Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 115 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 136 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladeta Kostić, dr Miljana Nikolić, Aleksandar Jablanović, Milovan Drecun, Olgica Batić i Žika Gojković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 6, 7, 8, 9. i 10. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade i ministra spoljnih poslova, dr Nebojše Stefanovića, ministra unutrašnjih poslova i prof. dr Snežane Bogosavljević-Bošković, ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, pozvala da sednici prisustvuju i: Dragan Momčilović, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Marina Ivanović, ministar savetnik i šef Odseka za ljudska prava i zaštitu životne sredine u Ministarstvu spoljnih poslova, Igor Perić, šef Biroa za međunarodnu saradnju i evropske integracije u Kabinetu ministra unutrašnjih poslova, Milan Dimitrijević, načelnik Uprave za međunarodnu operativnu saradnju u Ministarstvu unutrašnjih poslova, Milan Vukosavljević, zamenik načlenika Odeljenja za konzularne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova, Nenad Maričić, savetnik u Odeljenju za viznu politiku u Ministarstvu spoljnih poslova i Marija Stajić-Radivojša, savetnik u Odseku za ljudska prava i zaštitu životne sredine Ministarstva spoljnih poslova. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 6, 7, 8, 9. i 10. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 6, 7, 8, 9. i 10. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mongolije o ukidanju viza za državljane dveju zemalja; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Demokratske Republike Laos o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije i Predlogu zakona o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da) Reč ima gospođa Snežana Bogosavljević-Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru paketa zakona koji su danas na dnevnom redu, ja bih želela samo kratko da vas informišem o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije. Dakle, 2008. godine Republika Srbija je sa Evropolom potpisala Sporazum o strateškoj saradnji, koji je Narodna skupština potvrdila u maju 2009. godine, kada je počeo i da se primenjuje. Na taj način Republika Srbija, iako još uvek bez statusa kandidata za članstvo u EU, uspostavlja saradnju sa državama članicama koje deluju kroz Evropol u sprečavanju, otkrivanju, suzbijanju i istrazi teških oblika međunarodnog kriminala, razmenom strateških i tehničkih informacija. Saglasno sporazumu kontinuirano se odvija i razmena stručnih znanja. Pripadnici Ministarstva redovno prisustvuju sastancima koje organizuje Evropol, a nezanemarljiv je i finansijski doprinos Evropola kojim je pomognuta zajednička akcija koja je dovela do otkrivanja organizovane kriminalne grupe koja se bavi falsifikovanjem novca. Na temeljima uspostavljene profesionalne saradnje bazirane na Sporazumu o strateškoj saradnji, Republika Srbija nastavila je sa nizom aktivnosti kako bi se stvorili uslovi za njeno proširenje, te uspostavila razmenu podataka o ličnosti, odnosno operativnih policijskih podataka. U tom cilju, u narednim godinama izrađena je mapa puta za ispunjavanje uslova za započinjanje pregovora sa Evropolom za zaključivanje operativnog sporazuma i zaključeni su bilateralni sporazumi sa Evropolom, kojima su stvoreni tehnički uslovi za razmenu podataka. Uloženi napori rezultirali su pozitivnim izveštajem Evropola, nakon čega su stvoreni uslovi za započinjanje pregovora o sklapanju operativnog sporazuma. Operativni sporazum koji se nalazi pred poslanicima Narodne skupštine potpisan je u januaru mesecu 2014. godine, prateći Memorandum o razumevanju o tajnosti i bezbednosti podataka u februaru 2014. godine. Potpisanim operativnim sporazumom uspostavlja se još čvršća saradnja između Republike Srbije i država članica EU u sprečavanju i borbi protiv organizovanog kriminala, terorizma i drugih oblika međunarodnog kriminala, a čiju okosnicu čini prvenstveno razmena podataka. Razmena podataka odvijaće se kroz striktno predviđene procedure, uvažavajući pri tome načela i propise u vezi sa ljudskim pravima i osnovnim slobodama i vladavinom prava. Potvrđivanje ovog sporazuma će građanima Srbije omogućiti viši stepen sigurnosti u području pravde, slobode i bezbednosti sprečavanjem i suzbijanjem kriminala, kroz intenzivniju saradnju nadležnih organa Republike Srbije i Evropola. Pravovremeni pristup tačnim i ažurnim podacima i njihova međusobna razmena između Republike Srbije i država članica EU, zajedno sa već postojećim mehanizmom razmene informacija sa Interpolom, omogući će Republici Srbiji nastavak uspešnog otkrivanja, sprečavanja i sprovođenja istraga o kriminalnim aktivnostima. Takođe, metodologija postupanja u međunarodnoj operativnoj policijskoj saradnji sa Evropolom i predviđene procedure omogućavaju nadležnim organima Republike Srbije njihovo preduzimanje u hitnim slučajevima, obezbeđujući istovremeno potrebni nivo poverljivosti u razmeni podataka. Vrlo je važno istaći da operativni sporazum, koji je predmet potvrđivanja Narodne skupštine, zauzima značajno mesto u procesu pregovaranja Republike Srbije o pristupanju EU, i to u okviru jednog od dva poglavlja koji se ističu kao najvažniji na tom putu, poglavlja 24 – sloboda, pravda i bezbednost. Imajući u vidu da je prva faza u tom procesu analitički pregled stanja za poglavlje 24 okončana još 2013. godine, Evropska komisija dostavila je izveštaj koji će, nakon što ga usvoje države članice, predstavljati obavezan putokaz za planiranje svih narednih aktivnosti u procesu evrointegracija. U navedenom izveštaju, policijska saradnja i borba protiv organizovana kriminala označeni su kao prioritetne oblasti za Republiku Srbiju, a kao jedna od obaveznih mesta koju je neophodno ispuniti na putu harmonizacije pravnog sistema i uspostavljanja kapaciteta za preuzimanje obaveza koje nameće članstvo u Evropskoj organizaciji, odnosno upravu u obezbeđivanju implementacije operativnog sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležni odbora žele reč? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, smatram da je povređen član 27, a i član 103. Naime, član 27, a i član 103, tiču se načina vođenja sednice i povrede Poslovnika. Danas je, ako nekome nije poznato, na dnevnom redu ratifikacija, odnosno potvrđivanje Sporazuma sa Vladom Mongolijom, Vladom Narodne Demokratske Republike Laos, Vlade Crne Gore i Evropske policijske kancelarije. Sve bi to bilo u redu da danas ovde ne sedi ministar poljoprivrede. Sve zajedno vas pitam – kakve veze ministar poljoprivrede ima sa Sporazumom sa Vladom Republike Laos? Šta će nam moći reći ako budemo postavili neko pitanje oko trenutne političke situacije u Laosu i da li je ovo politička situacija koja stvara uslove za potpisivanje ovog sporazuma? Naravno, neće moći ništa da nam kaže jer je pročitala pripremljeni govor. Bilo sve u redu da je ministra spoljnih poslova, gospodina Dačića, na ovom mestu zamenio neko ko koliko toliko poznaje ovu oblast. Međutim, ne, zamenila ga je ministarka poljoprivrede. Znate li zašto? Zato što je iz kvote SPS. To govori o načinu rada ove Vlade, o funkcionisanju ove Vlade.
Vreme. Nije povređen član 27. Zanemariću vaše kvalifikacije o sposobnosti ministra da učestvuje u radu ove sednice. Nadam se da će i ona to učiniti. Vlada nas je obavestila da će predstavnik Vlade na ovoj sednici biti upravo Snežana Bogosavljević Bošković. Ona je član Vlade kao i svi ostali ministri i u njene kvalifikacije ne treba imati sumnje, da će vam odgovoriti i o političkoj situaciji u Laosu. Nadam se da ste zadovoljni. Da li želite da se izjasnimo o ovoj povredi Poslovnika? (Janko Veselinović, s mesta: Ne.) Zahvaljujem. Reč ima magistar Đorđe Kosanić.
Poštovana ministarka, predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas zajednički jedinstveni pretres Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije, dva predloga zakona o potvrđivanju ukidanja viza između Vlade Republike Srbije i Vlade Mongolije i Vlade Narodne Demokratske Republike Laos, zatim, Sporazum o uzajamnom zastupanju i pružanju konzularne zaštite i usluga trećim zemljama između Srbije i Crne Gore i Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Na samom početku, poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće pomenute predloge zakona. Najpre, ovim sporazumom za Evropolom, Evropskom policijskom kancelarijom, uspostavlja se siguran kanal komunikacije za razmenu podataka između Beograda i Centralne policijske organizacije u Hagu. Srbija je još 2008. godine potpisala sa Evropolom Sporazum o strateškoj saradnji, koji je parlament Srbije potvrdio u maju 2009. godine i do ove godine sa Evropolom nadležni organi Srbije radili su na uspostavljanju mehanizama i tehničkih detalja o postizanju strateškog cilja sporazuma, dakle, prelazak na operativni sistem. Praktično, operativni sistem saradnje je definisan upravo u ovom sporazumu koji je potpisan u Beogradu početkom ove godine. Potvrđivanjem ovog sporazuma omogućava se puna saradnja sa Evropskom policijskom kancelarijom, koja uključuje i razmenu operativnih podataka. S druge strane, Sporazum je bitan i njegova primena daće zeleno svetlo za nastavak pregovora sa EU, Poglavlje 24, koje se odnosi na slobodu, prava i bezbednost. Isto tako, potpisivanjem Sporazuma uspostavlja se još čvršća saradnja sa EU u sprečavanju i borbi protiv organizovanog kriminala, terorizma i međunarodnog kriminala. Operativni partner Evropske policijske kancelarije svakako nisu samo članice EU, već i SAD, Kanada, Kolumbija. Ali, s druge strane, strateški partner je i Rusija, koja će uskoro postati i operativni partner. Ovaj Sporazum je dokaz da je Srbija dostigla taj nivo koji će omogućiti da sporazum između Vlade Republike Srbije i Evropola sprovodi sa policijskim državama članicama EU i do sada je Srbija sa nekim od njih učestvovala samo po pozivu. Što se tiče predloga zakona o potpisivanju dva sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mongolije i Narodne Demokratske Republike Laos o ukidanju viza za državljane i nosioce diplomatskih i službenih pasoša, reći ću vam samo da svaki član Vlade zaista može ovde da predstavlja. Treba reći da u međunarodnim odnosima zaključivanje bilateralnih sporazuma kojim se ukidaju vize smatra se značajnim korakom u cilju stvaranja što povoljnijih uslova za dalje unapređenje političkih odnosa i svestrane saradnje u ekonomskoj, kulturnoj, naučnoj i drugim oblastima od međunarodnog interesa i značaja. Govoreći najpre o saradnji Mongolije i Srbije, ovim sporazumom se omogućava slobodno kretanje dva naroda i unapređenje privredne saradnje. Ono što je mene iznenadilo, spremajući ovu temu, Mongolija ima vrlo dinamičan privredni razvoj i ekonomski rast ove zemlje je među najvećim u svetu. Od 2006-2010. godine ekonomija ove države rasla je stopom od 8 do 10%, zahvaljujući unapređenju oblasti poljoprivrede, rudarstva i uslužnih delatnosti. U 2011. godini, neverovatan podatak, rast u Mongoliji je bio 21% zahvaljujući prvenstveno rudarstvu, koje sada čini 80% izvoza ove zemlje. Procene ekonomista su da će u 2014. godini i u narednih 10 godina privredni rast biti na nivou 14%. Ako vam kažem da je jedna Kina imala u poslednje dve decenije privredni rast koji je manji od Mongolije, onda možemo da pretpostavimo šta možemo da očekujemo od Mongolije. S druge strane, kada govorimo o ovome, Mongolija je zainteresovana za saradnju sa Srbijom u oblasti građevinarstva, infrastrukture, kulture, obrazovanja, nauke i razvojnih tehnologija. Govoreći o Sporazumu sa Demokratskom Republikom Laos, treba reći da Srbija i Laos imaju tradicionalno dobru saradnju koja može biti unapređena pre svega u oblasti ekonomije. Ono što je bitno, Laos ima nisku stopu nezaposlenosti, kroz reforme je smanjio siromaštvo i unapredio industriju i ekonomiju. Ono što sam malo pre rekao da je važno i što svaki ministar ovde kaže kada je u pitanju Laos, ova zemlja ima projekte koji joj omogućavaju bolje finansiranje poljoprivredne proizvodnje i podržavanje malih i srednjih preduzeća, što može biti zaista dobar primer Srbiji. Isto tako, bitna je i principijelna podrška Srbiji od strane Laosa po pitanju KiM. Što se tiče Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga trećim zemljama, potpisan je u Podgorici aprila meseca 2013. godine, sa željom da se razvije i unapredi konzularna saradnja i da se obezbedi i olakša zaštita prava i interesa građana obe države. Praktično, pod konzularnom zaštitom i pružanjem usluga u smislu ovog sporazuma, smatra se i pružanje pomoći u slučaju ozbiljne bolesti i smrti, nasilje i trgovina ljudima, elementarne nepogode, krizne situacije, ratna dejstva, teroristički akti, izdavanje putnih dokumenata za putovanje u zemlju porekla, pružanje međunarodne, pravne i finansijske pomoći i izdavanje viza. Ovaj Sporazum predstavlja nastavak unapređenja dobre bilateralne saradnje između Srbije i Crne Gore i neću pominjati koliko smo do sada imali sporazuma sa Crnom Gorom. Isto tako, treba pomenuti da robna razmena između Srbije i Crne Gore iznosi oko milijardu dolara, uz značajan suficit na srpskoj strani, tako da u ukupnoj ostvarenoj razmeni Srbije u 2013. godini Crna Gora je na petom mestu. Ostvareni uvoz iz Crne Gore u 2013. godini svrstava ovu zemlju na 29. mesto. Ekonomska saradnja između dve zemlje ide uzlaznom linijom i postoji veliki potencijal za zajednički nastup na tržištima u različitim privrednim sektorima. Na samom kraju, poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržaće, kako ove predloge o kojima sam danas govorio, tako i ništa manje važan Predlog zakona o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, o kome će nešto kasnije moja koleginica iz JS nešto detaljnije pričati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, predsedništvo, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime SVM iznesem naše viđenje o Konvenciji o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, tzv. CEDAW konvenciji. Ova Konvencija je usvojena još davane 1979. godine, a stupila je na snagu 1981. godine. Njenim odredbama utvrđena je ravnopravnost muškaraca i žena na svim poljima, odnosno u pogledu njihovih prava, kako ekonomskih, kulturnih, društvenih, socijalnih, političkih prava. Naravno, ono što je bitno, određene su i mere za nadzor nad ostvarivanjem ravnopravnosti muškaraca i žena u ovim spomenutim oblastima. Ova Konvencija je definitivno prvi međunarodno pravni instrument, koja obezbeđuje ravnopravnost muškaraca i žena. Uz ovu Konvenciju je 1999. godine donet i Opcioni protokol koji je stupio na snagu krajem 2000. godine. Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija je Konvenciju ratifikovala odmah, vrlo rano, već 1981. godine, a Republika Srbija, kao sukcesor svih prethodnih država, je nasledila ove obaveze od 2001. godine, a Opcionog protokola od 2002. godine. Toliko o istoriji. Šta to znači? Republika Srbija ima obavezu da dostavlja periodične izveštaje Komitetu za eliminaciju diskriminacije žena o njenoj primeni. Već smo podneli Prvi, Drugi i Treći periodični izveštaj. Ono što je sveže je da je Republika Srbija, kao država članica, prošle godine, znači u julu 2013. godine, u Ženevi, podnela Drugi i Treći periodični izveštaj o primeni CEDAW konvencije za period njene primene od 2007. do 2009. godine. Nakon razmatranja ovog periodičnog izveštaja, kao i odgovora na dodatna pitanja, koje su pružili članovi naše delegacije, Komitet za eliminaciju diskriminacije žena je doneo zaključna zapažanja. To je značajno zato što Republika Srbija, kao članica ove Konvencije, do podnošenja sledećeg periodičnog izveštaja, koji se očekuje negde na leto u julu 2017. godine, je u obavezi da se pridržava ovih zaključnih zapažanja, kao i konkretnih preporuka spomenutog Komiteta za eliminaciju diskriminacije žena. Komitet, između ostalog, podstiče državu članicu, Republiku Srbiju, da što pre prihvati izmene i dopune člana 20. stav 1. Konvencije o eliminaciji svih oblika diskriminacije žena. Ovaj Amandman je upravo to o čemu raspravljamo danas i koji ćemo da usvojimo ovih dana, što SVM podržava. Ovaj Amandman je tehničke prirode i odnosi se na vreme sastajanja Komiteta, odnosno ide u pravcu toga da vreme sastajanja Komiteta i rasprave ne budu vezane za tih 15 dana ili dve nedelje, već da to može da se produži ukoliko za to ima potrebe. Postavlja se pitanje – zašto je to značajno, zašto vreme sastajanja treba da bude dugačko? Zato što teme koje se raspravljaju na tim sastancima su izuzetno značajne i potrebno je dodatno vreme da se o njima razgovara. Dozvolite mi da vizuelno, verovatno je sve ovo bilo relativno suvoparano, i primerima objasnim koje su to teme i zašto je to značajno za nas. Na primer, Komitet među ovim preporukama i zaključenim zapažanjima preporučuje državi članici da podigne nivo svesti o važnosti obrazovanja kao ljudskog prava i obrazovanja kao osnove za osnaživanje žena i devojčica. Ono što je takođe izuzetno značajno, Komitet podstiče državu članicu da ženama poboljša pristup kvalitetnoj zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenim uslugama i obezbedi efikasnost sprovođenja zakona i politika koja obezbeđuje pravo na obavezno zdravstveno osiguranje i na besplatne usluge. Spremajući se za ovo izlaganje i tražeći podatke u rodnom barometru sam naišla na vrlo zanimljiva istraživanja koja su sprovedena kako 2006. tako i 2012. godine. Ukoliko uporedimo ova istraživanja, a tiču se zdravlja uglavnom žena, ali i muškaraca ohrabrujuće je da ako uporedimo ove dve godine i ova istraživanja raste broj onih koji idu kod doktora preventivno, ne samo onda kada su bolesni odnosno bolesne. Što se tiče žena ohrabrujuće i pozitivno je što raste broj onih žena koje redovno koliko, toliko redovno idu kod ginekologa i manji je procenat onih koji idu kod ginekologa skoro nikad, i samo onda kada moraju, kako se one izjašnjavaju. Podaci dakle potvrđuju, to je vrlo ohrabrujuće, da se radi o pozitivnoj promeni trenda, i da se više pažnje poklanja prevenciji. Naime, poznato je da su dva najčešća uzroka razboljevanja i umiranja žena, s jedne strane kardiovaskularne bolesti još uvek, a sa druge strane maligne bolesti. One se mogu sprečiti određenim koracima kako primarne tako i sekundarne prevencije. Primarna prevencija bi označavala promociju zdravlja i zdravih stilova života, a sekundarna prevencija rano otkrivanje bolesti naročito bolesti reproduktivnih organa. Zbog toga u programima zdravstvene zaštite žena prioritet mora da se stavi na mere promocije zdravlja i prevencija bolesti. Mi imamo Nacionalnu strategiju za poboljšanje položaja žena, unapređenje rodne ravnopravnosti i ona zaista predviđa rad unapređivanju reproduktivnog zdravlja žena kroz različite programe kao što su programi ranog otkrivanja karcinoma grlića materice, odnosno dojke. Države članice prema ovoj konvenciji, znači ovo je samo nekoliko najznačajnijih primera, bi trebalo da preuzmu odgovarajuće mere da porodično vaspitanje obuhvati i pravilno shvatanje materinstva, uloge materinstva, materinstva kao društvene uloge i priznanje zajedničke odgovornosti muškaraca i žena u podizanju i razvoju dece. Dakle, pitanje ravnopravnog roditeljstva, podrazumevajući da su u svim slučajevima naravnom mora pre svega voditi računa o interesima deteta. Treba voditi računa i o dostupnosti posebnih informacija iz oblasti obrazovanja radi pružanja pomoći obezbeđenju zdravlja i blagostanja porodice, ali uključujući informacije i savete o planiranju porodice koji je isto veliki problem kod nas. Komitet je pozitivno ocenio što se tokom 2009. godine doneo kako Zakon o zabrani diskriminacije, tako i Zakon o ravnopravnosti polova. Doduše Ustavom je već zabranjena diskriminacija na osnovu pola, ali i ovi zakoni zabranjuju diskriminaciju na osnovu pola, i to je naravno Komitet konstatovao i pohvalio Republiku Srbiju. Međutim, Komitet je sa druge strane zabrinut što do sada u sudskim sporovima se neposredno ne primenjuje Konvencija kao ni adekvatno domaće zakonodavstvo, odnosno nema žena koje su tražile zaštitu prava na jednakosti, na zabranu diskriminacije, na osnovu ovih odredaba. Najverovatnije objašnjenje za ovo je jednostavna nedovoljna informisanost, kako samih žena tako advokata, sudija, tužioca. Stoga je zaista značajno da se podizanjem svesti žena o njihovim pravima prema Konvenciji i njihovim postupcima prema opcionom protokolu. Nadalje, neophodno je da se obezbedi i prevremeno i efikasno sprovođenje spomenutih, a i drugih antidiskriminacionih zakona i da se preduzmu adekvatne mere za podizanje svesti šire javnosti o tim zakonima i ovim temama. Komitet je, kao što sam spomenula, konstatovao postojanje značajnih nacionalnih strategija i akcionih planova, uključujući i Nacionalnu strategiju za poboljšanje položaja žena, unapređenja rodne ravnopravnosti koji se odnose na period 2009. do 2015. godine i Nacionalnog akcionog plana za sprovođenje ove strategije. Međutim, postoji bojazan i to smo čuli od određenih predstavnika Vlade da nažalost nema adekvatnih finansijskih sredstava obezbeđenih za sprovođenje ove strategije, odnosno Akcionog plana u praksi i ono što je veći problem što mnoge strategije nisu usklađene i što velika većina naših nacionalnih strategija i njihovih akcionih planova nije usklađena sa lokalnim strategijama i akcionim planovima. Nažalost, ne postoje ni mehanizmi koji bi koordinisali, pratili i evaluirali u njihovu delotvornu primenu i redovno izveštavanje o sprovođenju ovih strategija. Komitet je, još jedna izuzetno značajna tema, konstatovao da smo usvojili Nacionalnu strategiju za sprečavanje suzbijanja nasilja nad ženama u porodici u partnerskim odnosima 2011. godine. Međutim, Komitet je i dalje zabrinut što nažalost u praksi raste broj žrtava različitih oblika nasilja, psihičkog, fizičkog, verbalnog, seksualnog, ekonomskog nasilja. Ono što je još veći problem je da se razlikuju brojevi, brojevi policijskih intervencija, broj podnetih krivičnih prijava i broj osuđenih za nasilje u porodici nad ženama. Prema istraživanjima ogroman je broj onih žena koje trpe kako psihičko nasilje, tako fizičko nasilje od člana porodice kojima se preti nasiljem i u velikom procentu 92% slučajeva se radi o partneru, bivšem, sadašnjem, sa kojima su ili u braku ili u nekoj zajednici. Stoga smatramo da je neophodno i dalje uložiti veliki napor radi podizanja svesti javnosti o problemu nasilja u porodici, a i da se usvojene zakonodavne mere primenjuju i da budu poznate široj javnosti, kao i servisi pomoći žrtvama jer mnoge žrtve još uvek ne znaju kome da se obrate. Da zaključim. Pored odgovarajućihdonetih mera i zakona, značajno je osigurati da se oni itekako primenjuju u praksi i to na zadovoljavajući način. U nadi da ćemo u sledećih nekoliko godina, u sledećem periodu završiti što veći deo posla koji nam je preostao kao obaveza iz ovih konvencija, oko kojih ćemo se svi složiti, želela bih da podsetim sve vas da je RS u obavezi da sledeći periodični izveštaj podnese u julu 2017. godine. Savez vojvođanskih Mađara podržava amandman na spomenutu konvenciju. U Danu za glasanje ćemo glasati kako za ovaj predlog izmena i dopuna, tako i za ostale koji se nalaze na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Reč ima Milena Bićanin.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, kolege poslanici, evo lepih tema, ja bih prosto tako rekla, imamo ovih pet predloga koji se pred nama nalaze. Ne bih sada ponovo iščitavala, jer naravno svi smo se u pripremi za sednicu sa time upoznali, kolege koje su pre mene govorili, već su to i spomenuli. Ono što vidim u Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Mongolije i Narodne Demokratske Republike Laos, prosto vidim jednu dobru nameru da se olakšaju veze Srbije i svih nas koji ovde živimo sa tim svetom koji nama jeste geografski dalek, ali ja prosto verujem da dolazi vreme kada će samo ta da kažem odrednica geografske daljine biti apsolutno nepromenljiva i evidentna. Pošto se u svetu umrežava na različite načine, mi smo veoma ozbiljan deo tog sveta, jer zaista verujem da su ovo odlične pretpostavke za uspostavljanje i širenje saradnje kako naravno pre svega planu privrede, tako i na planu kulture, obrazovanja i ako ovim zakonima, odnosno usvajanjem predloga ovih zakona omogućimo barem jednom mladom čoveku koji je radoznao da krene na jedan dalek put i recimo u poznatu divnu Mongoliju mi ćemo njemu načiniti veliku sreću, a samim tim iskustvo koje bude doneo ovde biće korisno i za sve nas. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju, pružanju konzularnih usluga, mislim da je ovo jedna jako dobra, pre svega jednog trenutka je to bila inicijativa, razmišljanja nekih ljudi, sada pretočena u predlog zakona. Zašto mislim da je dobro? Zato što, prosto čitajući ovaj materijal koji smo dobili videla sam da se ovim protokolom, odnosno ovim Predlogom zakona o zajedničkim konzularnim predstavništvima i njihovim aktivnostima pre svega pomažem, reći ću naravno bez ikakvog pežurativnog smisla, običnim ljudima, ja sam prosto isto jedan od njih, da se u različitim neprijatnim situacijama u kojima mogu da se snađu, da dobiju adekvatnu pomoć konzularnog predstavništva koje je tamo prisutno. Naravno da veze između Srbije i Crne Gore su istorijske i bliske. Mislim da će ovo biti način da ih ojačamo sa jedne strane, a sa druge strane prosto da i Republika Srbija i Republika Crna Gora još jednom pokažu jedan odgovoran odnos prema svojim građanima, bez obzira da li se oni u trenutku nekom za njih vrlo nepovoljnog dešavanja nalaze u svojoj matičnoj zemlji ili na teritoriji treće zemlje, gde im je neizostavno potrebna zdravstvena, pravna, bilo kakva druga pomoć koju možda njihova država u tom trenutku ne može da pruži, jer jednostavno nema konzularno predstavništvo. Ovo je jedna mera koja u svakom slučaju ima i pozitivan finansijski efekat i verujem da će ona u velikoj meri uticati posredno i na dalju humanizaciju odnosa između ljudi na ovom regionu, jer zaista veruje da će se konzuli koji se budu nalazili u tim konzularnim predstavništvima veoma ozbiljno baviti svojim poslom, veoma ozbiljno iskazivati brigu za one sunarodnike, one građane koji se nađu u nevolji i u tom smislu naravno Ministarstvo spoljnih poslova ima pred sobom i tu vrstu zadatka da se ozbiljno pozabavi i kvalitetom kadrova koji se budu nalazili na takvim veoma važnim funkcijama. Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije, naravno, razumela sam ga i ono što je ključno, što bih htela prosto da izreknem to je da naravno sve veze koje stvaramo sa Evropom i sve veze koje stvaramo sa evropskim institucijama doprinose ne samo daljim integracijama Srbije na putu kojim smo se dugi niz godina već uputili, nego pre svega rešavaju i potpomažu u rešavanju jednog izuzetnog značajnog pitanja, a to je pitanje bezbednosti. Pitanje bezbednosti je jedno od osnovnih pitanja kojima se danas u velikoj meri svet bavi, pitanje koje u velikoj meri svet i muči i sve interakcije koje u tom smislu mogu da se stvore i da se uspostave u jednoj jasnoj pravnoj regulativi, u zaštiti obe strane mogu da doprinesu naravno da sve pošasti modernog sveta koje sada postoje, a koje nekako na nesreću mislim da će se i dalje razvijati, da mogu da se otkrivaju, predupređuju, da se borimo protiv toga, da se edukujemo i da prosto omogućimo realizaciju onoga što je osnovno u istoriji civilizacije, a to je pre svega pravo na život, pa sve ono dalje što dolazi. Peti je naravno Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Moram reći da sam posebno bila inspirisana danas pripremajući se da govorim o ovoj temi zato što, bez obzira koliko ona u samom današnjem razmatranju i usvajanju ima tu potpuno jednu tehničku konataciju, jer kao zemlja potpisnica Konvencije treba da damo svoju potvrdu o predlogu da komitet treba da radi duže i od te dve nedelje koje radi zaista nisu dovoljne u odnosu na veliki broj zemalja koje su potpisnice Konvencije u odnosu na veliki broj izveštaja koji stižu. Verovatno nije pitanje samo toga koliko izveštaja stiže, već je i veliki problem i u obimnosti tih izveštaja koje treba proanalizirati, treba dati uputstva, treba dati smernice što me opet navodi na razmišljanje da u svakom slučaju po pitanju ovog eliminisanja svih oblika diskriminacije žena svet ukupno ne stoji dobro. Očigledno da tu ima jako velikih i ozbiljnih problema i verovatno da i mi kao integralni deo tog sveta imamo i svojih problema koje u svakom slučaju moramo da rešavamo, jer, kako da vam kažem, ne želim da favorizujem jedan pol naspram drugog. Prosto mislim da ova civilizacija postoji u jedinstvu dve jedinke, to su muški i ženski pol koji na kraju daju tu osnovnu jedinicu koja se zove čovek. Trudiću se da budem jako pažljiva u izlaganju, jer ukoliko ne pokažem dovoljno odgovornosti, zaista iz najbolje namere, ali nespretno mogu da uđem u zamku da nekoga povredim. Ovo je u principu jedna veoma ozbiljna i veoma nežna tema sa velikim značajem. Od čega bih krenula? Krenula bih pre svega od onoga što je svojstveno svima nama, a to je da svi nekako tražimo pravdu i pravednost. Mnogo puta smo u životu rekli – pa to je nepravda, zašto se meni to događa, zar ja nisam ljudsko biće, zašto neko prema meni ima drugačiji odnos, u bilo kojim okolnostima. Naravno, taj broj okolnosti ne želim sada da navodim. To nekakvo iskustvo, neću sada posebno spominjati žene, imamo svi kao društvo. Mi taj problem imamo kao društvo. Kada govorimo o ovom pitanju vezano za zabranu da kažem, diskiriminacije žena, tu su stvari malo osetljivije iz prostog razloga što se svako društvo formira na temeljima tradicije, na temeljima njegove istorije, na temeljima njegovog religijskog obrasca i od toga se ne može pobeći i od togane treba bežati. Ponekad volim da kažem – dobra tradicija je kao stara ljubav, divna je, ali ako ste nešto naučili to će vas onda odvesti dalje i to će biti jedno dobro sećanje na poreklo i na ono što jeste. Prema tome, teško pitanje koje se sporo rešava, ali od koga nikada ne smemo da odustanemo. Ono što je meni najvažnije u tome to je da i država, da sve institucije pokažu jednu veliku ljudsku odgovornost u procesu donošenja kvalitetnih odluka koje će omogućiti da ovo društvo ukupno postane manje ranjivo, više srećno, a samim tim i više uspešno. Ljudska prava su urođena, pripadaju svakom ljudskom biću i ona su moralnog porekla i ima ga svako ljudsko biće samim tim što jeste ljudsko biće. Živimo u 21. veku, davno je donešena Dekleracija prava čoveka i građanina i toliko smo se mi u 21. veku navikli da imamo izvesna prava da prosto ih doživljavamo kao urođena, kao ona koja čak mislimo postoje i nezavisno od države, a ponekada i uprkos njoj, i nekako mislim da će i dalji razvoj civilizacije zaista ići u tom pravcu. Međutim, tvrdnja da svako ljudsko biće ima urođena ljudska prava je prosto besmislena ako se ne zasniva na principu da su svi ljudi jednaki. Tu dolazimo do nečega što uzrokuje, da kažem, dalju analizu, prosto zato što veoma često doživimo da su neki jednakiji od nas. To je naše svakodnevno iskustvo, a čini mi seda žene imaju tu specifičnost koju nose po svojoj prirodi da tu nejednakost doživljavaju mnogo češće. Ponekada neko ko nam čini tu diskriminaciju koju mi tako doživljavamo, osećamo se povređenima i potištenima, možda čak to i ne radi namerno, možda nema plan za to, ali jednostavno nije dovoljno senzibilisan na ono što se zove biće suprotnog pola, žensko biće, biće slabije možda po fizičkoj snazi, ali sve nas karakterišu sve ostale jedinstvene ljudske osobine. Šta se onda dešava sa time? Onda se dešava da, recimo, imate brojne situacije u brojnim profesijama u kojima žene zaista trpe velike nepravde. Ja bih, obzirom da dolazim iz sveta obrazovanja, ukazala na jedan problem koji se veoma često dešava ženama koje tamo rade. Prosto, najveći broj žena i radi u obrazovanju i to se nekako poistovetilo kao žensko zanimanje. Prosto, žena je sinonimi za majku, majke vaspitavaju, pa onda te žene koje rade u prosveti, u nekom prevodnom smislu ih čak u tom smislu i doživljavamo. Onda se dogodi da se ta majka nastavnica razboli i ako duže vremena provede na bolovanju, veoma je česta situacija u kojoj će neko ko je zamena obavljati taj njen posao, ali onog trenutka kada ona bude trebala da se vrati, neretko se dešava da roditelji veoma ozbiljno reaguju tražeći da se ta nastavnica ne menja, jer su se deca navikla i onda vi morate nanovo da osvajate pravo na vaše radno mesto, da prolazite kroz jednu veliku neprijatnost i dokazujete da ste vi ta koja je do juče radila, s kojom su oni inače bili najčešće i veoma zadovoljni, ali prosto roditelji sada ne žele da uđu u novi rizik. Kada je pitanje bolesti, kako da vam kažem, to nekako i preguramo, zato što se bolesti svi plašimo. Tu nekako i roditelji lakše popuste. Međutim, postoji jedno drugo pitanje, a to je kada nastavnica ode na trudničko bolovanje. Veoma je česta situacija da nakon povratka, godinu-dve, da li je prvo trudničko, a potom porodiljsko, veoma se često dešava da se pišu peticije protiv nastavnice, da se upućuju peticije inspekcijama koje dolaze u školu i to neko rukovodstvo škole treba da dokazuje da je pravno-formalno apsolutno sve po pravu i pravdi. Ali, ne možete da izađete iz kolopleta tih osećanja roditelja koji su opet zabrinuti šta će biti kada se ta njima inače opet poznata nastavnica vrati, da li će biti očekivanog uspeha na način na koji su oni to zajedno sa svojom decom planirali. Verujte mi, to su teške traume i teška poniženja za ženu u prosveti, koje žene u svojoj ženskoj prirodi zaista teško zaboravljaju, a apsolutno su nepotrebne. Ono što može da doprinese, to je jedan ozbiljan obrazovni sistem, kvalitetan, u kome uopšte roditelj ne strahuje da li se vi zovete Mirjana ili Milica. Uopšte nije važno, roditelj zna da je sistem pouzdan, merljiv, kvalitetan i da svako ko dođe da radi će imati, naravno, da da ono što je neophodno za uspeh učenika pojedinačno, škole, sistema itd. To je jedan od modela kako neki problem koji mi definišemo kao moguće diskriminaciono ponašanje kako može da se reguliše. Tako što u opštem sistemu ispravljate neke delove sistema, činite ih pouzdanim i jakim i stvarate odnos poverenja između sistema i građana koji taj sistem konzumiraju. Druga tema je, naravno, to da li smo mi kao društvo uopšte osvestili taj društveni značaj materinstva. Navela sam primer žena u prosveti. Naravno da apsolutno ništa manje vredan pažnje nije problem žena koje traže posao. Sasvim sam sigurna da svi mi ovde imamo po nečije iskustvo, neke žene koja je išla da traži posao, a onda dobila to čuveno pitanje da li planira produžetak porodice, da li planira uopšte da ima porodicu itd. Onda se pitam zašto? Ako poslodavac ima kriterijum na osnovu koga vrši odabir, valjda taj kriterijum treba da primeni i na budućeg kolegu i na buduću koleginicu. Onda sam razmišljajući došla do nečega što, kako da vam kažem, mene to prosto rastužuje. Da li je moguće da uvek mora da dominira samo to pitanje profita? Da li se taj neki poslodavac uvek pita – čeka, da li će moj profit biti ugrožen ako mi kroz izvesno vreme ode ta neka pouzdana saradnica, a onda ja ponovo treba da tražim neku novu, da je obučavam itd? Mislim da se ponekada prosto to pitanje profita i to pitanje poštovanja ljudskih prava u velikoj meri razilaze na štetu žena, iako su uložile toliko puno, kao i njihove kolege muškarci, u obrazovanje, u stručnost, u kompetencije. Silnu podršku su imale dok su se obrazovale, a onda je stavljena rampa i rečeno je – ne, ti sada meni ne odgovaraš, jer ne želim to nešto što može da me sačeka u nekom bliskom vremenskom periodu. Treća stvar o kojoj bi htela da govorim, zaista mislim da smo obavezni da o tome govorimo, to je pitanje žena i položaja žena koje žive na selu. Njihov radni dan je onoliki koliko traje obdanica, pa onda samim tim i duže. U njihovom domaćinstvu, naravno, plata se zarađuje na drugi način, mnogo teže i mukotrpnije. U tim porodicama se odgajaju deca, a neretko u našoj državi, u našoj lepoj državi mnoge žene žive zajedno sa svojim porodicama u pasivnim krajevima koji su i te kako daleko od nekih komunikacionih veza, od puteva koji će im omogućiti da pravovremeno stignu do lekara onda kada im je lekar potreban, njima ili njihovoj deci. To su žene koje dnevno prolaze više desetina kilometara, naravno da hoću da kažem i očevi, ali prosto sada pričamo o ovome, prolaze desetine kilometara vodeći svoju decu do nekog puta. Da li je društvo dalo, pitam se, istu šansu detetu, roditelju, majci i ocu koji žive u tim uslovima i nekome ko živi u nekim boljim uslovima? Mislim da šansa nije ista i opet zato što se nismo nečemu posvetili, zato što nam se činilo da nemamo pare, da se to nas ne tiče, da to nije važno. Zato što nismo shvatili čemu sve služi, mi smo nekoga doveli u stanje diskriminacije, koju ćemo u životu prevesti na veoma komplikovanu životnu okolnost, zbog koje vaš život može biti ugrožen, a rekli smo da je osnovno pravo pravo na život. Sve što činimo, sve što radimo, taj život treba da podupre i taj život treba da omogući. Tu bih se zadržala na tim nekim, to nisu ni primeri, to je prosto naša svakodnevnica. Naravno da je partnersko nasilje i broj žena koje su čak izgubile i živote veoma visok i veoma zabrinjavajuće. Pored toga što sam sasvim sigurna da ćemo razumeti ovu konvenciju, odnosno da ćemo razumeti zašto treba usvojiti amandman na član 20. stav 1, ja sam sasvim sigurna da uvek postoji dobar lek da nešto sprečite, nešto predupredite i da napravite neku promenu stanovništva. Obzirom da dolazim iz prosvete, za mene je to uvek obrazovanje. Obrazovanje je naravno dobar lek…
Potrošili ste vreme. Hvala. Reč ima dr Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospođo Gojković, uvaženi ministre, gospođo Bogosavljević Bošković, predstavnici ministarstava spoljnih i unutrašnjih poslova, drage koleginice i kolege narodni poslanici, imam prijatnu dužnost i osobito zadovoljstvo da ispred poslaničke grupe Boris Tadić – Nova demokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, govorim o predlogu ovog seta zakona. Na samom početku bih istakao da su svi ovi zakoni, svi predlozi zakona veoma značajni za našu zemlju sa aspekta njene dalje afirmacije na međunarodnom planu, ali i daljeg procesa evrointegracija. U svom izlaganju posebno ću se osvrnuti na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama. Pre svega, želim da istaknem da je ovo samo jedan u nizu brojnih konkretnih rezultata na planu uspostavljanja i unapređenja regionalne saradnje čiji je inicijator počev od 2004. godine bio naš lider Boris Tadić. Napominjem da se gotovo identičan zakon, tačnije sporazum sa Bosnom i Hercegovinom već uspešno primenjuje, a to veoma dobro znam, jer sam učestvovao kao ambasador u Sarajevu u pripremi ovog sporazuma. Značaj ovog sporazuma je u tome što postoji određena komplementarnost mreža diplomatsko-konzularnih predstavništava i mada Republika Srbija ima ubedljivo najširu mrežu konzularnih predstavništava, neka diplomatsko konzularna predstavništva Bosne i Hercegovine, posebno u islamskim zemljama su nam veoma značajna i postoji određena komplementarnost. Kada je u pitanju Sporazum sa Crnom Gorom, u startu treba reći da on nema toliku upotrebnu vrednost iz razloga što Crna Gora ima značajno skromniju mrežu diplomatsko konzularnih predstavništava, ali ipak ovaj sporazum je veoma značajan. Pre svega, ovaj sporazum će dalje doprineti poboljšanju imidža naše zemlje na međunarodnom planu, takođe, ovaj sporazum će dodatno potvrditi našu ulogu takozvanog sistemintegratora u regionu, ili kako neki od vas vole da kažu, ili čuju lidera u regionu. Iskreno se nadam da će se uskoro finalizovati i sličan sporazum iz oblasti konzularne saradnje sa Republikom Makedonijom, ali takođe i da će započeti realizacija naše ideje o formiranju, pod navodnicima zajedničkih ambasada sa zemljama susedima, po ugledu na nordijski model formiranja zajedničkih ambasada. S obzirom na sve izneto u vezi ovog sporazuma, imam zadovoljstvo da vas informišem da će naša poslanička grupa Boris Tadić – Nova demokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije glasati za njegovo usvajanje, kao i za usvajanje druga dva zakona iz iste problematike da ih ne ponavljam po ko zna koji put, to je sa Republikom Mongolijom o ukidanju, kompletnom ukidanju viza i sa Laosom za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Mnoge moje kolege su diskutovale o bilateralnoj saradnji, pominjale razmenu itd, mislim da je konzularna oblast jedna veoma bitna oblast spoljne politike, diplomatije. Tako je istorijski diplomatija i krenula od konzularne oblasti. Tako da bi se trebalo držati teme kada o tome govorimo i samo pričati o tome šta donose ovi sporazumi i ukidanje viza. Kada se radi o Zakonu o potvrđivanju sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije, želim i tu da istaknem neka svoja iskustava. U vreme službovanja u Švedskoj koja je veoma poznata, kao jedan od nosilaca aktivnosti i zemlja sa vodećom ulogom u toj oblasti u EU, a gospođa Malstorn jedan od dva komesara za oblast prava i ona je imala veliku ulogu u ukidanju viznog režima za Srbiju. Prilikom tih susreta u Stokholmu bivšeg ministra MUP mi smo uvek dobijali velike pohvale za poteze koje Srbija od 2000. godine vodi na ovom planu i treba biti otvoren.Ta saradnja, kao i ostali vidovi saradnje biće ključ naše evorintegracije i skrininga i pregovaranja. Gospođa ministarka je navela poglavlje jedno, a nisam siguran možda i drugo, poglave 23 i 24, ne mogu apsolutno da se približe kraju, ne može da se zatvori stranica ako mi i taj segment saradnje, policijske saradnje ne zadovoljimo. Za sada idemo uspešno, tako da kažem, imamo zadovoljstvo da i ova nova vlast nastavlja sa idejama koje smo mi počeli još 2004. godine. Nadam se da će sve to biti dovedeno do kraja, ono što smo mi počeli. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Poštovana predsednice i kolege narodni poslanici, poštovana gospođo Bogosavljević Bošković, pred nama su nekoliko međunarodnih sporazuma i potvrđivanja amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati sva četiri međunarodna sporazuma, kao i Sporazum o operativnoj, strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije i ovaj amandman koji je preporučio Međunarodni komitet za eliminaciju, diskriminaciju žena. Smatram da se uticaji jedne države i njen značaj u međunarodnim odnosima pored njene ekonomske i vojne moći meri i njenim učešćem i aktivnošću u multilateralnim i međunarodnim organizacijama, ali i raznovrsnošću bilateralnih kontakata. Svaki bilateralni sporazum sa drugom državom može biti od koristi našoj državi, odnosno pre svega našim građanima. Iako se u prvi mah može učiniti da su neki partneri manje bitni od drugih i da nema neke preterane koristi od pojedinih međunarodnih sporazuma, mišljenja sam da se bogatstvo jedne države na međunarodnom planu upravo može kvantitativno iskazati kroz veliki broj važećih sporazuma o najrazličitijim vidovima saradnje pa i o ukidanju viznog režima za državljane ugovornih strana. U ovom konkretnom slučaju Republike Srbije i Mongolije o ukidanju viznog režima za nosioce službenih i diplomatskih pasoša, kao i između Republike Srbije i države Laos, mislim da će doprineti lakšem kretanju naših državljana i samim tim to će predstavljati i potencijalnu mogućnost uspostavljanju tešnje ekonomske saradnje sa navedenim državama. Što se tiče potvrđivanja Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama, izdvojila bih dve veoma važne stvari. Prva je da je regionalna saradnja za Srbiju veoma važna, da se u poslednje dve godine popravljaju odnosi između Republike Srbije i Crne Gore i da je ovaj sporazum, takođe, i u sklopu sveobuhvatne štednje na osnovu koje se predviđa racionalizacija našeg diplomatsko-konzularne mreže, te je sasvim logično da sa Republikom Crnom Gorom sklopimo jedan ovakav sporazum koji je veoma značajan zbog toga što će našim državljanima u tim zemljama omogućiti da pre svega imaju jednak tretman kao i ostali građani tih zemalja i što će im se pružiti svaki oblik zaštite i pomoći koji im je potreban. Što se tiče ovog Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije, o njegovom značaju posebno ne treba govoriti. Vrlo je važno što potpisujemo ovaj sporazum, pre svega zbog toga što ćemo imati pristup operativnim podacima kojima raspolaže Evropol i što će to svakako biti od velike koristi našim nadležnim organima u borbi protiv svih oblika organizovanog kriminala, ali i što će omogućiti da se ovi operativni podaci iskoriste i u sklopu prevencije protiv potencijalnih pretnji terorističkim aktima. Saradnja sa Evropolom, pored pristupa operativnim podacima, je, po mom mišljenju i mišljenju mojih kolega iz poslaničke grupe Nove Srbije, značajna i zbog toga što ono obuhvata i razmenu stručnih znanja, opštih izveštaja o stanju u ovoj oblasti, što obuhvataju rezultate strateških analiza. Imaćemo i podatke o kriminalističkim istražnim postupcima, podatke o metodama prevencije i mnoge druge. Na kraju bih želela da kažem nekoliko reči i o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Borba protiv svih oblika diskriminacije i nasilja je odgovornost i obaveza celog našeg društva. Srbija je do sada potpisala veliki broj međunarodnih sporazuma i obavezala se kao država, demokratska država i mi kao društvo da ćemo se boriti protiv svih oblika diskriminacije. Vrlo je važno što Komitet za eliminaciju diskriminacije žena pre svega ceni sve ono što država članica preduzela u ovoj oblasti, ali je i ohrabruje da preduzme nove korake, nove zakonske mere, nove aktivnosti i akcione planove u oblasti zaštite protiv svih oblika diskriminacije. Takođe, ohrabruje državu članicu da podstakne nivo podizanja svesti žena o njihovim pravima, da menja zakone u cilju efikasnog sprečavanja svih oblika nasilja, da podstakne žene u svakoj zemlji, koje su žrtve nasilja, da prijave te oblike nasilja, da takođe podstakne da sve žene, zajedno sa muškarcima, imaju jednake zarade i da poboljša pristup kvalitetnoj zdravstvenoj zašiti. Kao i što sam rekla, mi smo do sada i u prošlom sazivu usvojili nekoliko vrlo važnih zakona, pre svega Istambulsku konvenciju. Međutim, u praksi i dalje imamo veliki oblik diskriminacije na svim nivoima. Žene su žrtve i porodičnog i seksualnog nasilja i, jednostavno, moramo svi shvatiti da žene nisu statistika, nisu prazni brojevi na papiru, da one imaju svoje ime i svoje prezime i da su one nečije ćerke i majke. One ne smeju da postanu svakodnevno nešto sa čime smo se mi pomirili i na šta smo navikli i zbog toga moramo tražiti kao društvo i kao država odgovore na sve oblike diskriminacije. Iskoristila bih ovu današnju raspravu i istakla nekoliko vrlo konkretnih predloga koje u narednom periodu moramo preduzeti. Ti koraci se, pre svega, odnose na poboljšanjem međuresorske, međusektorske saradnje. Kad to kažem, onda pre svega mislim na bolju koordinaciju između policije, tužilaštva, centara za socijalni rad i svih ostalih institucija. Nedostaje nam prevencija kada je u pitanju diskriminacija. Potrebna nam je i promena Krivičnog zakona zbog toga što smatram da je on prilično neprecizan, jer za krivično delo nasilja u porodici predviđena je kazna od jedne do osam godina. Moj stav je da mora biti vrlo precizan. Potrebna nam je i promena nastavnih planova i programa od najranijih uzrasta. U predškolske i osnovne škole moramo uvesti predmete koji se odnose na seksualno nasilje i zdravstvenu zaštitu kako bi naši najmlađi učenici, pre svega dečaci bili obučavani i vaspitavani da diskriminacija i nasilje razara državu i društvo. Potrebna nam je i adekvatna zdravstvena strategija. Zbog čega to kažem? Zbog toga što su mnogi nasilnici smešteni u psihijatrijske ustanove i psihijatrija u tim ustanovama odradi svoj deo posla. Oni tamo borave 10 do 15 dana, međutim, kada se vrate kući, kada se vrate u svoje porodice nemaju adekvatnu kontrolu i oni ponovo podstiču nasilje. Takođe, policija je ne mali broj puta do sada privodila nasilnike na osnovu prijava žena koje su bile žrtve nasilja i posle nekoliko sati ti nasilnici su puštani svojim kućama i mnoge žene danas nisu žive zbog toga. Postavljam još jednom pitanje ko će dati odgovor na sve ovo što sam rekla? Mislim da u narednom periodu moramo tražiti vrlo konkretne odgovore na ova pitanja, s obzirom da se kao društvo i kao država suočavamo sa velikim brojem i diskriminacije i nasilja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Dame i gospodo, u objedinjenoj raspravi i zajedničkom pretresu koji trenutno u razmeni argumenata želimo da nam posluži da bi ljudi koji nas gledaju razumeli o čemu mi to raspravljamo i kakve će to posledice ostaviti na njihove živote, moj ugao gledanja na sve ove tačke biće ljudska prava, jer se u slučaju sporazuma koji Srbija našom odlukom o pozitivnoj ratifikacijom sklapa sa Mongolijom ili sa Laosom omogućava jedno od ljudskih prava, na slobodu kretanja, u jednom slučaju svih građana koji žele, a u drugom slučaju građana sa službenim i diplomatskim pasošima. Inače, u digresiji, ja važim za velikog protivnika viza bilo koje vrste i smatram krajnje licemernim da mi se govori o slobodnom protoku ljudi, roba i kapitala, a onda stavite vize građanima koje smatrate verovatno opasnostima za svoju zemlju, da bi mogli bez viza da prelaze vaše granice. Taj stav koji je više pogled na svet nego što ima uporište u dokumentima o kojima se govori kada se sklapaju sporazumi o bezviznom režimu, taj stav je polako pretočen u jednu ideju koja, kada je EU u pitanju, se pretvara u ideju zabrane boravka ili prelaska granica imigrantima ili migrantima, onima koji hoće da se zaposle ili onima koji nemaju uslova da žive na teritoriji zemalja gde su živeli. Kao posledično, razvija se opet u vezi sa ljudskim pravima jedna atmosfera o tome da migranti, imigranti iz drugih geografskih širina „smetaju“ društvima čiji deo žele da budu, pri čemu se zaboravlja koliki dragoceni doprinos ti imigranti daju kulturama, ekonomiji, finansijama, svemu onome, kako čine bogatijim društvo u koje dolaze. To je kontekst u kojem gledam i ukidanje viza. Sami smo dugo vremena bili društvo koje je stajalo u redovima ispred ambasada, očekujući vize za zemlje članice EU i još uvek za neke druge zemlje. Znamo kako to izgleda kada se ovakvim sličnim političkim odlukama, kao što mi danas potvrđujemo za Mongoliju ili za Laos, donese odluka da vam ne trebaju vize za zemlje u koje želite da putujete. Onda sintagma sloboda kretanja dobija svoj pravi smisao. Saradnja Republike Srbije i Crne Gore je nešto što se može samo pozdraviti, bez obzira da li je u pitanju zajednička konzularna zaštita. Čuli smo argumente da je to dobro zbog nevolja u koje građani upadaju ili radnici koji rade u zemljama itd. Nije, konzularno predstavništvo, to su poslovi rutinske stvari. Oni treba da budu na usluzi građanima nezavisno od toga da građani ne upadaju u nevolje bilo kakve vrste, od nesreća, gubitka dokumenata, pljački, bolesti ili bilo šta. Kao i u slučaju ukidanja viza, i ovde se radi o nečemu što bi trebalo da olakša tvoje ljudsko pravo da imaš pristup rutinskim uslugama koje pruža konzularno predsedništvo i ako ste građanin Srbije i ako ste građanin Crne Gore. Dva dokumenta na koja ću fokusirati sadržaj svog izlaganja su: Sporazum o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije i Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminaciježena. Ovaj prvi svojom polovinom, članovima od 11. do pred kraj, do 19, odnosi se na dostavljanje podataka ličnosti, obrada podataka o ličnosti, bezbednost podataka o ličnosti, rukovanje podacima o ličnosti. Ako postoji nešto što je definicija naših ljudskih prava, onda je to u ovim članovima. Zašto imam zabrinutost, bez obzira što treba pozdraviti potpisivanje ratifikacije ovog sporazuma? Zato što ovo nismo uradili kod kuće, zato što godinama nijedna vlada, ni ona koju sam podržavala, ni ove dve koje sam u opoziciji, iz mnogo dobrih i očitih razloga, nije ispunila svoje zakonske obaveze o rukovanju podacima o ličnosti, nije donela obavezujuće podzakonske akte. Niko nije odgovoran, niko nije kažnjen. Sad vi kažete – evo super akta protiv čega ne mogu da kažem ništa, jer jeste dobro da imam sporazum sa Evropskom policijom. Ovde u ovom sporazumu se obavezujete na čuvanje i na razmenu podataka. Da sam na mestu bilo koga u Evropi, pitala bih – gde su garancije u vašem unutrašnjem zakonodavstvu da će ovo biti poštovano? Zato su ovakvi sporazumi dobri, zato je uređivati sebe po receptu evropskih integracija dobro. Znam sva opravdanja, izvinjenja i objašnjenja o tome zašto tri vlade do sada ne poštuju sopstvene zakone, zašto ne donose podzakonske akte i zašto misle da na to imaju pravo. To nema veze, nažalost, sa političkom strankom koja bi formirala vladu, pa tu donela izmenu. To ima veze sa našim stavom da to nije važno, to može nekad bilo kada, šta gnjaviš sa primenom Zakona o zaštiti podataka o ličnosti? Društvo koje kroz incidente, kroz štete nauči na da je važno primeniti propise za koje neko glasa, pa budu na snazi, društvo koje samo kroz incidente to nauči u sebi nosi matricu neuspešnog društva. Ako bi ovaj sporazum ubrzao ono na šta su obavezna ministarstva da po Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti postupe, onda bi on imao u mojim očima imao kvalitet više. zbog toga je moja podrška ovom dokumentu sa stanovišta gledišta ljudskih prava, jer se kao u slučaju konzularnih predstavništava ne radi o tome da je neko u nevolji, da se neko razboleo, izgubio, opljačkao. Tako se u saradnji sa Evropolom ne radi o tome da je neko kriminalac, nego se radi o sistemu humane bezbednosti zasnovane na principu ljudskih prava, gde je humana bezbednost ključna za normalnu komunikaciju i za normalno odvijanje prometa podataka o ličnosti i informacija o ličnosti. Taj svetonadzor, koji kod nas postoji, da su zakoni protiv nečega, je duboko pogrešan. Dokle god ne budemo razumeli da su propisi koje donosimo za nešto, da sve ono za čega se zalažemo kao promena, da moramo da objasnimo kako će ta promena da proizvede posledice po jednu osobu u našem društvu, zato da joj bude bolje, sve dotle ćemo imati ogroman problem i u radu ove institucije, gubeći vreme u čitanjima napisanih obrazloženja i ponavljajući reči koje su već negde napisane, pa bi bilo valjano i da se čuju, otaljavajući tako jedan važan posao koji ova institucija ima, a to je da u okviru definisanog zajedničkog interesa zajedno i vladajuća koalicija i opozicija, ko god bio koalicija i opozicija, napravimo pritisak na izvršne organe da rade ono što im piše u zakonima, što nijedni izvršni organi neće, ni u Velikoj Britaniji, ni u Holandiji, ni u Australiji, ni u Mađarskoj ne vole. Oni to sami od sebe ne vole. Zato skupštine postoje. Ako izgubimo šansu da se na temama poput ove, kao što su ljudska prava, bavimo recitovanjem sastava o tome kako je sve super, izgubićemo šansu da napravimo sami od sebe uspešno društvo. Kao što često kažem ministrima koji ovde dođu da brane neke zakone – bolje vas ja napadam nego što vas ovi brane, a šteta bude zajednička. Druga velika tema koja je na dnevnom redu je amandman na član 20. Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije prema ženama. Kroz ovaj mali dokument koji može da zvuči tehnički, ako ga gledate samo sa stanovišta ljudskih prava, onda možete iz njega pročitati istoriju nepravdi u raznim ljudskim društvima. Do 1948. godine ni u jednom dokumentu nisu postojale žene. Petsto godina ranije sreli su se neki muškarci koji su raspravljali o tome da li žene imaju dušu. Dobile smo za jedan glas neimenovanog lica koji je ipak rekao – hajde da im damo dušu. Žao mi je što ne znam ime čoveku. Bilo bi lepo da ga spomenemo. Dakle, od 1948. godine u Univerzalnoj deklaraciji se prvi put pominju ženska ljudska prava, a 1979. godine ovaj dokument u osnovnom tekstu ulazi u UN. Sami računajte koliko je to godina. Neke su se žene rodile, živele, umrle a da nisu uopšte osetile u svojoj svakodnevnici da su ljudska bića, jer se u ovom dokumentu o tome radi. Treba nam kao civilizaciji dokument gde bi bilo propisano da su i žene ljudska bića kao i muškarci, sa jednakim pravima, da se ne smeju diskriminisati. Odakle volja za diskriminacijom žena? Volja za diskriminacijom žena leži u predrasudama da zato što ste različiti po polu, da ste bolji od nekog drugog ko je drugog pola. Ista vrsta predrasude leži u rasizmu, etničkoj netrpeljivosti, religijskoj i verskoj netrpeljivosti, zato što sam hrišćanka, bolja sam od muslimanke, zato što sam bela, bolja sam od nekog ko je crn ili žut, zato što sam Hrvatica, bolja sam od Srpkinje. Taj narcizam malih razlika proizvode zla i nesreća u ljudskim životima, a narcizam malih razlika je i da li ste muškarac ili žena, da li ste Albanac, Albanka, Srbin, Hrvat, Crnogorka, Englez, Britanac, da li ste hrišćanin, musliman, hindu, šiit, koji god hoćete. Sve je to narcizam malih razlika od kojeg su ljudi napravili velike nepravde. Trebalo joj je od 1948. do 1979. godine da uopšte uđe nekim tekstom u UN, pa je trebalo još pet godina da je ratifikujemo, pa smo je ratifikovali, pa je trebalo još 20 godina da zaista počnemo da primenjujemo ono što piše u Konvenciji o eliminisanju svih oblika diskriminacije. Predrasude o tome, ako si muškarac, da misliš da imaš pravo da me biješ, omalovažavaš, da mi se rugaš, da smatraš da sam manje vredna, ja ovom Konvencijom ne mogu ukloniti iz tvog sveta, ali mogu zabraniti da ispoljavaš ponašanje koje je zasnovano na tvojoj predrasudi da sam ja manje vredna zato što sam žena, da može da mi se manje plati, da može da mi se huška, ćuška, da mogu da budem nezaposlena, da može da me se bije, da može da mi se kaže – ti si žensko, ima da ćutiš i da slušaš, pazi da nije. Ono što je vrlo važno za nas je da pratimo šta u stvari piše u Konvenciji i da se setimo, kao što nas niko nije sprečavao da donesemo podzakonske akte koji se tiču obrade podataka, zaštite podataka o ličnosti, prometa podataka o ličnosti, tako nas niko ne sprečava da u ovoj istoj Skupštini jednom mesečno razgovaramo o tome koje sve društvene grupe u Srbiji su diskriminisane protivno odredbama Konvencije koju smo potpisali, da vidimo koliko je veća diskriminacija prema ženama u nekoj starosnoj grupi, da vidimo koja društvena grupa starosna muškaraca počinje da trpi veću diskriminaciju. Niko vas ne sprečava, osim sopstvene lenjosti i navike da recitujemo i da kopiramo ono što je ispisano negde, ono što je neko napisao. Konvencija vam to omogućava. Konvencija nam omogućava da raspravljamo o tome kako žive ljudi u Srbiji, i muškarci i žene. Ako Konvencija propisuje dostupnost obrazovanja i dostupnost zdravstvenoj zaštiti, onda nam ona takođe omogućava da proverimo podatke o tome za Srbiju. Završiću sa primerom o dostupnosti obrazovanju. Ovde smo slušali da žene rade u obrazovanju, da su jedno vreme bile brojne i u sudstvu, da su brojne bile u medijima. Žene ćete uvek naći tamo gde nema para i gde nemamoći. Kako krene da se iz nekog sektora izvlači moć, tamo će početi da zapošljavaju žene, pusti nju, ona može, nema veze. Tamo gde je moć i tamo gde se donose odluke, moramo da se dogovorimo, opet oslanjajući se na Konvenciju o kojoj je reč, i da tražimo, npr, kvote, da tražimo period u kome ćemo kazati muška ubeđenost da su samo oni isključivo sposobni za politiku je u potpunoj suprotnosti sa hiljadama godina podataka o politici. Ta suprotnost sa rezultatima zahteva pomoć. Pošto nema niko treći, onda su žene tu da pruže pomoć u usmeravanju muške slike o sebi u politici i rezultata politike u prethodnih stotina hiljada godina. Otuda kvote. Privremeno dok ne razumemo da nećemo moći, nego da hoćemo podelu odgovornosti, da hoćemo da menjamo na bolje položaj muškaraca i žena. Slično je sa obrazovanjem. Ovde se jako lepo priča o tome, kako kaže, žene su u obrazovanju, žene su ovde, žene su onde i sve je super, s tim što žena nigde nije bilo u obrazovanju u prvoj polovini 20. veka, a to je pre samo 60 godina, to su tri generacije, s tim što niko neće da spomene Kseniju Atanasijević koja je prošla muke zato što je htela da odbrani doktorat, zato što je htela da bude docent na Beogradskom univerzitetu. Niko neće da spomene žene za koje se pravila kampanja, otkud će ženskinje u škole, to će njih da pokvari. Naravno da će da nas pokvari, nauči ćemo šta su nam prava. To kvari volju za predrasudama. Ako ja znam šta je moje pravo, onda ne možeš da me biješ kad ti padne na pamet. Ako znam šta je moje pravo, onda ću ja da se zaposlim, pa ću sebe da izdržavam. U tom smislu, potpuno razumem taj pogled, ako žene krenu da se obrazuju i bude im obrazovanje dostupno, svet će se promeniti. Hoće, na bolje će se promeniti. O tome se upravo radi. Ta veza između obrazovanja i ženskih života je merljiva celom planetom. Konvencija o kojoj je reč, odnosno amandman Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena je imala podršku u ovom parlamentu, a o kojoj sam ja svedočila otkad sam u parlamentu. Zato hoću da spomenem narodne poslanice koje su dale svoj doprinos u primeni određenih oblika prava koje Konvencija pruža i u izradi izveštaja: narodna poslanica Tamara Tripić, narodne poslanice Donka Banović, Milica Vojić Marković, narodna poslanica Jelena Travar Miljević, narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić. Zaboraviću neku koja više nije u parlamentu, koje su vredno radile zato što smo imale dostupnost obrazovanju, zato što čitamo ono što se piše u članovima Konvencije i zato što tamo piše da smo u obavezi da tu Konvenciju primenjujemo. Amandman koji je pred nama će omogućiti da stručnjaci koji učestvuju, a poslednji izveštaj koji je radila, moram sa žaljenjem da kažem, jako veliki deo, ukinuta Uprava za rodnu ravnopravnost, gospođa Stana Božović zajedno sa narodnom poslanicom Tamarom Tripić. To je bio dobar izveštaj. Mi smo tamo bili predstavljeni kao zemlja koja je razumela kako se menja jedno društvo, tako što ume da podnese izveštaj o CEDAW konvenciji. Moj apel, jer za sada ne mogu ništa drugo, je da i druga dokumenta i akta o kojima govorimo posmatramo sa aspekta ljudskih prava, da koristimo kapacitete koji su pred nama kada je u pitanju i Konvencija o zabrani svih oblika diskriminacije i ova saradnja sa Europolom, da radimo ono što inače rade uspešna društva, da koristimo sva raspoloživa sredstva koja su nam na raspolaganju. Naša prava, naše slobode i sve muškarce i žene koje hoće svoj rad, energiju i volju da ulože u to da se naše društvo stvarno promeni i da ponašanje zasnovano na predrasudama, bez obzira o kom sektoru je reč, bude znatno manje praveći mnogo manje nevolja i nesreća ženama i muškarcima u Srbiji. Poslanici DS odluči će kako hoće da glasaju. Duboko sam privržena čitanju Ustava i zakona. Glasa poslanik, ne glasaju političke stranke, ne glasaju političke grupe. Ja ću glasati za ove sporazume, jer su dobri za Srbiju. Opozicija sam Vladi sa mnogo dobrih razloga, nisam opozicija Srbiji. Podržaću sve ono što će poboljšati njen položaj u svetu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po Poslovniku.
Član 107. – dostojanstvo Skupštine. Čuli smo malo pre priču kako mi muškarci ovde u parlamentu ili uopšte imamo problem da prihvatimo žene u politici. Zaista kao neko ko je muškarac, kao član SNS, ne želim da mi se tako nešto inputira, jer se i te kako zalažem da dame učestvuju i da imaju što veće učešće. Zamolio bih diskutante da ne zloupotrebljavaju ovakvu temu na ovakav besmislen način. Hvala.
Smatram da Poslovnik nije prekršen. Gospođa Čomić se u većini vremena, koje je koristila, držala teme i ovog amandmana koji je definitivno u vezi sa Konvencijom o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Izražavala je svoj stav, politički stav, ali se nije udaljavala toliko od teme. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Iako mnogi smatraju da je u pitanju tipično ženska tema, mišljenje naše poslaničke grupe je da je amandman na član 20. Konvencije o zabrani diskriminacije žena zajednička tema. Zbog toga ću ispred svoje poslaničke grupe dati osvrt na trenutni položaj žena u Srbiji i šta očekujemo od primene amandmana na ovu Konvenciju. Postsocijalističke promene, ekonomski i socijalno uslovljene, pogoršale su ionako oslabljen ekonomski položaj žena u Srbiji. Često je prikrivena rodna neravnopravnost, posebno na tržištu rada u smislu veće nezaposlenosti žena i to nam govore svi pokazatelji. Postoji još uvek u našem društvu nepravična suvišna i pogrešna predstava o tradicionalnoj podeli poslova na muške i ženske, pa samim tim žene po svim pokazateljima manje zarađuju i čak i kod istih poslova su prosečno slabije plaćene. Kod dobijanja otkaza prvo otkaze dobijaju žene. Kod zapošljavanja, uglavnom se traži da žena bude starosti do 35 godina, da lepo izgleda, a često su razna vrsta uslovljavanja za dobijanje posla, kao i za ostanak na poslu, kao i za napredovanje na poslu. Suvišno je pričati o ženama u nekoj srednjoj dobi koje se nalaze u stanju jednog totalnog beznađa što se tiče mogućnosti za pronalazak posla. Mnogi prebacuju svima, pa i ženama da one nisu sposobne da se prilagode novim tržišnim uslovima. Recimo, da stalno uče, da se specijalizuju u novim oblastima, posebno sa informatičkim tehnologijama, da uče strane jezike, da obavljaju sve poslove u skladu sa modernim zahtevima tržišta rada, ali i istovremeno da budu dobre majke, dobre domaćice, da obavljaju sve kućne poslove i brinu o deci, ali i da brinu o starijim ljudima. Tako da se od žene traži sve, a ženi se često ne nudi za uzvrat skoro ništa. O mobingu, seksualnom zlostavljanju, potpisivanju ugovora o radu kojima se žena obavezuje da će u slučaju da ostane u drugom stanju raskinuti radni odnos, čini mi se da ovde niko nije govorio. U tom smislu, zaista ti novokomponovani biznismeni, kako su ih zvali posle 2000. godine, čini mi se da se ponašaju svi po jednom istom, užasnom i odvratnom, u moralnom smislu pre svega, obrascu. Imao sam samo jedan slučaj kompanije u kojoj sam radio, osiguravajućem zavodu. Neću pominjati ime. Slučaj je afirmativan. Žena koja je konkurisala za posao i koja je imala jedno dete, pošto je primljena na posao, došla je i rekla vlasniku kompanije da je u međuvremenu ostala u drugom stanju i da neće moći da počne da radi. Ovo je jedan od usamljenih primera. Vlasnik kompanije je rekao – neka ti je sa srećom to što si ostala u drugom stanju. Ti si primljena i kompanija oko toga neće praviti problem. Ta gospođa je jedna od najuspešnijih radnica u kompaniji i jedna od onih koja najviše zarađuje. To što bi trebalo da bude pravilo je nažalost usamljen primer. Koji su uzroci doveli do ovakvog položaja žena? Ekonomska nestabilnost, ratovi koje smo imali 90-ih, sankcije, totalitarni komunistički režim koji je idiotski komunizam zamenio agresivnim nacionalizmom, politički pritisci. Sada se postavlja pitanje kako žena u takvim uslovima kakvi su u našem društvu treba da ostane i u ekonomskom smislu, telesno i duševno zdrava, a od žene se sa druge strane najčešće traži odgovornost za pad nataliteta i često se doživljava ne kao ljudsko biće koje slobodno odlučuje o rađanju, ali ljudsko biće kome treba stvoriti preduslov, pre svega ekonomske, socijalne, zdravstvene i sve ostale uslove za rađanje, doživljava se, u pežorativnom smislu, kao mašina za rađanje i kao glavni krivac za pad nataliteta. Često ćemo od onih koji analitički ne posmatraju položaj žena u našem društvu čuti jednu frazu koja je u velikoj meri domaća i koja kaže – danas su žene katastrofa, neće da rađaju. Nije tačno. Žene bi rađale i mnoge bi imale mnogo više dece i odlučivale se na taj korak, ali pre svega opšti ambijent u kome se živi i sigurnost, odsustvo izvesne budućnosti i perspektive je najveći ograničavajući faktor kod odlučivanja žena na rađanje. Kakav je položaj žene na selu? Verovatno jedan od najtežih. Ekonomski u potpunosti zavisna i dalje je kod nas u velikoj meri prisutno to konzervativno shvatanje da žena ne sme da raspolaže ni svojom imovinom, da ne sme da nasleđuje. Najčešće žene ako imaju nešto zemljišta u svom vlasništvu, to je do jednog hektara, a od nje se traži da radi sve poslove koje rade muškarci, a istovremeno i da obavlja sve poslove koje ne rade muškarci. Pri tom, poslovi koji se obavljaju nisu poštovani ni u bližoj ni u široj okolini, a o ekonomsko lošem stanju, odsustvu socijalne, zdravstvene i svih ostalih vidova zaštite suvišno je pričati. Do čega to dovodi? Dovodi pre svega do osećaja beznadežnosti, do narušavanja fizičkog, mentalnog zdravlja i odsustva samopoštovanja. Marginalizacija žena, koja nije problem samo našeg društva u tranziciji, nego je problem mnogih društava u tranziciji, je deo i konzervativnog nasleđa. To je nešto za šta odgovornost snose i država i sve političke stranke koje ne promovišu vrednosti, mediji i svi učesnici u javnom životu. Šta je naš zadatak u budućnosti? Zadatak je nas kao poslanika u Narodnoj skupštini RS da pre svega ukažemo na ove društvene pojave. Nikada nisam o bilo kom zakonu, ni iz naše poslaničke grupe, Konvenciji i Amandmanu pričali samo u hvalospevima, držeći se same sadržine norme koja je često sasvim u redu. Ono što nas je uvek interesovalo je šta je život i kako ćemo i sa usvajanjem ovog Amandmana promeniti težak položaj žena u Srbiji. Samo sa ovim usvajanjem Amandmana daćemo jedan dodatni normativni okvir za poboljšanje položaja žena u Srbiji, a da li ćemo ga promeniti sa usvajanjem Amandmana? Ne. Mnogo toga mora da se promeni u našem društvu i imam veliko zadovoljstvo uvek i veliku čast da govorim ispred političke stranke SPO ko je bio predvodnik ideje o svim ekonomskim, političkim, društvenim promenama. Predvodnik ideje evropske Srbije. Stranka koja je okupljala sve što je proevropsko 90-ih, kada je ta ideja bila usamljena, odnosno nije imala većinsku podršku. Danas, srećom, pobeđuje dominantno ova politika, izuzev beznačajnih političkih faktora koji i dalje promovišu agresivno ponašanje i nacionalizam i koriste i ovu tešku ekonomsku situaciju da žene uvlače u određene grupe, sekte, da promovišu na pogrešan način prave hrišćanske vrednosti. To je pojava koja postoji svuda u svetu u stanju velike ekonomske krize. Ono što nas ohrabruje je da u ovom parlamentu nemamo nijednu jedinu političku stranku koja je protiv evropskih vrednosti, koja je protiv politike za koju je bio SPO 90-ih godina. Zbog toga, kada nam neko danas kaže da smo beznačajni politički faktor, mi uvek damo odgovor – da, ali naša politika je pobedila. Kada će u potpunosti pobediti, ne naša politika, sada već politika svih političkih stranaka u srpskom parlamentu? Onog momenta kada o ovim problemima koji su danas izraziti budemo govorili kao o problemima koji se javljaju s vremena na vreme, koji su podnošljivi. Danas je stanje čini mi se prilično nepodnošljivo. Postoji tzv. feminizacija posla. Koleginica Čomić je rekla nešto što je i moje zapažanje, što pokazuju i analize, kultura, prosveta, nauka, kožna i tekstilna industrija, tamo gde su manje plaćeni poslovi tu ćete uglavnom sretati žene. Postoje industrije, poput kožne i tekstilne industrije, gde žene čine glavnu populaciju ili u farmaciji ili kod vaspitačica, čak sa učešćem od 95,5% i to je sasvim logično, s obzirom na prirodu poslova. Ovakvo stanje ako budemo imali pored usvajanja ove konvencije, to će značiti da će žene i dalje imati otežano zapošljavanje, da će se i dalje teže obrazovati, usavršavati, specijalizovati, napredovati u struci, da će i dalje natalitet biti na ovom nivou. Ako pogledamo svetske kompanije koje su našim ženama, ženama iz Srbije dale šansu da se iskažu u poslovnom smislu, doći ćemo do veoma poznatih zvučnih imena što je dokaz apsolutne sposobnosti žena da vode kompanije, da vode i međunarodne kompanije na podjednako uspešan način kao i muškarci. Ovo o čemu pričam postoji jedna knjiga „Civilizacija i žena“, koju kada pogledate vidite da problemi sa kojima se suočava naše društvo nisu problemi samo ovog društva. Ne treba pričati mnogo o dobu inkvizicije, o pojasu nevinosti, o proglašavanju žena za veštice, o razapinjanju, o spaljivanju na lomači, itd, i ko je to radio, radili su muškarci. To su fakti. Mi u izgradnji normalnog, civilizovanog društva, rodne ravnopravnosti, da bismo to mogli da uradimo, mi pre svega moramo da ukažemo na probleme, to ja pokušavam u svom govoru i da uradim. Mi smo tri puta dostavljali izveštaje o položaju naših žena u Srbiji i u tom smislu smo dobijali i određene preporuke. Ali, čini mi se da ako budemo sasvim otvoreno pričali, da nam uopšte neće biti potrebne preporuke koje ćemo dobijati od UN i njihovih tela. Mislim da je zadatak svih nas da, kažem pre svega da lociramo probleme, da ukažemo na njih na jasan, razumljiv i nedvosmislen način, da budemo sasvim otvoreni i iskreni da bismo mogli da ih rešimo. Što se tiče potvrde Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropola kao, uslovno rečeno, evropske policije, ne zaboravimo da smo mi zbog pogrešne državne politike, do pre samo 14 godina da nismo bili čak ni članica Interpola, da nismo bili čak ni članica UN, da smo smatrali da smo najpametniji na svetu i da ceo svet postoji samo zbog toga da bi mrzeo Srbe i Srbiju. To je bila zvanična državna politika koju su promovisali državni mediji i državne institucije. U tom periodu, periodu ratova, sankcija, postojanja najvećeg kriminalnog klana otkako je Balkana, to je čuveni zemunsko-surčinski klan, jedno jutro kad se probudilo dete u mom komšiluku prvo je pitalo majku – majko a koga su to danas ubili? Devojčica je imala osam godina. Tada smo mi smatrali da možemo sve, da možemo i bez saradnje sa drugim policijama da se borimo protiv organizovanog kriminala, protiv trgovine ljudima, protiv međunarodnog šverca i td.Srećom, evo opet sada zvaničan deo državne politike je nešto drugo. Srbija u potpunosti sada dolazi u tom delu na program SPO, shvatajući da u savremenim uslovima življenja, a to nije samo odlika savremenog doba, organizovani kriminal nikada nije poznavao ni granice, ni državnu teritoriju i najčešće je organizovani kriminal imao međunarodni karakter. Neophodna je međunarodna saradnja u borbi protiv svih modernih i tradicionalnih oblika kriminala. Mi ćemo ovaj Sporazum podržati. Što se tiče Zakona o potvrđivanju sporazuma Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju i pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama, po tom čuvenom skandinavskom modelu po kome mnoge zemlje, pre svega zbog ekonomskih troškova, bukvalno su smeštene u jednoj zgradi i diplomatska i konzularna predstavništva. Kada se pokušalo sa primenom skandinavske metode kod nas, ono što je za sada dalo dobre rezultate to je potpisivanje dvostranih ugovora o pružanju konzularne zaštite našim građanima u trećim zemljama, a s obzirom na još uvek rovite odnose sa zemljama bivše Jugoslavije, koji su konstantno u usponu, to je opet nešto što je politika SPO, čini nam se da je za sada prerano govoriti o nekim zajedničkim diplomatskim predstavništvima, jer evo vidite, i po pitanju Ukrajine, recimo, Srbija i Crna Gora su imale različit diplomatski stav i to je sa neke strane i razumljivo. Možda u ovim okolnostima ide i Srbiji u korist zbog toga što mi treba da vodimo našu odvojenu diplomatiju u skladu sa našim interesima. U danu za glasanje iz razloga koje sam izneo mi ćemo glasati za sve ove sporazume. Hvala.
Zahvaljujem Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, saradnici ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, SPS svakako podržava potvrđivanje svih ovih sporazuma koje danas imamo na dnevnom redu. Naravno da je veoma značajno da u jednom kontinuitetu što više sporazuma i međunarodnih ugovora naša zemlja potpisuje, a i rratifikuje, jer zapravo kroz ove sporazume mi stvaramo jednu neophodnu višeslojno uređenu komunikaciju sa svetom, sa drugim državama. Naravno, pravno formalno to uređujemo na onakav način kako to inače i treba. Danas sasvim je jasno da jedna zemlja ne može da živi sama za sebe, da je apsolutno težnja sveta za raznim vrstama udruživanja i povezivanja i da treba dostići što viši stepen takve jedne komunikacije ljudi, roba, kapitala, u kome se ostvaruju opšti državni interesi, ali i interesi pojedinaca. U tom pravcu svakako Srbija ide već duži niz godina, a što se tiče Socijalističke partije Srbije, ona je uvek participirala u takvoj jednoj politici, već u zavisnosti od njene pozicije u političkom miljeu, kako se nalazila, i svakako mnogo više od 2008. do 2012. godine, kada je bila sastavni deo vladajuće koalicije. Svakako od 2012. do 2014. godine, kada smo imali predsednika Vlade Ivicu Dačića, ali naravno i ova Vlada, na čelu sa Vučićem, nastavlja tim pravcem i to je zapravo budućnost. Neko reče - i svaka buduća Vlada će ići u tom pravcu, ali mi kao partija, rekao bih državotvorna, svakako ćemo nastojati i dalje da damo jedan veliki doprinos jednoj takvoj politici. Ovde je bilo reči ko predstavlja Vladu u ovom činu potvrđivanja ovih sporazuma. Ja bih rekao da su ovi sporazumi već potpisani, oni su uobličeni u bilateralnim odnosima ili na nivou međunarodnog sporazumevanja više država i sama ratifikacija, odnosno potvrđivanje ovde u Narodnoj skupštini je jedan završni čin, ne možda svečani, ali svakako završni čin koji je formalne prirode. Drugi je način kada na dnevnom redu imamo neke zakone gde ćemo uložiti amandmane i gde imamo uobličavanje određenih zakona po pitanju regulisanja neke materije. To je sasvim drugo pitanje. Gotovo do juče poštovana ministarka je bila narodni poslanik ovde zajedno sa nama i ja ne sumnjam da bi svako od nas ovde sutradan možda u njenoj poziciji, naravno pod uslovom da neko postane ministar, bio kompetentan i sasvim legitiman da predstavlja Vladu u ovom činu potvrđivanja ovih sporazuma od strane Narodne skupštine. Prema tome, ne vidim u tome apsolutno ništa loše. Naravno, opet da se ne shvati da je ovo apsolutno neki formalni čin koji nema nikakvog značaja, pa onda pričamo radi priče. Naravno da je ovde prilika da mi promovišemo određene vrednosti koje proizilaze iz ovakvog jednog međunarodnog ili međudržavnog sporazumevanja. To je veoma značajno i zarad javnosti, da javnost to sazna, a te vrednosti o kojima mi danas ovde pričamo ili pitanja koja su značajna ili su u problemu, značajno je da o njima progovorimo na ovakav način, kao što je ovde već urađeno i od strane opozicionih poslanika, a isto tako i od strane vladajuće većine. Danas na spisku ovih sporazuma imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mongolije o ukidanju viza za državljane dveju zemalja i, nešto slično, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Demokratske Republike Laos o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Odmah ću se zaustaviti tu kada sam pomenuo ta dva sporazuma. Želim da kažem da je reč o azijskim zemljama. Mongolija je u istočnom delu Azije, koja se graniči na severu sa Rusijom, a na jugu sa Kinom, koja ima i te kako bogatu istoriju i ima značajne istorijske veze i sa Kinom, ali i sa Rusijom, odnosno bivšim Sovjetskim Savezom. Mislim da ne postoji zemlja. Mislim da ne postoji zemlja danas u svetu koja ne bi bila važna za Srbiju u smislu nekog povezivanja ili stvaranja određenih uslova za međusobnu saradnju. Tako smo ovde i čuli u nekim diskusijama da su i u oblasti poljoprivrede ove zemlje veoma značajne, tako da svaki segment onoga što je delatnost, ono što je sfera rada, ono što pokriva Vlada je značajno i svako od njih može da predstavlja ove teme ovde u Narodnoj skupštini. Svakako da ovakva tema koja se odnosi na ukidanje viza predstavlja značajan korak u pravcu stvaranja što povoljnijih uslova za dalje unapređivanje međusobnih odnosa, a pre svega političkih, za stvaranje jednog ambijenta svestrane saradnje na ekonomskom, naučnom, industrijskom, poljoprivrednom i svakom drugom planu. Ovo zaključivanje ovih sporazuma, odnosno potvrđivanje je zapravo nastavak politike države Srbije u pravcu vizne liberalizacije prema zemljama koje nisu u sastavu EU, a što je svakako naš, i te kako naš interes. Ono što je dalje na dnevnom redu, to je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o uzajamnom zastupanju i pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama. Ovde bih rekao da postoji jedan racionalni aspekt kada se uređuju takvi odnosi između dveju država, jer je nemoguće da države kao što je Srbija, pa i Crna Gora, koje nemaju ni ekonomsku moć, ni druge pretpostavke, imaju jednu potpuno, da tako kažem, raširenu mrežu svojih diplomatskih i konzularnih predstavništava u svim zemljama sveta. Mislim da je najprirodnije zapravo da do ovakve saradnje i povezivanja država dođe između država u okruženju, pre svega između država koje su bile nekada u sastavu SFRJ. Naravno, pod pretpostavkom i sa prethodnim uslovom da međusobni odnosi budu normalizovani, harmonizovani i da ne postoje oni problemi koji nas terete iz prošlosti. Sledeće o čemu danas razgovaramo jeste Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije ili Evropola, kako se drugačije to zove. Osnivanje Evropola, odnosno Evropske policijske kancelarije je dogovoreno još 1992. godine. Ovaj subjekt ili agencija na početku je počela sa ograničenim operacijama 1994. godine, kao Evropsko odeljenje za drogu. Ova nadnacionalna Evropska policijska kancelarija uspostavljena je ratifikacijom zemalja članica jedne konvencije i stupanjem na snagu te konvencije u oktobru 1998. godine. Ona je nastala kao potreba za efikasnijom međunarodnom borbom protiv organizovanog kriminala u vreme nestanka, da tako kažem pod navodima, granica između država EU. Naravno, ovaj sporazum potvrđuju i druge evropske zemljekoje sarađuju sa članicama EU i ništa prirodnije nema od toga, da i Srbija kao kandidat za ulazak u EU treba da se prikloni ovakvom jednom sporazumu i da da doprinos na onome što jeste međunarodni organizovani kriminal i druge kriminalne radnje koje opterećuju čitavu Evropu i današnju civilizaciju. Uloga Evropola ili ove kancelarije jeste da članice zemlje bliže sarađuju u prevenciji i borbi protiv međunarodnog organizovanog kriminala, a posebno na polju trgovine drogama, razbijanje mreže ilegalnih migracija, šverca vozila, trgovine ljudima, falsifikovanja novca i drugih sredstava plaćanja, trgovine radioaktivnim i nuklearnim supstancama i protiv terorizma. Rečeno je, ali da se ponovi, i to naša javnost treba da zna, znači Evropol nije nadležan za sprovođenje međunarodnih istraga, već pre svega to je subjekt koji prikuplja, analizira i dostavlja obaveštajne podatke organima članica zemalja, policijama samostalnih država. Evropol ne vrši istrage niti hapsi osumnjičene. On ima ulogu u koordiniranju u saradnji policija država i sedište ove organizacije jeste u Hagu. Konačno, peti sporazum koji je danas ovde na dnevnom redu, to je Predlog zakona o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Treba da krenemo i da pođemo od mnogo činjenica koje su možda, kada se one razgrnu i analiziraju, možda i čudne, ali su one prosto takve. Pitanje prava žena je aktuelno pitanje koje nije pokrenuto baš tako davno i da prosto takva pitanja o pravima žena i izjednačavanju u pravima sa muškim polom bila su možda apsurdna u prošlom vremenu. Činjenica je da čak 70 i neke godine, jedna evropska zemlja je dala pravo ženama da glasaju. To je Švajcarska. To govori o onome što je jedan opšti problem, globalni problem, to nije problem kao što neko reče ovde, Srbije i nije to problem koji opterećuje samo našu zemlju. Sa druge strane, treba reći da nema idealnog društva u onome što je razvoj demokratije ili razvoj takvih vrednosti demokratskih pa i onih u kojima se apsolutno izjednačuje pravo muškarca i žene. Nažalost, nema. Dakle, međunarodna zajednica, UN i druge institucije i u okviru Evrope kroz svoje povelje, kroz konvencije, kroz rezolucije itd, nastoje da urede takve odnose pa i ono što je pitanje ravnopravnosti između muškaraca i žena, odnosno pitanje sprečavanja diskriminacije žena. To je jedan večiti problem i večiti posao, da tako kažem. U tim zapadnim demokratijama imaćemo slučajeve diskriminacije ili ugrožavanja ženskih prava po određenim pitanjima u datom vremenu. Ali o tome mi treba da pričamo, o tome trebamo da raspravljamo. Takođe, treba da budemo svesni i činjenice da mi zaključivanjem, odnosno potvrđivanjem ovakvog jednog sporazuma o sprečavanju diskriminacije žena ne rešavamo problem. To je mrtvo slovo na papiru ako se ono ne sprovodi. Apsolutno i ja lično i SPS podržava takve diskusije koje su se ovde pojavile i sa jedne i sa druge strane. Ovo je suštinsko pitanje ljudskih prava, ljudska prava i slobode su univerzalna vrednost koja mora da bude u interesu svakoga i vladajuće većine i opozicije. Oko toga moramo da se složimo. U krajnjoj liniji niko nije ni na ličnom planu obezbeđen, da tako kažem, da neće imati takve probleme, jer svi smo mi i porodični ljudi, imamo bližu ili daljnju rodbinu, imamo ćerke, imamo majke, imamo sestre i to je pitanje koje je ljudsko pitanje pre svega. Zato je veoma značajno da i u drugim oblastima, dakle, potpisivanjem ovakvog jednog sporazuma kojim se nadgrađuje, odnosno dopunjuje ono što je ova konvencija koja je doneta Rezolucijom Generalne skupštine UN 1979. godine, a SFRJ je Konvenciju ratifikovala 1981. godine, dok je Republika Srbija kao članica Konvencije, ona je postala na osnovu sukcesorske izjave 2001. godine. Ovaj sporazum koji je danas na dnevnom redu je nadgradnja već donete agenciji i odnosi se na član 20. koji se menja u vidu amandmana gde se kaže da članice, odnosno predstavnici članica ove konvencije raspravljaju o ovim pitanjima po pravilu u dve nedelje. Ali, da ovom izmenom zapravo se to proširuje. Socijalistička partija Srbije će svakako podržati sve ove sporazume. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodna poslanica Marija Obradović. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, danas mi je izuzetno zadovoljstvo, a verujem i ostalim prisutnim u sali, a i onima koji nas prate u direktnom prenosu da slušaju ovako argumentovanu, pristojnu raspravu, ozbiljnu, dobro pripremanu, raspravu o ovom setu zakona, zapravo ovih predloga zakona u okviru ove traće zajedničke tačke, objedinjene. Htela sam da govorim prvo o Europolu, ali nadovezaću se na diskusiju o Predlogu zakona o amandmanu, o potvrđivanju amandmana na član 20. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, zbog toga da bismo nastavili u ovom dobrom duhu. Ono što jeste meni zanimljivo, a svakako je i pohvalno za ovaj saziv parlamenta, je da smo od osamovlašćenih govornika, imali pet žena koje su vrlo argumentovano govorile o svim predlozima zakona. Posebno bih se zahvalila kolegama muškarcima koji su ovo ovome govorili, takođe se vidi da su mnogo vremena odvojili da se pripreme, mnogo, uslovno rečeno, neki od njih već dugo razmišljaju na taj način. Zato zaista želim da i imenom pomenem i kolegu Kosanića, i Mihajlovića, i Čikiriza, i kolegu Ninoslava koji su govorili o ovoj temi. A zbog čega? Ovo je jedna zaista tehnička stvar, ovaj predlog amandmana, ali je zanimljivo da smo svi na neki način probali da zloupotrebimo, ali pozitivno, ako se to može uopšte tako reći, ako je jezički ispravno, pozitivna zloupotreba, da svoje vreme u parlamentu iskoristimo da ukažemo na stanje ženskih ljudskih prava u Srbiji, na pozicije žena i koliko treba da radimo na tome. Često se spominje u diskusijama koje se tiču ravnopravnosti polova da borba za ravnopravnost polova jeste uglavnom ženska, ali da odluka da budemo ravnopravni mora biti muška. Dakle, moramo da se dogovorimo da želimo da budemo ravnopravni, da želimo da budemo jedno u ovom društvu i ravnopravni i zbog toga mi je bilo drago što kolege nisu čitale sa papira i što su to kolege koji nisu neki klasični borci za ženska prava. To su ljudi koji, barem po mom utisku, a i većini koleginica sa kojima sam razgovarala, su onako klasičan predstavnik muškaraca u Srbiji. Da se ovo ne shvati pogrešno, da ja sada ne budem u stereotipima, ali za mene je to bilo izuzetno značajno, a mislim i za ljude koji to prate u svojim domovima, da je ova tema postala deo razmišljanja ljudi u Srbiji, ponašanja, funkcionisanja i da je sasvim normalno o ovome da govorimo. Evo i nešto što se dogodilo pre par minuta. Dakle, ulazimo i u one oblasti koje su ženama za sada bile manje dostupne. Istina, možda i mi nismo bile dovoljno zainteresovane za tu temu. Podsetiću samo da sam prva žena predsednica Odbora za odbranu i unutrašnje poslove. Imam izuzetnu saradnju sa svim kolegama u Odboru. Nadam se da će se tako nastaviti. Pre par minuta se dogodilo da je izabran i formiran Odbor za kontrolu službi bezbednosti. Gospodin Momir Stojanović je novi predsednik tog odbora, ali ono što je zanimljivo, primetio je da nema žena u tom odboru i odmah je tražio da, ono što jeste na redu, zamenica jednog člana koja treba da se zameni upravo bude žena. Insistiraće na tome da to bude kandidat. Mislim da je to veliki pomak za ljude koji su se bavili time, da sada već negde pri samom pregledu muških slika i imena vide da tu nema ženskog imena. Apsolutno to primećujemo. To je postao naš način razmišljanja i to jeste veliki pomak. Mislim da su to zavredele sve političarke koje su se bavile ovim pitanjima, a posebno smo na tome insistirali u prethodnom, a i u ovom sazivu. Ne bih više govorila o ovoj temi, jer ima dosta prijavljenih diskutanata. Poznajući ih, znam da će govoriti dosta o ovome i o stanju ženskih ljudskih prava u Srbiji. Hvala što ste me saslušali i što ste podelili sa mnom ove utiske, ali mislim da je ovo vrlo značajno za neki napredak Srbije u usvajanju nekih evropskih i svetskih normi, kada govorimo o ravnopravnosti. Da se vratim još jednom na ovaj amandman koji je tehnički. Suština je u tome da se Komitet koji je razmatrao periodične izveštaje iz različitih zemalja koje su ih podnosile, se obično sastajao jednom godišnje u trajanju od najviše dve nedelje radi razmatranja tih izveštaja. Međutim, usled obimnosti dnevnog reda pokazalo se da je neophodno produžiti trajanje zaseda u cilju pravovremenog razmatranja izveštaja i sprovođenja ostalih obaveza. Amandman će stupiti na snagu nakon što ga usvoji dve trećine država ugovornica Konvencije, a do sada je amandman usvojilo 65 država, među kojima je 20 zemalja članica Evropske unije. Od zemalja iz okruženja, to su učinile Slovenija, Hrvatska, Bugarska, Turska i Albanija. Dakle, jedna tehnička sitnica će ovim biti završena kada je u pitanju međunarodna obaveza Republike Srbije. Pridružiću se diskusiji mojih koleginica na ovu temu, da zaista treba da se setimo i svih koleginica koje su u prethodnom periodu radile na ovoj temi, posebno koleginica Tamara Tripić, koja je i podnosila ovaj izveštaj ispred parlamenta u ime Srbije. Dakle predlozi zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i Vlade Mongolije o ukidanju viza za državljane dveju zemalja je veoma bitna i obuhvatnija u odnosu na ovaj sledeći sporazum sa Laosom, jer, kada je u pitanju Mongolija, govorimo o ukidanju viza za sve državljane obe zemlje. Dakle, Mongolija nije zemlja migratornogrizika, a ovaj sporazum može da utiče na unapređenje ekonomske saradnje između dve zemlje, Mongolije i Srbije. Mongolija je i prijateljska zemlja koja nije priznala jednostranu proglašenu nezavisnost Kosova. Takođe, Srbija prilikom stupanja u članstvo u Evropsku uniju mora da revidira ovaj sporazum i, naravno, uskladi ga sa viznom politikom Evropske unije prema Mongoliji. Moje su kolege uglavnom dosta toga rekle. Želim samo da iznesem još neke podatke koji su zanimljivi u okviru dosadašnjih kontakata i saradnje sa Mongolijom. Dakle, zaključivanje ovog sporazuma sa Mongolijom je pre svega predložen u kontekstu daljeg razvijanja tradicionalno dobrih i prijateljskih odnosa. Očekuje se da će ovaj sporazum doprineti unapređenju odnosa u oblasti privrede, ekonomije, nauke i kulture, ali naravno i u drugim oblastima od međusobnog interesa. Diplomatski odnosi sa Mongolijom uspostavljeni su 1956. godine. Tokom devedesetih godina Mongolija je bila vidno uzdržana u odnosu prema našoj zemlji. Tek nakon 2000. godine pokazuje interese za oživljavanje dijaloga i razmene poseta i unapređenje, pre svega, ekonomske saradnje. Ministar Mrkić je posetio Mongoliju 2013. godine u aprilu mesecu. Ministar inostranih poslova Mongolije u našoj zemlji je bio u novembru 2013. godine. Tada je i potpisan ovaj sporazum. Trenutno, kada govorimo o nekoj ekonomskoj razmeni, a to je negde najznačajnije u ovom trenutku, između naše dve zemlje kada je saradnja u pitanju ne možemo mnogo da se pohvalimo. U 2012. godini robna razmena sa Mongolijom iznosila je nešto manje od 300.000 američkih dolara, a u 2013. godini značajno bolje, 826.000 američkih dolara. Dakle, negde se beleži rast u robnoj razmeni između Srbije i Mongolije. Pretpostavljam da će ukidanje ovog viznog režima doprineti daljoj saradnji. Kada govorimo o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Demokratske Republike Laos, tu se odnosi na ukidanje viza samo za diplomatske i službene pasoše. Ovaj sporazum je potpisan u maju 2013. godine u Beogradu. Naravno, izborom novog saziva Narodne skupštine ponovljena je procedura koja prethodi ratifikaciji ovog sporazuma. Diplomatski odnosi sa Laosom su uspostavljeni 1962. godine. Politički kontakti su bili intenzivni od 1974. do 1979. godine, pre svega kroz saradnju koja se zasnivala na principima Pokreta nesvrstanih. Laos je izrazio snažno protivljenje prema NATO bombardovanju Jugoslavije 1999. godine. Laos takođe nije priznao jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova. Zalaže se za poštovanje Rezolucije 1244 ine priznaje pasoše takozvane republike Kosovo. Ekonomska saradnja sa Laosom nažalost nije razvijena. Robna razmena je svedena na skromni uvoz, uglavnom kafe preko trećih država Republike Srbije u višegodišnjem periodu. Dakle, u ovom sporazumu gde ukidamo vize za nosioce diplomatskih i službenih pasoša očekuje se pre svega unapređenje ekonomskih odnosa. Ono što jeste zanimljivo, to se čulo i u raspravi mojih kolega, potvrđivanje Sporazuma između Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama predstavlja zapravo realizaciju dogovora o nastavku bilateralne saradnje i svakako doprinosi daljem unapređenju bilateralnih odnosa i regionalne saradnje u približavanju zemalja regiona evropskim standardima u pružanju konzularne zaštite. Ministarstvo spoljnih poslova pridaje veliki značaj ovom sporazumu sa aspekta zaštite državljana Republike Srbije u inostranstvu i Ministarstvo Srbije ima potpisan sličan sporazum sa BiH i po tome se već postupa. Ono što može biti zanimljivo ljudima koji prate direktan prenos, a svakako i kolegama, pod konzularnom zaštitom i pružanjem usluga se u smislu ovog sporazuma smatra: pružanje pomoći u slučaju smrti, ozbiljne bolesti, nasilja i trgovine ljudima, elementarnih nepogoda, kriznih situacija, ratnih dejstava, terorističkih akata i drugih većih nesreća, u slučaju hapšenja, pritvaranja, zatvaranje ili zadržavanja, izdavanja putnih dokumenata za povratak u zemlju porekla, pribavljanje dokumenata, legalizaciji i pružanje međunarodne pravne pomoći, vršenje konzularnih usluga u odnosu na brodove, potrebe za finansijskom pomoći i naravno izdavanje viza. Ovim sporazumom biće potvrđena dvosmerna komunikacija, odnosno omogućava se da nadležna diplomatsko konzularna predstavništva obe zemlje pružaju konzularnu pomoć i zaštitu građanima iz obe države. Do sada smo imali memorandum koji je bio jednosmeran i u smislu da su samo državljani Crne Gore bili u mogućnosti da se obraćaju diplomatsko konzularnim predstavništvima u zemljama u kojima nije bilo DKP Crne Gore i na taj način zatraže konzularnu pomoć i zaštitu. Sledeća tačka u ovom objedinjenom pretresu je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije. Osnovi motiv za zaključivanje ovog sporazuma sa pratećim memorandumom o razumevanju, predstavlja potreba za uspostavljanjem pune policijske saradnje između Republike Srbije i Evropola, odnosno zemalja članica EU, posebno u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala, terorizma, ilegalne trgovine narkotičkim drogama, tim pre što Republika Srbija već zaista duži niz godina sa većinom ovih zemalja i ostvaruje dinamičnu i sadržajnu policijsku saradnju na planu suzbijanja svih vidova kriminaliteta sa elementima inostranosti. Naravno, namera je da ovim operativnim sporazumom ova saradnja bude još obimnija, još konkretnija, još kvalitetnija i ono što treba da naglasimo, to je da saradnja sa Evropskom policijskom kancelarijom, pored toga što doprinosi daljem usavršavanju i modernizaciji rada policije u Republici Srbiji, istovremeno predstavlja veoma značajnu afirmaciju integrisanja Srbije u EU. Predmet ovog strateškog sporazuma je razmena strateških i tehničkih informacija između Srbije i Evropola. Početkom 2010. godine ministar unutrašnjih poslova i direktor Evropola potpisali su mapu puta, kojom su tačno predviđeni uslovi koje obe strane treba da ispune kako bi se stekli uslovi za zaključenje ovog sporazuma. Za nadležnost komunikacije određene nacionalne jedinice Evropola, u smislu da može direktno da komunicira sa agencijama i van MUP, npr. Kancelarija Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i Agencija za tajnost podataka, a radi efikasnog i blagovremenog postupanja prema Evropolovoj pravnoj kancelariji, koja je i vodila pregovore. Nacionalna kontakt tačka za saradnju između Evropola i nadležnih organa Republike Srbije je Odeljenje za poslove Evropola Uprave za međunarodnu operativnu policijsku saradnju. U nastavku izlaganja, još ovih nekoliko minuta koliko je ostalo, samo ću vas upoznati sa nekim glavnim tačkama tokom pripreme ovog operativnog sporazuma. Naravno da je to proces koji je trajao nekoliko godina. Veliki broj ljudi je bio uključen. Vrlo se posvećeno radilo na pripremi ovog sporazuma i red je da u ovom skupštinskom domu spomenemo kako je proces tekao, posebno imajući u vidu značaj koji će ovaj sporazum da ima za našu zemlju i za bogaćenje saradnje između ove dve institucije. U periodu od 2. do 4. aprila 2013. godine, nakon obimnih priprema u sedištu Evropola, u Hagu su održani pregovori sa predstavnicima Pravne kancelarije Evropola, povodom zaključenja operativnog sporazuma, u kojima su ispred MUP Republike Srbije učestvovali predstavnici Uprave za međunarodnu operativnu policijsku saradnju, Biroa za međunarodnu saradnju i evropske integracije, Odeljenja za normativno-pravne poslove, Odeljenja za poslove bezbednosti i Biroa za informacije od javnog značaja. Na ovom trodnevnom sastanku su dogovorene finalne verzije nacrta Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji sa Evropolom i nacrta Memoranduma o razumevanju, o tajnosti i bezbednosti podataka. Oni su potom upućeni u proceduru usvajanja prema Vladi. Premijer i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dačić, po ovlašćenju Vlade je potpisao operativni sporazum 16. januara 2014. godine. Vreme mi ne dozvoljava da govorim o osnovnim pitanjima koja se uređuju ovim operativnim sporazumom, ali to je dostupno i u formi sporazuma koji se može pronaći na internetu. Želim samo da kažem da sporazum ima tri aneksa. Prvi se odnosi na oblasti kriminala, koje spadaju u Evropolov mandat. U drugom aneksu su navedeni nadležni nacionalni organi za saradnju i nacionalna kontakt tačka, dok treći aneks bliže reguliše pitanja vezana za rad oficira za vezu. Komunikacija sa Evropolom je posebno definisana. Odvija se preko Neus linka za sigurnu komunikaciju. On je uspostavljen 2010. godine. Odeljenje za poslove Evropola raspolaže potrebnim znanjima o procedurama i metodologijama međunarodne policijske saradnje i koristi sredstva veze koja su opremljena neophodnim stepenom zaštite. Operativni podaci i informacije razmenjuju se u formi i na način predviđen međusobnim sporazumima i ugovorima, uz obezbeđivanje potpune zaštite podataka u skladu sa međunarodnim standardima. Samo ću vam još pomenuti par projekata i akcija koje naše MUP sprovodi sa Evropolom. Ministarstvo unutrašnjih poslova aktivno sarađuje sa Evropolom u nekoliko projekata, od kojih se kao najbitnija izdvaja saradnja sa fokalnom tačkom džek point u okviru projekta FIMATHU, koji se odnosi na suzbijanje ilegalnih imigracija, zatim, suzbijanje falsifikovanja novca, suzbijanje falsifikovanja platnih kartica i suzbijanje trgovine narkoticima. Naravno, tu ima još nekoliko značajnih projekata, ali bi ovo bile neke najvažnije tačke koje bi, pre svega, trebalo da zainteresuju one koji se bave ovom oblašću da to potraže i detaljnije se upoznaju sa tim, jer saradnja sa ovom institucijom i jačanje ove saradnje na ovaj način potpisivanjem sporazuma veoma je značajno za Srbiju, pre svega, daće integritet i institucijama i ljudima koji su to i do sada činili, a ovog puta se to i formalizuje u obliku ovog ugovora. Nemojte zaboraviti onu zanimljivu raspravu o amandmanu koji je tačka 5. u okviru ovog zajedničkog pretresa. Mislim da ovo preti da Skupština ode u jednom smeru u kojem novinari ne žele da nas vode. Žele da nas predstave da smo bahati, nezainteresovani i da su ljudska prava nešto što nosimo na papiru, u torbi ili u nekoj našoj trećoj fioci. Nije tačno, zaista i tvrdnja koleginice Čomić, da će lično glasati za ovo, a ne stranke, ne glasaju za zakone stranke, nego poslanici, je takođe veliki pomak napred i treba da sledimo njen primer. Ovo je primer seta zakona koji su za interes građana i gde su se svi poslanici složili da će zaista biti bolji život ljudi u Srbiji ukoliko budu glasali za ove predloge zakona. Hvala.
Hvala. Pošto su svoje diskusije završili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 6, 7, 8, 9. i 10. dnevnog reda, član 96. stav 1. alineja 4. i član 98. stav 1. i 2. Poslovnika. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani članovi Vlade, danas je pred nama set zakona koji je veoma važan za Srbiju, ali ne samo ovaj set zakona. U ovom domu svaki član zakona, svaki amandman o kome se raspravlja i onaj koji je usvojen i onaj koji ne bude usvojen je veoma važan za Srbiju, jer svaki član zakona, svaki predlog zakona i svaki amandman menja nečiji život. To je ona odgovornost sa kojom, kao poslanici, ulazimo u ovaj visoki Dom i ona odgovornost sa kojom se mi svakodnevno nosimo. To je ono što treba, podržavajući ono što je rekla koleginica Obradović, novinari da isprate kada prate rad ovog visokog Doma. Međutim, čuli smo danas mnogo važnih teza, tvrdnji. Ja ću se zadržati upravo na ovom Predlogu amandmana kojim se u Konvenciji zalažemo za eliminisanje svih oblika diskriminacije žena. Ako verujemo da diskriminacija postoji, ona će i postojati. Možda ću malo drugačije govoriti u odnosu na svoje prethodne sagovornike, jer sam četvrti put u ovom domu i dokaz sam da nije diskriminacija žena, na to sam ponosna, u Srbiji baš toliko prisutna, koliko želimo da naglasimo. Ima mnogo toga zbog čega u Srbiji treba da se ponosimo i zaista Srbija spada među emancipovanija društva u svetu. Posebno sam zahvalna muškim kolegama sa kojima sam sarađivala ceo život, muškom okruženju u kom sam rasla, obrazovala se i moram da kažem, kao žena, sada sa respektabilnim godinama i stažom, političkim i ličnim, životnim, da nikada u životu nisam bila diskriminisana zbog toga što sam žena. Mnoge žene nisu. To koliko nas je danas ovde, to što imamo priliku da tako govorimo, pokazuje da treba da budemo kao društvo ponosni na mnoga svoja dostignuća. Činjenica je da se ovako razvijaju predrasude, ovako one čak i nastaju. Moramo shvatiti da predrasude moramo uklanjati kad god smo u prilici, jer lakše je pobediti elementarnu katastrofu i brže, nego bilo koju predrasudu koja nastane u društvu. Naš Ustav je proklamovao načela jednakosti i ravnopravnosti i mnogi zakoni su proizašli upravo iz tog našeg Ustava, oslanjaju se na to. U ovom Domu smo doneli zakone kojima smo omogućili da svi imaju jednake šanse. Ovde se govorilo o sporadičnim slučajevima kada su žene oštećene ili manje plaćene. Moramo posmatrati naše društvo u kontekstu onoga što se zaista događa. Ako pogledamo naše pravosuđe, od 2200 sudija 1800 je žena. U Srbiji je pravda u rukama žena. Ako pogledate prosvetu, zdravstvo, državne institucije, zaista smo u većem broju što se zaposlenja tiče, ali su neki segmenti industrije propali. Propala je tekstilna industrija, gde su uglavnom bile zaposlene žene. Ako govorimo o pitanjima koja se postavljaju ženama, a protiv čega se sve zajedno zdušno borimo, kada se zapošljavaju da li će rađati, uvećavati svoju porodicu, da li planiraju da budu majke u nekom skorijem periodu, moramo reći da je to modni oblik ponašanja, pomodni, koji su kod nas uveli strani poslodavci. Manji je broj domaćih poslodavaca koji se tako ponaša prema nekome koga će zaposliti. To je istina. Oni koji pričaju o tim pravima su svojim osvajanjem našeg ekonomskog tržišta uveli taj oblik ponašanja. No, uspostavili smo institucije koje se bore za ljudska prava. Kao društvo smo dorasli tom pitanju i mi se kao društvo znamo izboriti. Biće sporadičnih slučajeva, biće problema, biće nasilja, teško ćemo sve to eliminisati, ali idemoka tome da budemo jedno dobro, bogato i srećno društvo za svakog pojedinca, koji će naći svoje mesto u njemu, i od toga nikada ne treba odustati i nikada ne treba da prestanemo da se borimo da ovo društvo bude idealno. Ono što mogu da kažem, nije da nije učinjeno mnogo u Srbiji i Srbija, po pitanju diskriminacije, spada među zemlje, po bilo kom osnovu, koje su to uredile na način da mogu da budu ponosne po tom pitanju. Ovde su se sva ljudska prava u velikoj meri poštovala, kad god je to bilo potrebno i neophodno, u svakodnevnom životu i u političkom smislu. Pitanje diskriminacije, pitanje jednakih šansi je duboko kulturološko pitanje, sociološko pitanje, ako dopustite, psihološko i etnopsihološko. Ono je pitanje za svakog pojedinca. Ako želimo da menjamo društvo na bolje, moramo biti svesni da sve promene počinju u sopstvenoj glavi. Problem je što ljudi vrlo često žele da menjaju svet, a nisu spremni da promene sebe. Ako hoćemo da budemo poštovani, moramo početi od ovog trenutka da poštujemo svakog drugog i njegova prava. To je odgovor na sva pitanja. Zahvalna sam svima što su lepo i pozitivno diskutovali na ovu temu. Mislim da se dobro razumemo. Mislim da je ovo pitanje za svakog pojedinačno i svako pojedinačno može da napravi boljitak u ovom društvu tako što će početi da se prema ovom problemu odnosi sa poštovanjem. Nova Srbija će u Danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Smatramo da je ovaj set zakona korak ka boljoj Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aida Ćorović.
Poštovano predsedništvo, ministarko, članovi ministarstva, poštovane kolege, kao moja prethodnica, ja ću se fokusirati na Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije nad ženama, jer sve ono što sam radila u prethodnih 25 godina me obavezuje da na svakom mestu i u svako vreme govorim o ovoj temi. Teško da bih imala šta novo da dodam posle moje koleginice Gordane Čomić, ali ću se ipak potruditi da ukažem na neke stvari koje nam tako često izlaze iz fokusa. Kada govorimo o diskriminaciji nad ženama, vrlo često govorimo o nasilju nad ženama, psihičkom i fizičkom nasilju, govorimo o zapošljavanju i pravu na rad, govorimo o socijalnoj i penzijskoj zaštiti, govorimo o pravu na obrazovanje, ali vrlo često smo skloni da zaboravimo na jednu pojavu, a to je jedna vrsta nasilja, javnog nasilja, nad ženama. Ne bih se složila sa mojom prethodnicom da se u Srbiji ženska prava poštuju u potpunosti. Čini mi se da je pogrešno polazište, govorim iz sopstvenog ugla, jer vrlo često nam to zamagli situaciju i ne vidimo druge žene čija se prava i te kako krše, ne vidimo žene iz siromašnih društvenih slojeva, ne vidimo žene sa invaliditetom, ne vidimo Romkinje, ne vidimo žene iz manjinskih grupa, pa mi se čini da nam to zamagli pravo stanje stvari. Jako je važno da kažemo da nije važno kako ja uživam ljudska prava, već kako mnoge žene u mom okruženju. Vratila bih se sada na ovo o čemu sam htela da govorim, a to je nasilje nad ženama u javnom prostoru, u medijskom prostoru. Podsetiću da imamo i te kako mnogo žena koje prolaze kroz svojevrstan medijski linč. Kada se prema muškarcima u politici, u javnom životu mediji obračunavaju, uglavnom se govori o njima kao lopovima, kriminalcima ili se daju slične kvalifikacije. Kada se govori o ženama, uglavnom se one vređaju na veoma ličan način. Izvinite na brutalnom izrazu, ali žene iz javnog života se vrlo često kvalifikuju kao kurve, kao nerotkinje, na najgori mogući način koji se tiče njihovog ličnog života. Sama sam prošla kroz takvu jednu vrstu javnog linča. Jako je važno da govorimo o ovoj temi. Koleginica Čomić i ja smo pre pola godine učestvovale u jednom projektu, globalnom projektu, koji se zove „Sedam“, koji nam je omogućila švedska ambasada i jedna poznata švedska novinarka i aktivistkinja za ženska prava. U ovom Domu je ta predstava bila čitana i u prošlom sazivu nisam imala prilike da vidim, bilo je javno čitanje, mnogo kolega poslanika. Tog dana, na tom čitanju su bile naše kolege i koleginice iz nevladinog sektora, ali zato sam videla malo kolega iz parlamenta. Mislim da bi dobro bilo da ponovimo tu predstavu. Ta predstava ukazuje na situacije da kada žena doživi jednu vrstu nasilja da o tom nasilju treba se priča i da javno bude zaštićena. Nažalost, poslednjih 25 godina se kroz tradiciju, kroz kulturne obrasce, kroz religiju i te kako guraju neke vrednosti za koje ne bih mogla da kažem da su evropske, da su moderne vrednosti. Mi smo na žalost doživeli jednu svojevrsnu retronacionalizaciju društva. Podsetiću da je bivša Jugoslavija imala i te kako dobre zakone kada je zaštita žena i socijalna i zdravstvena i svaka druga zaštita bila na visokom nivou. Takođe ću podsetiti da su u bivšoj Jugoslaviji žene dobile pravo glasa 1948. godine, dok su mnoge evropske zemlje pravo glasa ženama omogućile polovinom 70-tih godina. Ne bih volela da se sada na ono vreme baca ljaga u potpunosti. Svakako da je legislativa trebala da se modernizuje i da se prati, ali nikako da se govori o tome da ti zakoni nisu valjali i da su žene tada bile zapostavljene. Bojim se da sada imamo više prilike da vidimo na delu to vraćanje tradicije, kvazitradicionalnih vrednosti koje se vrlo često kroz religiju i nekakve kulturne obrasce sada nameću kao nešto što je važeće. Često govorimo da su skandinavska društva ta koja mogu da služe za primer dobrog života. Mislim da je to pre svega zahvaljujući tome što se ženska prava poštuju na najvišem mogućem nivou i što tu dobrobit oseća čitavo društvo, a ne samo jedna mala zajednica. Mislim vezano za ovu Konvenciju da je to legasi čitavog ljudskog roda, a ne samo nešto čime mi treba da se bavimo. Zaista predlažem da glasamo za ovaj amandman.
Reč ima narodna poslanica Nevena Stojanović.
Hvala vam predsednice. Poštovana ministarko, poštovane dame narodne poslanice i narodni poslanici, s obzirom da je ovlašćen predstavnik JS već opsežno govorio o tačkama dnevnog reda, sem o jednoj, a to je Predlog zakona za potvrđivanje amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena, ja ću upravo o toj tački dnevnog reda nešto ukratko reći. Da napomenem na samom početku da će poslanička grupa JS svakako glasati za sve predloge zakona u ovoj objedinjenoj raspravi. Možda jeste Predlog zakona tehničke prirode, s obzirom da se odnosi na dinamiku zasedanja Komiteta, odnosno tela koje se bavi praćenjem i primenom ove Konvencije o kojoj govorimo, ali, iskoristiću priliku da kažem nešto i iz ugla poslaničke grupe JS o samoj problematici kojom se ova Konvencija bavi. Neću mnogo govoriti o samom dokumentu pošto su moje uvažene koleginice, ovlašćene predstavnice i oni koji će diskutovati već dosta rekli o pojedinostima. Moram da kažem ono što je svakako vredno za spomenuti, a to su ti periodični izveštaji koje naša država kao potpisnica ove Konvencije šalje Komitetu na razmatranje na svakom zasedanju i da je Komitet pohvalio jedan takav izveštaj u njegovom prošlom zasedanju u 2013. godini. Naš adut za tu pohvalu, verujem, je bio upravo dobar nacionalni i zakonodavni okvir koji se direktno ili indirektno bavi pitanjem diskriminacije žena. Pomenula bih neke od zakona, počevši od najvišeg pravnog akta RS, Ustava, Zakona o radu sa svim njegovim izmenama u 2013. godini, kada su vrlo i znatno povećana prava žena, posebno trudnica, i moram da kažem da sam izuzetno ponosna što sam učestvovala u diskusiji o tom zakonu i što sam doprinela da se takav zakon izglasa. Zatim tu su Zakon o zabrani diskriminacije, Zakon o ravnopravnosti polova, zakoni o bezbednosti i zdravlju na radu i Strategija prevencije i zaštite od diskriminacije. Napomenula bih još i to da je država potpisnica Konvencije jednakosti nagrađivanje muške i ženske radne snage za rad jednake vrednosti, koja se odslikala u našim zakonima o platama. Međutim, situacija na terenu, da se tako izrazim, je nešto drugačija s obzirom da se pokazuje jedan jaz između plata muškaraca i žena koji rade posao na istom radnom mestu, sa istim kapacitetom, sa istim obrazovanjem, a jaz se stvara upravo zato što su žene manje plaćene za isti posao koji obavljaju kao i muškarci. Želim da kažem da je i činjenica sa terena da tri petine svih diplomiranih studenata čine upravo studentkinje, a da istraživanje Republičkog zavoda za statistiku pokazuje da najveći broj nezaposlenih ima među ženama. Želim da prenesem situaciju mladih žena koje su suočavaju sa nekom vrstom diskriminacije, koje su mojih godina, a to su žene koje su izašle sa fakulteta, koje su godinama studirale, odricale se svega onoga što mladost možda sa sobom treba da nosi, odricale su se svakodnevne zabave i uživanja zarad sticanja znanja, zarad želje i ambicije da stvore jednoga dana karijeru. Dešava se da te mlade žene kada dođu na intervju za posao suoče se prvo sa pitanjima, rekla bih, privatnim o statusu njihove veze, da li su u ozbiljnoj vezi ili ne, da li su udate ili nisu, da li planiraju da se udaju i da li planiraju porodicu. Smatram da je to na neki način neprihvatljivo je ponižavajuće, prvenstveno zbog toga što time šaljemo jednu poruku obeshrabrenja svim tim mladim ženama. Ta poruka posebno iz ugla poslaničke grupe JS, koja se zalaže za politiku povećanja nataliteta, smatramo da ta poruka nije dobro jer žene često zbog takvih stvari biraju isključivo karijere jer se plaše da će sutradan ostati bez posla zbog trudnoće. Istina je da se to i dešava. Istina je da su žene primorane da potpisuju blanko sporazume raskida radnih ugovora. Istina je da dobijaju otkaze na trudničkim bolovanjima ili kada se sa istih vrate. Istina je da tu poruku obeshrabrenja moramo da izmenimo i da se ona pretoči u poruku ohrabrenja svim tim ženama. Ono što moramo da uradimo je da omogućimo sistemu inspekcijskog rada da efikasnije funkcioniše, da podstaknemo sve sudove da na jedan strožiji način se odnose prema pritužbama po osnovu diskriminacije. Pre svega, da učinimo da se ta svest o diskriminaciji poveća, posebno među građankama RS, da ih svakodnevno informišemo koja su to njihova osnovna prava i koji je to nacionalni okvir koji štiti njihova prava baš iz tih razloga da ne bi mogli da ostavimo prostora poslodavcima koji, verujem, ne želim nikoga da uvredim s obzirom da znam u kakvoj se ekonomskoj situaciji nalazimo i da svi oni žele da postignu neki prihod i smanje svoj rizik, ali da ne podstičemo to više društveno neodgovorno ponašanje. Društvena neodgovornost smatram da je prava sintagma koja opisuje ovakav način ponašanja od strane poslodavaca bez želje da ikoga uvredim, jer smatram da diskriminacija žena nije samo pitanje žena, nije samo žensko pitanje. To je problem čitavog društva, jer diskriminisana žena koja npr. dobije otkaz, oko nje se stvara jedna lančana reakcija nezadovoljstva. Ona postaje ekonomski zavisna i na neki način vezuju joj se ruke. Zavisi od muških pripadnika porodice, što sam sigurna da nije dobro s obzirom da znamo koliko je učestalo nasilje u porodicama u RS. Želim da kažem da društvena odgovornost treba se na neki način i sistemski urediti. Trebamo podržati svakako političku volju ove države da stvori politiku jednakih mogućnosti i za žene i za muškarce i stoga želim za kraj da kažem da će upravo poslanička grupa JS i te kako podržati ovaj predlog zakona i sve zakone koji su u današnjoj objedinjenoj raspravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, danas razmatramo nekoliko sporazuma koje država Srbija sklapa sa stranim državama. Danas ću pričati samo o Predlogu zakona o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Na samom startu želim da kažem da kao narodni poslanik DS ću glasati za ovaj predlog Amandmana, a u svojoj diskusiji ću opet u ulozi lekara neke aspekte diskriminacije žena u našoj zemlji reći. Ja sam ORL specijalistai hirurg glave i vrata i mogu vam reći da dolazim iz jednog hirurškog sveta, gde i dalje žena u Srbiji je pod znakom pitanja da li je ona bolji hirurg ili je to muškarac. I dalje smo mi muškarci nekako sujetniji da kažemo da je hirurgija ta grana koja pripada više muškarcima. Na ovom mestu ću u ime mojih koleginica reći da su one i te kako dobri hirurzi i sa mnogo više pažnje i sigurnosti obavljaju te obavezne hirurške zahvate na svojim pacijentima. Danas želim nekoliko stvari da kažem, a to je o nasilju nad ženama. Želim da vam kažem kao ORL specijalista koji je u prilici, u tim teškim trenucima kada žena preživljava svoje najteže trenutke, kada doživi nasilje i kada doživi povredu od svog muža ili momka i dođe na kliniku, s obzirom da su uglavnom povrede na glavi i na vratu, a ORL specijalnost tretira povrede nosa, uva, povrede usne, povrede brade, ti trenuci su jako teški. Reći ću vam da su jako teški zato što ogroman broj žena prvo se stidi te situacije u koju je zapala, plaši se za svoju budućnost, plaši se za sudbinu svoje dece, u nemogućnosti da napusti nasilnika koji je podigao ruku na nju, ona uglavnom u prijemnim ambulantama naših bolnica ne iznosi podatak da je te povrede dobila od nasilnika nego da je slučajno pala na stepeniku, da je slučajno pala u kadi, da se okliznula i negira postojanje jednog krivičnog dela, praktično agresije muškarca, muža ili momka nad slabijim polom. Moram da vam kažem i ovim putem upućujem apel građankama Srbije da ako slučajno budete u takvoj situaciji, nemojte da se plašite, zajedno moramo da pobedimo strah. Izveštaj lekara specijaliste je dovoljan sudski dokument na osnovu koga možete pokrenuti postupak protiv nasilnika i time zaštititi vaša elementarna ljudska prava i dostojanstvo. Uglavnom, u pratnji žena koje su povređene, u većini slučajeva sam imao prilike da vidim i muža koji je to učinio, ženu koja negira, muža koji se kao brine za nju da dokle god ja ispravljam njen nos, prelom nosa ili perforaciju bubne opne, s obzirom da je desna ruka muža leva bubna opna žene i velika briga tog muža i njena uplašenost zato što je on tu, moram da vam kažem da su to trenuci koje lekar kao svedok jedne porodične drame preživljava zajedno sa ženom koja je pretrpela to nasilje. Uvek kada posumnjam na tako nešto, a to apelujem i svojim kolegama, zamolim supruga da izađe iz ordinacije i u četiri oka da lekar obavi razgovor sa ženom koja je bila pod fizičkim nasiljem, da joj objasnimo mogućnost, odnosno da ima mogućnost da se odvoji od tog nasilnika, da sa izveštajem lekara ima pravo da zatraži pomoć države i ovog društva i da se više ne nađe u takvoj situaciji. Nažalost, koleginice i kolege narodni poslanici, u 99% slučajeva žene koje su pretrpele nasilje ne smeju da priznaju da su žrtve nasilja. U želji da nastave svoj brak i brigu o svojoj deci, one opraštaju nasilniku, nadajući se da više nikada neće dići ruku na njih. Kažem vam da sam kao lekar koji već 20 godina radi na ORL klinici u Nišu imao brojne povratnice i brojne brižne supruge, koji su sa njima ponovo dolazili, a ja ih nakon toga prijavljivao policiji. Ne mogu da shvatim nijednog, ne mogu da kažem da su to muškarci. Osoba koja digne ruku na ženu jedanput, dići će i drugi, i treći i peti put i to nasilje neće stati. Nijedna žena više nema pravo ni potrebe da se žrtvuje za porodicu tako što će trpeti nasilje i trpeti maltretiranje od momka ili od svoga muža. O tim stvarima se u Srbiji malo priča. Mi smo i dalje balkanska konzervativna zemlja koja muškarce ističe u prvi plan i kada čujete negde da je neka žena dobila batine, manje-više ljudi kažu – pa, možda je i zaslužila, da je bila dobra, ne bi dobila te batine. Dragi moji, moramo to da menjamo. To nisu situacije koje mogu da budu na ponos nama i mi moramo da žigošemo te nasilnike koji nisu hrabri da se suprotstave muškarcu, kolegi na poslu i svoje frustracije ispoljavaju nad slabijim polom, nad ženom. Kada sam rekao – slabiji pol, žene nisu slabiji pol. Opet kao lekar vam kažem da su žene mnogo hrabriji pol nego muškarci. Pre svake operacije, mnogi muškarci u strahu kako će se završiti operacija, pa da li će me to boleti, da li će ovo ili ono, nijedna žena se nije požalila niti je ijedna žena uplašena ušla u operacionu salu, za razliku od nas, velikih muškaraca koji smo izražavali taj svoj strah pre samog operativnog zahvata. Još jednu temu kao lekar hoću da kažem, a vezano je za diskriminaciju žena. Puna su nam usta o zaštiti žena i dece, a mogu vam reći da naše žene još uvek nisu dovoljno zaštićene što se tiče mnogih bolesti, a prevashodno bolesti koje su opasne, a to su karcinomi dojke, karcinomi grlića materice i preventivnih pregleda. U državi Srbiji postoji izglasana inicijativa da se rade skrining programi karcinoma grlića materice i karcinoma dojke. Međutim, da bi vam preventivni skrining program uspeo, potrebno je da više od 80% žena se odazove takvom jednom programu. Nažalost, u Srbiji to nije slučaj. U Srbiji odziv žena je ispod 40%, što onemogućava uspešnost zaštite žena. Reći ću vam takođe da je u mnogim gradovima Srbije nemoguće žena da uradi mamografiju zato što mnogi mamografi ili su u kvaru ili nemaju dovoljno radioterapeuta koji će raditi sa tim mamografima. Briga o zdravstvu i briga o ženama je jako bitna, ta dostupnost koja piše u ovoj deklaraciji o diskriminaciji žena, a upravo piše da treba da bude dostupnost zdravstvene zaštite za žene, nije na zavidnom nivou u Srbiji i mi moramo zajedno da nađemo načina kako da poboljšamo to. U nekoliko navrata sam inicirao i pričali smo, ponoviću još jedanput. Hajde da napravimo zakonsku osnovu da žene, ne samo žene nego i muškarci, da imamo, ako smo jedno od najbolesnijih nacija u Srbiji, da napravimo te skrining programe, te preventivne programe kao zakonska regulativa. Kao što deca primaju pozive za vakcinaciju tako da žene dobijaju poziv preko 45. godine za ginekološki pregled, za papanikolau grlića materice, za eventualnu biopsiju grlica materice ako je nešto sumnjivo i za mamografiju i ultrazvuk dojke. Kod muškaraca preko 45 godine za skrining program za debelo crevo, za pluća, to su najčešće organi gde naši pacijenti oboljevaju. Tako da, zakonska regulacija ovog problema bi sigurno poboljšala zdravstveno stanje žena, i ne samo žena nego i cele naše nacije i ovo je jedna od ideja i predloga koje upućujem na ovom zasedanju. Polako ću završiti, još jedanput ću ponoviti da ja kao narodni poslanik ću podržati ovaj Amandman i ovu Deklaraciju zato što je ona više nego jasna i podržava prava i ljudske slobode žena. Završiću time što bih pozvao sve medije, hajde da jedanput na nekoj od naslovnih strana nekog štampanog medija vidimo nekog uhapšenog nasilnika koji je prebio ženu. Hajde da počnemo da etiketiramo te jake muškarce koji su toliko jaki, koji biju žene. Hajde da ih stavljamo na naslovne strane. Hajdemo malo o njima, a ne o nekim starletama i o nekim nebitnim temama da pričamo. Hajdemo da branimo dostojanstvo žena i da ih jasno izvrgnemo stubu srama, da ih zakonski kažnjavamo i da taj tabu koji postoji u Srbiji, nezaštićenost žena, polako svi zajedno razbijemo. Hvala vam puno.
Reč ima Vanja Vukić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u okviru ovog drugog zajedničkog jedinstvenog pretresa posebnu pažnju usmerim na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije, odnosno između Republike Srbije i Europola, jer smatram da je ovaj sporazum izuzetno bitan, kako za Republiku Srbiju, tako i za njene građane. Naime, pre potpisivanja ovog sporazuma 2008. godine, Republika Srbija je potpisala, a 2009. godine Narodna skupština Republike Srbije je ratifikovala Sporazum o strateškoj saradnji između Republike Srbije i Europola, čime je Republika Srbija postala strateški partner Europola, što danas predstavlja Ruska Federacija. Nakon toga, formirana je i Uprava za međunarodnu operativnu saradnju u okviru MUP, odnosno Direkcije policije, u okviru koga su bila dva odeljenja, Odeljenje Interpola i Odeljenje Europola. Zatim je izrađena mapa puta za izradu ovog sporazuma o kome danas raspravljamo. Ovim sporazumom o kojem danas raspravljamo Republika Srbija postaje operativni partner Europola, kao i sve zemlje EU i mnoge druge zemlje van EU, kao što su SAD, Kolumbija i mnoge druge zemlje. Ovim sporazumom saradnja između Republike Srbijei Europola se diže na jedan viši nivo, putem kojeg ćemo razmenjivati operativne informacije sa Europolom i učestvovati u zajedničkim akcijama, i to u sprečavanju i borbi protiv organizovanog kriminala, terorizma i drugih oblika međunarodnog kriminala. Ovim sporazumom, potpisanim 16. januara 2014. godine od strane tadašnjeg ministra unutrašnjih poslova, gospodina Ivice Dačića, i direktora Europola, gospodina Roba Vanrajta, a koji danas Narodna skupština potvrđuje, pravi se još jedan krupan korak ka pristupanju Republike Srbije EU, jer ovakva vrsta sporazuma predstavlja jedan od uslova za pristupanje, odnosno pridruživanje EU. Najveći deo izveštaja Evropske komisije sa analitičkog pregleda usklađenosti pravnih propisa Republike Srbije sa pravnim tekovinama EU, tzv. skrininga održanog u decembru i oktobru 2013. godine, odnosiće se na međusobnu saradnju Republike Srbije i Europola. Samim tim, potvrđivanjem ovog sporazuma pravimo veliki korak napred u vezi sa poglavljem 24 – pravda, sloboda i bezbednost, koje predstavlja jedno od najznačajnijih, ali i najlsloženijih pregovaračkih poglavlja u procesu pristupanja EU. Ovo poglavlje, kao što svi znate, biće otvoreno tokom čitavog procesa pridruživanja i, ukoliko to želimo, a znam da svi u ovoj sali žele, da što pre uđemo u EU, moramo prihvatati pravne propise i pravne tekovine EU i da što spremniji sačekamo merila za otvaranje ovog poglavlja, kako bi što pre počeli da pregovaramo u ovom poglavlju. Ovim poglavljem nije obuhvaćena samo saradnja sa Europolom, to moram da naznačim, već i mnoge druge oblasti, kao što su pravosudna saradnja u krivičnim stvarima, pravosudna saradnja u građanskim stvarima, zatim azil, legalne i iregularne migracije, pranje novca, falsifikovanje itd. Ministarstvo unutrašnjih poslova je napravilo veliki korak ka približavanju EU, odnosno usklađivanju pravnih propisa sa propisima EU, ali dosta posla tek predstoji. Moram da naglasim da ovim sporazumom, tačnije članom devet ovog sporazuma će doći do razmene oficira za vezu između Republike Srbijei Europola, odnosno između MUP i Europola, što otvara mogućnost direktne i neposredne komunikacije, koja će ubrzati razmenu informacija i na taj način poboljšati borbu protiv kriminala i obezbediti veću efikasnost u otkrivanju počinioca raznih krivičnih dela. Takođe, članom 18. ovog sporazuma predviđeno je i formiranje zajedničkih istražnih timova, koji će omogućiti zajedničke akcije Europola i nadležnih državnih organa Republike Srbije. Ovim sporazumom razmatra se i pitanje razmene podataka i to celo jedno poglavlje, poglavlje tri. Takođe se i jedno drugo poglavlje bavi zaštitom tih razmenjenih podataka, na osnovu koga je u februaru mesecu 2014. godine potpisan Memorandum o razumevanju o tajnosti i bezbednosti podataka. Naravno, moram da naglasim izuzetno bitan podatak da je saglasnost, odnosno pozitivno mišljenje na ovaj sporazum dao i Poverenik za informacije od javnog značaja. Na kraju, želim da kažem da će poslanička grupa SPS podržati predloženi paket zakona iz ovog pretresa, a pozivam i ostale poslaničke grupe i sve narodneposlanike da podrže ovaj zakon, jer je to za dobrobit građana Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, s obzirom da je ovlašćena predstavnica SNS, koleginica Marija Obradović zaista iscrpno i lepo govorila o svim tačkama dnevnog reda, daću samo kratak komentar na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropske policijske kancelarije. Ovo je zapravo jedan u nizu institucionalnih mehanizama u borbi protiv terorizma, organizovanog kriminala i drugih oblika međunarodnog kriminala. Zakon na veoma jasan i precizan način definiše saradnju naših nadležnih organa sa institucijama EU, u ovom slučaju sa Europolom. Svi smo već svesni činjenice da akteri kriminogenog miljea nemaju nikakvih barijera u međusobnim komunikacijama, razmeni informacija, planova i dogovaranja. Disperzija različitih vidova komunikacija omogućava da nesmetano komuniciraju i da često svoje aktivnosti podignu i na interkontinentalni nivo. Na drugoj strani interna zakonodavstva brojnih zemalja zabranjuju raspolaganje i ustupanje obrađenih podataka trećoj strani ili stranama, što samo ide u prilog kriminalnim strukturama, a na štetu poštovanja zakona i sprečavanja planiranih protivzakonitih aktivnosti. Navedenim predlogom zakona uspostavlja se puna i sveobuhvatna saradnja između naših nadležnih organa i Europola, sa ciljem da se blagovremenom razmenom informacija spreči izvršenje najtežih krivičnih dela od strane kriminogenihstruktura. Takođe, zakonom je predviđen način i uslovi za razmenu podataka, način postupanja sa već obrađenim podacima, kao i njihovo arhiviranje i naknadno uništenje. Pored ovoga, akcenat je stavljen i na zaštitu podataka o ličnosti svakog građanina i predviđeni su mehanizmi zaštite navedenih podataka. Istovremeno, osim razmene podataka, zakon predviđa mogućnost zajedničke obuke, rada analitičkih timova, ali i određene rezerve kojih se svaka ugovorna strana može pridržavati, a sve u skladu sa svojim bezbednosnim procenama. Na kraju, procenjujući da je ovaj zakon i set zakona koji je na dnevnom redu od značaja za Srbiju, pogotovo zakon o kome pričam, SNS će u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, uvažena ministarka, drage kolege, danas ću svoju diskusiju bazirati na Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacija žena. Ova konvencija jeste međunarodno pravni instrument o ljudskim pravima legislativnog karaktera. Kao što je ovde govoreno, ona je usvojena 1979. godine, a 1981. godine je stupila na snagu. Tadašnja SFRJ je jedna od prvih država koja je ovu konvenciju potpisala. Ovaj amandman je čekao na ratifikaciju nacionalnog parlamenta još od 1995. godine, zbog gašenja državne zajednice Srbije i Crne Gore i formiranja Republike Srbije kao suverene države, čije su institucije bile u fazi konstituisanja. Sama konvencija o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena oslanja se na Univerzalnu deklaraciju o ljudskim pravima koja potvrđuje princip nedopustivosti diskriminacija i proglašava da su sva ljudska bića jednaka u pogledu dostojanstva i prava i da svakom pripadaju sva prava i slobode bez pravljenje razlike uključujući naravno i razlike po osnovu pola. Odredbama Konvencije utvrđena je ravnopravnost muškaraca i žena u pogledu svih ekonomskih, društvenih, kulturnih građanskih i političkih prava. Amandman na član 20. koji treba da ratifikujemo sutra, prihvatila je do sada 68 država članica ujedinjenih nacija. Ovaj amandman se odnosi na rad Komiteta za eliminaciju diskriminacija žena koji vrši nadzor nad primenom Konvencije i čijom izmenom je zapravo omogućen efikasniji rad komiteta. Izmena se odnosi, i o tome su moje koleginice govorile, na dužinu trajanja zasedanja Komiteta koje je bilo ograničeno na dve nedelje, a zbog obimnosti dnevnog reda predviđeno je da se na sastanku država članica ove konvencije donese odluka o trajanju zasedanja. Sve države članice predviđeno odredbama ove konvencije dužne su tj. podležu obavezi podnošenja periodičnih izveštaja. Kada smo već kod izveštaja, iako su kolege i koleginice govorile već o našim izveštajima, smatram da je važno da ponovimo, da je Republika Srbija u dva navrata podnosila izveštaj pred Komitetom 2005. godine za period od 1992. do 2003. godine i kombinovani izveštaj drugi, treći periodični izveštaj za period od 2009. godine koji je bio razmatran prošle godine u julu. U zaključnim zapažanjima ovog kombinovanog izveštaja, Komitet je istakao pozitivne korake usvajanjem niz zakona koji su usmereni na eliminisanje diskriminacija žena. To su zakoni o zabrani diskriminacije iz 2009. godine, zatim Zakon o ravnopravnosti polova, Zakon o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti, Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, Zakon o izboru narodnih poslanika i Zakon o lokalnim izborima kada su i uvedene rodne kvote. Naravno, moram da istaknem kada pominjemo ove izborne zakone da Republika Srbija može da bude ponosna što je njen parlament kada su u pitanju procenti zastupljenosti žena u predstavničkim telima u vrhu Evrope. Takođe, važna je istaknut da je Komitet pozdravio i usvajanje važnih strateških dokumenata, Strategija za prevenciju i zaštitu od diskriminacije, Nacionalne strategije za sprečavanje suzbijanje nasilja nad ženama, Nacionalnog akcionog plana za implementaciju Rezolucije 13, 25 Saveta bezbednosti UN poznata Rezolucija žene, mir i bezbednost. Takođe, Nacionalne strategije za poboljšanje položaja žena i Nacionalne strategije za unapređenje položaja roba.Naravno, pozdravljeni su i ratifikacije brojnih međunarodnih sporazuma i regionalnih kao što je Konvencija o pravima, osoba sa invaliditetom, Međunarodna konvencija o zaštiti svih lica od prisebnih nestanaka i Evropska konvencija o borbi protiv trgovine ljudima. Pored navedenih zakona i strateških dokumenata koje smo usvajali, u zaključcima je izražena i zabrinutost zbog kako se navodi nedostatka adekvatnog budžetskog finansiranja za sprovođenje tih strategija i akcionih planova čiji je cilj eliminisanje svih oblika diskriminacija žena. Na osnovu izveštaja ocenjeno je da je neophodno preduzeti mere za donošenje što je pre moguće Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći kako bi žene mogle da traže zaštitu svojih prava, kao i da se preduzmu mere za poboljšanje vidljivosti, dostupnosti i transparentnosti rada Zaštitnika građana i Poverenice za rodnu ravnopravnost. Preporuke Komiteta za poboljšanje položaja žena se odnose na sve oblasti društvenog života, počevši od tržišta rada preko zdravstvene zaštite osnaživanja žena u političkom javnom životu, naravno, ekonomskog osnaživanja žena, položaja žena na selu i zaštite ugroženih grupa žena. Za Republiku Srbiju od dragocene je važnosti da se drži datih preporuka Komiteta kako zbog ugleda zemlje, tako i zbog njenih građana. Srbija u prethodnim godinama uradila je mnogo na promociji jednakosti žena i muškaraca. Zakoni koje smo usvojili, međunarodni ugovori i standardi nas obavezuju da menjamo svest u zemlji koja može se reći da je vekovima bila jedna vrsta tradicionalističkog zatvora za žene. Iako Vlada ima primarnu odgovornost za potpuno sprovođenje Konvencije potrebno je sprovoditi Konvenciju na svim nivoima vlasti. Tako i Narodna skupština treba da preduzme neophodne mere u vezi sa primenom zaključaka i zapažanja u okviru svojih nadležnosti i da zajedno sa drugim institucijama radi na promociji prava žena što možemo reći da Ženska parlamentarna mreža, resorni odbori, kolege uspešno rade u prethodnim godinama. U nadi da ćemo ovaj četvrti, periodični izveštaj koji Srbija treba da podnese 2007. godine još bolje biti ocenjen, zaključujem svoje izlaganje i kao član SPS glasaću sutra za sve zakone koji su predviđeni ovim pretresom. Hvala.
Reč ima Violeta Lutovac. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, javljam se prvenstveno kao žena, kao žena koja do sada nije osetila šta znači diskriminisana, a u cilju zaštite svih žena koje su se bilo kada našle u situaciji da su se osetile diskriminisanom. Konvencija o eliminisanju svih oblika diskriminacije rešava probleme diskriminacije žena, a ujedno štiti i njihova prava kako socijalna, tako politička, kulturna i ekonomska pitanja i prava žena i njihovo ponašanje u svim aspektima života. Pored neposredne diskriminacije koja jasno govori da je žena diskriminisana jer je jednostavno inferiorna u odnosu na muškarca, osvrnula bih se na pojam prikrivene diskriminacije, odnosno posredne diskriminacije gde poslodavac pre zapošljava muškarca. Ne zato što smatra da je on mnogo efikasniji i skoncentrisaniji u svom poslu, već zato što žena ima ili će pak imati obaveze svoje u društvenoj ulozi, kao majka, kao porodični čovek ili obavezu u domaćinstvu. Verovatno smatra da će manje bitit skoncentrisan od muškarca u obavljanju obaveza vezanih za posao ili da će pak manje vremena provoditi na poslu. Krajnje je neopravdano, po meni, moralno neprihvatljivo i zakonski neosnovano da se društvena uloga žene zapravo stavlja u takvu situaciju da joj se onemogući da se aktivno takmiči u svim aspektima života, da bude podjednaka sa muškarcima, a u mom izlaganju na poslovnom nivou. Tako da želim da napomenem da je Konvencija o zabrani diskriminacije žena koja je prvi put usvojena na Generalnoj skupštini UN 1979. godine u Njujorku, obuhvatila i zaštitu od diskriminacije žena u neposrednom i posrednom smislu. Pozivam svoje kolege narodne poslanike da podrže ovaj predlog amandmana što ću i lično učiniti. Zahvaljuje.
Reč ima Marjana Maraš.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, građani i građanke Srbije, u okviru ovog objedinjenog pretresa osvrnula bih se na Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Poslanička grupa SPS podržava usvajanje ovog zakona zato što smatramo da se predloženim rešenjem doprinosi uspešnom i efikasnom radu Komiteta za eliminisanje diskriminacije žena, a time i primeni sam Konvencije. Podsećam da Republike Srbije ima svoje nacionalne izvore rodne ravnopravnosti, a to su Ustav, Zakon o rodnoj ravnopravnosti, Nacionalna strategija i drugi podzakonski akti. Istovremeno Srbija je potpisnica i obavezujućih međunarodnih dokumenata koji garantuju ravnopravnost žena i muškaraca i zabranjuju diskriminaciju na osnovu pola. Iz zakonskog okvira postavljeni su prioritetni strateški ciljevi politike unapređenja položaja žena i rodne ravnopravnosti, a Srbija ima i veoma dobre institucionalne mehanizme kojima se sprovodi i nadgleda proces unapređenja rodne ravnopravnosti. To su Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova Narodne skupštine Republike Srbije, Savet za ravnopravnost polova Vlade Republike Srbije, Zaštitnik građana, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti. Pored ovih državnih, postoje razvijeniji pokrajinski mehanizmi, poput Pokrajinskog sekretarijata za privredu, zapošljavanje i ravnopravnost polova, Pokrajinskog ombudsmana, Pokrajinski savet za ravnopravnost polova, Pokrajinski zavod za ravnopravnost polova, kao i lokalni mehanizmi čije je osnivanje, usvajanjem Zakona o ravnopravnosti polova, postalo obaveza lokalnih samouprava. Želim da istaknem da je naročito značajno da statistički obrađivati podatke o ostvarivanju rodne ravnopravnosti. Redovno i sveobuhvatno praćenje i prikazivanje rodno osetljivihpodataka omogućava sagledavanje stanja u društvu u pogledu rodne diskriminacije, odnosno utvrđivanjeda li postoji neravnopravnost između žena i muškaraca. Ono, takođe, omogućava kreiranje, planiranje i sprovođenje politike koja je usmerena na otklanjanje jednakosti i unapređenje položaja diskriminisanih grupa ili pojedinaca. Radi ilustracije želim da navedem podatke o zastupljenosti žena na vlasti u lokalnim samoupravama. Od 169 opština svega osam su predsednice opština žene i samo je jedna gradonačelnica. Među odbornicama 32,3% su žene, a u izvršnoj vlasti svega je 16,4% žena. Među žrtvama nasilja dve trećine su žene. Kao dobar primer predstavljanja statističkih podataka navodim publikaciju Republičkog zavoda za statistiku „Žene i muškarci u Republici Srbiji“, u kojoj se navodi da život sa decom do 16 godina starosti povećava razliku između stopa zaposlenosti muškaraca i žena. Samozaposlenih među muškarcima ima dvostruko više nego među ženama, a žene čine manje od jedne trećine samozaposlenih. Trinaest posto svih žena ima status pomažućeg, odnosno neplaćenog člana domaćinstva u porodičnoj radnji ili poljoprivrednom imanju. Na žene je registrovano 28 svih poljoprivrednihgazdinstava, međutim one čine samo 23 svih individualnih poljoprivrednika i 71% pomažućih članova u poljoprivredi. Žena ima nešto više od polovine svih korisnika starosnih penzija, a muškaraca gotovo dve trećine među korisnicima invalidskih penzija. U obe kategorije žene u proseku primaju nižu penziju od muškaraca i to 18% nižu starosnu i 14% nižu invalidsku. U ovoj publikaciji navodi se i da po prvom istraživanju o korišćenju vremena koje je uređeno u Srbiji, muškarci u proseku imaju više slobodnog vremena od žena, nešto više od jednoga sata dnevno, iako u proseku više vremena provode na plaćenom poslu, dok žene na drugoj strani provode dva sata više na neplaćenim poslovima. Ovi podaci, nažalost, ukazuju na činjenicu da i dalje postoji široka diskriminacija žena, čime se krše načela ravnopravnosti i poštovanja ljudskog dostojanstva. Zbog toga je bitno da se ovom pitanju posveti posebna pažnja i da država, a i svako od nas kao pojedinac učini sve što može da omogući ravnopravno učešće žena u svim sferama života. Kao što je rečeno, Republika Srbija je članica Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena i kako bi ispunila svoje međunarodne obaveze, neophodno je da parlament usvoji zakon o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije. Ističem da potvrđivanje amandmana ne stvara finansijske obaveze za Republiku Srbiju, tako da nije potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike. Prihvatanjem Konvencije obavezali smo se da primenimo i principe sadržane u Konvenciji, kao i da usvojimo mere potrebne za otklanjanje diskriminacije u svim njenim vidovima i manifestacijama, tako da smo obavezni da prihvatimo i amandmane koji poboljšavaju Konvenciju, koji u budućnosti treba da doprinesu efikasnijoj primeni iste. Imajući u vidu sve ove razloge, Poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržaće zakon o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju diskriminacije žena, a kako naš parlament ima jednu trećinu žena, verujem da će svaka od nas aktivno doprinositi unapređenju rodne ravnopravnosti i poboljšanju položaja žena u Srbiji i ujedno pomoći u planiranju i sprovođenju politika jednakih mogućnosti. Zahvaljujem vam.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dragana Barišić. Izvolite.
Predsedavajući, dame i gospodo narodne poslanice i narodni poslanici, vreme za diskusiju po ovoj objedinjenoj raspravi iskoristiću da govorim isključivo o Predlogu zakona o potvrđivanju Amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena. Time želim da iskažem važnost usvajanja ovog predloga. Iako su žene i muškarci izjednačeni u domaćem zakonodavstvu i donet je niz zakona koji se bave poboljšanjem položaja žena i sprečavanjem diskriminacije, situacija u stvarnom životu govori da žene nisu ravnopravne u svakodnevnici našeg društva. Svesna sam da se mnogi namršte kada je reč o rodnoj ravnopravnosti, jer, kada se to čuje, obično asocira na feminističke pokrete i borbe nekih žena za neka prava za koja se smatraju da već postoje, ali upravo podaci koje ću vam predstaviti govore da to nije neka besmislena borba, već borba za jedan normalan život, za slobodu koju svi mi, bez obzira na to da li smo rođeni kao žene ili kao muškarci, zaslužujemo. Predrasude po kojima je muškarac glava porodice i da je ženi mesto u kuhinji, karakteristične su za Srbiju, koja je u suštini patrijarhalno društvo. Žene u Srbiji su u podređenom položaju u odnosu na muškarce u svim aspektima društvenog života, od porodičnog do privatnog, odnosno poslovnog. Žene u Srbiji su manje plaćene u proseku od 15% do 20% u odnosu na muškarce za isti posao koji rade. Prema sprovedenom istraživanju o položaju žena na tržištu rada, stopa nezaposlenosti žena za polovinu je veća od stope nezaposlenosti muškaraca. Među zaposlenim ženama ima 44%, a među nezaposlenim ih ima čak 54,3%. Posebno je naglašen problem zapošljavanja žena preko 45. godine, zatim domaćica, poljoprivrednica, mladih žena i žena iz višestruko diskriminisanih grupa. Od lica koja su dobrovoljno napustila svoj posao iz porodičnih razloga, čak 80% su žene koje čine i 98% onih kojima jedini rad jeste u domaćinstvu. Sem male plate, poslodavci se često služe i drugim oblicima diskriminacije. Na isto radno mesto poslodavac će pre zaposliti muškarca sa lošim kvalifikacijama, jer smatra da će žena kad-tad otići na porodiljsko odsustvo. Udeo žena u vlasništvu uknjiženih objekata je 29,7%. S druge strane, žene učestvuju sa 30,5% na upravljačkim mestima u društvu i privredi, a od toga na direktorskim mestima sa svega 20,8%. Problemi zaposlenih žena ogleda se i u slaboj dostupnosti rukovodećim i najviše plaćenim poslovima, tradicionalnoj podeli zanimanja na muška, bolje plaćena i prestižnija i ženska, manje plaćena i manje prestižna, na broj žena koja rade u sivoj ekonomiji i visokoj koncentraciji ženske radne snage na lošije plaćenim poslovima, a izložene su i pritiscima u pogledu roditeljstva i seksualnom uznemiravanju. Još uvek postoji široko društveno tolerisano porodično nasilje na koje još uvek nema adekvatne reakcije državnih organa i celokupnog društva. Želela sam da pošaljem poruku pre svega kao žena, kao majka, kao članica parlamenta javnosti da smo svi svesni da su diskriminacija i nasilje ogroman problem, ali da je naš zadatak da što složnije i što glasnije govorimo o ovoj konvenciji i to sve dok je ne sprovedemo i ne implementiramo u javnosti. Kada smo već ovim potpisivanjem ušli u tu veliku svetsku i evropsku porodicu zemalja u kojima se štite ljudska prava, mislim da trebamo sada iskoristiti šansu na što mogući bolji način. Nesumnjivo je da je reč o temi koja treba da predstavlja svetinju i da treba da bude tačka spajanja, a ne tačka vulgarizacije politike i zarađivanja nekih malih poena, tema koja treba da nas spoji. Trebali bi zajedno da pošaljemo poruku da smo svi protiv svakog vida diskriminacije i nasilja i ne samo nad ženama, nego protiv nasilja u našem društvu. Stoga pozivam sve kolege narodne poslanike da u Danu za glasanje podržimo ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milena Turk. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ova Konvencija o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena je veoma značajna, jer su žene diskriminisane ne samo po pitanju svog pola, već i po osnovu rodnih stereotipa, koji su uvreženi u našem društvu. Naši zakoni pokazuju dobru volju za prevazilaženje ovog problema, ali činjenica je da žene ipak bivaju potisnute. U prilog ovome govori polna struktura zaposlenih, polna struktura zaposlenih na rukovodećim mestima, novozaposlenih, otpuštenih. Ja bih se zadržala na pravima trudnica, porodilja i ovom prilikom pominjem zakon koji je predložio Nebojša Stefanović o zdravstvenoj zaštiti dece, porodilja, trudnica. Takođe, Zakon o radu obavezuje poslodavca da ženi koja je zaposlena na određeno vreme produži ugovor o radu sve do isteka porodiljskog odsustva. Naravno, ima i slučajeva i ne tako retkih da žena biva primorana da potpiše sporazumni raskid ugovora o radu, blanko, da iznosi informacije o svom ličnom i porodičnom životu, da dobija otkaz nakon porodiljskog odsustva, ili da ocu onemogući korišćenje odsustva radi nege deteta, iako je to zakonom predviđeno. Žena nakon porodiljskog odsustva često biva proglašena tehnološkim viškom i to tobože zakonski osnovano, a zapravo je to zbog majčinskog statusa. Ustav Srbije, naravno, obezbeđuje i garantuje prava majki i porodilja. Međutim, u praksi se to zanemaruje jer poslodavci vrlo često radije zaposle muškarca nego ženu i to prećutno, jer smatraju da žena biva nepodobna, jer će kad-tad zasnovati porodicu ili češće odsustvovati radi nege deteta i biti na bolovanjima. Smatram da u našem društvu imamo puno posla da prevaziđemo ove usađene stereotipe i da prihvatimo ženu kao ravnopravnu u društvu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Irena Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, uvažene kolege narodni poslanici, pred nama se nalazi niz sporazuma koji su od velikog značaja za našu zemlju, svakako. Jedan od njih je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Mongolije o ukidanju viza za državljane dveju zemalja. Radi se o sporazumu koji kompletno ukida vize. Tri su osnovna motiva za donošenje ovog sporazuma. Prvo, Mongolija nije zemlja migracionog rizika, što znači da za našu državu nema neke potencijalne opasnosti u tom pogledu, zato što državljani Mongolije ne pokazuju neku tendenciju ka napuštanju svoje zemlje. Drugi motiv jeste unapređenje ekonomske saradnje i treći motiv, koji je možda bio i presudan za donošenje ovog sporazuma jeste to što država Mongolija uprkos pritiscima koje trpi, nije priznala jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Jednom rečju, ovaj sporazum može državi Srbiji doneti samo dobro i praktično, radi se o jednoj lakšoj cirkulaciji naroda, kako sa mongolske, tako i sa naše strane. Zatim, imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Demokratske Republike Laos o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Ovaj sporazum ima za cilj unapređenje bilateralnih odnosa. Isto tako, ima za cilj potencijalno unapređenje ekonomske saradnje, koja je za sada, nažalost, minimalna, ali možda upravo potpisivanjem ovog sporazuma dođe do nekih pozitivnih promena i u toj oblasti. Iskoristila bih ovu priliku da napomenem da i ova država nije priznala jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Zatim, Sporazum između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama. Sličan sporazum imamo sa BiH, trebalo bi uskoro i sa Makedonijom. Crnogorci su ovaj sporazum ratifikovali već pre godinu dana. Cilj ovih sporazuma je poboljšanje i unapređenje regionalnih odnosa i dobrosusedskih odnosa. Ono što je njihova suština jeste međusobna zaštita građana. To konkretno znači da ukoliko se neki građanin nađe u nevolji, a u stranoj državi u kojoj njegova država nema ambasadu, taj građanin se može za pomoć obratiti ambasadi, državi potpisnici ovog sporazuma, tako da postoji jedna tendencija uvećanja broja ovih sporazuma kao neka vrsta nordijskog modela, prilagođenih našim balkanskim uslovima. Tu je i Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacija žena. Mislim da značaj ove konvencije i ono što je još bitnije, što bih naglasila, značaj njene efikasne praktične primene ne treba posebno objašnjavati. Oblast borbe protiv diskriminacije žena je živa i na njoj stalno treba raditi, kao i na njenom unapređivanju. Ovde se radi samo o jednom amandmanu. Stvar je više tehničke prirode. Zbog obimnosti posla koji postoji, potrebno je produžavanje rada komiteta, trajanje zasedanja komiteta. Do sada je već 65 zemalja prihvatilo ovaj amandman. Na samom kraju, istakla bih da su svi pomenuti sporazumi u najboljem mogućem interesu države Srbije, a i u skladu su sa procesom evrointegracija, tako da će u danu za glasanje dobiti podršku SNS.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Srbije, pred nama su sporazumi i potvrđivanje amandmana na član 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije nad ženama. Najpre ću se fokusirati na Sporazum o operativnoj i strateškoj saradnji između Republike Srbije i Evropola i to iz nekoliko razloga. Prvi razlog zato što je predmet strateške saradnje saradnja u oblasti organizovanog kriminala, u oblasti terorizma i drugim oblastima međunarodnog kriminala. Kriminal i terorizam su bolest koja se kao karcinom širi. To nije problem samo jedne zemlje ili samo njenog okruženja. To je bolest koja razara gotovo sve zemlje sveta. U tom smislu, smatram da je ovaj Sporazum o operativnoj i strateškoj saradnji u ovim oblastima i te kako značajan sa aspekta države Srbije, ali i te kako značajan i sa aspekta građana Srbije i to sa aspekta njihove sigurnosti i bezbednosti. Naravno, ovaj sporazum je detaljan, precizan, jasan i on razrađuje sve moguće segmente što se tiče prikupljanja podataka, prenosa podataka, zaštite podataka. Drugi dokument koji bih takođe navela, a značajan je kako sa aspekta države, tako i sa aspekta naših državljana, odnosno državljana Republike Srbije, to je Sporazum o konzularnoj podršci i pomoći našim državljanima u trećim zemljama, odnosno u zemljama gde nemaju naša konzularna predstavništva ili predstavništva Republike Srbije. Zašto je ova pomoć značajna? Zato što se radi o našim državljanima i zato što se radi o ostvarivanju onih prava koja su gotovo elementarna ljudska prava. To su pravo u slučaju nasilja, prava naših državljana u slučaju trgovine ljudima, prava u slučaju smrti, prava u slučaju međunarodne pravne pomoći, finansijske pomoći, prava u slučajevima evakuacije, kada su u pitanju elementarne nepogode, ratna dejstva itd. Takođe, potvrđivanje ovog sporazuma je i te kako značajno i u najboljem interesu kako države Srbije i Crne Gore, tako i građana iz Srbije i Crne Gore. Zatim ću se fokusirati i na amandman o potvrđivanju člana 20. stav 1. Konvencije o eliminisanju svih oblika diskriminacije nad ženama. Naime, radi se o tome da je Konvencijom o eliminisanju svih oblika diskriminacije nad ženama regulisano da se Komitet sastaje godišnje dva puta nedeljno, da on tom prilikom razmatra izveštaje i preporuka je, 1995. godine, pet zemalja, u stvari, da se taj rok vremenskog zasedanja Komiteta na kome razmatraju izveštaj odluči konkretno na sednici i da se taj rok u svakom slučaju produži. S obzirom da se radi o vrlo važnim pitanjima, i to ljudskim pitanjima, ljudskim, ženskim pitanjima, pitanjima obrazovanja, pitanjima zdravstvene zaštite, pitanjima radnog odnosa, pitanjima materinstva i drugim pitanjima, koja se tiču diskriminacije žena, svakako da nema nikakve sumnje da će Srpska napredna stranka podržati usvajanje ovog Amandmana na član 20. stav 1. Ono što bi želela da istaknem, a tiče se jedne Konvencije koju smo potvrdili 31. oktobra 2013. godine, u prošlom sazivu parlamenta, a radi o specifičnom vidu diskriminaciji i dosta zastupljenom u Republici Srbiji. Znači, radi se o nasilju kao diskriminaciji i kao ataku na žensko ljudsko pravo. Moram da kažem da su za ovo vreme, od dana usvajanja te konvencije do danas, formirani interni timovi u centrima za socijalni rad, koji se bave pitanjima nasilja nad ženama, ali moram da pohvalim da je u toku potpisivanje sporazuma između centara za socijalni rad, između policijskih stanica, između zdravstvenih ustanova, između obrazovnih ustanova na lokalnom nivou. Naime, ovom Konvencijom koju smo usvojili prošle godine, a tiče se sprečavanja nasilja nad ženama i nasilja u porodici, upravo je predviđeno da od lokalnog nivoa krenu sinhronizovane, umrežene, koordinisane akcije koje će dati adekvatan odgovor na nasilje. Naravno, pitanje diskriminacije, pitanje nasilja, da su to ljudska prava, na kojima treba stalno raditi i stalno ih unapređivati. Evropska unija je, na primer, u svim svojim ugovorima, još 1991.-1992. godine, koje potpisuje sa trećim zemljama, stavila klauzulu u kojoj su ljudska prava i demokratija suštinski element odnosa sa Evropskom unijom. Prema tome, ljudska prava su ekvivalent rodnoj ravnopravnosti. Ova Vlada, kao odgovorna, svakako prepoznaje da su ljudska prava njen cilj i zadatak na kome će u kontinuitetu raditi. Sve su to razlozi zbog kojih će Srpska napredna stranka u danu za glasanje podržati i sporazume i Amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, a neka se pripremi Milorad Cvetanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo, ovde ću se osvrnuti na tri akta koja su u ovom setu. Jedan je ovo potvrđivanje ove Konvencije o zabrani svih oblika diskriminacije nad ženama. Moram da priznam, znate, papir trpi sve, možete na papiru da napišete nešto najidealnije, ali ako se to u praksi ne sprovodi, džabe vam to što piše. Posebno sam ponosan što sam pripadnik stranke koja je na najbolji mogući način pokazala odnos prema damama i ukazala im i te kako veliku šansu nad važnim državnim funkcijama, posebno stranačkim. Pogledajte između ostalog, dve najvažnije funkcije u parlamentu obavljaju žene, gospođa Maja Gojković, gospođa Jana Ljubičić na mestu sekretara. Kada pogledate, guverner Narodne banke je Jorgovanka Tabaković, kada pogledate, ministri na veoma važnim funkcijama su Jadranka Joksimović, Zorana Mihajlović, kada pogledate predsednik Odbora za bezbednost je uvažena koleginica Marija Obradović, među nama muškima, i veoma odlično radi taj posao, tako da se u principu na delu nešto pokazuje. Konvencija je nešto što je civilizacijska tekovina i ovaj Amandman, i to je nešto što svakako moramo da usvojimo, ali ako to u praksi ne sprovodimo, možemo sto puta da pričamo razne priče o pravima žena ili o pravima bilo koje manjinske grupe, bitna su dela pre svega. Srpska napredna stranka to na delu pokazuje kakav je odnos prema damama. Lično se zalažem za što veće učešće dama u javnom i političkom životu. Neretko sam bio u mnogim diskusijama i matiran od žena zato što brzo misle, zato što nekada intelektualnu superiornost pokazuju nad nama muškarcima, zato što imaju inicijativu mnogo veću, nego mi muškarci, i to moramo da uvažimo na najbolji mogući način. Što se tiče druga dva akta vezano za saradnju sa Crnom Gorom po pitanju diplomatsko-konzularnih predstavništava, to je nešto što je veoma važno. Možda se to ne shvata na najbolji način, misleći da je to jedan običan bilateralni sporazum. Međutim, imali smo određenih turbulencija sa Crnom Gorom posle raspada zajedničke države. Nažalost, naši odnosi su godinama bili na nekoj silaznoj putanji. Dobro je da su oni počeli ponovo da se uspostavljaju, dobro je što sarađujemo sa Crnom Gorom i plod toga je upravo jedan ovakav ugovor kojim mi pomažemo svim državljanima Crne Gore, kao što i oni pomažu državljanima Srbije. Moramo da shvatimo da jedan ogroman broj naših sunarodnika živi u Crnoj Gori, državljani su Crne Gore i samim tim država Srbija je dužna po Ustavu njima da pomaže, a ovakvim jednim aktom, gde ponovo podstičemo one veze koje smo raskinuli 2006. godine, ponovo ih uspostavljamo, uspostavlja se što bolja saradnja i verujem da će to biti na obostranu korist državljana Srbije i Crne Gore. Posebno ističem naše sunarodnike u Crnoj Gori kojih ima, po popisu, 28, 29%. To je nešto što Republika Srbija mora da uvaži. Akt vezan za saradnju sa Evropolom, drago mi je što su kolege prisutne iz Ministarstva unutrašnjih poslova, moram da pohvalim ovaj akt. Po prvi put imamo jedan akt koji na pravi način uvažava suverenost ove države, bez obzira što se radi o jednoj međunarodnoj policijskoj organizaciji, kao što je Evropol, ali do sada su akti koji su stizali bili pomalo naredbodavni. Kada je bila u pitanju tajnost podataka, nama se nalagalo da nešto moramo da dostavimo, iako je to možda u suprotnosti sa nekim našim interesima. Po prvi put sada imamo da Evropol sam sebe ograničava, a na kraju krajeva, i uvažava suverenost same Republike Srbije. Ovo je zaista dobar akt. Ima ovde nekoliko članova, pošto me ova tema zanima, pa bih voleo da nam malo pojasnite. Hvala što ste na Odboru objasnili šta je to nacionalna kontakt tačka. Moram da priznam, nisam znao da se to tako zove, ali hvala vam na tom pojašnjenju. Ima nekoliko članova vezano za ovaj memorandum o razumevanju i tajnosti bezbednosti podataka. Prvo, na koji način i kako će to neko sačiniti, šta bi se tu predvidelo? Samim ugovorom je dato malo šire tumačenje. Kako bi izgledao otprilike taj memorandum? Druga stvar je vezana za zabranu davanja podataka, gde ugovorne strane smeju da dostavljaju podatke o ličnosti koje otkrivaju rasno i etničko poreklo, političke stavove, verska ili filozofska uverenja, pripadništvo sindikatima i podatke u vezi sa zdravljem i polnim životom lica samo ukoliko je to apsolutno neophodno. Ko to procenjuje? Da li je to apsolutno neophodno, posebno u ovom segmentu vezano za političke stavove ili verska opredeljenja? Može da se dogodi, ne daj Bože, da neko smatra da ima pravo da zagovara nacizam ili fašizam, to mu je političko uverenje, a sada kaže da je moje ljudsko pravo da vi ne date moje podatke. To je potpuno besmisleno, jer takav neko bi morao da bude svakako sankcionisan. Na primer, neka verska sekta, satanističkog tipa, koja se zalaže da svi članovi izvrše kolektivno samoubistvo, ali onda će oni istaći da je to njihovo versko pravo, nemate tu mogućnost da dajete te podatke. Voleo bih da nam to objasnite. Ovo moram da pohvalim, a vezan je za činjenicu da ugovorne strane dostavljaju jedna drugoj samo one podatke koji su prikupljeni, čuvani i dostavljeni u skladu sa njihovim pravnim okvirima i koji nisu pribavljeni povredama ljudskih prava, gde se zaista poštuje naša država i sam Evropol mora da poštuje određene konvencije koje je EU donela. S tim u vezi, ovo valja podržati, ali bih voleo da nam objasnite ovakve članove ovog ugovora.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Crne Gore o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama. Samo kratko u par rečenica ću se osvrnuti na istorijat državne zajednice Srbije i Crne Gore. Srbija i Crna Gora tako se zvala državna zajednica Srbije i Crne Gore koja je nasledila bivšu SFRJ. Konfederacija je postojala od 2003. do 2006. godine. Srbija i Crna Gora jedine preostale federalne Republike SFRJ su dogovorile saradnju u određenim političkim područjima. Na primer, odbrambeni savez. Svaka republika je imala svoju državnu politiku i valutu. Glavni grad zajednice Srbije i Crne Gore je bio Beograd, a u Podgorici se nalazio sud Srbije i Crne Gore. Ustavna povelja doneta je 4. februara 2003. godine po kojoj je svaka država mogla da traži punu nezavisnost putem referenduma koji se mogao održati najranije 2006. godine. Ovo pravo je iskoristila Crna Gora 21. maja 2006. godine. Državna zajednica je službeno ugašena nakon crnogorske deklaracije nezavisnosti 3. juna 2006. godine i formalne deklaracije nezavisnosti Srbije 5. juna. U Sporazumu, koji je još tada sačinjen, o transformaciji državne zajednice Srbija i Crna Gora u zajednicu nezavisnih i međunarodno priznatih država Srbije i Crne Gore stoji: da Srbija i Crna Gora u zajednici nezavisnih država mogu dogovoriti saradnju u okviru diplomatsko konzularnih poslova tako što bi diplomatsko konzularno predstavništvo jedne države zastupalo interese druge države. Sporazum o saradnji utvrđuju ministarstava inostranih poslova Crne Gore i Srbije, a saglasnost za taj sporazum daju vlade Srbije i Crne Gore, i baš ta nagoveštena mogućnost u eventualnoj, po meni, veoma korisnoj saradnji nalazi se danas u Predlogu zakona koji je pred nama. Smatram da je jedna takva veoma korisna i obostrano potrebna saradnja je od višestruke i obostrane koristi. Zajednička diplomatsko konzularna predstavništva, u kojima bi dve zemlje u kojoj jedna nema svoje predstavništvo, a pod uslovom da se treća zemlja tome ne protivi, mogle bi u ovo veoma krizno i ekonomski nestabilno vreme da ostvare značajne uštede u budžetima obe zemlje tako što bi se uzajamno zastupale kao što zakon i predviđa u sledećim oblastima: izdavanje putnih dokumenata, izdavanje viza, finansijska pomoć, međunarodne pravne pomoći, overe potpisa, prevoda dokumenata i mnogih drugih konzularnih poslova koji su neizbežni i bili na usluzi građanima obe zemlje kojima je pomoć takve vrste neophodna. Uštede bi se ogledale prvenstveno na zakupu ili kupovini konzularno diplomatskih objekata i ličnih dohodaka zaposlenih u njima. Interese koje bi u ovom slučaju nastali ne želim u ovom trenutku da vežem za vekovno prijateljstvo dva naroda, koje ne sumnjivo postoji i odraz je istorijske i mogu reći bratske povezanosti, već za potrebu pružanja usluga svojim državljanima u trećim zemljama, gde je jedna od strana ugovornica nema svoje konzularno predstavništvo. Uštede znatnih finansijskih sredstava, koje će ovom prilikom proizaći iz jednog ovakvog sporazuma, će biti od višestruke koristi obema zemljama potpisnicama ovog sporazuma. Sama klauzula da svaka od dve ugovornice može raskinuti sporazum u roku od 90 dana od dana prijema diplomatske note čini ovaj ugovor još fleksibilnijim, a u isto vreme i utemeljenijim. Kazuje nam da je Vlada Republike Srbije ovim Predlogom zakona veoma vodila računa o sveopštim interesima svojih građana. Iz ovih razloga pozivam narodne poslanike da u danu za glasanje podrže, prihvate i izglasaju ovaj sporazum između Republike Srbije i Republike Crne Gore. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo još jednog prijavljenog poslanika na listi, ali koliko vidim, gospodin Rističević nije tu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima ministarka Snežana Bogosavljević Bošković.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Želela bih samo u vezi sa diskusijom poslanika Đukanovića da dam kratku informaciju. Prva informacija tiče se memoranduma i u vezi sa tim želim da kažem da u saradnji sa Poverenikom za informacije i Kancelarijom za zaštitu podataka, uz poštovanje osnovnih načela nacionalne strategije bezbednosti države Srbije biće sačinjen jedan suveren akt u vidu memoranduma i o tome ćete biti blagovremeno informisani i upoznati. Što se tiče vaše druge primedbe, odnosno informacije ili pitanja koja se tiču zabrane podataka. Želim da vas informišem da je Konvencijom UN o ljudskim pravima koja inače propisuje i predstavlja u svim međunarodnim ugovorima ljudska prava, postoji precizna definicija koju opet sve međunarodne relevantne organizacije uglavnom inkorporiraju u aktima koji su slični ovom ugovoru. Naša zemlja, država Srbija, je potpisnica ove Konvencije, odnosno Konvencije UN. Toliko, kratko u vezi sa vašim pitanjima. Na kraju, želim da se zahvalim svim poslanicima i želim da kažem da sam izuzetno zadovoljna učešćem narodnih poslanika u današnjoj diskusiji i raspravi. Zahvaljujem vam se svima što svojim diskusijama dali doprinos boljem razumevanju zakonskih predloga koji su na današnjem dnevnom redu sednice. Želim da se zahvalim svima koji su podržali predložene zakone. Na kraju uverena sam da delim vaše mišljenje da su predloženi zakoni i te kako važni i značajni za našu zemlju u smislu njene afirmacije na međunarodnom planu, da su važni i značajni za nas u procesu naših evrointegracija i da su i te kako važni sa aspekta jedne stalne i kontinuirane borbe za eliminisanje svih oblika diskriminacije žena. Posebno želim da kažem da verujem da vi delite sa mnom moje mišljenje da su oni važni i za mene lično kao člana Vlade i ministra poljoprivrede i kao ženu, a posebno kao ministra poljoprivrede jer će njihovim usvajanjem se stvoriti jedan novi zakonski okvir za unapređenje saradnje između naše zemlje i zemalja potpisnica ovih sporazuma u oblasti poljoprivrede. Hvala vam svima još jednom na pažnji i verujem da ćemo se uskoro ponovo videti nekim drugim povodom. Verujem da će to biti zakon iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Hvala.
Hvala profesorki Bogosavljević i njenom timu koji je bio sa njom danas. U skladu sa Poslovnikom propisujem pauzu do 15 časova i 15 minuta, kada ćemo započeti raspravu u pojedinostima na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Hvala vam.
Poštovani poslanici, prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vojislav Vujić, Nevena Stojanović, mr Đorđe Kosanić, Marija Jevđić, prof. dr Vladimir Marinković, dr Milorad Mijatović, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Borislav Stefanović, Dragan Šutanovac, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović-Korać, Ljiljana Nestorović, Zoran Živković, Vladimir Pavićević i Zoran Babić, kao i amandman Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Podsećam vas da je narodni poslanik dr Ivan Bauer pisanim putem povukao amandman na član 1. Predloga zakona. Podsećam vas da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, u skladu sa članom 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao nepotpun amandman na član 1, koji su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdaarević i Enis Imamović. Takođe vas podsećam da, prema članu 163. stav 4. Poslovnika, odbačeni i neblagovremeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vojislav Vujić, Nevena Stojanović, mr Đorđe Kosanić i Marija Jevđić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Vladimir Marinković i dr Milorad Mijatović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović i Dragan Šutanovac. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić i Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Branka Karavidić.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre, gospođo predsednice, osim nekoliko tehnički poboljšanja kojim smo mi želeli da poboljšamo ovaj član 21v, naš amandman se odnosi na dodatni podsticaj zapošljavanja mladih do 30 godina, starijih od 55 godina i samohranih roditelja, koji naravno spadaju u grupu posebno ugroženih kategorija nezaposlenih. Naime, ovim amandmanom smo predložili dodatnu stimulaciju zapošljavanja ove grupe, odnosno uvećanje za još 15% na već dat procenat podsticaja. Podsetiću da se ovim našim amandmanom bitno poboljšavaju uslovi za zapošljavanje preko 40% nezaposlenih, odnosno preko 322.000 nezaposlenih ljudi. Opet ću podsetiti, jer sam i u raspravi u načelu citirala premijera, on je u svom ekspozeu govoreći o ograničenim poreskim olakšicama prilikom zapošljavanja novih radnika rekao – ovim merama bi posebno bila posvećena pažnja najugroženijim grupama stanovništva, mladim ljudima na samom početku karijere i ljudima koji su na samom kraju karijere. U ovim izmenama zakona toga nema. Predložene mere nisu u skladu sa ekspozeom premijera, te vas pitam da li će i ubuduće predloženi zakoni biti jedno, a reči premijera drugo? Nadalje, samo bih da pročitam i ono što se odnosi na odgovor na naš amandman. Kaže se – amandman se ne prihvata iz razloga što procenti povećanja poreza opredeljenih predloženim rešenjem garantuju ravnopravni tretman svih nezaposlenih, bez obzira na godine starosti. Takođe, prihvatanjem amandmana smanjio bi se očekivani pozitivni efekat predložene mere u budžetu Republike. Mi smo u načelnoj diskusiji ukazali na manjkavost Predloga izmena i dopuna zakona, a tiče se mogućih zloupotreba od strane nesavesnih poslodavaca, te smo u tom smislu pokušali da popravimo ovaj član dodajući dva stava i ja bih da ih pročitam. Znači, ako u toku korišćenja poreske olakšice za novozaposlena lica poslodavac smanji broj zaposlenih u odnosu na broj zaposlenih na dan 31. mart 2014. godine, odnosno na dan započinjanja delatnosti, uvećan za broj novozaposlenih lica, gubi pravo na poresku olakšicu iz stava 1. Zatim, poslodavac iz st. 5. i 6. neće izgubiti pravo na poresku olakšicu iz stava 1. u slučaju da zaposlenom licu prestane radni odnos otkazom ugovora o radu od strane zaposlenog na zahtev roditelja ili staratelja zaposlenog mlađeg od 18 godina života, smrću zaposlenog ili na osnovu zakona nezavisno od volje zaposlenog i poslodavca, a pod uslovom da u roku 30 dana zaposli drugo novozaposleno lice, tako da ne dođe do smanjenja broja zaposlenih u smislu stava 8. ovog člana. Vrlo je bitno da se u zakonu postave jasni mehanizmi za zaštitu od mogućih zloupotreba. Mi smo u dodatom stavu naveli moguće situacije u kojima poslodavac ne gubi pravo na poreske olakšice, ako se u toku korišćenja istih nađe. To su sve moguće životne situacije. To je, recimo, slučaj smrti zaposlenog, odlazak u penziju ili slično. Prevazilaženje ovih situacija u kojima se mogu naći i zaposleni i poslodavac po našem amandmanu moguće je obaviti zapošljavanjem novozaposlenog u roku od 30 dana, te vas još jednom molim da razmilite o ovom našem predlogu. Hvala.
Reč ima ministar Krstić.
Hvala vam. Zabeležio sam četiri vaše sugestije i želeo bih da odgovorim na njih. Prva stvar se odnosi na mlađe od 30 godina ili starije od 55 godina. Naša namera ovim izmenama i dopunama zakona je bila da nemamo neravnopravan tretman između nezaposlenih u zavisnosti samo od godina kao jedne od kategorija. To ne znači da ne postoje druge olakšice koje su definisane ovim zakonima, ne ovim konkretnim izmenama i dopunama o kojima pričamo, već samim zakonima, gde, na primer, imamo pripravnički staž od tri meseca, u odnosu na šest meseci, itd. U nekim drugim zakonima i podzakonskim aktima koji se budu odnosili na proces restrukturiranja, nećemo na drugačiji način tretirati i one koji su stariji od izvesne starosne granice. Druga vaša sugestija se odnosila na retroaktivno oduzimanje prava na poresku olakšicu koje je određeni poslodavac zaposlio. Izmenom ovog zakona, kao i onim što ćete videti u sistemskijim zakonima, odnosno, konkretno, u izmenama Zakona o radu i drugim zakonima koje ćemo menjati a koji utiču na poslovno okruženje, namera je da se ide ka većoj fleksibilnosti. Mi prosto ne želimo da obavežemo nekoga da retroaktivno mora da plati ono što bi se odbijalo po ovom zakonu. Dakle, ukoliko neko na određen vremenski period zaposli nekoga, bilo koga, svakog ravnopravno tretiramo, naša namera je da smanjimo za one koji su strukturno nezaposleni, znači duže od šest meseci, da smanjimo troškove. Idealno je, a ja sam o tome govorio i ranije, kad smo pričali o budžetu i u prethodnim mesecima i u medijima, idealno, mi bismo hteli da idemo putem smanjivanja ukupnog poreskog opterećenja na rad. To jeste načelna ideja. Budžetski uslovi, fiskalni, u ovom trenutku to ne dozvoljavaju, jer to za posledicu ima smanjenje prihoda u budžetu. Kad bismo to radili na one koji trenutno plaćaju poreze i doprinose, mi prosto nemamo tog prostora jer trošimo mnogo više nego što prihodujemo u ovom trenutku. Ali, ja se nadam da kroz fiskalnu konsolidaciju i u nekom srednjem roku ćemo moći da se obratimo i tome. Znači, u zaključku na vašu sugestiju, mislim da je bitno da pružimo tu fleksibilnost, jer je namera zapravo da omogućimo poslodavcima da ne brinu o tome i da će morati, ako sutra budu zaposlili, a u nekom trenutku kasnije ne budu mogli da imaju baš tog zaposlenog, odnosno ne baš tog zaposlenog nego toliko zaposlenih, iz kojih god uslova, prosto, oni su za taj period plaćali manje doprinose, mi smo imali veći prihod u budžetu zato što je jedan novozaposleni bio više nego ranije, a taj novozaposleni je imao posao i platu koju bi i inače imao, a ne onu koju odnosi kući. Što se tiče treće sugestija, oko zloupotreba, puno smo razmišljali oko toga. Vi ste ovde dali neke sugestije. Naša namera je bila i to jeste jedan od mehanizama, da uparimo podatke Nacionalne službe za zapošljavanje i poreske uprave, kako bismo upravo mogli da kontrolišemo koga ljudi zapošljavaju. Dve situacije koje su nam se javile i oko toga smo razmišljali, i kod ovog a i kod nekih drugih zakona, da bi poslodavci mogli da zloupotrebe ove olakšice na način koji nije predviđen. Jedan od načina jeste da one koji su na ugovor, to sam pomenuo i u raspravi u načelu, prebace na stalno i time bi plaćali manji porez nego što plaćaju sada, a radi se o istim ljudima. Znači, ne dobijamo novu zaposlenost. Takođe, razmišljali smo o situaciji gde bi nekome palo napamet da nekog otpusti da bi ga sutra zaposlio, samo da bi manje davao poreze i doprinose. U tome i jeste ova barijera oko nezaposlenosti od šest meseci, ali, opet, rekao bih da to nije osnovni razlog. To jeste neka granica strukturne nezaposlenosti, ali ako vi menjate posao, možete da budete na službi neko vreme. Naposletku, mislim da sam se na to osvrnuo kad sam govorio o vašoj prvoj sugestiji, vezano za ekspoze, namera jeste i biće, mi smo svesni toga da naročito kod mladih imamo veliku nezaposlenost, brinemo i brinućemo o socijalno ugroženim kategorijama, odnosno kategorijama koje možda teže ostvaruju pravo na radni odnos, ali, nešto od toga već stoji u ovom zakonu, u članovima koji nisu predmet izmena i dopuna, a nešto stoji i u drugim zakonima i stajaće i u drugoj promeni regulative, koja će takođe uslediti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Za SNS nije prihvatljiv ovaj amandman. Meni je zaista drago što se i u raspravi u načelu, a i sada u pojedinostima, pominje ekspoze gospodina Aleksandra Vučića, što znači da je sa dobrom pažnjom praćen ekspoze. Taj ekspoze je najobimniji od svih dosadašnjih mandatara i predsednika Vlade, jer oslikava i ambiciju predsednika Vlade, ali i stanje zarđalosti našeg društva i potrebe da jednim ambicionim ekspozeom i ambicioznim zadatkom koji je ova Vlada RS stavila pred sebe, da se takvo stanje u našem društvu i promeni. Razmišljajući o ovom amandmanu, ali i ovim zamerkama koje su dolazile u raspravi u načelu da eto Bože moj, da se ovaj zakon odnosi na sve kategorije, starosne kategorije našeg društva, radno sposobne, naravno, starije od 18 godina, a ne samo na one do 30 i preko 50 godina. Jer, da smo napravili, da je predlagač zakona predvideo ovakve olakšice, samo za mlađe od 30 i starije od 50 godina, verovatno da bi zamerka predlagača amandmana bila da je taj zakon diskriminišući. Nikada ne može da se ugodi svima, ali ovo je definitivno poruka koju je predlagač zakona, odnosno Vlada Republike Srbije želela da da svim ljudima koji rade na crno u Srbiji da imaju šansu da svoj status regulišu. Ovo je poruka i poslodavcima da ne moraju da razmišljaju kada im neko pokuca na vrata firme da li je inspekcija ili šta će zateći. Ovo je poruka da država brine o nezaposlenima. Ovo je poruka koju je rekao i ministar u raspravi u načelu da nije jedina što se tiče promovisanja zaposlenja i smanjenja stope nezaposlenosti u Srbiji. Mi na ovaj način ćemo smanjiti broj nezaposlenih ljudi u Srbiji, ali one mere koje će ubuduće doći od strane Vlade Republike Srbije, targetiraće one koji su zaista u jednoj najtežoj situaciji. Ciljaće mlade ljude, mlađe od 30 godina koji su završili škole, fakultet, ne pripadaju nijednoj političkoj stranci, što je ranije bio kliše za dobijanje posla, ne poznaju nikoga na funkciji, što je takođe ranije bio kliše za dobijanje posle. Da bi motivisali da takvi mladi ljudi, stručni, da li u zanatu koji su završili, fakultetu koji su završili, ili u znanjima koje su stekli, ali i armiji ljudi starijih od 50 godina, koji, priznaćete da svi mi imamo komšije, rođake, prijatelje, poznanike, sugrađane starije od 50 godina koji su u nesretnim privatizacijama ili u još nesretnijoj nespremnosti Vlade od 2008. godine ostali bez posla, koji sada kažu – a kome ja trebam, kome sam ja potreban sa mojih 50 ili 52, 53 ili 55 godina, a ostao sam bez posla? Kakav je odgovor na to pitanje? Odgovor na to pitanje da jeste da ste potrebni vašoj državi. Da vaša država vodi računa i o vama ali i o mlađim ljudima, da se daje šansa takvim ljudima kroz ove zakone koji sada možda rade na crno, bez i sadašnjosti i bez budućnosti. Bez sadašnjosti, jer ti ljudi sada nemaju pravo na zdravstveno osiguranje, nemaju pravo da se leče, nažalost, ali bez budućnosti zbog neizvesnosti penzije ka kojoj svi zaista idemo. Zbog toga mislim da je ovaj zakon koji targetira, koji cilja sve starosne grupe, jer nismo želeli da kritika bude, a zašto diskriminišete neke kategorije našeg društva. Ovaj zakon, odnosno ovi zakoni se odnose na sve ljude u Srbiji koji nemaju posao, na sve ljude u Srbiji koji su izgubili posao, nesretnim privatizacijama za koje SNS ne snosi nikakvu odgovornost. Ovaj zakon se odnosi na sve poslodavce koji će sa smanjenim dažbinama za svoje zaposlene imati jedno relaksiranije normalnije poslovanje i mogućnost i motivaciju da zaposle nove ljude. Ovo je i poruka mladim ljudima da država ne može i ne sme da bude najveći poslodavac, već servis građana Srbije, a da oni shodno svom znanju, intelektu, shodno svojoj ideji razvijaju biznise i zapošljavaju nove ljude.
Izvolite, po kom osnovu? Branka Karavidić. Ne, repliku nemate pravo možete da trošite vreme od poslaničke grupe. Izvolite.
Bez namere da ulazim u bilo kakvu polemiku, ja samo hoću da ponovim ono što piše u ekspozeu. Znači, premijer je u svom ekspozeu o olakšicama koje će koristiti mladi do 30 godina, odnosno najmlađi ljudi na početku karijere i oni na kraju karijere, rekao – da će se doneti set zakona sa ograničenim poreskim olakšicama. To je upravo ovo. Pitam, zašto toga nema u ovom Predlogu izmena i dopuna zakon, ništa više?
Ministar Krstić. Izvolite.
Mislim da sam već odgovorio na to pitanje, nije ovo jedini zakon, a već u izmenama i dopunama ovog zakona ne znači da se govori isključivo o tome, već se u članovima koji se ne menjaju, dakle koji nisu predmet izmene i dopune danas, sadrže neke olakšice za pripravnike i oni koji počinju ranije. Govorio sam o tome da će i u drugim zakonima i podzakonskim aktima kojim se regulišu prava iz radnog odnosa onih koji su stariji od određene starosne granice, o tome biti reči. Hvala.
Poslanik Senić, izvolite.
Zahvaljujem. Zbog istine i zbog toga što javnost ima pravo da zna, ja želim da citiram iz ekspozea premijera, dakle, rekao je da će se antirecesione mere ekonomske politike odnositi i na vremenski ograničene poreske olakšice prilikom zapošljavanja novih radnika. Što konstatujemo, i morate da priznate da se radi o ovom zakonu o kome danas pričamo. Ovim merama bi posebno bila posvećena pažnja najugroženijim grupama stanovništva, mladim ljudima na samom početku karijere i ljudima koji su na samom kraju karijere. Dakle, to je ekspoze. Obrazloženje zašto je odbijen amandman. Amandman se ne prihvata iz razloga što procenti povraćaja poreza opredeljeni predloženim rešenjem garantuju ravnopravni tretman svih nezaposlenih, bez obzira na godine starosti. Mišljenje o amandmanima je opet potpisao premijer. Dakle, Aleksandar Vučić. Ministar kaže da je naša namera tj. Ministarstva finansija bila da svi imaju ravnopravan tretman, što je apsolutno u suprotnosti sa ekspozeom premijera. Dakle, jednostavno premijer nije pričao o tome šta sadrže već postojeći zakoni, već to šta će biti promenjeno. Vi menjate zakon, ono što je premijer naveo u ekspozeu niste uradili. Uradili ste suprotno onome što je premijer naveo. Dakle, odustajete već na prvom zakonu od ekspozea premijera. Javnost o tome treba da sudi. Mislim da sam bio dovoljno jasan. Hvala.
dr. Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, smatram da ovaj amandman treba odbiti iz razloga ako se zna da ovaj član zakona propisuje poreske olakšice i zakon u celini za zapošljavanje novih radnika nezavisno od kategorije lica kojoj pripadaju prema starosnoj granici, odnosno i radnom iskustvu, ako hoćete, ako se zna, a zna se, da ove poreske olakšice prilikom zapošljavanja novih radnika imaju za cilj otklanjanja sive zone iz oblasti zapošljavanja, odnosno njeno prevođenje u zakonske okvire. Ako se zna, a zna se, i po ovom članu i zakonu u celini, da on ide u red onih zakona koji će dovesti do sprovođenje mera ekonomske reformi to je stvaranje poslovnog okruženja što će dovesti do priliva novih investicija i zapošljavanja, što je jedan od, slažem se, prioritetnih zadataka, nove vlade i to zaista stoji. I na kraju, ako se zna, da će ove predloženi procenti Vlade dati pozitivne efekte u budžetu Republike Srbije, onda amandman treba odbiti. I radi istine, premijer Vlade Aleksandar Vučić, je u ekspozeu prilikom izbora Vlade Republike Srbije naveo na strani sedam, pogledajte, kao drugi veliki zadatak Vlade Republike Srbije razvoj našeg privatnog sektora, posebno malih i srednjih preduzeća, podvlačim, kako bismo zapošljavali više ljudi. Zato ovaj zakon treba podržati jer on je pretpostavka realizacije ovog zadataka drugog velikog na strani sedam. Poštovane dame i gospodo iz opozicije, SNS kako reče, tako i ostvari, ovo je rečeno idemo u izvršenje zadatka. Hvala lepo.
Reč ima Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Ne znam zaista kojim rečima više da, i koje reči da upotrebimo i gospodin Krstić i ja, ako vam kažemo da ovo nisu jedine mere. Ova Vlada Republike Srbije je spremna i sposobna da istrči maraton, a u tom maratonu ovo je možda prvi kilometar. Ako ste mislili da izmenama i dopunama dva zakona će se sve rešiti u Srbiji, ne, neće. Ali, ovo je jedan korak ka rešavanju. Uostalom, politika SNS, politika Aleksandra Vučića, i drago mi je što ga citirate, i treba da se citira i u ovom parlamentu i svuda u Srbiji, a to je – borićemo se za svako radno mesto, i za svakog pojedinca da zadrži ili dobije posao. To je amanet SNS, to je politika sa kojom smo dobili poverenje građana na martovskim izborima, da se borimo za svakog pojedinca, da zadrži ili dobije posao. To su reforme na kojima smo dobili polovičnu podršku građana Srbije.
Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe sa željom da argumentima podržim amandman koji je obrazlagala koleginica Branka Karavidić i da dodam pitanje na koje ona nije dobila odgovor. Ponekad u ovoj sali i poslanici i predstavnici Vlade daju odgovore na nepostavljena pitanja, misleći da se tako može izbeći odgovorno postavljeno pitanje. Može samo ako smo mi dobre volje ili ako shvatamo da nema nade da nam neko da odgovor. Amandman je imao vrlo jasnu nameru i vrlo je jasno napisan. Pažljivo sam slušala i odgovor o tome kako smo sigurni da neće biti zloupotreba sa ovom merom. Na žalost moju, vaši odgovori nisu ubedljivi, pogotovo što moram da vas citiram. Kažete - ko je na ugovoru, može da pređe na stalno. To baš tako ne biva. Još je manje ubedljivo da kažete da zbog toga što radnik radi duže od šest meseci, ali nije prijavljen, da sada poslodavac kaže – jao, super, do sada nisam davao ništa, a sada ću da dam pare. Realan svet u kojem mi svi živimo je drugačiji od ovoga što se čuje kao pitanja i odgovori u ovoj sali. Znam da je vrlo velikom delu nas u ovoj sali zadatak da odslika realan svet onakav kakav je dobar po utisku i percepciji, a da je drugom delu nas zadatak da osporimo ono što je očigledno samo percepcija. Čuli smo i da ne treba da pitamo ova pitanja zato što će biti drugih još boljih mera. Znate, koleginica Vesna Martinović me je podsetila šta treba da se odgovori na to. Toga se i bojimo da će biti još ovakvih mera, a ja ću vam kazati i zašto. Kada izostane odgovor na jasno pitanje šta ćete sa realnim situacijama, da ne možete da kontrolišete da je neko šest meseci, pa zaposlen da bi koristio ovu meru od našeg zajedničkog novca, de fakto, i kada ne možete da objasnite kakvih će to jako dobrih mera biti, onda mene lično vratite na to da vas podsetim da je ovde postavljeno pitanje kakva je analiza korisnosti efekta povećanja PDV-a iz jula 2013. godine, pa septembra 2013. godine, kakva je pozitivna analiza efekta Zakona o porezu na neto prihod, kakva je pozitivna analiza zakona koji je bio sličan i odnosio se samo na određene kategorije zaposlenih. Odgovori na ta pitanja učinili bi mnogo više koristi, nego obećanja na časnu reč da će biti još mnogo boljih mera nego što je ova i da to bude argumentacija da se mi ne raspitujemo kako će ova mera uticati ili na porast zaposlenosti ili na to da se izbegnu sve moguće zloupotrebe. Moje je pravo da u slučaju izbegavanja jasnog odgovora izrazim sumnju da se ovaj zakon sa povraćajem poreza prvi za određeni krug ljudi. Dovoljno znam o načinu na koji radi ministar Lazar Krstić da sam daleko od takve sumnje. Prosto, to je pitanje karaktera, on ne bi sebi dozvolio, ali ako ne dobijemo jasan odgovor i imamo već nedostatak odgovora od dva puta povećanja PDV-a, o Zakonu o porezu na neto prihod, onda znate ne pomaže da ponovite onoliko puta koliko vam padne na pamet da će biti super sa nekim drugim merama, jer ne razgovaramo o nekim drugim merama, razgovaramo o pitanju kako ćete sprečiti zloupotrebu vraćanja dela poreza i na koji način smatrate da igde, pa i u Srbiji, je stupanje na snagu ovog zakona poziv svim poslodavcima, koji imaju zaposlene radnike, koji ne plaćaju, da u petak stupi zakon, a on u ponedeljak kaže – e, sad ću da plaćam za tebe, ovo je super. Radi se o živim ljudima za koje smo jednako odgovorni, bez obzira da li navijamo za ministra i za Vladu ili smatramo da ne rade dovoljno dobro, dovoljno jasno i dovoljno transparentno. Svaki drugi pokuašj da se ućutka jasno pitanje, da se ućutka opozicija koja postavlja vrlo jasno pitanje, pravi zajedničku štetu, a ne pravi korist za one o kojima ovde svi kao vodimo računa, a to su ljudi koji nemaju pune iznose plate, niti imaju pune iznose plata, niti imaju plaćen radni staž. Ne želim da za dve godine u ovoj istoj sali slušam obrazlaganje zakona o tome da Narodna skupština odluči o plaćanju doprinosa zaposlenima. Ja sam dva puta glasala za takve zakone uz velike otpore i uz velike etičke dileme, jer je neko drugi napravio dug za 375.000 radnika, o kojem smo mi poslanici morali da odlučimo da se izbudžeta tokom 2001, 2002, 2003, 2004. i 2005. godine izdvoji novac svih nas zato da bi ljudima mogao biti upisan radni staž i još uvek ih je 67.000 bez toga. Zakon koji je prethodno važio obavezivao je Nacionalnu službu za zapošljavanje na uplaćivanje. Ja mislim da dugujemo svima nama jasan odgovor – kako ćete sprečiti zloupotrebe, kako se to sa ugovora prelazi na stalno i čime garantujete ne da ćete doneti neke bolje zakone i propise, nego da se nećete pojaviti da iz budžeta plaćamo doprinose da bi ljudi na koje će se ovaj zakon odnositi, imali zaista pravo naupisivanje radnog staža. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Lazar Krstić. Izvolite.
Hvala vam. To su tri vrlo konkretna pitanja i ja ću vrlo konkretno probati da odgovorim na njih. Ovo sa ugovora na neodređeno oko prelaska, na šta sam referisao u prethodnom izlaganju, pa ukoliko ste, recimo, na ugovoru gde primate autorski honorar, što je slučaj u određenim industrijama, prosto, u privatnom sektoru veliki broj ljudi je zaposlen na taj način, naš zakon reguliše da se u tom slučaju plaćaju samo doprinos za penziono i invalidsko osiguranje. Dakle, ne plaćaju se doprinosi za zdravstvo i ne plaćaju se doprinosi za nezaposlene. Stope koje su povraćaj doprinosa, odnosno poreza, koje bi bile efektuirane u slučaju primene ovih izmena i dopuna zakona, pri novom zapošljavanju bi biletakve da bi bilo ekonomski isplativo ljudima, odnosno poslodavcima da ove koje imaju kao već zaposlene, ljude koji već rade i na koje, po zakonu, plaćaju samo doprinose za PIO, prevedu na stalno zaposlene, pri čemu mi kao država ne bismo imali nikakav efekat, jer ti ljudi i ovako i onako rade, a morali bismo da snosimo trošak oslobađanja, odnosno trošak zdravstvene zaštite i svega ostalog što proizilazi iz doprinosa. Dakle, to je jedan od načina zavaše prvo pitanje vezano za ugovor na neodređeno i na šta se tu misli. Drugo pitanje je bilo kako će se vršiti kontrola. Mi imamo, i ti podaci su dostupni, objavljuju se u Biltenu Nacionalne službe za zapošljavanje, oni su vrlo precizni, oni moraju da postoje, jer prosto iz evidencije Nacionalne službe za zapošljavanje proizilaze određena prava koja oni koji su tamo evidentirani ostvaruju. Dakle, vrlo jasno se zna koliko je dugo nekona evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje. To govorim zato što postoje sistemi u državi koji prosto nisu dovoljno dobri i gde ne može da se prati. Takođe, mi od pre par meseci imamo i u Poreskoj upravi sistem objedinjene naplate, koja omogućava da po matičnom broju građana se vidi iz kojih sve izvora on ostvaruje prihode i koliko se poreza i doprinosa uplaćuje za tu konkretnu individuu. Uparivanjem te dve stvari može da se izvrši kontrola i zato smo se upravo odlučili i na metod povraćaja. Može da se izvrši kontrola da je zaista ko je taj koji je zaposlen i za koga je uplaćen doprinos bio u drugom sistemu šest meseci pre toga evidentiran u kontinuitetu, te onda po tom osnovu se izvrši poslodavcu refundacija dela doprinosa u zavisnosti od toga koliko je novozaposlenih bilo. To je prosto kompjuterski sistem. Ovo se ne pravi ni za koga konkretno, šta više, referišući na ovo vaše prvo pitanje, ja bih mogao da kažem, ali to naravno neću učiniti, par industrija i konkretnih poslodavaca koji imaju puno zaposlenih honoraraca, koji bi od ovakvog zakona vrlo lako mogli da se okoriste, da smo imali takvu nameru. Još jedna stvar vezana za kontrolu, hoću da kažem da upravo zbog toga da bi se izbegle ikakve insinuacije da je zakon donesen da bi neko od toga imao koristi, neko konkretan, a ne da bi se povećala zaposlenost, u zemlji se kao referentni datum broja zaposlenih uzima 31. mart 2014. godine, što je pre bilo kakvog objavljivanja na koji način će ova mera biti sprovedena, efektuirana ili bilo šta drugo, umesto uzimanja 30. aprila ili nekog skorijeg datuma. Treće pitanje koje ste postavili vezano za efektivnost prethodnih i drugih zakona, samo ću vrlo kratko, vezano za PDV, vi ste to pitanje postavili u jednoj od diskusija koje smo imali, čini mi se, o budžetu ili o onim pratećim zakonima za budžet. To je bilo pre. Neću dužiti sada o tome. Imaćemo prilike ponovo da pričamo o tome u kontekstu rebalansa budžeta, o kome ćemo razgovarati ne kasnije od jula ove godine. Mi jesmo uradili analizu povećanja, odnosno dinamike, ako mogu tako da kažem, priliva prihoda po osnovu PDV-a i ona povećanja koja su bila, za koja ste tada pitali, u julu, od njih su se videli pozitivni efekti onde gde nam je PDV podbacio, te smo zbog toga imali onu diskusiju koju smo imali, se odnosio jednim delom, ja bih rekao, preambiciozno planiranje u rebalansu budžeta od prethodne godine, ali jednim delom se takođe odnosio, i to je ono što je malo više zabrinjavajuće bilo, do činjenice da je došlo do nedostatka likvidnosti kod određenog broja privrednih subjekta koji su inače bili redovne platiše, malog broja privrednih subjekata koji su ušli u problem sa likvidnošću i samim tim nisu uplaćivali PDV, većsu stvarali docnje prema poreskoj upravi. Što se tiče efektivnosti prethodnih zakona, tu nema laži, nema prevare. Rekao sam – ova mera u jednom ili drugom obliku je bila prisutna već veliki broj godina. Uostalom, sami ste to rekli. Čini mi se, ja sam to izneo i u uvodnom izlaganju i Fiskalni savet je dao takav sud, a vidim po medijima i drugi stručnjaci. Ova mera neće sama po sebi rešiti sve. Nismo videli značajno povećanje kada je u 2011. godini poslednji put menjan zakon, značajno povećanje zaposlenosti po osnovu ove mere za ugrožene kategorije, tako da kažem, gde je važila za mlađe od 30 godina i starije od 45. Međutim, i to treba gledati u širem kontekstu, jer nije to samo širi kontekst tržišta rada, nije jedna mera ona koja je presudna. Ali, što se ove tiče, mi ne očekujemo da će se samo od ove mere magično promeniti, da će nam nezaposlenost pasti dramatično, ali ova mera jeste mera koja prethodi i koja će ići u kontinuitetu kasnije sa borbom protiv sive ekonomije. Dakle, namera ove mere je dvojaka, s jedne strane da bude jedna od olakšica koju mogu da biraju strani ili domaći investitori kada otvaraju nova radna mesta, ali i mera koja će na neki način biti signal i prethoditi agresivnom suzbijanju zapošljavanja na crno i na sivo u svim oblastima, ali posebno sive ekonomije i crne ekonomije kao takve. Što se tiče efektivnosti ovog zakona, o tome sam govorio, mi ćemo objavljivati i siguran sam da će o tome biti diskusije, jer je bio jedan drugi amandman na tu temu. Teško je izolovati samo ovaj zakon od ostalih, naročito reformskih stvari koje ćemo uraditi, a koje siguran sam da će povećati zaposlenost, ali ćemo objavljivati podatke o broju korisnika ovih olakšica u zvaničnim dokumentima koji se i ovako i onako redovno objavljuju bilo na sajtu Ministarstva finansija ili sajtu Vlade, biltenu ili bilo gde drugde, a tu preciznu evidenciju ćemo imati upravo zahvaljujući ovim stvarima o kojima sam govorio, objedinjenoj naplati Nacionalnoj službi za zapošljavanje i načinu na koji se ovaj zakon administrira da bi se izbegle zloupotrebe. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala. Ovaj amandman, bez obzira što je podnosilac imao, mogu čak da kažem, dobru nameru, ali ne može da se prihvati, jer ovako nešto ne može da se reguliše poreskim zakonom. Kad bi se ovo prihvatilo, uveli bismo jednu određenu vrstu diskriminacije prema ljudima koji su između 30 i 55 godina, kako se ovde navodi. Samim tim, ne možete da uvodite da za jedne plaćate dažbine, a za drugu kategoriju lica vam se to sve vraća. Neko bi to oborio pred Ustavnim sudom, zato što je tako nešto nedopušteno. Razumem nameru koja je ovde bila. Ona je, mogu čak i da kažem, dobra namera, ali tako nešto se reguliše Zakonom o radu, a naš Zakon o radu trenutni je prilično loš Zakon o radu koji, moram da priznam, na veoma besmislen način reguliše i samo zapošljavanje i samo dobijanje otkaza i loš je i po poslodavca i po radnike, tako da verujem da će se tom merom,a to je ključna mera promena Zakona o radu, ovakve stvari regulisati. Verujem da će ljudi koji su danas najviše bez posla, a to su ljudi iznad 50 godina i ispod 30 godina, izmenama tog zakona dobiti priliku da se zaposle i da rade svoj posao. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Živković. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Već sam u načelnoj raspravi rekao da ne mislim da su ove izmene zakona nešto što će da podstiče ozbiljno povećavanje zaposlenosti u Srbiji, bez obzira na dobre želje ili volju bilo koga u srpskoj Vladi ili u srpskom parlamentu. Same po sebi one su nedovoljne, a sve vreme ne znamo koje su te nove, tih pet, šest drugih mera koje će doprineti tome da se poveća zaposlenost. Kao što znamo, ove izmene zakona su dobile i negativnu ocenu Fiskalnog saveta. Moj amandman ima za cilj da u jednom delu poboljša ove mere, a to znači da se produži rok zapravo na ovu subvenciju, za ovu olakšicu koju bi imali poslodavci. Ovaj amandman, ako bude usvojen, u šta ne verujem, imaće svoje pravo mesto samo ako ubrzo dobijemo nove izmene zakona koji će ove mere da prošire i na staro zaposlene, da tako kažem, na sve poslodavce. Ako ostane ovako kao što je do sada u ovom tekstu i Predlogu zakona, imaćemo samo jednu kratkoročnu meru koja neće biti iskorišćena na valjan način, a istovremeno će praviti veliku diskriminaciju između već zaposlenih i nezaposlenih, odnosno poslodavaca koji imaju već zaposlene ljude. Ako se produži rok trajanja do decembra 2019. godine, time će ova mera praktično imati status vrednost stalne mere ili bar dugoročne i možda bi na taj način uspeli da motivišemo poslodavce za veće zapošljavanje. Naravno, bez ostalih mera koje moraju da budu dramatično reformske, a ne ovakve kako se sada predlažu, neće biti, na moju veliku žalost, povećavanja zaposlenosti.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospođo predsednice, za SNS nije prihvatljiv ovakav amandman, niti najava da se ubuduće ove mere odnose na sve zaposlene. Zašto? Zato što bi na taj način ponovo neki poslodavci bili diskriminisani, zato što su se neka radna mesta u prošlosti otvara na osnovu određenih podsticajnih sredstava. U prošlosti nije svako mogao da dođe do tih podsticaja za radna mesta i mislim da ćemo se svi složiti ovde. Neko je mogao zbog političke pripadnosti, neko nije mogao zbog političke pripadnosti bez obzira na dobru ideju i dobru volju. Na taj način bi samo duplirali mogućnost nekome ko je već dobio mere podsticaja od 5.000, 10.000, 12.000, 20.000 evra, različite su bile u prošlosti, da sada koristi i ove mere. Zbog toga podržavam predlagača zakona koji je, čini mi se, u stavu7. jasno kaže – poslodavac koji za određeno lice koristi bilo koju vrstu podsticaja u skladu sa odgovarajućim propisom, osim u skladu sa zakonom kojim se uređuju i doprinosi za obavezno socijalno osiguranje po osnovu zasnivanja radnog odnosa tog lica, nema pravo da za to lice ostvari poresku olakšicu iz ovog člana. Tim stavom se amputiraju zloupotrebe ovog zakona. Na taj način država se odnosi jednako prema svima. Neko ko je koristio mere podsticaja, pa ne može dva puta da koristi. Ne može neko da dobije sve, neko da ne dobije ništa. Zbog toga je ovaj zakon dobar, jer je ciljan za sve i starosne kategorije ljudi i za one ljude koji do sada nisu koristili nikakve mere podsticaja, jer nisu moždaimali poznanstvo, političku konekciju i sponu, ili bilo šta što je opredeljivalo da dobiju takva sredstva.
Zoran Živković, po kom osnovu? Izvolite. (Zoran Živković, sa mesta: Replika.) Nemojte vikati samo, molim vas. Čujem vrlo dobro, ali javite se za reč ako želite nešto da kažete. Što se tiče replike, pomno sam pratila izlaganje poslanika Babića i izneo je razloge zašto za SNS nije prihvatljiv. U skladu sa članom 104. stav 3, nemate pravo na repliku. (Zoran Živković, sa mesta: Imam pet minuta vremena za raspravu.) Ne čujem kada se dobacuje sa mesta. Izrećiću vam opomenu, ako budete vikali sa mesta. [[Zoran Živković, sa mesta: Ne vičem, nego me ne čujete.]] Vi znate kakve konsekvence nosi opomena. Nisam sklona da prekidam poslanike koji se drže Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Amandman koji je podneo kolega narodni poslanik Zoran Živković je amandman koji je on dobro obrazložio, ali niko drugi sem njega i to je dosta zgodno da uzmete pa da pričate o bilo čemu, govoreći o tome da prihvatate ili ne prihvatate amandman. Dozvoljeno je i legitimno, ali ni na koji način ne smanjuje argumentaciju koju je amandman dao. Amandman koji je kolega Zoran Živković podneo kaže – poslodavac, pravno lice odnosno preduzetnik koji zaposli novo lice, ima pravo na povraćaj dela plaćenog poreza na zaradu za novozaposleno lice, isplaćenu zaključno sa 31. decembrom 2019. godine. Razumem da ministar neće da prihvati ovakav amandman, ali onda ne vidim kakva mu je argumentacija da će doneti neke druge mere koje će pomoći poslodavcima, kada ovim amandmanom ima jednu konkretnu meru iz ovog zakona, koji takođe pomaže poslodavcima. Ovaj amandman apsolutno nema veze ni sa čim drugim, nego sa pokušajem da se poveruje da ideja o tome da se vrši povraćaj sredstava možda može da zaživi i da se da duži rok. Sve ostalo je politički folklor. Predlagač ima pravo da ne prihvati amandman, naravno, ali dosta je nezgodno ne prihvatati amandman, koji nije podnet, argumentacijom koja je vezana za svoju sopstvenu ideju o tome kakav bi amandman mogao da bude podnet, pa da ne bude prihvaćen, pošto se u diskusiji, osim kolege narodnog poslanika Zorana Živkovića i mene, niko drugi nije bavio ovim amandmanom. Mogu da razmislim da podržim ovaj amandman u danu za glasanje, sa razgovorom o temi vraćanja sredstava. Uopšte govoreći, vrlo sam nesklona zakonskim odredbama koje govore o tome da se novac vraća između poslodavca i bilo koje državne organizacije ili organa, jer to ne radi. Meni je žao što to ne radi, zbog toga što ljudi na koje ta odredba treba da se odnosi imaju problema zbog toga. Ja ću vam dati odmah ilustraciju odredbe koja u suštini govori o jednoj drugoj vrsti vraćanja sredstava, protiv koje sam bila kada je donošena, protiv koje sam podnela amandman i ostala sam u manjini. To što sam u manjini, ne znači da nisam u pravu. U Zakonu o radu, s obzirom da vi ovde govorite o merama koje će biti donete, to je meni podsticaj da i ja govorim o merama koje bi mogle biti donete, poslodavac je u obavezi da plaća mesec dana ženama koje održavaju trudnoću, ili idu na porodiljsko odsustvo. Moj amandman je bio najduže tri do sedam dana i da ne stavljamo na poslodavca obavezu, jer u realnom životu, od ponedeljka do petka, on pare ne da. Žena koja je otišla na porodiljsko, te pare ne dobija. On se dogovara sa Republičkim fondom za zdravstvo kada će biti, kako će biti tih novaca i u zakonu, kao i u ovom vašem zakonu, sve lepo piše, da bez kašnjenja RZZO uzima na sebe isplate porodiljskog, posle tog mesec dana, ali taj prvi mesec je problem. Vama će svaki mesec ovde biti problem i za obračun i za naplatu. Ono što je u skladu sa mojom kritikom i mojim amandmanom na Zakon o radu, da ne stavljamo obavezu na poslodavca. Ako je država rekla – ja plaćam porodiljsko odsustvo zaposlenim ženama jer je to dobro, jer je to način na koji ovo društvo treba da bude organizovano, onda neka država preuzme na sebe od prvog dana. Manimo se refundacije između poslodavca i da li je ona stvarno otišla, da li nije, pa da on plati mesec dana, pa ćemo mi posle. Isto to radite ovim zakonom. To je duh zakonopisca protiv kojeg sam ja bila, kao narodna poslanica, bez obzira na to da li vas podržavam ili sam protivnik kao opozicija. Ideja ovog amandmana je da uputiti poruku i jednima i drugima da ukoliko ova mera bude važila dugoročno da će morati da menjaju ponašanje. To je sve o čemu ovaj amandman govori. Videćemo do dana za glasanje kako ću se opredeliti prema amandmanu. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Lazar Krstić.
Odgovoriću na prvu stvar. U obrazloženju ne prihvatanja ovog amandmana, mislim da smo bili vrlo jasni, gde se kaže da se amandman ne prihvata, jer je dužina trajanja poreske olakšice optimalno opredeljeno u kontekstu iniciranih strukturnih reformi u oblasti tržišta rada. Dakle, kao što sam rekao, mislim da je to vrlo jasno, to nisu nikakve mere o kojima se ništa ne zna, ne razgovara ili će tek doći. Menjamo Zakon o radu. On će biti u parlamentu u narednih nekoliko nedelja. Vrlo je jasno kojih pet instituta su bili predmet razgovara sa Socijalno ekonomskim savetom, sada već mesecima. Jasno je iz medija sa kojima je postignuta saglasnost, a gde se još pregovara itd. To je jedna od mera. To je najveća mera. To je strukturni zakon koji reguliše odnose poslodavca i zaposlenog. Sa promenom tog zakona, kao i sa reformom poreske uprave, a već smo govorili o promenama Zakona o poreskom postupku i administraciji, institutima koji će se tamo menjati, o reorganizaciji poreske uprave, o načinu na koji će se to sprovesti, koji su ciljevi… Deo toga je bio u ekspozeu, a deo toga sam govorio, ako ne ovde, onda na nekim drugim mestima. To su konkretne stvari koje će omogućiti da ambijent u kome se obavlja posao u Srbiji bude drugačiji za dve godine, ne za pet godina, jer te zakone hoćemo da promenimo. Zbog toga je zakon oročen, do važenja ovih izmena i dopuna, do kraja 30. juna 2013. godine, a ne do kraja 2019. godine. To je direktno što se toga tiče. Što se tiče povraćaja PDV, u ovom slučaju doprinosa, ali uopšte bilo kakvih poreskih prihoda, kao mehanizma, to je mehanizam koji postoji svuda. Vi ste govorili o nečemu drugom što je vezano za jedan od instituta Zakona o radu i ne odnosi se direktno na problematiku poreske uprave, već odnos između poslodavca i zaposlenog, to je socijalno davanje, i načina na koji između Fonda za zdravstveno osiguranje i poslodavca se vrši refundacija, gde poslodavci ne poštuju svoje obaveze u nekim slučajevima, uključujući i državu. To prepoznajem i to treba da se promeni, ali tone govori o tome da li se funkcioniše ili ne funkcioniše. Ono što je bitno jeste da sistem kod povraćaja, konkretno kod PDV-a funkcioniše. Funkcioniše i kod povraćaja nekih drugih protiv kojih sam i ja lično, kao što je na primer povraćaj na PDV za kupljenu bebi opremu, itd, iz prostog razloga što funkcioniše. On funkcioniše, ali konzumira puno ljudi, puno sati ljudi u poreskoj upravi. Postoji način da se reguliše na drugi način, da se ne uskraćuje ni na koji način prava koja su već sada data, ali da se administrira na mnogo jednostavni način kroz rashodnu stranu, gde mu je i mesto, da se zna kome u tom slučaju treba dati to davanje, jer vrlo je jasno da se zna ko se porodio, a ko nije. To je dobro. To su neke stvari kojima ćemo se takođe obratiti, ali ono što je bitno je da će funkcionisati u ovom slučaju i stavili smo i relativno kratke rokove zato što imamo novi sistem, sistem po kome će to moći, već smo krenuli u poreskoj upravi i vrlo metodično smo se o tome konsultovali da to uspostavimo da funkcioniše, a govorio sam o novom sistemu koji tamo od marta meseca funkcioniše u punom kapacitetu objedinjene naplate. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Živković. Po kom osnovu? (Narodni poslanik Zoran Živković, s mesta: Član 158. stav 8.) Mislite povreda Poslovnika ili nešto drugo? Sada ću pogledati da vidim šta piše u članu 158. stav 8. Ne brinite ništa. Nije vrlina znati nešto napamet. Nemate po tom osnovu. Pročitajte član 158. stav na koji ste se javili. Ovo je rasprava u pojedinostima. (Narodni poslanik Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Član 158, poštovana predsednice, se bavi pretresom u pojedinostima, a stav 8. kaže – da narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u pretresu u pojedinostima koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Ja sam jedan od dvojice samostalnih poslanika i mi smo se dogovorili da ja mogu da koristim pet minuta u raspravi u pojedinostima, što je već korišćeno ovde u vašem odsustvu kada je neko drugi… Neko je dobacio. To ćemo kasnije. Apsolutno sam dobijao pravo na reč po ovom članu i bilo bi jako interesantno da mi kažete zašto mi to zabranjujete sada?
Zato što kao predsedavajući imam potpuno drugačije tumačenje.
Jel da?
Da. Ne govori se – Jel da i izričem vam opomenu za ovaj način komunikacije sa predsednikom.
Pozivam vas da vam kažem da narodni poslanici …
Ne vredi da dobacujete. Nije manir u parlamentu, izuzetno ga poštujemo svi, i sve poslanike. Molim lepo da ne dobacujete sa mesta. Dakle, dobili ste tumačenje. Imate pravo kao poslanik samo da tražite da se glasa o povredi Poslovnika.
To je vaše tumačenje?
Čuli ste moju rečenicu. Da li želite ili ne?
Molim vas da od Narodne skupštine Republike Srbije ne pravite novosadsku autobusku stanicu.
Oduzimam vam reč. Dobili ste opomenu. To znate. Protumačiće vam kolege šta to znači. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo predsednice, gospodine ministre, podneli smo amandman kojim predlažemo da se tačke 1, 2. i 3. u stavu 7. člana 1. ovog zakona menjaju, kao što mislim da svi ovde znamo, koji smo čitali Predlog zakona, da ovim predlogom je predviđeno da se ovaj povraćaj plaćenog poreza na zaradu veže za izvesne procente u odnosu na to koliko novozaposlenih radnika ima u nekoj firmi npr. Mi smatramo da je u redu da Vlada predlaže neke mere kojima se predviđa povećanje zapošljavanja u Srbiji. Ali, smatramo da ovi procenti povraćaja plaćenog poreza na zaradu novozaposlenih lica nisu dovoljni da bi podstakli poslodavce da zapošljavaju veći broj ljudi u Srbiji. Vi ste predvideli 65% ako je zasnovao radni odnos sa najmanje jednim a najviše devet zaposlenih lica. Mi smatramo da taj procenat treba da ide na 85 jer bi u tom slučaju, ja mislim, stvarno poslodavac bio podstaknut da čini ovo što je namera, čini mi se, člana 1. ovog Predloga zakona. Isto tako tačka 2, predlažete 70% za najmanje 10, a najviše 99 zaposlenih, a mi predlažemo 90%. Tada bi se osetili efekti. Umesto 75, kao što piše u tački 3, mi predlažemo 95. Sve ovo treba da važi privremeno, a da sledeće izmene ovog zakona se obavezno tiču i uspostavljanja neke ravnopravnosti poslodavaca koji imaju novozaposlena lica i oni koji imaju već neke zaposlene, da se slučajno ne bi desilo da ovde stvaramo uslove u kojima su neki poslodavci privilegovani u odnosu na neke druge.
Reč ima ministar Krstić.
Mi smo ove procente opredelili u skladu sa uporednom analizom sa susednim državama sa kojima smo konkurentni za strane investicije i kroz razgovore sa domaćim privrednicima vezano za domaće poslodavce. Ukoliko imate neki drugi izvor ili ste radili neku drugu analizu, vi niste izneli, osim svog ličnog mišljenja, argumente zašto mislite da bi ove druge više stope dale drugu efektivnost zakona. Mi bismo bili spremni da to takođe sagledamo. Iza naših brojeva stoje konsultacije i analitika, a nisu paušalni, prosto rečeno. Hvala.
Na član 1. amandman… (Narodni poslanik Vladimir Pavićević, s mesta: Po Poslovniku.) Po kom osnovu? (Narodni poslanik Vladimir Pavićević, s mesta: Član 158. stav 8.) Pošto je sada vaš kolega rekao suprotno, da je on taj koji treba da troši vreme, kakav je konačan dogovor, pošto niste pismeno obavestili predsedavajućeg ko koristi to pravo? Recite ako vi koristite, da znamo i da onda poslanik Živković uopšte ne koristi to pravo. Ako ste se dogovorili, ko je taj treći s kim ste se dogovorili? Vrlo jasno. Poslanik Živković odobrava moje reči. Daću vama pravo, ali onda poslanik Živković nije bio malopre u pravu. Izvolite. Pet minuta samo vama. Dogovorićete se sledeći put i daćete pismeno predsedavajućem da ne bi nagađao s kim ste se dogovorili. Izvolite poslaniče.
Sada ovde je neophodno da pomenem dve stvari. Jedna se tiče ovoga o čemu je govorio gospodin Krstić, a druga se ipak tiče, poštovana predsednice, Narodne skupštine ovoga što ste vi sada rekli. (Predsednik: Hoćete biti ljubazni, jer sada morate podeliti, žao mi je što ostali poslanici moraju da prisustvuju ovoj poduci. Opredelite se. Da li govorite sada po članu 158, vremenu koje ste tražili, stavu 8. ili ćete polemisati sa predsedavajućim? Polemike sa predsedavajućem nisu predviđene. Dakle, iskoristite svoje pravo da se obratite ministru, ako ne idemo dalje. Zaista.) Samo sam hteo da kažem da po ovom Poslovniku član 158. i gospodin Živković i ja imamo pravo na ovih pet minuta… (Predsednik: Da li je to povreda Poslovnika?) … ukoliko ne dozvoljavate i gospodinu Živkoviću i meni da koristimo po pet minuta na osnovu člana 158. onda smatram da je to povreda Poslovnika.
Ne. Na sledećoj sednici, zaista mislim da sada zloupotrebljavate Poslovnik. Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava su prihvatili amandman, a odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, Aleksandar Marković. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, ne mogu da ne reklamiram član 107. Poslovnika koji kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Uprkos opomeni koja je izrečena prešli smo preko jedne situacije u kojoj je gospodin, samostalan poslanik, koji ima i svog prijatelja, samostalnog poslanika, pretio ovde i obraćao se narodnim poslanicima. U jednom trenutku se okrenuo ka jednom delu sale i rekao nešto - to ćemo kasnije da raspravimo itd. Mi smo ovde prešli preko toga, a to je potpuno neprihvatljivo i potpuno neprimereno ponašanje. Ako dođemo u situaciju da neki narodni poslanik preti ostalim poslanicima i to prođe nekažnjeno mislim da ste bili dužni da mu izreknete još tada meru opomene. Verujem da je gospodin Živković u toku svoje prošlosti bio u jednom trenutku silan i moćan i mi smo kao i svi građani Srbije trpeli njegovu silu i njegovu moć, ali Narodna skupština nije mesto gde možete na taj način da se ponašate gospodine Živkoviću.
Zahvaljujem. Smatram da nisam povredila Poslovnik jer sam poslaniku izrekla opomenu. Zamolila sam da se ne dešavaju više takve stvari. Ako smatrate da treba da se glasa? (Ne) Za reč se javila narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Reč je o amandmanu koji je prihvaćen koji je podneo narodni poslanik Zoran Babić gde su dodatno navedene organizacije koje su izuzete ovog zakona, kao što su Zaštitnik građana, Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, DRI, Poverenik za informacije od javnog značaja itd. O ovome vam govorim kada postavljam pitanje. Nije dovoljno da se kaže – na sve smo mislili. Mora da se učestvuje u dijalogu i da se stvarno odgovara na pitanja. Ovaj amandman je dokaz da se nije mislilo na strašno puno organa i organizacija. Nije u pitanju ko će biti neporecivo u pravu, u pitanju je da razumemo kada postavljamo pitanje, da nam je zajednički interes da propuste, omaške, nedovoljno promišljene stvari koje primete jedni ili drugi ispravimo pre nego što se napravi šteta. Ovim je izbegnuta jedna šteta da se ovaj zakon primenjuje. Upozoravamo vas da skoro pa tvrdoglavosti radi nećete ni da čujemo ni da razumemo kakve sve štete mogu biti izbegnute amandmanima koje smo podneli. Može jedan ili drugi način, da opet dočekamo štetu, pa da se podsetimo ovog amandmana, ili da se reaguje kao što se reagovalo sa amandmanom koji je postao sastavni deo Predloga zakona. Ljudi uvek imaju izbor i moraju svoje izbore poštovati, odnosno snositi posledice svojih izbora. Hvala vam.
Reč ima ministar Lazar Krstić. Izvolite.
Samo kratko, hvala. Slažem se, to jeste funkcija amandmana, zato smo i prihvatili amandman. Upravo jeste suština da niti smo mi sveznajući niti pretendujemo da budemo. Ukoliko ima konstruktivnih i argumentovanih amandmana Vlada će ih prihvatiti, a o ostalim takođe treba debatovati, što mislim da radimo na stručnom osnovu, tako da uzimam da to već radimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovana predsednice, javio sam se uz izvinjenje malopre, ali verovatno niste primetili osnov traženja reči. (Predsednik: Gospođa Čomić je dobila reč, izvinjavam se.) Dakle, član 103. i 107. Zašto član 103? Ponovo smo čini mi se bili svedoci jedne po meni nemile scene gde predsednica Narodne skupštine, bez obzira na sve, smatramo malo ekstenzivno tumači ovaj član i time niste dozvolili poslaniku da obrazloži povredu. Smatram da bi za dobrobit funkcionisanja ove Skupštine praksa u kojoj predsednik Skupštine dozvoli poslaniku da obrazloži svoja dva minuta bila blagotvorna i da ona ne bi narušila odnose koji postoje među poslanicima niti funkcionisanje Narodne skupštine. Mislim da ste u tom smislu prekršili član 103. zato što niste dozvolili ni poslaniku Živkoviću ni poslaniku Pavićeviću da obrazlože zašto je prekršen Poslovnik. Povreda u okviru člana 107. se odnosi na izlaganje kolege iz većine koji je u jednom momentu rekao nešto što mislim da ste morali da reagujete, možda ne opomenom, ali barem da ga upozorite, a to je da je poslanika oslovio sa „prijatelj poslanika“, što znači da su njih dvojica tu u nekom drugarskom odnosu, a ne da su ih birali građani. Mislim da je to zaista nedopustivo. Da ne govorim o gestikulaciji da gledaju u pravcu opozicije i govore o sili i moći, kako su neki imali, a ne shvataju da to isto i njih čeka. Hvala.
Zahvaljujem. Što se tiče člana 103. sam poslanik koji se javio na povredu Poslovnika rekao je da se javlja i da odgovori ministru i povredu Poslovnika, te nisam mogla da protumačim volju poslanika šta je zaista želeo. Time smatram da nisam mogla da povredim Poslovnik. Što se tiče povrede Poslovnika poslanika iz redova poslaničke grupe SNS zaista ne može da se protumači ničim zlonamernim niti diskvalifikacijom nekog od poslanika, jer on nije imao nameru, jer prijatelj je nešto lepo i pozitivno, bar u srpskom jeziku, ali sledeći put ću reagovati ako smatrate da je to potrebno. Da li želite da se glasa o povredi Poslovnika? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava podneo je amandman na član 1. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić i Biljana Hasanović - Korać. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Želja predlagača amandmana je bila da se efekti primene ovog zakona dostavljaju Narodnoj skupštini. Imamo situaciju da je zakon došao u proceduru bez javne rasprave, čime je prekršena težnja premijera da se Vlada pridržava dva strateška dokumenta, gde je jedan Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije, koja predviđa da se svi zakoni pre donošenja upute na javnu raspravu. Naša intencija je bila da rad parlamenta približimo što više javnosti i da zaista od parlamenta napravimo kontrolni mehanizam za rad Vlade. Zbog toga smo i tražili upućivanje izveštaja od strane Ministarstva finansija parlamentu. Očigledno da je amandman odbijen zbog toga što se već rezultati objavljuju u biltenu. Mi smatramo da je to nedovoljno i da treba i zvanično obavestiti parlament. Ostajemo pri ovom amandmanu. Naravno, ne očekujemo da većina izglasa. Hvala.
Pošto smo završili raspravu o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. 2. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Borislav Stefanović, Dragan Šutanovac, prof. dr Dušan Milisavljević, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović-Korać, prof. dr Vladimir Marinković, dr Milorad Mijatović, dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević, Enis Imamović, Zoran Babić, Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Dragan Jovanović, Zlata Đerić i Ljiljana Nestorović, kao i amandmane Vlade i Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika, odbacio je kao nepotpun amandman na član 1. koji su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Sabina Dazdarević i Enis Imamović. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno narodni poslanici Borislav Stefanović, Dragan Šutanovac i prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima dr Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću i danas da branim razloge zbog kojih smo mi u načelu pričali da odvajanje više od 200 miliona evra iz sektora zdravstva i preusmeravanje ka Fondu PIO nije dobro za zdravstveni sektor u Srbiji, s obzirom da zdravstvo u Srbiji u zadnjih 20 godina postepeno postaje sve lošije i lošije i to i građani i lekari svakodnevno vide u ordinacijama, u bolnicama u kojima lekari rade i gde se pacijenti leče. Smatram da ovim amandmanom sprečavamo jednu situaciju koja bi dodatno pogoršala sektor zdravstva. Slušajući ministra i slušajući narodne poslanike iz vladajućih stranaka koji su pokušali da nas ubede da sistem zdravstva neće biti urušen, niti pogoršan tako što će 200 miliona evra biti preusmereno ka nekoj drugoj stavci u budžetu i drugim korisnicima, smatram da je to nemoguće s obzirom da zdravstvo košta i dobro zdravstvo iziskuje non-stop kontinuirana ulaganja, kako u edukaciju lekara, tako i u opremanje aparatima, tako i u poboljšanje uslova u bolnicama, u domovima zdravlja i ambulantama gde se naši građani leče. Svedok sam, više od 20 godina radim i iz godine u godinu se to stanje pogoršava tako što non-stop nema para, u zadnjih 20 godina nema para i gde ćete štedeti? Hajde da štedimo na zdravstvu, a doktori su tako humani, pa će oni i onako da rade taj svoj posao. Reći ću vam, do 2000. godine smo radili kao lekari za dve i po, tri marke, čuvali smo taj socijalni mir. Radićemo i dalje, to nije sporno, ali radimo u uslovima koji su jako teški. U mnogim bolnicama nemate najosnovniji materijal u operacionim salama. Hirurški instrumenti u mnogim salama su jako stari. Problem koji sam u prošlom sazivu otvarao, tu je i bivša ministarka i predsednica Odbora za zdravlje i porodicu, gospođa Đukić-Dejanović, inicirao sam rešavanje problema onkoloških pacijenata koji treba da idu na zračnu terapiju. Svi smo se dogovorili – u redu, kupićemo četiri aparata za zračnu terapiju, za Sremsku Kamenicu, Kragujevac, Beograd i Niš, i neće ti naši građani koji su jako bolesni više čekati. Nije se ništa pomaklo godinu i po, dve dana. Rečeno nam je da trenutno nema para da se ti aparati kupe. Ne mogu da shvatim da kada imate puno stavki u budžetu Ministarstva zdravlja gde je neophodan novac, da vi kažete – mi ćemo taj novac iskoristiti i preusmeriti u jednu drugu poziciju budžetsku i tamo će to više trebati. Smatram da nema potrebnije i važnije stvari u društvu nego što je to zdravstvo. Zdrava nacija je preduslov preporoda ekonomije. Ako imate bolesnu naciju, nijedna strana firma, kompanija neće, gospodine Krstiću, da dođe. Vi ste se barem edukovali i radili u inostranstvu. Znači, u Ekonomskom savetu u Davosu, pored ekonomskih mera i eksperata iz ekonomije, imate i sektor zdravstva i tačno se kaže koja je nacija zdrava, a koja je bolesna. Gde je taj kapital, gde ide? Nijedan kapital neće ući u jednu državu koja ima bolesnu naciju. Nažalost, naši građani su suočeni sa brojnim problemima. Mi smo kao sistem zdravstva suočeni sa mnogim bolestima koje su iz meseca u godinu sve prisutnije. Kada nas „“ oceni, on uzme različite parametre i kaže – vi imate liste čekanja, pa onda kaže – po tim listama čekanja problem je bio za operaciju katarakte. Bilo je 20.000, pa kad smo krenuli da rešavamo taj problem, došli smo na 27.000 ljudi koji čekaju na operaciju katarakte. Neki ljudi kažu – da, ali to su veštački pravljene liste, možda ti ljudi ne treba da idu na operaciju katarakte. Ja vam kažem da srećem građane i na ulicama Beograda koji mi prilaze sada vrlo slobodno, znajući da se borim za njihove interese u Skupštini Srbije, da kažu – ja ne vidim, doktore, tražim najosnovnije stvari, da dođem na red na operaciju katarakte. Kod nas u Srbiji problem operacije katarakte vam je 500 do 600 evra za repromaterijal, za sočiva koja treba da se ugrade u toku te operacije, za propratni materijal, masti, a mi nemamo za te najosnovnije stvari. Šta da vam kažem za pregled magnetnom rezonancom. Profesori sa radiologije primorani od direktora kliničkih centara će vam reći – da, ali nije toliko hitno za svaki problem, npr. glavobolju, vrtoglavicu, raditi magnetnu rezonancu. Kao profesor se slažem. Ali, ako vam kažem da imate preko 10.552 pacijenta koji trenutno čekaju na pregled magnetnom rezonancom, vi vidite koliki je taj problem. Nije to problem samo Beograda, to je problem cele naše države i naših građana. To je 10.000 ljudi. Na operaciju kuka čeka 8.700 ljudi. Treba da im omogućimo implante, treba da im omogućimo kukove kako bi oni bili osposobljeni da žive. Znači, borba nas političara ovde treba da bude da omogućimo kvalitetniji život našim građanima. Verujte, treći mandat sam u Skupštini, ne nastupam kao političar, nastupam kao lekar i interesuje me, ono što me je mučilo 20 godina kao lekara u sistemu zdravstva, ono što nisam mogao da popravim, što moje kolege svakodnevno vide, da nemaju konce, da nemaju antibiotike, da nemaju najosnovniji materijal, da pokušamo da vam kažemo da imamo finansijski problem i da to treba da se kupi, da se naše zdravstvo obnovi i da ne kaskamo za svetom, da našim građanima pružimo bolju zdravstvenu zaštitu. Problem je i sa kateterizacijom, koronografijom, ugradnjom veštačkih srčanih zalizaka. Jedan srčani zalizak, jedan stent spašava život. Taj stent košta, sve zavisno od proizvođača, od 300 do 500 evra. Ne mogu da shvatim da taj novac ne možemo nabaviti. Evo, reći ću vam da brojne klinike imaju liste čekanja koje su upravo za ugradnju ovih stentova. Najhitniji slučajevi se rade stvarno hitno, ali ko to može da proceni, ako neko dobije infarkt miokarda, da kaže – nisi ti toliko hitan, dođi za mesec dana ili dođi za pola godine. Razvijeno društvo mora da stvori takve uslove da svaki dinar uloži u zdravstvo i da taj sektor zdravstva pruži sigurnost našim građanima. Dvesta i nešto miliona evra koji se oduzimaju ovakvom zdravstvu. Stvarno želim puno uspeha gospodinu Lončaru, ministru zdravlja. Prvih tri meseca, ne tri, nego i više ću da mu dam, neću reč lošu da kažem. Stavili ste ministra koji je mlad, sposoban lekar u ministarstvo i uzeli ste mu u startu 200 miliona evra. Ne znam kakav on mađioničar može da bude da napravi takvu jednu magiju, da ovako loše zdravstvo koje u vapaju za obnovom, za obnovom bolnica, da on reši taj problem. Problem koji je jako bitan u srpskom zdravstvu to je što u prošlom periodu nije bilo sluha, što se i zakonska regulativa malo tumačila na ovaj ili onaj način. Što su čak i neke liste čekanja gde su pacijenti stavljani, to slobodno pričam, a reći ću to još jedanput, pošto imam taj poslanički imunitet, smatram da su neki direktori zdravstvenih ustanova i veštački doprinosili pravljenju tih listi čekanja radi razvijanja svoje privatne prakse. Tako da rešenje, mada tema nije zdravstvo, ali je borba za taj novac, da ostane u sektoru zdravstva, možda jeste izjednačavanje, gospodine Krstiću, državnog i privatnog sektora zdravstva kako bismo rasteretili ove liste čekanja i kako bismo pružili građanima mogućnost da se leče za to svoje socijalno osiguranje. Kada pričamo o Republičkom fondu, pričali ste da je rukovodstvo Republičkog fonda uštedelo novac i da ima suficit. Ne mogu to da prihvatim, rekao sam vam stavke da više od 53% od dve milijarde evra koje uđu godišnje u Republički fond ide na plate. Nisam primetio da se na platama štedelo. Plate su ostale iste. Na inplante ide 35%, ide na te tendere za aparate. Mislim da je tu napravljena ta neka tzv. ušteda, tj. nisu neki aparati kupljeni koji su trebali da budu isporučeni mnogim bolnicama, kliničkim centrima i zdravstvenim centrima. To kada neko kaže ušteda, uštedeo sam na zdravstvu, ne mogu da prihvatim zato što je naše zdravstveno u jednom kolapsu koje traje 20 godina i taj oporavak, tog zdravstva iziskiju jednu reformu, jednu pravnu regulativu i Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o zdravstvenom osiguranju. Da građanima omogućimo da znaju to što plate za to zdravstveno osiguranje, da za taj novac znaju šta dobijaju, da znaju da mogu da se leče i kod privatnog lekara, ali i da nam se više nikada ne desi slučaj kao što je u Pirotu hapšenje svih ginekologa. Da se ta korupcija u zdravstvu spreči jasnom zakonskom regulativom i da se zna ako radite u državnom sektoru, da radite u državnom. Ako radite u privatnom, onda radite u privatnom sektoru. Znači, ne može to šetanje vizit karti lekara i favorizovanje svoje privatne ordinacije. Moj apel, a ovaj amandman je pokušaj da se spreči iznošenje više od 260 miliona na godišnjem nivou dinara i prebacivanje na sektor PIO zato što mnogi naši građani trenutno imaju puno problema. Mi smo u vrhu Evrope po broju malignih oboljenja, među prvima smo od kardiovaskularnih oboljenja, infarkta miokarda i samo veća i preventiva i veće ulaganje u te dijagnostičke metode koje bi omogućile u startu postavljanje dijagnoze i lečenje i da omogućimo građanima produženje života i bolji život. Znači, ne možemo bez para lečiti i ovo je apel lekara, ne poslanika. Jesam u redovima DS, ali vam prenosim apel lekara. Znači, oni nemaju sa čim ljudi da rade. Dajte da im omogućimo da imaju uslove za rad, a što se tiče pacijenata, kažem vam, pacijenti nisu zadovoljni uslovima lečenja u našim bolnicama, kako izgledaju bolesničke sobe, kako izgledaju ti holovi, kako izgledaju te operacione sale. Kada sam pre dva dana rekao da se mi vraćamo na zdravstvo 70-tih godina imao sam replike od mog prijatelja i kolege Babića. Mi smo 70-tih godina imali super zdravstvo, mi se vraćamo na 90-te godine. Tako je zdravstvo tada počelo da se uništava, 90-tih godina.
Hvala, isteklo vam je vreme. Reč ima ministar Lazar Krstić.
Vrlo ću kratko vam se obratiti. Moramo da uspostavimo razliku između računovodstva i finansiranja. Dakle, niko nije rekao da će smanjiti količinu ili na bilo koji način usluge koje su obezbeđene Zakonom o zdravstvenoj zaštiti ili o primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Ovde se samo menja način finansiranja. Dakle, novac umesto direktno iz doprinosa će ići iz budžeta jednim delom, kao što sada taj novac ide u Fond PIO iz budžeta, umesto toga ići će u Fond za zdravstveno osiguranje. Dakle, sve o čemu ste vi pričali jesu problemi o kojima treba da se razgovara uključujući i ovu komponentu vezano, ako sam ja ispravno razumeo, a nisam stručan za akceleratore, koja će biti potpisana, moguće je već u narednih par dana. Izpregovarano i uključeno je u budžetski okvir sa Svetskom bankom. O tome treba razgovarati, ali prosto ove izmene i dopune zakona ovde ni na koji način se ne obraćaju tome. Mi prosto menjamo način odakle novac dolazi. Niko ne govori o tome da će se novac ili količina usluga smanjivati u tom obliku. Hvala.
Reč ima Vladimir Đukanović, po amandmanu.
Hvala uvažena predsedavajuća. Moram da priznam, naravno, ne mogu da izrazim zadovoljstvo jer nam je stanje u zdravstvu katastrofalno, to je zaista tako, ali eto makar mogu da izrazim zadovoljstvo napriznanje nekog ko je sada opozicija kako su dok su bili vlast upravo suštinski upropastili zdravstvo. Sve što je malopređašnji govornik rekao događalo se u tom nekom periodu kada ste imali sva ova sredstva, inače na koja se sada žalite što se sada ukidaju. Tačno je, imamo domove zdravlja gde nemamo ni makaze, ni gaze, ni osnovna medicinska sredstva, ali se postavlja pitanje – što to neko nije u periodu dok je obavljao vlast probao da nabavi, odnosno probao da na najbolji mogući način reformiše naš zdravstveni sistem? Izvinite nama su potrebnim potpuno novi zakoni iz oblasti zdravstva koji bi to reformisali, ali opet naglašavam, ovo nikome nije prijatno što neko mora da 2% iz zdravstvenog fonda prebaci u penzioni. Znate, mi smo u takvoj situaciji da nam je privreda potpuno devastirana zahvaljujući raznim genijalcima koji su ovde 12 godina upropašćavali našu privredu. (Borislav Stefanović, s mesta: A vi niste ništa krivi?) Krivi smo ako hoćete baš svi po malo. Da, krivi smo svi po malo … (Predsednik: Meni se obraćajte. Molim poslanika da se samomeni obraća, isto to samo meni.) Uvaženi kolega koji je to sada dobacio, problem je što nigde ne vidi sopstvenu krivicu i krivicu opcije koja je predvodila 12 godina ovu državu. Mi smo imali sistem u kome su javna preduzeća služila da se ispumpavaju pare iz njih. Imali smo sistem u kome je neko gasio potpuno privatni sektor, gde smo gajili administraciju, gde smo gajili korupciju. Ako hoćete baš smo i u zdravstvu gajili korupciju, bukvalno smo je zalivali. Izvinite, danas je sve to došlo na naplatu. Danas je država došla u situaciju da zaista nema ni za penzije. Izvinite, neko mora iznova da počne da gradi zemlju i kroz ovakve nepopularne mere, ali bilo bi zaista lepo da konačno priznate šta ste uradili i zašto smo došli do ovde. Hvala.
Reč ima Slobodan Gvozdenović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, mislim da rasprava po ovom amandmanu i uopšte po ovom zakonu o kojem smo raspravljali prethodnih dana bar kada su u pitanju kolege lekari ne treba i ne sme da se svede na nivo intelektualne bižuterije. Mi moramo ovde jasno reći kakav zdravstveni sistem smo nasledili u periodu od 2000. godine do 2012/2013. godine. Ja dolazim iz valjevske bolnice i konkretno radim u valjevskom porodilištu kao specijalista ginekolog i mogu vam reći da smo bar mi u Valjevu vrlo dobro osetili kao lekari, a sigurno i pacijenti, na svojoj koži one direktore koje je postavljao prethodni ministar Tomica Milosavljević, one direktore tzv. menadžere sa državnim novcem koji su nam ostavili dug od oko šest miliona evra, kada je novi direktor pre godinu dana došao u valjevsku bolnicu i kada taj dug sada mi moramo da saniramo. Vrlo dobro je poznato kakvi su to direktori bili, kako se koristio kredit Svetske banke koji je dodeljen zdravstvenim centrima u unutrašnjosti, negde oko 2004. godine. Ja kao odbornik, tada gradske skupštine, nisam mogao da dobijem nijednu jedinu informaciju o tom kreditu Svetske banke. Poznato je u Valjevu, u široj javnosti i u stručnoj javnosti, a takođe i nekim nadležnim državnim organima, na koji način je od „Simensa“, nabavljen skener, da li je taj skener bio nov, pa repariran, odnosno repariran pa predstavljen kao nov, na koji način je nabavljena magnetna rezonanca. Priča se i kolike su provizije bile tih menadžera sa državnim novcem koji su bili tada na čelu zdravstvenih ustanova u Srbiji u Valjevu, konkretno. Išlo je i do 8 ili 9%, a to najbolje znaju oni iz „Simensa“ sa kojima su radili. Prema tome, nije ovde reč o novcu koji treba da se prebaci iz jednog fonda u drugi. Reč je o tome da budemo pošteni prema sebi i da kažemo, da, mi smo trpeli takve direktore, oni su vodili srpsko zdravstvo 12 godina, prethodna i ova vlada je zatekla devastirano srpsko zdravstvo, ministrovanjem pomenutog ministra, da, poslednja specijalizacija na valjevskoj ginekologiji je dodeljena 1998. godine, da imamo problem i deficit sa specijalističkim kadrom. Šta to znači? Znači samo jedna stvar, da ovaj sistem u zdravstvu koji je nasledila ova Vlada posle 12 godina vladavine DS-a, ciničan prema Srbima i prema pacijentima, pre svega, a čini mi se i kriv pred zakonom, mora da se ispravi i u tome je poenta ove priče. Taj deo novca koji bude prebačen, verujem da može da se uštedi pre svega odgovornim radom lekara u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, a i našoj samokontroli… (Borislav Stefanović, s mesta: Kao što ti radiš.) ... Predsednice, molim vas da opomenete poslanika da mi ne dobacuje.
Molim poslanike da ne dobacuju jedni drugima. Zaista je sada kršenje, odnosno ponašanje poslanika u ovom parlamentu na ovoj sednici.
… A i našim odgovornijim radom, a pre svega, kliničkim radom prema pacijentima, a manje bavljenjem nekim drugim stvarima. Hvala.
Reč ima Ljubica Mrdaković Todorović. Tražite repliku na amandman? Izvolite.
Zahvaljujem se predsednice, uz izvinjenje što sam dobacivao kolegi. Izvinjavam se. Ovaj amandman u suštini pokušava da otkloni jedan problem koji postoji o kojem smo danas dosta govorili i predstavnici vlasti i opozicije i sve je to u redu. Opozicija predloži amandman, vi ga ne prihvatite, imate svoja obrazloženja i ja to sve razumem. Ono što ne mogu da razumem je ovo vaše neprekidno insistiranje na borbi sa prethodnim periodom, pri čemu govorite o Tomici Milosavljeviću koji je ministar iz URS-a. Dakle, ja to stvarno ne razumem. Zašto gledate u nas?
Nemojte da dobacujete.
Onda je ta stranka bila i u vašoj Vladi, a doskorašnja ministarka je takođe, njena stranka je bila u vašoj Vladi. Mislim da to nije dobar argument. Zdravstvo je u jako teškoj situaciji i nije dobro da se zdravstvu oduzima 260 miliona evra, to smo više puta rekli. Ministar je rekao da je ovo samo jedan deo, da postoje druga rešenja koja će otkloniti taj disbalans i da će se ta sredstva nadomestiti uplatama iz budžeta, pri čemu, ne razumemo ni kako, ni gde, ni na osnovu čega, ali na nekim mestima se preliva, a negde nema ni stentova ni gaze, ni osnovnih stvari. U redu je da to svi znate i klimate glavom, ali nije u redu što gledate u nas. Ja možda ponekada nisam reagovao kako treba, izvinio sam se, ali uvaženi poslaniče, usmerite svoj gnev u drugom pravcu, a pogotovo vezano za godine koje ste spominjali i nečiju vladavinu. Do 2000. godine je stanje zdravstva u Srbiji bilo takvo da ne postoji brojka kojom bi mogao da vam predstavim ovde kako su ljudi radili i gde štap i kanap nisu preterivanje kada se spominju. To isto prihvatite. Ali, prihvatite i to da je odgovornost nekih od vas, a ne na ovaj način da se obračunavate sa zamišljenim protivnikom i izvodite kate ovde, karate, u Skupštini Srbije. Dogovorite se ko vam je politički protivnik i dogovorite se sa sobom s kim ste u Vladi i dogovorite možda na bolji način, kao što je ministar pokušao neuspešno, da nam kažete zašto i gde je potreba da 260 miliona evra iz ruiniranog zdravstva, kako kažete, ode u PIO fond koji je nereformisan, nesređen, bušan kao sito, a koji takođe vaš tradicionalni koalicioni partner kontroliše. Dakle, naše pitanje i pokušaj popravke kroz amandman je bačen kamenčić u bunar i mi znamo da neće biti ništa od toga, ali je naša dužnost da ukažemo na našu motivaciju i želju da se stvar popravi ako je moguće i to će se odnositi na naredne amandmane. Hvala.
Reč ima Ljubica Mrdaković Todorović.
Poštovana predsednice Skupštine, predloženi amandman nije prihvatljiv za SNS. Smatram da ovaj amandman nije iskrena briga i ne pokazuje iskrenu brigu za pacijenta, odnosno za njihovo zdravlje, nego samo reklamerstvo i politikanstvo. Htela bih da podsetim uvažene kolege da u periodu od 2008. godine do 2012. godine, direktori zdravstvenih ustanova primarnog nivoa zdravstvene zaštite sekundarnog, čak i tercijalnog su bili direktori iz DS, a dosta novca je stiglo iz Svetske banke u zdravstveni sistem, ali u tom periodu nemilice se trošilo, nenamenski se trošio novac, lepo se živelo i sada neko to treba da ispravi. Što se tiče liste čekanja, između ostalog, odgovornost snosi i rukovodstvo, odnosno menadžment od organizatora službi i od njih zavisi kako će ta služba funkcionisati. Ministar je rekao da je ova mera tranzitorna i vezana sa ekonomskim oporavkom zemlje, što znači kako zemlja bude ekonomski jačala, tako će se mere ovog zakona menjati. Republički fond za zdravstveno osiguranje i filijale po gradovima od 2008. godine do 2012. godine su bile u rukama DS-a. Republički fond za zdravstveno osiguranje, čuli smo, pozitivno je poslovao u 2013. godini i nastaviće tako i dalje, nastaviće i brojne projekte, a u sledećoj godini očekuje nas novi zakon o zdravstvenoj zaštiti i novo reformisano zdravstvo. Hvala vam.
Reč ima Slavica Đukić Dejanović.
Dame i gospodo, uvažena predsednice, zdravstvo je uvek meta za kritiku i kada je najbolje organizovano. Sama činjenica da se ide po zdravstvenu uslugu u neku zdravstvenu ustanovu skopčana je i sa psihološkim i sa fizičkim hendikepima upravo onih kojima je potrebna zdravstvena usluga. Naravno da demagoške priče mogu biti popularne i da ih možemo plasirati i naravno da se po mnogim pitanjima ne možemo složiti, a pošto uglavnom govore lekari, ne mogu da ne iskažem uverenje da svako od nas misli da na najbolji način baš njegovo mišljenje može doprineti dobrim rešenjima. No, ono što jeste istina, kad se već bavimo i vremeplovom, pa i nekim katama, to je da, ako bi se vratili u neki period od pre tridesetak godina, kada se bolestan čovek latio samo zdravstvene knjižice i odlazio u zdravstvenu ustanovu i tamo bi lekar o njemu brinuo sve, nostalgija nas vodi u luke koje nam po malo i prijaju. Realnost je drugačija. Sve što se dogodilo na ekonomskom, političkom i na svim drugim poljima naravno da se posebno odrazilo na te najosetljivije segmente, segmente zdravstvene zaštite. Naravno da nije lako u sistemu u kome funkcionišemo naći sredstva koja su potrebna da podignemo nivo zdravstvene zaštite. Moram reći da pokušaji da se razgovara na vrlo ozbiljne teme, a koje se direktno i indirektno negde mogu smatrati proisteklim iz predloga amandmana, pa i stavova onih koji su za i protiv, idu u prilog činjenici da je zdravstveni sistem Srbije na solidnom putu ako budemo bili spremni svi pomalo da se nečega odreknemo, ali da budemo i objektivni. Šta je naša najveća vrednost? Znate, i u anketama najveća vrednost su zdravstveni radnici, ljudi koji su uz plate, koje su zaista nekada ispod minimuma dostojanstva, sve vreme u proteklim decenijama korektno i stručno u najvećem procentu uposlenih radili svoj posao. Zbog toga, atakovanjem na pojedince, pa makar oni bili i direktori, mi na neki način degradiramo zdravstvo. Ja bih iskoristila ovu priliku da podsetim da zdravstveno-obrazovni rad, a kojim se zapravo najviše može uštedeti, jer kao siromašno zemlja ne možemo štedeti na različite načine, ali podizanjem zdravstvene kulture možemo dati veliki doprinos boljoj organizaciji zdravstvenog sistema. Svi pomalo urušavamo činjenicom da upravo degradiramo nosioce zdravstveno-obrazovnog rada lekare, medicinske sestre. Koristim ovu priliku da zapravo kažem veliko hvala svima njima, jer mislim da najveći broj tih ljudi perfektno obavlja svoj posao. Naravno, nije samo kadar taj, nego i prostor i oprema koji su neophodni uslovi za dobro funkcionisanje. Nije istina da nije bilo ušteda u prethodnom periodu. Govorim o bliskoj prošlosti. Samo zahvaljujući jednom tenderu 30 miliona evra smo uštedeli kada su u pitanju nabavke lekova i drugih medicinskih sredstava za bolnice i domove zdravlja. Suficit koji je prikazan je realan i naravno da se mora deliti i da nikom nije prijatno kada mora da prebacuje sa jedne stavke na drugu, ali ova mera se na način kako je ministar obrazložio ne može negativno odraziti ako hoćemo zaista realno da zaključujemo, pa će prema tome poslanička grupa SPS, pošto je na svom poslaničkom klubu detaljno analizirala ove predloge, pa i amandmane, biti protiv ovog amandmana. Zahvaljujem.
Reč ima dr Vladica Dimitrov. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, mogu se samo nadovezati na govor mog prethodnog kolege, koji je rekao da je treći put narodni poslanik i da kao kolega lekar u stvari apeluje. Ja sam prvi putposlanik i čini mi se da je uvaženi kolega to radio više radi sopstvene promocije, nego radi odbrane samog amandmana. Nas je ovde dosta iz te profesije i svima je nama jasno da zdravstveni sistem nije u najboljoj kondiciji i da postoje brojni problemi. Kao što ste i sami rekli, taj problem treba rešavati sistemski, a ne ad hok varijantama. Kao što je i ministar Krstić rekao, radi se o prebacivanju sredstava iz jednog u drugi fond radi popunjavanja rupe u drugom fondu i da to neće ugroziti nikakv zdravstveni sistem u Republici Srbiji i da će praktično sva nedostajuća sredstva, ukoliko ih bude do kraja godine, biti obezbeđena transferom sredstava iz budžeta. Sada kada vi govorite, a slušaju vas građani, pogotovo oni koji čekaju na sve ove intervencije, logično je da kažem da je ovo samo čin lične promocije, jer će upravo zadržavanjem ovih sredstava možda se rešiti jedan od velikog broja nagomilanih problema u zdravstvenoj zaštiti. Da pojednostavim, rešiće se možda jedna lista čekanja, ali se neće rešiti mnoge od njih. Neko će možda doći do kuka, ali neće doći do magnetne rezonance, neće doći do veštačkog sočiva, neće doći do određene kardio intervencije. Problem je sistemski i on će se rešavati kroz novi Zakon o zdravstvenoj zaštiti, zdravstvenom osiguranju, a tada će se verovatno detaljno i analizirati koji su to uzroci problema koji su nas doveli u ovu situaciju i kada su ti problemi nastali. Amandman nije prihvatljiv zato što njime u ovom trenutku ništa ne može da se učini ozbiljnije za poboljšanje zdravstvene situacije, odnosno zdravstvenog sistema u Srbiji, amože mnogo toga poremetiti u nekim drugim životnim sistemima. Konkretno, recimo u sistemu redovnog isplaćivanja penzija. Za SNS nije prihvatljiv ovaj amandman. Hvala.
Reč ima dr Aleksandar Radojević. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, koleginice i kolege poslanici, ja sam po prirodi surovi realista, pa ću pokušati na primerima da vam pokažem kako je besomučno urušavan sistem zdravstvene zaštite zadnjih petnaestak godina, odnosno od sume koja se zove budžet republičkog fonda, odnosno dve milijarde i 300 miliona evra otprilike iz godine u godina, petnaestak godina unazad su smišljani najperfidniji načini da taj novac nikako ne dođe u ruke lekara koji leče i pacijenata koji su lečena lica u bolnicama ili na svim onim mestima gde se obavlja zdravstvena delatnost. Hiljade je takvih primera i zaista je neverovatno kako su se neki ljudi dovijali da dođu do tih rešenja da se pare skrenu sa onih do kojih treba da stignu putem lekarske usluge ili putem lekova koji treba da dođu do pacijenata. Valjda je najdrastičniji primer kada je u naš zakon uvršćena odredba da neke inostrane farmaceutske kompanije koje otvore jednu garažu za prepakivanje lekova sa kamiona u onemale paketiće, odmah dobiju status domaćeg proizvođača. Ogromne pare na taj način iz fonda zdravstva odlaze nepotrebno, praveći uzgred i deficit onaj uvozno-izvozni. Ono što je jako zanimljivo na tu temu, može se videti na milion primera. Primera radi, „Lasiks“ je lek u medicini koji za šire građanstvo, da napravim jednu paralelu, znači u većini grana medicine kao što je brašno pekarima u proizvodnji hleba. Ukoliko nemate „Lasiks“, nemate praktično ni medicinu, nemate uslove za spašavanje ljudskih života. Ta ampulica „Lasiksa“ dok je proizvodila „Jugoremedija“ koštala je nekih pet dinara. Onda je tog leka nestalo na volšeban način, pa smo uvezli onda „Furosemid“, neku njegovu zamenu iz Hrvatske, Bugarske, Indije, odakle sve ne, koja je sedmostruko skuplja od tog istog „Lasiksa“. Pri tome, niko se ne bavi aktivnošću tog „Furosemida“ i odgovorno vam tvrdim da nijedan nije ni u približnoj klasi kvaliteta kao što je bio domaći „Lasiks“. Samo tim jednim jedinim lekićem, jednom jedinim ampulicom, koja je jedna od desetine hiljada koje se koriste u medicini, godišnje se gubi nekoliko miliona evra iz Fonda zdravstva. Mogu i precizno da vam kažem, samo na lasiksu je gubitak na razlici u ceni samo za godinu dana u 40-ak zdravstvenih centara koliko ih ima u Srbiji oko milion evra. Dakle, to je samo jedna mrvica, jedan segment u svim onim lekovima koji ne postoje u domaćoj proizvodnji. (Predsednik: Molim gospodina Stefanovića da ne dobacuje.) Jedna od sledećih dosetki, koja je bila prosto genijalna, je recimo, ako kamera može da snimi, ovaj papirić koji je obavezan da stoji pored svakog lavaboa u svakoj zdravstvenoj ustanovi, na kome je uputstvo za lekare i medicinske sestre kako se peru ruke, počev od toga da piše - pokvasite ruke vodom, pa do toga obrišite i osušite ruke. To valjda svako dete nauči u vrtiću. Bez ovog papirića, koji je ovako u mojoj verziji ovde fotokopije bezvredan, a koji u svim zdravstvenim ustanovama mora da stoji fino upakovan i koji je štampan u nekoliko desetina hiljada primeraka, ili bez table na kojoj piše – pazi, klizav pod, bolnica ne može biti akreditovana, bolnica ne može raditi. Ali, bez penicilina domaće proizvodnje ili bez lasiksa dobrog kvaliteta ili bez bilo kog drugog leka možete. Dakle, to je još jedan od onih perfidnih načina da se pare iz budžeta skrenu na pogrešnu stranu. Od tih 202 milijarde i 300 miliona evra godišnje, nekih 800 miliona evra, po nekim podacima koji se mogu pronaći, je išlo na plate zdravstvenih radnika, na sve plate zdravstvenih radnika. U tim platama je nekih 21.000 lekara, na šta otpada oko 270 miliona evra. Ostalo ide na srednji kadar. Pri tome, ima u našoj državi, u našoj zdravstvenoj populaciji, ogroman broj lekara koji se bave svojim poslom samo posredno preko drugih kolega. Oni lekari koji se bave klinikom, koji se bave pacijentom su prava retkost. Kliničari su stavljeni na marginu, jer oni su jedini koji egzekucijom lečenja vrše pravi posao, oni koji se bave time da obezbede tim kliničarima tzv. uslove za rad, oni raspolažu novcem. Kliničari kojima treba novac da bi dali pacijentima lek bivaju sa svih strana kontrolisani, tako da sada kada uđete u opštu praksu, recimo, tamo gde dođete do izabranog lekara, izabrani lekari se plaše svoje senke da li su nekom propisali 22 ili 23 tablete. Doći će neki kontrolor iz RFZO i reći će – kako si ti po tom čuvenom sistemu kapitacije i izabranog lekara napravio štetu od jedne ili dve tablete, nisi prepolovio tabletu zbog miligramaže i slične gluposti, prosto neverovatno kako je nečiji um smislio? To nisu troškovi u zdravstvu. Troškovi u zdravstvu su one mahinacije kojima se bave 15-ak godina, koje sam do sada pomenuo, a nešto što se zove kreiranje ogromnih troškova i što kod nas funkcioniše zadnjih pet, šest godina je jedan od bisera formiranja transplantacionih centara. Mi u ovoj maloj državici imamo nekih pet centara za transplantaciju. Od tih pet centara za transplantaciju, jedva da imaju po neku obavezu, odnosno po neku transplantaciju. U 2013. godini od svih transplantacionih centara u svim transplantacionih centara, u svim transplantacionim centrima u Srbiji urađeno je 109 transplantacija. Kad to preračunate, dobijate da ste uradili jednu transplantaciju svakog 17. dana. Jedan transplantacioni centar košta nekoliko miliona evra, školovanje kadra za transplatatore, isto toliko. To je zaista jedan od genijalnih primera kako se pare razbacuju da bi se par ljudi reklamiralo na tu temu. Moglo bi ovako da se nabraja danima, ali pokušavam da iznesem samo one primere koji su neverovatni. Skoro svi zdravstveni centri su dvehiljaditih godina dobili mini pogone za proizvodnju infuzionih rastvora. Infuzioni rastvor, onaj osnovni, koji se koristi u medicini, sastoji se od 4,5 grama čiste kuhinjske soli i nekih 500 mililitara čiste destilovane vode. Te infuzione rastvore zdravstveni centri, tipa mog zdravstvenog centra u Čačku, su pravili i to je koštalo 20-ak dinara u toj proizvodnji. Godine 2006. je zabranjena proizvodnja dekretom ministarstva ne zna se iz kog razloga, tako da su troškovi nabavke i upotrebe tih infuzionih rastvora sa 20-ak dinara skočili na 90 dinara. Najveći deo tih troškova od 90 dinara, do onih 20 pomenutih, su posrednici u trgovini, posrednici u transportu, nepovratna ambalaža i slično. Zaista je trebalo biti genijalan čovek i osmisliti tako nešto, a primera radi, samo bolnica u Čačku troši 12 do 18 hiljada tih infuzionih rastvora mesečno. Kada to preračunate na nivou Srbije, to je oko 10 miliona evra samo zbog toga što je izmeštena ta najprostija proizvodnja iz bolnica i zdravstvenih centara. Uz to, pre tri ili četiri godine stiže zabrana i za proizvodnju destilovane, odnosno redestilovane vode, gde su troškovi još puta pet na neekonomičnosti. Ovo prebacivanje ovih 2% sa onoga što se zove Fond zdravstva na penziono osiguranje, u odnosu na one mahinacije kojih ima u zdravstvu, predstavlja kap u moru. Zaista je vrlo lako dobrom organizacijom stati na put ovim lopovlucima i zdravstvu u Srbiji dati kliničarima i pacijentima kojima je zaista namenjeno i potrebno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Predrag Mijatović.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo, moje kolege su dosta toga iznele, ne želim da to ponavljam, jedino neke stvari treba reći ne samo zbog nas ovde, više zbog građana Srbije koji znaju kako izgleda naš zdravstveni sistem. Ovaj amandman koji je kolega prezentirao, dobro je da ga je Vlada odbila. Mi ga nećemo podržati, a više je služio da bi se iskritikovao sistem kome su oni najviše kumovali. U jednom trenutku, sada kritikovati liste čekanja, kritikovati da nema stentova, da nema aparata itd, je u najmanju ruku demagogija i možda na izvestan način i amoralno od ljudi koji to kritikuju, koji su pripadali bivšoj vlasti. O čemu se radi? U svim sistemima do sada, s obzirom na moje godine, bio sam klinički lekar, mi smo od 90-ih godina nasledili jedan relativno solidan zdravstveni sistem u drugom društveno-političkom sistemu, ali taj zdravstveni sistem je kako–tako funkcionisao. Onda je jedan od poslanika rekao da je bio štap i kanap tokom 90-ih godina. Tačno je da smo radili sa štapom i kanapom, ali u tom sistemu smo najviše mi lekari uspeli da održimo zdravstveni sistem pod bombardovanjem, pod sankcijama koje su nas pogodile i pod celokupnim ekonomskim sistemom u kome smo se nalazili. Taj zdravstveni sistem je bio relativno dobar u odnosu na ovaj sadašnji. Onda, 2000. godine, posle revolucije koju je predvodila DS i posle paljenja ovog doma je počela korupcija u zdravstvu. Donet je Zakon o zdravstvu koji je omogućio sve ovo sa čime se mi sada sudaramo, onda su počele promene, ne kompletnog zdravstvenog sistema, nego na mala vrata. Menjali su se pojedini segmenti u zdravstvenom sistemu, koji su polako dozvoljavali i uvodili korupciju u zdravstveni sistem. Kolege koje su radile u to doba znaju šta to znači. Mi smo o tome mnogo puta razgovarali ovde. Onda je počelo korupcija u zdravstvu, onda su polako počele i kažete nije ministar bio vaš. Nije bio vaš ministar, ali je bio u Vladi koju ste vi vodili. Ministar je bio predložen iz vaše grupacije, ne iz naše. Ako na bilo koji način aludirate na SPS i na SRS 90-ih godina, taj sistem je funkcionisao i zdravstvo je u to vreme funkcionisalo. Međutim, šta? Za ovih 12 godina koliko ste bili na vlasti, odnosno DS i vlast koja je onda bila, znači razvlačeni sistem, doveli ste zdravstveni sistem do prosjačkog štapa. Doveli ste nas do liste čekanja. Doveli ste nas do toga da nemamo aparata, da nemamo instrumente, da nemamo čime da radimo i što je najgore u celoj stvari, ljudi bi to donekle podneli, ali ne podnose korupciju, ne podnose pljačku. Zakon još nismo uspeli da promenimo dok je gospođa Slavica Đukić Dejanović bila ministar. Krenuli smo da menjamo taj zakon i promenićemo ga sada sa gospodinom Lončarom. Ono što najviše pacijentima smeta je upravo pljačka i korupcija, koja je dozvoljena zakonskom regulativom koju je DS inaugurisala. Govoriti o tome ko vodi zdravstvo? U Vojvodini zdravstvo vodi još uvek DS. Znači, ni na koji način nije SNS odgovorna za vođenje zdravstva u Vojvodini. Vi imate pokrajinsku sekretarku gospođu Vesnu Kopitović, koja je iz DS i koja je prilično negativno nastrojena prema sadašnjem ministru zdravlja i uopšte prema ministru zdravlja iz Republike Srbije iz svojih nekih razloga. Svi direktori manje-više pripadaju DS. Nadam se da ćemo to promeniti i promenićemo onog momenta, jer više nemate podršku Vojvodini. Kada se prekomponuje vlast, posle izbora ćete izgubiti,zdravstvo u Vojvodini, kao i zdravstvo u celoj Republici Srbiji, ćemo dovesti na normalne grane i dati mu ponovo dostojanstvo i ponos koji ste uništavali 12 godina.
Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, po amandmanu.
Dame i gospodo, poštovana predsednice Narodne skupštine, žao mi je što ministar, koji je nadležan za ovu temu, sada nije u skupštinskoj sali, pa ne može da sasluša našu dodatnu argumentaciju kojom hoćemo da potkrepimo naš nastup kada smo imali pretres u načelu. Tada smo najavili da, generalno govoreći, ovaj predlog zakona nije dobar. Najavili smo da imamo najveći broj primedbi na član 1. i zato smo mi ovim amandmanom sugerisali da se član 1. briše. Dva su dodatna razloga koja bih ovde upotrebio da pokažem zašto je neophodno da se ovaj član 1. briše, ako hoćemo da uradimo jednu dobru stvar. Najpre, vidljivo je ovde sasvim bilo, ne samo na osnovu sadržaja Predloga zakona, nego i na osnovu argumentacije ministra, da je opredeljenje ove Vlade i na primeru ovog zakona preraspodela. Odavde ćemo da uzmemo sada, pa ćemo, kada dođe vreme da uzmemo odande za ovo. To je ono, što ja mislim, u narodu najčešće prepoznaje kao presipanje iz šupljeg u prazno. To je naročito vidljivo u onim društvima, u onim državama koje su veoma siromašne. Mi tvrdimo da, ako je ovde reč o tome, ne treba da se nastavi sa tom lošom praksom, nego treba da se kaže – problem je sa penzijama, Penzijsko-invalidski fond je prazan, moramo da rešimo taj problem, a ne da ga produbljujemo. Druga stvar, ovim predlogom najavljuje se čisti voluntarizam, jer i sam ministar kaže – ništa nemojte da brinete vi u zdravstvu, danas ćemo da uzmemo malo od vas novca, ali će Vlada, kada bude prilike, taj novac da nadoknadi tako što će da uzme sa druge strane, pa u trećem trenutku sa treće. Kuda to vodi? Mi smatramo da zbog toga treba da se briše član 1.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, replika. Nije vas spomenuo, ali izvolite, možete da trošite vaše vreme.
Pomenuta je DS tri ili četiri puta. Mislim da je ovo bio žalostan primer još jednog pokušaja da se zdravstvo i dalje politizuje imajući u vidu koliko je ta pojava bila štetna u prethodnom periodu. Ponavljam, optužbe koje su ovde iznete apsolutno ne stoje, a naročito kada se zna da ova Vlada i prethodna Vlada koju je vodio Dačić i ova koju vodi gospodin Vučić jeste pokazala pravo lice vaše zdravstvene politike u Vrbasu, gde je zatvorila bolnicu i u Rumi, gde je zatvorila porodilište. U Vrbasu zato što je predsednik opštine lekar, pa ne može istovremeno da bude lekar i predsednik opštine, pa ste lepo zatvorili bolnicu. To je lice vaše politike u toj istoj Vojvodini koju spominjete. Nije korektno da kada nemate rešenje, a nemate rešenje, i to ste pokazali u poslednje dve godine. To je moje mišljenje. Jednostavno ne znate, apsolutno, ni na jednom polju bilo šta da uradite, sem da kažete šta ste vi radili, a to šta smo mi radili, na vašu žalost, u smislu brojeva, jasnih pokazatelja, i nažalost građana, je bolje nego ovo što vi radite. Samo mi pokažite kako nije? Gde ćete ovih 260 miliona evra da protraćite kroz Fond PIO koji je razvaljen sa svih strana? Ne zna se odakle vetar duva. Uzimate u situaciji kada ste i sami rekli – za vreme vaše vlasti, nebitno je koje vlasti. U ovoj zemlji ste vi odgovorni dve godine već. Aman-zaman ljudi, uradite nešto. Nema tih materijala, nema toga. Trudnice jedu jedan ogrizak salame dnevno. O čemu pričate? Vi njima 260 miliona u vetar.
Replika, dva minuta. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, odgovara na repliku. Da li je tako? (Borislav Stefanović, sa mesta: Po kom osnovu?) Replika. Isti je osnov kao i vaš da odgovorite. (Borislav Stefanović, sa mesta: Nije spomenuta ni jedna stranka.) Dobro, onda vam dajem vreme vaše poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Zaista ne razumem zašto je prethodni govornik toliko nervozan i zašto unosi toliko žuči u jednu raspravu u kojoj apsolutno nije stručan. Ono što je činjenica, to je da je DS od 2000. godine sistematski uništila mnoge važne institucije u Srbiji, između ostalih i zdravstvo. Argument da ministar zdravlja u Vladi, koju je vodila DS, nije bio iz DS je prilično smešan. To je samo dokaz činjenice da je DS svako ministarstvo doživljavala kao politički feud. Taj nije moj, pa prema tome ja ne snosim odgovornost za to što je on radio. Imam obavezu da demantujem jednu ne istinu. Dakle, u onoj prvoj Vladi koja je formirana 2012. godine i u ovoj drugoj 2014. godine, URS nisu vodili resor zdravstva. Godine 2012. ministar zdravlja je bio iz reda SPS, a 2014. godine iz redova SNS. Ta aluzija da je neko iz URS vodio zdravstvo, kada je SNS ušla u Vladu, naprosto nije tačna. Ono što moram da kažem, pošto se poslanici iz DS stalno pozivaju na to kako SNS loše radi, dokazujući to time što su zatvorena pojedina porodilišta. Jesu zatvorena su zato što ste vi jednostavno narodski rečeno, pokrali pare. Umesto da novac koji ste dobili od Pokrajine, od Republike uložite u …
Molim vas, poslaniče Aleksandre Martinoviću da…
Evo sada ću da vam objasnim gospođo Gojković šta su radili. Dakle, dobiju pare od Republike …
Nemojte meni, molim vas, da objašnjavate ništa.
Objasniću narodu Srbije. Dakle, dobiju pare od Republike, dobiju pare od Pokrajine i umesto da nabave medicinska sredstva, oni raspišu tender za krečenje zgrade porodilišta, naduvaju cene pet puta, pa malo uzmu sebi, pa malo ode stranci, pa malo ode izvođaču radova, pa onda naravno da porodilište nema uslove za rad. To se dešava u Rumi, to se dešava u Vrbasu, tose dešava u mnogim opštinama u Vojvodini od 2000. godine pa na ovamo.Sada oni koji su krali novac kažu – kriva je SNS, a nismo krivi mi koji smo to radili.
Molim vas, samo da ne iznosimo takve kvalifikacije. Mi nismo sudnica.
Ja za ove kvalifikacije, gospođo Gojković, imam dokaze, a nadležni državni organi se već time bave i ne bi me čudilo da neko u skorije vreme bude i procesuiran zbog toga što je nenamenski trošio novac za lečenje bolesnih građana RS. Dakle, SNS ne snosi bilo kakvu odgovornost za situaciju u kome se srpsko zdravstvo nalazi. Pokušavamo na svaki mogući način da nivo zdravstvene zaštite u RS podignemo na jedan viši stepen u odnosu na stanje u kome se ono sada nalazi. Ali, prosto zbog javnosti želim da naglasim nešto što je ministar Krstić već više puta rekao – ovaj Predlog zakona ne bavi se sistemski zdravstvenom zaštitom. Dakle, mi se suočavamo sa činjenicom da ovim Predlogom zakona moramo neke probleme da rešavamo u hodu. Zato što su problemi tako veliki da prosto život ne može da čeka da vi donesete sistemske zakone. Dakle, danas mora da se rešava problem nedostatka novca u Fondu penzijskog i invalidskog osiguranja. Ko je kriv što tih para nema? Hoćete da kažete da je kriva SNS koja zamislite, za dve godine nije uspela da sanira stanje u Srbiji koje je neko 12 godina sistematski uništavao? Pa nažalost, gospodo iz DS do te mere ste upropastili Srbiju, da nema tog čarobnjaka koji za dve godine može da reši sve ono što ste vi lošom politikom u svim segmentima društvenog života, pa i u oblasti zdravstva, uspeli da upropastite. Nemojte mi reći da je neko iz SNS plašio narod ptičijim gripom. Da je neko iz SNS rekao narodu – ako se ne vakcinišete od ptičijeg gripa, pomrećete, desiće se ne znam ni ja kakva kataklizma itd, da bi se posle ispostavilo da ništa od toga nije tačno. Ne znam gde ste bili vi iz DS kada je ministar zdravlja koga ste vi izabrali, koga ste vi podržavali, koji je bio maltene „sveta krava“, jer je u svakoj vašoj Vladi on morao biti ministar zdravstva, otišao da se leči u Saveznu Republiku Nemačku? Pa izvinite, što ga niste pitali – gospodine ministre, ako tako dobro radite posao i ako je stanje u srpskom zdravstvu zaista tako idealno, zašto se ne lečite u Srbiji, nego ste otišli u Nemačku? Ne, to ga tada niste pitali. Niste ga pitali što nema makaza, što nema gaza, što nema konaca, što nema lekova, što ljudi ne mogu da se leče, nego ste sačekali da vas narod porazi na izborima prvi put 2012. godine, a drugi put, mnogo ubedljivije 2014. godine, pa kad ste jedva prešli cenzus. Onda ste se setili vaših genijalnih ideja šta treba da se uradi u srpskom zdravstvu. Ono što vas SNS uporno pita je – zašto te genijalne ideje, ako ste zaista genijalne, niste sprovodili od 2000. do 2012. godine? I na kraju krajeva zašto i dan danas ne sprovodite na nivou AP Vojvodine gde i danas vršite vlast, a pri tome u Vojvodini ne uživate bilo kakav stepen političkog legitimiteta? Dakle, evo imate Vojvodinu i dalje pod vašom vlašću pa da vidimo kako funkcioniše zdravstveni sistem, tamo gde ste vi na vlasti?
Javili ste se po amandmanu. Molim vas.
Evo završavam. Mogu da nabrajam do sutra nezakonite tendere, naduvane ugovore, silne provizije koje su se uzele u zdravstvenim ustanovama u Vojvodini malo meni, malo stranci, malo izvođaču radova, i to se radi i dan danas. I niko za to neće da kaže – moja stranka je za to kriva, ili sam za to kriv ja. Ne, kriva je SNS, kriv je Aleksandar Vučić, zato što za miloga boga, za dve godine nije uspeo da reši sve one probleme koje smo mi generisali punih 12 godina.
Moram sada dr Janku Veselinoviću da dam reč po Poslovniku, a htela sam Borku Stefanoviću. Izvolite.
Da, 105, 106, meni je žao što kvarim ovu raspravu koju vi tolerišete, i hteo sam samo da ukažem na vašu neprincipijelnost koju su sada mogli da vide svi poslanici i građani Srbije koji prate ovaj prenos. Dakle, o raspravi o porezu na dohodak građana i socijalnoj i zdravstvenoj zaštiti pričamo o položaju Autonomne pokrajine, ptičijem gripu itd. Dakle, pokazujete da nemate jednak pristup kada su u pitanju predstavnici vaše političke partije i kada su u pitanju predstavnici pre svega političke grupe Boris Tadić NDS, ZZS, pa vas molim da ubuduće vodite računa o tome i tražim da se u Danu za glasanje izjasnimo po tom pitanju.
Hvala. Ne primećujem uopšte da se neko iz poslaničke grupe Boris Tadić u poslednjih sat vremena javljao. Vaše je pravo da glasamo o tome. Prihvatam vaše sugestije. Dajem reč Borislavu Stefanoviću i onda ću primeniti Poslovnik. Krug replika se zatvara i idemo na dnevni red. Ako ste primetili, nisam produžila danas radni dan. Do 18 časova tačno završavamo, da bi primenjivali Poslovnik, ako mi dozvole poslanici.
Gospođo predsednice, trebali ste ga primeniti kada je malo pre kolega Martinović rekao da smo mi pokrali pare, tim rečima, i vi ste doduše primetili to. Ali, smatram da tako gruba kvalifikacija, vi kao pravnik znate da gleda čovek u mene i kaže – vi ste pokrali pare, vrlo je nezgodna stvar i mislim da zaslužuje opomenu. Ali, dobro. Mislim da je to ta navika, pošto je gospodin Martinović najsvežiji iz SRS, pa još nije prošao kroz tu varikinu evropsku, ali jeste čovek koji, malo mi je zasmetalo, kaže – po čemu ste vi to stručni da o tome pričate? To nije u redu. Prvo, ovde ima i lekara i pravnika i ekonomista. Mi diskutujemo o amandmanima danas. Nije toliko neophodno da neko bude lekar da vidi šta se ovde dešava, ali je neophodno da neko ko prima pet plata nema pravo nama da govori da li smo stručni kao gospodin Martinović. Prvo, neka reguliše sebe. Ovaj zakon se ne bavi sistemski zdravstvenom zaštitom, ali se bavi oduzimanjem velikog iznosa u evrima iz Fonda za zdravstvo, gde nam je zdravstvo u jako teškoj situaciji bez obzira, ponavljam, što niko od vas neće dobiti nikakvu korist ako nastavite besmisleno da optužujete opoziciju, a vi nosite odgovornost već dve godine. Dakle, pitanje šta ćete vi uraditi da tu stvar rešite, a rešavamo kroz parcijalne zakonske propise gde se pare prelivaju iz jednog fonda u drugi i gde ne može da se napravi nikakva korist. Ti feudi o kojima pričate, pa sada nemamo feude. Sada imamo samo jednu ruku jednog gospodara i znam da vam to odgovara, a za tog istog čoveka ste govorili da je najveća moralna neću da kažem šta…
Sada vi radite isto ono što zamerate drugima. Molim sve poslanike, ako jedni drugima zamerate nešto da to ne ponavljate. Izvolite.
Završavam. Kada se spominje ministar „sveta krava“ iz G17 mislio sam da govori o ministru Dinkiću koga ste vi uzeli za ministra finansija, a on čovek misli na ministra večnog zdravlja.
Recite mi, da li je replika ili koristite pravo…?
Replika.
Pa onda je prošlo vreme. Znate da je ministar Dinkić bio u svim vladama. Zahvaljujem. (Narodni poslanik Vladimir Đukanović, s mesta: Povreda Poslovnika.) Dozvoliću vam i imate pravo, ali svaka nova povreda Poslovnika koja se zloupotrebi dve minute manje za poslaničku grupu, ako se držimo Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 109, dužni ste bili da izreknete opomenu, posebno poslaniku koji se neposredno obraća drugom poslaniku. Čak je sam i priznao to i zaista je besmisleno da neko ko je primao platu, a mesecima nije dolazio na posao, da nekom drugom nešto prigovara. Hvala vam.
Hvala vam. Svi ste jedni drugima rekli sve što ste imali, očigledno. Prelazim dalje na dnevni red. Mirko Čikiriz se javljao, čeka sat vremena. Izvolite, poslaniče.
Hvala gospođo predsedavajuća. Jako je teško stanje i u zdravstvenom sistemu i u Fondu PIO. Mi bismo sigurno mnogo kvalifikovanije i lakše o ovoj temi pričali i opravdavali razloge za smanjenje priliva u Fond za zdravstveno osiguranje i popunjavanje penzionog fonda, kad bismo imali pravu sliku stanja i u jednom i u drugom fondu, ali je nema. Nismo imali ni pravu sliku stanja kada smo dva puta donosili u zadnje dve godine zakon o pretvaranju duga zdravstvenih ustanova u javni dug, odnosno u dug svih građana Srbije. Jednom je to bio iznos krajem 2012. godine od 130 miliona evra, a početkom 2013. u prvom kvartalu čini mi se oko tri i po, četiri milijarde dinara. Žao mi je što sada nije ovde gospođa Slavica Đukić Dejanović, jer nam je ona tada obećala, budući da je kada smo donosili prvi zakon o pretvaranju 130 miliona evra u javni dug gospođa ministar obećala da će nam dostaviti spiskove svih zdravstvenih ustanova koje nisu dobro poslovale i pravilno koristile sredstva Fonda za zdravstveno osiguranje. Sa druge strane imali smo situaciju da je menadžment određenih bolnica, zdravstvenih ustanova, domova zdravlja odlično poslovao. Tražio sam nešto što čini mi se danas svi traže, dajte da vidimo prvo sa kojim novcem raspolažemo da bismo mogli kvalifikovano da pričamo, a onda da vidimo ko je skrivio dug i po kom osnovu je dug nastao i kako je moguće da u tom periodu 10, 15 godina bolnice budu u blokadi. Gospođo predsedavajuća, pošto ću prekoračiti vreme koristiću vreme poslaničke grupe, ako dozvolite, o amandmanu. Gospođa ministar je obećala da ćemo u roku od 30 dana dobiti te podatke. Nikada ih nismo dobili. Sledeće godine nastao je novi dug od četiri milijarde dinara samo u prvom kvartalu. Reakcija ministarke zdravlja tadašnje bila je veoma oštra. Napisala je pismo svim direktorima zdravstvenih ustanova u kome je navela da ona više ne može da toleriše takav javašluk i neodgovorno raspolaganje sredstvima Fonda za zdravstveno osiguranje i da će u slučaju ako se nastavi takav javašluk biti u situaciji da podnosi krivične prijave. To je klasična reakcija svih ministara zdravlja u zadnjih 20, 30 godina. Da li smo za to da penzioni fond bude pun, da se penzije redovno isplaćuju, da se ne smanjuju, već da se povećavaju? Mislim da smo svi za to. Da li smo za to da imamo kvalitetniju zdravstvenu zaštitu? Jesmo. Kolika su izdvajanja naših građana po zdravstvenom osiguraniku za zdravstvenu zaštitu? Negde oko 220, 230 evra, što je među najmanjim izdvajanjima u Evropi. Svi smo svesni problema, a novca jednostavno nema. Kada sam slušao gospođu Slavicu Đukić Dejanović, mislio sam da živimo u Švajcarskoj. Tako je uređen zdravstveni sistem, divni lekari, divno medicinsko osoblje, divne prateće službe, sve fenomenalno funkcioniše, daju sve od sebe, ulažu nadčovečanske napore, a mi po nivou zdravstvene zaštite najgori u Evropi, gori od Albanije. Liste čekanja velike, mnogi elementarni aparati za dijagnostiku i za lečenje ne rade, od aparata za zračenje, pa ako recimo u roku od 30 ili 40 dana posle hirurške intervencije ne dobijete zračnu terapiju, odnosno ne započnete sa njom, šansa za povećavanje smrtnosti je ogromna. Prvi smo po broju kardio-vaskularnih bolesti, prvi smo po stepenu korišćenja antibiotika, prvi smo po stepenu korišćenja lekova za smirenje, antidepresiva, i to je sve posledica jednog nasleđenog stanja. Šta je sada potrebno da uradi ova Vlada? Ako to uradi imaće našu podršku sa obe ruke. Jednostavno mora korenito da reformiše zdravstveni sistem i da dozvoli konkurenciju u zdravstvenom osiguranju. To je nešto što postoji u celom svetu. Drugo, svaki dinar uložen u zdravstvo,posebno u prevenciju višestruko se vraća. Mi tek zadnjih godina malo više ulažemo u prevenciju. Ne bih pravio nikakvu posebnu razliku između devedesetih godina i godina posle 2000. godine. Činjenica je da nije valjalo ni jedno ni drugo, ali znam da posle 2000. godine, recimo Čačak kada je dobio skener, kolega iz Čačka je pričao, da je bilo opšte slavlje. Naprosto, u kupovini skenera su učestvovali i donatori i Fond za zdravstveno osiguranje i mnoge kompanije itd. zamislite jedan tako bitan grad koji ima i svoju bolnicu da nema jedan od osnovnih aparata za dijagnostiku. Sa druge strane, mi zaista imamo fenomenalnih lekara i većina njih nije korumpirana, posebno u manjim sredinama, seoskim sredinama itd. Imamo svetski poznatih stručnjaka u svim oblastima, ali imamo i hohštaplera kakve svet nije video. Zbog toga ne bih tu sliku gledao ni crnu ni belu. Devedesetih nismo imali zavoje, kupovali su pacijenti lekove sumnjivog porekla, kineske, na buvljim pijacama, na buvljim pijacama se utvrđivala dioptrija i kupovane su naočare. Taj period uopšte ne bih slavio. Posle toga su došla mnoga sredstva iz donacija, ali su nažalost najveća opljačkana. Takođe smo dobili dosta aparata za dijagnostiku i za lečenje. Posledica sveopšteg javašluka i neuređenog sistema je da smo zadnji u Evropi, da su pacijenti nezadovoljni, da su lekari nezadovoljni, da je nezadovoljno medicinsko osoblje. Ovo što se sada predlaže izmenama zakona, to su sigurno iznuđena rešenja po nasleđenom stanju, ali ako se ne uradi ono čega čini mi se svi postajemo svesni da mora da se uradi, mi ćemo za godinu, dve ili tri dana pričati iste priče i pokazivati prstom jedni na druge – te kriva je ova vlada, te kriv onaj ministar zdravlja. Krivi su jednostavno svi koji su bili na vlasti, a nisu uradili ono što se radi u zdravstvenom sistemu u svim normalnim zemljama. Hvala.
Kako je ostalo par minuta do 18 časova, nemoguće je isplanirati dalji tok rasprave. Nastavljamo raspravu i rad po ovim tačkama dnevnog reda koji su nam preostali u petak u 10,00 časova. Podsećam vas da je sutra posebna sednica u 16,00 časova, a u 16,30 časova postavljanje poslaničkih pitanja članovima Vlade. Zahvaljujem.