije... Koliko je ono rekao Dinkić, da samo još 700 i nešto miliona dinara nije potrošeno? Sve od privatizacije je potrošeno, nigde ništa nema. Možete vi da hapsite. Uhapsili ste i Raju Rodića, samo zato što je kritikovao Vladu i ministra Dinkića, za nekakav prestup od pre osam godina. Je l' da? Možda ste i vi pre osam godina pljunuli na ulici ili pušili u prostoriji u kojoj nije bilo dozvoljeno, gospodine Cvetkoviću. Dakle, volim što ste vi ovde prihvatili da razgovaramo o tome koliko poštujete Ustav. Sad nećemo imati vremena, popodne ćemo da vas podsetimo šta vam rade agencije, javna preduzeća, koja su potpuno van Ustava, koja uopšte ne možete da kontroliše. Ako imam malo vremena, pitao bih ministra energetike – koliko je energetskih dozvola na tokovima u Srbiji izdato za izgradnju hidroelektrana mahom jednoj firmi, čiji je vlasnik bivši funkcioner vašeg ministarstva, i time zaustavljen proces izgradnje hidroelektrana makar na dve godine, koliko važi ta energetska dozvola, i bez njegove saglasnosti više niko ne može da investira? Odnosno, zašto ste zaustavili investiranje u hidroelektrane, u čiju korist to radite, na čiju je to štetu, koliko zbog toga Srbija gubi i kako se zove taj čovek ...?
Zahvaljujem na pitanju. Gospodin Cvetković ima reč.
Prokomentarisao bih nekoliko stvari koje ste rekli na početku. Prvo, rekao sam da iznoseći fakta nisam pominjao ljude i uopšte ne koristim argumentacije tipa - ako nemam argumente, onda ću nekog privatno da prozovem: bio si ovakav ili bio si onakav. To nemam nameru ni sada da činim. Što se tiče same privatizacije, naravno, nemam šta da vam kažem, izuzev da Vlada stoji čvrsto na stanovištu da se zakon mora poštovati i da su sva ta hapšenja vezana za privatizacije, za koja smo čuli od potpredsednika, urađena u skladu sa zakonom. Po pitanju efikasnosti rada parlamenta, da li je on sada efikasan isto kao što je bio pre godinu dana, tu očigledno vi i ja imamo suprotne stavove. Ja imam svaku pohvalu za parlament koji je sada ovde i za način na koji on radi, i ne samo da imam pohvalu ja, nego nam parlament širi ugled i u odnosu na druge zemlje. Ako vi mislite da je on taj isti ugled imao i pre godinu dana, sa načinom kako je radio, to mogu da prihvatim kao vaše mišljenje, ali nikako kao svoje.
Gospodin Škundrić ima reč.
Gospodine Nikoliću, nije tačna vaša konstatacija da je ovaj ministar ili ovo Ministarstvo rudarstva i energetike zaustavilo proces ulaganja u obnovljive izvore energije. Tačna je činjenica da je ovo ministarstvo prvo pristupilo Međunarodnoj agenciji za obnovljive izvore energije, kao što je to učinila i većina zemalja Evrope. To je prvo. Drugo, tačna je konstatacija da je ovo ministarstvo uradilo podzakonske akte u vezi sa stvaranjem zakonskih okvira za korišćenje obnovljivih izvora energije. I treće, sve energetske dozvole koje su zatražene u skladu sa zakonom ostvarene su u toku ove godine, od kada sam ja na čelu ovog ministarstva. Tačno je da nije izdato produženje za pet dozvola kojima je istekao rok, a da nisu u toku dve godine ništa uradili. Reč je o ranije izdatim dozvolama. Investitor nije iskoristio te dve godine da uradi ono što je bilo planirano i ja nisam potpisao produženje za te energetske dozvole, zato što su dve godine bile dovoljne da se određene radnje urade i zato što su dve godine bile upropašćene u odnosu na nacionalno dobro koje nije stavljeno u funkciju.
Zahvaljujem. Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu odredbe Ustava Republike Srbije koje kažu da je pravni poredak Republike Srbije jedinstven, da je Ustav najviši pravni akt Republike Srbije i da svi zakoni i drugi opšti akti doneti u Republici Srbiji moraju biti saglasni sa Ustavom, u ime poslaničke grupe SRS pitam Vladu Republike Srbije, i to pre svega predsednika Vlade gospodina Cvetkovića – koje mere će Vlada Srbije da preduzme povodom činjenice da Predlog statuta AP Vojvodine sadrži čitav niz odredaba koje su direktno suprotne Ustavu Republike Srbije? Šta je nadležnost AP Vojvodine, to piše u članu 183. Ustava Republike Srbije – "Autonomne pokrajine'', dakle i Vojvodina, ''u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti: 1. prostornog planiranja i razvoja; 2. poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva, lova, ribolova, turizma, ugostiteljstva, banja i lečilišta, zaštite životne sredine, industrije i zanatstva, drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja i uređivanja puteva, priređivanja sajmova i drugih privrednih manifestacija; 3. prosvete, sporta, kulture, zdravstvene i socijalne zaštite i javnog informisanja na pokrajinskom nivou". Podsećam vas, gospodine predsedniče Vlade, da u Predlogu statuta Vojvodine, koji je usvojen pre tačno godinu dana, između ostalog, piše da je Vojvodina nekakva demokratska evropska regija, da formira svoja diplomatska predstavništva u inostranstvu, da Skupština Vojvodine donosi odluke koje na teritoriji Vojvodine imaju snagu zakona, da AP Vojvodina ima svoju vladu itd. Te odredbe su direktno suprotne Ustavu Republike Srbije, pa vas pitam kao predsednika Vlade – šta nameravate da učinite povodom te činjenice da se naočigled srpske javnosti u Republici Srbiji stvara nekakva nova država u državi? Samo da vas podsetim, gospodine Cvetkoviću, a vi to sigurno znate bolje od mene, kako je počelo na Kosovu i Metohiji 1981. godine. U martu je grupa albanskih studenata počela proteste zato što navodno nije bila dovoljno kvalitetna hrana u menzi na Prištinskom univerzitetu. Sve se završilo bombardovanjem SRJ, formiranjem NATO baze Bondstil na KiM i proterivanjem stotina hiljada Srba sa Kosova i Metohije. Nadam se da ovo što se danas dešava u Vojvodini uopšte ne doživljavate kao neku benignu pojavu. Nadam se da vam je jasno da sve to može da se izrodi u nešto što, nadam se, niko ovde prisutan ne želi da se dogodi, pa vas pitam, kao predsednika Vlade Srbije, a u sastavu Republike Srbije nalaze se dve autonomne pokrajine a ne dve države – šta nameravate da preduzmete povodom činjenice da su vaše stranačke kolege u Skupštini Vojvodine i u Izvršnom veću Vojvodine pre tačno godinu dana donele Predlog statuta Vojvodine...? [[Isključen mikrofon.]]
Vreme, zahvaljujem.. Reč ima gospodin Mirko Cvetković, premijer. Izvolite.
Želeo bih da dam odgovor u meri u kojoj mogu, a za ono što možda ne budem mogao zamoliću kolege koji su pravnici, pošto to nije moja izvorna struka. Ovako gledam na celu tu stvar. Dakle, statut Vojvodine donosi odgovarajući organ u Vojvodini i onda ga potvrđuje ova skupština. Vlada ne razmatra taj statut, ona donosi zakon o prenosu nadležnosti. Suština je u tome da odnos Vlade prema statutu nije direktan, već posredan, tako što ona da predlog tog zakona i onda se vidi da li se statut uklapa u taj zakon ili se ne uklapa. Ono što možete očekivati od mene, odnosno od Vlade, jeste da da jedan izbalansirani zakon u kome će se manifestovati nekoliko osnovnih ideja ove vlade. Jedna osnovna ideja jeste da je decentralizacija u samoj srži ove vlade, ali isto tako da decentralizacija ne podrazumeva državnost. Prema tome, polazeći od tih nekih osnovnih principa, koji su uostalom zasnovani na Ustavu, mi ćemo da produkujemo jedan takav zakon. Upravo zbog osetljivosti materije na tome se tako dugo radi i, na sreću, vidim da se polako približavamo kraju toga rada. Što se tiče pitanja da li su pojedine odredbe ustavne ili neustavne, dozvolićete da se o tome ipak ne izjašnjavaju neke osobe na amaterski način, nego postoji institucija koja o tome daje svoj stav, a to je Ustavni sud. Što god on kaže da je neustavno, naravno da će biti prihvaćeno. To je ono što sam znao da kažem iz moje oblasti, a sada bih zamolio Snežanu da ona kaže.
Zahvaljujem. Gospođo Malović, izvolite.
Želim da prenesem svoj stav u vezi s izradom predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti, pošto učestvujem u radnoj grupi Vlade koja radi na nacrtu zakona. Upravo je to bila želja, da se u potpunosti ispoštuje sve ono što nalaže Ustav Republike Srbije koji je usvojen, odnosno potvrđen u ovom parlamentu 2006. godine. Zakon će sadržati ni manje ni više nego upravo ono što ste i sami naveli, član 183. Ustava ali, naravno, i neke druge odredbe. Najavljeno je iz AP Vojvodine, pošto smo prilikom izrade ovog nacrta zakona u kontaktu sa njihovim organima, da se izvrši određena pravno-tehnička redakcija statuta koja bi eventualno mogla da otkloni određene nepreciznosti koje se u ovom momentu u njemu nalaze. Videli ste i sami da se statut još uvek nije našao pred parlamentom, a jedan od razloga je bio i taj. Kao što je predsednik Vlade naglasio, takođe očekujem da se u skorom periodu oba ova akta nađu pred vama, a naravno, i po njihovom usvajanju, kao što je i sam predsednik rekao, postoji organ koji može da odlučuje o tome da li su određene odredbe ustavne ili nisu. Mi ćemo, kao Vlada, nastojati da, što se tiče zakona o utvrđivanju nadležnosti, on u potpunosti ispoštuje Ustav koji smo zajedno svi usvojili.
Potpitanje ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam pitao šta koji ministar u Vladi misli o ovome ili o onome, nego kakav je stav Vlade prema činjenici da se u Republici Srbiji naočigled svih građana Srbije stvara nova država u državi. Pošto vi, gospodine Cvetkoviću, kažete da niste pravnik, evo, pitaću pravnike u vašoj vladi – a gde ste vi, gospodo iz Vlade, pročitali uopšte da u Ustavu piše da Narodna skupština treba da donese nekakav zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine? To ste izmislili da biste opravdali vaše kolege u Skupštini AP Vojvodine. U Ustavu samo piše da Skupština Vojvodine donosi statut, koji je usklađen sa Ustavom, i ništa više. Ako u Ustavu piše da Vojvodina može da ima svoju akademiju nauka, ako u Ustavu piše da Vojvodina treba da ima diplomatska predstavništva u inostranstvu, u Briselu, pri NATO-u i EU, ako piše da Vojvodina može da donosi odluke sa zakonskom snagom na teritoriji Vojvodine, evo, spreman sam da povučem sve što smo rekli mi iz SRS vezano za Statut Vojvodine. Ali, to nigde ne piše, gospođo Malović. To je problem. Vi ne možete, kao Vlada, da kažete – znate, to je uradio neko drugi. Ne, to su uradile iste one stranke koje sada imaju svoje predstavnike u Vladi Republike Srbije. Koliko znam, ne postoje tri demokratske stranke u Srbiji, nego jedna. I ne postoje tri socijalističke partije Srbije ili tri stranke G17 plus. Dakle, iste stranke koje su u Skupštini Vojvodine glasale za protivustavni predlog Statuta Vojvodine, danas sačinjavaju Vladu Republike Srbije. Gospođo Malović, ne možete da kažete - tim zakonom o utvrđivanju nadležnosti definisaće se pitanja iz člana 183, a i neka druga pitanja. Ono što piše u Ustavu, to je nadležnost Vojvodine. Ne možete zakonom da proširujete ono što piše u Ustavu. Gde vam je ustavni osnov za to? U Ustavu jasno piše koje su nadležnosti, odnosno koja pitanja uređuje AP Vojvodina. I ta lista je završena, ne možete da je proširujete nekim novim poslovima. Dakle, ne postoji ustavni osnov za donošenje nekakvog zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine. To ste izmislili, kao što ste to izmislili 2002. godine u vladi Zorana Đinđića. Ustav samo kaže da Republika Srbija može autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave da poveri pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. Ali, to nije nikakva novina Ustava iz 2006. godine, to je pisalo i u Ustavu iz 1990. godine. To ne znači da vi sada možete da AP Vojvodini dajete neke nadležnosti koje nisu propisane Ustavom. Stičem utisak da vi, gospođo Malović… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Gospodin Svetozar Čiplić ima reč.
Poštovani narodni poslanici, poštovani kolega Martinoviću, kako ja, tako verovatno i vi, mi koji živimo u Vojvodini ne nailazimo na nekakve separatističke oblike ponašanja i življenja, jer je AP Vojvodina bila i biće sastavni deo Republike Srbije, a istovremeno i najevropskiji deo Srbije. Dakle, ne postoji, kao što svi građani Srbije znaju, a pogotovo oni koji žive u Vojvodini, nijedna namera, nijedna radnja, niti postoji ijedan pravni akt koji bi Vojvodinu odvojio od Srbije. Postoje, naravno, strahovi i fobije, ali na strahove i fobije mi ne odgovaramo. Naprosto, nisu predmet politike ove vlade. Sa druge strane, ono za šta mislim da je bitno odgovoriti, i na tom pitanju vam i zahvaljujem, to je pitanje o ovom zakonu o utvrđivanju nadležnosti.I vi i ja znamo da su samo odredbe Ustava koje se tiču sloboda i prava građana one odredbe koje se direktno primenjuju. Ostale odredbe Ustava su dovoljno uopštene da ih je gotovo nemoguće direktno primeniti, pa jedna pravnička urednost, a pogotovo državna ozbiljnost, zahteva da bude donet zakon ovakvog karaktera. Dakle, zakon kojim se utvrđuju nadležnosti zapravo je zakon kojim se konkretizuju odredbe Ustava vezane za ustavne nadležnosti AP Vojvodine. To, naravno, ne mora da piše izričito, ali može da piše dovoljno jasno, kao što inače piše, a kaže – autonomne pokrajine, u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u sledećim oblastima. Kada se to tako kaže onda jedna pravna tehnika koja želi da bude i pravno efikasna, a mislim da je to ideja ovog parlamenta, želi da sve ove oblasti na jednom mestu jasno pobroji, jasno definiše, da posle u primeni ne bi bilo ovakvih sporova. A istovremeno će svaki ustavni spor uvek rešiti Ustavni sud na nedvosmislen i jasan način. Hvala.
Gospođa Snežana Malović ima reč. Izvolite, gospođo ministre.
U svom prethodnom izlaganju jasno sam rekla da zakon neće sadržati ni više ni manje nego što piše u Ustavu. To, uostalom, može da se vidi u stenografskim beleškama. Ničija želja nije da proširuje ili smanjuje nadležnost van Ustava i ustavnih odredaba.
Narodni poslanik Gorica Mojović ima reč.
Poštovani gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, pošto imam nameru da se držim današnje aktuelne teme, dozvolićete mi da citiram par stavova iz čl. 86. i 87. Ustava Republike Srbije. U članu 86. stoji: ''Javna svojina je državna svojina, svojina autonomne pokrajine i svojina jedinice lokalne samouprave'', a stav 4. člana 87. glasi: ''Imovina autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave, način njenog korišćenja i raspolaganja, uređuju se zakonom''. Dakle, pretpostavljam da je jasno moje pitanje – da li je i u kojoj fazi, da li je uopšte u planu donošenje zakona o javnoj svojini, tj. da li neko ministarstvo obavlja bar pripremne radnje za donošenje ovog zakona? Smatram da bi bilo suvišno da danas obrazlažem, iznosim argumente zbog čega je ovaj zakon, ne samo zbog poštovanja Ustava Republike Srbije, nego zbog kojih političkih, ekonomskih razloga je neophodno da konačno u Srbiji prestane da važi Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije i donese se zakon o javnoj svojini. Ne bih to bliže elaborirala, ali bih iznela jednu jednostavnu i, rekla bih, racionalnu okolnost. Mislim da u ovoj sali ne postoji niko ko je ikada imao bilo kakve kontakte sa organima lokalne samouprave da ne može da ispriča neku svoju tužnu priču vezanu za Direkciju za imovinu Republike Srbije vezanu za spore procese dobijanja saglasnosti na iznajmljivanje poslovnog prostora, prenosima itd. Nije samo pitanje da je neko u Direkciji za imovinu neodgovoran, neažuran, nego je prosto nemoguće na celoj teritorijiRepublike Srbije obavljati one poslove za koje je Direkcija za imovinu zadužena. Dakle, makar iz tog racionalnog i jednostavnog razloga mislim da su politički, ekonomski i ustavni razlozi mnogo bitniji i u tom smislu – da li se priprema zakon o javnoj svojini? Hvala.
Gospodin Mirko Cvetković ima reč.
Zakon o javnoj svojini je bio u radu još pre dve godine, otprilike kada sam bio ministar finansija. Onda se, imajući u vidu manjkavosti Zakona o sredstvima u svojini Republike, prvo pristupilo radu na zakonu o javnoj svojini. No, tom prilikom se pojavilo shvatanje da je zakon o javnoj svojini jedan deo iz kompleksa svojinske reforme i da taj kompleks svojinske reforme obuhvata najmanje tri zakona. Jedan je zakon o javnoj svojini, drugi je tzv. zakonik o osnovama svojinsko-pravnih odnosa i treći je zakon o restituciji. Dakle, ta tri zakona je trebalo da budu doneta u paketu, i mislio sam da se nalazimo pri kraju, već su se razna rešenja diskutovala. Međutim, ispostavilo se da tu ima puno problema i puno različitih stavova. Isto tako, ti zakoni su podeljeni da ih rade dva ministarstva, pri čemu je javna svojina ostala u Ministarstvu finansija, a zakonik o osnovama svojinsko-pravnih odnosa otišao je u Ministarstvo pravde. Takva je, otprilike, bila situacija do pre nekoliko meseci. Pre nekoliko meseci, imajući u vidu da zakon o sredstvima u svojini Republike ima neke negativne efekte i onemogućava raspolaganje sredstvima državnih preduzeća, jer se ta sredstva nalaze u svojini države i onda imate velike probleme i kod privatizacije i kod nekih drugih aktivnosti koje su važne... Naravno, razumem da je za vas važan deo koji se tiče lokalnog nivoa vlasti, ta svojina, mogućnost kolaterizacije, municipalne obveznice itd. Dakle, sve su to elementi koje ovi zakoni treba da razreše. Zadnja informacija, koju imam od pre dva-tri meseca iz Ministarstva finansija, jeste da postoje svi uslovi da se taj zakon završi do kraja ove godine, u smislu da bude i javno obznanjen. Zamolio bih ministarku pravde da kaže dokle je stigao ovaj drugi, o osnovama svojinskih odnosa.
Gospođa Malović ima još dva minuta.
Želim da dodam vezano za zakon o svojinskim odnosima. Preuzet je pre godinu i po dana od Ministarstva finansija. Ministarstvo pravde je osnovalo radnu grupu koju su sačinjavali naši eminentni profesori iz te oblasti, zatim sudije koje rade takođe u toj parničnoj oblasti. Prva radna verzija je izrađena i nalazi se na vebsajtu Ministarstva pravde. Nakon jedne duže javne rasprave, pošto dužina javne rasprave zahteva, s obzirom da je zakon veoma ozbiljan, očekujem da će se početkom sledeće godine naći na dnevnom redu u parlamentu.
Reč ima gospodin Slobodan Samardžić. Krenuli smo sa drugim krugom pitanja.
Poštovani članovi Vlade Republike Srbije, dozvolite mi da vas podsetim na obavezu Vlade da štiti granicu Srbije. Predstavnik Ministarstva unutrašnjih poslova ove vlade je 11. septembra potpisala Sporazum sa Euleksom oko upravljanja granicom između Srbije i Kosova. Taj sporazum je, da vas podsetim, potpisan u potpunoj tajnosti, ali ipak se javnost na neki način obavestila o tome šta je sadržaj tog sporazuma. Sporazum je potpisan sa Euleksom, dakle sa misijom koja nema međunarodnopravni osnov. Euleks nema odluku Saveta bezbednosti da dođe na Kosovo i zameni Unmik. Osnov prisustva Euleksa je odobrenje Vlade Srbije, pa prema tome i odobrenje Saveta bezbednosti, da dođe na Kosovo i zameni… (Molim vas, gospođo predsedavajuća, ne mogu da govorim ako je galama. Nemojte mi ovo vreme uzimati.) Dakle, taj sporazum je potpisan sa jednom međunarodnom misijom koja nema međunarodnopravni osnov. Ja ću vas podsetiti da je pre dva ili tri dana švedski ambasador dao intervju dnevnom listu "Danas", gde je rekao da Srbija ima obaveze da uspostavi granične, carinske i dobrosusedske odnose sa Kosovom. Švedski ambasador u ovom trenutku nije makar ko, u ovoj zemlji on je predstavnik predsedavajućeg Saveta Evropske unije, dakle Švedske. Njegova izjava nije izazvala nikakvu reakciju Vlade. Po svoj prilici ćemo mi, pored ove međusobne granične kontrole sa Euleksom, potpisati i određeni sporazum o upravljanju carinama. Podsetiću vas da je Euleks, kada je potpisivao ovaj sporazum o policijskoj saradnji, tražio i dobio odobrenje vlade Kosova. To će svakako učiniti i kada bude potpisivao sporazum o carinama. Takođe i sporazum o pravosuđu, ali taj sporazum ne dodiruje pitanje granica. Dakle, mene interesuje da li ova vlada vodi računa o granicama Srbije. Nije ovde u pitanju činjenica da neka velika sila uzima deo teritorije Srbije. Ovde je u pitanju činjenica da Srbija u tome učestvuje i da svojim potpisima i sporazumima sa vladom Kosova, kojoj posreduje Euleks, prihvata i odobrava otcepljenje ove teritorije. To je, dakle, moje pitanje. I samo jedno primećivanje. Gospodine predsedniče Vlade, razumem da gledate u monitor kada vi govorite, ali ne morate da gledate u monitor kada ja govorim.
Dajem reč premijeru Cvetkoviću. Izvolite.
Vi se takođe nalazite na monitoru i veći ste tamo nego što ste ovako, bar što mogu odavde da vas vidim. No, da dam sada ozbiljan odgovor na ovo pitanje. Dakle, na vaše pitanje, ako sam ga dobro razumeo, da li Vlada vodi računa o granicama Srbije, želim da vam kažem – da, Vlada veoma vodi računa o granicama Srbije, ali ona ne smatra liniju sa Kosovom granicom, već administrativnom linijom. U tom kontekstu su svi naši dokumenti potpisani i ona se ne zove "granica". Čuo sam da imate problema što neke institucije, recimo Euleks razgovara sa drugim institucijama, što je neko izjavio ovo ili ono, ali u osnovi tog vašeg izražavanja jeste pitanje da li mi nameravamo da eksplicitno ili implicitno priznamo jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Želeo bih da iskoristim priliku povodom vašeg pitanja da građanima uputim poruku da mi nećemo učiniti nijedan korak u pravcu priznanja nezavisnosti Kosova, bilo direktno ili kroz takozvane konkludentne radnje, indirektno. Mi ostajemo na svom stanovištu. Ova vlada ima nekoliko stubova svoje politike. Kao što znate, pored proevropske orijentacije, tu je i odbrana suvereniteta i integriteta. Ona taj stub svoje politike u punom kapacitetu održava i ostaće istrajna na njemu.
Zahvaljujem. Imate pravo na potpitanje. SLOBODAN SAMARDžIĆ: Moje potpitanje je – gde građanin Srbije može da se obavesti o sadržaju sporazuma o policijskoj saradnji sa Euleksom? Da li postoji taj sporazum negde da bi se mogao pročitati? Građani Srbije su imali, doduše, prilike da ga pročitaju kao nezvaničnu verziju u jednom dnevnom listu. Dakle, jedna važna stvar je nedostupna, koliko ja vidim, a čini mi se da znam i zašto je nedostupna - baš zbog te terminologije koju vi sada tako štedro koristite. Vi kažete da potpisujete sporazume gde stoji izraz "administrativna linija". To, gospodine predsedniče Vlade, nije tačno. U ovom sporazumu postoje dva izraza. Jedan izraz "granica" u međunarodnopravnom smislu i jedan koji podrazumeva "administrativnu granicu". Prema tome, na volji je jedne ili druge strane, Beograda i Prištine, da to tumači kako hoće. Ali, činjenica da je Vlada Srbije potpisala sporazum u kome se otvara mogućnost da se ta reč koristi kao granica u međunarodnopravnom smislu, "border", tako piše u originalnom tekstu, zapravo govori o onome o čemu ja hoću ovde da kažem, a to je da Vlada Srbije učestvuje u procesu oduzimanja Kosova od Srbije, bez obzira šta ona pričala ili ne pričala o tome da li će priznati Kosovo ili neće. Drugo potpitanje u vezi sa ovim je – šta će Vlada učiniti s obzirom na razgraničenje koje je izvršeno između Makedonije i Kosova, dakle između Makedonije i naše granice na području Kosova? Mi smo doduše imali prilike da čitamo jedan oštar demarš ministra inostranih poslova, ali posle tog demarša nije usledila nijedna akcija, barem javnost nije upoznata s time. Molim vas da nas obavestite – šta Vlada nadalje preduzima i šta će preduzeti da se ova akcija spreči? Gospodo poslanici, pre nego što dam reč uvaženom premijeru, dozvolite da vas obavestim da na galeriji prisustvuju učenici Petnaeste beogradske gimnazije, u okviru praktične nastave predmeta Ustav i prava građana. Pozdravimo ih. [[Aplauz.]] Sada ima reč naš premijer gospodin Cvetković. Izvolite.
Koliko je meni poznato, taj sporazum nema oznaku poverljivosti, dostupan je. Pošto nema ministra policije da kaže, a ja ne znam da li je sporazum na sajtu, ali ukoliko želite, mi ćemo ga vama poslati. Mada, ja verujem da ga vi imate. Ko god želi, može sve ono što nije u okviru poverljivog da dobije na zahtev, ili možemo da ga okačimo na sajt. Moram da proverim, zaista ne znam o čemu se tu radi. Što se tiče Makedonije, vi ste čuli taj demarš koji predstavlja naš politički stav po pitanju te njihove aktivnosti. Ali, s druge strane, morate da razumete da mi, pored neslaganja, imamo i obavezu da omogućimo ljudima koji žive na KiM, bez obzira na nacionalnost, da imaju normalan život. Uvažavajući principe međunarodnog prava, kojih se čvrsto držimo i prema kojima nećemo priznati nezavisnost Kosova, mi ipak ne koristimo taj stav da nekome zagorčavamo život. Prema tome, to jeste zapravo politika Vlade, koja će se svim diplomatskim i drugim sredstvima miroljubivog karaktera boriti protiv priznanja i uopšte protiv nezavisnosti. Mi očekujemo da se u Hagu, nakon odluke Međunarodnog suda, otvori proces ponovnog razgovora i pregovora oko budućeg statusa Kosova, a spremni smo da u taj proces uđemo i pre nego što se o tome razgovara. Ali, s druge strane, moramo da vučemo sve pragmatične korake da bi ljudi mogli normalno da žive, a ne da podižemo neke bedeme, da se zatvaramo i ponovo se vratimo u devedesete godine, kada smo bili pod sankcijama i kada smo bili praktično usamljeni, jedina zemlja na planeti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine predsedniče Vlade, na početku ovog mog trominutnog pitanja želim podelim s vama da jedno osećanje, za koje verujem da ga i vi osećate. To je moj ljudski osećaj. Osećam stid i sramotu zbog 700.000 gladnih i zbog praznog tanjira svako veče koji se prikazuje na jednoj televiziji sa nacionalnom frekvencijom. I ja imam odgovornost za to, kao narodni poslanik, ali moja i vaša odgovornost nisu iste, vaša je mnogo veća. Zbog toga sam ja ovde, moj zadatak je da vam u ime građana postavim neka pitanja. Možda zbog toga što nema dovoljno novca toliko ljudi gladuje, ali ja tvrdim da novca u ovoj državi ima, samo on nije pravedno raspoređen. To se nekad zvalo društvena raspodela. Finansijska kriza? U našoj državi nije finansijska kriza. U našoj državi banke su prošle godine, koliko se sećam, imale 400 miliona evradobit. Da mi ne bi tek tako prošla ova tri minuta, pitam vas konkretno i molim vas da konkretno odgovorite. Bez obzira, gospodine predsedniče, na sve pretnje koje imam zadnjih 30 dana, svi znaju ovde da ja ne odustajem od nekih pitanja dok ne dobijem odgovor. Dakle, da li vi znate da je vaša direktorka Vladine kancelarije za pridruživanje EU vlasnica jednog preduzeća u iznosu od 25%, koje posluje sa javnim preduzećima? Da li vi znate za taj podatak? Gospodine predsedniče Vlade, radi se o stotinama miliona evra. Postavljam to pitanje već mesec dana. Od nekih agencija sam dobio odgovor. Nadam se da vam je ministarka finansija dala papir koji sam joj dao ovde u direktnom prenosu pre nekoliko dana na sednici. Radi se o Telekomu. To je ono javno preduzeće, gospodine predsedniče Vlade, da vas podsetim, koje je u trenutku kada je iskazalo dobit od 100 miliona evra građanima povećalo usluge 63%. Radi se o savetniku predsednika Republike koji u svojoj firmi ima 11 zaposlenih, a ima prihode desetine i desetine miliona evra. Da li ćete vi kao ekonomista, za koga ja verujem da je stručan i da je pošten čovek, verujte mi da tako mislim, da dozvolite da Srđan Šaper, koji je sad uvršten u sto najznačajnijih Srba, za koje jadni građani Srbije treba da glasaju u nekom njegovom mediju, sa 11 ljudi može da prihoduje onoliko koliko vi danima molite MMF i razne institucije? Da li ćete vi kao diplomirani ekonomista, bivši ministar finansija, bivši direktor Agencije za privatizaciju, da dozvolite da on održi predavanje svim ekonomistima u ovoj zemlji? Ili, zašto vi kao Vlada ne napravite agenciju sa 11 ljudi i zaradite toliko para? Onda ne bismo morali da molimo ni Amerikance, ni Ruse, ni nikoga. Molim vas, ja neću odustati. Ponavljam, imam strašne pretnje, ali sigurno neću odustati. Plašim se Gospoda Boga i sina njegovog i nikoga više.
Zahvaljujem. Prošlo je tri minuta. Gospodin Cvetković ima reč. Izvolite.
Gospodine narodni poslaniče, od ove sednice očekujem da građanima pružim informacije o tome šta Vlada radi, koji su njeni problemi, koji su njeni uspesi, šta se od nje očekuje, šta je uradila, a šta nije. Vi otvarate pitanje osobe "iks", osobe "ipsilon". Ja slučajno znam kakva je situacija sa tim osobama, ali prosto ne želim da vam odgovaram na to pitanje, jer je to ispod nivoa ovog visokog doma gde se nalazimo. Ukoliko postoji bilo kakav, po vašem mišljenju, konflikt interesa, bilo šta što je protiv zakona, izvolite, fajlirajte to kod odgovarajućih institucija i sačekajte da one to urade. To su prava mesta, a ovde dajte da raspravimo kako da što pre uđemo u EU, šta treba da uradimo da što bolje odbranimo naš suverenitet, kako da građani što bolje žive. Vi ste vrlo dobro počeli ono pitanje, mi moramo da se borimo za bolji život građana, da ne bude gladnih. Mogu da vam kažem, kad ste mi dali priliku, da su napori ove vlade na stabilizaciji stanja u zemlji zapravo dali odlične rezultate, ako se uporede sa zemljama u okruženju. U eri finansijske krize, 2009. godine, kada je naša zemlja ostvarila negativni rast, odnosno pad bruto domaćeg proizvoda za 3%, u ostalim zemljama je situacija sledeća: Mađarska -6,7%, Rumunija -8,5%, Bugarska -6,5%, Hrvatska -5,2%, Slovačka -4,7%, Turska-6,5%, Španija -3,8%, a da ne govorim o pribaltičkim republikama, koje su imale minuse 14-18,5%. Prema tome, to je ono što ova vlada radi i o tome treba razgovarati. Ako vi imate pojedinačnih slučajeva, sa imenima i prezimenima, upućujem vas da se obratite organima koji su za to nadležni. Veoma sam iznenađen vašom pritužbom da imate lične pretnje. To primam kao vrlo ozbiljnu stvar i preneću je ministru policije, da se ispita ko su ti koji vam prete, na koji način i iz kog razloga.
Gospodin Markićević ima potpitanje.
Ako ništa drugo, čuli smo jednu konstataciju predsednika Vlade - da on zna odgovor na ova pitanja koja ja postavljam već mesec dana, ali neće da odgovori. Gospodine predsedniče, ovo što ja tvrdim već mesec dana nije politički pamflet tipa - crvena banda, žuta banda, plava banda. Ovo su podaci sa sajta Agencije za privredne registre. To je državna institucija. Tamo piše da su ovi ljudi za četiri godine od nečijeg dolaska na vlast imali po 50.000% uvećane prihode. To je nezabeleženo u svetu. Čak i da je sve to tako u redu, kako bi građani trebalo da zaključe iz vašeg prethodnog izlaganja, pitam vas zašto onda Vlada ne napravi agenciju sa 11 zaposlenih i napravi 200 miliona evra? Znate li vi koliko je to? To je onaj deo od 200 miliona dolara ili evra što treba Rusi da nam daju za budžet. Nisu to mala sredstva. I niste mi odgovorili na pitanje zašto onda javno preduzeće koje iskazuje dobit povećava cenu usluga građanima 63%. To se čudila cela Srbija prošle godine u ovo vreme. Sada vidimo zašto. Ta se sredstva prelivaju u privatne džepove. Sve ove reklamne agencije... Mislite da to građani ne znaju? Mediji to neće da prikažu. Javni servis je povezan s tim, zato toga nema u pola osam u Dnevniku. To je monopol, gospodine predsedniče Vlade. Vi sad meni kažete - podneo sam ja svima. Pa i oni se plaše, i oni mi kažu otvoreno. Radujko, da li ste čuli za Radujka?, zvao nas u stranku. Znate li šta je rekao? Rekao je - tačno je, monopol je sklopljen sa ovim kompanijama čiji su vlasnici ovi ljudi, između njih i Telekoma, ali nije on kriv. A po tim ugovorima radi već godinu i po dana. Kažite ko je kriv. Mene ne interesuje, da mi je brat rođeni. Tu su velika sredstva. Samo od toga što je Telekom dao ovim kompanijama smanjilo bi se mislim upola ovih 700.000 ljudi, da ne gladuju, i ne bi bila ponižena zemlja i svi mi zajedno poniženi da svako veče gledamo prazan tanjir. Mene boli duša za to. Ja se osećam odgovornim, ali vi imate mehanizme i vlast i prinude i policiju i sve, pa zašto ovo ne istražite? Zašto ne odgovorite na ova pitanja, nego mi ovde u lice kažete, i meni i građanima Srbije – znam odgovore na ta pitanja, ali neću da vam kažem?
Gospodin premijer ima reč.
Vrlo ću kratko. Mi imamo različitu percepciju o tome šta ovaj dom treba da radi. Ovaj dom treba da donosi zakone, da kontroliše Vladu i da Vlada obezbeđuje da ova zemlja ostvaruje ono što je najpotrebnije. Što se tiče pojedinačnih imena, naravno da je i to važno, ali to neka rade nadležni organi. Pozivam ih da rade ukoliko tu ima nečega, ali to nije stvar ovog doma i zbog toga ne želim da razgovaram o pojedincima. Ako postoji nešto, postoje nadležni organi i neka oni to reše.
Gospodin Slobodan Maraš ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, meni je potpuno jasno, gospodine Cvetkoviću, zašto mi poslanici i vi iz Vlade imamo različitu percepciju šta treba da radi parlament, ali isto tako imamo, očito, različitu percepciju i šta treba da radi Vlada. Moram da kažem da u članu 123. Ustava, nadležnost Vlade, nigde ne stoji da Vlada treba da se bavi privatnom inicijativom. Kako drugačije da nazovemo dogovor? Vi ste pre neki dan uhapsili lekare zbog 65 miliona, zato što su direktnom pogodbom kupovali nešto. Zašto niste uhapsili onoga ko je direktnom pogodbom prodao NIS, mimo svih zakona? Znači, direktnom pogodbom, i to po kakvoj ceni. A šta smo dobili? Dobili smo najskuplji gas u regionu, povećanje 63% prošle godine, dobili smo najviše cene benzina. Treba da kažete građanima da poslednje poskupljenje... Gospodine Škundriću, vidim kako se slatko smejete, prošli put kada sam vas pitao ko određuje cenu goriva, šta ste rekli? Rekli ste da je određuje onaj ko 100% upravlja NIS-om. Podigli su cenu prerade nafte, skočila je cena na pumpama, i tako će uvek da bude. Dalje, interesuje me kako Vlada može da naredi jednom javnom preduzeću, koje je jedan od najvećih gubitaša, a to je „Srbijagas“, da kupi beogradsku ''Informatiku''. Šta će „Srbijagas“ u beogradskoj ''Informatici''? Mogu da postavim sebi pitanje da li možda zato što je iz NIP-a jednog dana odvojeno puno para da se izgradi ''Banatski dvor'' i dato NIS-u, pa sad NIS kao svoje ulaganje vodi te silne milione koje je dobio od naše države, ali njima upravlja 51% vlasnik, odnosno Rus. Da neće možda ta beogradska ''Informatika'' jednog dana trebati Rusima, pa će biti kao i 90-ih godina - dobijaćete gas, moći ćete da platite kada hoćete, ali mi postavljamo vlade, mi određujemo politiku u ovoj državi? Mene interesuje da li ste predsedniku Medvedevu postavili ijedno pitanje vezano za dug Srbije prema Rusiji, povodom gasa, koji je nastao tokom 90-ih godina. Duboko sam ubeđen da niste. A taj dug je veći od vrednosti „Srbijagasa“. Interesuje me, gospodine Cvetkoviću, kako komentarišete, pričate non-stop da smo u krizi i da treba da štedimo, želite da prikažete kao veliki oblik štednje otpuštanje građana, a onda u najvećem gradu u ovoj zemlji neko odluči da kupi zgradu za dve milijarde. Dozvoljava mu statut grada. Pa, izvinite, molim vas.
Zahvaljujem. Gospodine Cvetkoviću, izvolite.
Pokušaću da odgovorim na ono što je ovde najsuštinskije sa stanovišta parlamenta, a vezano za tehnička pitanja oko gasa zamoliću ministra Škundrića. (Slobodan Maraš, s mesta: Vas sam pitao.) Ključno pitanje koje ste vi ovde postavili jeste – kako je bilo moguće da se bez zakona i bez javnog tendera ili neke transparentne procedure proda NIS? Želim da vas obavestim da dokumenti koje donosi ova skupština u stvari imaju snagu zakona, pa makar se formalno ne zvali zakon, nego možda sporazum ili nekako drugačije. Dakle, pre nego što je izvršena prodaja NIS-a, ovaj parlament je ratifikovao, odnosno doneo sporazum o saradnji između Srbije i Ruske Federacije i u tom sporazumu je bilo predviđeno ovo o čemu vi sada govorite. Prema tome, prosto nije tačno, radi javnosti, da je NIS prodat bez tendera, na način da se tu sada neko nešto kao ugradio, a da kada neko drugi to uradi onda bude uhapšen. Prema tome, ono što želim da vam kažem jeste da ja insistiram na transparentnosti procesa, insistiram da se svi procesi obavljaju na način da imaju prava da u njima učestvuju svi zainteresovani, pa neka pobedi ko je najbolji. Izuzetak od toga predstavljaju procesi koje definiše ova narodna skupština. Narodna skupština je definisala taj proces, na osnovu čega i jeste obavljena ta transakcija. Sada bih zamolio gos'n Peru da kaže nešto o gasu i cenama.
Gospodin Škundrić ima reč.
Mislim da je premijer vrlo precizno objasnio proceduru i zakonitost procesa o kome je gospodin Maraš govorio. Znači, ova skupština je donela lex specialis u vidu sporazuma koji je Vlada realizovala. To je odgovor. Iako nisam učestvovao u prvoj fazi tih poslova, smatram da je to jako dobar posao koji je Republika Srbija uradila. Reč je o strateškim poslovima, od strateškog interesa za Republiku Srbiju, i mi se ozbiljno razlikujemo po ovim pitanjima. Mogu da uvažim drugačije mišljenje gospodina Maraša. On smatra da mi prodajemo deo suvereniteta kroz strateške aranžmane, ne želeći da kaže da iste takve aranžmane prave i zemlje EU, da EU takođe zavisi od energenata koje kupuje od Ruske Federacije. Preko 42% ruskog gasa se plasira u EU, preko 1/3 nafte se u EU plasira iz Ruske Federacije, preko 25% uglja se prodaje u EU i niko u EU zbog toga i zbog strateških aranžmana koje ima Nemačka i Italija ne kaže da su prodali svoj suverenitet kroz poslove koje obavljaju u oblasti energetike. Prema tome, mi smo uradili dobar posao. Taj dobar posao se ogleda, između ostalog, kroz investicije koje su započete u sektoru, a vi jako dobro znate koliko mi kao država zahvatamo u delu naftne industrije. I nije tačno da NIS određuje cenu, cenu određuje Vlada.
Zahvaljujem. Gospodin Maraš ima potpitanje. SLOBODAN MARAŠ: Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine premijeru, ja sam postavio vama pitanja. Nemojte stalno poturati gospodina Škundrića da mi stalno daje iste odgovore koji su potpuno netačni. Gospodine Škundriću, vi ste rekli da je taj posao dobar. Ali za koga? Pa, za Ruse. Dobar je za Rusiju. Nemojte pominjati ovde EU. Sve što ste rekli u vezi s Južnim tokom nije istina. Nema 200 miliona evra od taksi. Ne naplaćuje država takse, naplaćuje ih kompanija. Rusi će biti 51% vlasnik Južnog toka u Srbiji. Kakva će dobit da se prikaže na kraju godine, znamo kako je prošla dobit NIS-a. Zato nemojte više obmanjivati građane, imamo dovoljno soli u glavi svi ovde da znamo da to što pričate nije istina. Šta je s „Jugorosgasom“? Za njih je ovo dobro. Ukinite posrednika. Više stvarno neću da pričam na tu temu s vama, hoću da mi premijer kaže samo jednu prostu stvar. Molim vas, budite konkretni. Zašto ste na Vladi doneli odluku da „Srbijagas“ mora da kupi beogradsku ''Informatiku''? Molim vas da toliko imate poštovanja prema poslanicima da jednom odgovorite konkretno. Vi ste predsedavali tom sednicom Vlade, doneta je ta odluka. Zbog čega? Koji je to interes? Neću da spominjem da terate „Srbijagas“ da kupuje propale firme. Najveće svetske firme mogu da propadnu, ali nijedna firma u Srbiji ne može da propadne, nego će najveći gubitaš da je kupuje, a ovde će 130.000 evra da daje za trubače. Dajte mi konkretan odgovor - zašto ste naložili „Srbijagasu“ da kupi beogradsku ''Informatiku''? Pošto imam još minut i 15 sekundi, moram da vam kažem još jednu stvar. Diana Dragutinović, ministarka finansija, kada smo ovde imali rebalans budžeta, obećala je gospodinu Pastoru nakon telefonskog razgovora, ovde u sali je bila sa vama, da će zakon o prenosu nadležnosti biti do kraja juna. Sada je oktobar. Možete vi mahati omladini koliko god hoćete. Stvar je u tome – vratite imovinu opštinama i pokrajini, prenesite nadležnost, donesite statut. To su vaše obaveze, kada već pričamo u ustavnim obavezama Vlade. Molim vas, dajte konkretan odgovor, dovoljno je pet reči. Zašto ste naložili Javnom preduzeću „Srbijagas“ da kupi beogradsku ''Informatiku ''? Gospodin Cvetković, pa gospodin Škundrić.
Prvo, moram da kažem da imam ministre zato što oni bolje znaju oblasti od mene. Kada bih znao sve oblasti, onda mi ne bi trebali ministri, bio bih ministar i ovoga i onoga. Prema tome, to što ministrima dajem reč jeste zapravo moja želja da izađem u najboljoj meri u susret pitanjima narodnih poslanika. To je vrlo prosto. Što se tiče konkretnog pitanja, na Vladi jeste bio došao jedan predlog, koji je imao jedno odgovarajuće obrazloženje. Vlada je taj predlog prihvatila. Što se tiče samog obrazloženja, njega ipak bolje poznaje gospodin Škundrić nego ja, pošto ga je on pripremao za Vladu. Zato njemu dajem reč, da on da odgovor. Izvolite.
Gospodine ministre Škundriću, izvolite.
Zamolio bih gospodina Maraša da ne daje sudove o tome da neko obmanjuje, a reč je o tome da ministar energetike obmanjuje srpsku javnost u vezi sa aranžmanima i poslovima koje je Vlada u zadatak dobila od ovog parlamenta. Južni tok nije bilateralni sporazum Ruske Federacije i Srbije. Južni tok je međunarodni projekat. Reč je o transevropskom projektu, u kome učestvuje Srbija. Ovaj ministar nikada nije govorio o sumi sredstava koja će se dobiti na račun takse zbog prolaska gasa. Samo sam govorio da ćemo sigurno od toga, kao država, imati koristi. Nikada nisam pomenuo nijednu sumu. Prema tome, molim vas da ne pominjete 200 miliona koje nikada nisam pomenuo. Postavljajte to pitanje onima koji su određene stvari govorili. Reč je o projektima koje je ova vlada realizovala na bazi onoga što je Skupština utvrdila u okviru sporazuma koji ima snagu zakona.I spremni smo za svaki deo da snosimo punu odgovornost za ono što je urađeno.
Gospodin Dejan Mirović ima reč.
Dame i gospodo, prema informacijama iz medija, koje se tiču razgovora sa MMF, može se zaključiti sledeće – da je predviđeno ili ugovoreno smanjivanje, tzv. ušteda, u odnosu na naknadu porodiljama od 1,5 milijardi dinara, ili oko 16 miliona evra. Predviđen je i pad penzija ili zarada, to je to tzv. zamrzavanje, od oko 10%, jer toliki je iznos inflacije u periodu januar-septembar ove godine i predviđeno je pooštravanje uslova za porodične penzije. Konačno, predviđen je budžetski deficit od 4% BDP, iako je on u Americi preko 10% U tom kontekstu, nemam nikakve iluzije da ova vlada nema hrabrosti, kao ruska na primer, da u vreme krize poveća penzije za sledeću godinu za 30%, ili da dotira dodatno lokalnu samoupravu za 36%. Ipak, pitam se da li ste u tim pregovorima sa MMF pomenuli, makar kao mogućnost, da se dodatno oporezuju strane banke, monopolisti na našem tržištu, jer opšte je poznato da je samo u Srbiji moguće da se retroaktivno povećavaju marže za otplatu kredita koji su već odobreni. Toga nigde nema. Opšte je poznato da su u našoj zemlji marže negde oko 4,5-7%, a na Zapadu 1-2%. Takođe, molim premijera konkretno da mi odgovori – da li ste možda razmatrali sa MMF mogućnost, i ako jeste, da li se oni protiveili vi niste to pomenuli, dodatnog oporezivanja kompanije „Delta“? Kao što znate, to je monopolista na beogradskom tržištu. Videli smo upravo da se čak proslavljaju i dve godine rada, 17 miliona posetilaca u jednom od objekata na Novom Beogradu. Takođe znate da imaju prihode od nekih tri milijarde evra godišnje. Molim vas da mi konkretno odgovorite na ova dva pitanja.
Gospodine Cvetkoviću, izvolite.
Pokušao sam da izvučem suštinu pitanja i čini mi se da ih ima dva. Jedno pitanje se odnosi na monopoliste, a drugo na to da li se razmatra povećanje deficita i povećanje penzija i kako se razgovara sa MMF. Što se tiče MMF, želeo bih da vas informišem da su razgovori u toku i da obuhvataju uglavnom tri segmenta. Jedan je segment budžet za 2009. godinu, drugi je budžet za 2010. godinu i treći segment je održiva fiskalna politika u srednjoročnom periodu. Kada se radi o ovom prvom, za 2009. godinu, tu su stavovi usaglašeni još pre dva meseca. Godina 2010. se trenutno usaglašava. Jako smo blizu, mislim da će verovatno u poslepodnevnim razgovorima i to biti usaglašeno. Početkom sledeće nedelje ćemo razgovarati o ostvarivoj i održivoj politici na srednji rok. Tako da sa velikim optimizmom gledam, zajednički radimo i mislim da će to biti uspešno. Zašto se ne ide na opciju da se povećaju plate ili penzije i poveća deficit? Razlog za to je upravo u tome da za iznos deficita koji vi ostvarite u tekućoj potrošnji, a deficit (da vas podsetim, odnosno objasnim građanima) jeste razlika između onoga što vam dođe kao prihod i onoga što trošite. Kada imate deficit, vi više trošite nego što vam je prihod. Ukoliko taj deficit, taj višak troškova, morate da pokrijete, nemate odakle nego iz zaduženja. Ukoliko taj deficit usmerite u neku izgradnju, pa se onda zadužite da izgradite nešto i da to ostane generacijama iza nas, onda je to u redu. Ako vam, pak, deficit nastane kao rezultat tekućih troškova, onda se vi, praktično, zadužujete za finansiranje tekućih troškova i to ostavljate budućim generacijama. Iz tog razloga nije dobro da se povećavaju tekući rashodi i da se onda iz toga regeneriše deficit koji bi se dodatno finansirao. Što se tiče pitanja monopola, filozofija nije da se uvode monopolski porezi, već je filozofija da se monopoli uništavaju. Znači, da se onemogućava da oni postoje, pri čemu to uništavanje monopola ide kroz odgovarajući organ, Antimonopolsku komisiju ili Komisiju zazaštitu konkurencije, koju je ovaj vaš parlament izabrao i koja je, u stvari, regulatorno telo nezavisno od Vlade. Zakon o zaštiti konkurencije doneli ste pre dva-tri meseca i on bi trebalo za mesec dana otprilike, nisam baš siguran oko rokova, treba novi ljudi koji će se time baviti da budu postavljeni, i nakon toga će se oni sa mnogo više efikasnosti baviti nego što je to dosadašnje telo moglo. Oni sada imaju mnogo bolja zakonska rešenja i moći će da se bore protiv svih onih koji su monopoli, bez obzira kako se oni zovu. Mislio sam da će ministar Škundrić odgovoriti na pitanje oko ''Informatike''. Ja lično ne mogu da se setim šta je obrazloženje, ali mislim da nije poverljivo, tako da ću ga uzeti, doneti i uručiti vam ga da vidite koji su razlozi kojima se Vlada rukovodila da to uradi. Uostalom, Vlada donosi masu odluka. Ako ste zainteresovani, možete i o drugim odlukama da se informišete.
Gospodin Mirović ima potpitanje. Izvolite.
Nažalost, moram da konstatujem da vi meni niste konkretno o odgovorili na ključno pitanje. Pitao sam vas za kompaniju "Delta", kao najvećeg monopolistu u ovoj zemlji, i molim vas da mi konkretno odgovorite da li ćete uvesti dodatan porez. Jer, kao što znate, ta kompanija ima prihode od prodaje 3 milijarde evra godišnje, a plaća porez 200 miliona evra. To su njihovi podaci, to je gospođa Forcan izjavila. Znači, molim vas da mi konkretno odgovorite na to pitanje. Govorili ste o uništavanju monopola. Možda ste mislili na kompaniju "Delta", ali vi kao premijer treba konkretno to da kažete i u tom smislu ćete imati našu podršku, ako se, kojim čudom, odlučite za takav korak. Niste mi konkretno odgovorili ni na pitanje o stranim bankama. Mislim da treba da pokažete jednu vrstu ekonomske hrabrosti, kao što je pokazala nova bugarska vlada. Na primer, oni su dodatno kaznili "Rajfajzen banku" sa 2,5 miliona evra zato što se nekorektno ponašala na bugarskom tržištu. Treba takve hrabre korake da preduzmete i onda će sve biti bolje, i za naše građane i za naš budžet.
Gospodin Cvetković.
Bio sam ubeđen da sam odgovorio, ali ajde sad malo drugačije to da formulišemo. Pravni sistem se ne pravi za pojedinačne učesnike na tržištu, nego se pravi kao jedna opšta norma, koja je obaveza za sve. Prema tome, ako me pitate da li će biti poseban zakon kojim će se "Rajfajzen banka" ili "Delta" oporezivati – ne, neće biti. Već postoji zaštita tržišta od monopola. Objasnio sam da treba da se formira komisija, a ona će razmotriti da li postoje monopoli ili ne, i ako postoje, ona će uvesti odgovarajuće sankcije. Kazna o kojoj ste vi govorili je ona za koju smo mi sada prvi put dali mogućnost ovoj komisiji da izriče kazne. Do sada je komisija mogla da priča o tome kako neko jeste monopol, pa nije, pa je neko mogao da ih tuži, pa da to ide na sud, pa da sud donese ovu ili onu odluku. Sada su komisiji data malo veća prava, da ona može izricati kazne, a da li će neko biti proglašen monopolom ili ne, izvinite, to je stvar konkretnog organa kome je to deo zadatka.
Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nekih sat – sat i po predsednik Vlade je rekao da ova vlada čvrsto stoji na stanovištu da se zakoni moraju poštovati. Ako ćemo to da prihvatimo, onda me interesuje stav Vlade. Naime, gospodin Dragan Todorović, šef poslaničke grupe SRS, na Petoj sednici Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, koja je održana 28. decembra prošle godine, postavio je konkretno i jasno pitanje da li su i kada u budžet grada Beograda vraćena nenamenski utrošena sredstva, a po nalogu budžetske inspekcije Ministarstva finansija, zapisnik broj taj i taj itd. Stigao je i odgovor da grad Beograd, odnosno Gradska uprava, do 12. januara 2009. godine nije izvestila Sektor za budžetsku inspekciju i reviziju Ministarstva finansija da je izvršila mere naložene zapisnikom broj 401-00-00591/03 i odgovarajućim rešenjima za povraćaj sredstava u budžet grada po pet osnova, u ukupnom iznosu od 146.568.790,27 dinara, što je potvrđeno i naknadnim uvidom budžetskog inspektora, izvršenim dana 12. januara 2009. godine. Nakon izvršene kontrole korišćenja sredstava budžeta grada Beograda za period 2001-2002. godine, sačinjen je zapisnik broj taj i taj, kojim je po šest osnova naložen povraćaj sredstava u budžet grada u ukupnom iznosu 147.568.790,27 dinara. Kako u ostavljenom roku grad Beograd, Gradska uprava, nije izvestila da je postupila po merama iz zapisnika, to je Sektor za budžetsku inspekciju i reviziju Ministarstva finansija isto naložio rešenjem broj taj i taj od 25. avgusta 2004. godine. Po žalbi izjavljenoj na navedeno rešenje, ministar finansija je u drugostepenom postupku doneo rešenje broj 401-00-00591, od 20. oktobra 2004. godine, kojim je potvrdio prvostepeno rešenje po pet od šest osnova, u ukupnom iznosu od 146.568.790,27 para. Na rešenje ministra finansija grad Beograd, Gradska uprava, podneo je tužbu Vrhovnom sudu Srbije, koja je presudom broj U 5536/04, od 13. jula 2006. godine, odbijena u celini. Dakle, gospodine Cvetkoviću, ako se vratimo na ono prvo što ste vi izneli, da Vlada čvrsto stoji na stanovištu da se zakoni moraju poštovati, da li možda dolazimo do suštine problema u Srbiji, a to je upravo nepoštovanje zakona i nedostatak odgovornosti? Jer, kako drugačije protumačiti činjenicu da ovih 147 miliona dinara, koliko je nenamenski utrošeno iz budžeta grada Beograda, očigledno još uvek nije vraćeno?
Zahvaljujem. Reč ima premijer.
Poštovani gospodine narodni poslaniče, ako bih hteo da se našalim, mogao bih da vas pitam koji ste broj presude naveli, nisam razumeo, 5506 ili 5507. No, ako bih želeo ozbiljno da kažem, ovo zaista nije adresa za odnose sa gradom Beogradom i ne znam šta da vam odgovorim.
Gospodin Jeremić ima potpitanje. Izvolite.
Ako se ne varam ili ako ja mogu da se našalim, vi ste valjda predsednik Vlade Srbije, koliko je meni poznato. Ili se možda šalimo, stvarno ne razumem. Znači, reč je o 147 miliona dinara. Imate odluku Ministarstva finansija, imate odluku Vrhovnog suda Srbije. Vi ste predsednik Vlade. Da li ste vi najodgovorniji za sprovođenje zakona, pre svega Ustava, u ovoj državi i utvrđivanje odgovornosti za neke stvari koje se dešavaju?
Gospodin Cvetković. Izvolite.
Samo da kažem da ja razumem da je Skupština odgovorna za kontrolu sprovođenja zakona, ali ajde.
Zahvaljujem. Da li sa spiska prijavljenih još neko ko nije iskoristio svoje pravo želi da uzme učešće u postavljanju pitanja? (Da.) Javljaju se poslanici koji žele i u drugom krugu da učestvuju. To su gospodin Martinović, gospođa Tabaković umesto gospodina Nikolića i gospodin Krasić umesto Vladana Jeremića. Mogu da govore samo oni koji su prijavljeni ili ako hoćete vi među sobom da ustupite rečjedni drugima. Izvolite, gospođo Tabaković.
Moje pitanje se upravo odnosilo na predsednika Vlade, koji je izašao, ali će uzeti stenogram pa, pretpostavljam, do 16.00 časova i pročitati. Podsetiću da Ustav, koji je danas tema, u članu 122. kaže da je Vlada nosilac izvršne vlasti u Republici Srbiji, a da po članu 124. Vlada jeste odgovorna Narodnoj skupštini Republike Srbije za izvršavanje zakona i drugih opštih akata i za rad organa državne uprave. Znači, nešto su se malo pomešale stvari. Želela bih da ih vratimo u ustavne okvire. Zahvaljujemo na pohvali dobijenoj od premijera za rad u Skupštini, ali stvari, u smislu odgovornosti, stoje obrnuto. U tom smislu želim, kao poslanik, da postavim pitanje – da li Vlada namerava ili je možda već preduzela neophodne aktivnosti da primeni član 137. Ustava, gde će dovesti u sklad sa Ustavom Zakon o javnim agencijama i poslovanje agencija u našem pravnom sistemu, i to na način kako kaže član 37. Ustava - "da se pojedina javna ovlašćenja mogu zakonom poveriti preduzećima, ustanovama, organizacijama i pojedincima, ali samo zakonom i to posebnim organima preko kojih se može ostvarivati regulatorna funkcija u pojedinim oblastima ili delatnostima"? Šarenilo onih javnih agencija i organizacija u najraznovrsnijim pravnim formama organizovanja koje postoje u ovoj državi jesu naš problem i zato danas govorimo o 130 milijardi neobuhvaćenog novca, upravo zato što ta preduzeća prihvataju Vladu za osnivača onda kada im daje novac da ih osnuje, ali je ne prihvataju za mesto gde treba da se slivaju prihodi tih preduzeća koja vrše javna ovlašćenja tih organa, organizacija ili kako se već nazivaju. Znači, ne iz hira, ne iz zahteva da se zadovolji čista pravna forma, već iz neophodne potrebe da ono malo novca što postoji u ovoj državi bude pravedno raspoređeno, molim Vladu da ispuni ustavnu obavezu da javna ovlašćenja poverava samo organima, i to u oblasti regulatornih delatnosti, kao što Ustav propisuje, i u najskorije vreme ovde u Skupštinu dođe sa predlogom zakona. Jer, iskustvo nas uči da u ovom sazivu Skupštine jedino Vlada kao predlagač može da očekuje da će njen predlog zakona biti na dnevnom redu. Inače bi, u nekim drugim okolnostima, to mogli da urade i poslanici koji shvataju ovu nužnost.
Da li neko od ministara želi da da odgovor? (Da.) Reč ima ministar Milan Marković.
Nisam siguran da sam baš najbolje razumeo vaše pitanje. Što se tiče poveravanja javnih ovlašćenja, mi nemamo u našem pravnom sistemu nikakvu neustavnost. Javna ovlašćenja se poveravaju zakonom u skladu sa Ustavom i subjektima koji mogu biti nosioci javnih ovlašćenja. Kada su u pitanju sami poslovi državne uprave, oni se takođe poveravaju zakonima i opet samo oni subjektima koji, u skladu sa Ustavom, mogu biti nosioci tih poverenih poslova državne uprave, a to je definisano Zakonom o državnoj upravi. Ali, nešto drugo je potpuno ispravno u vašem pitanju. Činjenica je da postoji veliki broj organa, organizacija, različitih organizacionih oblika, da ne bismo sada specificirali, koji obavljaju i pojedina javna ovlašćenja i Vlada je prvi put kod nas došla do toga da je krenula jedna sveobuhvatna reforma javnog sistema, koja počinje od same državne uprave, preko lokalne samouprave, zatim su tu sistem obrazovanja, sistem zdravstva i, naravno, sistem javnih agencija i javnih preduzeća. I premijer je jednom rekao da to pitanje možda i prevazilazi mandat jedne vlade, ali ova vlada će ga započeti, odnosno već ga je započela na taj način da je, rekao bih, nepovratnog karaktera. Prema tome, svuda gde postoje dupliranja, gde postoji neracionalno postavljen odnos javnih subjekata, to će u budućnosti biti rešeno, a svojstveno tome, posebno bih hteo da istaknem da se radi sveobuhvatna reforma propisa, da je ona pri samom kraju i da će, kako sada stvari stoje, dati zaista izuzetne rezultate. Interesantno je da ne radi to samo Vlada. Hteo bih da pohvalim jedan broj jedinica lokalne samouprave koje su takođe izvršile tu tzv. giljotinu propisa, odnosno reformu propisa, i to je možda najbolji način da se u nekom kratkom roku (kada kažem kratak rok, mislim dve do četiri godine) postigne zaista mnogo. U svakom slučaju, ova vlada je, zašto to ne reći, prva koja je pokrenula ovakve procese i ovi procesi već sada imaju svoje otelotvorenje u određenim zakonima koji su na dnevnom redu ove skupštine, ako se ne varam, već u ponedeljak ili utorak.
Pravo na postavljanje potpitanja ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ne verujem, gospodine Markoviću, da niste obavešteni da ipak postoji neustavno ponašanje u ovom smislu, jer član 137. Ustava stav 3. kaže da se javna ovlašćenja mogu zakonom poveriti posebnim organima. Dokaz da postoji najmanje jedno, a postoji više takvih tela ili organa je Direktorat civilnog vazduhoplovstva, koji prihoduje od 2003. godine do danas 500 miliona evra na račun kontrole državnog neba, zadržava prihode i država od toga nema ni dinara. Šta je u tome neustavno? Nije reč o organu, reč je o jednoj zajedničkoj organizaciji Srbije i Crne Gore iz 2003. godine, koja je promenila osnivača samo nazivom, i to je Republika Srbija, kao sledbenik, ali je 25. marta 2008. godine Savet Direktorata, u kojem sede ministri po funkciji odbrane, policije, infrastrukture i finansija, doneo odluku da se tom telu dodele poslovi nadzora nad nebom ove zemlje. Kao što su prava Vlade da osnuje neki takav organ neprenosiva, tako ne može Direktorat sam sebi da dodeli posao koji mu Ustavom nije moguće dodeliti. To nisu regulatorni poslovi, to su poslovi nadzora. Znači, ono što je uzurpacija prava jeste, s jedne strane, ismevanje države. U toj odluci, koja je objavljena 25. marta, u vreme predizbornih radnji 2008. godine, Direktorat, čiji je Savet doneo odluku, poziva se na odluke o osnivanju Saveta i, verovali ili ne, na član 22. Zakona o ministarstvima, tada važećeg, objavljenog u "Službenom listu" 43/2007. A taj član 22. znate šta reguliše? - nadležnost Ministarstva za dijasporu. I da nije tragično, to bi bilo smešno, jer u tom savetu sedi opet pet ministara po funkciji koje sam navela, a pomažu rad, odnosno izbegavanje uplate prihoda ovakvih ogromnih iznosa ne u budžet, ne za reformu ove države, ne za razvoj infrastrukture, nego za sasvim određene pojedince, koji su van kontrole državnog sistema. Znači, direktno neustavno, jer nije reč o državnom organu. Da je državni organ, njegov prihod bi bio javni prihod i ja mislim da bi vaše poznavanje prava i ekonomije moralo da ovo okarakteriše i događajem za koji je potrebno hitno postupanje države u smislu donošenja zakonske regulative, ali i za ozbiljno hvatanje ovakve situacije, a ne nipodaštavanje.
Ministar Milan Marković ima reč.
Predlažem da ovo, kao konkretno pitanje, ode u vidu poslaničkog pitanja Vladi. Želim samo da vas podsetim, zaista ne znam konkretno situaciju o kojoj vi govorite, ali kada su u pitanju pojedini organi, na njih se jednako primenjuju ratifikovani sporazumi. Mislim da tu leži odgovor na vaše pitanje, ali u krajnjem slučaju, zašto bismo sada vi i ja dalje o tome polemisali. Predlažem da ide kod nadležnih, koji su upućeni u tu oblast, pa će oni dati adekvatan odgovor na vaše konkretno pitanje.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvinite, narodni poslaniče, neću vam računati vreme. Samo da bude jasno, sada je tok sednice kada svaka poslanička grupa postavlja svoje drugo pitanje. Kada se završi drugo, onda će svaka poslanička grupa, isti narodni poslanik ili koga poslanička grupa želi, imati priliku da postavi treće pitanje. Dakle, narodni poslanik Aleksandar Martinović imaće pravo da govori tri minuta i 30 sekundi, jer sam u njegovom vremenu dala objašnjenje.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega moram da se osvrnem na ono što je rekla gospođa Malović, a što naprosto nije tačno. Dakle, gospođo Malović, Skupština Vojvodine više ne može da vrši bilo kakvu, kako vi kažete, pravno-tehničku redakciju teksta Predloga statuta Vojvodine. Skupština Vojvodine je uradila ono što je uradila, i to više ne može da se popravi. Imate pred sobom dve mogućnosti kao Vlada, odnosno kao vladajuća koalicija. Jedna mogućnost je da takav protivustavan predlog statuta uđe u proceduru Skupštine Srbije takav kakav je, jer više ne može da se menja, i vi to dobro znate, to je suprotno Poslovniku Skupštine AP Vojvodine, dakle da uđe u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije i da onda NSRS odbije da da saglasnost na Predlog statuta Vojvodine koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Druga mogućnost koja postoji jeste da Narodna skupština Republike Srbije naloži Skupštini AP Vojvodine da pristupi izradi potpuno novog teksta predloga statuta AP Vojvodine, ali ovog puta takvog predloga koji će biti usklađen i sa Ustavom Republike Srbije i sa njenim pozitivnim zakonima. Ova treća mogućnost, o kojoj ste vi govorili i o kojoj se uveliko govori u javnosti već nekoliko meseci, o tome kako vi sad maltene pregovarate sa predstavnicima AP Vojvodine o tome da se izvrši nekakva pravno-tehnička redakcija teksta Predloga statuta Vojvodine, nije pravna. Ona nije predviđena ni Poslovnikom Skupštine Vojvodine ni Poslovnikom Narodne skupštine Republike Srbije. To je opet nešto što je ova vlast izmislila ne bi li opravdala činjenicu da je u Skupštini Vojvodine pre godinu dana usvojen Predlog statuta Vojvodine koji je direktno suprotan Ustavu Republike Srbije. Naše je pitanje, kao poslaničke grupe, kao političke stranke, ali i pitanje koje interesuje sve građane ne samo Vojvodine nego i Srbije – da li će Vlada Srbije nemo da posmatra šta se dešava na teritoriji AP Vojvodine ili će da reaguje? Gospodin Čiplić je otprilike zauzeo stav – ma, nećemo mi da otcepljujemo Vojvodinu, majke mi mile. Izvinite, da li mi ovde radimo na osnovu Ustava i zakona ili na osnovu nekih vaših obećanja? Ne kažem da vi konkretno, ili gospodin Čiplić, imate nameru da otcepljujete Vojvodinu od Srbije, ali dozvolite, gospođo Malović, u Vojvodini i van Vojvodine, u inostranstvu, i te kako postoje političke snage koje bi želele da se to desi. Ni građani SFRJ 1974. godine, kada je donošen novi ustav, nisu hteli da se desi rat, pa se on desio…
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade, ministara, želi da da odgovor? (Da.) Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem na primedbi i slažem se s vama da takva situacija nije regulisana, ako govorimo u bukvalnom smislu o pravno-tehničkoj redakciji. Ali, ako je jedan organ, u ovom slučaju AP, doneo i usvojio Predlog statuta, onda taj organ svakako može da uradi i određene izmene i dopune koje bi imale pravno-tehničku prirodu o kojoj smo govorili. One su, dok god se to ne nađe na dnevnom redu ove skupštine, moguće. Ne kažem da će se to desiti, kažem da je moguće. Slažem se s vama oko pitanja otcepljenja Vojvodine. Mislim da to niko nije želeo i da stvari ne idu u tom pravcu. Da postoje određene grupacije koje bi to imale u vidu, to bi svakako bilo kršenje Ustava ove zemlje i principa Vlade Republike Srbije, kao što je predsednik Vlade naglasio, a i ja sam pokušala u svojoj diskusiji da ukažem na to da će zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine biti takav da će sadržati ono što predstavljaju odredbe našeg Ustava, za koji smo svi zajedno glasali.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Srpska radikalna stranka, gospođo Malović, naravno, nije zadovoljna odgovorom. Da li to znači da, kada se u Narodnoj skupštini Republike Srbije završi glasanje i usvoji neki zakon, pre nego što se on objavi u „Službenom glasniku Republike Srbije“, Narodna skupština ima pravo da vrši pravno-tehničku redakciju teksta? Ako mi kažete gde to piše, evo, poverovaću. To ne piše nigde. Sada se ova vlada igra „gluvih telefona“ sa građanima Srbije. Masa stvari ne piše nigde, ali eto, mi mislimo da bi to tako trebalo. Mi, kao politička stranka, tražimo odgovor od Vlade. Nemojte se naći uvređenom, gospođo Malović, ali meni ovi vaši odgovori otprilike deluju kao – šta mali Perica misli o tome šta piše u Ustavu Srbije. Ustav Srbije je jasan i sa donošenjem statuta Vojvodine ne može niko da se igra. Nesporno je da statut Vojvodine treba doneti i da je rok za njegovo donošenje davno istekao, ali treba doneti ustavan statut Vojvodine, a ne protivustavan. Vi ste se kao vlast našli u nebranom grožđu. Vas su vaši partijski drugovi u Vojvodini doveli u jednu tešku situaciju. Znate vi vrlo dobro, kao što znamo mi u SRS, da to što piše u statutu Vojvodine jeste protivno Ustavu Republike Srbije. I sad vi pokušavate da njih na neki način, da upotrebim jedan žargonski izraz, izvadite iz tog problema. Kako da ih izvadite? Tako što kažete – eto, mi se dogovaramo oko pravno-tehničke redakcije teksta, ili kažete – pa dobro, donećemo mi neki zakon, pa će ono što eventualno nije u saglasnosti sa Ustavom, a piše u statutu, biti derogirano tim zakonom. To tako ne može. Može, ali onda je to kršenje Ustava. Može, ali onda tu više nema pravne države. I pitanje je da li će ikada biti države Srbije ako se vi budete na taj način poigravali s nekim vrlo važnim pitanjima. Nemojte ovo, gospođo Malović, ni vi ni gospodin Čiplić da shvatate lično. Nisam rekao da gospođa Snežana Malović hoće da odvoji Vojvodinu od Srbije. Nisam to rekao, ali da postoje političke snage koje to žele - pa to, gospođo Malović, znamo i vi i ja. Izjava Jelka Kacina da je potvrđivanje statuta Vojvodine, ali onakvog kakav je usvojen u Skupštini Vojvodine, bez pravno-tehničke redakcije, test demokratičnosti vlasti u Beogradu, jasan je signal da je došlo do internacionalizacije tzv. vojvođanskog pitanja. Kao što ni izjava Doris Pak, nemačkog poslanika u Evropskom parlamentu, od juče, da Srbija ne može da uđe u EU dok ne zauzme drugačiji pristup u rešavanju tzv. kosovskog pitanja, nije slučajna. To su jasne poruke Srbiji da ne samo da mora da se odrekne KiM, nego da mora da navikava i priprema građane Srbije i, naravno, građane koji žive u Vojvodini, na činjenicu da će uskoro na dnevni red doći pitanje Vojvodine. Vi, gospođo Malović…
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar Svetozar Čiplić. Izvolite.
Uvaženi poslanici, naravno da je ovaj zakon, čije se donošenje ne znam zašto uopšte osporava, preko potreban. Jer, kada pogledate taj član 183. Ustava i kada vidite kolike su oblasti pobrojane, ali ne i konkretizovani poslovi u strukturi nadležnosti AP Vojvodine, naravno da je svima jasno da, kada govorite o poljoprivredi, šumarstvu, kulturi, zdravstvu, ne možemo očekivati da svaki zakon koji bude donet u toj oblasti, svaki za sebe, ponaosob, utvrđuje – e, a šta je sada u nadležnosti AP Vojvodine ili neke druge. To je nemoguće i tako država ne bi mogla da funkcioniše. To je s jedne strane. S druge strane, pitanje AP Vojvodine je unutrašnje pitanje Republike Srbije i njenog teritorijalnog uređenja, ali vrlo lako pojedinci zaboravljaju član 12. istog ovog Ustava koji kaže da je pokrajinska autonomija ustavno pravo građana i da je pokrajinska autonomija sredstvo ograničenja vlasti, ne samo AP Vojvodine, nego pokrajinske autonomije uopšte. I zato je, kako je rekao premijer, decentralizacija jedan od strateških pravaca u kojem ova vlada radi. Napokon, ono što je veoma bitno. Svi mi koji živimo u Vojvodini znamo da ne postoji unutar Vojvodine niko ko bi Vojvodinu hteo da otcepi, niti da postoji u Evropi onaj čija bi snaga bila tolika da se pitanje Vojvodine toliko internacionalizuje. Znamo da bismo svi mi, i 250 poslanika i mi članovi Vlade, podjednako reagovali na bilo koji oblik separatizma. Upravo zbog toga ne treba ostali deo Srbije činiti taocem ove pomalo fobične priče o Vojvodini. U Vojvodini nema separatizma, neće ga ni biti. Ne postoje političke snage koje su za to. Ponavljam, Vojvodina je deo Srbije, to će biti i ostati, ali istovremeno, onaj deo Srbije koji je najbliži Evropi i koji celu Srbiju može da povuče u Evropu.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Krasić.
Počeo bih sa pitanjem – da li ova vlada Republike Srbije iskreno ispunjava svoje obaveze po Ustavu, a to je poštovanje principa zakonitosti? Verovatno prisutni ministri ne bi mogli da mi odgovore na konkretna pitanja koja slede, ali je meni važno da svi koji prate ovaj prenos shvate da pitanje zakonitosti, pitanje poštovanja Ustava i opredeljenosti ove vlade u ovom sastavu su dva potpuno različita pitanja. Evo jednog interesantnog pitanja sa činjenicama od sinoć. Gospodine Markoviću, odbornik SRS u Rakovici gospođa Vera Vukosavljević, da bi kontaktirala sa svojom izbornom bazom, biračima, napravila je na dve strane jedan tekst da objasni građanima šta se dešava u opštini Rakovica. Počela je da deli to, ušla u stambenu zgradu i u poštansko sanduče stavila presavijeni papir. Naišla su tri stanara iz te zgrade - Živko Stojanović, Miroljub Stojanović i Radojčić Miodrag, i počeli da napadaju ženu. Ona ne bude lenja, okrene telefon, broj 92. Posle 50 minuta dođe policija. Vođa patrole Samatović Veličko kaže gospođi - zabranjeno je da se stavljaju politički pamfleti u poštanska sandučeta. Ona kaže - ali vi, kao službeno lice, treba mene da zaštite, ja obavljam svoju funkciju odbornika. Pokaže im legitimaciju, a oni kažu - ne, to je zabranjeno. I ona, žena, prestane s tim, vrati se kući. Danas čekamo taj zapisnik. Da li možete da mi objasnite u kom to zakonu piše da je zabranjeno u poštanske sandučiće stavljati propagandni materijal političkih stranaka? Šta bi bilo, gospodine Markoviću, da vi krenete u naselju gde stanujete da, kao ministar, podnesete izveštaj šta ste radili (na papiru, pošto ne možete da komunicirate preko RTS-a niti na bilo koji drugi način sa svojim biračima), da vas neko napadne, vi pozovete policiju, a policija kaže - da, građani su u pravu, to je zabranjeno? Samo da vas podsetim, gospodine Markoviću, prošle godine je penzionisani pukovnik, član SRS-a, napadnut dok je delio takođe propagandni materijal. Jedan omladinac je premlaćen. Evo, da vam kažem i primer jednog građanina koji živi sam sa dvoje dece. Dva telegrama je uputio policiji. Kada je rekao da su ga napala četvorica, taj u policijskoj stanici je rekao - nisu četvorica nego dvojica… [[Isključen mikrofon.]]
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade želi da da odgovor? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ako se ne ljutite, završio bih ovo. Znate, i malopre je gospodin Mirko Cvetković rekao - ne želim da odgovaram na konkretna pitanja, već treba konkretno da se obratite nadležnima. Evo ga nastavak. Gospodin Zdravković, koji stanuje tamo negde na Kijevu, neka adresa (nije bitno), u stan uđu četvorica i premlate ga pred maloletnom decom. Prijavi policiji, izostane bilo kakva zaštita. Kako neko onda da ode da prijavi policiji kada nema poverenja u tu policiju, kada je toj policiji neko iz opštine Rakovica dodelio tezge, poslovni prostor itd.? Gospodine Markoviću, znate da Skupština grada propisuje gde mogu da se postave kiosci, oni od šest metara kvadratnih, pa se kaže - na uglu te i te ulice mogu da se postave četiri komada. Šta ako se postavi deset komada, pa polovina bude vlasništvo, recimo, predsednika opštine, a druga polovina nekih drugih likova? Svakodnevno dobijam pisma velikog broja građana Rakovice gde ukazuju konkretno šta se dešava. Prosleđujem državnim organima, reakcija je - šef policijske stanice otišao na bolovanje, ne želi da rešava te probleme. Kome da se obratimo? Kome građanin da se obrati da bi zaštitio neko svoje fundamentalno pravo, koje je garantovano, gospodineČipliću, upravo tim Ustavom koji ste malopre čitali? Hoćete li da naterate građane da preduzmu samopomoć, da svako uzme pravdu u svoje ruke? To nije rešenje, ljudi, znate i sami. Nama ne treba Peti oktobar. Na jednom smo se ispekli svi, prepekli. Videli smo da ništa dobro nije doneo. Zašto država ne funkcioniše i koga ona štiti? Videli ste, Markićević je postavio jedno pitanje, a predsednik Vlade nije hteo da odgovori. Mi smo pre godinu i po dana postavljali pitanja i o Đilasu i o Šaperu i o ovima i o onima. Znači, ako je u pitanju DS, sve može. Može da se gazi zakon, mogu da se gaze propisi, mogu da se okreću propisi, može da se tumači i ovako i onako. Ali, ukoliko je u pitanju običan čovek, koji kaže - hoću da živim - e, to je za vas već smetnja. Tako se zakoni ne sprovode, tako se zakoni ne poštuju, kako vi radite. Dužni ste da pružite zaštitu svakom građaninu na principu jednakosti i ravnopravnosti svih, a ne da vršite tu vrstu diskriminacije. Mi imamo diskriminaciju koja potiče od Vlade. Imamo diskriminaciju zato što je istina samo 126. Apsolutna istina je 126 i nema mesta za drugo.
Tri minuta. Zahvaljujem. Prelazimo na treći krug pitanja po aktuelnoj temi - odnos Vlade prema ustavnim obavezama. Da li želi reč neko od narodnih poslanika koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe? (Ne.) Da li želi reč neko od narodnih poslanika iz poslaničke grupe Nova Srbija? (Ne.) Da li želi reč neko od narodnih poslanika iz poslaničke grupe LDP? (Ne.) Da li želi reč neko od narodnih poslanika iz poslaničke grupe Napred Srbijo? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Nastavila bih sa pitanjem koje sam već postavila, a to je da li će Vlada da primeni svoju ustavnu obavezu i dovede u sklad organe i tela koja vrše javna ovlašćenja, i to prvenstveno kod Direktorata civilnog vazduhoplovstva, koji radi nigde definisane poslove nadzora. Pošto je gospodin Marković savetovao da se obratimo Vladi pisanim putem, reći ću da su poslanička pitanja u najvećoj meri još jedan od dokaza da kontrola Skupštine nad Vladom postoji samo formalno i da Poslovnik jeste propisao dan i mogućnost za postavljanje poslaničkih pitanja, ali da odgovori uglavnom ne stižu. Do sada sam dobila odgovor samo na jedno pitanje, a o ovoj temi dobili ste direktno predstavku zainteresovanih pilota, vazduhoplovnih udruženja, oštećenih lica, čak je i poverenik za informacije uključen u to, jer taj navodni međunarodni ugovor, koji vam je došapnut kao mogući osnov za obavljanje ovih poslova, apsolutno nije nigde objavljen u ovoj skupštini niti je ikada ranije ratifikovan, tako da to ne može biti osnov da bi taj međunarodni akt mogao da poništi Ustav ili neki od zakona koji je donela ova država. U julu sam, prilikom priče o kreditu, za skupštinskom govornicom istakla nezakonito naplaćivanje prihoda ovog organa, koji u ime države prihoduje a ne plaća PDV, tako da ne znam koji je način da se nešto što se zove neustavno stanje dovede u stanje ustavnosti i koristi za građane. Bojim se da je ovakvim postupanjem Vlade u velikoj meri obesmišljen i sam parlamentarizam. Juče sam se našalila s mojim kolegama iz Skupštine. Videvši crveni tepih, pitala sam - ko nam je danas u gostima? Rekli su mi ko je, a ja sam rekla da je vrlo moguće da se ovaj dom uskoro pretvori u gostinsku sobu, u nešto za pokazivanje, kao turistička atrakcija, ali da sve manje jeste Skupština sa njenim ustavnim nadležnostima i kontrolnom funkcijom koju inače ima.
Da li neko iz poslaničke grupe SRS želi da postavi drugo pitanje? (Da.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Opet moram da se kratko osvrnem na ono što je rekao gospodin Čiplić. Gospodine Čipliću, ona prva varijanta je u stvari ustavna, a to je da Narodna skupština Republike Srbije, nizom zakona kojima uređuje pojedine oblasti koje su navedene u članu 183. Ustava Republike Srbije, daje pravo AP Vojvodini da, krećući se unutar okvira koji su definisani zakonom, uređuje pojedina pitanja od pokrajinskog značaja. Vi ste, izgleda, krenuli drugim putem, onim istim kojim je krenula vlada Zorana Đinđića 2002. godine, kada ste doneli jedan zakon koji se zvao Zakon o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine. Taj zakon je bio ustupak, pre svega, Ligi socijaldemokrata Vojvodine. Onda ste tim jednim zakonom na organe AP Vojvodine preneli čitav niz nadležnosti iz najrazličitijih oblasti društvenog života, što je bilo suprotno tada važećem Ustavu Republike Srbije iz 1990. godine. Sada to nameravate da učinite po drugi put. Ustav to nije želeo. Ustav je želeo da, pre svega, Narodna skupština svojim zakonima uredi pitanja koja su od značaja za društveni život u Srbiji, pa da onda, u okviru tih zakona, poveri AP Vojvodini da ona uredi pojedina pitanja od pokrajinskog značaja, a ne da vi jednim zakonom listu nadležnosti iz najrazličitijih oblasti društvenog života prenesete AP Vojvodini. To Ustav nije želeo. Da je Ustav to želeo, tako bi u Ustavu i pisalo, ali tako ne piše. Moje pitanje glasi – šta će Vlada Srbije da uradi povodom činjenice da su organi AP Vojvodine, pre svega Izvršno veće i Skupština AP Vojvodine, već počeli da primenjuju Predlog statuta Vojvodine, iako procedura njegovog usvajanja i donošenja nije završena? Recimo, nedavno je "Metals banka" u Novom Sadu pretvorena u "Razvojnu banku Vojvodine". "Razvojna banka Vojvodine" pominje se u Predlogu statuta AP Vojvodine. Ali, to je još uvek samo predlog, nije dobio saglasnost Narodne skupštine Republike Srbije i nije proglašen u Skupštini Vojvodine. Dakle, radi se o aktu koji je još uvek u fazi predloga i ne proizvodi nikakvo pravno dejstvo. Međutim, organi AP Vojvodine su, izgleda, ne čekajući da se onaj drugi deo DS-a smiluje pa da taj predlog stavi u skupštinsku proceduru, već faktički počeli da ga primenjuju. To je nešto što, mislim, ni u jednoj pravnoj državi ne može da se zamisli - da se primenjuje nešto što još nije stupilo na snagu, nešto što još uvek nema karakter opšteg pravnog akta nego ima karakter predloga. Da li ćete vi, gospodo iz Vlade, da zabijate glavu u pesak i kažete - ništa se ne dešava u Vojvodini i niko živ na svetu ne želi...?
Tri minuta. Da li neko od članova Vlade želi da odgovori? (Ne.) Da li narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da postavi potpitanje? (Da.) Izvolite. Narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Želeo bih, gospođo Čomić, ako mi dozvolite, da završim tu jednu jedinu rečenicu, a očigledno je da ministri ne žele da odgovaraju na pitanja narodnih poslanika. Gospodo iz Vlade, ne možete da se pravite da se ništa ne dešava u Vojvodini i da niko živ na svetu ne želi da se internacionalizuje vojvođansko pitanje. Želi, i to vi vrlo dobro znate. Jedan od glavnih pisaca Predloga statuta, odnosno Nacrta statuta AP Vojvodine, jeste Tibor Varadi, bivši profesor Pravnog fakulteta u Novom Sadu, čovek koji sada živi u Budimpešti i koji je deklarisani saradnik CIA. Vi to vrlo dobro znate, ali se pravite da ne znate. I ta komisija koja je formirana pri Skupštini Vojvodine, a u kojoj nisu uzeli učešće predstavnici SRS-a, nije pisala ništa. Dobila je gotov tekst, koji je onda stavljen u proceduru Skupštine Vojvodine i izglasan. I te kako postoje ljudi, pojedinci, ali i grupe, čak i države koje bi htele da Vojvodina ima znatno drugačiji status nego što ga sada ima, i vi to vrlo dobro znate. Jelko Kacin ne govori kao Jelko Kacin, on govori u ime EU. Kao što ni Doris Pak ne govori u ime same sebe, nego govori u ime Savezne Republike Nemačke. I to su jasne poruke Srbiji da nema ništa od ulaska u EU dok Srbija ne zauzme drugačiji stav po pitanju KiM i po pitanju Vojvodine. Ako ste se prihvatili, gospodo, da budete ministri, onda morate da pokažete dozu političke hrabrosti. Lako je biti ministar, a praviti se da se oko mene ništa ne dešava. Dešava se. Ništa se u Vojvodini ne dešava slučajno, kao što se ništa nije dešavalo slučajno ni na KiM, ni u Hrvatskoj, ni u Sloveniji, ni u BiH ni u Crnoj Gori. Sve se dešava s nekim planom i s nekim krajnjim ciljem. Mi iz SRS i svi građani Srbije vas pitamo isto – šta ćete da preduzmete da se sačuva teritorijalna celovitost države Srbije, koja je ugrožena? Jer, nigde u Ustavu Srbije ne piše da Vojvodina ima svoja diplomatska predstavništva u inostranstvu, da ima svoju vladu, da donosi odluke sa zakonskom snagom. To ne piše nigde. Ne možete da se pravite da je sve u redu, nije sve u redu, i da kažete građanima Vojvodine – evo, plaši vas SRS, ali nemate čega da se plašite, sve je u najboljem redu. Nije. Tako je počelo u Sloveniji 1969. godine sa tzv. "Cestnom krizom", paje počelo u Hrvatskoj 1971. godine sa "Hrvatskim proljećem", pa je počelo sa menzama na Prištinskom univerzitetu i evo dokle se došlo. Postoji neki sled događaja. Niko ne kaže da će izbiti sukobi u Vojvodini sutra ili za šest meseci, ali potencijalno to može da se desi, jer očigledno da neko huška Srbe na Srbe...
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar Svetozar Čiplić. Izvolite.
Zaista ne znam kako to zamišljate i koga u Vojvodini vidite kao nekog ko bi otcepio Vojvodinu od Srbije. Srbi? To je "contradictio in adjecto". To je nemoguće. Da li neka od nacionalnih manjina koja je sumnjiva? Ne znam kome. Da li mislite da je, kada Srbija uskoro uđe u EU, moguće pitanje otcepljenja Vojvodine, a sami ste vremenski odložili to eventualno ugrožavanje teritorijalne bezbednosti i celovitosti Srbije, i prekrajanje granica u EU, čiji će deo Srbija biti uskoro? Razumevajući i političke stavove i sve ostalo, zaista ne mogu da pređem preko praga racionalnosti. Nema toga u Vojvodini koji bi otcepio Vojvodinu od Srbije. Nema. Nema toga ko bi to učinio. U krajnjoj liniji... (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Ja sam, naravno, na strani nas, narodnih poslanika, u propitivanju i kontroli ministara, ali u granicama pristojnosti. Dakle, da saslušamo ministra. Zahvaljujem.) U krajnjoj liniji, mislim da je važno ono oko čega se slažemo, a to je da u ovom parlamentu ne postoji čovek koji ne bi na isti način odreagovao kada bi bila u pitanju secesija bilo kog dela Srbije. Na kraju, ono što je veoma bitno, pitanje zakona o utvrđivanju nadležnosti. Znate, da se rukovodimo logikom da svaki sistemski zakon koji će biti donet ili je donet ili će biti menjan sam utvrđuje nadležnost republičkih i pokrajinskih organa, onda bismo, rukovođeni tom logikom, morali da donosimo za svako ministarstvo poseban zakon. Naprosto, logika pravne efikasnosti, pravne sigurnosti, pravne izvesnosti, pravne urednosti ustavnopravnog poretka nalaže ovako. Ustav nije bio izričit, nego je prepustio i vama i nama da utvrdimo metodologiju koja je najefikasnija. Nema dileme da je ovo najefikasnija metodologija.
Da li želi reč neko od narodnih poslanika iz poslaničke grupe ZES? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić. Izvolite.
S obzirom na to da je i ustavna obaveza Vlade Srbije da obezbedi jednakost građana pred zakonom, moje pitanje se odnosi na primenu zakona koji je ovaj dom usvojio 24. decembra 2004. godine. Sada će se navršiti pet godina od kako je donet, a nažalost zakon se ne primenjuje. Radi se o Zakonu o pravima boraca, vojnih invalida i članova njihovih porodica, koji smo mi kolokvijalno nazvali Zakon o izjednačavanju prava pripadnika ravnogorskog i partizanskog pokreta koji je, da podsetim, usvojen tada na predlog poslaničke grupe SPO. Taj predlog su podržali i poslanici poslaničkih grupa DS, G17, Nove Srbije, SRS, DSS, odnosno 176 poslanika je ukupno glasalo, dakle više od dve trećine poslanika je podržalo njegovo donošenje. Međutim, pokazalo se, odmah po njegovom usvajanju, da se zakon ne primenjuje, pa je zbog toga, na predlog Ministarstva rada, zapošljavanja i socijalne politike, na čijem čelu je bio gospodin Slobodan Lalović, koji je u to vreme bio član Socijaldemokratske partije, mislim da je sada u DSS, doneta Uredba o ostvarivanju prava pripadnika jugoslovenske vojske u otadžbini i ravnogorskog pokreta u oblasti boračko-invalidske zaštite. Ta uredba je imala za cilj da upravo omogući primenu zakona, odnosno, što je najvažnije, priznavanje statusa boraca pripadnika jugoslovenske vojske u otadžbini i ostvarenje određenih prava koja proističu iz tog statusa. Evo, kao što sam rekao, navršilo se pet godina, a i zakon i uredba su potpuno neprimenjivi. Podneto je negde oko tri hiljade zahteva, a nijedan nije pozitivno rešen. Uredba predviđa, pored ostalog, da ko podnese zahtev treba da to dokaže dokumentima, a ako to nije u mogućnosti, onda da ima izjavu kvalifikovanog svedoka, a kvalifikovani svedok je samo onaj ko je već ostvario to pravo. To znači neko ko je, praktično, bio sa podnosiocem zahteva u istoj jedinici u isto vreme, na istom terenu, a da je već ostvario zahtev, što znači samo pripadnik partizanskog pokreta. To je, praktično, neostvarivo jer, po ovom zakonu i ovoj uredbi, ni da je general Mihailović živ, lično ne bi mogao da dokaže da je bio pripadnik ravnogorskog pokreta, toliko su neka rešenja apsurdna. Pitanje je – da li će Vlada doneti novu uredbu koja će konačno omogućiti pripadnicima jugoslovenske vojske u otadžbini i ravnogorskog pokreta da ostvare zakonsko pravo koje je, nažalost, ostalo do sada mrtvo slovo na papiru?
Zahvaljujem. Da li neko želi da da odgovor? (Ne.) Da li želi neko da postavi treće pitanje? Neko iz poslaničke grupe DSS? (Ne.) Neko iz poslaničke grupe Nova Srbija? (Ne.) Da li želi neko iz poslaničke grupe LDP? (Ne.) Da li želi da postavi pitanje neko iz poslaničke grupe SRS? (Da.) Ima reč narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, i to je poslednje, treće pitanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova sednica ima čudan tok. Ministri, po Poslovniku, imaju obavezu da odgovaraju na poslanička pitanja i nije stvar njihove dobre volje da li će da odgovore na pitanje narodnog poslanika ili ne. Ali, kada je ova sednica uzela već neki tok koji je suprotan Poslovniku, evo ja ću...
Molim vas da ne obmanjujete javnost. Ova sednica teče po Poslovniku. Molim vas da budemo vrlo oprezni u davanju izjava i da se svi zajedno setimo odgovornosti za javnu reč. Sednica teče striktno po odredbama Poslovnika. Molim vas da pazimo šta izgovaramo.
Gospođo Čomić, ova sednica, po Poslovniku, treba da teče tako da narodni poslanik postavi pitanje, a da ministar odgovori ako zna. Ako ne zna, da kaže narodnom poslaniku - dobićete odgovor u određenom roku, odgovorićemo vam u pismenoj formi, kada se konsultujem sa svojim saradnicima itd. Ali da ministar ćuti na pitanje koje mu uputi narodni poslanik, to je nedopustivo. Ali, pošto ministri ćute, ja ću da odgovorim na pitanje gospodina Čiplića. On pita - ko to u Vojvodini hoće da se Vojvodina otcepi od Srbije?
Narodni poslaniče, vi ste dobili reč da postavite pitanje, a ne da dajete odgovor. To je striktna primena Poslovnika. Upozoravam vas da vodimo računa o poštovanju Poslovnika. Nastavite, molim vas.
Gospođo Čomić, hvala na obaveštenju. Evo, ja ću da pitam gospodina Čiplića - koja stranka je, gospodine Čipliću, štampala pasoš ''republike Vojvodine''? Da li je tačno da je ovaj pasoš štampao vaš koalicioni partner Liga socijaldemokrata Vojvodine, čiji je predsednik Nenad Čanak, isti onaj čovek koji je početkom ove godine štampao zidne kalendare ''republike Vojvodine'' sa kartom po kojoj je Šabac sastavni deo AP Vojvodine? (Poslanik u ruci drži pasoš.) Pitam vas – da li ovo što se zove ''pasoš republike Vojvodine'' ima veze s aktuelnim režimom u Srbiji i sa nekim od vaših koalicionih partnera? Da li se ovo dešava slučajno? Da li se neka deca igraju nekih budućih podela u Srbiji? I gde to, u kojoj državi u EU, kojoj vi tako težite, može da se desi da stranka koja podržava Vladu štampa ovako nešto? Ako mi kažete da je ovo pojava koja je karakteristična za Veliku Britaniju, Francusku, Nemačku, Italiju, Španiju, za bilo koju državu u EU, ja sam spreman da kažem da mi u SRS nismo u pravu. Ali ovo nema nigde. Ovo je skandal sam po sebi. Umesto da priznate otvoreno, pošteno, ljudski, da postoje ljudi koji se zalažu za republiku Vojvodinu, da postoje ljudi i u zemlji i u inostranstvu koji bi hteli da se Srbija svede na beogradski pašaluk, vi kažete - ne, srpski radikali izmišljaju. Da li znate, gospodine Čipliću, da su već po Vojvodini krenuli neki smutljivi i sumnjivi tipovi koji pitaju Srbe u pojedinim delovima Bačke koliko im koštaju kuće i nude novac za kupovinu srpskih kuća? Ponavlja se isto ono što se dešavalo i što se, nažalost, i danas dešava na KiM. I to je živa istina. Ja ne iznosim ništa što nije tačno. I SRS ne priča ništa da bi plašila bilo koga, nego da bi na vreme skrenula pažnju odgovornim i nadležnim državnim organima da konačno počnu da rade svoj posao i da čuvaju državu Srbiju. Jer, država Srbija nije...
Tri minuta. Zahvaljujem. Da li neko od članova Vlade želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da postavi potpitanje? (Da.) Izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ova ćutnja ministara iz Vlade Srbije najbolje govori o tome kakva je stvarna politika Vlade.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Naravno, poštovani poslanici, da ovde niko ne ćuti, nego smo shvatili da je uvaženim poslanicima za iznošenje celokupne ideje potrebno više od tri minuta. Zapravo, shvatam da je prvi deo pitanja tri minuta i čekam ovaj drugi deo pitanja. U prvom izlaganju sam rekao da, naravno, postoje istorijska iskustva koja je Republika Srbija preživela, pre svega mislim na 1974. godinu. Međutim, državne, istorijske i sve druge okolnosti su se toliko promenile da je pozivanje i sećanje na to vreme danas zapravo fobija. Jer, i time ću završiti, ako vi sumnjate da su ljudi koji žive u Vojvodini podložni manipulaciji, potkupljivanju, pošto pripadam većinskom narodu, onda je to uvreda za mene. Da li smo mi ljudi drugačijeg reda, nečasni, šta smo? Kada kažem da u Vojvodini ne postoji niko ko Vojvodinu želi da otcepi od Srbije, to je tačno. Ali isto tako je tačno da Srbi u Vojvodini, građani Vojvodine, pripadnici nacionalnih manjina u Vojvodini nisu separatisti i podjednako im je stalo do Republike Srbije kao i svakom drugom građaninu Srbije. Smutne radnje i smutni likovi i svađanje Srba, to jeste plašenje građana Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Taj vaš proces racionalizacije kad bi bio makar malo efikasniji, ja bih bio prezadovoljan. Gospodine Čipliću, svako iskustvo je istorijsko. I mi imamo neko iskustvo sa Demokratskom strankom i sa ovom vladom, i na bazi iskustva se ceni i inteligencija, pa se trudimo da makar budemo malo inteligentni. I da vas podsetim - koga zmija opeče, on se i guštera plaši. Pitanje za Vladu – da li ste planirali da do kraja ove godine ne napravite rebalans budžeta za 2009. godinu, da li ste planirali da se do kraja godine ne usvoji budžet za sledeću godinu i da li ste planirali da se u sledećim mesecima vrši privremeno finansiranje, dok se završe prljavi poslovi, između ostalih i jedan od najprljavijih, koji se tiče Vojvodine? Najprljaviji, koji se tiče Vojvodine. Gospodine Čipliću, šta mislite da je držao u rukama gospodin Aleksandar Martinović? Ono što je bilo u njegovim rukama, mislite da je napravio Aleksandar Martinović? Da li se sećate Nove godine, karte i kalendara? Autor je Aleksandar Martinović? Da li ste to hteli da kažete? Vrlo je jednostavno bilo pitanje – ko je autor, ko je štampao, ko je napravio? Pozovite se na neko iskustvo. Na pitanja se odgovara, ako ništa drugo, sa ''da'' ili ''ne'', a ne da okrećete stvari pa da navodno neko nekoga plaši. Ko koga plaši ovde? Ovde se iznose vrlo konkretne činjenice. Vi ćete kompletno da blokirate državu. Ovo je već viđeno. To je bilo i 2003. godine. To je ta zakonomernost kada je Demokratska stranka na vlasti. Medije koristite za zloupotrebe i onda završavate posao po nalogu iz inostranstva, i to svi znaju. To svi znaju. Odgovorite gospodinu Martinoviću u vezi sa pasošima i onom kartom, a meni odgovorite, molim vas – šta ste planirali do kraja godine u pogledu ovih budžeta?
Reč ima ministarka pravde Snežana Malović. Izvolite.
Pokušaću da odgovorim na pitanje o budžetu. Znam da je svim ministarstvima od strane Ministarstva finansija upućen zahtev da urede svoje projekcije budžeta za oblasti za koje su nadležne i odgovorne i znam da smo mi kao Ministarstvo pravde to dostavili. Prema razgovorima koji se vode u Vladi, nikada nije bilo pomena o tome da budžet neće biti usvojen i da će biti privremeno finansiranje. Moram potpuno iskreno da vam kažem da je to priča koja se pominje još od prošle godine, kada se takođe spekulisalo da neće biti usvajan budžet i da će biti privremeno finansiranje.
Da li narodni poslanik Zoran Krasić želi da postavi potpitanje? (Da.) Izvolite.
Gospođo Malović, vi ste preuzeli veliku odgovornost da javnost obavestite da će budžet za 2010. godinu da se pripremi i uradi onako kako je propisano postojećim zakonima. Vi ste preuzeli odgovornost da garantujete da će se ići na rebalans budžeta do kraja godine da bi se pokrila veća potrošnja od one koja je odobrena budžetom za 2009. godinu. Samo sam hteo da vi date čvrste garancije da će taj posao biti završen u skladu sa zakonom. Samo da vas podsetim, prošle godine je sve kasnilo. Sve što je moralo da se uradi u novembru, završeno je tek krajem decembra. Budite oprezni kad dajete obećanja. Namerno sam ovo pitanje postavio, da bih imao razloga i osnova da vas, Vladu, prozivam do kraja godine. Ali ja očekujem odgovor i na pitanje – koji je deran napravio onaj pasoš? Da nije taj deran možda u Vladi? Da li je taj deran možda sastavni deo vaše koalicije? Da nije taj deran možda vaša savest, pa on priča ono što vi ne smete da kažete? Ili možda uopšte nije deran, možda je gazda. Odran nije, da znate, još uvek. Da li će ove godine da nas sačeka neki novi kalendar, sa nekom novom kartom? Možda Šabac više nije tamo gde treba da bude. Vi o tome ne pričate ništa. Vi se pravite kao da to ne postoji. Ama, postoji! Neko radi. Imate tolike agencije. Sad ste objedinili i tajne podatke, sad ćete to da uradite. Imate tog moćnog Miketa Rakića, imate VOA, „BOA“, sve moguće agencije. Obavestite nas ko to radi, ko to rovari. A ne - pustili njega da diže galamu, da završava na prljav način posao koji morate vi da uradite. I prošle godine ste pričali - kakav Euleks, pa ste na kraju godine priznali da ste ga vi pozvali. Samo da vas podsetim, gospođo Malović, predsednik Vlade Republike Makedonije je 2001. godine bio savetnik ministra finansija Đelića. Oni su napravili sporazum sa nezavisnim Kosovom. Vama čovek ne sme da veruje kad kažete bilo koju reč. Milijardu dokaza imam da iznesem gde sami sebe možete da demantujete. Jedno pričate, drugo radite. Vaša je deviza – kupus gledam meso vadi. Ko može da vam veruje? Svi koji su vam verovali, nastradali su. Svi koji su vam verovali, osiromašili su. Imamo 95% gubitnika u tranziciji. To su gubitnici demokratskog procesa DS-a.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović, pa ministar Svetozar Čiplić.
Stav Vlade Republike Srbije i mišljenje Vlade Republike Srbije u pogledu Vojvodine će biti oslikano u Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti. Kao što smo izneli danas, i predsednik Vlade i mi sami, taj zakon će se uskoro naći na dnevnom redu parlamenta, pa ćemo bliže moći o tome da razgovaramo, pa i o ovim pitanjima o kojima danas govorite.
Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Vi i ja se razlikujemo po tome što vi vidite pasoše, a ja vidim propagandni materijal jedne političke stranke. Tu je razlika da li je reč o mom ličnom ubeđenju da ne postoji niko, da ne postoji ta snaga (kad kažem snaga - ne pojedinac, već relevantna politička snaga) koja se bori i koja može da se izbori za promenu i teritorijalnog uređenja Republike Srbije i statusa AP Vojvodine i onih koji se zapravo bore protiv jedne činjenice, a to je konzervativizam, strah od novog. U ovom slučaju, svi mi, na to nas i Ustav obavezuje, Srbiju decentralizujemo na taj način da bude daleko efikasnija, a u tom procesu decentralizacije, za koji niko nemanameru da izađe izvan okvira Ustava. Naravno da postoje strahovi i da postoji promocija strahova da će, eto, zbog nepouzdanih Srba iz Bačke ili Vojvodine, to završiti u separatizmu Vojvodine. Neće. U krajnjoj liniji, kada se ovde bude raspravljalo o zakonu o utvrđivanju nadležnosti, koji je, naravno, potreban i koji ustavotvorac dozvoljava, i kada se bude raspravljalo o statutu, onda će vrlo jednostavno biti utvrđeno da ova vlada hoće da uradi samo ono što je njena zakonska obaveza, da će ovaj parlament uraditi ono što je njegova ustavna nadležnost i da nikakvog separatizma, ponavljam, u Vojvodini nema, niti će ga biti.
Da li još neko od ministara želi da govori, pošto je ostalo još minut i 30 sekundi, po ovom pitanju? (Ne.) U tom slučaju, pošto smo iscrpili, na osnovu Poslovnika, postavljanje poslaničkih pitanja, obaveštavam vas da je postavljeno ukupno 20 poslaničkih pitanja i 20 potpitanja predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću i prisutnim ministrima. Zahvaljujem na učešću prisutnim ministrima i odsutnom predsedniku Vlade, a naročito narodnim poslanicima koji su iskoristili svoje pravo na postavljanje pitanja u vezi s aktuelnom temom, a koju je, kao predlog, podnela poslanička grupa DSS – odnos Vlade prema ustavnim obavezama. Završavamo rad u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom. Zahvaljujem svima na učešću i obaveštavam narodne poslanike da današnji rad nastavljamo u 16.00 časova, po poslovničkoj obavezi člana 200. S obzirom na to da je danas poslednji četvrtak u mesecu, od 16.00 do 19.00 časova narodni poslanici će moći da koriste stoje pravo postavljanja poslaničkih pitanja predsedniku Vlade i prisutnim ministrima. Dakle, u 16.00 časova nastavljamo rad. Zahvaljujem. [[Sednica je prekinuta u 13.50 časova]]
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE DRUGA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 29. oktobar 2009. godine (poslanička pitanja – poslednji četvrtak u mesecu) (Sednica je počela u 16.05 časova. Predsedava Slavica Đukić-Dejanović, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 200. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi, iz njihove nadležnosti, u skladu sčlanom 199. stav 1. Poslovnika; poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano (član 199. stav 2. Poslovnika); izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanja ne može da traje duže od tri minuta (član 199. stav 4. Poslovnika); predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje ako pitanje nije postavljeno u skladu s odredbama ovog Poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu (član 199. stav 6. Poslovnika). Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar, moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to odmah moraju obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u rokuod osam dana od dana kada je pitanje postavljeno, u skladu s članom 201. Poslovnika. Takođe, prema članu 202. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika, što je regulisano članom211. Poslovnika. U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će, naizmenično, najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Pre nego što pređemo na postavljanje pitanja, dozvolite da dam obaveštenje. Sledeći članovi Vlade obavestili su da su, zbog ranije utvrđenih obaveza, sprečeni da prisustvuju današnjem radu: Mlađan Dinkić, potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja; Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike; Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova; Verica Kalanović, ministar za NIP; Snežana Samardžić-Marković, ministar odbrane i sporta. Prelazimo na POSTAVLjANjE POSLANIČKIH PITANjA. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri, evo nekoliko pitanja. Jedno sam već postavio pre izvesnog vremena, ali odgovor, kao i na većinu drugih, nisam dobio, čime ova institucija pomalo i gubi na značaju, ili pitate jedno a dobijete drugi odgovor, tako da se čitava ideja obesmišljava i služi kao kozmetika. Ali, svejedno. Pitanje se odnosi na eksproprijaciju i raseljavanje građana koji žive u selu Vreoci, opština Lazarevac, grad Beograd, i tiče se sudbine hiljadu domaćinstava. Vreoci podsećaju na neko Potemkinovo selo, a ne na selo koje je nadomak Beograda. Podsećam da Vreoci imaju svoju tradiciju i da je još 1875. godine tamo prvi put otkriven ugalj i da je, kad raselite hiljadu ljudi, to delikatan posao. Donete su ovde i platforme i programi, ali ću ja postaviti konkretna pitanja – kada će početi eksproprijacija; da li će istovremeno biti eksproprisano svih hiljadu domaćinstava; da li će to biti delimična eksproprijacija (koju građani Vreoca ne žele, jer ne žele da žive u predelu kao na Mesecu, pored deponija uglja, pored onih vrtača i jama koje nastanu kopanjem uglja) ili potpuna eksproprijacija; koja je dinamika radova, kada će započeti, kada će biti završeni; koja je dinamika plaćanja eksproprisane imovine; da li će i kada biti plaćena akontacija; kada će biti sve isplaćeno? Ljudi ne žele da žive u neizvesnosti. Obećano je do 1. septembra, a od toga još uvek nema ništa. Drugo pitanje je ono tradicionalno, mada nema ministra Dinkića – kada će biti isplaćeno po hiljadu evra za besplatne akcije? Ili, da pojednostavim, pošto je Upravni odbor NIS-a dao saglasnost da budu isplaćene besplatne akcije na ime prodaje NIS-a, koliko je to para za svakog čoveka koji ima akcije i kad će te mrvice od nekoliko desetina evra biti isplaćene? Treće pitanje se odnosi na status radnika Modne konfekcije "7. juli" u Kuršumliji, i to onih kojima nije isplaćena socijalna pomoć koja je predviđena odlukom Vlade Republike Srbije, odnosno Ministarstva za rad i socijalnu politiku? Bili su na tržištu rada, onda obmanuti da će ih poslodavac primiti ponovo na rad na neodređeno vreme, pa je onda proglašeno da je to štrajk, pa nisu primljeni na rad, a nemaju ni socijalnupomoć.
Ko želi od članova Vlade da odgovori na postavljena pitanja? (Niko.) Očigledno ćete dobiti pismeni odgovor, u skladu sa Poslovnikom. Izvolite, gospodine Batiću. Imate pravo na komentar.
Upravo ono što sam u uvodu rekao potvrđuje ono što sam tada naglasio, da je čitava ideja obesmišljena. Postavimo usmeno pitanja i onda dobijemo nekakav nemušti pisani odgovor za dva, tri, pet meseci, u kome uopšte nema odgovora na konkretno pitanje. Ovo danas je nova potvrda da Vlada ignoriše parlament. Ova primedba se ne odnosi na ministre koji su prisutni, ali juče se dogodilo da je prekinuta sednica parlamenta jer nije bilo predstavnika Vlade, danas nema onih koji su spremni da odgovore na ova pitanja i onda se čitava ideja postavljanja pitanja obesmišljava. Čini mi se da ste bar na jedno mogli da odgovorite, jer je to opšte mesto, a tiče se naknade za besplatne akcije. Stvar je vrlo jednostavna, vrlo prosta. To je bilo predizborno obećanje. Mnogi građani su verovali u to predizborno obećanje, a ispostavilo se: obećanje - ludom radovanje. Namerno više puta postavljam ovo pitanje. Pošto Dinkića nikada nema, red bi bio da odgovori neko drugi od ovde prisutnih predstavnika Vlade, recimo ministarka finansija, jer odgovor na ovo pitanje ne traži nikakva posebna znanja. Da li će ikada biti isplaćeno 1.000 evra na ime besplatnih akcija i šta bi sve u Srbiji trebalo prodati da bismo stigli do sume od 1.000 evra? Ili, ovaj drugi, prostiji deo – šta će biti sa isplatom besplatnih akcija, odnosno njihove novčane protivvrednosti na ime prodaje NIS-a? Kada će to biti i koliko će građani para po tom osnovu dobiti - 10, 15, 20 ili nešto više evra? Da toj farsi stanemo na put.
Zahvaljujem, gospodine Batiću. Reč ima gospodin Riza Halimi. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo ministri, imao sam pitanje za ministra Dinkića, ali on, nažalost, ni ovaj put nije prisutan. Tiče se mog pismenog pitanja, koje sam uputio još 6. marta. Nisam dobio odgovor na sličnoj ovakvoj sednici od premijera Cvetkovića, a u vezi one famozne aukcije trgovinskog preduzeća "Bratstvo" u Preševu, u kojoj su uslovi aukcije bili diskriminatorni. Eliminisani su svi privredni subjekti iz Preševa i Bujanovca koji apsolutno nisu mogli da ispune uslov da imaju hotel sa četiri zvezdice. Mislim da je to nakaradno postavljeno, jer se ticalo delatnosti trgovine, a uslovljavanje je bilo, kao što se vidi, aktivnošću iz turizma. Bio bi red da dobijem taj odgovor, bar pismeno. Nažalost, do sada ga nisam dobio. Drugo je pitanje koje sam uputio u julu ministru Mrkonjiću, a tiče se deonice autoputa Preševo-Bujanovac, koji je svečano pušten u julu, negde 14. ili 4. jula, a još uvek nije dovršen. Nadvožnjaci još uvek fale. Čitava sela su blokirana. Ljudi su bili blokirani u obavljanju svojih poljoprivrednih poslova, a ima ogromnih poteškoća i u samom saobraćaju na toj deonici, zbog čega ima, nažalost, i ljudskih žrtava. Pitanje je – kada će konačno biti gotova ta deonica? Jednostavno, da znamo kada se planira finalizacija ovako važnog projekta kao što je autoput. Pošto je ministar Obradović prisutan, treće pitanje se tiče jedne analize od strane ministarstva u saradnji sa OEBS-om, kao analize izvodljivosti koja se tiče visokog obrazovanja i mogućnosti da se otvaraju visokoškolske institucije u Preševskoj dolini. S obzirom na to da bi efekti eventualnog otvaranja tih institucija u narednoj akademskoj godini mogli dati rezultate tek nakon četiri godine, postavljam pitanje – šta ćemo u međuvremenu učiniti u ministarstvu i u Vladi da se reši postojeći problem, ozbiljan problem nepriznavanja diploma Prištinskog univerziteta i univerziteta Makedonije i Albanije?
Zahvaljujem.
Poštovani gospodine Halimi, poštovane kolege narodni poslanici, mogu reći, kao ministar prosvete, u ime Vlade Republike Srbije, da je Vlada, pokušavajući da reši problem davanja mogućnosti deci sa prostora opština Medveđa, Bujanovac i Preševo, donela odluku da otvori dva odeljenja dveju visokoškolskih ustanova u Medveđi. Reč je o isturenom odeljenju Pravnog fakulteta i isturenom odeljenju Ekonomskog fakulteta Univerziteta u Nišu. Taj projekat smo realizovali pre nekoliko nedelja, na zadovoljstvo svih prisutnih. Kada kažem svih prisutnih, mislim na predstavnike opštine Medveđa, ali i drugih opština. Bili su tu i predstavnici OEBS-a i drugi predstavnici međunarodne zajednice, odnosno ambasadori koji su akreditovani u Srbiji. Ove godine smo stvorili mogućnost da 30 studenata bude na budžetu na jednom fakultetu, 30 na drugom, plus samofinansirajući. Prema podacima od pre nepune četiri nedelje, 59 studenata je upisalo ova dva odeljenja, pri čemu, ako me pamćenje dobro služi, 50 je predstavnika srpske etničke zajednice, predstavnika Srba, a devet je Albanaca. Naša ideja je da iduće godine otvorimo dva odeljenja u Bujanovcu, za prostor Bujanovca i Preševa, naravno i za ostale koji to žele. U svakom slučaju, želimo da se stvori mogućnost da se mogu obrazovati i u tim opštinama. To je nešto što je deo strategije Vlade Republike Srbije i Ministarstva prosvete, vezano za visoko obrazovanje. Što se tiče odgovora na drugi deo pitanja gospodina Halimija, to ne zavisi samo od nas. Znate da ova vlada i Ministarstvo prosvete imaju dobru volju da izađu u susret bilo kom problemu, da se on reši, ali upoznali smo i predstavnike OEBS-a sa činjenicom da pojedina dokumenta sa prostora KiM nemaju oznaku Republike Srbije i tražili smo da i oni sa svoje strane izvrše pritisak da ta dokumenta imaju oznaku Unmika i, naravno, naziv Kosova i Metohije, s obzirom na to da je reč o delu civilnog prisustva UN na prostoru KiM na osnovu Rezolucije 1244. Dok to jeste, a jeste, dok UN ne donese neku drugačiju odluku, sva dokumenta bi trebalo da imaju u svom sadržaju i takvu oznaku. Ne bih želeo da se taj problem stavlja pred nas kao problem Vlade Republike Srbije i Ministarstva prosvete, jer je to problem čije rešavanje zavisi i od druge strane, u ovom slučaju i od predstavnika OEBS-a, koje smo zamolili za pomoć, ali i od ljudi sa prostora KiM koji izdaju odgovarajuća dokumenta. Mislim da je to sasvim logično.
Zahvaljujem. Gospodin Riza Halimi. Izvolite, imate reč.
Zahvaljujem na ovom objašnjenju, koje je dao gospodin ministar, samo bih nešto dodao. Mi smo imali period od 11 godina, od 1991. do 2002. godine, dok se bio rešio onaj prethodni problem priznavanja diploma sa Prištinskog univerziteta, a koje je tada, preko Unmikovih obrazaca rešeno. Bio bi red da se sad ne čeka opet 11 godina, jer mladi koji završavaju Prištinski univerzitet već dve godine ne mogu da rade. Red je da se sad, uz iskustva koja imamo iz prethodnog perioda, efikasnije i brže reši ovaj problem. Ipak se, mimo tih političkih nesporazuma, radi o životnim problemima i zahtevima građana, kojima bi trebalo ozbiljnije pristupiti, da ne bi većina mladih, zbog nedostatka perspektive i mogućnosti da rade, odlazili i tako apsolutno praznili taj prostor. Međutim, potencirao sam i nostrifikaciju diploma. Prema mojim saznanjima, Ministarstvo prosvete u Makedoniji direktno rešava ove probleme za građane svoje države, ne spuštajući to, kao kod nas, na nivo univerziteta ili fakulteta. Mi tu imamo veoma raznoliku trenutnu situaciju i neracionalnu. Ta nostrifikacija je prepuštena isključivo kompetenciji fakulteta i univerziteta. Druge države to rešavaju efikasnije, jer tu nadležnost preuzima ministarstvo. Situacija je tako složena i osetljiva, da mislim da je i ovde red da se konačno razmišlja o mogućnostima da ministarstvo direktno, bar za početak, reši problematiku nostrifikacija diploma univerziteta iz Albanije i Makedonije, što je takođe osetljiv problem.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine ministre.
(Koristim karticu kolege Milana Markovića, pa se njegovo ime nalazi na ekranu). Želeo bih da podržim kolegu Halimija u nameri da se ti problemi reše, ali stvarno ne bih želeo da rešavanje tih problema ima političi sadržaj. Ako ste pomenuli, s pravom, da je u proteklih 12 godina taj problem rešavan na jedan način, onda se postavlja pitanje zašto je neko drugi promenio taj način rešavanja problema i onda se to sada postavlja kao pitanje na koje Srbija, odnosno Ministarstvo prosvete treba da odgovori. Zašto se metod koji je funkcionisao 12 godina ne primenjuje i dalje? Da se primenjuje, ne bismo imali problem. Pošto se ne primenjuje, imamo problem i ja sam objasnio šta mi želimo da učinimo da se taj problem reši.
Zahvaljujem. Gospodin Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo ministri, hteo sam da postavim jedno pitanje koje me interesuje – 40 opština u Srbiji, koje su najnerazvijenije, nalazi se u veoma teškoj situaciji. Danima dolaze, i ovde u parlament i u Vladu, a niko neće da ih primi na sastanke, koji su bili zakazivani više puta i otkazivani. Oni ne mogu da prežive do nove godine. U tim opštinama, koje su se i udružile, 40 najnerazvijenijih opština, treba deca da idu u obdanište, da se greje, da se vodi normalan život, koji se vodi u svim ostalim gradovima. Šta je sa tim opštinama? Šta ste odlučili, da li će dobiti ona transferna sredstva koja su im neophodna za preživljavanje? Ponavljam, radi se o najsiromašnijim opštinama, koje pokrivaju izuzetno veliki deo teritorije Srbije. Oni danima tu obilaze, dolaze. Niko ih još nije primio, niko nije dao nijedno obećanje i oni ne znaju o čemu se radi i šta će da rade do kraja godine. Zamolio bih vas da ministarka finansija odgovori na ovo pitanje i da stvarno definišemo šta će biti sa tim opštinama. S obzirom na to da se u jednom delu opština nalaze i predsednici iz Nove Srbije, da li je to čisto politički da se te opštine totalno ignorišu? Vidite, kada su došli na sastanak, njih 40, nalog je došao da svi predsednici iz Demokratske stranke napuste salu, oni su se okrenuli i otišli kući. Sada nas interesuje da li ovi drugi treba da se bore za nešto što im sleduje i bez čega ne mogu da dočekaju novu godinu, ili ne? Jedno pitanje za ministra policije gospodina Dačića. Ovih dana se u privatnim novinama jednog našeg političara provlači neka informacija - nezvanično iz MUP-a naš izvor saznaje itd. Da li je MUP neka tajna organizacija da treba neko takoreći nezvanično da daje informacije ili da ''cure''? Ako nešto, gospodine ministre, ima da nije u redu, zna se način i put kako se to proverava. Ali jako mi smeta, kao čoveku, kad svaki čas, malo-malo, ako zakačim Đilasa ili nekoga u razgovoru, odmah me sutradan „Pres“ prekrije nekim pričama. Postavljam konkretno pitanje – šta je sa tim nesrećnim švedskim vagonima? Kakve ja, kao ministar, imam veze s nekim vagonima? Šta je s tim direktorom…?
Vreme. Zahvaljujem. Izvolite, gospodo ministri. Gospođo Dragutinović, izvolite.
Poštovani gospodine Iliću, imam utisak da niste baš dobro informisani. Ukoliko stvarno mislite da niko iz Ministarstva finansija nije primio predstavnike najnerazvijenijih opština, želim da vam kažem da to nije tačno. Predstavnici, uglavnom predsednici opština, imali su juče sastanak u Ministarstvu finansija, bez ikakve politike. Gledani su samo brojevi i nerazvijene opštine. Ono što mogu da obećam je da će sve opštine, bez razlike, koje spadaju u kategoriju nerazvijenih, dobiti pomoć ili podršku. Ne bih mogla da kažem da su im neka zakonska prava uskraćena, ali svi nivoi države, i centralni i lokalni, moraju da podnesu teret krize. Dakle, sve nerazvijene opštine će dobiti izvesnu podršku pre rebalansa i verovatno nešto posle rebalansa budžeta. Sastanak je bio, sve opštine koje spadaju u grupu nerazvijenih, 40 njih, dobiće po istom principu podršku iz budžeta.
Gospodin Ilić ima komentar ili potpitanje.
Gospođo ministarka, došlo je njih 40. U sali ih je ostalo 13, ostali su dobili nalog da se vrate i vratili su se. Primio ih je neki peti sekretar tamo, a bio je zakazan sastanak sa vama i sa premijerom Cvetkovićem. Pazite, oni su pozvani na sastanak sa premijerom Cvetkovićem. Ljudi su došli, neko je rekao - morate da idete kući, i jedna grupa je otišla kući. Ostalo je njih 13 i umesto premijera Cvetkovića, koji je obećao da će doći, primio ih je neki podsekretar tamo i rekao im da dođu neki sledeći dan. Drago mi je da brinete o njima i drago mi je da ćete opredeliti sredstva, jer to je neophodno da te opštine prežive.
Reč ima gospođa Dragutinović.
Juče je organizovan sastanak. Ja nisam mogla da budem na sastanku, ali umesto mene su, definitivno znam, bila dva državna sekretara – gospodin Vuk Đoković i gospodin Miodrag Đidić. Da li je neko otišao, nije otišao itd., to ne znam. Znam da su sa dva državna sekretara imali sastanak i znam sigurno da će sve nerazvijene opštine dobiti određenu podršku, koja neće biti velika, ali će je dobiti po istom principu, nezavisno od toga ko je predsednik opštine.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Ivica Dačić.
Ono što je sigurno jeste da Ministarstvo unutrašnjih poslova i policija ne rade putem medija, u smislu saopštavanja informacija koje imaju nezvaničan karakter. Naprotiv, mislim da objavljivanje takvih informacija veoma često šteti i istrazi i onome što može doći na kraju policijskih aktivnosti. Tako da naše ministarstvo nema nikakve veze ni sa kakvim napisima u bilo kom mediju o bilo kom predmetu policijske obrade ili nekom postupku. Ono što imamo da saopštimo, saopštavamo javno, kroz naša saopštenja ili kroz ono što ja govorim kao ministar, što govori direktor policije itd. Da li se protiv nekoga vodi istraga ili ne, to nije predmet za javne odgovore.
Reč ima gospodin Ilić.
Razumem ja vas, gospodine ministre, ali sam svojevremeno, kao ministar, koji uopšte nije bio obavešten o toj nabavci, tražio tada od MUP saopštenje da mi daju zvanično papir o čemu se radi. Oni su mi rekli da je sve u redu i da je Ministarstvo finansija vodilo ceo posao. Samo vas molim da uvek u javnost izađete korektno, a ne ovako. Jer, tu je izjavu dao gradonačelnik Beograda gospodin Dragan Đilas, i ona ima neku svoju težinu u javnosti i novinari je prate i komentarišu. Još bih vas jedno zamolio. Bilo mi je jako teško, gospodine ministre, kada posle mog povređivanja do koga je došlo niko iz MUP, mada su došli, nije izveo nikakvu istražnu radnju, nisu uzeti nikakvi dokazi. Policija je bila kod mene u sobi čim sam se osvestio, razgovarali smo i rekli su da će propratiti, da deca čekaju da ih sprovedu na mesto gde se događaj dogodio. Do dana današnjeg niko se više nikada nije javio, nije došao, nije sproveo istragu i, štaviše, ništa nije po tom pitanju urađeno. Zašto? Ministar zdravlja se nalazio pored moje sobe i on je diktirao Bajecu zapisnik da sam doživeo stres, što je operacija kasnije pokazala da nije bio stres, već povreda tupim predmetom i pucanje vene koja je klemovana operacijom u potiljku malog mozga. Ima li smisla da niko ne izađe na lice mesta, da do danas nemam nikakav zapisnik, da nemam nikakav mehanizam da pokrenem šta se zapravo dogodilo? Ničega se ne sećam jer sam bio udubokoj nesvesti kada me je hitna pomoć odvezla. I sada imam velike posledice i razmišljam kako je mogao ministar zdravlja, koga sam gledao kroz staklo dok sam ležao u sobi, bio je tu kada se kucala prijemna lista itd., i podveli su me pod stres. Nikada u životu nisam imao stres i nisam imao visok pritisak, što su kasnija ispitivanja pokazala. Stvarno mi je jako žao i smatram da je to krajnje neodgovorno. Dva inspektora su bili kod mene i do današnjeg dana ništa nisu preduzeli.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dačić.
Samo ću u jednoj rečenici. Što se tiče prve teme koju ste postavili, zaista ne bih komentarisao šta je izveštaj policije koji je poslat tužilaštvu. To se desilo još u vreme prethodne vlade i prethodnog ministra unutrašnjih poslova, a kada je reč o drugom pitanju, sećate se da sam vas tada lično pozvao telefonom, sa željom da čujem od vas lično šta se desilo.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, pitanje je za gospođu Dragutinović. Bez ikakve namere i želje da poentiramo na problemima sa kojima se suočava ne samo vaše ministarstvo ili Vlada u kojoj ste ministar, nego čitava zemlja, mislim da nam dugujete odgovor na to nezaobilazno pitanje u svakoj ozbiljnoj raspravi koja je usmerena ka pronalaženju, traganju za rešenjem problema u kojem se zemlja nalazi. Zašto smo mi jedino društvo koje nema jasnu strategiju i viziju izlaska iz krize koja nas potresa? Pre godinu dana smo počeli o tome da razgovaramo i tada smo ponudili ne dokument koji je adekvatan odgovoru na sve probleme koje smo uočili, nego pre svega podršku za definisanje strategije koja bi pomogla našem društvu i ljudima o kojima se staramo. Vi ste to zanemarili. Godinu dana ovde parcijalno rešavamo probleme gaseći požar za požarom. Pre godinu dana smo, u novembru, raspravljali o rebalansu budžeta koji je bio inflatoran. Tada smo plaćali cenu vladajuće koalicije koja je formirana. Ako je to bilo nužno i ako je to bila žrtva kvaliteta za neki budući kvalitet koji će proizvesti ta koalicija, onda godinu dana naknadno moramo da vam postavimo pitanje odsustva rezultata. Mi smo društvo koje je izloženo ad hok merama vaše vlade. Juče nismo raspravljali, raspravljaćemo u ponedeljak o zakonu kojim se smanjuju obaveze države, tj. troškovi i javna potrošnja, kroz svođenje broja zaposlenih u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi itd.Istovremeno smo suočeni sa vašom izjavom da ne znate kako se troši 130 milijardi. Ako ne znate kako se troši 130 milijardi, a mislim da ne treba ni da znate, jer ne treba država da bude ta koja daje odgovore na pitanje troškova javnih preduzeća, lokalne samouprave itd., već treba da podstakne one procese koji će dovesti do privatizacije javnih preduzeća i do stvarne samouprave i autonomije naših opština, regiona koje navodno stvaramo i pokrajine. Odgovorite na jednostavno pitanje kako se troše pare za koje ste vi odgovorni, na osnovu odluka koje vaša vlada donosi. Danas smo slušali ovde u prepodnevnom razgovoru sa premijerom tu toplu konverzaciju između gospodina Mirka i gospodina Pere, neprimerenu skupštinskoj raspravi i pitanju koje je naš poslanik postavio. Vi ste ministar finansija, ne pitam vas za 130 milijardi koje troše javna preduzeća od sopstvenih prihoda, lokalna samouprava, svi korisnici međunarodne pomoći. Recite nam koji je bio osnov za donošenje odluke koja obavezuje jedno od najvećih javnih preduzeća, sa najvećim gubicima, a to je „Srbijagas“, da kupi ''Informatiku'' za 2.700.000 evra?
Gospođo Dragutinović, izvolite.
Ovde je bilo mnogo pitanja, ne samo jedno, ali da krenemo redom. Ne znam, gospodine, šta za vas znači nemati viziju, ali potpuno je poznato šta je uloga države. Država ima tri uloge. Prva uloga je da što više utiče na smanjenje siromaštva. Druga uloga je da podrži infrastrukturu. Treća uloga je da, ako je moguće, podrži mala i srednja preduzeća. Tu nema velike mudrosti. Koja je uloga države i šta vi od države očekujete? Uloga države je, kada je recesija, na primer, da nadoknadi manjak privatne tražnje, jer proizvodnja pada, ekspanzijom javne potrošnje. To je uloga države. Nije tačno da nema nijedne države koja nije donela, kako vi kažete, inflatorni budžet. Kako je moguće doneti inflatorni budžet u vreme recesije? Za recesiju je karakteristično da tražnja dramatično pada i nama se to desilo, a najbolji dokaz za to jeste veliko prilagođavanje platnog bilansa. Prema tome, u uslovima kada privatna tražnja pada, država reaguje rastom javne potrošnje. To je veoma jasna strategija i ne znam koja zemlja to nije uradila. Šta smo mi, zapravo, uradili? Ako hoćete da budete iskreni, mi smo država koja je imala deficit, koja je planirala deficit. Mi smo država koja će planirati deficit u 2010. godini. Zašto? Zato što je privreda još uvek relativno slaba da može bez podrške države. To je jasno i to jeste neka strategija. O tome da li je budžetski deficit sam po sebi inflatoran ili deflatoran, reći ću vam da deficit sam po sebi nije inflatoran, samo je bitan način na koji se taj deficit finansira. Samo onda kada taj deficit finansirate emisijom novca, što kod nas nije slučaj, onda taj deficit utiče na inflaciju. Nisam, gospodine, rekla da ne znam kako se troši 130 milijardi. Rekla sam da se pare troše van budžetskog procesa, što je definitivno tačno. Zašto? Zato što postoje brojni propisi koji regulišu sopstvene i namenske prihode direktnih i indirektnih budžetskih korisnika i korisnika fondova socijalnog osiguranja. Zdravstvene ustanove imaju pravo na sopstvene prihode, i ona se stvarno troše van budžetskog procesa, a to sam rekla na skupu na kome smo se bavili metodologijom kako da popravimo budžetski proces. I to sam rekla da bih pokazala da smo novim zakonom o budžetskom sistemu zapravo hteli da popravimo budžetski proces, jer je obaveza svih korisnika, i direktnih i indirektnih, da prikažu svoje vlastite prihode, tako da ću i ja u budućnosti znati kako se, ne ja, više vi da znate kako se te pare troše.
Zahvaljujem. Gospodin Jovanović ima reč.
Složio bih se s vama, s tim što su vaši postupci potpuno drugačiji od ovoga što govorite. Ali, da krenemo od početka. Prvo, vaša definicija uloge države je samo vaša i ona nas ni po čemu ne obavezuje. Pošto se borite protiv siromaštva, predložiću vam da budete konkretni i jasni u tome, pa nam recite šta vas je to rukovodilo da, kao ministar finansija, date saglasnost, tj. da obavežete "Srbijagas" da za gotovo tri miliona evra kupi akcije privatne kompanije koja u međuvremenu postaje vlasništvo mešovitog preduzeća koje su formirale naša država i ruska država, u kojoj ruska država ima većinu. Samo na to pitanje nam odgovorite konkretno. Što se tiče vaših mera, bio sam vrlo jasan. Rekao sam da ste u novembru prošle godine ovde u parlamentu branili neodbranjivo. Zbog plaćanja vaše koalicije evro je sa 75 dinara otišao na 95. Zbog neodrživog stava po kojem država kupuje političku podršku nudeći milostinju društvu, broj siromašnih se povećao za ovih godinu dana, nije se smanjio. Slažem se da država treba da pomogne preduzetništvo, ali ne tako što će ona početi da se bavi biznisom, nego tako što će se povući. Predložili ste nam otpuštanje državnih službenika, a niste nam rekli kojim poslovima ova zemlja želi da se bavi. Mi nemamo problem sa brojem zaposlenih, nego sa rezultatima njihovog rada. Digli ste penzije na 70% plata. Ne može se graditi egalitarizam između penzionera i radnika, nego prvo moramo da postavimo pitanje šta ćemo sa 40% penzionera koji ostvaruju puno penzijsko pravo a nisu imali pun radni staž. Tu treba uvesti red. Sto dvadeset hiljada penzionera prima mizerne penzije. Hajde da kažemo koji je minimum koji će država garantovati da oni od toga mogu da žive, a ne da se krijemo iza demagogije. Ovde u parlamentu ste u januaru negirali recesiju, kada je Evrozona beležila prvi kvartal u recesiji. Govorili ste o rastu "dži-di-pija" (GDP) od 3%, a sada je minus četiri. Govorili ste da je on baziran na rastu našeg agrara. To su bile besmislice, gospođo Dragutinović. Čekali ste MMF sa predlogom da se podigne PDV. To je vizija vaše politike. Da li je to nužno ili ne? Možda jeste i možda ćete čak i dobiti našu podršku za tako nešto, ako drugačije ne može. Ali, gde je strategija, gde je jasan plan? Najveća preduzeća u zemlji su najveći gubitaši. NIS smo privatizovali i nemamo dva člana upravnog odbora. Je l' nas toliko ne interesuje poslovanje najrentabilnijeg preduzeća, tj. preduzeća sa najvećim profitom u zemlji, uz Telekom? To nisu naši podaci, to su podaci nezavisne statistike. Tri najveća preduzeća u Srbiji po profitu koji ostvaruju ili po prometu su NIS, Srbijagas i Telekom. Recite kako se potrošilo 2.700.000 evra i koji je razlog da se tako nešto uradi. Razumemo zašto preuzimate propalo preduzeće. Zato što tako kupujete političku podršku. Što ste platili 2.700.000 evra da bi to sutra postalo vlasništvo mešovite kompanije koja je u većinskom vlasništvu ruske države? To je odluka Vlade, koja je obavezala "Srbijagas", koja u ovom trenutku knjiži 170 miliona evra gubitka. Na tih 170 miliona gotovo je tri miliona novih gubitaka. Dozvolite da o tome razgovaramo. Slažem se s vašom idejom da treba podići potrošnju u situacijama u kojima pada sa druge strane, ali aktivnosti koje su obeležile ovih godinu dana nisu aktivnosti koje su bile usmerene na privredu, pošto ne može ministar Mrkonjić da bude menadžer svakog preduzeća u Srbiji i ne može država da se bavi poslom, ili ministar Dinkić. Definisali ste mere koje niste sproveli. Naplata akciza - manji prihodi od očekivanih, naplata taksi na mobilne telefone - manji prihodi od očekivanih, transfer lokalnim samoupravama - veći od projektovanog. To nisu smanjenja koja su bila predviđena vašim merama. Koje ste još mere imali? Dislokacija sredstava, sopstveni prihodi koji idu u republički budžet - ni ta sredstva nisu povučena. Zamrzavanje plata, a sa druge strane rast prihoda po drugim osnovama. Vaše mere se ne poštuju. Ne znamo da li su one apsolutno opravdane, o tome nismo nikada razgovarali. Suočeni smo sa politikom svršenog čina. Ali to više ne može u nedogled tako. MMF dolazi i odlazi. Mi nismo upoznati sa platformom koja je osnov vašeg nastupa pred MMF-om. Zadužujemo se, uzimamo kredite, što samo po sebi ne mora da bude loše, ali ovde ste u junu branili kreditne aranžmane. Niste mogli da nam kažete po kojim kamatama se to radi. To nije pisalo u odlukama i zakonima, nego ste nam vi to tumačili. Sutra razgovaramo o kreditima koje naša država uzima da bi gradila svoju infrastrukturu. Da li postoje projekti za tako nešto ili će biti odobreni krediti i onda će se praviti projekti? Ko je za to odgovoran? Zašto nema obilaznice, šta je s Koridorom 10, s eksproprijacijom zemlje? Previše je pitanja, i ta pitanja se postavljaju godinama unazad. (Predsednik: Vreme.) Samo nam objasnite to za ovih 130 milijardi evra i šta je sa ova tri miliona.
Gospođo Dragutinović, izvolite.
Nadam se da sam objasnila za ovih 130 milijardi. To su sopstveni prihodi, namenski prihodi direktnih i indirektnih budžetskih korisnika, regulisani posebnim zakonima a ne Zakonom o budžetu. Kada se kaže da se o nečemu odlučuje van budžetskog procesa, ne znači da se odlučuje mimo zakona. Ali, ono što je najbolja svetska praksa, to bih da dodam, jeste da sve bude pred očima javnosti, javnog mnjenja, parlamenta takođe, i najbolje je da se svi prihodi i trošenja vide u budžetu. To je ono čemu težimo. Ne znam, gospodine Jovanoviću, šta vi očekujete, ali moraću da vam kažem za mere koje nazivate ad hok. Neke to jesu, tu nema zbora. Recimo, taksa na mobilne telefone jeste ad hok mera. Uzimanje 40% sopstvenih prihoda direktnih i indirektnih budžetskih korisnika, od kojih se negde delimično odustalo, jeste ad hok mera. Ali, moram da vam kažem da su takve ad hok mere donele značajne rezultate. Ja ne volim deficit, ni u privatnom, a naročito ne u javnom životu, ali deficit jeste lek za recesiju, i upravo ovakva politika kakva je vođena dovela je do toga da stopa ekonomskog pada bude niža nego što je planirana, da prihodi budu veći nego što smo mislili samo pre dva ili tri meseca. Možda će biti vrlo blizu onome što smo planirali rebalans. To znači da su mere donele rezultate. Slažem se da uloga države nije da podstiče pojedinačna preduzeća, ali jeste uloga države da investira u infrastrukturu, jeste uloga države da, kad nema dovoljno vlastite likvidnosti, pozajmi na tržištu novca i kredita i ubrizga likvidnost privredi. I to je urađeno. Država se zadužila za Koridor 10, ali moram da vam kažem: koliko god mi voleli ili ne voleli zaduživanje, ono je potpuno normalna stvar. I koliko god vi mislili da se mi prekomerno zadužujemo, moram da vam kažem da smo mi, kao država, jedna od najmanje zaduženih zemalja u regionu.
Gospodin Jovanović ima pravo na dopunsko pitanje u trajanju do pet minuta.
Gospođo Dragutinović, mi ćemo se lako složiti oko onoga što je dobro. Deficit nije rezultat. Deficit možemo da posmatramo kao instrument. Ali, ovo je politička rasprava i možemo na nekom drugom mestu da razgovaramo o tim uskim ekonomskim pitanjima, koja ne treba da opterećuju ovu raspravu. Ako govorimo o rezultatima vaše politike, sa manjim ili većim deficitom, onda oni moraju da budu izmereni onako kako se meri u čitavom svetu, a to je - porast ili pad stope nezaposlenosti. Ne mislim da mi sada treba da guramo prst u oko Vladi zbog toga što raste broj nezaposlenih. Ne vidim nikakvu korist u tome, ali vidim u nečemu drugom. Treći put mi niste odgovorili na pitanje – šta vas je rukovodilo da glasate za odluku koja je obavezala preduzeće koje je u minusu 170 miliona da potroši još tri miliona, dve nedelje pre nego što će to preduzeće biti transformisano u mešovito državno preduzeće sa Ruskom Federacijom u kojem Rusi imaju većinu? Ovde smo razgovarali pre godinu dana o neodrživosti jednog odnosa prema društvu. I vi sami, svojim komentarima, takođe govorite ono što govorimo i mi - da se mora voditi razumna i racionalna ekonomska politika i da se ne može na populizmu menjati društvo. Pitam vas - šta vam je problem da tražite podršku za nešto takvo? Ne mislimo da vi treba da kontroliše tih 130 milijardi koje ste pomenuli, to treba da bude transparentno, ali to nije jedino polje koje je netransparentno. Netransparentne su i odluke same Vlade. Ako mi ne možemo da dobijemo odgovorna pitanje što ste potrošili tri miliona, zašto bi onda neko iz neke lokalne samouprave bio dužan da nam odgovori kako troši sredstva koja sam prikuplja? Mislim da, kada govorimo o strategiji, onda uskraćujemo sebe za najefikasniji potez koji možemo povući u ovoj krizi. Zašto bismo mi iz republičkog budžeta finansirali budžete lokalnih samouprava u meri u kojoj to činimo danas? Ali, s druge strane, ne možemo smanjiti transfere lokalnim samoupravama, a tim lokalnim samoupravama istovremeno ne dati prava da oni na neki drugi način i drugim putem dođu do svojih sredstava. Da li je to nešto epohalno drugačije od načina na koji je ova zemlja funkcionisala? Da, samo u poslednjih 13 godina. Do 1996. godine i pobede opozicije u 40 opština Srbije lokalna samouprava je raspolagala svojom imovinom i sticala samostalne prihode u mnogo većoj meri i iznosu od onog u kojem to trenutno može da uradi. Zašto ste oduzeli pravo lokalnim samoupravama kroz ove zakone, o kojima ćemo raspravljati sledeće nedelje zato što juče nije bilo nikoga iz Vlade da tako nešto uradimo? Kada govorimo o ekonomskim problemima, onda nemojte zanemariti činjenicu da ste vi predstavnik Vlade koja nas je uveravala kako će nas kriza zaobići, pa nakon toga, kako će kriza dati pozitivne efekte. Vi ste predstavnik Vlade koja je ignorisala našu dobru volju i nameru da vam pomognemo s nekim predlozima, koji su odbačeni kao nepotrebni. Recimo,mi smo tražili povećanje osiguranja po depozitu sa tri hiljade na devet hiljada, tj. tri puta. Vi ste rekli da nema potrebe, a onda ste posle sedam danadošli sa idejom da se podigne na 50.000, pet puta više od onoga što ste prethodno definisali kao nepotrebno. A ni tu meru niste sproveli naredna dva meseca. Ako govorimo o javnoj potrošnji, hajde da uđemo u njenu strukturu. Mi nemamo problem sa investicijama. Investirajte, mi to želimo. Zadužite se, ni to nije problem. Pa, svako tako dolazi do kapitala, osim Rumunije i Čaušeskua. Nemamo problem s tim, ali imamo problem sa efikasnošću u trošenju tih sredstava, sa projektima koji se stvaraju pošto se krediti uzimaju, sa činjenicom da se plaćaju penali i kamate na kredite koji su odobreni a sredstva nisu povučena, jer ne možemo da ispunimo kriterijume. To je ono što nas interesuje. Departizacija sistema? Nemamo dva člana upravnog odbora najprofitabilnijeg preduzeća u zemlji, NIS-a, zbog toga što stranke ne mogu da se dogovore. To je neodgovorno i neozbiljno, pogotovo u ovoj situaciji. Ako govorimo o javnoj potrošnji - da, ali zašto kroz penzije? Tako trošimo budućnost i penzionera i njihove dece i njihovih unuka. Ako stežemo kaiš, hajde da ga stegnemo jednom sa smislom, pa da pitamo koliko još treba da se mučimo, pošto je jedino izvesno u ovoj zemlji da je život svaka vrsta muke. Pa da tome damo nekakav smisao. Živimo u ruševinama sveta koji su naši roditelji stvarali za nas. Hajde da vidimo da li možemo tome da damo neki novi smisao. Pa da uvedemo taj egalitarizam o kome se govori, ali ne između zaposlenih i penzionera, nego unutar korisnika penzionog fonda. Dvadeset posto našeg ''dži-di-pija'' je pokriveno izvozom, a 15% obavezama prema penzionom fondu. Takva zemlja ne može da opstane i mi ćemo za godinu dana o tome razgovarati u mnogo težim uslovima nego što je slučaj danas, kao što danas razgovaramo o propuštenim šansama od pre godinu dana. Dajte to da rešimo. I recite za ta tri miliona.
Reč ima gospodin Zoran Mašić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, moja pitanja će se uglavnom odnositi na finansije i poljoprivredu. Sa žaljenjem moram da konstatujem da nema ministra za poljoprivredu ovde, a ni predsednika Vlade, ali se nadam da će ministar finansija moći kompetentno odgovoriti na većinu mojih pitanja. Želim, pre svega, da kažem da je poljoprivreda u našoj državi veoma značajna privredna grana i da ima značajno učešće u BDP-u, a ono se kreće negde između 11% i 12%, a ako se tu doda i prehrambena industrija, to je čak 20%, pa i više od 20%. Naša poljoprivredna proizvodnja kroz izvoz ostvaruje devizni suficit. U našoj zemlji je mali broj privrednih grana koje imaju devizni suficit, a jedna od njih je poljoprivreda. Poljoprivreda je, sa obimom proizvodnje koji je ostvaren ove godine, takođe uticala na to da ne bude još veći pad društvenog proizvoda nego što je objektivno bio ili će biti. U toku su pregovori sa MMF-om i njihov je zahtev da se generalno smanje subvencije. Moje pitanje je – da li će se subvencije za oblast poljoprivrede smanjiti, jer su u budžetu najveći deo subvencija upravo subvencije za poljoprivrednu proizvodnju? Takođe me zanima iznos agrarnog budžeta, jer zahtev većine poljoprivrednih organizacija i udruženja poljoprivrednih proizvođača jeste da ove godine agrarni budžet bude minimum u visini 5% ukupnog budžeta. Nažalost, u 2009. godini agrarni budžet je pao na mizerna 2,2%, znači samo ono što je iz budžeta izdvojeno. Ako se uzme ukupan iznos, to je opet ispod 3%, što je opet značajno manje nego što je bilo u prethodnim godinama. Ako možete, makar okvirno, da kažete – šta je projekcija agrarnog budžeta za ovu godinu? Na kraju još želim da pitam sledeće. Odbor za poljoprivredu je imao pre dve nedelje sednice u Sjenici i Novom Pazaru. U Sjenici smo obavešteni da je izuzetno teška situacija u opštini, da u 50% škola već sada, na početku zime, nema mogućnosti za grejanje. Bukvalno je od strane predsednika opštine rečeno da đaci donose po naramak drva da bi se grejali. Slična je situacija i u predškolskim i zdravstvenim ustanovama. Pitanje je – da li je Vlada obaveštena o situaciji u Sjenici i, ako je obaveštena, da li će preduzeti mere? Ako ne, nakon usvajanja zapisnika sa sednica Odbora, mi ćemo, kao Odbor, dostaviti Vladi stanje koje nam je prikazano od strane... (Predsednik: Vreme. Zahvaljujem.) Dobro, nastaviću kasnije.
Gospođa Dragutinović ima reč. Izvolite.
Gospodin Jovanović me je pitao, a zaboravila sam da kažem, kakva je platforma kada su u pitanju pregovori sa MMF-om. Dakle, platforma je da uvezemo onu kombinaciju monetarne i fiskalne politike koja će svakako najviše pogodovati privredi u stanju u kome se ona trenutno nalazi. To će biti neka blaga ekspanzivnost fiskalne politike, ali i monetarne, i to će oni dozvoliti. S druge strane, sam fiskalni prostor koji mi imamo za ekspanzivnost nije veliki i toga moramo da budemo svesni, naročito kada su u pitanju rashodi kao što su subvencije. Mogu da vam kažem šta su bili zahtevi budžetskih korisnika, odnosno Ministarstva poljoprivrede, kada su subvencije u pitanju, i šta je bio kontrapredlog Ministarstva finansija. Vrlo dobro znate da su subvencije zaista značajno smanjene u 2009. godini u odnosu na 2008. godinu, ali ima nešto što je neosporna činjenica. Pozvaću se na nedavno istraživanje. To je pravilo koje važi u svim zemljama sveta, pa i u Srbiji - što nekome date više resursa, to ih manje efikasno koristi. To vam je tako i u životu običnih ljudi. Kada imate više novca, vi se manje odgovorno prema tom novcu ponašate. Mislim da uvek svima treba dati mnogo manje nego što traže. Naravno, sve je pitanje mere. Mogu da kažem da su zahtevi Ministarstva za poljoprivredu bili otprilike da agrarni budžet bude 25 milijardi. Godine 2009. on je određen na nivou 15 milijardi, ali postoje sopstveni prihodi koji su delimično neutralisali taj veliki pad. Ono što će se na kraju desiti - biće veći nego što je bio 2009. godine, ali neće biti prevelikog prostora da bude kao što je bio 2008. godine.
Gospodin Mašić ima reč.
Nažalost, moram komentarisati ovo. Mislim da je ovo loša vest za naše poljoprivredne proizvođače i nikako tu ne može da se primeni logika koju je gospođa ministarka upravo iznela, da višak sredstava može negativno uticati. Naprotiv, to demantuje i samo postupanje EU, kojoj mi težimo da pristupimo, jer, pretpostavljam da znate da se upravo iz tog budžeta najveći deo odvaja za poljoprivrednu proizvodnju i poljoprivredu. Tamo ta logika ''ne drži vodu'', ne primenjuje se, nego naprotiv, investira pre svega u ruralni razvoj. Težište finansiranja u oblasti poljoprivrede u EU je primarno usmereno u tu oblast. Nažalost, u našoj zemlji je u protekle dve-tri godine upravo tu najmanje investirano i zato imamo situaciju da naša sela bukvalno odumiru, da je tu gde je najveći broj poljoprivrednih proizvođača veliki broj staračkih domaćinstava i, na kraju, imamo izuzetno lošu demografsku situaciju, da oko 40.000 ljudi više umire nego što se rađa. Tu demografsku situaciju možemo popraviti samo u tim ruralnim sredinama, u seoskim sredinama, da ostanu mladi ljudi da tamo žive, da se bave poljoprivrednom proizvodnjom, a mogu opstati samo ako bude više para i više podsticaja. Jer, poljoprivredna proizvodnja je specifična proizvodnja. Ona zahteva ulaganja da bi se proizvodi koji se stvore onda prodali i da bi se te pare vratile. Nažalost, mi imamo vrlo nestabilno tržište poljoprivrednih proizvoda i oscilacije. Mnogi ljudi koji su ušli u određene proizvodnje, u kredite, imaju izuzetno velikih problema jer ne mogu da servisiraju te kredite zato što poljoprivredne proizvode koje su proizveli ne mogu ni izbliza da prodaju po cenama na koje su računali, ne mogu da obezbede ni prostu reprodukciju u svom gazdinstvu i ne mogu da servisiraju te kredite. U situaciji kad još nije blizu da pristupimo EU, da koristimo te fondove EU, znači poljoprivrednim proizvođačima ostaje samo pomoć iz našeg sopstvenog budžeta, ako ova Vlada ne bude imala sluha ili bude podlegla pritiscima MMF-a i smanjila subvencije poljoprivrednoj proizvodnji, mislim da ćete imati, kao Vlada, ozbiljnih problema da objasnite poljoprivrednim proizvođačima zašto takvu politiku vodite. Nemojte zaboraviti, pre godinu i po dana ste, u periodu predizbornih aktivnosti, obećavali agrarni budžet u iznosu od 400 miliona evra. Šta se to promenilo da se sad ne razmišlja ni blizu o toj cifri, nego o nekih 25 milijardi? Ukupni budžet ove godine je 26 milijardi. Sa onim sredstvima kojima je Ministarstvo poljoprivrede raspolagalo, ukupni budžet je bio 26 milijardi. Ako se ove godine donese budžet za 2010. godinu da bude 25 milijardi, onda to znači da je još manji nego u 2009. godini, a on je maltene prepolovljen u odnosu na 2004. godinu, kada je bio neki drugi ministar iz, doduše, vladajuće stranke. Mislim da je to krajnje, nemojte mi zameriti, ali ipak neozbiljna politika i vi morate naći rešenje da se obezbede mnogo veća sredstva nego što su obezbeđena u ovoj godini i da se omoguće kvalitetni podsticaji poljoprivredne proizvodnje, pre svega stočarske proizvodnje. Ona je u ozbiljnim problemima i u ozbiljnoj krizi. Isto tako, da se pomogne u izvozu poljoprivrednih proizvoda, kao i formiranju raznih udruženja poljoprivrednih proizvođača koji će braniti interese svojih proizvodnji, kako bih rekao, jer loše sprovedenom privatizacijom naših prerađivačkih kapaciteta ni u jednom tom subjektu suvlasnici nisu primarni poljoprivredni proizvođači, nego su to neki drugi ljudi koji nemaju nikakvog interesa da primarnu proizvodnju unapređuju... (Predsednik: Vreme.) Dobro, nastaviću kasnije.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
Danas baš nismo imali mnogo sreće sa Vladom, postavljanjem pitanja i odgovorima koje smo dobijali. Kako je to bilo na sednici pre podne, tako se nastavilo i posle podne. Iz tih razloga, nažalost, moram da ponovim neka pitanja koja su i ranije bila postavljana, koja su, nažalost, ostala bez kvalitetnog odgovora. Jutros smo vrlo jasno pitali Vladu, koju je ovde prestavljao premijer Mirko Cvetković, koga sada nema, verovatno iz opravdanih razloga, iako je pre podne rekao da će na popodnevnoj sednici pojasniti malo detaljnije odgovore na pitanja koja su mu postavljena. Ali, vidim, nema ga. Pitanje je bilo vrlo prosto, odnos Vlade prema ustavnim obavezama, i na jednom primeru, oko koga se to pitanje obvilo, stvar je pokrenuta. Dakle, ponavljam – kako je moguće da se posle ovoliko vremena ne verifikuje statut Vojvodine u Narodnoj skupštini? Kako je moguće da se otvara oštra polemika o statutu Vojvodine (koji je, uzgred, za nas iz DSS-a neprihvatljiv jer je protivustavan kao predlog i kao utvrđen statut u pokrajini, pa ne bi trebalo ni da prođe ovaj dom), a da se pre toga na Vladi ne raspravi kao nacrt i ne donesu važni zakoni koji moraju po logici stvari i prema Ustavu prethoditi bilo kakvom potvrđivanju statuta Vojvodine u parlamentu? Kako je moguće da do sada nemamo ovde na stolu predlog zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodini? Kako je moguće da nemamo predlog zakona o finansiranju AP Vojvodine? Kako je moguće da nemamo zakon o imovini jedinica teritorijalne samouprave? Kako je moguće da nemamo zakon o vrsti i visini prihoda koje će Vojvodina prihodovati? Kako je moguće da mi to nemamo u Narodnoj skupštini? Kako je moguće da se ne vodi računa o drugim obavezama koje proističu iz čl. 15. Ustavnog zakona? Vi se ponašate, dame i gospodo iz Vlade, kao da vam je Ustav omogućio da imate 20 mandata i sve vreme ovog sveta da reagujete na ustavne obaveze, obaveze iz tog istog Ustava koji smo doneli, i Ustavnog zakona koji ga prati. Kako je to moguće? To je moguće najverovatnije zbog toga što ova ista Vlada ne vodi računa o drugim zakonskim obavezama, o zakonima koje ova Narodna skupština usvaja.
Vreme, gospodine Aligrudiću. Izvolite, gospodo ministri. Mada je ovo više bio komentar. Gospodin Miloš Aligrudić želi ponovo da govori.
Znate šta, i ćutanje je odgovor, pa pošto je to neka vrsta odgovora, iziskuje komentar i neka dodatna pitanja. Pošto ne znaju kako je moguće da krše Ustav, ja to prihvatam. Okej, onaj kome se ukaže na to da krši Ustav sve vreme, kaže da ne zna kako je to moguće. Hajde da prihvatimo to zdravo za gotovo. Dakle, dame i gospodo, vi kršite Ustav, to je očigledno, svojim ćutanjem ste to potvrdili, ali pošto je vreme bilo tako kratko, stao sam na pola jedne rečenice, nju ću i sad nastaviti, pa će možda ona isprovocirati nekog od predstavnika Vlade ili ministara da da odgovor na taj deo pitanja. Kako je moguće da se Vlada sa nipodaštavanjem odnosi ne samo prema Ustavu, nego i prema zakonima koje Skupština donese? Vi znate da je budžet zakon i vi vrlo dobro znate da prema dva opšta akta, zakona koje donosi ova narodna skupština, Vlada, vodeći računa o finansijama države i potrošnji države, mora da ima obzira i da ih poštuje od prvog do poslednjeg slova. Ne može se trošiti više nego što je planirano. Kada neko u lokalnoj samoupravi ili nekom javnom preduzeću krene da troši više od onoga što ima ili što je planirao, onda se podigne čitava buka oko toga, pokrene se policija, pravosuđe i novine budu pune toga. Kako je moguće da kada se predvidi limit budžetskog deficita za ovu godinu prethodnim rebalansom na 70 milijardi, da iz te iste vlade, prema izveštaju Ministarstva finansija od 5. oktobra, saznamo da je taj deficit probijen za četiri milijarde, a prema svoj nekoj logici, do kraja godine će biti probijen i pet puta toliko, najmanje? Kako je moguće da vam ne padne na pamet, s obzirom na to da vi pratite te podatke, da jednog trenutka dođete u Narodnu skupštinu i kažete - dame i gospodo narodni poslanici, ili narodni poslanici, ako ne želite da nas poštujete drugačije, mi imamo problem zato što je očigledno da ćemo probiti planirani budžetski deficit i predlažemo vam rebalans budžeta prema kome se ta stvar mora popraviti? Razumem da se može planirati budžetski deficit, ali imajmo u vidu jednu stvar, da se budžetski deficiti u državi planiraju zato što moraju i mogu biti pokriveni iz realnih izvora. Budžetski deficit je vrsta samopozajmice, predviđanje da će se potrošiti nešto što u datom trenutku nemamo, ali se mora i može nadoknaditi, pa se zato on i planira. Vi jeste planirali da ćete pokriti taj deficit, kad-tad, to nije sporno, i svi mi vrlo dobro znamo i odakle ste to planirali da činite. Problem je samo u tome što vi nećete da iznesete strategiju, nećete narodu jasno da iznesete plan, kako i na koji način to planirate, jer kada biste to javno i otvoreno rekli, sistematično, jasno, onda bi vam se nebo srušilo na glavu. To će upravo biti iz ovih kredita koji se pominju - MMF, razni drugi krediti... Jeste da će deo toga biti uložen u infrastrukturu, protiv čega nemamo ništa, to je sjajna stvar jer je infrastruktura jedina koja će nam nešto vratiti nazad, ali se bojim da će gro tih sredstava upravo biti predviđeno samo isključivo za popunjavanje crne budžetske rupe. A crnu budžetsku rupu u vidu deficita morate da predvidite jer mora da postoji neka masa potrošnje da bi sistem funkcionisao i preživeo. Ono što meni nije jasno je – kako možete da ne poštujete zakon ove države i na vreme reagujete pošteno i korektno, i dođete u Narodnu skupštinu sa predlogom rebalansa budžeta? Zašto se to ne radi? Imate li jedan jedini zdravorezonski argument zbog čega niste mogli da dođete pre tri ili četiri nedelje pred Skupštinu Srbije i kažete – u redu, probijen je budžetski deficit, dogodi se, nešto nismo mogli da isplaniramo na vreme, stvari sustižu jedna drugu, ali vas molimo, neka je problem, i u pet dana, i u 15 dana, mi imamo potrebu da se donese rebalans budžeta? Vi to ne kažete. Zašto? Iz političkih razloga. Koji su razlozi? Iz tog razloga da vam neko ne zameri što trčkate na rebalans budžeta zbog probijanja deficita od četiri milijarde. Da li je to neka sramota? Tvrdim vam da je mnogo veća sramota ovo što vi radite. Mnogo veća od ovoga što vi mislite da jeste.
Reč ima gospođa Diana Dragutinović, ministar. Izvolite.
Zaista ne može da se troši više nego što je planirano, tu ste potpuno u pravu. Znači, ne troši se više nego što je planirano, to je prosto nemoguće. Odgovoriću na vaše pitanje ili, ne znam kako bih ga nazvala, vašu konstataciju, o ponašanju Vlade, tehnički i ekonomski. Ekonomski –mislim da je više puta najavljivano da će biti rebalansa budžeta, i vi to veoma dobro znate. Takođe, više puta je najavljivano i kada će doći do rebalansa budžeta, tako da je to bilo poznato. Sam tehnički odgovor na vaše pitanje je da su prihodi i rashodi tok i da se oni dešavaju u svakoj tački vremenskog perioda. Dakle, kada usvojite budžet i kada se obavežete na neki deficit, to ne znači da će u svakoj tački vremenskog perioda to… Tako da, recimo, pošto ste dobili izvršenje budžeta, čini mi se da je to bio kraj septembra, deficit u tom trenutku stvarno jeste bio veći nego što je planiran, ali samo pet dana posle je bio deset milijardi manje. Znači, nismo se obavezali da imamo deficit u svakoj tački perioda. Nekad može biti veći, nekad može biti manji - to je tehnički odgovor.
Gospodin Aligrudić ima reč.
Potpuno sam razumeo vaš odgovor i zaista, u ovom, kako ste vi to rekli, u pravu ste. Problem je samo u nečemu drugom – da li razgovaramo iskreno? Da, tehnički, ovo što ste rekli, vi ste u pravu. Ne može u svakoj vremenskoj tački da se poklopi da deficit bude jednak planiranom, zbog odnosa prihoda i rashoda, i to može da pliva. Problem je samo u tome što stručnjaci koji prate ekonomsku situaciju, finansijsku politiku i finansijsku situaciju Srbije, govore sasvim suprotno. To je ono što vi možda nama krijete. I to je bila suština mog pitanja – da li je tačno... Nažalost, nećete imati priliku da odgovorite na ovo, zato vam to neću ni postaviti kao intrigantno pitanje koje bi vam napravilo bilo kakav problem danas. Znači, u vazduhu ostaje pitanje – da li je to samo jedna tačka u vremenu ili je to tendencija koja će se pokazati kao tendencija opadanja do kraja godine? Ali, delimično ste mi nešto odgovorili na to pitanje, kroz objašnjenje šta je bilo od priliva sredstava sutradan. Iskoristio bih priliku, pošto je gospodin Mirko Cvetković možda je pratio raspravu a možda i nije, došao je sada i nažalost neće biti prilike da odgovori na ovo, ali, javnosti radi, kada smo pitali na početku o ustavnim obavezama, koje Vlada očigledno ne ispunjava, a posebno apostrofirajući odnos prema AP Vojvodini, ipak eto zakona koji moraju prethoditi statutu, odgovor pre podne je bio ovakav – kada se radi konkretno o pitanju zakona o nadležnosti Vojvodine, postoje oprečni stavovi pravnika o tome da li se u konkretnom slučaju kasni ili ne kasni. Zapravo, oprečni su stavovi po pitanju da li je bilo potrebno pokrenuti proceduru do određenog roka ili okončati, zapravo doneti zakon. Koji zakon? Do kojeg roka? Ustav ima utvrđeni rok, ustavni zakon ima utvrđene rokove. Da li treba započeti proceduru? Da li vi mislite, ako se procedura započne, da vam je to sasvim dovoljno i da ne morate nikad da je okončate? Ideja je bila u tome da vam, ako narodni poslanici i građani vide da posao ne završavate, da se to otaljava i traje beskonačno, neko postavi pitanje i kaže – izvinite, zašto to toliko traje, šta je toliki problem u tome? Ako je problem u tekstu Predloga statuta Vojvodine, ako on izaziva dileme unutar najveće stranke vladajuće koalicije, DS-a, otvorite i to, pa da čujemo šta je u pitanju. Mi znamo da postoji problem. Problem je u tome što taj predlog statuta krši Ustav. Ne krši ga on, nego će ga prekršiti potvrđeni predlog statuta, odnosno doneti statut u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ali, naravno da to treba promeniti korenito, a ne pravljenjem nekakvih, kako se to u javnosti čuje, pravno-tehničkih redakcija teksta. Dakle, to nije moguće. A ono što pre toga treba da se uradi, da se donese paket zakona, vi nijedan paket zakona ne iznosite pred Narodnu skupštinu. A oni mogu mirne duše na Vladi Srbije da se usvoje kao predlozi, u skladu sa Ustavom Srbije, da se iznesu pred Narodnu skupštinu pa da onda stavimo dve stvari jednu pored druge i da odlučujemo o onome što se zove potvrđivanje statuta Vojvodine. Vi to ne radite. To mesecima traje. Za sve to vreme predsednica Narodne skupštine, kojoj se danas pitanja ne postavljaju, nego samo informacije radi, da znate, pošto ne znam da li smo se suočili s tom istinom, ima na stolu predlog zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodine koji je podnela grupa poslanika DSS i NS, i ne stavlja ga na dnevni red sistematski u redovnom zasedanju Narodne skupštine. Pa ako tamo nešto ne valja, onda vi izađete sa amandmanima na taj predlog zakona pa ga raspravimo, pa ako vam ne odgovara, odbijete ga. Ne može o tome da se ne raspravlja. Drugo, kažete da će predlog DSS-a, taj o kome mi pričamo, izazvati kontroverzne rasprave. Ma nemojte. Kao da ovo što vi radite do sada ne izaziva kontroverze. Naravno da izaziva. To je vaš problem. Jednostavno, sa ovakvim načinom rada, sa ovakvim odnosom prema Narodnoj skupštini i prema građanima Srbije, neće ova država daleko dogurati. Što pre odete, ne vi, nego gospodin Tadić, koji vas održava kao marionetu tu, pre će bolje biti državi Srbiji.
Ovo su bile vaše konstatacije. Zapravo, vi niste postavili pitanje. Gospođa Stojanka Petković ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, 88 domaćina, koji su ugledni, pošteni i radni, sa teritorije opštine Zvečan, obratili su mi se, što pojedinačno, što grupno, u više navrata, da im pomognem u rešavanju problema, za koji su se u prethodnom periodu obraćali, pre svega predsedniku opštine Zvečan, Kforu Zvečan, Kosovskoj policijskoj službi, a u zadnjih mesec dana MUP-u, Ministarstvu Kosova i Metohije i Odboru za Kosovo i Metohiju, koji do dana današnjeg o ovom materijalu nije raspravljao. S obzirom na to da dolazim kao poslanik iz te opštine, imam obavezu i zadatak da iznesem probleme sa kojima se oni suočavaju. Pošto nemam dovoljno vremena, pročitaću njihov dopis kojim se obraćaju posebnim ministarstvima, jer će njihovi problemi tako biti najbolje prezentovani. „Ovim dopisom vas obaveštavamo da su organizovane grupe kriminalaca na teritoriji opštine Zvečan za poslednjih pet godina u desetinama izvedenih noćnih pljački iz štala i dvorišta srpskih domaćina ukrali preko stotinu grla stoke, naročito krava, nekoliko traktora i drugih poljoprivrednih mašina, meso iz sušnica, trovali bunarsku vodu, vršili presretanja i pljačkanja pojedinaca, ranjavanja na benzinskim pumpama, i izvršili nekoliko ubistava. O konkretnim radnjama u prilogu dopisa dostavljamo vam spisak redosleda tih kriminalnih radnji, sa datumom i mestom izvršenja istih. Pored više puta zahtevanog angažovanja svih institucija vlasti, koje po Rezoluciji Saveta bezbednosti UN 1244 od 10. juna 1999. godine raspolažu silom prinude na ovom terenu, njihovim nedelovanjem zločini nisu zaustavljeni, a krivci nisu pronađeni. Naprotiv, umnoženi su i postali drastičniji u kriminalnim aktivnostima. Zbog toga se mi, oštećeni žitelji sa teritorije opštine Zvečan, iz Zvečana i iz sela Malog Zvečana, Malog Rudara, Grabovca, Korilja, Matice, Doljana, Žerovnice, Sendola, Žitkovca, Valča, Bresnice, Banjske i Lokve, obraćamo vama sa zahtevom da vi, shodno vašim ustavnim i zakonskim ovlašćenjima i obavezama, u saradnji sa Kforom i Unmikom, shodno odredbama Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1244, od 10 juna 1999. godine, u okviru vaših ustavnih prava i obaveza, u međusobnoj koordinaciji, a shodno Sporazumu o suzbijanju prekograničnih kriminalnih aktivnosti, potpisanim sa Euleksom, u što kraćem roku, nakon upoznavanja sa činjeničnim stanjem na kojem se mi žalimo i razmatranja celokupne situacije, svako u svom domenu odlučite...''
Vreme. Zahvaljujem. Imaćete posle vremena i za komentar. Praktično, to je opet jedna konstatacija. Nisam shvatila tačnu formulaciju pitanja. Imate još pet minuta. Izvolite.
Dakle, obraćam se MUP-u. Da li postoji mogućnost pronalaženja i krivičnog gonjenja organizovanih izvršilaca krivičnih dela? To je jedno pitanje. Drugo pitanje – da li Ministarstvo pravde može da pruži pravnu zaštitu ugroženima? Treće pitanje –da li Ministarstvo za KiM i Ministarstvo za poljoprivredu mogu da pruže materijalnu pomoć pokradenima i oštećenima, jer samo na taj način, tj. sredstva koja im budu dodeljena mogu da potpomognu takva domaćinstva da ponovo ožive svoje radinosti? U svemu ovome želim da kažem da su štete koje su oni pretrpeli zaista velike. Navešću samo neke najveće. Inače, ukupno oštećenje iznosi oko 357.710 evra. Recimo, Stavro Velimirović, selo Doljani – 1.200 evra; Marković Radoslav, Malo Rudare – 2.500 evra; Petković Tomislav, selo Žitkovac – 10.000 evra; Milentijević Mileta, selo Valač – 8.000 evra; Milivoje Jevtić, selo Grabovac – 4.000 evra; Miloš Antić, Mali Zvečan – 7.000 evra; Srđan Radovanović, Mali Zvečan – 9.200 evra; Miletić Dragoljub iz Zvečana, Korilje – 7.000 evra; Živković Živko, selo Žitkovac – 7.500 evra itd. To su ogromna sredstva. Ljudi traže zaštitu i obraćaju se. Meni je žao što ministar za KiM danas nije ovde. Oni traže da se iznađe mogućnost za pronalaženje krivaca, onih koji su izvršili krivična dela, a u svemu ovome mislim da i ministar za unutrašnje poslove može da pruži svoj doprinos i pomogne ovim ljudima jer, kako sam rekla, oni su se svima obratili i nemaju zaštitu. Kao epilog svega toga je nešto što jejako tužno i nesrećno. Dođite, posetite ta sela i videćete da su ljudi počeli da grade u okviru štala metalne kaveze sa katancima, da zaštite svoju stoku, a kako ne bi dolazili u sukob sa napadačima. U svom dopisu tvrde sa su počinitelji zapravo Srbi koji stoku i njihovu imovinu prodaju Albancima, a za sve to imaju dokaz jer tragovi pokazuju i vode prema albanskim selima. Takođe tvrde da vide stoku koja sasvim mirno pase u albanskim selima i da niko ne sme da je ukrade zato što bi kosovska policija reagovala, a da su oni, sa druge strane, jako nezaštićeni. Moram da kažem da je opština Zvečan gotovo apsolutno srpska sredina i mislim da neki organi znaju ko to sve radi, ali da se ovakve radnje ne zaustavljaju. Dakle, u ime 88 poštenih domaćinstava, molim MUP, Ministarstvo za KiM i Ministarstvo za poljoprivredu da im pomognu, svako u svom domenu.
Da li neko od prisutnih članova Vlade želi reč? (Da.) Izvolite, reč ima Ivica Dačić.
Sigurno da je u poslednjem periodu, naročito u poslednjih nekoliko meseci, odnosno, može se reći u poslednjih godinu dana, naročito posle izlaska Srba iz tamošnje policije, došlo do jednog vakuuma i želim ovde veoma jasno da kažem da, bez obzira na to što se mi nalazimo u Narodnoj skupštini Republike Srbije, bez obzira na to što vodimo i određene političke rasprave i borbe i bez obzira na to što imamo različita mišljenja o pojedinim temama, zaista bih pozvao sve političke stranke da, kada razgovaramo o temama gde jedni druge želimo da nadmudrimo, vodimo računa o tome kakve izraze upotrebljavamo i da li time štetimo nacionalnim i državnim interesima. Želim da vam potpuno odgovorno kažem da MUP na teritoriji KiM nema svoje pripadnike i molim vas da to zapamtite. Bez obzira da li je u pitanju Zajednica srpskih opština na KiM, koja možda time želi, kritikom ministra unutrašnjih poslova, da donese neke političke poene strankama koje je čine, ili neke druge stranke, od 1999. godine naša država nema pripadnike MUP-a na KiM. Rekao sam i ljudima iz Euleksa da bismo mi veoma brzo i veoma rado sredili probleme koji postoje, barem u srpskim opštinama na severu KiM. Ali, mi ne raspolažemo takvim mogućnostima. Spreman sam da, zajedno sa ostalim ministrima koji se na ovom planu angažuju, pomognemo da se, razmenom informacija sa Euleksom, a trebalo bi, po planu od šest tačaka koji je izložio generalni sekretar UN, da u Kosovskoj policijskoj službi, gde su se Srbi delom vratili, postoji neka srpska linija komandovanja. Ti policajci bi trebalo time da se bave. U ovom trenutku mi na Kosovu nemamo policijske stanice, nemamo policijske ispostave, nemamo naše policajce i zato ćemo obavestiti i Ministarstvo za KiM, a naravno i neke druge nadležne državne organe, da razmenom informacija dođemo do određenih saznanja i da se barem ti ljudi sankcionišu. Tako da vas molim da o ovome ne govorimo, kao ni o temi izdavanja pasoša i ličnih karata na KiM. To nije urađeno u vreme mog mandata. Otkad se izdaju biometrijski pasoši i lične karte, one se više ne izdaju na teritoriji KiM. Molim vas, kada o ovome govorimo, što se tiče policije i MUP, mi nažalost nemamo nikakve ingerencije Rezolucijom 1244 na KiM i nemamo svoje pripadnike tamo. Ali, spremni smo da pomognemo našem narodu i svim građanima KiM, koliko je to moguće, i to pre svega političkim putem, preko Ministarstva za KiM. Takođe želim da vam kažem da i dalje postoji problem posete naših državnih funkcionera Kosovu i Metohiji. Te posete nisu omogućene svima. To je i dalje problem. Između ostalog, veliki je problem postojao i da li će predsednica Skupštine, izvinjavam se, ona sad nije tu, posetiti KiM ili ne. To je realnost sa kojom se danas suočavamo. Kada govorimo o političkim pitanjima, treba samo voditi računa gde je granica između nacionalnih i državnih interesa i nečega što predstavlja određene političke poene. Moram da vam kažem da mi mesto na kom se nalazim nalaže da govorim na ovakav način. Još jednom kažem – mi ćemo učiniti sve u granicama onog što možemo u skladu da Rezolucijom 1244. Od srpskih pripadnika KPS-a naše ministarstvo za KiM, organi lokalne vlasti na KiM koji su izabrani na srpskim lokalnim izborima, treba da traže veće angažovanje upravo na ovome. Krađa stoke i ti tzv. imovinski delikti su postali svakodnevica, i vi to znate, i to je nešto što može da se sprečava relativno lako.
Reč ima poslanica Stojanka Petković.
Poštovani ministre, nijednog momenta se u mom obraćanju nisam osvrtala na politiku niti želela da ubiram političke poene. Nisam iznela svoje mišljenje, nego sam pročitala dopis koje mi je uputilo 88 domaćina iz opštine Zvečan. Nijednog momenta nisam pričala ni o pasošima niti o viznoj liberalizaciji, te vas zaista molim da me ne shvatite pogrešno i da ovo pitanje ne politizujemo. Radi se samo o pronalaženju krivaca i obeštećenju oštećenih poštenih građana. To je ono za šta su se oni vama, ako ste me dobro slušali, obratili. Da im, u skladu sa sporazumom koji ste potpisali sa Euleksom, pomognete da ljudi koji su to učinili budu pronađeni i kažnjeni. A od strane Ministarstva za KiM i Ministarstva za poljoprivredu, ako postoji mogućnost, što se tiče finansijskih sredstava, da im pomognu da kupe stoku, kako bi ponovo počeli normalno da žive. To je bio smisao poruke 88 domaćinstava, a ja sam samo, kao poslanik iz te opštine, prenela njihov zahtev, nikako u smislu moje političke partije. Smatram da sam poslanik za sve građane na toj teritoriji i iz tog razloga vam se i obraćam. Ne samo vama, nego i ostalim ministrima. Zato želim da me ispravno shvatite. Apsolutno se, dakle, ne radi o politici.
Reč ima Ivica Dačić. Izvolite.
Nisam govorio samo o onome što ste vi rekli, tako da je moguće da niste razumeli šta sam hteo da kažem. Nisam imao prilike da reagujem u parlamentu jer zakoni koje predlažemo ovde nisu bili moji, ali moram da iskoristim ovu priliku i kažem da je bilo javnih saopštenja, naročito od strane Zajednice srpskih opština na KiM, u kojem inače učestvuje i partija čiji sam predsednik ja, gde se javno kaže da srpska policija ima 1.000 svojih pripadnika na KiM i čiji je zadatak da radi to i to. Ne znam da li je potrebno da radimo sami protiv sebe. Mi nemamo srpske policajce na KiM, MUP tamo nema svoje pripadnike, apsolutno, i želim još jednom da to ponovim. Sigurno ne očekujem da ministarstvo koje ja vodim, ili bilo koje drugo, ima neku svenarodnu podršku ili konsenzus. Ovde govorim o nacionalnim i državnim pitanjima i želim da se to zna. Kada je reč o protokolu sa Euleksom, on je potpisan na osnovu Rezolucije 1244 i Izveštaja generalnog sekretara UN, u kojem se govori o šest tačaka, i on govori isključivo o razmeni informacija kada je reč o kriminalnim aktivnostima. Taj protokol još nije počeo da se primenjuje, pre svega zbog protivljenja tih tzv. prištinskih vlasti, ali ćemo svakako iskoristi mogućnost da ih upoznamo sa svim tim stvarima. Još jednom napominjem da treba iskoristiti ljude koji su se vratili u Kosovsku policijsku službu sa idejom da postoji srpska linija komandovanja, u skladu sa jednom od šest tačaka, kada je uopšte i govoreno o toj temi u Izveštaju generalnog sekretara UN. Molim vas da ni vi ne shvatite da je to reakcija na ono što ste samo vi rekli. Mi ćemo, u našim aktivnostima, obratiti pažnju na sve ono što se dešava, ali želim da to svi znaju, da ne bismo sutra imali dodatne probleme zbog onoga što u žaru političke borbe jedni drugima kažemo.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS postavljam pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije, gospodinu Mirku Cvetkoviću – koje mere i šta će preduzeti Vlada Republike Srbije povodom očiglednih pokušaja jednog dela međunarodne zajednice, pre svega SAD, da se izvrši revizija Dejtonskog mirovnog sporazuma? SRS podseća predsednika Vlade Srbije da je, prema prvom članu Ustava Republike Srbije, Republika Srbija pre svega država srpskog naroda, dakle država svih Srba, ma gde oni žive. Takođe, želim da ga podsetim da je jedan od potpisnika Dejtonskog mirovnog sporazuma pokojni predsednik SRJ Slobodan Milošević i da je Republika Srbija, po principu pravnog sledbeništva SRJ, garant očuvanja osnovnih principa koji su utvrđeni na mirovnim sporazumima u Dejtonu 1995. godine. Puni, pravi naziv Dejtonskog mirovnog sporazuma glasi: Opšti okvirni sporazum za mir u BiH. Dakle, iz naziva ovog sporazuma jasno je da su dejtonski principi, u stvari, garant očuvanja mira u BiH. Svedoci smo činjenice da SAD pokušava, i to ne samo ove godine, već unazad nekoliko godina, da smanji ustavne, državne i političke kapacitete Republike Srpske, sa krajnjom namerom da se izvrši unitarizacija BiH. Kao što znate, taj pokušaj da se srpski narod natera silom da živi u unitarnoj BiH i da bude odvojen od SRJ, u stvari je i doveo do izbijanja oružanih sukoba u BiH 1992. godine. I svako ko traži reviziju Dejtonskog mirovnog sporazuma, na štetu Republike Srpske i na štetu srpskog naroda, zapravo ne želi mir u BiH. SRS zanima šta Vlada Srbije namerava da učini povodom ovog problema, imajući u vidu činjenicu da je Srbija garant poštovanja Dejtonskog mirovnog sporazuma i garant očuvanja Republike Srpske. U tom smislu, SRS naročito zanima – koja je tema razgovora između predsednika Srbije Borisa Tadića sa političkim predstavnicima Republike Srpske? Srpska javnost o tome mora da zna. Kad kažem srpska javnost, mislim i građani Srbije i građani Republike Srpske. Pitanje poštovanja ili nepoštovanja Dejtonskog mirovnog sporazuma ne može da bude stvar nekih ortačkih ili prijateljskih odnosa između Borisa Tadića i Milorada Dodika. To su stvari koje ...
Vreme, gospodine poslaniče. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Najlepše zahvaljujem što ste mi pružili priliku da izložim politiku Vlade po pitanju odnosa sa BiH, u odnosu na Dejtonski sporazum i u odnosu na Republiku Srpsku. Politika Vlade Republike Srbije se zasniva na dva bazična principa. Prvi princip jeste da mi, kao što tražimo da drugi poštuju teritorijalni integritet naše zemlje, isto tako poštujemo teritorijalni integritet BiH. Drugi stub te naše politike jeste da je unutrašnje uređenje stvar onih koji tamo žive, ali bez majorizacije. Mi očekujemo da se dogovori koju budu postignuti tamo, ali samo uz saglasnost oba entiteta i sva tri konstitutivna naroda, i kada takvi dogovori budu postignuti, sve ono što se oni budu dogovorili, to ćemo mi isto tako priznati. Drugim rečima, ta politika jeste da je unutrašnja stvar BiH kako će ih rešiti, a ukoliko Republika Srpska ima svoje interese, ona će njih, naravno, unutar tog dijaloga braniti. Mi sa velikim optimizmom smatramo da će taj problem biti rešen na zadovoljstvo svih strana koje tamo žive.
Zahvaljujem. Gospodine Martinoviću, izvolite.
Zanimljivo je, gospodine Cvetkoviću, da vi apsolutno nijedanput niste pomenuli Republiku Srpsku i srpski narod. Pominjali ste neke strane, razgovore, dogovore itd. Vi, gospodine Cvetkoviću, to ne morate da znate, zato što niste pravnik, mada kao predsednik Vlade ne bi bilo loše da znate. Svako ko vam je rekao da treba upoređivati BiH i Republiku Srbiju, grdno vas je prevario. Republika Srbija je unitarna država, koja je sama donela svoj Ustav. BiH je jedan specifičan vid konfederacije. Ustav BiH je jedan od aneksa Opšteg okvirnog sporazuma za mir u BiH, odnosno Dejtonskog sporazuma. Ne možete vi sada da kažete - mi ćemo prihvatiti sve o čemu se strane dogovore. Vi možete da prihvatite samo ono što je zapisano u Dejtonskom sporazumu. Ništa više, ali ništa ni manje od toga. Sve ostalo znači guranje sva tri naroda u BiH u neki novi oružani sukob. Vama je jasno, gospodine Cvetkoviću, da ovde nema nikakvih razgovora ravnopravnih strana. Ovde se radi o tome da SAD otvoreno podržava predstavnike samo jednog naroda u BiH, i to muslimanskog, da se izvrši unitarizacija BiH. Drugim rečima, da se nadležnosti Republike Srpske do te mere svedu na minimum da možemo slobodno da kažemo da Republike Srpske više nema. Niste nam ništa rekli o tome kakav je stav Vlade Srbije povodom tzv. razgovora u Butmiru. To nisu razgovori pojedinaca. To su razgovori koji se i te kako tiču sudbine srpskog naroda u Republici Srpskoj. SRS je za sudbinu srpskog naroda u Republici Srpskoj i za Republiku Srpsku i te kako zainteresovana, a verujem i ogromna većina građana Srbije, bez obzira na njihovu političku, odnosno stranačku pripadnost. Taj jezik kojim vi govorite, nemojte da shvatite pogrešno, ali jezik jednog hladnog činovnika i birokrate, nije jezik kojim danas treba govoriti, kada je očigledno da oni koji su u stvari potpalili fitilj rata u BiH, a to je SAD, sada to pokušavaju da učine ponovo. Vi možda ne želite da budete garant Dejtonskog mirovnog sporazuma. Možda vam je ta obaveza teška, možda ne znate šta ćete sa tom obavezom, ali činjenica je da je to vaša obaveza. Vi ste, kada ste postajali predsednik Vlade Srbije, između ostalog dobili i posao da brinete o Republici Srpskoj. Ne možete sada da kažete - baš nas briga šta će biti sa Republikom Srpskom, biće kako se oni dogovore. Republika Srpska je, s jedne strane, entitet koji uživa zaštitu Republike Srbije, kao garanta Dejtonskog sporazuma. S druge strane, Republika Srbija sa Republikom Srpskom održava specijalne paralelne veze. A vi sada nama kažete - pa, evo, mi se ne mešamo u to, kako se oni dogovore, tako će im biti. Ti razgovori koji se ovih dana vode su otprilike slični kao razgovori u Rambujeu 1999. godine. Tamo nikakvih suštinskih razgovora nema. Tamo se radi o tome da se srpskom narodu ponovo ispostavljaju ultimatumi, isto kao što je bilo i u toku trajanju oružanih sukoba u BiH. Vlada Srbije ne može da sedi skrštenih ruku i da nam odgovara birokratskim jezikom - kako se strane dogovore. Za SRS srpski narod u Republici Srpskoj nije naprosto jedna od strana. To je deo našeg naroda. Mi po Ustavu Srbije, čak i da nema Dejtonskog sporazuma, po članu prvog Ustava Republike Srbije, moramo da vodimo računa o srpskom narodu i u Republici Srpskoj i u Republici Srpskoj Krajini i u Crnoj Gori i u Makedoniji i u svim državama sveta. Mislimo da vi to ne radite na način na koji vas to Ustav obavezuje. Ne možete vi da kažete - nama je jedini cilj ulazak u EU i nema te svetinje koju nećemo da pogazimo ne bismo li ušli u EU. Onda ulazimo u jedan začarani krug. Vi kažete - hoćemo u EU, a EU vam kaže - ne možete u EU dok se ne odreknete KiM, dok ne date neke ekstremne nadležnosti AP Vojvodini i dok ne dignete ruke od Republike Srpske. Svaki građanin Republike Srbije zna da je to tako. I vi uporno insistirate na tezi - hoćemo u EU, ali kao celovita država. Zaista ne znam koliko puta zvaničnici EU treba da vam kažu da oni ne žele Srbiju kao celovitu državu u svom sastavu. Ako vam izjave ljudi poput Jelka Kacina i Doris Pak nisu jasna poruka kakve su prave namere EU, onda vi, gospodine Cvetkoviću, o politici, izvinite, ne znate ništa. Jer, Jelko Kacin i Doris Pak… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Poštovani narodni poslaniče, sa zanimanjem sam slušao vaše izlaganje i moram da kažem da me je potpuno zbunilo. Naime, decidirano sam rekao sledeće – da politika naše vlade jeste da će prihvatiti sve ono što se strane dogovore, bez mešanja sa strane. Vi se sa time ne slažete. Da li mogu da shvatim da, suprotno od ovoga, ako se ne slažete s tim stavom, u stvari želite da ova vlada ne prihvati to što se strane dogovore, i drugo, da insistira na mešanju sa strane u unutrašnje poslove? To vidim kao suprotnost onome što sam ja rekao. Takođe, uopšte nisam spomenuo EU. Pitali ste me za BiH i lepo sam vam na to odgovorio. Tom prilikom ste dali jednu dosta dobru elaboraciju, koja je mene lično ponela, ali zaista mi je nejasno otkud sada da vaša stranka podržava stav protiv dogovora unutar BiH i otkud podržava stav da bi trebalo sa strane da se nametne rešenje, jer su ta dva stava suprotna onome što sam ja rekao.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Gospodine Cvetkoviću, zaista ste uspeli nešto što sam mislio da vam neće poći za rukom. I u drugom izlaganju ste uspeli da izbegnete pominjanje Republike Srpske. Pažljivo sam vas slušao, govorili ste ''strane'' i ''BiH''. Srpsku radikalnu stranku, gospodine Cvetkoviću, baš briga šta će biti sa BiH, ono što nas zanima jeste šta će biti sa Republikom Srpskom. Vi uporno izbegavate da odgovorite na pitanje SRS-a. Nismo mi izmislili mešanje u položaj Republike Srpske, to mešanje je činjenica. To mešanje dolazi od strane vaših, kako kažete, političkih prijatelja i saveznika, iz SAD i EU. Mi tražimo da odgovorite na pitanje šta će vaša vlada da preduzme povodom tog mešanja, a vi mi odgovarate na nešto što vas uopšte nisam pitao. Nisam pitao kakav je stav Vlade Srbije povodom razgovora, kako vi kažete, strana u BiH, nego šta će Vlada da preduzme povodom činjenice da jedan deo međunarodne zajednice insistira na kršenju Dejtonskog mirovnog sporazuma. Razgovori u Butmiru u stvari znače zvaničan početak procesa kršenja Dejtonskog mirovnog sporazuma. Ti razgovori imaju za cilj da se u BiH uspostavi neko novo stanje, neko novo uređenje, koje je suprotno Dejtonskom sporazumu. Sve što znači negiranje Dejtonskog sporazuma, sve što znači negiranje Republike Srpske, u stvari znači provociranje novih oružanih sukoba. Ne znam da li vi, kao predsednik Vlade, slušate izjave ljudi poput Sulejmana Tihića, Željka Komšića, Harisa Silajdžića itd. Te izjave su pune mržnje - ne prema ovom ili onom političaru, iz Srbije ili iz Republike Srpske, nego prema Republici Srpskoj, prema Republici Srbiji i prema srpskom narodu. Da li ste čuli da su u Zenici zašili usta zato što je iz Švedske pre vremena puštena Biljana Plavšić, ista ona Biljana Plavšić koja je u Haškom tribunalu optužila Srbe za navodni genocid u Srebrenici. Dakle, oni Biljanu Plavšić doživljavaju kao opasnost po muslimane u BiH. Zamislite onda šta misle o ljudima poput Radovana Karadžića, Ratka Mladića, Vojislava Šešelja i ostalih. Verovatno bi ih, da mogu, kao u ona turska vremena, nabili na kolac. Vi ne reagujete na to. Pitam vas – zašto ne reagujete i zašto ćutite? Da li je moguće da taj utopistički cilj ''EU po svaku cenu'' može da znači - baš nas briga šta će biti sa Kosovom i Metohijom, baš nas briga šta će biti sa Vojvodinom i baš nas briga šta će biti sa Republikom Srpskom? Da li hoćete da u EU uvedete beogradski pašaluk ili Republiku Srbiju? Šta je vaš pravi cilj? Srpska radikalna stranka vas to pita i molim vas da na to pitanje date konkretan odgovor. Nismo vas pitali šta će biti sa BiH, nego šta će biti sa Republikom Srpskom. O Bosni i Hercegovini neka misli onaj ko je takvu državu napravio, a nas zanima šta će biti sa Republikom Srpskom i sa srpskim narodom u Republici Srpskoj. Očigledno je, gospodine Cvetkoviću, da postoje namere da se Republika Srpska jednostavno ''udavi'', da nestane, da se utopi u neku novu unitarnu BiH. Znate kako je počelo u BiH, sa onim referendumom na koji su izašli samo Muslimani i Hrvati, o tome da se BiH proglasi suverenom i nezavisnom državom, odvojenom od SFRJ. Tada su počeli sukobi u BiH. Dakle, ne možete nonšalantno i tako birokratski da se odnosite prema činjenici da neko ponovo provocira oružane sukobe zapadno od Drine. Ko je taj neko? Pa, taj neko je isti onaj koga je označio Ratko Mladić 1994. godine, kada su počeli NATO napadi na položaje Vojske Republike Srpske. Tada je general Mladić izrekao pravu istinu o tome šta se dešava u BiH. Ključevi rata i mira nisu u BiH, ključevi rata i mira su danas u Vašingtonu i Briselu. Vi kažete da su to vaši politički saveznici i da su to vaši politički prijatelji. Pitam vas – koje mere ćete vi kod tih vaših političkih prijatelja da preduzmete da se zaštiti Republika Srpska od njenog nestajanja?
Reč ima gospodin Cvetković.
Govorio sam o tome kakva je politika Vlade. Da ponovim, politika Vlade jeste da se priznaje celovitost BiH, a da unutrašnje uređenje treba sami žitelji da odrede, i to uz saglasnost Republike Srpske i Federacije, i uz saglasnost sa srpskim narodom, muslimanima i Hrvatima. To je politika koju mi podržavamo i smatramo da sa strane ne treba nametati rešenje. Za ovu politiku se borimo na taj način što upravo sa našim partnerima, kako u EU, koju ste već dva puta spomenuli, tako isto i sa SAD, razgovaramo i izlažemo im naše stavove i koristimo sva diplomatska sredstva kako bi ta politika bila prihvaćena. Izgleda, na osnovu tih razgovora, da to u velikoj meri ima podršku sa te druge strane, i čekajmo, neka proces ide svojim tokom. Uglavnom, svakako nećemo prihvatiti rešenje koje nije konsenzusom ostvareno unutar same Bosne i Hercegovine.
Zahvaljujem. Gospodin Srđan Miković ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo članovi Vlade, kolege i koleginice poslanici, moje pitanje upućeno je, pre svega, ministru Slobodanu Milosavljeviću i tiče se života i perspektive života običnih ljudi. U situaciji smo kada obični građani imaju dodatne troškove života zbog nastupajuće zime. Znamo da su mnogi u teškoj materijalnoj situaciji i upravo zbog toga smatram da postoji velika obaveza svih nas da pratimo stanje u vezi sa stabilnošću cena. Moje pitanje, na koje očekujem da mi odmah odgovori gospodin Milosavljević, jeste da kaže šta se preduzima na održavanju stabilnosti cena, da li se poštuju obaveze iz Memoranduma i koje mere se sprovode u kontroli cena. Mislim da je to jako važno pitanje, pre svega zbog običnih ljudi u Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Milosavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine Mikoviću, poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da na početku odgovora na ovo pitanje iznesem jednu konstataciju. Ukupna kretanja na segmentu cena i troškova života od početka godine do današnjeg dana su jedan od uspeha ekonomske politike koji je doprineo i makroekonomskoj stabilnosti u jednoj veoma teškoj godini, u kojoj su i privreda Srbije i građani i društvo bili izloženi ozbiljnim i jakim uticajima svetske ekonomske krize. Konkretno, cene na malo su od početka godine povećane, zaključno sa septembrom, za oko 9,4%, pri tome je ukupan tekući rast potrošačkih cena od decembra, zaključno sa septembrom, bio 6,2%, troškovi života su za oko 6% povećani, proizvođačke cene industrijskih proizvoda takođe za oko 6% i to se sve kreće u okvirima predviđenim Memorandumom o ekonomskoj politici za 2009. godinu. Analizirajući kretanje cena od početka godine, zaključno sa ovim danima, primetna su dva perioda. Prvi je sam početak godine, kada smo imali intenzivniji rast cena, pre svega zbog prilagođavanja fiskalne politike udarima krize, kroz korigovanje akciza. Međutim, ono što je posebno važno jeste da u zadnja četiri meseca, računajući od juna, zaključno sa septembrom, imamo ili nulti rast cena ili čak deflaciju, koja je posebno bila značajna u julu, -0,9%. U avgustu smo imali deflaciju 0,1%, u junu smo imali nulti rast cena i zadnji podatak je za septembar, rast cena je svega 0,3%. To su, otprilike, trendovi koji će se nastaviti i do kraja godine i, kao što smo nagovestili, učinićemo sve da cene, pre svega električne energije i gasa za domaćinstva, do kraja godine ostanu na postojećem nivou. Ono što karakteriše kretanje cena od početka godinei što je u značajnoj meri doprinelo ovakvoj stopi inflacije je rast cena nafte i derivata. Za preko 40% su povećane od početka godine, zaključno sa septembrom, i to je u najvećoj meri posledica berzanskih kretanja na tržištu nafte, na koji, nažalost, zbog zavisnosti od uvoza nafte, gotovo da ne možemo da utičemo. Znate svi da postoji ona uredba da se cene dvonedeljno usklađuju sa berzanskim kretanjima i taj rast cene od preko 40% od početka godine je imao uticaja kao imput i u cene mnogih proizvoda. Takođe je nešto intenzivniji rast cena lekova, za oko 24% od početka godine, i cena javnog gradskog prevoza za oko 20%. Praktično, na svim drugim segmentima imamo mirne i stabilne cene. Kada ukupno ocenjujemo ekonomska kretanja od početka godine do ovih dana, možemo da konstatujemo da je kretanje na segmentu cena i troškova života bio jedan od faktora makroekonomske stabilnosti, čime možemo pre svega da se pohvalimo u vrlo teškoj godini i, naravno, da nagovestimo da će tako biti i do kraja godine. Čujem potpitanje vezano za plate. Nivo zarada u septembru ove godine je prosečan. Neto zarada je bila nešto preko 31.000 dinara. To je za manje od 1% niže u odnosu na septembar prošle godine. Tačno je da je kupovna moć nešto manja u odnosu na uporedne mesece prethodne godine, ali imajući u vidu, još jednom ponavljam, zaista ozbiljne udare svetske ekonomske krize, to je ipak prihvatljivo i zadovoljavajuće u ovoj godini.
Zahvaljujem, gospodine Milosavljeviću. Reč ima narodni poslanik gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, poštovani članovi Vlade i predsedniče Vlade, pre svega moram gospođi Dragutinović da kažem da nisu tri osnovne uloge države smanjenje siromaštva, razvoj infrastrukture i razvoj malih i srednjih preduzeća. To su metodski postupci kojima ona treba da dođe do svoje osnovne i glavne uloge, a to je da ostvari pravedno i humano društvo za sve svoje građane. Naravno, pozdravljam da se ti metodski postupci primenjuju u postizanju tog konačnog cilja, međutim nije lako do tog cilja doći. Kada se već govori o ulogama, našoj državi je pripalo mnogo uloga, od onih komičnih dramskih pa do onih najtragičnijih, a svakako najtragičnija njena uloga se ogleda u privatizaciji, koja je zaista svakog dana sve transparentnija u onom svom najtežem obliku po građane Srbije, po zaposlene građane Srbije, one koji još imaju sreću da budu zaposleni u nekim firmama, a svakog dana ih sve manje u tim firmama. Naime, interesuje me, prvo – koliko je ugovora o privatizaciji raskinuto otkako je privatizacija počela? Zatim, kolika je šteta u ciframa (ako se iko time ozbiljno bavi, a morao bi time da se bavi) naneta raskidima tih ugovora i ko će posledice tih štetnih ugovora da snosi? Samo radi ilustracije pomenuću jedan svež primer, juče raskinutog ugovora o privatizaciji. To je iz mog Zapadnobačkog okruga, konkretno iz moje opštine Sombor - ugovor o privatizaciji Poljoprivrednog preduzeća „Graničar“ Gakovo. Šteta je ogromna. Radnici su mesecima bez ikakve plate, firma je opljačkana. Firma koja je bila poljoprivredni gigant, sada je ''na prosjačkom štapu'', sa neizvesnom budućnošću, sa najvećom izvesnošću da će svi ostati bez ozbiljnog posla i neke sigurnosti. To je ono čime bi ova vlada morala da se bavi i da u ime transparentnosti (a moram da podvučem da je pravo značenje reči transparentnost u stvari providnost), dakle da u ime te transparentnosti, ma šta to značilo, objavi građanima ovakve informacije – koliko je ugovora raskinuto i kolika je šteta od toga, i ko misli da se pozabavi tom štetom i tim privatnicima koji prolaze bez ikakvih sankcija, a čujem da čak neki najavljuju i tužbe protiv države što su ostali bez nekih sredstava. Svi znamo šta se događa sa tim privatizacijama. Otprilike se i vidi koji ljudi mogu da uđu u posed nekih firmi. Da ne budem maliciozna u pitanju do kraja, zaista me interesuje i – kolika je korist od onih malobrojnih privatizacija koje su uspele? To je jedno od pitanja na koje očekujem odgovor. Ono što potresa ovih dana javnost Srbije je još jedan talas otkaza koji se očekuje…
Zahvaljujem. Gospodin Cvetković. Izvolite.
Pokušao bih da dam odgovor na ovo prvo pitanje. Nemam kod sebe konkretne podatke jer nisam znao da će biti cifarsko pitanje, ali otprilike, globalno, prema informacijama koje imam od pre mesec - dva dana, od ukupnog broja privatizovanih preduzeća između 20% i 22% jesu raskinuti ugovori. Znači, otprilike jedna petina su neuspele privatizacije i četiri petine su uspele privatizacije. Kolika je šteta napravljena u tim neuspelim privatizacijama? Pretpostavljam da je značajna. Ne znam cifru da vam kažem, ali ste dobro skrenuli pažnju na jedan od osnovnih problema sa kojima se sada sukobljavamo. Vlada je veoma zainteresovana da do kraja istraži svaki pojedinačni slučaj neuspele privatizacije i, ukoliko je došlo do bilo kakvog kršenja propisa, odnosno do neopravdanog izvlačenja supstanci iz firmi, da pokrene postupke i kazni, kako materijalno tako, ukoliko je moguće, i krivično, one koji su ušli u privatizaciju samo radi sticanja koristi na taj način. Ova stvar zaista jeste veoma važna i u ovom trenutku smo je stavili na dnevni red za razmatranje. Očekujem da ćemo u narednom periodu možda imati i neku vrstu modela kako da to radimo. Jutros sam nešto o tome govorio. Radi se, zapravo, o jednoj mogućnosti koja nije dovoljno iskorišćena. To se u pravnom smislu zove - pobojne radnje. Kada imate raskinutu privatizaciju, uđete u preduzeće i vidite šta se unazad događalo, na koji način su izvlačene pare, vi imate prava, ukoliko dođete do zaključka da je to rađeno na nezakonit način, da pokrenete postupak pobojnih radnji i da poništite te ugovore, odnosno transakcije koje su se pre toga događale. Budite ubeđeni da će Vlada iza toga stati i da ćemo vrlo ozbiljno na tome raditi. Ko će štetu da pokrije? Tu postoji opšte pravno pravilo - štetu će pokriti onaj za koga se utvrdi da ju je izazvao. Ukoliko je štetu neko namerno prouzrokovao, proizveo, onda će sigurno biti pokrenuti i odgovarajući postupci. Još jednom zahvaljujem na otvaranju jednog vrlo aktuelnog problema. Vlada, doduše, još uvek o njoj nije raspravljala, ali kod mene u kabinetu je to jedna od top tema u zadnjih mesec dana i pripremićemo jedan pristup kako da se ozbiljnije priđe tom problemu. Pri tome bih želeo još nešto da kažem. Ovde se ne radi samo o privatizacijama, već imamo situaciju da se, polazeći od stava da su preduzeća u suštini institucije sa tzv. ograničenom odgovornošću do nivoa uloženog kapitala, određeni vlasnici, pa čak i preduzeća koja oni sami osnivaju, a nisu došli do njih iz privatizacije, zadužuju ta preduzeća, pa onda beže u druga preduzeća, a pošto su preduzeća osnovana sa malim kapitalom, onda poverioci, praktično ne mogu da se naplate iz kapitala tog preduzeća. Te stvari će takođe biti sankcionisane jer želimo da imamo i stvorimo jedan čvrst ekonomski sistem, u kome će se poštovati pravila i u kome će svaki poverilac imati dodatnu državnu zaštitu.
Zahvaljujem predsedniku. Gospođa Đerić, komentar ili potpitanje.
Hvala lepo gospodinu premijeru na prilično iscrpnom odgovoru, mada javnost Srbije zaista očekuje da dobije konkretne informacije u ciframa, jer su one neoborivi i stvarni dokaz. Nastavljam u skladu sa pitanjem koje sam postavila u prvom delu. Ono što ovih dana potresa javnost Srbije jeste novi talas otkaza koji se najavljuje i oko kojeg se mnogo licitira i koji se očekuje već kao sledeća tačka dnevnog reda prethodno započete sednice, da se o tome raspravlja. To su dva zakona po hitnom postupku, koji su iznuđeni, gde se rešava i raspravlja o sudbini zaposlenih u administraciji, kako državnoj tako i lokalnoj. To je pitanje koje u ovom trenutku zaista nije do kraja razjašnjeno. U obrazloženju za donošenje tih zakona je objavljeno, između ostalog, da postoje opštine u kojima ima 10% više, 20% više, 30% više zaposlenih od dozvoljenog broja i one opštine koje nisu zloupotrebile svoj budžet i bile su odgovorne prema njemu i imaju manje zaposlenih, a opet su vrlo uspešno funkcionisale. Veoma bi važno bilo da se pre načelne rasprave o tim zakonima objave podaci, i da je to već izašlo u javnosti Srbije, poimenično za sve opštine u Srbiji (na kraju krajeva, naša država je naša zajednička kuća) koje su i kako poslovale sa svojim lokalnim budžetima, i koje od njih i u kojoj meri moraju da otpuste zaposlene u svojoj administraciji. To je ono što će odagnati mnoge sumnje i mnoge neverice, a što će to izazvati neke partijske potrese, to je posebna priča i o tome ne treba govoriti. Drugo pitanje je, gospođa Jasna Matić je tu, pa da ne bi se osećala zanemarenom i da ne dobije baš nijedno pitanje, stiglo neposredno pre početka ove sednice upravo iz Pošte. Postoji informacija, vi ćete verovatno znati, da je vrednost bicikala koji su kupljeni za poštare, i koje je centrala prenela na zaduženje radnim jedinicama po Srbiji, po komadu 47.164, 55 dinara. To je frapantno za zaposlene u Pošti, otvara mnoge sumnje, odnosno njih interesuje – od koga je to kupljeno i koliki je broj tih bicikala?
Gospodin Cvetković ima reč. Izvolite.
Pokušaću da dam odgovor na ovo prvo pitanje. Smanjenje administracije jeste deo jednog šireg projekta, koji se zove - racionalizacija javnog sektora. Mi se nalazimo u situaciji kada javna potrošnja u sumi premašuje one nivoe koje možemo finansirati. Ukoliko ne uđemo u reformu javnog sektora koja bi nas na srednji rok dovela do smanjenja potrošnje i do eliminacije deficita u budžetu, mi bismo onda uveli zemlju u zaduženja koja ne bi bila održiva u dugom roku. Iz tog razloga je Vlada pokrenula taj veliki projekat, koji se zove - projekat racionalizacije i podizanje efikasnosti javnog sektora. Taj veliki projekat ima značajni broj segmenata. Vi ovde govorite o smanjenju broja zaposlenih u administraciji, državnoj i lokalnoj, a to su samo dva od desetak segmenata. Ostali segmenti jesu - poslovanje javnih preduzeća na centralnom nivou, poslovanje javnih preduzeća na lokalnom nivou, zatim imate zdravstveni sistem, sistem obrazovanja, penzioni sistem, vojsku i policiju itd. Sve su to segmenti jednog javnog sektora i mi moramo da uđemo u tu reformu, koja će preživeti mandat i ove vlade. Zbog toga mi je drago i mislim da je potrebno da se razgovora i sa opozicionim strankama, kako bi ova reforma imala punu podršku u pravcu njene realizacije. Dakle, imamo dva zakona koja su u igri. To je zakon kojim se plafonira broj zaposlenih u centralnoj administraciji, što je tamo jasno definisano. Pri tome, centralna administracija nije obuhvatila uglavnom one korisnike javnih sredstava koji nisu u nadležnosti Vlade, dakle sve ove samostalne agencije koje bira Skupština itd. Oni nisu obuhvaćeni, ali su obuhvaćena ministarstva i sve one agencije i strukture koje su u strukturi pojedinačnih ministarstava. Za sve njih je sagledan ukupan broj kao fiksan, koji je dat kao zakonsko rešenje kome treba težiti. Drugi zakon za koji pitate ima malo drugačiji pristup. Razlika je u tome što nije plafoniran broj, već je plafonirano relativno učešće na hiljadu stanovnika, pa je rečeno da bi taj neki broj trebalo da bude, ako se dobro sećam, četiri zaposlena na hiljadu stanovnika. I to je onda reper prema kojem svaka opština može za sebe da utvrdi da li ima više ili manje. U slučaju da ima više, naravno da mora da se prilagodi, a u slučaju da ima manje, imaju tamo procedure koje su predviđene. U okviru rada na tim zakonima, ljudi koji su se bavili time, a naravno tu su konsultovane i opštine, odnosno centralna administracija, najuže rečeno Vlada i vladine službe nemaju sasvim direktan uvid u situaciju u opštini, gde će oni, praktično, od lokalnih samouprava tražiti podatke da im se dostave. Kada se ti podaci dostave, da li zbog toga što je to živa materija ili možda iz nekih razloga grešaka, mi smo nailazili na velike diskrepance u brojevima koje smo dobijali iz različitih izvora. Mislim da je to osnovni razlog zašto taj broj nije obelodanjen za svaku opštinu, jer bi onda počela licitacija - ja nemam ovoliko, imam onoliko. I onda bi se sa glavne teme skrenuo čitav tok razmišljanja. Zbog toga je i prihvaćena ova ideja, prema kojoj se daje kriterijum, a onda svaka opština može da vidi gde je po tom kriterijumu. Jer, u samom zakonu nisu postavljene obaveze po opštinama, već je postavljen samo taj jedan kriterijum. U vezi s pitanjem o PTT-u, drage volje ću da prepustim ministarki da odgovori, ali je to pitanje, bar za mene, jedna potpuna novina i prvi put čujem za te cipele. Kakve cipele, nemam pojma. Bicikle? Izvinite, nisam dobro čuo. Ne verujem da i ona zna. Dajem joj reč ako zna nešto o tome.
Gospođa Jasna Matić ima reč.
Poštovana gospođo Đerić, poštovani poslanici, kao što je premijer rekao, ovo je potpuno nova informacija za nas, a povrh toga, pitanje javnih nabavki koje se sprovode u PTT-u Srbije nisu u našoj nadležnosti. Bilo kako bilo, mi ćemo vaše pitanje postaviti nadležnima, odnosno upravljačkoj strukturi PTT-a i dostaviti vam pismeni odgovor.
Gospođa Đerić ima komentar. Izvolite.
Hvala vam lepo. Nadam se zaista da ćete, s obzirom na to da je ova informacija stigla iz PTT-a, a tamo imate upravo aktuelan štrajk, proveriti ovakvu jednu informaciju radi mira u kući, kako bi se to reklo. Samo još jedno pitanje za gospodina premijera, pošto imamo dobru komunikaciju danas, ali ovo je u skladu s nekim drugim pitanjima. Da li je Vlada zauzela neki zvaničan stav i objavila ga po pitanju izjave gospođe Doris Pak, evropske parlamentarke koja je rekla da Vlada Srbije mora da sarađuje s vladom Kosova?
Mislim da je naš stav veoma dobro poznat, njega je u više navrata naše celo rukovodstvo imalo prilike da izloži, a taj stav jeste da, ukoliko se priznanje Kosova postavi kao uslov za Evropu, onda mi svakako na takve zahteve nećemo pristati. Mi u razgovorima sa svim našim evropskim kolegama i partnerima i sa zemljama, bilo da jesu, bilo da nisu priznale Kosovo, upravo insistiramo na tom stavu da on ostane na stolu. Za sada imamo vrlo dobar povraćaj s druge strane i da niko od onih koji donose odluke po tim pitanjima nije rekao suprotno od ovoga što vam ja kažem. Naravno, imate parlament u kome ima 700 ljudi, koliko već, i ne možete očekivati da u tom parlamentu svi poslanici imaju isto mišljenje. Evo i ovde ste videli da, u ovom parlamentu, čak i u ovako smanjenom broju prisutnih poslanika, imamo različite stavove o različitim pitanjima, što ja smatram i dobrim i normalnim. Tako da ja ne bih tu dao neke posebne komentare na tu izjavu, izuzev da vam dam odgovor na to pitanje, a taj odgovor je da Vlada ne prihvata i neće pristati da se pitanje priznanja Kosova postavi kao uslov za evropske integracije.
Zahvaljujem. Potpredsednica gospođa Judita Popović ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici (dok izređamo sve, prođe vreme), meni je drago što mogu danas da vam postavim određena konkretna pitanja, iako nemam baš neko dobro iskustvo u dosadašnjem radu u smislu postavljanja pitanja, traženja obaveštenja i slično od strane Skupštine, a koja su uperena prema članovima Vlade. Sve mi ovo više liči na neki debatni klub. Ministri se ovde pojave sa premijerom, članovi parlamenta postavljaju određena pitanja i to se sve završi na tome da li će dobiti odgovore ili neće dobiti odgovore. Međutim, mislim da bi zaista trebalo malo da promenimo ceo pristup ovoj problematici, jer ovo je Skupština, ovo je parlament, i parlament kao vrhovno zakonodavno telo ima pravo da zatraži određena obaveštenja od izvršne vlasti putem svojih poslanika. Parlament ima pravo određenog nadzora nad sprovođenjem zakona za koje je nadležan izvršni organ. Javljam se sa određenim pitanjima povodom uredbi, izmene i dopune uredbi o zaštiti dela preduzeća čije sedište se nalazi na teritoriji bivših republika SFRJ. Već sam tražila određena obaveštenja o ovim uredbama, i to sam konkretno zatražila da se ministarstva izjasne o tome da li će i kada ukinuti te uredbe. Radi se o uredbama 61/08, 109/08, 14/09, a sada im se pridružuje i uredba 79/09. Zašto je toliko ta uredba bitna? Zato što je 2004. godine stupio na snagu Zakon o sukcesiji, što se tiče imovine bivših republika SFRJ. To je jedan međunarodni ugovor, koji ima apsolutni primat u odnosu na sve zakone, a pogotovo u odnosu na podzakonske akte. Taj zakon, inače, stavlja u prvi plan Aneks G, kojim se zaštićuju sva svojinska prava fizičkih i pravnih lica koja su stečena i koja su postojala u preduzećima, odnosno u firmama čije se sedište nalazi na prostorima svih bivših republika SFRJ. Dakle, radi se o sukcesiji i, kada se govori o Aneksu G, govori se o reciprocitetu. Postavlja se konkretno pitanje – da li se u Vladi raspravljalo o stavljanju van snage ovih uredaba i da li se nešto preduzelo po pitanju poboljšanja tih uredaba?
Reč ima premijer.
Daću vrlo kratak odgovor, pa ću onda zamoliti kolegu Milosavljevića da odgovori detaljnije. Ono što sam ja hteo da kažem jeste da ste vi vrlo dobro zaključili da mi imamo Sporazum o sukcesiji i isto tako imamo taj tzv. Aneks G, koji definiše ta pitanja. Zaista se postavlja pitanje da li uredbe mogu da budu supstituisane direktnom primenom tog sporazuma. Ono što mi, nažalost, imamo kao problem jeste da pojedine sada nezavisne države, a nekada bivše republike SFRJ, iako to u nekom članu ipak piše, smatraju da se Aneks G ne može direktno primeniti bez tzv. bilateralnih sporazuma. Drugim rečima, primena Aneksa G nije moguća neposredno, već moraju da se na osnovu Aneksa G sklope bilateralni sporazumi između država i onda ti bilateralni sporazumi mogu dasupstituišu odgovarajuće uredbe. Mi smo imali sastanak te grupe za sukcesiju pre jedno mesec dana i tom prilikom je, između ostalog, hrvatska strana naročito istakla tu stvar. Mi imamo jedan broj naših preduzeća, ne znam da li pojedinaca, kojima, kada potražuju neku imovinu u Hrvatskoj i kada se obrate sudovima, sudovi zaustavljaju procese i kažu - ne može proces da se reši zbog toga što fali bilateralni sporazum, pa smo mi onda po osnovu reciprociteta imali neku sličnu situaciju. Iz tog razloga Vlada je pokrenula inicijativu da se ti bilateralni sporazumi sklope i upravo se radi na nekom nacrtu tog bilateralnog sporazuma. Mi ćemo u narednom periodu kontaktirati kolege iz Hrvatske sa željom da mi taj bilateralni sporazum potpišemo i onda ćemo imati jasnu i nedvosmislenu mogućnost primene tog čuvenog Aneksa G koji tretira imovinska prava. Sad bih zamolio Slobu da kaže nešto, ako želi, detaljnije.
Gospodin Slobodan Milosavljević ima reč.
Zahvaljujem, poštovana predsednice. Uvažena gospođo Popović, ovo jeste aktuelno pitanje i ono, praktično, datira s početka 90-ih godina. Ono što je država Srbija od samog početka, pa evo i do današnjeg dana, rekao bih, uspešno radila, to je da je imovinu preduzeća čije je sedište van Republike Srbije, a imaju imovinu na teritoriji Srbije, isključivo davala na korišćenje preduzećima (društvenim i privatnim) do okončanja finalne sukcesije. Drugim rečima, imovina tih preduzeća na teritoriji Republike Srbije je gotovo u potpunosti, možda postoji i neki pojedinačan primer, sačuvana, i u mogućnosti je da se vlasnicima, po okončanju ukupne sukcesije, vrati na upravljanje ukoliko oni nisu u međuvremenu nekim komercijalnim ugovorima tu imovinu prodali ili je na neki drugi način otuđili ili stavili van njihovog vlasništva. To, nažalost, nije slučaj, pre svega u Hrvatskoj, ima nekih primera i u Sloveniji, i u tome se i dan-danas ogleda taj problem. Mi smo u prethodnih nekoliko meseci produžavali na po tri meseca uredbe o kojima govorite, pre svega sa ciljem da se državnim organima koji se bave pitanjima sukcesije da dodatno vreme da taj problem pokušaju ukupno da reše sa svim bivšim republikama. Ono što je karakteristika zadnje uredbe, koja je, ako se ne varam, pre jedno mesec dana produžena na još tri meseca, jeste da je ostavljen rok do kraja godine da se prijave vlasnici imovine na teritoriji Srbije, a čije je sedište npr. u Sloveniji, Hrvatskoj ili u drugim bivšim ju-republikama Ministarstvu finansija, Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja i Ministarstvu trgovine kako bi se i ta imovina, koja je još uvek sporna, ako je ima, uključila u finalne pregovore i taj problem ukupno rešio. Optimista sam. Verujem da će, recimo, u prvih nekoliko meseci iduće godine ovaj problem biti rešen. Još jednom, sa stanovišta države Srbije, učinjeno je sve da se ta imovina zaštiti i da se, kada se sve završi, stavi na raspolaganje vlasnicima.
Zahvaljujem. Gospođa Popović, izvolite.
Delimično jesam zadovoljna odgovorom, međutim, on ne daje suštinski način na koji će se rešiti problem najmanje 30 domaćih pravnih lica koji su kupili, konkretno od "Borova", čije sedište se, znamo, nalazi na teritoriji Hrvatske, nekretnine, poslovne prostore, i oni te svoje pravne poslove ne mogu do kraja da realizuju, ne mogu te nekretnine da preuzmu na korišćenje. Dakle, oni su ograničeni što se njihovih svojinskih prava tiče, jer ne mogu da raspolažu svojim nekretninama. To su ugovori zaključeni pre nego što je doneta ova uredba, koja je doneta od tehničke vlade, koja čak i nije bila nadležna i ovlašćena da donosi uredbe, jer je 2008. godine bila vlada u ostavci. Ta uredba je bukvalno, sa svojim članom 2a, u potpunosti menjala suštinu uredbe kojom je htelo da se zaštiti imovina tih preduzeća, čije sedište se nalazi na teritorijama bivših republika SFRJ. Svaka uredba koja je sledila posle te uredbe iz juna 2008. godine samo je nastavljala tu praksu ograničavanja prava korišćenja i svojinska prava konkretno tih domaćih pravnih lica koja su svojinu i imovinu stekla pre donošenja te, po mom mišljenju, nezakonite uredbe. Dakle, šta se tu dešava? Imamo pravna lica koja se vode u javnim knjigama kao vlasnici tih nekretnina, međutim ne mogu da raspolažu tim nekretninama i čekaju da se navodno završi neki postupak reciprociteta. Reciprocitet se u Aneksu G spominje samo u smislu prava na pristup sudovima. Dakle, samo se u tome iscrpljuje taj reciprocitet, a ne zadire se u neka svojinska prava koja se veoma jasno i transparentno regulišu tim Aneksom G i ta prava su nedvosmisleno zaštićena. Zato je to problem, što se kod nas u kontinuitetu odlaže od strane Vlade, od strane izvršne vlasti, da se sprovede nešto što je utvrđeno međunarodnim ugovorom, odnosno zakonom koji ima primat u odnosu na domaće zakonodavstvo, a podvlačim, i u odnosu na ove podzakonske akte. Sve ovo može da dovede do velike štete. Podvlačim, uredba se čak i retroaktivno primenjuje na te pravne poslove, što je u potpunosti nezakonito i protivustavno. Šta ova pravna lica mogu da očekuju za ubuduće, kada se svaka tri meseca produžavaju neki rokovi, a oni trpe štetu što ne mogu da koriste svoje nekretnine? Oni mogu da raskinu ugovore, to se i očekuje ukoliko Vlada ne rešava gorući problem. I šta onda? Mogu da tuže ovu državu za naknadu štete. Kao što mi danas pričamo o tome da je velika kriza, recesija, da treba štednja, otpuštanje republičke administracije itd., a pri tom se od strane gubitaša kupuje ''Informatika'' za tri miliona evra, a Vlada to ne stavi na svoj sajt, ne objavi transparentno, ne kaže zašto je jedan gubitaš dao tri miliona evra za ''Informatiku''. Dakle, ćuti se, kao i za taj "Jugorosgas". Dakle, u kontinuitetu se rade neke stvari od strane Vlade koje bukvalno čine samo štetu. I ko će to opet na kraju da plati? Platiće onaj ko puni budžet, građani ove države. Jer, nema ko drugi, samo onaj koji je sposoban i može da stvori neku novu vrednost koja će i kroz taj budžet da se produkuje. Prema tome, opet postavljam pitanje – da li Vlada razmišlja o tome, kada donosi uredbe, da uredba ne može da bude, kao što je ova, u suprotnosti sa Zakonom o svojinskopravnim odnosima, u suprotnosti sa odredbama Zakona o obligacionim odnosima, u suprotnosti sa međunarodnim ugovorom koji je ratifikovan od strane ove skupštine, u suprotnosti sa Ustavom. (Predsednik: Vreme.) U međuvremenu je pokrenuta i ocena ustavnosti i Ustavni sud je ušao u proceduru ocene ustavnosti ovih uredaba.
Reč ima premijer Cvetković.
Rekao bih nešto vezano za pitanje ustavnosti ili neustavnosti. Ako je pokrenuta procedura, to je jako dobro. I ja bih želeo bih da znam da li su te uredbe ustavne ili nisu. Sa zadovoljstvom ćemo ih ukinuti ako se ispostavi da nisu. Već sam rekao da pitanje neposredne primene Aneksa G nije stvar u koju Republika Srbija ne bi išla, već naš partner Republika Hrvatska ne dosuđuje po Aneksu G i traži bilateralni sporazum. Mi ćemo napraviti bilateralni sporazum, daćemo predlog, pošto su oni to isto primenili prema Sloveniji. Sa Slovenijom su napravili bilateralni sporazum i primenjuju ga. Sada ćemo mi ići proaktivno, da se i sa nama napravi sporazum, i verujem da ćemo onda razrešiti ove probleme. S druge strane, pošto se ponovo pokreće pitanje te neke ''Informatike'' (jutros ste me to pitali, nisam znao da vam dam odgovor), iskoristio sam priliku da uzmem obrazloženje zašto je ''Informatika'' bila značajna. Ako mi dozvolite, ja ću vam ga i uručiti, pošto je to obrazloženje dato i na Vladi, kada je Vlada donosila odluku da da saglasnost "Srbijagasu" za jednu takvu aktivnost koju je on smatrao lukrativnim poslom.
Zahvaljujem. Gospođa Popović ima reč da se izjasni o odgovoru. Izvolite.
U potpunosti sam razumela to što ste govorili o Aneksu G i, očigledno, imamo neka suprotstavljena mišljenja o primeni tog aneksa. Kao pravnik, smatram da ipak na drugačiji način treba da se tumače odredbe tog aneksa. Međutim, ostaje otvoreno goruće pitanje – šta sa tim domaćim pravnim licima koja su kupila od "Borelija" poslovne prostore, nekretnine, redovno overili ugovore, redovno platili poreze, redovno uknjižili to svoje svojinsko pravo u javnim knjigama još 2004. godine, dakle pune četiri godine pre donošenja ovih izmena predmetne uredbe. Šta će biti s tim domaćim pravnim licima? Ovde reciprociteta nema, zato što nema međunarodnog elementa. Šta ljudi da rade? Da li onda da pribegnu raskidu ugovora, da potraže pomoć od države, u tom smislu što će država morati da snosi, na kraju krajeva, krajnje konsekvence plaćanja štete, ili da ostanu pri tim ugovorima i da očekuju od Vlade da konkretno prione na rešavanje tih njihovih problema? Da li postoji način da Vlada, u pogledu ovih svojinskih prava, donese neku odluku koja će biti važeća i koja će moći da se primenjuje? Jer, po postojećim pozitivnim propisima to bi morali da primenjuju i sudovi i katastri, međutim postoji neki zastoj koji onemogućava korišćenje i raspolaganje imovinom. Dakle, konkretno pitanje je – da li ćete nešto preduzeti u vezi s ovim licima koji isključuju reciprocitet?
Reč ima premijer. Izvolite.
Nisam baš siguran da mi nismo saglasni tu. Ja bih isto voleo da se Aneks G direktno primeni. Međutim, kažem vam da ga hrvatski sudovi ne primenjuju. Imate u Hrvatskoj sledeću situaciju: imovina srpskih pravnih lica tamo je hiljadu devetsto devedeset i neke godine u knjigama preknjižena na neki fond, znači preknjižena je na državu Hrvatsku. Zatim je taj fond krenuo i tu imovinu je u najvećem broju slučajeva prodao, u privatizaciji, i sada, kada se javi vlasnik da dođe do te imovine i tuži, onda sud kaže - izvinite, mi nećemo završavati slučaj zato što Aneks G ne možete direktno primeniti. I šta sada radi država Srbija? Ona kaže - tražimo reciprocitet. I upravo je ova vlada pokrenula intenziviranje rada na pitanju izrade tog bilateralnog sporazuma. Ako me pitate šta će Vlada uraditi, intenziviraće izradu tog sporazuma sa željom da se on potpiše i da se on omogući primena Aneksa G. Što se tiče vašeg konkretnog pitanja u vezi s imovinom tog konkretnog preduzeća, na to ne mogu da vam odgovorim, ali imam u mom kabinetu savetnika koji se bavi imovinskim pitanjima i radi na pitanju sukcesije. Napisao sam vam njegovo ime na ovom papiru o ''Informatici''. Izvolite, pa se možete njemu obratiti.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković, izvolite.
Dali ste pravo premijeru da se javi i treći put, ali nema veze. Uspeću da postavim svoje pitanje. Gospodine Cvetkoviću, da ste svojevremeno odgovorili na moje pitanje o tome koliko je ugovora o privatizaciji raskinuto, sada bi gospođa Đerić možda tražila podatak samo za rok od dostavljanja pitanja do novog, a ne bi to bilo pitanje kao da ga postavljamo prvi put. Lično sam vam uručila predmet BD "Agro" sa knjigovodstvenom dokumentacijom, da ga ispitate, ali nema ni reči o tome. Ali ću da se obratim gospođi Diani Dragutinović i komentarišem njenu jučerašnju izjavu koja je izazvala vrlo interesantna reagovanja. Mnogi su to dočekali sa interesantnim komentarima, tipa da je to možda čak i politički naivno, a ja hoću, u ime profesije, u ime građana Srbije, da vam odam priznanje za profesionalnu i ličnu hrabrost za davanje jedne ovakve izjave. Uopšte se u tome ne osećam lično zadovoljna, jer ima mnogo toga od onog što sam i sama govorila u ovom domu, ali zaista pozivam one ekonomiste koji pokušavaju da svojim autoritetom podupru šarene laži političara koji misle da je ovaj narod na takvom mentalnom nivou ili u takvoj oskudici da je spreman da poveruje u svakakve gluposti, da shvate da ste vi neko ko je prvi put od 2001. godine do danas smogao hrabrosti da kaže da se upustio u kontrolu dokumenata i došao do podataka koji pred nas sve postavljaju nove zadatke. Međutim, moje pitanje je sledeće. Usvojili smo novi Zakon o budžetskom sistemu i u članu 2. odeljak 5. imate preciznu definiciju, vaša je, ko su korisnici javnih sredstava. Mene zanima, jer pričam o onim agencijama koje su neobuhvaćene, Direktoratu i ostalom, da pod tim javnim sredstvima podrazumevamo sve one koji imaju 50% kapitala državnog ili više od 50% kapitala ima država, na neki način. Ako postoji problem zakonskih rešenja koja ovu vrstu sopstvenih prihoda dovode u koliziju s ovim članom, odnosno onemogućavaju vama ili Skupštini da u budžet stavimo sve ono što je po prirodi stvari javni novac koji treba da se kontroliše, dostavite nam taj zakon na izmenu. Na ovom zasedanju imamo 60 tačaka dnevnog reda. (Predsednik: Vreme.) One nisu važne koliko stavljanje novca pod kontrolu. Šta ćete uraditi da ovo što ste rekli primenimo kao kontrolu novca?
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Diana Dragutinović.
To je bio okrugli sto na kome se govorilo o metodološkim problemima izrade budžeta. Na tom okruglom stolu sam rekla ono što je sigurno tačno, a to je da budžet nije potpun, da postoje stvari koje nisu obuhvaćene budžetom a trebalo bi, što takođe ne znači da se ne radi po zakonu. Šta u ovom slučaju radi sada Ministarstvo finansija? Ministarstvo finansija od svih korisnika (direktnih i indirektnih) budžetskih sredstava i fondova socijalnog osiguranja, pre svega mislim na zdravstveno osiguranje, traži precizan plan tzv. sopstvenih prihoda. Postoje dve kategorije sopstvenih prihoda. Vi prodajete neku robu ili uslugu, i to nije ništa neobično. Vi imate slobodu da to koristite, ali je bitno da se zna koliko je. Postoje i tzv. namenska sredstva. To, takođe, nije ništa neobično, samo je sve pitanje mere. U ovom trenutku pravi se javni registar, odnosno registar svih tih različitih vrsta prihoda - namenskih, sopstvenih itd. To je gotovo stotinak raznoraznih propisa koji regulišu ovu namenu. Znači, sve je to po zakonu, samo je van budžetskog procesa. Šta je prvi korak? Prvi korak je da se svi oni uvedu u konsolidovan račun trezora. Zašto? Zato što, da bi trezor bolje upravljao parama, naročito u vremenu oskudice, kao što je ovo vreme, može privremeno od onog ko ima višak da prebaci onome ko ima manjak, a da se suštinski ne zadužuje. Uključivanjem svih onih koje je država osnovala, gde država ima većinu, isključujući javna preduzeća koja su stvarno duga priča, povećao bi se kapacitet upravljanja javnim finansijama. Ne mogu da kažem da je to moguće uraditi u ovom budžetu, i neće biti, ali će u ovom budžetu makar biti data prava mera svega onoga što je javni novac. U ovom budžetu bićemo svesni koliko sredstava iz EU dobijamo kao tzv. pomoć (grant). Takođe, postoje razni bilateralni ugovori između Republike Srbije i različitih zemalja i donatora. I po tom osnovu stignu sredstva u budžet. I to će se znati. To će biti dodatak uz budžet. Neće, znači, budžet biti napravljen po onoj proceduri koju bih ja volela da napravim. Nadam se da ću imati vremena, makar godinu dana, da budžet za 2011. godinu bude po pravilima profesije. Takođe, u ovom budžetu tačno će se videti kolike prihode država gubi po raznoraznim poreskim izuzećima. Videće se kao aneksi. Počinje proces dovođenja tih različitih korisnika budžeta u jedinstven konsolidovani račun trezora i polako povećavamo kapacitet za upravljanje kešom i upravljanje dugom. Proces je počeo. On ne može da bude završen brzo, preko noći. Ima mnogo direktnih i indirektnih korisnika, devet hiljada. Vi to ne možete preko noći uvući u sistem. Ali, proces je počeo i makar ćemo svi zajedno imati predstavu sa koliko novca u suštini država raspolaže i kako upravlja.
Gospodine Cvetkoviću, izvolite.
Hteo bih samo nekoliko rečenica da kažem. Pošto smo zemlja u tranziciji i naša ideja je, to sam, čini mi se, jutros i rekao, da svaka sledeća godina bude bolja nego ova, a ona druga iza sledeće još bolja, vrlo je interesantno pitanje transparentnosti budžeta i kako ta transparentnost raste svake godine, i da li raste, da vidimo, pa mi je pala na pamet jedna, čini mi se, jako dobra stvar. Možda ne bi bilo loše, angažovaću ljude da naprave pregled kako je izgledao budžet recimo za 2009. godinu, kako je izgledao za 1999. godinu i kako za 1989. godinu, pa onda možemo uporediti koji je od njih i da li je došlo do transparentnosti i koliko su ti raniji budžeti bili obuhvatni, kako na delu ovome koji je sada, tako isto i na ovom delu na koji, između ostalog, i vi ispravno ukazujete.
Gospođo Tabaković, izvolite.
Gospodine Cvetkoviću, zaista smatram da je to neophodan posao i nešto što zaista ne može da čeka. Možda se vi lično ne sećate, ali u ovoj sali je mnogo poslanika koji su 2001. godine, u žurbi da usvoje masu zakona, usvojili jedan zakon koji je naneo mnogo zla i poslužio kao primer za ugledanje, da se u jednom trenutku objedinjeni računi raznih korisnika i javnih prihoda koji su se slivali, u stvari ponovo razliju u pobočne rukavce, gde država više nema kontrolu. To je zakon koji je predvideo privatizaciju, Međunarodni ugovor br. 8 iz septembra 2001. godine, gde je za šest miliona dolara nacrtan način privatizacije, Agencija za privatizaciju (a vi to dobro znate, bili ste direktor), koja je potpuno izvučena iz nadležnosti države, a dobila je posao da prodaje najvrednije državne resurse. Znači, osnovana parama budžeta, dobila posao koji sada gospođa Dragutinović ovako definiše, potpuno ispravno. Država im je dala osnov da prikupljaju sredstva, da bi po ugledu na Agenciju za privatizaciju, koja je, izvinite na izrazu, proćerdala milijarde bogatstva svih nas i ostala sa 760 miliona, bila primer za registraciju, nezakonito ponašanje nebrojeno agencija koje danas imamo na popisu i ja očekujem da stavite kao prilog spiska na koga će se odnositi otpuštanje, sada kada pokušavate 1.000, 2.000, 3.000 ili 5.000 verovatno najnižeg kadra u državnoj upravi za početak da otpustite, a zahvaljujući ovoj i ovakvoj agenciji, na hiljade ljudi je ostalo bez posla, bez perspektive. Mi smo se deindustrijalizovali samo zato što neko nije imao vremena da ovo pogleda na brzinu ili je eventualno bio dužan onome, a to je Starateljski fond Međunarodne banke za obnovu i razvoj, da ne odbije ovakav zakon, već da ga primenjuje, čija je primena zadnjih devet godina dovela do pogubnih rezultata za sve nas.
Gospodine Cvetkoviću, imamo još jedan minut. Izvolite.
Dobro, onda ću reći u dve rečenice. Gospođo narodna poslanice, kada je formirana Agencija za privatizaciju, ona je postavljena kao potpuni budžetski korisnik i finansirana je iz budžeta, a sva sredstva koje je prikupljala unosila je u budžet. Kasnije su neke druge vlade uvele sistem procenta i sistem po kome se ona finansira od privatizacionih prihoda. U vreme dok sam je ja vodio, to nije bio slučaj.
Pošto je 19.00 časova, zaključujem današnji rad. Zahvaljujem svima na učešću, posebno premijeru, ministrima i, naravno, uvaženim poslanicima koji su uzeli aktivno učešće. Sutra u 11.00 časova počinjemo Treću sednicu Drugog redovnog zasedanja. Zahvaljujem.