Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Predsednik Narodne skupštine je juče, kada je zaključivao sednicu, rekao narodnim poslanicima da bi oni trebalo da imaju razumevanja za to što je teško organizovati ovako naporan i intenzivan rad Narodne skupštine. Mi to, naravno, razumemo i svesni smo i razloga zašto ovo sve ovako teče. S jedne strane, krivica leži na Vladi, koja uvek sa zakašnjenjem dostavlja razne predloge zakona Narodnoj skupštini, a drugi deo krivice je na rukovodstvu Narodne skupštine, koje, jednostavno, do sada nije bilo sposobno da se izbori za to da Vlada shvati da Narodna skupština ima Vladu, a ne Vlada Narodnu skupštinu. Javio sam se zato što sam doneo jedan poklon predsedniku Narodne skupštine. To je agenda (pokazuje papir) rada jednog parlamenta u okruženju. Doduše, ovo je pisano na mađarskom jeziku, a pošto predsednik Skupštine slabo vlada ovim jezikom, želim samo u kratkim crtama da mu kažem šta ova tabela sadrži. S jedne strane, u vertikalnim redovima su razni predlozi zakona koji se nalaze na dnevnom redu. Ima ih 90 za jesenje zasedanje. Ovde gore su datumi sednica. Ove kocke koje su obeležene raznim bojama nisu slučajne. Naime, neke kocke označavaju dane za načelnu raspravu, neke druge – za raspravu u pojedinostima, pa onda dane za glasanje o amandmanima, pa dane za glasanje u celini itd. Mislim da će rad ove naše narodne skupštine biti mnogo efikasniji ukoliko krene u nekom ovakvom pravcu. Želeo bih ovo sada da predam, odnosno da poklonim predsedniku Narodne skupštine, s dobrom namerom, da pogleda i da pročita i da pokuša da na ovaj način u budućnosti organizuje rad Narodne skupštine. Hvala.
Zahvaljujem vam, gospodine Varga. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODBRANI (nastavak u pojedinostima) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Krasiću.
Samo da nastavim gde je gospodin Dulić stao. Mislim da ćete svi da glasate za ovaj amandman, a evo zbog čega. Zahvaljujući ovoj prekoj potrebi DS-a da se donesu propisi koji na neki način imaju veze sa predsednikom Republike, dva pukovnika Ministarstva odbrane, koji godinama rade na pravnim poslovima, imali su tu ekskluzivnu priliku ove godine da koriste godišnji odmor dva meseca, zato što je ove zakone pisao jedan diplomirani pravnik iz jedne zemljoradničke zadruge, koji se u međuvremenu zaposlio u Ministarstvu odbrane. Naravno, kada pravnik iz zemljoradničke zadruge piše propise o vojsci i o odbrani, onda imamo loš predlog zakona i onda moramo da pišemo amandmane. Članom 9. Predloga zakona regulisano je šta spada u nadležnost Narodne skupštine. To je urađeno na jedan izmiksovan način. Prvo je prepisano nešto iz Ustava, a onda je nešto dodato, kao da prati to osnovno što je napisano u Ustavu. Smatram da je u okviru ovog člana 9. moralo da bude više razrade, u okviru nadležnosti Narodne skupštine, onoga što piše u Ustavu i nečega što je obuhvaćeno članom 4. Predlog zakona. Smatram da bi Narodna skupština morala da bude nadležna da razmatra i odlučuje o strategijskom pregledu, recimo, odbrane. Zašto? Iz jednog prostog razloga, ako bi to Skupština radila, onda bi se spasila DS. Jeste, jeste. Sve se vrti oko DS-a. Pre izvesnog vremena, gospodin Šutanovac i Dušan Petrović zamalo da se pobiju kod Borisa Tadića u kancelariji. Nije isključeno, moguće je da nastave taj sukob, jer su se pojavila dva interesna lobija unutar DS-a povodom nabavke vojne opreme. Zato je gospodin Šutanovac juče bio u Francuskoj. Bio je u Francuskoj zato što je doneo jednu nezakonitu odluku, naravno, moram da ćutim, gospodine Šutanovac, jer vi ste ovo zaštitili na neki način, pa sada, ko priča ovo, čini krivično delo ako priča do detalja. Nabavlja se neka telekomunikaciona oprema, neki strogo poverljiv tender je u pitanju. Vi imate nekog pomoćnika, nekoga Iliju Filipovića, a zamislite, i on je iz SDPR-a, odakle je i Radulović. Vas prevare, gospodine Šutanovac, da potpišete jednu odluku o izboru strateškog partnera za nabavku telekomunikacione opreme. Sada, da javnost zna o čemu se radi, odlučeno je da je prvi onaj ko bi morao da bude drugi. Zašto je on postao prvi? On je postao prvi zato što je Filipović vodio komisiju u Morović dva dana, gostio, učio ih kako da boduju po tenderu, ali opet nije mogla matematička greška da se sakrije nikako, izašlo je na videlo. Onda je taj isti gospodin Filipović doneo jednu odluku za koju nije nadležan. Tom odlukom, ove godine treba da se potroši 900 miliona dinara, ali se stvara obaveza od tri milijarde za sledeću godinu. Dva su velika interesna lobija, jedan lobi zastupa francuskog proizvođača, znate da je to SDPR, a drugi lobi zastupa nekog izraelskog proizvođača, a ovo sve treba da se poništi i svi akteri da se uhapse. Iza SDPR-a su neki, a iza one druge firme opet neki iz DS-a, mislim da je supruga jednoga po čijem imenu se nazivaju neke ulice. Jadni Tadić ne zna kako to da reši, taj problem. Tako funkcioniše naše ministarstvo odbrane. Imamo istoričara Bojana Dimitrijevića, on je glavni strateg za strategijske planove, pred njim stoje generali, to je onaj savetnik ministra odbrane koji nije služio vojsku, valjda je naknadno odslužio. Oni su osmislili šta treba da radi Narodna skupština u sistemu odbrane, šta je po Ustavu, a kako treba da se razradi – nije toliko bitno. Skupština ne treba da zna šta se dešava. Nadam se, gospodine Šutanovac, da ste juče uspešno odbranili interese SDPR-a, s obzirom na to da je to francuska firma za telekomunikacionu opremu. Tako je, ljudi, kada je DS na vlasti. To je samo logični nastavak onog mog izlaganja od pre ko zna koliko godina, da je u pitanju drp sistem, drpi šta stigneš, a u kojoj formi, uopšte nije bitno. Da se vratimo na član 9. koji govori o tome šta u sistemu jedinstvene odbrane treba da radi Narodna skupština. Naravno, ima nečega što je prepisano iz Ustava, ali se ne vidi kako to Skupština radi. Ne vidi se, uopšte, koja je pravno-politička pozicija Narodne skupštine u sistemu odbrane, o čemu Skupštinu obaveštava Ministarstvo odbrane i svi subjekti koji učestvuju u odbrani. Ko definiše tu odbranu? Ne treba Narodna skupština da ulazi u detalje. Za te stvari postoje kvalifikovane osobe, ljudi koji su završili vojne škole. Usput da vas podsetim, gospodin Šutanovac je penzionisao načelnike ratne škole, to nama više ne treba. Pukovnici koji su obučavali, pripremali buduće starešine, više nisu potrebni, sada su potrebni oni koji su završili kurs za preživljavanje, oni koji jedu gliste, zmije. Ponoš nema našu ratnu školu, on ima neku stranu ratnu školu, imaju tamo i nekog Vidosava Kovačevića, on je tu ''britka sablja'' Demokratske stranke. Ne možete vi toliko da rasturite Vojsku, to da vam kažem, ne možete ni sa tim jednim helikopterom što ga imate. Vidite, država izdvaja sredstva za Vojsku i za odbranu, ali kada to dođe na poziciju budžeta namenjenu Vojsci, onda kreću nabavke, onda kreće ugradnja, onda se posvađaju Šutanovac i Petrović oko toga koja firma će da dobije posao, kako da se posao završi, kako da se kadrovski reši problem DS-a: tri državna sekretara, tri šefa kabineta, tri sekretarice, vozila, ''Kobre'' se organizuju kao šiptarska služba za zaštitu lika i dela voljenog predsednika. A ko čuva granicu? Kažu, sada, policija, predala je Vojska, nije više njena nadležnost. Gde su nam jedinice, kako su nam opremljene jedinice, da li su one sposobne da ispune svoju ustavnu obavezu? Ko komanduje tim jedinicama, kako su raspoređene, kako su opremljene? To Ministarstvo odbrane ne interesuje. Znači, pravnik iz zemljoradničke zadruge napisao zakon o odbrani, koji treba da zadovolji samo onaj minimalni deo potreba u ovom trenutku, da, navodno, postoji zakon o odbrani i zakon o Vojsci, u skladu sa novim ustavom, što je, uostalom, uslov da bi se raspisali izbori za predsednika Republike, a to će Dulić da uradi, moraće da uradi, jadnik, 14. decembra, verovatno. Eto, kako treba o ozbiljnim temama da raspravljamo s neozbiljnom vlašću, s neozbiljnim ljudima, ljudima koji su zauzeli pozicije da bi ostvarili samo svoje lične interese. Nema tu države nigde. U ovim predlozima zakona nema države, nema Srbije. Računam, posle ovog mog izlaganja i ove nabavke, da se oni međusobno poubijaju, zato što su u pitanju velike pare, strateški partneri su u pitanju, dva interesna lobija, sve to iz DS-a. Važni funkcioneri, oba potpredsednika, pojavile su se žive pare, perspektivno dobar posao, interesi ''Jugohemije'' i interesi SDPR-a, interesi onih koji stoje iza toga. Videćemo, to treba da se stavi u prvi plan, a računam da će posle ovoga gospodin Šutanovac da naredi da se, recimo, uhapsi ovaj njegov Filipović. Kako on može da boduje, a upozoren je, ministar i pomoćnik ministra upozoreni su da se radi o kriminalu, ali oni se smeškaju. Možete da birate prst koji ćete da im pokažete, oni će se uvek smeškati. Prvi put, ovaj, drugi put, ovaj, da ne idem dalje, na svaki prst će se smeškati. Novinari će to lepo da kažu – nonšalantno ministar prešao preko svega toga, ali Zoran Krasić ima dokumentaciju. To je problem. Preskočim ja preko prozora, pa obezbedim dokumentaciju, bez obzira na to da li je prozor na sedmom spratu ili na 12, ali tu je dokumentacija. Malo ćemo kasnije da krenemo i s pitanjima, da gospodin ministar odgovori. On može da kaže - s gnušanjem odbijam sve to, sve je to laž, sve to nije tačno, ali postoji nezavisno istraživačko novinarstvo, postoje i drugi kanali, da bi se obezbedilo da javnost pogleda kako to DS vlada u kontinuitetu kada drži Ministarstvo odbrane. Naravno, vi, poslanici ne znate to, vi niste u tim interesnim grupama. Očekujem, gospodine Duliću, da i vi preduzmete neke akcije, jer sam, prosto, iznenađen da u ovaj predlog zakona o odbrani i vas nisu stavili. Vi biste morali da napravite jedan mini savet za mirovne operacije unutar DS-a, da, kada dođu do predsednika DS-a, uvek tu bude jedan nezavisni posmatrač, koji treba da kaže da li je u pravu Šutanovac ili je u pravu Dušan Petrović. Oni su našli način kako da se dogovore, pa su rekli da jedan Lot ide jednima, drugi Lot ide drugima, da obe strane, obe interesne frakcije u DS-u, u rukovodstvu DS-a, budu zadovoljne. Znači, malo ćete vi da nabavljate, malo ćete i vi da nabavljate. Zna se tamo VF itd, da vas ne maltretiram tim stvarima, nije to ni bitno za Narodnu skupštinu, ti detalji nisu bitni, ali je bitno da postoji sukob. Zbog tog sukoba mi nemamo ni odbranu, ni vojsku, jer Ministarstvo odbrane koje drži DS oni tretiraju kao mesto gde može da se drpa, jer potiču iz drp sistema. To je sve - leva ruka, desni džep. Vidite, ministra prevare, pa mu daju da potpiše odluku i još mu skrenu pažnju - ministre, nezakonita je odluka. On kaže - kako nezakonita, ona je u skladu sa programom DS-a. Nema zakona kada je u pitanju DS ili onaj njegov Filipović. Oni mu kažu - nisi ti nadležan da doneseš tu odluku, a on se smeška i kaže – videćete. Sreća naša što postoji još onaj član, po potrebi službe možeš da ideš u prevremenu penziju, sad koriste masovno taj član, teraju sve u penziju, i '62. godište ide u penziju, jer takav član ne postojiu novom zakonu o Vojsci. Bio je u nacrtu, ali su taj član izbacili, jer su rekli - mi ćemo da pokoljemo sve pre nego što se donese zakon o Vojsci. Pukovnici, majori, '62. godište, odlaze u penziju, ne postoji potreba službe.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom amandmana? (Ne) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Narodne skupštine, član 226. Imam pitanje za vas, predsedniče Narodne skupštine, molim da mi odgovorite. Tema je privatizacija elektronskih medija. Neke nove činjenice su iskrsle, pa je to razlog mog javljanja. Malopre sam u ''Dnevniku'' i na sajtu Tanjuga pročitao da je juče ministar Milan Marković boravio u Novom Sadu, da je tamo vodio razgovor sa predsednikom Izvršnog veća Vojvodine Bojanom Pajtićem i sa Miloradom Đurićem, pokrajinskim sekretarom za informisanje – o daljoj sudbini elektronskih medija na manjinskim jezicima. Održali su i zajedničku konferenciju za štampu gde je Milan Marković ''podržao inicijativu Izvršnog veća da se elektronski mediji izuzmu iz obavezne privatizacije, tačnije, oni elektronski mediji koji emituju program i na jezicima nacionalnih manjina'', pošto, prema Milanu Markoviću, ''nema dovoljno garancija za opstanak manjinskih programa posle privatizacije''. Izgleda da je urodilo plodom sve ovo javljanje u proteklim mesecima poslanika SVM-a, izgleda da je Demokratska stranka uvidela da treba menjati Zakon o radiodifuziji, ali, nažalost, DS želi da privatizuje ideju SVM-a. DS želi da pokaže da se baš ona zalaže za izuzimanje elektronskih medija, manjinskih, iz privatizacije. Odmah moram da kažem da nama to ne smeta. Nama je bitno da se usvoji ovo rešenje, da se manjinski mediji izuzmu iz procesa privatizacije. Istina je da nije tačno da je to stav DS-a. Istina je da nije tačno da je to palo na pamet DS-u, Pajtiću, Milanu Markoviću i Miloradu Đuriću, nego SVM-u, ali to nas ne interesuje. Nas interesuje da se ovaj problem reši, a pitanje za gospodina predsednika Narodne skupštine je - da li ovo znači da je DS promenila stav i da će se na sledećoj sednici Narodne skupštine naći Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji poslanika SVM-a, kojim se predviđa da se iz privatizacije izuzmu mediji na manjinskim jezicima? Hvala lepo.
Mogu odmah da vam odgovorim, gospodine Pastor. Ovo znači da smo mi sve vreme svesni problema koji postoji, što se tiče privatizacije manjinskih medija, i da pokušavamo da nađemo sistemsko rešenje. U iznalaženje tog rešenja će biti uključene sve poslaničke grupe, jer mislim da svi imaju interes da se problem informisanja manjinskih naroda na njihovim jezicima reši na takav način. Izvolite, gospodine Baraliću. Predlažem, ako još neko želi da govori po Poslovniku, da se javi, pa da nastavimo rad o amandmanima. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Socijalističkoj partiji Srbije nije palo na pamet da predlaže izmene i dopune zakona o izuzimanju nekih medija, pre svega, elektronskih, iz privatizacije. U našem programu piše i u ovoj skupštini se nalazi Predlog izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji, da se obustavi privatizacija svih elektronskih medija u Srbiji. Tužiću neke za autorsko pravo. Dakle, ako DS ima takvu ideju, ''džabe su krečili''. Uvaženi kolega je ovde govorio o izuzimanju iz privatizacije elektronskih medija za potrebe manjinskih zajednica, i mi to podržavamo, ali podržavamo i obustavljanje privatizacije svih elektronskih medija u Srbiji, zato što će vlasnici elektronskih medija u Srbiji postati nekoliko tajkuna za nekoliko meseci. Postoje dva akta u proceduri u Narodnoj skupštini, jedan je iz Poslaničkog kluba SVM-a, to je legitimno, i postoji Predlog izmena i dopuna Zakona o radiodifuziji koji je podnela SPS, u skladusa svojim političkim programom, da se izuzmu svi elektronski mediji iz privatizacije, zato što privatizacija medija obezbeđuje da se u njima piše štošta. Da se ne javljam ponovo, gospodine predsedniče, pošto ste vi lekar i predsednik Narodne skupštine, da li ste vi odobrili pre dva dana jednoj medicinskoj ekipi da, uz prisustvo TV kamera, vrši eksperiment in vivo na narodnim poslanicima? Šta bi se dogodilo da je ta medicinska ekipa poželela da analizira urin narodnim poslanicima? Da li ste vi, gospodine predsedniče Narodne skupštine, to odobrili? Da li vam je poznato da je u svakom seoskom domu zdravlja, u svakoj ambulanti, pacijentu garantovano da se pred lekarom nalazi bez prisustva medicinskog tehničara, a da se pred vašim ofisom, 100 metara od vas, pred deset kamera, vrše medicinski opiti nad narodnim poslanicima? Da li vam je poznato da je jedna gospođa, koja se predstavlja kao primarijus, rekla da će ubuduće u tu svrhu koristiti santimetar? Da li ćete, gospodine predsedniče dr Duliću, omogućiti narodnim poslanicima da imaju normalnu zdravstvenu zaštitu u zgradi Narodne skupštine, da u našem dispanzeru ne ordiniraju više oni koji su višak u dispanzeru MUP-a u Durmitorskoj ulici? Zahtevam da ovde postoji stalna lekarska služba, da se ovde niko ne vežba, da se obezbedi narodnom poslaniku paravan kad se vrši medicinski pregled, kao što je to omogućeno svakom pacijentu u Srbiji. Da li vam je poznato da su oni koji su radili ovaj opit reklamirali jedan medicinski aparat za analiziranje šećera i govorili su da to košta 200 evra? Da li ste to odobrili? Ako niste, šta ćete da preduzmete da se ovaj cirkus ovde obustavi? Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanikStefan Zankov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona o odbrani. Član 10. Predloga zakona reguliše situaciju u kojoj se nalazi država kada Narodna skupština nije u mogućnosti da se sastane, a tiče se odluke o proglašenju ratnog stanja i određenih mera kojima se odstupa od Ustavom zajamčenih ljudskih i manjinskih prava itd, da ne čitam. SRS smatra da ne može na ovakav način da se reguliše nešto što je ustavna materija, niti da se propisuju prava i obaveze Narodne skupštine. Zbog toga, predlažemo da se član 10. Predloga zakona briše. Ono što ide u prilog ovoj našoj tvrdnji je i obrazloženje koje je dato uz član 10. Predloga zakona, gde se kaže: ''Predlaže se da se nadležnosti organa za odlučivanje oproglašenju ratnog ili vanrednog stanja i za donošenje propisa o odstupanju od ljudskih i manjinskih prava u vanrednom i ratnom stanju, kada Narodna skupština nije u mogućnosti da se sastane, uredi kao uUstavu'', dalje da ne čitam. Dakle, zakon predlaže da se nešto uredi kao u Ustavu. To je obaveza i tu, apsolutno, nema potrebe za ovakvim jednim članom, bez obzira na ovo što kaže u nastavku, da na jednom mestu bude celovito sagledavanje funkcija i nadležnosti organa u odbrani zemlje. Nemoguće je ovako nešto napisati u obrazloženju, da zakon predlaže da se nešto uredi kao u Ustavu, to se podrazumeva. Nešto je prepisano, a za ono što je dodato, mislimo da nije urađeno na najbolji način, ta razrada, da kažem, određenog člana Ustava, ali verujemo da je i ovo posledica žurbe u kojoj se nalazi predlagač, konkretno, deo Vlade, Demokratska stranka, zbog raspisivanja predsedničkih izbora. Onda se greši, onda se nešto i duplira. Smatramo da je predloženo rešenje bolje i da ide u pravcu popravljanja teksta zakona. Da ne bi bilo haosa u pravnom propisu, mi predlažemo da se ovaj amandman prihvati. Posledice ovakvih zakona su izuzetno loše i po odbranu i po Vojsku Srbije, a posledice onoga što sprovodite vi iz DS-a, na čelu sa Borisom Tadićem, koji je počeo razbijanje Vojske Srbije, pa sada pokušava da se, na neki način, zaboravi da je on uopšte i bio nekada ministar odbrane, kada nije bio mnogo važan u DS-u, takve su da će o njima moje kolege, koje budu govorile o Predlogu zakona o Vojsci, detaljnije govoriti. Još jednom predlažem da se ovaj amandman SRS-a prihvati.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Nije dobro kada se u zakon prepisuje ustavna norma, ali je još gore kada se ona skrati ili pogrešno interpretira. Član 10. Predloga zakona je koncipiran tako da obuhvati sve ono što je već sadržano u čl. 200. i 201. Ustava Republike Srbije. To je ona situacija kada se proglašava ratno ili vanredno stanje, a Narodna skupština nije u mogućnosti da zaseda. Ali, centralni problem ovog člana i ovog zakona jeste da li su, uopšte, nama potrebni zakoni kada je DS na vlasti? Šta njihmože da obaveže? Da li može neki propis Demokratsku stranku da obaveže? Da pođemo od pretpostavke da se radi o zakonu koji odgovara DS-u i koji se, slučajno, usvoji u Narodnoj skupštini. Ni taj zakon ne može da se primenjuje, zato što svaki član tog zakona ima i svojevrsnu negaciju u nepisanom tekstu zakona, ali tamo negde, u nekom fajlu, u nečijim glavama je boldovano to. Evo, čusmo, imamo pet MIG-ova 29, četiri idu na remont, jedan ide u gvožđe, ali, odustalo se i od remonta.Zašto? Zato što kažu da nema para. Kako da ima para kad je DS na vlasti? Ali, postoji drugi, mnogo važniji problem. Verovatno, u istorijski srpskih oružanih snaga, postoje samo dva ministra sa imenom i prezimenom koji su veliki protivnici avijacije. Jedan je bio Nikola Ljubičić. Njega niste mogli da ubedite u potrebu modernizacije avijacije dok je bio načelnik Generalštaba, itd, one SFRJ. Drugi je Šutanovac. On kaže - nama ne treba avijacija. Očekivao sam da mu danas svi pošaljemo po jedan papirnati avion da bi kompletirao svoju avijaciju, da mogu deca da se igraju. On kaže - nama ne treba avijacija, šta će nama avijacija, imamo NATO. Zašto da remontujemo? Čuli ste ga pre nekoliko dana, kaže - da je malo sreće, imali bismo dva helikoptera, a ne samo jedan, kojim se gasi požar, ali MIG-ovi nisu potrebni. On je protiv avijacije. Sad, da li je Narodna skupština protiv avijacije u okviru oružanih snaga Vojske Srbije? Da li je pitao neko Narodnu skupštinu koje sve rodove i vidove treba da imamo? Nisu nas pitali ni za ovu telekomunikacijsku opremu koja se nabavlja,i oči će da povade oko toga. E, sad, sa gledišta zakona, ja ovde imam dokumentaciju gde upozoravaju ministra i pomoćnika ministra da nešto što se radi nije u skladu sa zakonom, ali šta to vredi. Oni idu dalje. Sada ćete glavnog čoveka za nabavke, tog Markovića, da penzionišete, a dve godine uspešno vodi posao, nema nijednu aferu. Ne uklapa se u projekat DS-a, ne uklapa se u ''drp'' sistem i mora da nestane. Zašto do Nove godine? Zato što postoji jedan član koji kaže - potreba službe- iš napolje. Ali, dobro, mora javnost da sazna puno detalja, a ja bih voleo da se aktivnije uključi u ovu raspravu i ministar, neka izađe i neka kaže - sve je Krasić slagao. To bi bila najbolja varijanta, jer onda bi to isprovociralo novinare, pa bi onda pisali o tome ko laže i ko krade. Međutim, ja imam iskustva s ovom vladom. Postavio sam pitanje i ministru Jočiću, da li je pismen, da li kupuje novine, da li je imao prilike da pročita da se vode neki postupci protiv Mlađana Dinkića itd., i on mi je na pitanje - da li kupuje novine, odgovorio da je protiv Mlađana Dinkića podneta krivična prijava 2002. godine, ali da je i stopirana. Kako? Vrana vrani oči ne vadi. Znači, Vlada ima autentično saznanje o kriminalnom ponašanju i policija je podnela krivičnu prijavu zato što on nije prijavio izvršioca krivičnog dela. Vi iz G17 pogledajte odgovor, nemojte da se bečite u mene, nisam ništa izmislio, piše sve ovde. To je napisao Jočić. Na moje pitanje – da li kupuje novine, da li čita novine, "da li gospodin Jočić svako jutro dobija dnevne novine koje izlaze u Srbiji, da li je završio osnovnu školu, da li zna da čita ćirilicu i latinicu, da li je nekada imao prilike da pročita neki stenogram sa sednica Narodne skupštine", njegov odgovor je –ovo ministarstvo je 2002. godine podnelo krivičnu prijavu protiv Mlađana Dinkića. Znači, Mlađan Dinkić mu dođe i kao deo odgovora o pismenosti, i deo odgovora o kupovini novina, i deo odgovora o tome da li postoji neko saznanje o vršenju krivičnih dela. To je Vlada Vojislava Koštunice, maksimalno obaveštena. Za govornicu, sve što imate da kažete kažite za govornicom, nemojte po hodnicima, transparentno. Otkad je došla demokratija, sve je na čistac. Evo vidite, ja, sve na čistac. O kriminalu DS-a, 30 dana ima da pričam ako treba. Gospodine Šutanovac, da li je pomoćnik ministra dobio više pisanih upozorenja od strane članova Komisije za tender u vezi s nabavkom telekomunikacione opreme? Da li je on naredio ugovaranje ove nabavke,iako nisu obezbeđena i odobrena sredstva za tu nabavku? Do 900 miliona - da, ali, tri milijarde - ne. Ne može neko da u ovoj godini stvori obavezu za sledećih pet godina. To je vrlo važno pitanje. Vidite kako su oni dugoročno planirali kako da drpaju, znači, ne samo ova godina. Dalje, da li je ovaj vaš Filipović vodio ove u Vojnu ustanovu ''Morović'' i tamo se s njima dogovarao kako da se boduje, pa, čak, i učili matematiku kako da boduju? Interesuje me, da li vi znate da su ljudi zaglavili na VMA zbog ovog, dvojica su doživela nervni slom. Doživeli su nervni slom, jedan je ostao na VMA. Sad vi meni objasnite kako zakoni i VMA idu jedan po drugom. Komisija treba da izvrši bodovanje, treba da sagleda kakve su ponude itd. Usled pritisaka iz DS-a, primenjujući zakon, a Demokratska stranka traži da ne primenjuju zakon, znajući kako je prošao Davinić, kako su prošli ovi, sekirali se ljudi, završili na VMA. Jeste li ih posetili u bolnici, jeste li odneli poklone, ili ste penzionisali ovog Markovića? Vi, građani, kad glasate za DS, vidite koju odgovornost snosite. Niko od vas ko je glasao za DS nije glasao za ovo, a vidite kako oni primenjuju zakon. Kažu ovi sledbenici, nećemo mi zakona da se držimo ko pijan plota. Interes DS-a, nekih pojedinaca u DS-u, jeste ono što opredmećuje njihov svakodnevni boravak na bilo kojoj funkciji, i tu je kraj priče. Jedan bio u hitnoj pomoći, i to u 23 časa. Pa, šta vi radite, jel im vadite krv noću? Jedan je bio u 16 časova, drugi u 23 morao u hitnu pomoć da ide. Naravno, odmah ste ovog Markovića smenili, sada ćete da ga penzionišete sa 31. decembrom, verovatno zato što se nije učlanio u DS. Video sam, Kovačević se učlanio, može da bude glavni u Vojnoj akademiji. Ima onaj Jeftić, vratili ste ga iz mrtvih itd. Moram još nekoliko puta da preskočim tamo, da nađem u dokumentaciji. Mnogo pitanja ima ovde za buduću vlast. Gospodine Todoroviću, ovu dokumentaciju čuvam, nadam se da ćete imati prilike da po ovoj dokumentaciji nešto radite za koji mesec. Imam ovde i za stanove, po ulicama, koji general zaslužuje da dobije veliki stan samo da se završi posao, pa onda kako se penzionisani generali raspoređuju po strateškim preduzećima, recimo, u Pančevu, pa se svađaju demokrate i DSS oko toga čiji je taj general, ko vodi ''Petrohemiju'', pa imamo ovaj ugovor o konzorcijumu za izgradnju vojnih stanova na Vračaru. Gospodine Šutanovac, to je vama sigurno poznato, imamo sve, i dopune i anekse, imamo puno dokumentacije, biće prilike da se ta dokumentacija iznese na uvid. Sad vam je jasno zašto sam se zalagao kod Zorana Stojkovića da me odredi da budem upravnik zatvora, KP doma, gde bi demokrate izdržavale kaznu zatvora.
Gospodine Krasiću, vreme vam je isteklo. Samo da vas pitam nešto, zar vam se ne čini da, ipak, malo preterujete. Mi pričamo o amandmanu gospodina Zankova i puštamo vas da kažete, i vi razvijate svoju tezu, sve je u redu, ali hajde, molim vas, nemojte da vređate. Ovo, generalno, nije direktna uvreda upućena nekome, ali, kada bih izašao i rekao tako nešto za neku drugu stranku, vi biste to sigurno shvatili kao uvredljivo. Molim vas da malo prilagodimo ovaj govor o amandmanima tolerantnom i korektnom odnosu između političkih stranaka koji, ipak, treba da postoji ovde, u Parlamentu. Hvala vam. Izvolite, imate još 30 sekundi.
Završiću to za 10 sekundi. Udahnite slobodno, gospodine Duliću, nemojte da se sekirate ništa, dišite duboko, budite besprekorno sigurni kada sam ja za govornicom. Gde piše da ste vi merilo koje procenjuje kakav je moj govor? Gde ste vi to ovlašćeni da vršite lekturu i redakturu mog govora? Po kom članu ovog našeg poslovnika? Mislim da takav član ne postoji. Zašto ste uvrteli tu priču da ste vi merilo za vrednost? Odakle vam to pravo? Prvo, mlad ste čovek, vrlo ste neiskusni u politici, iz druge ste profesije. Sve ja to cenim i poštujem. Prihvatam i da ste predsednik Narodne skupštine, imam korektan odnos s vama. Zašto biste vi bili ovlašćeni da razmišljate o tome kakav je moj stil? Ako je moj stil izlaganja loš, onda će moju stranku da kazne birači na sledećim izborima, ali ne možete da se mešate u moju osnovnu tezu, da velika količina zla u ovoj državi potiče od DS-a. S kojim pravom vi utičete na moje vrednosne kriterijume, ko je vas ovlastio da to radite?
Slažem se s vama. Imamo različite ukuse, i šta da radimo.
Ako imamo različite ukuse, vi tražite one koji dele s vama taj ukus. Ako vi mene terate da jedem slatko, ja ću da vam kažem - hvala, udavite se u tome, ja volim nešto drugo, ali to nije predmet niti Ustava, niti zakona. Ne postoji bolji način da objasnim kakav je odnos DS-a prema fenomenu ustavnosti i zakonitosti od korišćenja klasičnog metoda konkretnog primera. Ministar ćuti, on će da izađe, on će da kaže opet kao prošli put - gospodin Krasić samo vređa. Kažite mi šta je uvreda ovde? Uvreda je ono što je napisano, što je potpisao gospodin Šutanovac. Ako je to uvreda, onda znajte, vi se malo posipate pepelom, ali ja ne učestvujem u tom posipanju. Narodna skupština je mesto gde sve treba da se raspravi. Nije to mesto B92, hodnik Narodne skupštine, ulica, nego baš Narodna skupština, da se suoči argumentacija. Argumentacija je i kada gospodin Šutanovac dođe i kaže - Krasić laže. Ali, meni je malo njih to reklo u mojoj bogatoj političkoj karijeri. Svi koji su mi to rekli, više se ne bave politikom. Jednostavno, ko udari na mene, odlazi u političku prošlost. Izvolite, gospodine Šutanovac.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću, po Poslovniku se javila narodni poslanik Nada Kolundžija, šef Poslaničkog kluba DS-a.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, neću o stilu izlaganja, bilo čijem, pozivam se na povredu Poslovnika, član 101. Ovde su potpuno nedvosmisleno izrečeni ne uvredljivi izrazi, nego uvrede čitavom poslaničkom klubu, čitavom DS-u, i mogu reći, u jednom kontekstu, čak i svim onim ljudima koji su glasali i podržali DS. Mislim da je to nešto nedopustivo, kako god vi nazivali ono što ne bih komentarisala kao stil. Dakle, molim vas, nema nikakvih problema da iznosite činjenice, ali to što mašete fasciklom iz koje namećete zaključak o tome da je čitava jedna stranka nešto, kako vi to već sve nazivate, mislim da nije korektno. Hvala.
Izvolite, reč ima Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, pretpostavljam da ste pre nego što ste ušli u salu imali prilike da pogledate novine. Pretpostavljam da dobijate bar jedno šest-sedam dnevnih novina. Donesite jedne čija naslovna strana nije vezana za DS. Kao običan građanin, da nisam politički ostrašćen, da nemam nameru da na bilo koji način to koristim ili zloupotrebljavam u političke svrhe, pred današnjim naslovima bih se zapitao, kao čovek, prvo, da li je ovo moguće, da li je moguće da se ovo, ako je tačno, objavljuje a da država ne reaguje? Ako nije tačno, onda nešto s vama nije u redu. Ja sam to i juče govorio, sve te informacije dolaze od strane vašeg koalicionog partnera, odnosno, u najvećoj meri, iz jednog ministarstva. To govori o vašem moralu. Zašto pristajete na to? Ako to nije tačno, kako je moguće da budete u koaliciji i da sada optužujete SRS i poslanike SRS-a zato što iznose činjenice? Čekajte, molim vas, ako za vas nisu činjenice ovo što je iznosio gospodin Krasić, onda ne znam šta su. Ja bih želeo, na neki način, da shvatite da mi samo radimo ono što je naš posao. Iznosimo stvari za koje mislimo da su protivzakonite, da štete našoj državi i da smo dužni da obavestimo i Narodnu skupštinu i građane Srbije. Znam da vama ne odgovaraju, kao što ne bi ni nama, kao što nijednoj drugoj stranci ne bi odgovarale takve činjenice, ali sa time morate da se pomirite. Prvo i osnovno, ja znam da ćete vi to uraditi, uradićete, ili vam je namera, kada se završe izbori, da onda uradite ono što morate, jer s tim teretom vi, jednostavno, ne možete da opstanete u politici, a to je Zoran Đinđić i svi oni koji su bili uz njega, koje ste vi, u najvećoj meri, odstranili, ali su repovi još uvek ostali. Pogledajte naslov jednih novina, naslovne strane – ''Svi Đinđićevi ministri moraju da idu u zatvor''. Nemojte, molim vas, i vi optužujete nas! Vi imate legitimne i zakonske načine da, na neki način, sprečite to ako nije tačno. Ako je tačno, ne kažem da ste to vi, da su to ovi ljudi koji sede u klupama, ali vi ste Demokratska stranka i morate neke stvari da raščistite. To je problem sa kojim ste se vi suočili. Mi to, kao politički protivnici, na neki način, ne mogu da kažem, nije to zloupotreba, jednostavno, koristimo. Znamo da ne odgovara, ali morate s tim da se pomirite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Samo malo, molim vas, ja se izvinjavam, gospodine Radovanoviću, ali mi smo prešli na član 11. Evo, dobićete posle reč, nije problem nikakav, samo malo. Gospodine Krasiću, dobićete i vi reč. Pošto je gospodin Martinović krenuo ka govornici, onda ćete vi. Ipak, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Nadam se da ćemo posle toga nastaviti s amandmanima.
Gospodine Duliću, videli ste da sam se javio za repliku. Ovo je klasičan primer replike.
Mislio sam da ste se javili povodom amandmana, pa sam hteo da dam prednost predlagaču ovog amandmana.
Gospodin Martinović je mene pustio sada, jer gubi svaku svrhu replika posle 15 minuta. Gospođo Nado, o čemu se radi? Kada kažem s ove govornice da smatram da strategijski plan odbrane treba da se razmatra i usvaja u Narodnoj skupštini, to je moj stav. Kada kažem da je nekada bio Bojan Dimitrijević savetnik ministra odbrane i da nije služio vojsku, to je činjenica. Kasnije je odslužio vojsku, i to je činjenica, a sada je glavni tamo kod njega za ove strategije, za kadrove, i to je činjenica. Činjenica ne vređa. Kada iznesem dokument i kažem, potpisao ga Ilija Filipović, diplomirani inžinjer, pomoćnik za materijalne resurse, pa kada iznesem ovo što je gospodin Šutanovac potpisao, pa kada iznesem svojom rukom pisana pitanja o ovim okolnostima, to je moj stav, a ovo su činjenice. A kada, na kraju, završim svoje izlaganje, pa kažem – ''drp'' sistem, to je moj politički stav o vama. A kada građanima, ovako, rukom, kažem - vodite računa kako glasate, ja ih na vreme upozoravam i to je moj politički stav. Ovde nema uvrede, gospođo Nado. Vaš prag za uvredu, kao i prag svih političara koji se aktivno bave politikom je na mnogo višem nivou nego kod običnih građana, jer kada tako ne bi bilo, mi nikada ne bismo saznali ovde istinu, niti naši građani. Uostalom, naši građani samo preko Narodne skupštine mogu da saznaju istinu o tome šta se dešava u državi. Čuli ste, malopre je jedan poslanik rekao, ako se nastavi ovako, svi mediji ima da budu vlasništvo četvorice ljudi u Srbiji, dvojice ili trojice, nije bitno. Zato je važna Narodna skupština. Ovde ima i grešaka i dobrih stvari, i padova i dizanja, ali postoji samo jedan sudija za sve što se radi ovde – to su građani Republike Srbije, koji su suvereni, naročito kada glasaju. Ja ih upozoravam da, kada naročito žele da budu suvereni, imam pravo, ne glasaju za DS, da glasaju za SRS, a to je i vaša poruka. Što bi vama to bilo dozvoljeno, a meni zabranjeno? Ako to kažem ja, to je uvreda, a ako vi kažete, to je demokratski, transparentno, moderno, u skladu sa ljudskim pravima i tako dalje. Ko je vas ovlastio da imate taj kantar? Svako od nas ima neko merilo, ali nemojte, molim vas, da mi držite moralna predavanja. Počeo sam da ličim na jednog koji isto tako priča. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a neka se pripremi narodni poslanik Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko rečenica o amandmanu, moram da primetim da je predsednik Narodne skupštine sebi uzeo više prava nego što mu Poslovnik dopušta. Moram da vas podsetim, gospodine Duliću, da je Vatikan, negde 1960. godine, ukinuo takozvani spisak zabranjenih knjiga. Vi ste pre nekoliko dana počeli da izričete opomene zato što vam se ne sviđaju naslovi knjiga. Sada vam se ne sviđaju govori pojedinih narodnih poslanika, ne sviđa vam se stil, vi prosuđujete šta sme da se kaže za skupštinskom govornicom, a šta ne sme. Mislim da, gospodine Duliću, to nije vaš posao. Dakle, vodite sednice Narodne skupštine u skladu sa Poslovnikom. Kada već primenjujete disciplinske mere, mislim da bi te mere trebalo da primenite prema narodnim poslanicima DS-a, koji uglavnom ne izlaze za govornicu, nego dobacuju s mesta. Takođe, gospodine Duliću, mogli ste juče da skrenete pažnju Vladi Republike Srbije da je ponižavanje Narodne skupštine, a vi ste prvi koji na to morate da ukažete, kada Vlada odredi, najpre, jednog ministra da obrazlaže zakon, pa pored njega odredi nekakve poverenike, koji nemaju pravo da učestvuju u diskusiji, sem što ovde sede i slušaju, a neki čak i ne sede, pa onda, nakon toga, odredi ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji ni resorno, ni suštinski nikakve veze nema ni sa zakonom o odbrani, ni sa zakonom o Vojsci. Onda se danas, treći dan, pojavi ministar odbrane, mada ni to nije najbolje rešenje. Da je Vlada pitala nas u SRS-u ko je najbolji da obrazlaže ova dva zakona, mislim da bi naš odgovor bio da je to ministar kulture Vojislav Brajović. Od svih ministara u Vladi Srbije, on se nekako najbolje razume u oružje i vojsku; on je više Nemaca pobio u "Otpisanima", u serijama na TV, nego što su oficiri ministra Šutanovca, uopšte, videli vojnika. Dakle, bilo bi najbolje da nam ova dva zakona obrazlaže ministar kulture Vojislav Brajović. Što se tiče amandmana koji sam podneo na član 11, očigledno je da onaj ko je pisao Predlog zakona o odbrani ne razume šta je odbrana zemlje, a šta je Vojska Srbije. Tačno je da je Vojska Srbije izuzetno važan segment u odbrani Republike Srbije, ali nije jedini. Ako samo letimično prelistate Predlog zakona o odbrani, videćete da tu ima čitav niz odredaba kojima nije mesto u Predlogu zakona o odbrani, nego u Predlogu zakona o Vojsci Srbije, odnosno u nekim drugim zakonima. Evo o čemu se radi. Neko je ovde, izgleda, pomešao materiju ova dva zakona, i to na najdrastičniji način može da se vidi iz formulacije člana 11. Predloga zakona o odbrani. U stavu 1. se kaže ovako – predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komanduje Vojskom Srbije. Dakle, rečenica kojoj, apsolutno, nije mesto u zakonu o odbrani, nego u zakonu o Vojsci. U stavu 2. člana 11, tačka 3, kaže se ovako – predsednik Republike u oblasti odbrane naročito usvaja Doktrinu Vojske Srbije, na osnovu predloga ministra odbrane. Opet materija za zakon o Vojsci. Onda, tačka 5 – utvrđuje osnove ratne organizacije Vojske Srbije, na osnovu predloga ministra odbrane. Opet materija za zakon o Vojsci. Tačka 6 – usvaja Plan mobilizacije Vojske Srbije. Opet materija za zakon o Vojsci. Tačka 8 – usvaja Plan upotrebe Vojske Srbije i naređuje njenu upotrebu. Opet materija kojoj nije mesto u zakonu o odbrani, nego u zakonu o Vojsci. Tačka 9 – odlučuje, u skladu sa zakonom, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Čista materija zakona o Vojsci. Kakve veze ima, gospodine ministre, zar vam nije nelogično da u zakon stavite da će Vojska Srbije biti upotrebljena u multinacionalnim operacijama? Da li vam se čini da Vojska Srbije, ako, ne daj bože, bude upućena u Irak ili Avganistan, brani Republiku Srbiju? Ovo je zakon o odbrani, valjda, zakon o odbrani Republike Srbije, ne zakon o odbrani Džordža Buša, kada dođe u posetu okupatorima u Iraku ili Avganistanu. Zaista mi nije jasno kako ste mogli ovakve odredbe da stavite u Predlog zakona o odbrani. Tačka 10. člana 11 – donosi smernice za izgradnju operativne i funkcionalne sposobnosti Vojske Srbije. Čista materija zakona o Vojsci. Tačka 11 – postavlja i razrešava načelnika Generalštaba Vojske Srbije, uz mišljenje ministra odbrane. Čista materija zakona o Vojsci Srbije. Tačka 12 – donosi pravila koja se odnose na upotrebu Vojske Srbije, kao i druga pravila kojima se uređuje unutrašnji red i pravila službe u Vojsci Srbije. Opet materija zakona o Vojsci Srbije. Nije im mesto u zakonu o odbrani. Sada da vidimo šta kaže Vlada, zašto ne prihvata amandman. Obrazloženja Vlade su opet štura, kao i kod prethodnih zakona kojima smo se bavili. Uglavnom, u nekoliko rečenica i, uglavnom, nemaju veze sa podnetim amandmanom. Daju se onako sterilno, biltenski, birokratski, tek da se nešto napiše. Dakle, ja sam predložio da se sve ove tačke brišu iz člana 11, zato što im nije mesto u zakonu o odbrani, nego u zakonu o Vojsci Srbije. To su dva potpuno različita zakona, mi o njima vodimo, o amandmanima, dve odvojene rasprave i bilo bi logično da se sve ove norme nalaze u Predlogu zakona o Vojsci. Zašto Vlada ne prihvata amandman koji sam podneo na član 11? ''Amandman se ne prihvata jer se članom 11. Predloga zakona na celovit način uređuju položaj i detaljnije razrađuju nadležnosti predsednika Republike u oblasti odbrane, u skladu sa članom 112. stav 2. Ustava Republike Srbije.'' Vi, gospodine ministre, izgleda ne razlikujete dve stvari, odbranu i Vojsku Srbije. Tačno je, ponavljam još jedanput, da je Vojska Srbije važan segment odbrane, ali nije jedini segment odbrane, pogotovo u Predlogu zakona o odbrani, gde ne treba da stoje norme za koje je i laicima jasno da im nije mesto u Zakonu o odbrani, nego u zakonu o Vojsci. Naveo sam vam primer koji na najdrastičniji način pokazuje kako ste vi u stvari pomešali materiju ova dva zakona. U članu 11. stav 2. tačka 9, ponoviću još jedanput, kaže se da predsednik Republike odlučuje o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Ta norma, gospodine ministre, nikakve veze nema s odbranom Republike Srbije. To što će Vojska Srbije, eventualno, ne daj bože, ako vi to tako izglasate kao vladajuća većina, da bude upućena u Irak, Avganistan ili na neko drugo belosvetsko ratište, gde su krizu izazvali vaši politički mentori, nikakve veze nema s odbranom Republike Srbije. Vlada je napisala obrazloženje koje, suštinski, blage veze nema s amandmanom. Uopšte se ne dotiče suštine amandmana i ja vas pozivam, gospodine ministre, dok ste ovde u sali, pošto ne verujem da ćete biti sve vreme, da usvojite ovaj amandman, zato što je zaista dobronameran i usmeren je na to da se popravi Predlog zakona o odbrani, koji je katastrofalno loš, odnosno da se norme kojima nije mesto u Predlogu zakona o odbrani prebace tamo gde im je mesto, a to je zakon o Vojsci Srbije.
Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović, o amandmanu.
Gospodine predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz ministarstva, mislim da neću remetiti red koji sledi iz našeg poslovnika ako vam kažem da je predsednik malopre, valjda, u brzini, prevideo da sam se javio. Neću pričati o ovom amandmanu gospodina Martinovića na član 11, već o amandmanu gospodina Krasića na član 10. Mislim da to neće smetati ništa, jer, naprosto, predsednik nije upitao da li ima neko nešto još da kaže, nego je prešao na 11. član. Hteo bih prvo da vam prenesem stavove Lige socijaldemokrata Vojvodine, koja smatra da je, ako se ustanovi da je osnovni cilj odbrane, naše odbrane, odbrane Republike Srbije, odvraćanje od napada na našu zemlju, to jedna od opredeljujućih činjenica da je ovaj zakon za nas prihvatljiv. Hteo bih da pričamo malo o ovom članu 10. Za razliku od gospodina Krasića, držim da je potrebno regulisati, u slučaju da, ne daj bože, dođe do proglašenja ratnog stanja, na koji način će se donositi određeni akti ukoliko Narodna skupština ne može da zaseda. Imam pitanje povodom ovog stava 4. Zašto smo morali staviti u zakon da će se odstupati od ljudskih i manjinskih prava? Po meni, ovo „manjinskih“ je i rogobatno i nema razloga da piše u ovom zakonu, a pogotovo što mislim da nema potrebe davati ovlašćenje Vladi da donosi uredbe kojima se odstupa od manjinskih prava. Republika Srbija je u obavezi da poštuje međunarodno pravo i najviše standarde ljudskih prava, kada je reč o odstupanju od ljudskih prava za vreme rata ili vanrednog stanja. Kažu ljudi iz Ministarstva da tako piše i u Ustavu. Verujem, ali onda smatram da nije bilo razloga da stoji i u zakonu, rogobatno je. Kada već govorim o manjinskim pravima, nadam se da naši najmlađi nemaju toliko dobar stomak da gledaju prenos ovih skupština, ali bih, preko roditelja, svoj deci koja danas obeležavaju Mikulaš poručio da dobiju sve ono što su poželeli i da im njihovi roditelji i mi omogućimo daleko bolji život nego što je danas.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, o amandmanu.
Poštovane kolege poslanici, mislim da je kolega Martinović, možda ne s istom namerom zbog koje sam ja izašao za ovu govornicu, pokrenuo jedan dobar amandman u članu 11. Naime, on predlaže da se neke tačke člana 11, prosto, brišu, između ostalog, kada se govori o nadležnosti predsednika Republike, koje, uzgred budi rečeno, uopšte nisu male kada je u pitanju odbrana i Vojska. Tako se u tački 9) člana 11. kaže – odlučuje, u skladu sa zakonom, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Ne znam kako, ali mi ovo bode oči, s obzirom na to da nismo raspravili ni kao država, ni kao narod, ni kao poslanici, ni kao Vlada, pitanje upućivanja naših vojnika bilo gde, osim ukoliko naša zemlja nije ugrožena, što bismo morali da radimo po Ustavu. U članu 5. se, čak, nabraja kako se odbrana zemlje ostvaruje, pa se u tački 4) kaže - učešćem u multinacionalnim operacijama. Koliko ja znam, učešće u multinacionalnim operacijama može da izazove i određene probleme, ukoliko, recimo, učestvujete u multinacionalnim operacijama s vojnim jedinicama, a ne s lekarima, jer se tako samo počinje, odnosno tako su i Nemci dobili, umesto političke, i vojnu komponentu. Sve nam je to poznato. Možete, možda, dobiti terorizam, recimo, u Raškoj oblasti, ili bombe u Beogradu, zbog Avganistana. S obzirom na to da i u okviru vladajuće koalicije ne postoji saglasje, jer, koliko znam, kolege iz DSS-a su proklamovale vojnu neutralnost, a neke druge stranke, opet, smatraju da, umesto što se govori o nekim integracijama, treba govoriti o nekim drugim integracijama, neki kažu sa Ruskom Federacijom, neki su, po svaku cenu, za evroatlantske integracije, ovo pitanje nije raspravljeno. Mi ne znamo šta će biti buduća politička opcija, mada se, manje-više, to možda zna – Evropska unija, ali šta će biti vojna komponenta Srbije i u kojoj meri ćemo dozvoliti da naši ljudi, koji su ginuli i treba da budu kažnjeni, recimo, u Haškom tribunalu, ili od naših sudova ovde, zato što su branili svoju državu, odlaze u te multinacionalne operacije? Sutra, ne daj bože, neka dva malo bolje naoružana albanska sela, koja imaju 20.000 vojnika, koliko danas Srbija ukupno ima, krenu na Preševsku dolinu - mi ćemo, verovatno, odgovoriti samo Žandarmerijom i policijom, pošto ima pitanja da li ćemo vojno braniti svoju teritoriju. To, takođe, nismo raspravili. To pitanje učešća, dakle, u multinacionalnim operacijama, jeste jedno veoma zanimljivo pitanje. Ovde, prosto, bode oči koliko je ono u zakonu prisutno, koliko je u zakonu izraženo. Kada bih iznosio svoje privatno mišljenje, mislim da bi najbolje bilo, i za naš narod, i za našu državu, i za ovu skupštinu, i za ovu vladu, da o svakoj takvoj mogućoj upotrebi Skupština odlučuje, i to dvotrećinskom većinom, kako to, doduše, i predviđaju naša akta, ali o svakom slučaju posebno, i to zakonom, da bismo boravak tih, makar bili i lekari, a ne daj bože, vojno osoblje, striktno odredili, jer mislim da Srbija ne treba da šalje svoje vojnike da ratuju za bilo čije interese, bilo gde. Uostalom, tendencija u ovom zakonu je da govorimo o odbrani. Veoma me čudi da smo slanje naših vojnika u druge zemlje definisali kao pojam odbrane. Mi možemo govoriti o tome da bi Amerikancima dobro došli srpski vojnici, s ratnim iskustvom, u Avganistanu i u Iraku i da bi to, možda, po volji Amerike ili dela srpske političke elite, popravilo naše odnose, a ne bi popravilo odnose, nego to neka gospoda ovde iz pripadajuće političke politike kvalifikuju kao - povećalo ugled Srbije u svetu, jel tako. (Dragan Todorović, s mesta: Demokratski kapacitet.) Tako je, demokratski kapacitet, može i tako. Dakle, popravilo bi nam ugled to što šaljemo svoje vojnike da ratuju za račun tuđih interesa. Mislim da to Srbiji u ovom momentu ne treba. S jedne strane, mi ovde, poništili smo reč patriotizam, ubeđujemo ljude da ne treba da idu u vojsku, promovišemo neko civilno društvo, protiv čijih vrednosti nemam ništa. Na kraju krajeva, posledica hrišćanstva jeste neko civilno društvo, a pitanje je kako ga ko razume. Ali, ne možemo ubeđivati naše ljude ovde da nam ne treba vojska, ili da nam ne treba, barem, tako velika vojska, pa da se ne treba boriti za svoju državu na onaj način na koji to država zahteva. Da prevedem - meni se čini da u ovom zakonu ima dosta toga što se moglo čuti na raznim kursevima, od Budimpešte do Vašingtona. Oni su služili da u ono vreme rasturaju ustanovljeni sistem u Srbiji. Sad hoćemo to što smo naučili na tim kursevima da primenimo da sačuvamo Srbiju. To je paradoksalno. Ne mogu neke stvari koje su napadane u toku 90-ih godina, da bi se razbio sistem odbrane, sada da se ovde promovišu kao način da se brani Srbija. Meni je to paradoksalno. Zašto mislim da je dobar amandman kolege Martinovića? Zato što se ovde kaže, u članu 7, da su osnovni strategijsko-doktrinarni dokumenti u oblasti odbrane - strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije, strategija odbrane Republike Srbije i doktrina Vojske Srbije. Što se mene tiče, mi nijedan od ovih dokumenata nemamo. Ono što je usvajano u Saveznoj skupštini, apsolutno, ne odgovara realnosti s kojom se danas Srbija suočava - Crna Gora nam se osamostalila, imamo vehabije u Sandžaku. U prošlom strategijskom pregledu smo konstatovali da Srbija ne može biti napadnuta ni od jedne strane zemlje okolo. Ne znam koliko je to tačno, verovatno, u ovom momentu, jeste, ali smo definisali kao osnovni problem za nacionalnu bezbednost – terorizam. Vidim da se i u ovom zakonu govori o mogućnosti upotrebe vojske u unutrašnjim odnosima, verovatno se misli na terorizam. Mislim da se sigurno ne misli na, eventualne, socijalne nemire koje bi izazvali radnici ili slično. Nisam siguran da se misli na radničke nemire. Vlast je ubeđena da radnici, zbog nesolidnog stava sindikata i odsustva solidarnosti, nisu u stanju da se organizuju onako kako bi to radnička solidarnost u ovom momentu u Srbiji zahtevala. Dakle, mi ovde usvajamo jedan zakon koji predviđa da će poslove u oblasti odbrane urediti potrebne doktrine, a da, pri tom, među nama nismo raspravili kuda to Srbija u političkom i vojnom smislu ide. Da stvar bude gora, ne zagovara to samo opozicija, nego ni aktuelna vlast između sebe, odnosno aktuelna vladajuća koalicija između sebe to pitanje nije raspravila. Nije moguće govoriti o kvalitetu ovog zakona i novom kvalitetu koji će dobiti Ministarstvo odbrane u načinu na koji će sprovoditi svoje delatnosti, a da pre toga nismo raspravili ova pitanja. Vratiću vas na Dejtonski sporazum. Ako se ne varam, u Dejtonskom sporazumu je bilo predviđeno da Srbija ima 110.000 vojnika. U političkom smislu je bilo predviđeno da Srbija bude faktor mira i stabilnosti na Balkanu. To je značilo – politički najuticajnija, ekonomski najbogatija i vojno najmoćnija zemlja na Balkanu. Možda su nas slagali kada su nam nudili taj status, ali Dejtonskim sporazumom i vojnim aneksima takvo nešto je ponuđeno Srbiji. Neko će ovde ustati da osporava zašto je to Srbija izgubila, ali, koliko znam, Dejtonski sporazum je još uvek na snazi. Onda se postavlja pitanje, pošto osim ekonomskih parametara koji se, možda, mogu braniti, jer za osam godina, koliko je ukinuta kriza u Srbiji, kako se kaže, ništa ozbiljno nismo uradili na polju ekonomije sem što smo uveli PDV, da li sa osam milijardi evra budžeta mi možemo na kvalitetan način da branimo Srbiju? Apsolutno se postavlja to pitanje. (Dragan Šutanovac, s mesta: Nema osam milijardi evra.) Nema punih osam milijardi, slažem se. Ne, nije to budžet za Vojsku, mislio sam na ukupan budžet Republike Srbije, gospodine ministre. Ja se slažem da nemate dovoljno novca, ali za 20.000 vojnika i objašnjenje da Vojska treba da bude manja a efikasnija, složićemo se da ni ovo što je predviđeno u budžetu – za prost opstanak tih 20.000 vojnika i kvalitet njihovog života, zaključno sa kvalitetom naoružanja, vojne opreme, komunikacionih sredstava, održavanjem tenkova, reparacijom aviona, nije dovoljno. To su realnosti o kojima Ministarstvo odbrane treba da razmišlja. Isto tako, nisam siguran da su, prilikom usvajanja doktrine da Srbija treba da ima 20.000 vojnika, sve moguće opasnosti, a vi ih ovde zovete bezbednosnim izazovima, uvažene na pravi način.Čak sam potpuno siguran, to nije nova praksa u Srbiji, da smo oko ovoga imali i strane konsultante. Ne želim da nazovem ovakav pristup nikakvom izdajom, ali bih jako voleo da znam, zašto ovo - da ćemo slati vojnike u mirovne misije, nije bolje razrađeno? Dakle, to je pitanje za mene. Mi imamo bezbednosne izazove kojima je Srbija izložena i u Raškoj oblasti, o Kosovu neću ni da pričam, u Preševskoj dolini, a imamo 20.000 vojnika organizovanih sada po jednom drugom principu. Ovo je sada neka brigadna, više nije korpusna organizacija itd. Moram da iznesem neke moje, lične analize, one nisu tog kvaliteta kao što to mogu da urade vrli generali kojima je sada okruženo Ministarstvo odbrane, pošto su generali koji su imali vojno iskustvo, očigledno, bili preradikalni, ne mislim – pripadnici radikalne stranke, nego preradikalni u tom vojnom pristupu, da smo previše, da tako kažem, poklekli pred nekim zahtevima sa strane. Verujte mi, onog momenta kada budemo počeli, ako se to desi, ne daj bože, da šaljemo svoje vojnike negde u Avganistan, ili u Irak, ili, ne daj bože, u Iran, jer se tamo sprovode ta ljudska prava i uvodi demokratija, preko nas su već pregazili, nikom neće smetati da Srbija ima više od 20.000 vojnika. Moguće je da ćete vi primedbe koje sam sada izneo uneti u strategijski pregled odbrane, u novu doktrinu odbrane, možda ćete razmisliti o nekim predlozima koji su vam ovde izneti, možda će Srbija naglo ekonomski krenuti napred, pa će to omogućiti više vojnika, bolju opremu policije, jednu drugačiju doktrinu Srbije, koja je pozicionirana u centru Balkana, u vojnom, političkom i ekonomskom smislu. Možete, zaista, o svemu tome razmisliti. Pozivam vas da to učinite već sada, s obzirom na to da to pitanje ni među nama nismo raspravili, jer o tome ne postoji ni političko jedinstvo u okviru vladajuće koalicije. Dosta su velika ovlašćenja data predsedniku Republike na tu temu. Prečesto je u ovom parlamentu snaga argumenata zamenjena snagom broja, činjenicom da vladajuća koalicija, koja se dogovara tako kako se dogovara, ima dovoljan broj poslanika da usvoji ono što želi da predloži, pa razmislite o tome. Sve ovo što se odnosi na slanje naših vojnika u neki Irak, Avganistan ili bilo gde drugo, pa čak i lekara, recimo, oročimo da to nećemo raditi bar naredne dve ili pet godina. Što se mene tiče, mi treba takvu mogućnost da ostavimo kao isključivu mogućnost da to Parlament, ne svojom odlukom, ne preporukom predsedniku države, nego zakonom uredi – boravak naših vojnika tamo gdebudu bili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Pastor Balint, o amandmanu. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam vama, s ovog mesta, u ponedeljak postavio jedno vrlo dobronamerno pitanje, koje se odnosilo na dostavljanje vojnih poziva, prvenstveno u zapadnoj Bačkoj. Nisam tvrdio da se to ne dešava na celoj teritoriji Republike Srbije, ali sam rekao da postoji velika zabrinutost zbog tih poziva radi preuzimanja ratnih rasporeda u Vojvodini, prvenstveno u zapadnoj Bačkoj. Iz tog razloga sam vas molio da date odgovor s ovog mesta na to pitanje, da bismo zajedničkim snagama umirili ove građane. Mislim da je potpuno ljudski i da je u skladu sa funkcionisanjem ljudske psihe to što su ti ljudi zabrinuti, zbog proste činjenice što su ti ljudi bili prvi koji su bili upućivani na front devedesetih godina, u rat u kom, zvanično, Republika Srbija nije učestvovala, u rat protiv kog smo se zajednički borili, i vaša stranka, gospodine ministre, kao i stranka kojoj pripadam. Postavio sam vam pitanje, na osnovu kog propisa se to čini? Da li je to u vezi sa mobilizacijom? Da li je to samo prvi korak ka mobilizaciji? Da li možete s ovog mesta da garantujete da Republika Srbija neće ratovati i da ovi ljudi nemaju zbog čega da budu zabrinuti? Vi mi, gospodine ministre, niste dali odgovor, ali ste odgovorili gospođi Vesni Pešić kada je isto ovo pitanje postavila. Tada nisam bio u sali. U tom vašem odgovoru, gospodine ministre, Vesni Pešić, vi ste maksimalno izvređali stranku kojoj pripadam, bez obzira na to što nisam spomenuo ni vašu stranku, ni vas lično. Smatram, to je moje mišljenje, da te vaše izjave od ponedeljka, u vezi sa strankom kojoj pripadam, u vezi sa Savezom vojvođanskih Mađara, nisu primerene, nisu dostojne ministra Vlade Republike Srbije. S ovog mesta, danas ću pokušati ponovo da dobijem odgovor, u interesu svih ovih građana, od vas, gospodine ministre. Moram da kažem da me je vrlo obradovala izjava gospodina Tadića, predsednika Republike, na sednici Glavnog odbora vaše stranke, da Srbija neće ratovati. Želeo bih da isto to čujem i od resornog ministra. Još jednom vas molim, s uvažavanjem, da odgovorite na ovo pitanje. Ovo pitanje je dobronamerno i postavljeno je sa ciljem da se stavi tačka na ovu problematiku, da je ne bismo ponovo morali pokrenuti. Još jednom bih želeo da kažem, isto ono što sam već rekao u ponedeljak, da je Savez vojvođanskih Mađara pozvao sve ove obveznike da se odazovu pozivu. U saopštenju naše stranke smo rekli ovim ljudima da, po nama, nema mesta za zabrinutost, da to nije u vezi sa mobilizacijom, ali smo bili svedoci, pre desetak-petnaest godina, da je isto ovako, ili na sličan način sve to krenulo. Jednostavno, voleli bismo da čujemo od resornog ministra podatke u vezi s dostavljanjem vojnih poziva. Kao što ste videli i čuli, gospodine ministre, ni danas nisam spomenuo vašu stranku, nisam vređao nijednu stranku, ni vas lično. Molim da mi odgovorite na ovo pitanje, da ne bismo morali ponovo, i po medijima, i sa ovog mesta, da postavljamo ovo pitanje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Škrbić, o amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kolega poslanik SRS-a Aleksandar Martinović je podneo amandman na član 11, u delu koji govori o predsedniku Republike, kao i o njegovim ovlašćenjima. Zadržaću se na tač. 7. i 9. Mislim da je važno da se kaže, radi narodnih poslanika, a i građana Srbije, da u tački 7) piše - naređuje sprovođenje mera pripravnosti, opštu i delimičnu mobilizaciju. Ako napravimo jednu analizu, a tu analizu je trebalo da naprave i kadrovi Ministarstva zaduženi za politiku odbrane, vidimo da je civilno služenje vojnog roka poseban biser u reformi Vojske. Podatak iz 2006. godine govori da 44% regrutnog kontingenta nije izvodilo nikakvu obuku, jer su ovi regruti bili na civilnom služenju vojnog roka, tako da ih nije moguće angažovati ni u civilnoj zaštiti. To su podaci do kojih sam došao za 2006. godinu. To dalje komplikuje problem osposobljenosti Vojske Srbije u narednom periodu, uz opominjanje odgovornih da posle 2010. godine ogroman broj srednjoškolaca, studenata, samih građana, neće biti osposobljen ni za kakvu vojničku dužnost. U ovom trenutku nema nikakvog odgovora na ovo što govorim od strane državnih organa. To je ta problematika. Tačka 9), malopre je kolega Bajatović govorio o tome, kaže –odlučuje, u skladu sa zakonom, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Nekim pretragama, a i čitanjem, video sam da se spominju neke modularne jedinice, mislim da je to neki stručan naziv, koje će biti poslate na ta žarišta i koje će se uklapati u druge složene sastave prema potrebi. Mislim da ovaj koncept odgovara razvijenim zemljama Zapada i njihovim vojnim doktrinama i državnim interesima. On odgovara moćnim državama, tehnički osposobljenim, koje imaju strožu vojnu disciplinu, visoku finansijsku nadoknadu za ljude koji treba da idu na ta žarišta, koji treba da služe stalnoj kontroli kapitalističkih interesa. Mislim da su to ideje vojske potrošačkog društva, koje gaje vojnike hladnog srca i plaćeničkog duha. Vidite, ako bi naša država ušla u taj proces i ako bi se moralo angažovati oko 100.000 vojnika, snaga Ujedinjenih nacija, onda bi naša zemlja, u odnosu na broj stanovnika, vojne potencijale kojima raspolaže i finansijsku moć, a znamo kakva je, u poređenju sa svim ostalim članicama UN, trebalo da da jedinicu, otprilike, ranga jednog voda od oko 30 ljudi. Onda se svi pitamo, zbog čega se zaletati u besciljne troškove, a kažemo da nemamo para, i zablude tih modularnih jedinica, koje po duhu, ponavljam, ne odgovaraju našem državnom i političkom biću, ne odgovaraju ni nacionalnom mentalitetu, a ni ratnim iskustvima.
Reč ima narodni poslanik, gospođica Aleksandra Jerkov, kada se vrati ministar. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo, uvažene koleginice i kolege, kolega Martinović je ovim amandmanom predložio da se u članu 11. stav 1. briše i da se brišu određene tačke iz stava 2. istog člana, s obrazloženjem da ovo nije zakon o Vojsci. Naravno da ovo nije zakon o Vojsci. Član 1. ovog zakona, koji je po svojoj suštini organski zakon, sistemski zakon, reguliše odbranu zemlje, a članom 2. ovog zakona odbrana se ostvaruje angažovanjem raspoloživih ljudskih i materijalnih resursa, a obezbeđuje upotrebom Vojske Srbije i drugih snaga odbrane. Stoga smo na stanovištu da je, s obzirom na to da odbranu ne ostvaruje samo Vojska Srbije, nego i drugi resursi i drugi organi, potrebno da se u ovom zakonu, kao što stoji u glavi dva, propisuju nadležnosti državnih organa u oblasti odbrane, pa tako i nadležnost Narodne skupštine, nadležnost Vlade, nadležnost Ministarstva. Smatramo da je potrebno da se propišu nadležnosti predsednika Republike ovim zakonom kao sistemskim zakonom. Dakle, tačno je da to nije zakon o Vojsci, ali odbrana se ne ostvaruje samo upotrebom i angažovanjem vojske. Osvrnuo bih se samo na deo rasprave koji se odnosi na tačku 9. Jedan broj uvaženih kolega je ovde govorio o tački 9. stavu 2. ovog zakona, a odnosi se na učešće pripadnika Vojske u multinacionalnim operacijama. Predsednik Republike, prema Predlogu ovog zakona, odlučuje, u skladu sa zakonom, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, ali na osnovu odluke Narodne skupštine. Znači, imamo ovde supremaciju Narodne skupštine u odnosu na predsednika Republike, odnosno u odnosu na njegovu odluku o upućivanju naših vojnika. Inače, moram da podsetim da je tradicija, vojna tradicija Srbije bila takva da je ona učestvovala, bilo kao samostalna država, bilo u sastavu saveznih država koje su do sada postojale, od kraljevine, preko socijalističke Jugoslavije, da je Vojska učestvovala u velikom broju multinacionalnih operacija i da je to, na neki način, bio naš zaštitni znak i ponos. Smatram da odredba ovog člana i, uopšte, ovaj član treba da ostane u ovoj formi kako je predložio predlagač.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja povodom ovog amandmana? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Albijaniću, nadam se da ste primetili zašto je važno da u Skupštini postoji otvorena rasprava o onome što je predmet današnjeg dnevnog reda. S pravom mislim da Narodna skupština treba i više vremena da posveti ovome što je zapisano u članu 11. stav 2. tačka 9. i dobro je što je predsednik Zakonodavnog odbora izašao da prokomentariše ovaj amandman gospodina Martinovića. Stvarno se postavlja pitanje šta bi to mogao predsednik Republike još da odlučuje, pa još u skladu sa zakonom, povodom odluke Narodne skupštine o slanju naših pripadnika oružanih snaga u mirovne misije širom sveta, ako je isključiva nadležnost Narodne skupštine da ona odluči, pa da kaže - na poziv Ujedinjenih nacija, vrlo rado bismo poslali mirovne snage, naše oružane snage u sastav multinacionalnih oružanih snaga Ujedinjenih nacija, koje bi stajale na granici između SAD-a i Kanade, da razdvoje dve sukobljene strane. Možda Narodna skupština pokaže veliki stepen humanosti i borbe za ljudska prava i kaže - mi smo sposobni, idemo da ih razdvojimo da se ne svađaju, da ne potežu oružje, da ne izazivaju velike sukobe, sa nesagledivim posledicama, s obzirom na to da su nuklearne sile, da mogu da se gađaju atomskim bombama itd. Narodna skupština, u znak poštovanja prema građanima SAD-a i Kanade, tu ima i naših državljana, kaže - poslaćemo dve brigade da ih razdvoje. Moguća je situacija da Ujedinjene nacije, pod dominacijom SAD-a, kažu – potrebne su snage Vojske Srbije da idu da razdvoje sukobljene strane SAD-a i, recimo, Irana. Zašto bismo slali gospodina Šutanovca na čelu te ekipe? Koji bi naš interes bio tu? U ovoj vladi, sada je savetnik predsednika Koštunice onaj gospodin Parivodić. On je nekada bio ministar i s ove govornice je izneo novu doktrinu suverenosti. Rekao je – suveren je samo onaj ko ima atomsku bombu, onaj ko nema atomsku bombu nije suveren. To je rekao profesor međunarodnog prava, koga nisu izabrali na Pravnom fakultetu, on je prodao Amerikancima Dedinje, odnosno maršalat ...
Ne sećamo se te izjave, gospodine Krasiću. Molim vas da završite izlaganje. Vreme je polako isteklo.
Samo hoću da ukažem na ozbiljnost ove tačke 9, a vi me prekidate. Ja ću da se javim po Poslovniku.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, jutros sam pregledala odgovore na poslanička pitanja koje smo dobili od Vlade Republike Srbije i želim da govorim po članu 201, vezano za odgovor na poslaničko pitanje koje sam ja dobila. Nisam htela da se javljam u toku rasprave o amandmanima o ovom zakonu, da opet ne bi bilo pogrešno protumačeno kako mi iz SRS-a koristimo suviše Poslovnik, mada je to naše pravo, ali zbog činjenice da je ministar napustio ovu salu i da neki narodni poslanici, čak, kažu da neće da govore o pojedinim amandmanima u odsustva ministra, što su apsolutno u pravu, ja ću to odsustvo ministra, a nadam se da će u međuvremenu da se vrati, da iskoristim da prokomentarišem odgovor na ovo poslaničko pitanje. Pošto se i kolega Krasić javio po Poslovniku, pretpostavljam da ima još neko od kolega iz SRS-a koji će iskoristiti ovo vreme odsustva ministra Šutanovca da govore o nekim drugim stvarima. Tražila sam od ministra Dušana Petrovića, kada je bio na sednici, da ispita da li gospodin Slobodan Vučetić čini krivično delo primajući platu predsednika Ustavnog suda umesto penzije. Ukoliko čini krivično delo, mogu li odluke koje je on potpisao kao predsednik Ustavnog suda biti legitimne i legalne? Da li će gospodin Slobodan Vučetić odgovarati zbog štete nanete građanima Srbije, svojim proizvoljnim odlukamakoje nisu bile u skladu sa Ustavom i zakonom? Gospodin Dušan Petrović je rekao u odgovoru - u skladu sa članom 166. Ustava Republike Srbije, Ustavni sud je samostalan i nezavisan državni organ, koji štiti ustavnost i zakonitost, ljudska i manjinska prava i slobode. U vezi s tim, Ministarstvo pravde ne raspolaže podacima koji su predmet poslaničkog pitanja i nije nadležno za davanje odgovora na navedeno poslaničko pitanje. Pošto je gospodin Dušan Petrović, očigledno, izbegao odgovor na pitanje i lično se osećam uvređenom zbog ovakvog odgovora, potcenio je inteligenciju narodnih poslanika, jer su odgovor na ovo pitanje dobili svi narodni poslanici u materijalu koji smo dobili juče, ja sada pitanje slične sadržine, malo ću ga proširiti, postavljam gospodinu Vojislavu Koštunici i predlažem mu da odgovor sroči u dogovoru sa gospodinom Borisom Tadićem, jer smo pre nekoliko dana bili u prilici ovde da vidimo dokument koji je čitao gospodin Dragan Todorović, iz kog se vidi da je gospodin Slobodan Vučetić obavestio predsednika Republike Borisa Tadića da je u septembru prošle godine stekao uslov za penziju. Nemojte da mi svirate, nego pogledajte član 201. Imam pravo da pet minuta govorim po članu 201, gospodine Albijaniću. Pitanje upućujem i predsedniku Koštunici i Tadiću – zašto Tadić nije obavestio Narodnu skupštinu o tome da je dobio pismeno obaveštenje od Slobodana Vučetića da je stekao pravo za penziju? Gospodin Koštunica neka vidi sa svojim ministrima ko je nadležan da odgovori na pitanje da li Slobodan Vučetić vrši krivično delo i da li će zato da odgovara. Mi mislimo da jeste i da treba da odgovara, a pošto Petrović to ne zna, neka Koštunica vidi ko zna. Tražim hitan odgovor na ovo dopunsko pitanje. U međuvremenu, gospodin Slobodan Vučetić je postao i kolumnista jednog dnevnog lista u Srbiji is vremena na vreme se u svojim kolumnama javlja, tako što optužuje narodne poslanike što ga prozivaju zbog toga što troši državne i narodne pare, a nema prava na to. Pitam, zašto on još uvek nije formalno razrešen funkcije predsednika Ustavnog suda? Gospodin Vučetić u tim svojim kolumnama povezuje sve poslanike. Kaže – prozivaju ga radikali, sa svojim partnerom Vladanom Batićem, ili obrnuto, ne znam. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas ...) Naravno da nemamo nikakve veze, u političkom smislu, ni sa Vladanom Batićem, ni sa poslaničkom grupom kojoj on pripada, niti sa njegovom strankom, a to što je Vladan Batić pripretio isto što i mi, da Slobodan Vučetić već godinu i nešto dana krade ovaj narod, uz podršku Koštunice i Tadića, to zaista nije naš problem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, zatim narodni poslanik Vladan Batić, potom Momir Marković.
Gospodine Albijaniću, to je član 136. našeg poslovnika i mislim da gospodin Šutanovac, kao ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda, mora da nam objasni sve modalitete situacije iz člana 11. stav 2. tačka 9). Da posetim - predsednik Republike odlučuje, u skladu sa zakonom, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Narodna skupština je po Ustavu ovlašćena da o tome odlučuje. Uzeo sam dve teoretski moguće situacije, ali sad postavljam pitanje - šta bi dalje odlučivao predsednik Republike? Šta bi mogao da odlučuje? Koju će opremu da nose? To će Generalštab da odluči, to je čisto stručna stvar, vojne prirode, da li će taj jedan helikopter da poleti, ili ovi ''migovi'' koji se ne renoviraju. To je činjenica, tu nema pomoći. Koje će uniforme da nose? To je već propisano. Da li će na levi ili desni rukav da stave amblem UN-a, to će UN da odluče, njihova vrhovna komanda. Šta bi Tadić mogao, dalje, da odlučuje?Odlučuje u skladu sa zakonom, prema dosadašnjoj praksi, kako to radi DS, otprilike bi moglo da se nasluti šta znači. To je situacija kada Narodna skupština donese rezoluciju i kaže – preporučuje se Srbima da ne izlaze na izbore na Kosovu i Metohiji, nisu ostvarene sve tačke po onom redosledu, a onda Boris Tadić kaže – ja pozivam Srbe da idu da glasaju. Znači, to bi, u varijanti kreativnog autorstva Borisa Tadića, značilo da je neki predlog bio ovde, Narodna skupština to odbila, a Boris Tadić, rekao – da, šaljemo toliko i toliko vojnika. Zato je njima potrebna ovakva formulacija od strane ovog pravnika iz zemljoradničke zadruge, jer on drugačije nije mogao da uklopi šta je Ustav i šta je interes čoveka koji je trenutno na mestu predsednika Republike. Očigledno, postoje i tajni sporazumi, tajni dogovori. Mi i sad imamo neke naše predstavnike u mirovnim misijama. Verovatno, zbog toga da nauče engleski jezik. Mislim da hitno treba da donesemo jedan zakon, ili da u zakon o Vojsci ugradimo jedan član kojim se zabranjuje Vojsci i oficirima Vojske Srbije da koriste strani jezik. Zašto? Zato što je trenutno važeća doktrina, koja se primenjuje u Vojnoj akademiji – on je uspešan, napredan oficir, završio je Akademiju i zna engleski jezik. Težište je na engleskom jeziku, a ja želim da vas ubedim, kada je težište na engleskom jeziku u Vojsci, onda je poruka – ti ćeš biti topovsko meso za nečije strane interese, tuđe interese, jer si projektovan, s tim engleskim jezikom, da služiš onima koji porobljavaju Srbiju. Ova tačka 9. zaslužuje, verovatno, posebnu sednicu, na kojoj bi se razmotrilo da li možemo, uopšte, da razmišljamo o tome da predsednik Republike može nešto da se pita mimo onoga što odluči Narodna skupština.
Narodni poslanik Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su normalne polemike povodom odredbe tačke 9. člana 11. o ovlašćenjima predsednika Republike, između ostalog, o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije na osnovu odluke Narodne skupštine. Međutim, pre nego što budemo razmišljali o upućivanju pripadnika Vojske u multinacionalne snage i operacije, treba da razmislimo o pozicije Vojske ovde, u zemlji, ili vojnih obveznika, ili, naravno, vojnih rezervista. To pričam zbog već poznatog razloga i situacije dvostrukih aršina za vojne rezerviste Topličkog, Jablaničkog i Nišavskog okruga, ali to ne bih pominjao, te dvostruke aršine i kako se ljudi u Srbiji dele na građane prvog, drugog ili entnog reda, nego imamo jedan problem. Upravo u vreme ovih ratnih pokliča, čudi me da gospodin Krasić nije predložio da na čelu tih multinacionalnih snaga bude Aleksandar Simić, pošto on, inače, poziva u ratove i sukobe, pa mi se čini da bi mogao da zauzme neko mesto na čelu tih nekih naših kontingenata u okviru multinacionalnih trupa, dakle, u vreme tih ratnih pokliča, dele se pozivi na jugu Srbije, niko ih ne prima. Ti ljudi su već jednom, odazivajući se na poziv otadžbine, krenuli u vreme pogibija, stradanja i smrti, u vreme NATO intervencije; izigrani su, obijaju pragove, potucaju se od nemila do nedraga i nema nikakvog odgovora, ili ima, onako, arogantnih i bahatih odgovora. Tako se s ljudima, s vojnim obveznicima, sa bivšim, ali i budućim rezervistima ne postupa. Pomenuo bih još nešto što, možda, nema direktne veze s ovom temom, ali je globalno i geostrateški povezano s čitavom pričom, a odnosi se na sledeće. Prema najnovijim navodima, rusko-italijanski gasovod, tzv. ''Južni potok'', zaobići će Srbiju, ići će preko Rumunije, kako je to objavljeno na sajtu "Enerdži observera". Naime... Javio sam se povodom amandmana, nisam po Poslovniku.
Nastavite, gospodine Batiću, ali malo smo prekršili time redosled, pošto ima ljudi koji su se javili po Poslovniku. Nastavite, molim vas, mislim da će biti tolerancije.
Neću iskoristiti čitavo vreme, samo da kažem ponešto o ovom gasovodu, jer je on važan geostrateški, i ima veze i sa pozicijom naših vojnih snaga i sa pozicijom odbrane ove zemlje. Dakle, prema najnovijim navodima, do toga će doći jer su italijanska kompanija "EMI" i ruski "Gasprom" preliminarno došli do zaključka da trasa, umesto kroz Srbiju, treba da prolazi preko Rumunije, zatim Mađarske i Češke. Urednica tog sajta posvećenog energetici, gospođa Pištalova, smatra da je odluka o ''Južnom potoku'' već doneta, a da će Ministarstvo energetike Srbije uskoro dobiti zvaničan odgovor "Gasproma". Takođe, smatra se da je ta priča završena na štetu Srbije i da za to nije kriv "Gasprom", nego Vlada Srbije. Po njenom mišljenju, glavni krivci su bivši ministar energetike Radomir Naumov i njegov saradnik, koji i dalje sedi u Ministarstvu, gospodin Milutin Prodanović. Zašto? Zato što su Rusima, bukvalno, poklonili firmu "Jugo-gasprom", a narod su lagali da će ta firma, u stvari, graditi ''Južni potok'' kroz Srbiju. To nije učinjeno i na tom sajtu se dalje navodi da će tek onda kada to bude tema u Parlamentu, Rusija početi ozbiljno da shvata i posmatra Srbiju. Mislim da bi to trebalo da bude tema, jer, kako se ovde navodi, na godišnjem nivou gubi se 200.000 miliona evra. Ko laže i obmanjuje građane Srbije? Povodom onoga što je gospođa Radeta pomenula, i ja sam dobio neki vrlo neuverljiv, odnosno ne odgovor, nego zaobilaženje odgovora od gospodina ministra pravde Dušana Petrovića. Nažalost, predsednik Ustavnog suda Srbije i danas je penzioner Slobodan Vučetić, koji i danas, dok o ovome polemišemo, uredno prima platu od230.000 dinara. U upravnom odboru je "Službenog glasnika", da se malo poprave njegove finansijske sposobnosti. Uzgred, koristim priliku da apelujem na predsednika Republike. Koliko mi je poznato, lista od 10 kandidata je verifikovana i ne znam šta čeka predsednik Republike da izvrši izbor pet od tih 10 kandidata, da bi blokada Ustavnog suda bila prevaziđena, da bi on mogao da funkcioniše i da bi sijaset stvari koje se nalaze na dnevnom redu, najzad, videle svetlo dana. Između ostalog, i narodna inicijativa, odnosno inicijativa da se proglasi protivustavnom odredba u Zakonu o radiodifuziji koja se tiče televizijske pretplate. Skoro 50 posto građanaove zemlje ne plaća televizijsku pretplatu. S pravom, jer je to protivustavni harač. To je inicijativa koju je Demohrišćanska stranka Srbije pokrenula pre više od dve godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospođica Aleksandra Jerkov, povodom amandmana.
Gospodine predsedavajući, samo ispravka, javila sam se po Polovniku. Zapravo, želim da pitam gospodina ministra još jednom, zbog čega vi nama ne odgovarate? To je jako važno pitanje, ono što vas je pitao gospodin Pastor, izuzetno važno. Dakle, mi znamo da je Demokratska stranka reagovala na izjave gospodina Simića da se nacionalni interesi brane i ratom. Zatim, da je rat pravno sredstvo, ako ne postoji drugo. Treća njegova izjava je da je to pozicija mudrosti i celishodnosti. ''Srbija je iskusila negativna iskustva iz građanskog rata i to je razlog zbog kog je na oprezu. Nacionalni interesi se brane ratom.'' Mi znamo da je DS na ovo reagovala saopštenjem, ali, nažalost, nama kao poslanicima u Skupštini Srbije, niti građanima Srbije, nije dovoljno stranačko saopštenje. Hoću od vas, kao od ministra, da čujem da mi kažete da to nije tako, da mi kažete da Srbija neće ići ni u kakav rat i da je to stav Vlade. Jer, ako Srbija neće ići u rat, zašto savetnik premijera, sa pozicije savetnika premijera, u javnoj situaciji govori o nekakvoj opštoj mobilizaciji, o nekakvom ratu? Zašto dozvoljavate da vam se on na taj način meša u posao? Zašto dozvoljavate da na taj način uznemirava javnost? Hoću da od vas čujem šta ćete uraditi po tom pitanju. Da li ćete na narednoj sednici Vlade pokrenuti inicijativu za njegovu smenu? Da li će taj čovek bilo kako odgovarati za izjave koje daje, a da to ne bude osuda stranačka, Demokratske stranke? Zapravo, pošto to nije prvi put da ministar Simić ima ovakve ekskurzije, i ne može da se završi kao ranije. Eto, on je malo luckast, pa sad neka, jedna stranka iz Vlade je to osudila, Vlada ništa nije uradila. Dakle, neću da se vaša stranka od toga ogradi, hoću da se Vlada od toga ogradi, ili, ako Vlada nije u stanju da se od toga ogradi, zbog čega nije u stanju? Nije li to stav Vlade? Da li je stav Vlade da će se možda ići u rat, a možda neće? Zato molim da kažete građanima, sa pozicije ministra, šta nameravate da uradite s njihovim životima i u kom će se pravcu dalje razvijati. Posle toga, hoću da kažete da je to stav Vlade i da će ubuduće svako ko bude iznosio suprotne stavove odgovarati za to što je iznosio, da će snositi odgovornost. Ako niste u stanju to da kažete, ako niste u stanju da kažete da je to stav Vlade, onda mi, molim vas, recite koja je to zajednička spona koja vezuje vaše dve stranke u Vladi, koja je to budućnost u koju vi nas vodite, ukoliko ne možete da se dogovorite čak ni oko tako jednostavnog pitanja – da li ćemo živeti u miru, ili će mladi ljudi i dalje ginuti u ratovima u koje ćete ih slati, kao da nisu dovoljno izginuli, kao da nisu dovoljno propatili, kao da nisu dovoljno ispaštali. Zato vas molim da se odlučite o tome, da saopštite građanima, ili, ako niste u stanju to da radite, ako niste u stanju da se suprotstavite svojim koalicionim partnerima i da kažete da neće biti rata i da više niko neće poginuti, onda se sklonite i pustite one koji su u stanju to da urade. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom amandmana? Izvolite.
Hvala lepo. Javljam se povodom amandmana, znam da je SPS-u ostalo još malo vremena, zato ću se potruditi da budem kratak. Radi se o članu 11, o tački 9), o upućivanju pripadnika Vojske Srbije u multinacionalne operacije, na osnovu odluke Narodne skupštine. Naravno da se ne radi o upućivanju, pre svega, stručnih struktura, kao što su to lekari, odnosno strukture sanitetske službe, ABHO, inženjerije i drugih vojnih struktura. Radi se, pre svega, o planiranju upućivanja službe vojne policije, koje ima sada negde oko 1.400 ljudi i koja čini ukupno oko 4,5 posto Vojske, što znači, negde oko 30 hiljada vojnika danas koje imamo, u ovakve multinacionalne snage. To su, inače, profesionalni vojnici. Od ove godine više nema vojnika koji su na redovnom služenju vojnog roka i koji su, uglavnom, završili i specijalne testove i specijalne kurseve, upravo, za ovakvo učešće. Pitam se da li je to moralno, što se tiče sada Srbije? Zamislite da sada treba da pošaljemo takvu jednu strukturu u multinacionalne snage, a mi trenutno, na teritoriji Srbije, imamo upravo jednu ovakvu organizaciju, KFOR, na teritoriji Kosova i Metohije, koja je neotuđivi deo naše teritorije. Kako su ti ljudi došli, odnosno kako su te snage došle na našu teritoriju? Pa, znamo - ne dobrovoljno, ne našom voljom, nego su došli posle neviđenih sankcija, posle bombardovanja, došli su prisilno na našu teritoriju. Mi ih, s pravom, SPS, smatramo okupatorima naše teritorije. Ko čini te snage? Upravo one države koje, uglavnom, najavljuju da će možda i podržati secesiju Kosova.
Gospodine Dimitrijeviću, molim vas, moramo da završimo, zaista.
Samo za kraj, zamislite situaciju da mi sada odlučimo da pošaljemo takvu jednu formaciju, da se desi secesija Kosova i da oni podrže takvu secesiju Kosova. Može li se desiti da pošaljemo naše snage da brane interese nekih drugih od interesa Srba na našoj teritoriji? Dobro o tome razmislite. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom amandmana narodnog poslanika Aleksandra Martinovića? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Hvala, gospodine Albijaniću. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 14. stav 4, u kome tražim da se preciznije definiše stav 4. ovog člana, gde se traži odgovornost Ministarstva odbrane predsedniku Republike. U samom članu postoje 43 tačke koje govore šta treba da radi Ministarstvo odbrane, koje su njegove nadležnosti, koje su njegove obaveze, šta uređuje, šta planira, šta organizuje, predlaže, kakvu izradu pravi itd. Obrazloženje Vlade je više nego nejasno, jer se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što se rešenjem člana 14. stav 4. Predloga zakona, upravo, ''uređuje način izvršavanja akata koje donosi predsednik Republike'', s tim se apsolutno slažemo, to potvrđuju ove 43 tačke, ''i akata koje po njegovom ovlašćenju donosi ministar odbrane'', s tim se ne slažemo, ''kao i odgovornost ministra odbrane za njihovo izvršavanje, pa je nepotrebno to posebno naglašavati''. Piše - pa i odgovornost, ne piše kome. Jedna rečenica ne menja suštinu ovog člana. Važno je da se, iza termina "odgovornost", dodaju reči "predsedniku Republike", zato što možemo da dođemo u ovu situaciju u koju ste i vi došli, da jedan ministar bude iz jedne stranke, da predsednik Republike bude iz druge stranke i da tu neslaganje može da bude poprilično zastupljeno, posebno oko akata koja po njegovom ovlašćenju donosi ministar. Dakle, šta hoću da kažem? Ako ministar donese neki akt s kojim se ne slaže predsednik Republike, on nema kome da odgovara, osim što je to formalno ovde naznačeno. Ako ministar, recimo, donese akt da treba ići u mirovne misije negde po svetu, a s tim se predsednik Republike ne slaže, kome on odgovara? Ili, predsednik Republike se slaže za dve zemlje, a on napiše akt za šest zemalja, primera radi, kome onda odgovara ministar odbrane? Zbog toga sam podneo amandman, da bi ove stvari bile preciznije, što sam i naveo u obrazloženju amandmana. Samo neke tačke ću da pročitam, radi javnosti. Pošto se cela tačka, tačnije, član 14, odnosi na Ministarstvo odbrane, prirodno je da postavim neka pitanja samo ministru. Ovde su obaveze koje su opštepoznate – "izrada nacrta strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije", znači, morate da upoznate s tim predsednika i da budete odgovorni njemu. "Izrada nacrta zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora", treba li da zna predsednik šta sadrži neki ugovor? Naravno da treba i, ako se s tim ne slaže, da odgovarate njemu ako ste ga primenili. "Predlaganje uputstva o metodologiji za izradu planova odbrane", samo ću neke tačke da pročitam, da ne bih čitao svih 43. ''Izvršavanje odluka predsednika Republike o upućivanju profesionalnih vojnih lica u multinacionalne operacije''. To je ovo što sam rekao na početku. "Planiranje, organizovanje, sprovođenje i kontrola mera civilne zaštite". Šta ako to nije dobro isplanirano? Hoćete li odgovarati predsedniku za to? "Istraživanje, razvoj, proizvodnja i promet naoružanja i vojne opreme". Šta ako nema razvoja, šta ako nema proizvodnje, šta ako nema prometa naoružanja i vojne opreme? Za to treba, možda, samo da odgovara ministar ili predsednik, pa da neki drugi predstavnici političkih stranaka zauzmu stav i prema predsedniku ove zemlje. "Planiranje, organizovanje, nadzor i izgradnja vojnih objekata". Ovo je zanimljivo, zbog Maršalata na Dedinju. Znači, sve su to obaveze Ministarstva odbrane ili ministra, za koje on mora da odgovara predsedniku, zbog čega sam tražio da se obavezno, u stavu 4. člana 14, dodaju reči: "i predsedniku Republike", da bi neke stvari bile jasne; ne mora da znači da će predsednik Republike biti iz iste stranke kao i ministar. Ovo su, suštinski, iste stvari, samo su preciznije, kako ne bi došlo do nekih zloupotreba, da se "vruć krompir" prebacuje iz jedne ustanove u drugu, pa da se, na kraju, krivac za neke loše poteze uopšte i ne prepozna. Druga stvar, iskoristiću ovaj amandman da pitam ministra o nekim detaljima u vezi s Ministarstvom odbrane, tačnije s Ministarstvom gde je on nadležan od ove godine. Dakle, devet visokih oficira iz vrha Ministarstva odbrane ide u penziju za Novu godinu, kao poklon. Među njima ima doktora nauka i redovnih profesora, koji su učestvovali u odbrani zemlje od NATO agresije. Primera radi, pukovnik Marković, pukovnik Mišković itd. To su ljudi sa velikim iskustvom, koji poznaju Vojsku, a sada se, pod okriljem nekakve reforme Vojske, šalju u penziju kao nepotrebni Vojsci. Ko onda vrši tu reformu, postavlja se pitanje? Na ta mesta postavljaju se nestručni ljudi, koji nemaju podršku ni od svojih kolega, jer svi znaju kako su dospeli na to mesto. Sada čestiti oficiri, koji su herojski branili svoju zemlju, s velikim strahom očekuju velike korake gospodina ministra i njegovih pomoćnika, koji su stručni koliko i on, jer su tu postavljeni ne kao stručnjaci, već kao ministrove kolege s fakulteta, kao što je pomoćnik ministra Ilija Filipović. Postavlja se pitanje, odakle je on doveden na mesto pomoćnika, koliko je stručan u oblasti koju obavlja, da li poznaje sistem u koji je došao? Zar čoveku koji sprovodi reformu, za njega, nepoznatog sistema, nisu potrebni ljudi sa iskustvom, koji će mu pomoći u obavljanju dužnosti? Ne, nisu mu potrebni, jer on ne želi da unapredi, već da upropasti do kraja ovu vojsku. On je samo jedna karika u lancu koja ide preko ministra odbrane i njegovih nalogodavaca. Gospodin ministar govori o poboljšanju materijalnog stanja vojnih lica, ali na tome se ništa ne radi i vojna lica to poboljšanje ne osećaju, pogotovu ovih devet koji sada dobijaju, kao nagradu, to da za Novu godinu idu u penziju mimo svoje volje. Ovde se postavlja pitanje, koliko oficira i podoficira živi u kasarnama i vojnim objektima, koliko je novorođenih beba pravo iz porodilišta došlo u kasarnu i koliko je ljudi preminulo u kasarnama, a da nisu dočekali da dobiju ono što su svojim radom zaslužili, da ih porodica isprati iz svog doma, a ne iz sobe, u kojima i danas neki provode, gospodine ministre, po 15 godina? Našlo je ovo ministarstvo odbrane rešenje i tog stambenog pitanja. Njihov odgovor je jednostavan, pa kaže čuveni Ponoš - za njih će se pobrinuti majka Srbija, majka priroda, i to na sastanku sa stambenim organima ovog ministarstva. Onda nije ni čudo što grupu ljudi, vojnih beskućnika, kako su sebe nazvali, niko nije udostojio vremena, pa ni vi, gospodine ministre, da ih prime, pa su ti ljudi po kiši i snegu proveli 39 radnih dana. I dan-danas, niko im nije dao nikakav odgovor, a tražili su samo razgovor i sastanak s ministrom, jer su imali neke predloge rešenja za svoj problem. Podsetiću vas da u tim kasarnama žive i podoficiri i oficiri, penzionisana vojna lica sa svojim porodicama, koja nemaju pravo na posetu, jer žive u kasarnama, nemaju pravo na goste, nemaju pravo na slavu, ni na bilo šta, jer žive u vojnim objektima. Da bih ovo potkrepio ovo što sam rekao, navešću primer. Gospodine Šutanovac, da li je tačno da gospodin Svetko Kovač, koji je penzionisan krajem 2005. godine, u činu generala obavlja još uvek dužnost načelnika, ili direktora Vojno-bezbednosne agencije, i dalje radi na radnom mestu direktora ili načelnika, nisam precizan, iako je penzionisan već dve godine? Šta je kvalifikacija za to radno mesto i koje je to rezultate postigao da i kao penzioner bude načelnik VBA? Da li je i koliko je ostvario radnog staža? Koliko je realizovao težišni zadatak, konkretno, obezbeđenje ministra Vojske, ubijenog Pavla Bulatovića, zato što je on bio nadležan? Da li je Svetko Kovač član Upravnog odbora "Jugoimport SDPR", Savezne direkcije za promet robnih rezervi sa posebnim namenama? Nije. Da li ste vi, gospodine ministre, bili član Upravnog odbora iste firme? Niste. Da li sin Svetka Kovača radi u SDPR-u, a ćerka u Kabinetu Borisa Tadića? Po kom osnovu je dobio ili stekao kuću pored VMA, u Raškoj ulici broj 22? Kada povežemo sve ove stvari i ove prijateljske veze s fakulteta ministra, sa nekih smerova, kao što su smerovi za parne kotlove, pa se nazivaju ''umotani u mašnu'', hidroenergetika itd., dobićemo jasnu sliku zašto Vojska stagnira. Na kraju, gospodine ministre, želim da vam nešto poklonim. Ovo je oštećen avion F16 NATO avijacije, koga su oborili ''lardovi'' vojnici iz kasarne Bar, ili 63. motorizovane brigade, gde sam služio vojni rok. On je srušen, sleteo je prinudno, tako oboren, na albansku teritoriju, od topa "bofors", koji i sada postoji, i to samo deset komada u Srbiji, a 15 je ostalo u toj kasarni i njima raspolaže Vojska Crne Gore, profesionalna Vojska Crne Gore. Ovaj amandman se uklapa u ovu priču, time što sam tražio da vaša odgovornost bude direktno usmerena prema predsedniku Republike, jer ako nemate odgovornost prema predsedniku Republike, koji će sigurno biti Tomislav Nikolić, završićete kao i ovaj avion. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, a potom narodni poslanik Dušan Bajatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član je jedan od, rekla bih, najvažnijih u zakonu, zato što definiše posao Ministarstva odbrane. Da je zakon neprecizno i, pravno-formalno, u nekim delovima, i protivustavno urađen, govori ovaj član, zato što se SRS ne slaže da Ministarstvo odbrane ima ova ovlašćenja, a pisan je kao da gospodin Šutanovac misli da će do kraja života da bude ministar odbrane i Boris Tadić predsednik Republike. Dakle, gospodine Šutanovac, pojedine tačke iz ovlašćenja i nadležnosti koje ima Ministarstvo odbrane, a njih je 43, morate da nam objasnite, jer je očigledno da niste želeli da usvojite amandman mladog kolege Milana Avramovića. Mi smo, zapravo, u četvrtom stavu, striktno naveli da sve ovo što je Ministarstvo odbrane preuzelo na sebe treba da odobri predsednik Republike, a vi kažete da je to bespotrebna formulacija, da se to podrazumeva po članu 112. Ustava, da to ne treba da stoji, a mogućnost zloupotrebe je velika. Ja ću to sada da vam navedem na nekim konkretnim primerima. Vi ste danas prvi put došli od kada ste, pre nekoliko dana, ministar odbrane, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Niste se pojavljivali ni na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, gospodine Šutanovac, a desilo se nešto što mi ne znamo. Dakle, ja sam pre nekoliko dana, u načelnoj raspravi, pomenula za širu javnost malo znani dokument, takozvani prezentacioni dokument o saradnji Srbije u sklopu ''Partnerstva za mir'', koji je usvojen 27. jula na sednici Vlade Republike Srbije. To je ozbiljna stvar. Najpre moram da vam kažem da je potpuno besmisleno što ste došli s ovim zakonom a da nemate ove strateške vojne, doktrinirane dokumente, pa sada za vas imam pitanja. Vi ste, inače, poznati kao pričljiv čovek, ne znam šta je s vama problem od jutros, samo ćutite, vidim da ne beležite pitanja, a ako je vaš kapacitet, možda sam se prevarila ranije, da možete ovo da zapamtite, ja ću da krenem redom da vas pitam, a vi kasnije budite ljubazni, pa odgovorite. Dakle, izrada predloga doktrina Vojske Srbije. Počela je da se izrađuje malo pre nego što ste vi došli na mesto ministra odbrane i ta nova doktrina je, po NATO uzansama, predvidela reorganizaciju, profesionalizaciju Vojske, za šta se vi zalažete. Sada vam postavljam pitanje, šta to znači, da li to znači kompletnu reorganizaciju Vojske, da li to znači samo profesionalizaciju u smislu stvaranja profesionalnog dela Vojske Srbije i koliko će to Srbiju da košta? Da li to znači kompletnu modernizaciju, jer stalno ste kontradiktorni u tim izjavama, jer sve to su različiti pojmovi? Treba da nam objasnite odakle pare za sve to. Lepo je kada se pojavite, logorujete, jedete zmije, žabe i dođu vam ovi iz Ohaja. Juče sam slušala šta ste izjavljivali, na putu ste bili, odnosno preneli su vaši mediji izjavu iz Pariza, ali to su sve šuplje i prazne priče, gospodine Šutanovac. Naša vojna oprema, ono što ima kopnena Vojska, ono što ima vazduhoplovstvo i PVO, staro je gotovo 20 godina, s nekim izuzecima. Drugo, onaj MIG koji vas je juče čekao ovde, dok ste bili na putu, doduše od hartije, jedan od MIG-ova 29, to je samo jedan od, da se našalim malo kao gospodin Todorović, od ukupno pet koje mi imamo. Do kraja godine treba da dobijemo dva remontovana, i to iz Rusije, pa me zanima da li ste gospodinu Putinu u tom smislu, kao ministar odbrane, važna vam je funkcija, čestitali pobedu na izborima u nedelju? Jer, tamo se remontuje naša vojna oprema, naša dva MIG-a? Zanima me, gospodine Šutanovac, kada ćete da se pojavite pred Narodnom skupštinom s ovim dokumentom? Zaista, nemam vremena, jedino da se javim kasnije, povodom nekog drugog amandmana, da pročitam narodnim poslanicima koje su sve naše obaveze i šta je to usvojila Vlada Republike Srbije na vaš predlog, što je ministar Vuk Jeremić predstavio u Briselu 5. septembra ove godine. Zaista nam dugujete odgovore na ta pitanja, gospodine Šutanovac, ko će to da finansira i zašto ste vi preuzeli, ne pitavši građane Srbije, preko Narodne skupštine Republike Srbije, sve te obaveze koje sada nama proističu? Završavam, gospodine Albijaniću. Niste dobro obeležili vreme, videla sam tamo da ste ukrali dva minuta Poslaničkoj grupi SRS-a. Ako se upustite s nama u ozbiljnu raspravu, valjda ste za to spremni, imate i te savetnike tu, onda morate da nam date odgovore na sva ta pitanja, gospodine Šutanovac, jer ljude koji su profesionalci, vojnici, završili su najviše oficirske škole, odnosno akademije, generalske škole, sada su još uvek u činu pukovnika, koji su radili u Kragujevačkom garnizonu, koji je ukinut vašim dolaskom na mesto ministra odbrane, a još ranije je počela da se urušava Vojska, zanimaju odgovori na ova konkretna pitanja. To nije neka politička priča, pa da kažete – pričaju radikali. Naša priča je politički mnogo kvalitetnija, i naša ideologija i program, od onoga što nudi DS. Lepo, izađite i kažite ovde, pred čitavom javnošću, pred vojnim obveznicima, pred budućim regrutima, pred oficirima, gde se nalazi danas i kakvo je stanje u Vojsci što se tiče naše mobilnosti, fleksibilnosti. Za neke koji ne poznaju Ustav Srbije i koji ne znaju šta je Vojska, mogu da objašnjavam do sutra koja je uloga Vojske, a oni to ne znaju i onda vam postavljaju neka nebulozna pitanja, kada je u pitanju teritorijalni integritet i suverenitet zemlje. Kao odgovoran čovek, ako to jeste, izađite i recite tim ljudima na šta mogu da računaju i kuda ide Vojska Srbije s vama na čelu. Po svemu ovome, ako bismo s današnjim danom podvukli crtu, ide u potpunu propast, a to mogu argumentovano da vam pričam i povodom narednih amandmana, od jednog do drugog segmenta. Pokrenuli smo neka pitanja, vojne beskućnike, problem penzija, problem koji imaju rezervisti, koji potražuju od države, i hajde da krenemo u neku ozbiljnu raspravu, nemojte samo da ćutite i da bežite na sredinu klupe. Ujesti vas niko neće. Ako imate nešto da kažete, izvolite, počnite da odgovarate na ova pitanja.
Gospođice Jovanović, pustio sam vas da završite svoju misao, ali to je bilo tri i po minuta duže nego što je predviđeno vreme. Nije lepo da mene optužite za nešto što je jedna rutinska evidencija vremena. Molim vas da vodimo računa. Narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovane koleginice i kolege, ne znam da li moja koleginica Nataša predstavlja vojnu ili nevojnu opasnost po ministra odbrane. Naime, u ovom članu 4, a vezano je za član 14, vi ste podelili stvari na vojnu odbranu, pa definišete šta je to, pa na civilnu odbranu, pa definišete šta je to.
Gospodine Bajatoviću, molim vas da se ne šalite na taj način.
Gospodine Albijaniću, ja vas molim da slušate. U prvoj rečenici sam rekao da je ovo što je definicija zakona...
Ne morate da ponavljate. Hvala vam.
Moram sada zaista, nema smisla, niste me slušali. Lepo sam rekao da su ovo pojmovi koji objašnjavaju zakon.
Vratiću vam vreme.
Ne morate mi vratiti vreme, neću potrošiti svih 15 minuta, pošto je vama vreme ključno da biste raspisali izbore onda kada vam odgovaraju. Rekli smo da vas nećemo opstruirati. Donećemo sve potrebne zakone do Nove godine, lepo vam je rekla koleginica Radeta, ukoliko to bude jedna fina, kulturna, neometajuća atmosfera. Dakle, neću potrošiti svih 15 minuta, obećavam, ali vi u zakonu počinjete s pojmovima. Sada moram da objasnim, da bi me ljudi razumeli, šta ste vi definisali kao pojedine pojmove. Dakle, podelili ste to na vojnu odbranu i civilnu odbranu. Ono što je meni interesantno, definišete vojne izazove, rizike i pretnje bezbednosti, pa kažete da se oni ispoljavaju u obliku agresije, oružane pobune i drugih oblika upotrebe oružane sile. Nevojni izazovi, rizici i pretnje bezbednosti, čime sam veoma zadovoljan kako ovde piše, moram da vam kažem, ispoljavaju se u obliku terorizma, koji smo, inače, u ranijim pregledima, rađenim u Saveznoj skupštini, definisali kao, praktično, jedinu stvarnu opasnost (ako budemo išli u Irak, to će stvarno biti opasnost), organizovanog kriminala (prvi put se suočavamo da se kod komponente odbrane, ja bih to proširio, ne države, nego bih govorio i o odbrani društva, spominje organizovani kriminal), korupcije, sa čim se, inače, slažem, elementarnih nepogoda, tehničko-tehnoloških i drugih nesreća i opasnosti. Moram da izrazim zadovoljstvo, gospodine ministre, što se u ovom zakonu, kada je u pitanju odbrana države i društva, iako se u suštini radi, naš narod je navikao, o vojnim stvarima, govori o tome da su naša država i društvo, a to ste vi dobro prepoznali, ugroženi i organizovanim kriminalom, korupcijom i elementarnim nepogodama. Ovde bih naglasak stavio na kriminal i korupciju. Dobro je što je onaj ko je razmišljao o odbrani zemlje uvideo da su ovo, takođe, dve veoma velike pošasti. Zašto je to vezano za član 14? Samo jedan mali komentar, ukoliko mi gospodin Albijanić to dozvoli. Veoma je čudno, kolege i koleginice poslanici, da niko nije podneo nijedan amandman na nadležnosti Vlade, s obzirom na to da Vlada donosi i strategijski pregled odbrane. Verovatno smo to svi propustili, ili je zakon mnogo dobar. Zašto je to vezano za član 14. gde se govori o nadležnostima Ministarstva odbrane? Baš zbog ovog kriminala i korupcije. Ovde se kaže, u tački 25) člana 14, da su nadležnosti Ministarstava – i istraživanje, proizvodnja i promet naoružanja i vojne opreme. Vi znate kakve smo afere imali, sve vezane za neke firme koje imaju ekskluzivno pravo u našoj državi, recimo, SDPR. Onda, u tački 36 – planiranje, organizovanje, izvršenje i kontrola materijalno-finansijskog poslovanja. Neću sada navoditi primere, ali hoću da kažem da je sa kontrolom materijalno-finansijskog poslovanja u Vojsci, biću veoma otvoren, bar 15 godina unazad veoma veliki problem. Tačka 38 – pribavljanje i raspolaganje stambenim zgradama, stanovima, garažama i poslovnim prostorom za potrebe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Ovo tumačim da se ovde radi o potrebama oficira koji nemaju stanove. Hoću da kažem da bi bilo jako lepo da pravilnik reguliše da između oficira po ugovoru, vojnika po ugovoru i, recimo, onih koji rade u Ministarstvu odbrane, kada je u pitanju stambeni prostor, ne bude neke velike razlike, odnosno slušam razne priče, možda nisam u pravu, ali nije loše. Nije dobro da neki imaju pravo na stanove od 200 kvadrata, možda, u centru grada, a drugi nemaju. Gospodine ministre, samo upozoravam, ne daj bože da to bude tako. Ministar kaže da garantuje da neće biti tako. Ne bi bilo dobro da se prilikom izgradnje vojnih stanova itd, pravilnicima omogući velika razlika između onih koji rade u Ministarstvu odbrane, ili u Vladi Republike Srbije, ili u vojnom kabinetu, i onih krupnih oficira i vojnika. Voleo bih... (Zoran Krasić s mesta: Ti mu veruješ?) Nije pitanje poverenja, ja sam potpuno siguran da nadležni skupštinski odbor, a i mi kao poslanici, imamo razloga da širom otvorimo oči kada je ovo pitanje na dnevnom redu. U članu 40. se kaže – saradnja s ostalim ministarstvima i drugim organima državne uprave, organima autonomnih pokrajina i organima jedinica lokalne samouprave u pripremanju i sprovođenju planova odbrane i izvršavanju zadataka u odbrani. Ovo sam naveo iz razloga što mislim da se deo problema sa kojim se suočavaju naši vojnici i oficiri, tamo gde postoje, a danas nema mnogo opština gde postoje garnizoni u Republici Srbiji, mogu rešiti u saradnji sa lokalnom samoupravom. Ovde, u članu 43, kaže se - druge poslove iz zakona. Molim vas, možda nekome deluje maligno s moje strane što sam ovaj član 14. izdvojio na ovaj način, ali kada je u pitanju privatizacija i krupni ekonomski poslovi, osim ministarstva Velje Ilića ili, recimo, Ministarstva telekomunikacija, ostala su tri krupna imovinska pitanja - NIS, EPS i vojna imovina. U tom smislu, bilo bi dobro da u ovom zakonu piše ili da zamolim Ministarstvo odbrane i Vladu u celini, jer se ovde govori o transparentnosti rada i Ministarstva i Vlade, transparentnost nam je postala omiljena reč, kada je u pitanju vojna imovina, kao i socijalno zbrinjavanje aktivnih vojnika, vojnika u penziji, generala, oficira, dakle, i vojnika, ili moguće nabavke, pri tom ne mislim na one nabavke koje treba da budu tajna, šta sve imamo od naoružanja i vojne opreme, na koji način komuniciramo, nego kad su u pitanju stanovi, kada je u pitanju puno socijalno zbrinjavanje, plate i sve ostalo – da bi bilo lepo da nadležni skupštinski odbori, a i Skupština u celini, kao i javnost, budu ne putem tabloida, već na korektan, pošten, transparentan način obavešteni o planovima koji će biti izrađeni u okviru Ministarstva odbrane, kad je u pitanju korupcija, nenamensko trošenje sredstava, loše ulaganje. Možda je to posledica odsustva potrebnih planskih dokumenata. Na kraju krajeva, ako ćemo iskreno, ne nedostaju samo Ministarstvu odbrane osnovni planski dokumenti, poput doktrine odbrane i sličnih stvari, nego i neka druga ministarstva troše velike svote narodnog novca a da pri tom, zaista, ne znamo na osnovu kojih prioriteta, za koje potrebe do kraja, po kojoj ceni se vrše nabavke ili izvode radovi. Mislim da bi jedan takav pristup Vlade Republike Srbije i Ministarstva odbrane, u konkretnom slučaju, podigao stepen poverenja, kroz tu transparentnost koja se toliko zagovara. Tada mi za ovom govornicom ne bismo imali potrebe da raspravljamo o onome što piše u nekim novinama, niti da se, kao poslanici, obaveštavamo na osnovu nekih sajtova ili napisa u sredstvima javnog informisanja, jer bismo unapred dobili te informacije, koje bi, možda, mogle biti sporne, ili su sporne u našem društvu zato što smo jadni, bedni, siroti, bez posla i bez dovoljno novca. Tada to ne bi bilo predmet rasprave na, možda, loš način, nego na osnovu informacija koje će nam dostaviti Vlada ili, u ovom slučaju, nadležno Ministarstvo odbrane. Kao što vidite, gospodine Albijaniću, potrošio sam samo osam minuta i 12 sekundi.
Hvala lepo. Povodom amandmana, reč ima narodni poslanik Nenad Prokić.
Zahvaljujem poštovane kolege. Član 14. stav 2. tačka 2) – o strategiji nacionalne bezbednosti. Iskoristiću prisustvo ministra da kažem kako država, osim drugih monopola, ima i monopol na nasilje. Pristojna država se krajnje uzdržava od zloupotrebe takvog monopola, a nepristojna država, čak, i političko nasilje diskredituje time što preuzima ubijanje. Mi živimo u civilizaciji zastupanja. Hrišćanska civilizacija je civilizacija zastupanja, delegiranja jednog za sve. Na krstu visi jedan za druge i to se često zloupotrebljava. Suština leži u tome da vi možete da razmišljate o ubistvu. Ako smatrate da je nešto neophodno, imate pravo da to uradite sami. Nemoralno je delegirati nekoga za to. Ako hoćete rat na Kosovu, ovog puta ne šaljite sinove - to uradite sami. Posle četiri izgubljena rata u kojima Srbija nije učestvovala, ali ih je sve odreda izgubila, došlo je vreme za jedan preokret, za ponašanje koje će biti potpuno drugačije od onoga i u okviru kojeg će se uzdržavati od reči za koje smo videli koliko su nas koštale i na koji način se to završilo. Ja vas molim da tu vrstu odgovornosti preuzmete i da odgovorite na pitanja koja vam ovde postavljamo o strategiji nacionalne bezbednosti, da nam jasno kažete na koji način će se promeniti politika u odnosu na tu strategiju nacionalne bezbednosti, kad je reč o Kosovu, jer do sada je, očigledno, bilo neuspešno.
Da li se još neko javlja povodom amandmana narodnog poslanika Milana Avramovića? (Ne) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Izvolite gospođice Jovanović.
Stigli smo, gospodine Šutanovac, do kopnene vojske, jel tako? Dakle, niste izlazili ništa da kažete, ali da vidimo. Pošto je situacija takva i pošto ste vi u svom ministarskom zanosu dali sve te izjave – da nam je potrebna profesionalizacija, modernizacija, reorganizacija - onda treba da se suočimo pred građanima Srbije sa čime mi to kao država raspolažemo i kakve smo preuzeli obaveze od strane NATO-a, odnosno ''Partnerstva za mir'', da nam kažete, kada ćete da dođete s tim dokumentom pred Narodnu skupštinu da o njemu raspravljamo, da ne moram o tome da čitam iz ovih NATO novina "Odbrana". Natoizovane su, ajde, nije baš NATO, jer ima i onaj drugi koji je potpuno NATO novina. Ovaj je natoizovan zato što druga strana ne može da se čuje. Redovno pratim ove novine i nikada niste obavili nijedan intervju sa pomenutim Udruženjem vojnih beskućnika. U Kragujevcu, gde više nema garnizona, gde nema vojske, ima 800 članova Udruženja vojnih beskućnika. Četiri ili pet puta sam s njima razgovarala. Imam za vas obimnu dokumentaciju vezanu za njihov status i za rešavanje pitanja njihovog položaja u društvu, zbog činjenice da su to ljudi koji su i penzionisani, a koji nemaju stanove i nemaju gde da žive. Vojska ne brine o njima. Ali, da krenemo o ovom. Dakle, strašno su nas zabrinula pitanja koja smo dobili prošle nedelje od vaših saveznika, zbog činjenice da je Vlada Republike Srbije, kako ste to rekli u saopštenju, konsenzusom, prihvatila sve obnove koje proističu iz ''Partnerstva za mir''. Svaki program saradnje, moram to da kažem narodnim poslanicima i javnosti, individualan je za svaku zemlju. Međutim, postoje neki dokumenti koji moraju da budu potpisani i koji proističu iz ovog prezentacionog dokumenta za koji su nas pitali. To pitanje je pogrešno upućeno na moju adresu, adresu gospodina Vukovića, Dačića i Cvetanovića – šta je sa bezbednosnim sporazumom? Mi smo, dakle, dobili informacije šta taj sporazum treba da sadrži. Mi se s tim ne slažemo - da Srbija ulazi u takve vrste rizičnih aranžmana, naročito zbog činjenice da smo zemlja koja se nalazi u okruženju zemalja koje su primljene u NATO, ili onih koje tek čekaju na prijem, a kao država znamo da ogroman broj naših građana ne želi da ide u NATO savez. Ovaj vaš pomoćnik ministra odbrane je rekao, Spasojević se zove – pa, glupo je da se mi sada iscrpljujemo time da li Srbija treba ili ne treba da ide u NATO, u ovako teškom i opterećujućem trenutku. Upravo vi to govorite, gospodine ministre. Vi onda recite vašem pomoćniku da treba da sluša vas, pa ako ste vi, Demokratska stranka i Boris Tadić, za bespogovorni ulaz u NATO, a jeste, onda ajde da govorimo o ovome šta su sadašnje naše obaveze - ko će to da finansira, koliko će to nas da košta i koliki je to rizik po bezbednost naše zemlje? Pominjao je gospodin Dragan Todorović, zamenik šefa naše poslaničke grupe, pre sedam dana, SOFA sporazum. To je samo jedan SOFA sporazum, koji je potpisan sa Nacionalnom gardom Ohaja, koji je Tadić potpisao prošle godine, uz prisustvo Kondolize Rajs, ali to nije ono što NATO od nas očekuje. Dakle, oni su nas pitali i očekuju da Srbija, koliko do kraja godine, to su njihove reči, gospodine Šutanovac, pošalje oficira za vezu. Poveli nas tamo, u Šejpu, na drugi sprat i kažu, lepo će da vam bude ovde, tu su Rusi, preko puta, a kakve mi uslove postavljamo i da li, kao država koja je tako dezintegrisana u svakom pogledu, i u privrednom, i u ekonomskom, i u nacionalnom, s vama na vlasti, sa takvim predsednikom, možemo isto da se ponašamo i da imamo isti ugovor o individualnom partnerstvu sa NATO paktom kao Rusija? Naravno da ne možemo. Moći ćemo kada pobedi Tomislav Nikolić i kada zameni Borisa, kao što su to Rusi uradili. Recite mi, šta ćemo mi do tada? Ako vi znate, gospodine Šutanovac, ako idete stopama generala Perišića, kakav je bezbednosni sporazum obavezujući za nas, pitaćete mene, pitaćete svakog srpskog radikala, pitaćete socijaliste, a pretpostavljam i ove koalicione vaše partnere koji se nećkaju, čas ovako, čas onako, iz DSS-a. Hajde da otvorimo raspravu u Skupštini o tome. Da li ste spremni, a to je moje četvrto pitanje danas za vas, bez ikakve ljutnje, da ne pravite takve grimase ili da nešto se čudite, samo odgovorite konkretno na pitanje, da li ćete vi, kao Dragan Šutanovac, zajedno sa Ponošem, da li tamo u Briselu ili ovde, da pozovete njih i da potpišete sigurnosni, odnosno bezbednosni sporazum? Da li ćete da potpišete sporazum o statusu snaga ''Partnerstva za mir'' - NATO, koji podrazumeva naše aktivno učešće u ''Partnerstvu za mir''? Koji je interes Srbije to da radi? Ako sve članice NATO-a i ''Partnerstva za mir'', a vi najbolje znate, gospodine Šutanovac, koje su, pretenduju da koriste naše područje i koje su te NATO snage koje, posle ugovora koji je potpisao Vuk Drašković 2005. godine, imaju raspoređenu svoju vojsku koja ne štiti Srbe tamo, recite mi, molim vas, pošto oni kažu da je to uzajamni dogovor, ''ono što mi radimo kod vas, moći ćete i vi kod nas'', da li mislite da je nama to potrebno i da ćemo da šaljemo našu vojsku na vojne vežbe u Ohajo ili u neku drugu zemlju, kako to treba da stoji u ovom sporazumu? Oni kažu - da, NATOsnage za sprovođenje zajedničkih vojnih vežbi. Koje ćemo mi to vojne vežbe da izvodimo i gde sa njima, i sa kojom vojskom, kada vi ukidate garnizone i kada je kopnena vojska takva kakva jeste, kada je PVO u tako teškoj situaciji? Kaže se da se na taj način regulišu i privilegije i imunitet snaga i njihovo učešće na vojnim vežbama, ili boravak na teritoriji članica ''Partnerstva za mir'', odnosno NATO-a, jer sporazum još nije u zvaničnoj proceduri, ali će Ministarstvo odbrane u narednom periodu pokrenuti inicijativu za njegovo zaključivanje. Samo mi objasnite, gospodine Šutanovac, koji je interes Srbije da ovo uradi? Njihov interes je sasvim jasan i očigledan, okupirali su nam južnu srpsku pokrajinu i ovde se podrazumeva, mogu da izvode vežbe, mogu da se zadržavaju, imaju sva prava i obaveze, s potpunim imunitetom. Dakle, to nije samo njihov prolaz, nego sa konkretnim zadacima, ali, zaista, sada mogu da nagađam. Ako vi znate, onda recite, a ako ne znate, onda je besmislen svaki dalji razgovor sa vama, jer ovi u NATO-u i u Šejpu misle da vi sve to znate. Oni misle da se vi s tim slažete. Nekoliko puta su nam rekli - da, imamo problem sa Koštunicom, jer on ima drugačiji stav, ali Boris Tadić, Ponoš, ne umeju, naravno, da izgovore njegovo ime, jer i nije za ponos nigde, ministar Šutanovac, apsolutno sve prihvataju. Prema tome, mi bismo voleli da do kraja ove rasprave date odgovore na ta pitanja. Opet moram da se vratim na član 14. Lepo se kaže da izrađujete nacrt zakona, vaše ministarstvo, dakle, izradili ste, verovatno, i to treba da bude u formi zakona, o potvrđivanju međunarodnih ugovora u oblasti odbrane i vojne saradnje. Kada završite izradu nacrta tih zakona, jer svi ovi dokumenti moraju da budu u formi zakona, onda morate da se pojavite pred Narodnom skupštinom. U protivnom, ako nastavite da se, vi i Boris Tadić, s takvom samovoljom ponašate do izbora gospodina Nikolića za predsednika Srbije, onda ćemo, kao država, ući u veliki problem. Naravno, vi ste čuli, sada neću pominjati tu jednu zemlju koja je dugo godina bila, pa istupila iz ''Partnerstva za mir''. Mi, kao Srbija, moramo da imamo apsolutno isti stav prema NATO-u kao Rusija, naročito zbog opreme i zbog remonta naše vojne opreme, a, pre svega, zbog tog političkog aspekta. Mi sa Ruskom Federacijom imamo politički dijalog i oni neće da nam otimaju teritoriju zemlje, to nije uslov da bismo ušli u te integracije za koje se vi zalažete. Valjda je to trebalo prvo da stavite u ovaj dokument. Zašto se nije Jeremić u Briselu pojavio sa tim pred Jap de Hop Sheferom i, pošto postoji taj prvi politički aspekt, a ovo drugo, hajde, to su konkretna dokumenta za vojnu saradnju, on je, lepo, trebalo tamo da napiše. A ne, vi ovde, u ovom časopisu, to stavljate u antrfile i kažete – potrebna je bezbednost na Balkanu, da se štiti Rezolucija 1244, a to nigde niste stavili u ovaj dokument. Lepo da im kažete, ili da zauzmete takav politički stav, eksplicitan, jer oni imaju političke organe delovanja, NATO, jer to nije, striktno, samo vojna organizacija, oni i politički deluju i izjašnjavaju se o situaciji, o problemima, o kriznim žarištima. Najveće takvo u Evropi i na Balkanu je u Srbiji. Lepo im postavite pitanje, jasno i glasno, kao što smo mi to uradili, da imate problem s tim da je u Ustavu Republike Srbije Kosovo i Metohija neotuđivi deo naše zemlje i da niko, ni po koju cenu, ne sme da se šali s tim, ili, jednostavno, demonstrirate da poštujete Ustav države. Kada vam oni kažu, bolje vam je u NATO savezu, čak i u programu ''Partnerstva za mir'', oni misle, gospodine Šutanovac, bez Kosova i Metohije. Vi se, lepo, kao heroj nacije, pojavite na TV-u i kažete, mi nećemo više da sarađujemo s vama, odbijamo svaku saradnju, sve dok se ne izjasnite da nemate više pretenzija na srpsku teritoriju i na srpsku zemlju. Vi to nećete, gospodine Šutanovac, jer vama je, baš kao i Borisu Tadiću, apsolutno svejedno da li će Srbija, a to je vaša vizija i baš vas briga, jer dalje iz tog atara ne idete, da ostane, ne daj bože, na teritoriji beogradskog pašaluka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Bajatović.
Moralo bi nešto da se kaže o ovom amandmanu. Mislim da je amandman dobar. Njegova suština jeste da se Generalštab izvuče iz Ministarstva odbrane, da se uspostavi neki oblik "samostalnosti" u odnosu na Ministarstvo odbrane. Zbog čega? Zato što je Vojska Srbije osnovni i najjači subjekt odbrane, po Ustavu. Ustav, na prvom mestu, samo Vojsku tretira kao segment odbrane, a sve drugo je mogućnost koja može zakonom da se propiše. Pod uticajem ovih NATO saveznika, ovih slobodoumnih pravnika iz zemljoradničkih zadruga, nekih novinara itd., neko je došao do zaključka da je demokratska i civilna kontrola moguća ukoliko se Generalštab toliko ponizi i potčini da bude organizaciona jedinica Ministarstva odbrane. Znači, Vojska Srbije bi mogla da bude sektor, odeljenje Ministarstva odbrane, jer ukoliko je odeljenje, onda imamo demokratsku i civilnu kontrolu, a ona se ogleda u tome što je ministar civil i ima neki demokratski legitimitet, jer ga je izabrala Narodna skupština, i on može da bude ako ne feldmaršal, onda tu do njega, pošto iznad njega postoji onaj vrhovni. U tom potčinjavanju Vojske, a to se, pre svega, vidi kroz Generalštab, neko je došao do ove koncepcije da ne postoji ta funkcionalna, operativna, strategijska, a možda sam i pogrešio – ovo, strategijska, neka druga vrsta samostalnosti Vojske kao jednog uređenog, disciplinovanog, školovanog, osposobljenog, živog organizma, koji treba da brani. Svi drugi segmenti odbrane mogu da postoje, ali i ne moraju. Mogu da budu efikasni, manje ili više, ali ono na šta težište baca Ustav Republike Srbije jeste Vojska Srbije. Vidite, Vojska Srbije je izvučena kao poseban organ, Ministarstvo odbrane, čak, nije ni predviđeno Ustavom. To je organ državne uprave, a Vojska je vrlo specifična, značajna institucija i na njenom čelu je, u onom delu komandovanja i rukovođenja, predsednik Republike. Druga najvažnija instanca jeste Generalštab, a sada je Generalštab sektor Ministarstva odbrane. Kada je to sektor Ministarstva odbrane, onda načelnik Generalštaba nema čak ni status pomoćnika ministra. Oni će da pričaju da ga bira predsednik, Ministarstvo se pita itd. Zbog čega? Da bi imali ovako loše kadrove u Generalštabu. Vi imate jednog Ponoša, da ne pričam, o njemu je sve ispričano, a da je tu neka generalčina, ne bi ovakav Predlog zakona bio, jer postoje neke stvari koje su nespojive. Šta civil sa završenim nekim kursom i neke druge ''kursadžije'', imaju jednog kursistu za novinara, jednog kursistu za istoričara, a ranije smo imali i balerine, znate i sami, šta on traži u sistemu odbrane, da bude iznad Generalštaba? To je uvreda, uvreda za ljude koji su doktori vojnih nauka. Svaki general je doktor vojnih nauka. Bojan Dimitrijević da vodi kadrove u Ministarstvu, on da razmišlja ko može da radi, ko ne može da radi, ko ide u penziju, ko je sposoban, ko nije sposoban?! Zašto postoji ocenjivanje u Vojsci? Kako je moguće da prestane potreba za pukovnikom koji 20 godina ima najbolje ocene u svom radu? Nije demokrata, to je problem. Mrzak mu je engleski jezik i ne ispunjava uslove. Ovaj amandman gospodina Petra Jojića je potpuno nezapaženo tretiran u današnjoj raspravi, ali je on vrlo važan, jer i Vojsci, i profesionalcima u Vojsci, i javnosti, pokazuje kako se loše shvata demokratska i civilna kontrola Vojske. Nije demokratska i civilna kontrola vojske Šutanovac, Bojan Dimitrijević, Jevtić, Filipović itd. Vojska je jedan sistem, u Vojsci nema mesta diletantima.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovane kolege i koleginice, u principu, ne bih se možda ni javio zbog ovog amandmana, jer je zakon o vojsci očigledno podešen tako da ima previše političkog uticaja, ali moram da priznam da me obrazloženje koje je dala Vlada Republike Srbije pomalo iritira. Naime, kada se govori o tome, nadležnosti Generalštaba su, prosto, benigne i stvarno se svode na sektor u Generalštabu. Možda to nije ni loše. Mi imamo drugo viđenje Vojske, kada je Vojska igrala daleko značajniju ulogu u civilno vreme, ali treba posmatrati moguću situaciju u kojoj Vojska ima i neke druge uloge, recimo, kada su država i društvo ugroženi. Onda treba imati u vidu da sve ove izrade funkcionalnih doktrina, plana upotrebe Vojske, sve to odobrava ministar, Vlada ili predsednik, ili odlučuje o tome predsednikov vojni kabinet, da sada ne objašnjavamo sve veze. Nije besmisleno da, operativno, Vojskom rukovodi Generalštab, jer, inače, ne znam kakvo će to onda biti upravljanje Vojskom. Nije upravljanje Vojskom samo komandovanje jedinicama. Kada govorimo o upravljanju Vojskom, Vojskom se upravlja i ovim doktrinama, i obezbeđivanjem ponašanja oficira i vojnika, i čuvanjem imovine, i strateškim opredeljenjima itd. Kaže se da se amandman ne prihvata iz razloga što predloženo rešenje iz člana 15. Predloga zakona predstavlja jedan od osnovnih mehanizama kojim se uspostavlja demokratska i civilna kontrola Vojske Srbije, u skladu sa članom 141. stav 1. Ustava Republike Srbije. Onda se objašnjava nama, poslanicima, kako postoji komandant Vojske u onom direktnom smislu, koji se zove načelnik Generalštaba. Dakle, ovaj zakon ne pokriva samo vreme kada je potrebno da neko komanduje jedinicama, na nekoj karti ili u nekoj praksi, nego ovim zakonom rešavamo i pripreme Vojske i bojim se da se u ovom momentu procene, čak, i ovih postojećih i aktuelnih oficira, a siguran sam i onih koji trenutno, iz različitih, manje-više, političkih ili drugih razloga, nisu trenutno angažovani u Vojsci, i potrebe političke elite da poveća svoj ugled kod mogućih partnera sutra, u atlantskoj ili evroatlantskoj zajednici, ne poklapaju. Moj utisak je da ovo ostavlja politički prostor da se da prioritet potrebama podizanja ugleda, od kojih nisam siguran da ćemo u narednih par godina imati bilo kakve koristi. Naprotiv, mislim da ćemo od takvog podizanja ugleda kod NATO-a imati štete i kao država, i kao narod, i kao Vojska. To je moje mišljenje, ne morate se složiti s njim, ali se predimenzionira uloga onih koji su politički birani. Kada čovek postaje mudar? Onog momenta kada shvati, kada stekne osećaj za meru stvari. Ne sporim da u ovom momentu Srbija nema ni ekonomske, ni vojne resurse da izdrži bilo kakav ozbiljniji napad, a kamoli onu situaciju koju smo imali u sukobu sa 19 najmoćnijih zemalja sveta. Dakle, ponavljam, ni ekonomske, ni vojne elemente. Moramo voditi računa o političkom statusu naše zemlje u međunarodnoj zajednici, koji, moj je duboki utisak, a neće se složiti sa mnom većina prisutnih iz vladajuće koalicije, nije popravljen koliko je mogao, niti je na onom nivou koji se mogao izgraditi za prethodnih osam godina od kako smo doživeli promene u Srbiji. Mogu da razumem kritiku na račun onog perioda sankcija i sukoba sa međunarodnom zajednicom pojedinih političkih struktura, ali je za ovih osam godina, na toj političkoj komponenti odbrane, na toj političkoj komponenti snage Srbije, moglo da bude urađeno mnogo više. Nećemo odbraniti ni ekonomsku, ni vojnu, a siguran sam ni političku komponentu, tako što ćemo se dodvoravati nečijim interesima. Mi treba da vodimo računa o tome šta se od nas sve traži, ali jako dobro treba da biramo i jako mudro da odlučujemo čemu želimo da izađemo u susret, šta će biti naš izbor, šta će biti naša volja. Kritičari takvog pristupa odmah kažu - pa šta, videli smo kako je to izgledalo ranije, kada smo bili u sukobu sa svetom. Ja ih pozivam da sada razmišljaju o nečemu drugom, da ni ta doktrina potpune usluge, potpunog servisa, potpunog izlaženja u susret nekim tuđim zahtevima, koji nisu naši, bez obzira na to koji su centri moći, u praksi nije pokazala dovoljno dobre rezultate. Namerno koristim, možda, blaže reči i blaži pristup, jer ako bismo ovo pitanje otvorili na ovom zakonu, otvorili bismo ga neozbiljno. Pitanje doktrinarnog pristupa treba da bude otvoreno kako je to rečeno u članu 7. ovog zakona, kada se bude uradila strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije, strategija odbrane Republike Srbije i doktrina Vojske Srbije. U ovom momentu, koliko je meni poznato, to je nadležnost Vlade, nije urađen ni strategijski pregled odbrane. On je nekada postojao u Saveznoj skupštini, ali su se okolnosti u poslednjih godinu ili godinu i po dana toliko promenile da u ovom momentu zaista ne možemo samo terorizam definisati kao opasnost po našu državu i naš narod. Dakle, trebalo bi, između ostalog, hitno pristupiti izradi i ovih drugih doktrinarnih dokumenata. Prema tome, molim vas da ne shvatimo da ta naša potreba za, navodnom, transparentnošću, civilnom kontrolom i ostalim stvarima sutra bude i za ovo malo vojske i vojnika što nam je ostalo prepreka da budu efikasni u onoj meri u kojoj to zahteva naša država.
Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj član 15. doživljavam kao želju i opredeljenje našeg društva da se poslovi Vojske i poslovi Ministarstva odbrane odvoje. U nekim članovima predloženog zakona ste išli malo predaleko, npr. u članu 2, poslednji stav, kada ste nabrajali subjekte sistema odbrane, pa ste rekli - subjekti sistema odbrane jesu građani, državni organi, privredna društva, druga pravna lica, preduzetnici i Vojske Srbije. Vojska Srbije ne sme da bude na poslednjem mestu u sistemu odbrane, ali ne može biti ni na prvom. Ja je vidim tu posle državnih organa. Hteo sam da izvedem zaključak iz vašeg nastojanja i očekujem da će Ministarstvo, svojim podzakonskim aktima, to sigurno uraditi u dogledno vreme, a to je položaj vojno-teritorijalnih organa. Danas se ti organi na teritoriji Republike Srbije zovu vojni odseci. Na čelu vojnih odseka su vojni oficiri, najčešće pukovnici. Danas Vojska Srbije u našoj zemlji uvodi u evidenciju, regrutuje, šalje u Vojsku, obučava, deli ratni raspored, sama kontroliše kompletnu vojnu obavezu, kako kod pojedinaca, tako i u privredi i u društvu. Probao sam da nađem u kojoj je zemlji na svetu, koja počiva na postulatima kojima mi težimo, to ovako uređeno, i nisam mogao. Mislim da je vojska zadužena u sistemu odbrane da obučava, da vodi poslove odbrane u vojnim objektima, u miru, a držim da je ovaj zakon i pisan tako da ovde stalno bude mir. Mislim da Republika Srbija ima dovoljan broj kvalitetnih i osposobljenih ljudi, koji nisu u aktivnoj službi u Vojsci Srbije, da dobro obave sve što je potrebno u ovom delu sistema odbrane,a za račun Ministarstva odbrane. Po mom mišljenju, ovim organima treba promeniti ime i dati ih civilnim strukturama Ministarstva odbrane na kompletno upravljanje, a iz svega ovoga kako je pisan zakon, očekujem da će se to i desiti. Danas su vojni odseci na teritoriji Republike Srbije formirani u većim opštinama i gradovima Republike Srbije. Ne znam šta je kriterijum, ali verovatno postoji limit, odnosno odgovarajući broj regruta na teritoriji te opštine ili grada, kako bi mogao da zaživi taj vojni odsek. Shvatam to, jer da bi u potpunosti bio uposlen vojni odsek, potrebno je imati posla. Imam pitanje – šta je sa lokalnim samoupravama koje nemaju dovoljan broj regruta na svojoj teritoriji, ali imaju aktivan garnizon Vojske Srbije na teritoriji svoje opštine ili svog grada? U takvim opštinama ima puno posla iz oblasti odbrane, koji nisu vezani samo za regrutaciju. Ne znam ih sve, ali pretpostavljam da bi na teritoriji te opštine trebalo da se vrši, uglavnom, popuna ljudstva za ratne jedinice, jer je normalno da ljudi budu što bliže, da mogu što brže da se odazovu mobilizaciji, kako bi mogli da odgovore svojim obavezama. Mislim da je na teritoriji opštine gde se nalazi jedinica koja je mobilisana potrebno regulisati materijalne obaveze, kako pokretne, tako i nepokretne. Nekako je prirodno da se snabdevanje Vojske u slučaju mobilizacije vrši sa teritorije opštine na kojoj se nalazi ta jedinica. Zvuči mi nelogično da se za Bačku Topolu donosi hleb iz Beograda. Očekujem da će se uzeti od nekog privrednog subjekta sa teritorije opštine gde se jedinica mobiliše, da se odatle i snabdeva. Jedinica za radne obaveze. Svaka naša jedinica koja se mobiliše mora biti snabdevena oružjem i municijom. Kada bi iz Kragujevca u Bačku Topolu dolazio nekoda isprazni magacin, to bi verovatno potrajalo. Najprirodnije je da sa teritorije Bačke Topole ljudi idu u te radne jedinice i da pomognu da se to što brže uradi. Znam da je na teritoriji opštine Bačka Topola jedan od najboljih magacina u Vojsci Srbije i da se municija i oružje drugih garnizona nalazi u tom magacinu i znam da je za potrebe garnizona u Somboru, odnosno vojne jedinice, predviđeno da ljudi iz Bačke Topole budu u radnoj jedinici, što je normalno, kada se ta municija bude vadila iz tog magacina. Evidencija na teritoriji ovih opština, što se tiče mobilizacije i svih ostalih podataka, mora da bude, maltene, savršena, do perfekcije dovedena, a to je nemoguće uraditi sa daljine od 50 km. Prirodno je da strukture iz te opštine to mogu najbolje. Pamtim vreme, ako si menjao adresu, trebalo je, prvo, da odeš u Ministarstvo odbrane, da tamo regulišeš, pa tek onda ti MUP upisuje u ličnu kartu da si promenio adresu. To danas nije slučaj. Ako hoćete u Bačkoj Topoli da promenite adresu, morate u Suboticu, da to prijavite u vojnom odseku, a to niko nikoga ne tera, nego se to ostavlja MUP-u koji ne radi svoj posao. Kada je potrebno da se ti podaci povade, oni nisu dobri, nisu tačni. Ne sećam se, a imam skoro 50 godina, da je odnos između stanovništva i Vojske ikada bio na slabijem nivou. Pokazaću vam to na primeru svoje opštine. Vojvodina, tri godine zaredom, ima malo veći projekat, bilo mi je drago što sam pre neki dan i predsednika Narodne skupštine video na završnici tog projekta, to je Skup tolerancije, koji su Vojvođani pokrenuli da bi se mladi ljudi i deca viđali, upoznali, družili, a povod je sportsko takmičenje. U devet opština gradova se to upražnjava, da bi završnica bila u Subotici. Da bismo smestili svu tu decu, ranije smo koristili objekte Vojske Srbije. Ove godine, samo Bačka Topola je za smeštaj od 22 časa uveče do 8 ujutru, da li Vojsci Srbije ili Ministarstvu odbrane, uplatila više od 60.000 dinara. Kada sam hteo da pričam s nekim o tome, uputili su me na operativne snage Vojske Srbije koje se nalaze u Kragujevcu, a Bačka Topola spada pod njihovu nadležnost. Probao sam da razgovaram, ali oni izvade zakon - slovo zakona, mi se držimo toga. Mi u lokalnoj samoupravi izvadimo zakon,nikada u Bačkoj Topoli Vojska nije imala potrebe da plaća vodu, kanalizaciju, komunalne takse. To je sve bilo normalno, jer je to naša vojska.Onda smo mi, lepo, zašiljili olovku, pa smo to sve fino obračunali i kazali da se to ima platiti, ne zarad onih vojnika i oficira u Bačkoj Topoli, nego, uopšte, zbog ovakvog odnosa prema građanima i projektima koji su podržani od strane državnih organa i lokalne samouprave. Nekada je u Bačkoj Topoli bilo normalno, ako dođe oficir ili mlađi oficir, danas podoficir, da se u lokalnoj samoupravi pokuša rešiti njegov stambeni problem. Nekada smo se mi u Bačkoj Topoli trudili da pomognemo da li oficirima, da li, danas, podoficirima, da se njihovi supružnici zaposle. Pomagali smo na mnoge načine, i danas nam je to volja, ali, kada dođemo do kapije tog našeg garnizona, onda se izvadi zakon i kaže - ljudi, radimo sve po zakonu. Sve je to, gospodine ministre, u redu, ali Bačka Topola, bojim se, i mnoge druge Bačke Topole, počinju da doživljavaju te garnizone, ne daj bože, kao strano telo. Znači, ne žive više zajedno, što nije dobro. Ja sam od malih nogu, isto kao i sva moja generacija, odlazio u tu kasarnu, veoma je dobro upoznao, ali danas u tom dobu i, uopšte, mladi ljudi ne idu, nemaju potrebe da odlaze u taj garnizon. Želim, za kraj, da vam prenesem nešto za šta mislim da je nedopustivo. U subotu sam boravio u Ruskom Krsturu,bio sam pozvanod građana tog mesta. Usred Ruskog Krstura, neko je dva-tri dana pre toga ispisao grafit kom, sigurno, u Ruskom Krsturu nije mesto, a usput, ne lezi vraže,80 meštana Ruskog Krstura je dobilo pozive da, verovatno, uradi preraspodelu svog... pozvani su da im se saopšti novi raspored, sigurno u ratnim jedinicama. Mogu da vam prenesem veliku uznemirenost tih ljudi. Nije bilo moje da ih upoznajem. Pretpostavljao sam o čemu se radi, pa sam sve ovo govorio što vama govorim, znači, da ih smirim, znajući da je samo iz Ruskog Krstura, u 2007. godini, blizu 100 naših građana otišlo, iselilo se, što u Kanadu, što na druga mesta. Čuo sam od ljudi da su spremili pasoše za žene, za decu, i nešto novca, i da beže. Znači, ništa drugo nije trebalo da uradi Ministarstvo, ili ko je to radio, nego da u "Ruskom slovu", koje čita svaki pismen Rusin, napišu šta je namena, da se ljudi obaveste. To nije urađeno, pa izaziva mnogo lošeg na terenu, a nije teško da se napravi. Da je, kroz sredstva informisanja, ili da je neko od ljudi iz Ministarstva, Vojske, otišao u taj Ruski Krstur, ili neka druga mesta, da saopšti - to nam je namena, to radimo,sigurno ljudi ne bi tako razmišljali i ne bi tako radili.
Hvala. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, hitnost donošenja ovih zakona, i zakona o Vojsci, i zakona o odbrani, uslovljena je sa, bar, nekoliko uslova. Prvi je da se što pre donesu zakoni i stekne uslov iz Ustavnog zakona da se raspišu izbori, jer konačno rešenje statusa Kosova i Metohije je na pragu, a izbore treba održati pre konačnog rešenja statusa, jer posle toga, kandidat ''demokratorske'' koalicije nema šta da traži na tim izborima. Dakle, pokušaj da se još jednom ubrza sve i da se građani Srbije prevare. Drugi uslov zbog čega ove zakone hitno treba doneti je taj što je, izgleda, iz NATO alijanse došao ''befel'' da će naše snage morati, odnosno biće potrebno da se uključuju u mirovne operacije kakva je bila operacija "Milosrdni anđeo" nad Srbijom, kakva je ona u Iraku, itd. U vezi s tim je, recimo, maločas narodni poslanik Ratković rekao – pa, tu nema ničeg čudnog, pa, naše snage su i dosad učestvovale u operacijama. Jeste, gospodine Ratkoviću, i Marko Kraljević je učestvovao u mirovnim operacijama, Bajazitovim, na Rumuniju, odnosno na tadašnju Vlašku, i tamo je i poginuo, ali ste zaboravili da građanima Srbije kažete da su srpske zemlje tada bile vazalne zemlje. Onda kažite da smo mi vazalna zemlja, da smo pod patronatom, da smo okupirani, pa da u tom smislu moramo da šaljemo i snage da brane interese SAD-a, nekoliko hiljada ili nekoliko desetina hiljada kilometara od teritorije Srbije. Ministru bih, pre nego što pređem na amandman, postavio nekoliko pitanja. Podsećam narodne poslanike da sam, govoreći o kontroli leta, nekoliko puta pominjao da je vojna komponenta kontrole leta potpuno isključena iz Agencije za kontrolu leta A.D. Inače, da podsetim građane Srbije, danas treći put postavljaju direktora Kontrole leta, onog Nikolu Stankova, mimo zdravog razuma. U krajnjoj liniji, to je onaj direktor koji milion i šesto hiljada prima platu, da ne govorim o svim kriminalima koji su u toj kontroli leta izvršeni. Da podsetim samo ministra da Kontrola leta više nema mogućnosti da kontroliše vojne avione, pa ga pitam, ko sve to leti nad našim glavama, nad našim nebom, a da građani Srbije to ne znaju? Jer, svojevremeno je postojao biper koji se aktivira i kaže kada je vojni avion u pitanju, a kada civilni. Civilni avioni imaju te bipere i mogućnost kontrole i navođenja, vojni avioni nemaju, i nema niko obavezu da na taj način, na kraju krajeva, obavesti i građane Srbije. Da podsetim ministra i da je nekoliko desetina vrsnih oficira otišlo u penziju silom prilika, a nije im obračunat beneficiran staži i žestoko su tu oštećeni. Neki su dolazili kod nas, ogromnu su dokumentaciju doneli. Ako nemate dokumentaciju, spreman sam da vam je ponudim. Da vas podsetim i da je ministar Davinić oteo osam stanova potpukovnicima i pukovnicima na Bežanijskoj kosi, kad je bio ministar odbrane, i podelio ih svom obezbeđenju, "kobrama", da se danas vode sudski sporovi, da su ti ljudi na ulici, bez stanova, sa vrlo visokim činovima, da to pitanje nije rešeno. Da vas podsetim i da rezervisti i dalje štrajkuju jer nisu dobili dnevnice, a da su neki koji rade u sudu, a imaju žute članske karte, naplatili dnevnice, a njihove žene naplatile za pretrpljen strah. Da se vratimo sad na član 17. i na amandman koji sam podneo. Znate, veliko je interesovanje, veliki su zahtevi da se, u krajnjoj liniji, ne organizacionim grupama, nego pojedincima omogući kontrola nad Vojskom. U članu 16, recimo, Ministarstvo odbrane obavlja inspekcijske poslove u vezi s izvršavanjem zakona u oblasti i od značaja za odbranu, propisa donetih na osnovu tih zakona, kao i planova i mera državnih organa i organizacija i Vojske Srbije, koji se odnose itd. U članu 17, u vršenju inspekcijskih poslova iz člana 16. ovog zakona, inspektori i lica ovlašćena za inspekcijske poslove imaju pravo da: ''1) vrše uvid u dokumenta koja se odnose na pripreme snaga odbrane za odbranu''. Treba očekivati da ova dokumenta imaju štambilj "strogo poverljivo", ''vojna tajna'', itd. S tim u vezi, da vas podsetim da su oni koji vitlaju u Ministarstvu odbrane od 2000. godine naovamo,uglavnom govore engleski jezik, odavno ova dokumenta isfotokopirali, odneli, preveli, itd. Moj amandman se odnosi samo na četiri tačke iz ovog člana 17. Tačka 4) kaže - inspektori mogu da nalože otklanjanje utvrđenih nedostataka u planovima odbrane. Mogu da predlože Ministarstvu, ministre, pa da Ministarstvo naloži. Ne može neko ko je sticajem okolnosti dobio knjižicu inspektora i koji će vitlati, obilaziti i to malo kasarni što imamo, da nalaže, može da predloži Ministarstvu, pa da Ministarstvo naloži obustavu. Član 6. nalaže komandama, član 7. nalaže obustavljanje radnji itd. Ili je ovo pogrešno formulisano, ili je namerno ovako formulisano da se u ruke jednog pojedinca stave ovolika ovlašćenja. Hvala, pošto će i drugi o mom amandmanu govoriti.
Zahvaljujem. Reč ima, povodom ovog amandmana, narodni poslanik Tomislav Nikolić, šef Poslaničkog kluba SRS-a. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evidentna je čežnja DOS-a da pod svoju kontrolu i upravu stavi Vojsku Jugoslavije, zatim i Srbije, u strahu da nekada nekome ne padne na pamet da se dvoumi da li treba krenuti na DOS, a imali su nekakvih informacija o tome da je Vojska imala dileme da li da 5. oktobra krene protiv DOS-a ili ne. Ta želja, taj cilj koji ostvaruju od kako je Boris Tadić postao ministar odbrane, pa i danas, kad njegovi partijski drugovi to nastavljaju, potpuno je jasna svakom pripadniku Vojske Srbije, a trebalo bi da bude jasna i narodnim poslanicima. Sve može zakonom da se uredi, većina se sakupi u Narodnoj skupštini, većina usvoji zakon, zakon se primenjuje, a šta će iz toga dobro izaći po Srbiju, to samo Bog zna. Dakle, ili nam treba Vojska, ili nam ne treba Vojska. Ako nam treba, nemojte da je potcenjujete ili ponižavate, ako nam ne treba, ukinite je. Smatram da je ponižavanje Vojske odredba da je Generalštab u sastavu Ministarstva odbrane. Da li je onda Generalštab deo Vojske Srbije? Da li je načelnik Generalštaba, istovremeno, pripadnik Vojske i pripadnik Ministarstva odbrane i da li je moguće da jedan čovek bude u dva organa sistematizovan zakonom? Da li je moguće da Ministarstvo odbrane, čak, vrši proveru funkcionalne sposobnosti Vojske, pa kaže – na osnovu odobrenja predsednika Republike? Znači, Ministarstvo će da vodi odbranu. Ono će samo da traži odobrenje od predsednika Republike. Zašto je onda on vrhovni komandant? Zašto onda on komanduje Vojskom Srbije? Valjda će on da naloži Ministarstvu nešto da radi. Kakvo je to pravo Ministarstva odbrane da proverava operativnu i funkcionalnu sposobnost komandi jedinica i ustanova Vojske Srbije? Koliko generala u Ministarstvu odbrane je sposobno da to provere? Ako su to generali, kakva je to civilna kontrola Vojske, a ako nisu generali, otkud im stručnost da provere funkcionalnu sposobnost, operativnu sposobnost? Hoće li to biti zaposleni iz Ministarstva odbrane koje školujete po ubrzanom sistemu školovanja u Austriji, Briselu i u drugim mestima, po kriterijumu da moraju da znaju engleski jezik, koji je ovde pominjan vrlo često? Šta će im engleski jezik u Vojsci Srbije? Kome da komanduju, mom sinu da komanduju na engleskom, ili bilo čijem, da ih on razume i da se povinuje komandi na jeziku koji mu je omražen, čak i iz filmova, ratnih, američkih, a kamoli iz NATO intervencije koja je bila ovde u Srbiji? Ovo je sve počelo još kada je Goran Vesić počeo da šutira generale po Ministarstvu odbrane. Goran Vesić, gde je sada taj Goran Vesić? Uživa u svojih 40 stanova. Od njega je zavisilo koja će vojna jedinica dobiti novac a koja neće. Vi ste Vojsci uzeli sav novac, sad je sve u Ministarstvu odbrane, vi odlučujete kada će koji račun biti plaćen. Zato se sada korupcija ulila u Ministarstvo odbrane. Jedinice čekaju, podnesu trebovanje, pa čekaju kada će biti. Ni prošle, ni pretprošle godine nisu utrošena sredstva koja ste imali na raspolaganju. Jesu li uskraćene vojne jedinice za to? Jesu, naravno da jesu. Čujem da ste ušli u posao remonta četiri aviona, četiri borbena aviona MIG. Nije u vreme kada ste vi izabrani za ministra, započet je posao ranije. Pa šta ako je započet ranije? Imate li jednog vojnog stručnjaka koji će vam reći da su nam potrebna četiri aviona koja ne mogu da uzlete? Koji je naš avion, ako ste bar prisustvovali bombardovanju 1999. godine, u stanju da uzleti i da se bori ukoliko nas NATO napadne? Nijedan. Izgubili smo svaki avion koji je uzleteo, sačuvali smo samo one koje smo krili. Čuo sam vas u jednoj emisiji, kada ste rekli da će taj remont vredeti više nego što vredi zgrada Generalštaba i ceo blok zgrada oko nje. Kažem vam, Vojska i Ministarstvo odbrane su uništili našu protivvazdušnu odbranu, uništili rakete. Nisu mogli da skidaju ciljeve na visinama većim od šest hiljada metara, ali, znate, kad avion leti iznad šest hiljada metara, ne može ni da pogodi baš ono što je naumio i to se videlo u agresiji. Amerikanci su nam dali četiri miliona dolara, ne znam koliko, evo tu ima tzv. stručnjaka iz Ministarstva odbrane, oni će tačno reći koliko su vam novca dali Amerikanci da uništimo sve svoje protivavionske rakete, pod firmom da ne padnu u ruke teroristima, što je najveće poniženje za Srbiju, da Srbija može da ima oružje koje bi palo u ruke teroristima. Znači, Srbija nije suverena zemlja. Ukinuta je protivvazdušna odbrana, raketaši su ukinuti kao rod Vojske. Znam to sigurno. Dakle, mi više nismo spremni da se odbranimo sa zemlje, nikada ne možemo da budemo tehnološki spremni da se branimo iz vazduha. To treba jasno reći, a mi ćemo da ulažemo novac u remont aviona i u kupovinu novih aviona. Kažu mi, ali to je posao koji dajemo Rusima. Ugovorite sa Rusima neki drugi posao, neka nam prave fabrike, nemoj da nam remontuju avione, neka doteraju traktore da nam oru zemlju, platićemo sve što urade, samo nećemo da ulažemo u posao koji je uzaludan. Nas Šiptari ne mogu da napadnu avionima, a čuo sam od predstavnika Vlade da ćemo ratovati, pošto to verovatno misle, da ćemo ratovati protiv Šiptara. Ja vam sada kažem – pripremite trudili Vojsku za tu vrstu rata. Nemojte da kupujete avione, to nije sredstvo, treba vam jedno 400 boraca, dobro opremljenih, i suzbićete svaku akciju Albanaca na Kosovu protiv Srba. To, uopšte, neće biti rat. Vi učestvujete u izradama nacrta planova odbrane, u izradi nacrta planova Republike Srbije, onda vi kontrolišete svoje ljude koji su te planove radili, onda vi svojim ljudima nalažete da otklanjaju propuste. U članu 17. je 11 alineja, to je posao za ogroman aparat u Ministarstvu odbrane. Ogroman aparat ćemo imati u Ministarstvu odbrane. To bi morao da bude aparat izuzetno stručnih ljudi, ljudi koji se prema Vojsci ne ponašaju potcenjivački, ponižavajuće, kao bogovi nad Vojskom, što je manir Ministarstva odbrane, nego kao ljudi na zajedničkom zadatku. Nikada se nisam složio s tim da ministar odbrane ne može da bude bivši premijer. Nikada. Da može da bude, recimo, gospodin Šutanovac, a ne može da bude bivši general. Koliko god da naučite, gospodine Šutanovac, nama ne treba ministar odbrane koji će da dođe u Ministarstvo i da uči posao, nama treba ministar odbrane koji tog časa, kad zasedne, zna tačno šta treba da radi, šta treba Vojska da radi, tačno s kojim će oficirom iz Vojske imati kakvu saradnju i na kom poslu. Način na koji Demokratska stranka komanduje Vojskom Srbije je ponižavajući za Vojsku Srbije, a onaj ko ponizi vojsku, ponizio je ceo narod. Onom izvanrednom jedinstvu Vojske i naroda iz 1999. godine, vraćenom moralu, izgubljenom 1992. i 1993. godine, saradnji postignutoj na najvišem mogućem nivou, vi ste nabijali klipove u točkove i uvek ste gledali, kada neko pogine, da se pojavite kao lešinari i, ne daj bože, još ako mu Vojska da posmrtni orden, eto vas tu da nekom ojađenom ocu ili dedi kažete da on to odbaci pred kamerama i da kaže da ne zna zašto je njegov sin ili unuk poginuo, a sada ste preuzeli odbranu. Interesuje me, kako biste se sada ponašali? Bili ste tamo, recimo, i pred zgradom Televizije, da kažete kako je kriv direktor Televizije što je Televizija radila baš kad je bombardovana. Interesuje me da li bi radila sada kada vi vršite vlast ili biste rekli - zatvaramo Televiziju, neka nas CNN obaveštava kako traje operacija ''Amerika i NATO protiv Srbije''? Ko bi nas onda informisao do Džejmi Šej; slagao je čak i NATO, a ne samo građane Srbije. Onaj ko zatvori svoje medije u ratu, taj je izgubio rat. Dakle, hiljadu pitanja imam za vas, izvinjavam se, prekoračio sam vreme, nego se pripremam za posao komandovanja, pa vam odmah sada skrećem pažnju. Sada vam skrećem pažnju, gospodine Šutanovac, pripremite se da sarađujemo, pa makar i po ovom zakonu. Ja ne gledam kako se zove čovek s kojim treba da sarađujem, samo gledam da li nešto zna ili ne zna, da li je patriota ili nije, da li je bezobrazan ili nije, da li s njim može da se sarađuje ili ne.
Po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu člana 225. stav 1. i člana 226. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, poslanicima SRS-a počele su da stižu poruke od prosvetnih radnika u Srbiji da su od Ministarstva prosvete počeli da dobijaju obrasce u kojima treba da upišu svoje podatke, na osnovu kojih će im biti odbijen određen procenat zarade, zbog štrajka prosvetnih radnika, koji štrajkuju upravo zato što su nezadovoljni zaradama. Zašto sam se uopšte javila da obavestim javnost o tome? Zato što je očigledno da Vlada Republike Srbije želi da na ovaj način zaplaši sve nezadovoljne u Srbiji, a u Srbiji je danas mnogo nezadovoljnih svojim statusom, pre svega, zaradama, penzijama, i vi ih sada zastrašujete tako što uskraćujete pravo na zaradu onima koji štrajkuju, nezadovoljni radom Vlade Republike Srbije. Ovo, valjda, treba da bude upozorenje svima da im ne padne na pamet da se pobune protiv Vlade, jer ako se budu na bilo koji način bunili, Vlada će da ih udari po džepu. Kada smo imali ovde jednog ili dva ministra koji su odgovarali na poslanička pitanja, jedan od ministara je ovde izgovorio neverovatnu laž. Rekao je da je plata nastavnika 35.000 dinara. To nije tačno, to je plata profesora, a plata nastavnika je 29.000 dinara. Ti podaci su naknadno objavljeni u medijima, a ministar je to slagao s ovog mesta, i to sve građane Srbije, valjda, da bi stvorio utisak i da bi građani Srbije rekli da prosvetni radnici, radnici sudske uprave, zdravstveni radnici itd. ne treba da štrajkuju. Pošto svaki put kada prosvetni radnici štrajkuju, oni nadoknađuju sve izgubljeno vreme, zato što moraju da imaju određeni fond časova, zato što određeni program mora da bude poštovan, i prosvetni radnici će nadoknaditi to izgubljeno vreme, đaci će ići u školu subotom, odnosno subotama, sada pitam ministra – da li će, kada se nadoknadi to vreme, da im vrate novac koji će sada da im uzmu na osnovu obrazaca koji su im poslali? Jer, Bože moj, približava se izborna kampanja za predsednika Republike, pa nije lepo da se vidi da su u Srbiji mnogi nezadovoljni, pa se tako stišao štrajk u pravosuđu, pa sada ovako, uskraćivanjem zarada, štrajk u prosveti, pa štrajk u zdravstvu, pa štrajk naučnih radnika. Valjda je to jedinstven slučaj u svetu da i naučni radnici moraju da štrajkuju, zato što Vlada Republike Srbije ne vodi računa o tome. Pokušavate da sakrijete kakvi ste, zato što se plašite činjenice da će na narednim izborima, ma šta vi uradili, svi ti kojima uzimate plate i kojima ne dozvoljavate da štrajkuju, kojima pretite, glasati za Tomislava Nikolića i da će Tomislav Nikolić biti predsednik Republike Srbije.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Perjaničić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dejan Perjaničić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, kolege i koleginice, poštovani predsedniče, poštovani ministre, podneo sam amandman na član 21, da se posle stava 1. doda novi stav 2, koji glasi: ''U slučaju iz stava 1. tačka 8) Ministarstvo odbrane je dužno da u roku od tri dana od dana podnošenja zahteva izda odobrenje za snimanje iz vazdušnog prostora''. Član 21. glasi: ''Zajednički civilno-vojni sistem upravljanja vazdušnim saobraćajem za potrebe odbrane obuhvata'', pa je tu navedeno nekih 17 članova, a tačka 8) glasi - odobravanje i nadzor aktivnosti na snimanju iz vazdušnog prostora. Probaću vama, kao kolegama i koleginicama, a i članovima Ministarstva, pa i samom ministru da objasnim svrhu i opravdanost podnošenja ovog amandmana. Kao što, verovatno, većina od vas zna, snimanje iz vazduha je moguće u jako kratkom vremenskom periodu, najčešće od 15. novembra do 15. marta naredne godine. Snimanje iz vazduha se odvija kada to dozvoljava odsustvo vegetacije, tj. dok drveće i zelenilo nije olistalo. U ovom vremenskom periodu ima jako malo dana kada je moguće izvršiti letove za snimanje, jer da bi se izvršio jedan let za fotogrametrijsko snimanje iz vazduha potrebno je odsustvo turbulencije, da bude jako vedar dan, da nema padavina. S obzirom na to da se to odvija u 12, prvom, drugom i trećem mesecu, priznaćete i sami da je vrlo malo takvih dana. Nisam ovim amandmanom hteo da dovedem u pitanje opravdanost ovog stava 8, mada je, verovatno, bilo potrebe za tako nešto. I u trenutku dok ovo pričam, svakodnevno se vrše satelitska snimanja, za koja naše ministarstvo niti može, niti daje dozvolu za snimanje. S obzirom na to da nas čeka niz velikih, kapitalnih projekata, složićete se sa mnom da je, zbog ubrzanog postupka, najsvrsishodnije izvršiti snimanje iz vazduha ogromnih trasa, a ne raditi nečim što bih nazvao "pešačkom geodezijom". Normalno je, najsvrsishodnije i najopravdanije da se takva snimanja obavljaju iz vazdušnog prostora. Ono što je mene začudilo, prvo, jeste da je Vlada, uopšte, odbila ovaj amandman, a posle toga me je začudilo i objašnjenje Vlade. Ovim amandmanom sam hteo da doprinesem nečemu, pravnici to dobro znaju, što se zove davanje prećutne saglasnosti usled ćutanja administracije. Time, kao što sam naveo u obrazloženju, uopšte nisam osporavao član 102, koji štiti tajnost podataka. Znači, ovim amandmanom je trebalo da se dobije saglasnost u roku od tri dana, zbog kratkog vremenskog roka za snimanje, a podrazumeva se da snimke pregledava odeljenje u Ministarstvu odbrane i da se sa tih snimaka posle brišu svi vojni objekti i objekti koji su pod velom državne tajne. Još jednom sam hteo da iskoristim priliku da gospodina ministra upozorim na izuzetno teško stanje u VGI, Vojno-geodetskom institutu. Kao geodeta i neko ko se bavi građevinom, izuzetno sam zabrinut da ćemo doći u poziciju da 2012. ili 2013. godine u državi Srbiji neće postojati opremljena institucija koja se bavi izradom karata. Moje skromno mišljenje je da je VGI ne u nokdaunu, nego u tehničkom nokautu, iako ima izuzetno veliku i dugu tradiciju izrade karata. Verujte mi, ne postoji zemlja u Evropi koja nema državnu instituciju koja se bavi izradom karata.
Reč ima narodni poslanik Zvonko Mihajlović.
Dame i gospodo, dozvolićete mi da na kratko skrenemo sa teme, da vašu pažnju preusmerim na drugi problem. Radi se o sledećem. Juče je šef UNMIK-a Joakim Riker, na konferenciji za štampu održanoj u Prištini, obelodanio planove UNMIK-a vezane za stanje u opštinama gde su Srbi u većini, posle izbora koji su održani 17. novembra na teritoriji Kosova i Metohije, a koje su raspisale i sprovele privremene kosovske institucije. Prema tom planu, predviđa se da se u opštinama Leposavić, Zvečan, Zubin Potok, Novo Brdo i Štrpce produži mandat predsednicima opština i odbornicima koji su izabrani na izborima, u periodu od šest meseci. Kada su u pitanju ove tri opštine koje se nalaze na severu Kosmeta, onda ovakva odluka ne može da nanese neke veće štete, jer u ovim opštinama nema Albanaca, ali kada je u pitanju opština Štrpce i opština Novo Brdo, onda se tu javljaju veliki problemi, jer u ovim opštinama žive i Albanci koji su, naravno, učestvovali na izborima. U opštini Novo Brdo, gde je odnos stanovništva 60 prema 40% u korist Srba, za predsednika opštine dolazi čovek iz Tačijeve stranke. U opštini Štrpce, na mesto zamenika predsednika dolazi Albanac iz Tačijeve stranke. Da budem precizniji, mandat će biti produžen odbornicima srpske nacionalnosti, a, shodno rezultatima, biće zamenjeni odbornici albanske nacionalnosti. Šta je pozadina jedne ovakve odluke, još se ne zna, ali ono što se zna to je da je UNMIK-u jako stalo da Srbi pošto-poto participiraju u privremenim kosovskim institucijama i svojim učešćem im daju multietnički karakter. Ovde se nameće jedno logično pitanje. Šta je, u stvari, bila osnovna svrha bojkota izbora od strane Srba, na koji nas je Vlada pozivala, ako će visokokooperativni Srbi, kako ih oni zovu, i dalje biti deo jednog, za državu Srbiju, nepriznatog sistema? Šta je izlaz iz ove krize? Država Srbija mora da što pre raspiše lokalne izbore na Kosovu i Metohiji. Ako ne može pre marta, za kada su planirani lokalni izbori u celoj Republici, onda postoji još jedno rešenje, a to je formiranje privremenih opštinskih veća.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Narodni poslanik Miletić Mihajlović predložio je da se posle člana 37. doda novi član 37a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović, a potom narodni poslanik Srđan Šajn.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime SPS-a glasi: „Član 37a. – u mirnodopskim uslovima, pripadnici Vojske Srbije, po odobrenju Generalštaba, u okviru svoje obuke mogu biti angažovani na realizaciji poslova i programa javnih preduzeća i ustanova, lokalnih samouprava i drugih privrednih subjekata, pod uslovima koje obe strane učesnice ugovore“. Dakle, ovde je reč o tome da bi jedinice, odnosno pripadnici Vojske Srbije mogli da, u okviru svoje redovne obuke u mirnodopskim uslovima, učestvuju u nekim poslovima, obavljaju određene poslove koji će biti korisni, s jedne strane, za našu društvenu zajednicu, lokalnu samoupravu, privredna preduzeća ili neke druge subjekte u okviru naše države, a, s druge strane, od toga bi imala korist i Vojska. Imamo u prošlosti takve primere da su pripadnici, raniji pripadnici JNA, Vojske Jugoslavije, bili angažovani na takvim poslovima. Na primer, inženjerijske jedinice koje su radile na modernizaciji puteva ili osposobljavanju nekih putnih pravaca, ili na gradnji mostova itd. Naravno, postoje i druge struke koje su interesantne i gde bi Vojska mogla da bude učesnik u ovakvim poslovima. U obrazloženju Vlade Srbije se kaže da je amandman odbijen iz razloga što je nadležnost Vojske Srbije utvrđena članom139. Ustava Republike Srbije. Član 139. Ustava Srbije kaže: ''Vojska Srbije brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke, u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile''. Dakle, iz ove odredbe Ustava, koja govori o angažovanju Vojske u slučaju rata, ne vidim da je zabranjena upotreba jedinica ili Vojske Srbije u mirnodopskim uslovima na način kako je predloženo ovim amandmanom. Konačno, može se postaviti još jedno pitanje. Mi imamo u sadašnjim uslovima priličan broj vojnih obveznika, odnosno vojnika koji, usled prigovora savesti, ne služe Vojsku pod oružjem, već su raspoređeni u nekim ustanovama, državnim ili nekim humanitarnim organizacijama itd., i to se, verovatno, odvija na osnovu nekog propisa, nekog ugovornog odnosa bilo koje vrste. Postavlja se pitanje, kako to Ustav dozvoljava, a ne dozvoljava na ovakav način, kako sam naveo, što bi bilo zaista korisno za našu državu, što bi bilo korisno za Vojsku Srbije? Smisao ovog amandmana je da se u okviru redovne obuke, u stvarnim uslovima, Vojska obučava na najbolji mogući način, jer kada dođe rat i kada se ta vojska upotrebi u ratnim operacijama, onda je to stvarna situacija, nije više zamišljena situacija. Prema tome, zaista ima smisla ovakav način angažovanja Vojske, jer je višestruko i obostrano od velike koristi. Kroz ovakav vid saradnje Vojske sa subjektima naše društvene zajednice, imali bismo ono što je zaista potrebno, jer bi se pokazalo da je to narodna vojska, da je to vojska koja pripada ne samo državi kao jednom sistemu, kao jednom aparatu, već pripada zajednici, pripada tom narodu. Uostalom, pripadnici te vojske dolaze iz naroda i onda se to osvedočava, jedno sažimanje i međusobno pripadanje. Iz tih razloga i s takvom logikom, SPS predlaže ovakav amandman, zato što bi to bilo višestruko korisno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, potom narodni poslanik Vidoje Jovanović.
Javljam se po čl. 225. i 226. Izvinjavam se svim narodnim poslanicima, posebno predsedniku Skupštine, što na ovaj način moram da komuniciram sa ministrom za kulturu. Jednostavno, već tri-četiri meseca, izabrao je da sa mnom komunicira putem poslaničkih pitanja i odgovora. Ja se svima vama izvinjavam, posebno predstavnicima iz DS-a, ali nemojte meni da zamerite. Ja sam tražio da s njim razgovaram, ali je on ovako izabrao. Radi se o sledećem. Dobio sam odgovor na poslaničko pitanje, gde ministar za kulturu, između ostalog, kaže da je predložio opštini Inđija i Pokrajinskom sekretarijatu za kulturu da se oformi romski teatar. Dalje govori da je predlog Ministarstva da plate zaposlenih i materijalne troškove snosi opština Inđija i Pokrajinski sekretarijat za obrazovanje i kulturu, a programske troškovi bi snosilo Ministarstvo za kulturu. Mislim da je ovo neodrživo, iz sledećih razloga. Mi nismo predlagali da se oformi ni opštinski teatar, ni pokrajinski teatar, nego smo predlagali da se oformi Romski teatar Srbije, dakle, ustanova kulture od republičkog značaja. Mislim da nije održiva situacija da opština Inđija snosi tako veliki deo troškova. Moram da vam kažem da Romi ne žive, kao Mađari, pretežno u Vojvodini. Romi su podjednako raspoređeni na celoj teritoriji Srbije. Verujte mi, ukoliko se bude na taj način finansiralo, nećemo moći da ubedimo opštinske i pokrajinske vlasti da ta pozorišna trupa ode do Roma na Kosovu, da im tamo održi pozorišnu predstavu, da ode, recimo, do Bujanovca, ukoliko bude dečija predstava, da tamo govori deci u Bujanovcu. Na taj način, formiramo jednu pokrajinsku instituciju, jednu opštinsku instituciju i ne dobijamo ono što želimo, a to je da zadovoljimo potrebe 500.000 građana ove države, pripadnika romske nacionalne manjine. Usput da kažem da će to sigurno da prate i građani drugih nacionalnih zajednica, to stvaralaštvo. Ja bih još jednom uputio pitanje ministru kulture - da li se druge ustanove i pozorišta od republičkog značaja finansiraju iz opštinskih i pokrajinskih budžeta ili ne? Ukoliko se i druge institucije na takav način finansiraju, želim da me obavesti koliko je to u procentima, tako da ista ta pravila primenimo i na Romski teatar Srbije, a ne na romski teatar Inđije ili romski teatar Vojvodine.
Poslanik je u međuvremenu rekao da se javlja po Poslovniku, u redu je. Reč ima narodni poslanik Vidoje Jovanović, o amandmanu. Za SPS je ostalo još sedam minuta, a potom ima reč narodni poslanik Saša Valjarević. Izvolite.
Predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana koji je podneo gospodin Miletić Mihajlović – da se iza člana 37. dodaje novi član 37a. Potpuno podržavam ovaj amandman, a vidim da i Vlada u svom obrazloženju nije decidno osporila mogućnost uvažavanja ovog amandmana, pa pozivam ministra, ako je u mogućnosti, da ga prihvati. Cilj ovog amandmana, koji je podnela SPS, jeste da se produbi saradnja između Vojske i civilnih struktura, odnosno opština i građana, jer je to, u principu, narodna vojska. Ne želim da ponavljam amandman koji je predložen od strane Miletića, to je član 37a. Osnovni smisao amandmana jeste ta veća saradnja s Vojskom, i to, pre svega, u izvršavanju određenih poslova, ugovornih poslova u opštinama, a to se manifestovalo i ranije od strane Vojske Jugoslavije, Vojske Srbije, kada je u pitanju angažovanje inžinjerijskih jedinica. Znamo za mnoge aktivnosti Vojske, pogotovo u onim ruralnim sredinama, gde je mnogo teško doći do naseljenih mesta. Imali smo angažovanje inžinjerijskih jedinica i veliki doprinos Vojske u izgradnji tih puteva. Meni se čini da je, možda, smisao odbijanja ovog amandmana od strane Vlade u tome da se angažovanje Vojske, kada su u pitanju civilne strukture, smanji. U obrazloženju Vlade se kaže da postojeći zakon ne sprečava mogućnost angažovanja Vojske za šire društvene interese. Vidim da se u članu 48. zakona daje ta mogućnost. Ali, ako se već daje mogućnost i Vlada to ne spori, nije zgoreg bilo ni da Vlada prihvati ovaj amandman, odnosno član 37a. Želim da istaknem da organizaciju i formaciju Vojske donosi ministar, na predlog načelnika Generalštaba i po nekim utvrđenim principima i proceni predsednika Republike. Ranije smo u okviru Generalštaba imali Upravu inžinjerije, imali smo samostalne inžinjerijske jedinice i veću aktivnost tih inžinjerijskih jedinica. Sada, mislim da u novoj organizaciji i formaciji imamo, recimo, u Obrenovcu takvu jedinicu, u Šapcu. Mi više takvih samostalnih jedinica nemamo. Imamo ih, verovatno, kao niži sastav u okviru jedinica, što ne znači da imamo inžinjerijske jedinice i tu mogućnost njihovog angažovanja. Zato vas, ministre, u tom smislu pozivam, s obzirom na to da nije problem i da obrazloženje Vlade nije suprotno, nego i sama kaže da zakon to ne sprečava, da prihvatite ovaj član 37a gospodina Miletića, jer je namera predlagača, SPS-a, njenog narodnog poslanika i mene koji podržavam ovaj amandman – da se ta saradnja i dalje produbi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom amandmana kolege Miletića Mihajlovića. S obzirom na to da se u ovom amandmanu na član 37 predlaže se da se doda član 37a, to ću potkrepiti nekim događajima koji su se desili prošle godine u dva okruga u Srbiji, u Podunavskom i u Braničevskom, to su elementarne nepogode. Tada su pripadnici Vojske Srbije danonoćno branili od poplava gradove koji su bili ugroženi, kada je moglo da dođe do poplave grada Smedereva i do izlivanja Dunava u Velikom Gradištu i u Golupcu. Iz teksta ovog amandmana vidi se da bi angažovanje inžinjerijskih jedinica i, uopšte, Vojske Srbije bilo korisno i u situacijama kada nema takvih elementarnih nepogoda ili, normalno, u ratnom stanju, kada se mogu koristiti u izgradnji infrastrukture. Tako je, pre desetak godina, kada se ukazala potreba, inžinjerijska jedinica Vojske, tada, Srbije i Crne Gore, izgradila most u selu Vrdarcu. Zahvaljujući dobroj saradnji lokalne samouprave u opštini Požarevac i Vojske Srbije, kao i komandanta Vinka Markovskog, dolazi do realizacije ovakvih odnosa između Vojske Srbije i lokalnih samouprava, kada je najpotrebnije da se uključe sve ove jedinice. Da bi Vojska bila dobro osposobljena i pripremljena i za, ne daj bože, ratno stanje, zna se da su veoma važne inžinjerijske jedinice, posebno kada dođe do uništavanja infrastrukture, a to su putevi, mostovi. Kada ne može da dođe do prebacivanja određenih formacija i jedinica Vojske Srbije, tada nastupaju inžinjerijske jedinice, koje treba da pontonskim mostovima i ostalim inžinjerijskim oruđima pripreme prolaz određenih jedinica koje su onemogućene. Smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti i uvrstiti ga u ovaj zakon o odbrani koji je dat od strane Vlade. Sada bih se vratio, gospodine ministre, na pitanje, direktno, za vas. Slušao sam vaše izlaganje pre dva dana, kada ste obrazlagali ovaj predlog zakona. Rekli ste da je u izradi zakona učestvovao kompletan jedan tim stručnih ljudi u Generalštabu. Međutim, čuli smo danas, suprotno vašem izlaganju, izlaganje kolega iz SRS-a koje su imale određene informacije da je u međuvremenu penzionisano dosta stručnih i visokoobrazovanih ljudi, generala i doktora nauka, jer rang generala je rang doktora nauka. Jedan od tih generala je i naš potpredsednik Skupštine i član SRS-a, gospodin Delić. On je penzionisan pre vas, ali hoću da kažem da je sada taj rang generala i tako kvalitetnih ljudi koji su, školujući se, i postigli određene rezultate u svojoj karijeri, otišao u penziju, a, u međuvremenu, na važne vojne funkcije dolaze lica koja, možda, nemaju dovoljno iskustva u ovako važnom poslu, niti imaju iskustva što se tiče samog Ministarstva odbrane. Rekli ste da je bio na sajtu ovaj predlog Vlade, da je dosta korisnika sajta dalo mišljenje o tome kakav je taj predlog. Niste nam konkretno rekli kakve su sve bile primedbe ili pohvale. Sve je bilo pohvalno? Ne bih rekao, gospodine ministre, s obzirom na to da ste mogli danas da čujete, u prepodnevnoj raspravi, dosta kritika na ovaj zakon. Postavio bih vam jedno konkretno pitanje. S obzirom na to da se u svojim izjavama, a i u izjavama gospodina Tadića, aktuelnog predsednika Srbije, stalno pozivate na to da ćemo se priključiti NATO alijansi, a s obzirom na to da nema nikakvog zakonskog uporišta u tome, niti bilo kakve odluke najvišeg zakonodavnog tela, a to je ova skupština, ne znam ko vam daje pravo da to izjavljujete ili da dajete mišljenje, možda, jedne političke stranke? Gospodin Tadić, koji se više ponaša kao pripadnik DS-a nego kao predsednik svih građana Srbije, a i vi, kao ministar Vojske, trebalo bi da nastupate u ime svih građana Srbije i svih narodnih poslanika. Ne znam ko vam daje pravo da se u tom kontekstu izjašnjavate. Još nešto što se tiče samog materijalnog stanja, s obzirom na to da imamo dobru saradnju s oficirima Vojske Srbije. U razgovoru s njima, čak i u svojoj porodici imam jednog rođaka, doduše, penzionisani je general, o tome kako su ranije živeli i kakve su imali mogućnosti da se bave svojim poslom a da njihova porodica bude obezbeđena, u smislu da im budu zaposleni članovi porodice, može se saznati da sada, apsolutno, ne mogu da prežive s platom koju imaju. Prvo, stambeno pitanje im nije rešeno. Imamo mnoge oficire koji žive, posebno ove niže oficire, u kasarnama, i znamo da putuju, na primer, iz grada gde im živi porodica, po 200, 300 kilometara, stanuju u kasarni i odvojeni su od porodice. Nemaju nadoknadu za taj odvojen život, ili je ona veoma mala. Jednostavno, ne mogu da prežive u ovim uslovima. Sada očekujemo da u takvoj jednoj apatiji podignemo moral Vojske, kada nam je država u opasnosti, kada imamo pretnje proglašenja nezavisnog Kosova i Metohije. Treba više da se založite i da se bavite time, da se bavite onim za šta vas je imenovala ova skupština, doduše, većina koja čini ovu skupštinu, a ne da izvršavate slepo ono što, verovatno, imate kao obavezu prema onim istim koji su vas i doveli na vlast. Mogu da vam kažem, a to će se videti na ovim izborima, kada bude izbor za predsednika Srbije i kada bude gospodin Tomislav Nikolić izabran za predsednika Srbije, zašto je ovo što sam do sada govorio glas naroda. Zato što građani nisu za to da se ide u NATO alijansu i da se priključimo onima koji su nas 1999. godine bombardovali, bez odluke Saveta bezbednosti i svega ostalog. Vi slepo slušate samo ono što dobijete kao nalog iz NATO-a.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Ovde stajemo i idemo na pauzu. Pre odlaska na pauzu, obaveštavam vas da ćemo danas, a u skladu sa članom 85. Poslovnika, produžiti radno vreme i nakon 18 sati, a nadam se da taj produžetak neće biti jako dug. Hvala puno. Prijatno. Vidimo se u 15,15 časova.
Poštovane dame i gospodo, da pročitam jedno obaveštenje. Potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je Izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe vam je uručen Izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, s predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Momčilu Spasiću, izabranom sa Izborne liste G17 plus - Mlađan Dinkić. Na osnovu Izveštaja Republičke izborne komisije i Izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Momčilu Spasiću. Čestitam narodnom poslaniku izbor i molim ga da uđe u salu. Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 48. reguliše pravo i obavezu građana da učestvuju u odbrani zemlje. Međutim, takvi kakvi ste, čega god se uhvatite, morate to da upropastite. Recimo, u članu 48, na koji se odnosi ovaj amandman, piše - vojnom obvezniku koji iz verskih, moralnih ili drugih opravdanih razloga savesti želi svoju obavezu da zameni civilnom službom, omogućiće se to posebnim zakonom. Dame i gospodo poslanici, vas iz vladajuće većine, koji ćete da glasate za ovaj zakon, da ostane ovakav član 48. kakav je sada, pitam – šta je to "moralnih ili nekih drugih opravdanih razloga"? Baš me interesuje, neka mi neko od vas odgovori, da li je odbrana zemlje moralna ili nemoralna stvar? Da li je braniti svoju zemlju moralno ili nije? Po vama, izgleda da nije, jer dok je trajala NATO agresija na Republiku Srbiju vi ste krivili ovdašnju vlast zašto nas napada NATO, kao da smo mi njih napali, a nemoralno je to što je radio, upravo, NATO. Nemoralno je i to što ste vi tada radili na čelu s tadašnjim predsednikom DS-a Zoranom Đinđićem. To je nemoralno. Odbrana zemlje je jedan moralni čin i obaveza svakog građanina. Međutim, to služenje civilnog vojnog roka, u svakom slučaju, može da se smatra nastavkom jedne politike koju ste započeli još devedesetih godina, a to je da srpski narod izgubi samosvest da postoji, da se odrekne svoje kulture, svoje tradicije i vrednosti koje nalažu ta kultura itradicija. To je razlog zašto ovakve gluposti pišete u zakonima. Evo, i gospodin ministar je stigao. Ponovićui ministru pitanje. Da li je nemoralno braniti zemlju, gospodine ministre, za svaki slučaj, blizu ste i vi Vojislava Koštunice, možda niste obavešteni, ili je nemoralno napadati druge zemlje radi svojih sopstvenih ciljeva? Još od ovog dela koji kaže "moralnih ili drugih" mogu da sumnjam, a to ste već dokazali 2003. godine, da vi, možda, našu vojsku ne spremate za nešto nemoralno, da je ne spremate, možda, za Avganistan, da je ne spremate za Irak, da je ne spremate za Iran, jer, priča se da će u Iranu biti vojne intervencije. To je nemoralno, gospodine ministre. To je nemoralno, a još je nemoralnije raditi u takvim, navodnim, mirovnim misijama kao što je bio "Humanitarni anđeo", pa smo osetili kakva je to humanitarna misija, učestvovati u takvim humanitarnim misijama na strani onoga ko nam je priredio višednevno bombardovanje, uništavanje privrednih i ljudskih resursa itd. Kada je u pitanju vojno-civilno služenje vojnog roka, gospodine ministre, jednom ste, u prepucavanju sa gospodinom Aligrudićem, spominjali nekakve hulahopke. Da li to treba da rade vojnici? Da postavim prosto pitanje, u čemu se ogleda to civilno služenje vojnog roka? U nekom državnom organu? Šta su to, zabavišta?Hoće li vojnici da služe vojni rok tako što će bebama da menjaju pelene? Slažem se, to je humanitarni posao, svakako, ali to nije posao za vojnika i ne može to da zameni služenje vojnog roka, nikako. Cilj svega što radite jeste da se uruši ugled Vojske u narodu. Kada se pogleda šta se sve dešavalo od 2000. godine naovamo, a za to ste vi direktno odgovorni, pogotovo DS, jer već dva puta daje ministra odbrane, o tome se vrlo malo govori, postavlja se pitanje zašto su se dešavale u našim kasarnama stvari koje su se dešavale, od samoubistava vojnika, do, navodnog, ubistva, samoubistva, do toga ko je ubio dvojicu gardista na Topčideru, do eksplozija po vojnim skladištima itd. Gospodine ministre, za sve to postoje dobri razlozi zašto se to tako desilo. Prvo što ste uradili pre civilnog služenja vojnog roka jeste da ste smanjili vojnu obavezu sa godinu dana na devet meseci, pa na šest meseci, na predlog vašeg ministra. Činjenica je da se smanjivanjem vojnog roka gubi u kvalitetu obuke, a da ipak postoje određeni objekti koji moraju da se čuvaju, čak i u miru, pa ste dobili ljude nepripremljene, nedovoljno obučene, psihički ih niste dovoljno stabilizovali. Jer, svaki odlazak u vojsku povlači određene psihičke i druge probleme kod lica koja odlaze na odsluženje vojnog roka; mora da protekne najmanje 60 i više dana dok se na sve to privikne, normalizuje, da može normalno da funkcioniše. Takvim licima ste davali bojnu municiju da čuvaju vojne objekte. Naravno da je moralo dolaziti do ovakvih stvari. To su razlozi zašto je do toga došlo. Šta je cilj? Cilj je da se uruši poverenje naroda u Vojsku, jer u tradiciji srpskog naroda jeste vojska. Srpski narod voli svoju vojsku, srpski narod se ponosi svojom vojskom i ima razloga, zato što je srpska vojska oduvek bila oslobodilačka vojska i njeno postojanje je bilo isključivo u cilju opstanka srpske države i srpskog naroda. Koji je cilj gubitka toga, gubitka poverenja u državne institucije, jer nema ništa strašnije, gospodine ministre, nego ono što se sada dešava, da većina građana, a evo, i ja moram da se složim s njima, kaže da mi vojsku više i nemamo, a građani kroz vojsku najviše gledaju državu kao instituciju. Ako nema vojske, nema ni države. Ako nema ni države, dajte da nas čuvaju neki drugi, dajte da neke druge vojske ovde sprovode svoju okupaciju, dajte, ako već ne možemo da se sačuvamo, da gledamo kome ćemo da se priklonimo. To je taktika i doktrina koju ova vlada sprovodi godinama unazad. Da li to Vlada Zorana Živkovića, Zorana Đinđića, Vojislava Koštunice, prva ili druga, sve isto rade, manje ili više prikriveno, ali potpuno isto. Znači, što se tiče civilnog služenja vojnog roka, to ne bi trebalo da postoji, gospodine ministre. Ukoliko neko, iz svojih verskih razloga, ne želi da služi Vojsku s oružjem, neka to uradi u kasarni. Treba Vojsci kuvara, treba ko će da sređuje, čisti prostorije, neka radi to, ali nemojte da to ljudi zloupotrebljavaju na drugi način, pravi se šteta i onima koji prihvataju da služe Vojsku onako kako treba. Uticali ste, svojim ponašanjem i gubitkom poverenja u Vojsku, na to da je sve više onih koji žele civilno da služe Vojsku, jer se roditelji plaše da takvima kao što ste vi povere svoju decu. I to je činjenica. Em nemaju nikakvu obuku, em ih naoružate. Sasvim je razumljivo što mnogi pribegavaju tom civilnom služenju vojnog roka. Polako ubijate tradiciju i duh srpske kulture. Kao što sam rekao, u moje vreme, gospodine ministre, vi ste nešto malo stariji od mene, bilo je čast služiti vojsku, bukvalno je bilo sramota ukoliko neko ne prođe regrutaciju. To je bilo donedavno tako, do pre sedam ili osam godina. Postavite sebi pitanje - zašto to sada nije tako? Slažem se da Vojska treba da se profesionalizuje, kažete da je to skupo. Ondaodržite bar neki normalan nivo funkcionisanja Vojske, da može adekvatno da odgovori trenutnoj političkoj situaciji u okruženju. Ako mi kažete da je to previše skupo, postavljam pitanje, gospodine ministre - ima li šta skuplje od slobode? Ako ne znate koliko je sloboda skupa, saznaćete kada izgubite vlast, pa dođu srpski radikali i dozvole sudskim i drugim organima da postupe u skladu sa zakonom. Tada će mnogi ministri iz ove i iz onih prethodnih vlada, od 5. oktobra naovamo, da osete šta znači reč - sloboda.
Zahvaljujem Veroljubu Arsiću. Za reč, povodom amandmana, javio se narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi trebalo prihvatiti amandman gospodina Igora Bečića, jer, stvarno, ovde postoje problemi kada je Ministarstvo, odnosno Vlada pokušala da obrazloži zbog čega ovaj amandman ne treba prihvatiti. Stav 3. kaže - vojnom obavezniku koji iz verskih, moralnih ili drugih opravdanih razloga savesti, želi vojnu obavezu da zameni civilnom službom, omogućiće se služenje u civilnoj službi, pod uslovima i na način propisan posebnim zakonom. Mislim da bi jedini razlog koji bi mogao da se uvaži bio verski razlog i tu ne bi bilo nikakve dileme. Kad već postavljate pitanje moralnih razloga, stvarno bi trebalo taksativno da se navedu koji su to razlozi zbog čega država ovako ozbiljnu stvar treba da uvaži, odnosno da da pravo regrutu da služi civilni rok. Stvarno morate da objasnite, prvo, nama poslanicima, a i građanima Srbije, da znaju, eventualno onima koji imaju nameru da ne služe vojni rok, da kažu - neću iz moralnih razloga, pa navede koji su to moralni razlozi. Takođe, treći opravdan razlog – savest. Raspitao sam se, da budem siguran šta bi to moglo da bude i šta se pod tim podrazumeva. U najvećoj meri, to bi bile osobe koje kažu da ne mogu da služe vojsku jer su po prirodi pacifisti, nisu za nasilje, nikad nisu upotrebili oružje, nikada nisu prekršajno ili na bilo koji drugi način kažnjavani i, eventualno, oni bi došli u obzir, posle provere, da se uvaži taj njihov prigovor savesti. Postavlja se jedno suštinsko pitanje - zašto vi, odnosno Vlada, ili onaj ko je pisao zakon nije vodio računa o našoj državi? U redu, civilno služenje vojnog roka, ali to ne treba automatski da podrazumeva služenje vojnog roka van Vojske. Zbog čega? U Vojsci postoji toliko poslova koji nisu vezani za oružje. Zašto bi država trebalo da izdvaja iz budžeta da plaća te službe? Može sve da radi. Profesionalno, oni koji su pristali da služe vojni rok, to vreme treba da iskoriste da steknu najkvalitetniju moguću obuku, znači, da se u granicama njihovih fizičkih mogućnosti sve vreme služenja vojnog roka obučavaju za budući poziv, odnosno buduće, eventualno, učešće u bilo kakvim vojnim akcijama. Neću ulaziti u to šta radite u Ministarstvu. Mene interesuje da se to precizira zakonom. Mi ćemo sada imati budžet. Vojska treba da ima precizne podatke o tome koliko novca troši na ove druge službe koje podrazumevaju rad koji nema nikakve veze s oružjem, od kuhinje, do svih drugih službi za kojima Vojska ima potrebe. Tu ne treba nijednog momenta imati dilemu, toliko i toliko svake godine treba, kada se popuni toliki broj, onda, eventualno, oni, ako ih ima više, mogu da se upućuju da menjaju pelene,itd. Još jedna stvar o kojoj treba da vodite računa, posebno u profesijamakoje su deficitarne, a problematične, a to je, recimo, briga o starijima, rad u gerontološkim centrima ili ustanovama ometenih u razvoju itd., jeste da država ciljno iskoristi mogućnosti koje ima, a ne da se oni koji neće da služe vojni rok na jednostavan način, bez ikakvih problema, toga otkače. O tome, gospodine ministre, morate da vodite računa. Kad kažete - iz moralnih razloga, postavlja se pitanje koje, na neki način, može da postavi vojnik koji je prihvatio da služi, a u slučaju da se donese odluka da naša vojska bude upućena u neke države, recimo, sve pretpostavke su da ćemo mi biti upućivani u države u kojima su Amerikanci započeli rat, trenutno je to Avganistan, Irak, već se predviđa Iran. Verujem da će veliki broj vojnika imati moralnu dilemu zbog čega moraju da idu u te države, jer je on položio zakletvu, obavezan je po zakonu. Bez obzira na to što ćete pustiti da se u prvom momentu oni dobrovoljno javljaju, doći će trenutak kad nećete imati dobrovoljaca, a moraćete da zadovoljite dragog Džordža, i onda ćete izdati naredbu ipokupiti ljude. To je problem koji se postavlja. Oni stvarno imaju moralni problem. Neće da ratuju za Amerikance, neće da idu u terorističke ratove, neće tom prilikom da dolaze u situaciju da prisustvuju ratnim zločinima koje vrše Amerikanci, za koje imate podatke da ih vrše širom zemaljske kugle, gde god započnu rat. Evo vam najočitijeg primera koliko je rukovodstvo Amerike, od predsednika, pa naniže, nemoralno. Mi se godinama zasipamo informacijama o tome da Iran proizvodi nuklearno oružje, odnosno ušao je u proizvodnju atomskog oružja, proizvodnju obogaćenog uranijuma, da bi mogao da napravi atomsku bombu, kao što je ceo svet bio zasipan informacijama da Irak proizvodi oružje za masovno uništenje. Gospodine ministre, možete da se smejete koliko god hoćete, ali za takve stvari se u normalnom životu odgovara pred sudom, i to debelo. Mi smo pre dva dana saznali da je izveštaj Centralne obaveštajne agencije predsedniku Amerike dostavljen 2003. godine, u kome se kaže da je takva proizvodnja uranijuma obustavljena. O tome predsednik Amerike nije obavestio, ne samo svet, nego ni sopstvene građane, a vi dolazite u situaciju da treba s takvom državom da sarađujete. Ima li očitijeg primera čime se sve služe Amerikanci da bi ostvarili sopstvene ciljeve? Ali, dobro, ako se oni već time služe, zar mi treba u tome da učestvujemo? Zar treba unapred da kažemo da ćemo slati do hiljadu vojnika zato što je njima to potrebno, zato što njihove prljave poslove treba da vršimo širom sveta? Jedino u tom slučaju bi postojao moralni razlog koji bi naveo veliki broj vojnika da ne idu u te misije. Samo ću vam reći još jedan primer, da vidite u kakvu sve situaciju može da se dođe slepo slušajući Amerikance i izvršavajući sve njihove naloge. Bosna i Hercegovina već treći put šalje svoj kontingent u Irak. Vi znate da je na početku 90-tih godina, deo Bosne i Hercegovine, ili muslimanski deo, u velikoj meri, bio podržavan od strane islamskih država, verujući, pod naletom propagande i svih laži kojima su zasipani, da ih na takav način pomažu. Sad pogledajte u kakvoj su situaciji. Sada su te zemlje doživele da oni kojima su oni pomagali dolaze u države u kojima su Amerikanci započeli rat i pomažu Amerikancima. Danas to rade u Iraku, sutra će, možda, da rade u Iranu. Zato morate o tome, gospodine ministre, da vodite računa.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Todoroviću. Za reč se javio narodni poslanik doktor Ninoslav Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine ministre, mi se, takođe, pridružujemo SRS-u i želimo da podržimo ovaj amandman, jer smatramo da je civilno služenje vojnog roka nešto što je neadekvatno upotrebljeno kao termin. U stvari, civilno služenje vojnog roka je način da se ne služi vojni rok, da se izbegne vojni rok. Smatramo da je mnogo adekvatniji termin za služenje civilnog vojnog roka – radna obaveza prema državi. Zašto to kažem? Ne zato što sam poslanik SPS-a koji je u opoziciji, već zato što sam imao prilike da budem s tim momcima koji su, inače, na civilnom služenju vojnog roka u Zdravstvenom centru Negotin, u kome radim. Milion puta sam se uverio da ono što oni rade, zaista, nema karakter vojne obaveze. To jesu dobri momci, koji žele da poslušaju dobronamerno i da urade sve što im se kaže, ali to nema karakter vojne obaveze. Pre svega, oni imaju svoje radno vreme, kao i svi drugi zdravstveni radnici Zdravstvenog centra, za razliku od onih koji redovno služe vojni rok, koji radno vreme ne poznaju, koji rade 24 sata dnevno, naročito za vreme obuke. Oni imaju i dežurstva, i pripravnosti, itd. Znači, praktično, nema nikakvih dodirnih tačaka između civilnog služenja vojnog roka i vojnog roka koji se služi redovno, redovnog vojnog roka. Šta je njihov posao? Njihov posao je, uglavnom, da urade nešto što je sporedno u nekim aktivnostima, da odnesu prljav veš u vešeraj, da čiste, održavaju bolnički krug. Čak ni bolničari ne mogu biti, jer nemaju položen kurs za tako nešto. Mogu pomagati bolničarima, ali da su na redovnom služenju vojnog roka oni bi to naučili, jer znamo da u Vojsci postoje i četni bolničari, i vodni bolničari, pa bi, eto, naučili, čak bi bili osposobljeni za neku budućnost da nešto rade. Ono čega, takođe, nema, to je upoznavanje s osnovnim pojmovima vojne službe, a to je šta je vojna doktrina, koja je to vojna doktrina, koja su uputstva, kako je organizovana Vojska. Čak ne znaju, nemaju dodir ni s uniformom. Ne znaju kako ona izgleda, ni koje vrste uniformi postoje, ni za šta uniforma služi, da je to deo HTZ opreme i kako se sve ta HTZ oprema može iskoristiti. To bi sve naučili, upravo, kad bi služili redovni vojni rok, a ne moraju doći u kontakt s oružjem, jer je ta HTZ vojna oprema korisna, pragmatično pričam, u svim vanrednim situacijama, u ekološkim katastrofama, pa čak i u civilnoj zaštiti. Sa mnogima sam razgovarao i pitao ih, oni znaju šta je gas-maska, znaju šta je aparat za gašenje požara, ali ne znaju to da koriste, ne znaju šta je borbeni ranac i čemu služi, da njegova upotreba nije vezana za upotrebu oružja, ne znaju kako se koristi kompas, kako se koristi busola itd. Onda, na primer, ne znaju kako bi formirali konačište, što bi naučili za vreme redovnog služenja vojnog roka. Podsećam da konačište ne služi samo da se formira u toku ratnih dejstava, nego i u toku mirnodopskih dejstava, u svim važnim vanrednim situacijama, kako se formira naselje, koji su parametri, koja su pravila, na primer, kod poplava, kod požara, za interno raseljena lica itd. Ima mnogo poslova u toku služenja vojnog roka koji ne zahtevaju nikakav kontakt s oružjem. Ali, nije to najvažnije, najvažnije je da se u toku služenja redovnog vojnog roka steknu, odnosno upoznaju osnovne vrednosti, a to je hijerarhija, to su pozitivne životne navike koje se mogu naučiti i steći u vojsci. Postoji u Negotinu jedna ogromna kasarna, koja je sada prazna, postoji mnogo artiljerijskog oružja, koje sada rđa, koje je neodržavano. Uvek kada prođem pored tih objekata, setim se da bi, upravo, ta deca mogla i to da rade, da daju svoj pozitivan doprinos i tim stvarima. Ono što, takođe, mogu da upoznaju, to je doktrina civilne zaštite koja se uči u toku služenja redovnog vojnog roka i koja će kad-tad zatrebati u životu. Zašto ovo pričam? Zato što nas, možda, čekaju neka savremena ratovanja u kojima je ogroman broj civilnih žrtava, sve veći broj civilnih žrtava, a sve manji broj vojnika koji su žrtve. Naime, najnovija vojna strategija i doktrina, upravo, štiti sve one koji služe vojni rok, sve vojnike, ali stradaju civili. Upravo, treba umanjiti te civilne žrtve od vojnih dejstava. Poznato je da je bačeno eksplozivno sredstvo, kako izgleda zatrovana voda, itd. Sve su to vanredne prilike koje se mogu prevazići tako što ovi momci mogu to naučiti za vreme redovnog služenja vojnog roka, a da ne moraju da nose oružje. Ima još mnogo toga, da ne bih oduzimao vreme, da bih bio pragmatičniji, na primer, kako dekontaminirati ljude, hranu, vodu, kako koristiti skloništa. Mnogo je poginulih i mnogo invalida zbog nestručnog ponašanja, upravo, u ovakvim okolnostima, a što bi se naučilo redovnim služenjem vojnog roka. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Ninoslavu Dimitrijeviću. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, ovo što su rekli u raspravi prethodni govornici o ovom amandmanu, prosto, nije istina i zahteva jednu vrstu intervencije. Civilno služenje vojnog roka nije način da se izbegne vojna obaveza, to je način da se ona na drugi način i pod nekim drugim uslovima ispuni. To je praksa u Evropi, u drugim demokratskim zemljama, jedno od osnovnih dostignuća demokratije. Liga socijaldemokrata Vojvodine i omladina LSV-a su skupljali potpise dugo vremena da bi ovako nešto postalo moguće u našoj zemlji. Osnovno pravo čoveka i osnovno ljudsko pravo je pravo na izbor. Taj izbor može biti i to da neko ne želi da služi vojni rok pod oružjem, ne samo iz verskih razloga. Mene čudi da vi samo verske razloge priznajete kao legitimne razloge. Razlozi mogu biti potpuno druge prirode. Oni mogu biti ideološki, moralni, prosto, ima ljudi koji su pacifisti, koji ne vole oružje i koji ne žele da imaju veze s oružjem. To pravo se njima mora uvažiti. Ovde se dosta govorilo o tome šta se sve u vojsci uči, a ovi ljudi neće naučiti. Ja samo moram da kažem da za učenje ne služi vojska, za učenje služi škola. Ono što naši vojnici u vojsci mogu naučiti, možda bi bolje bilo da u životu i ne nauče. Pogotovo je opasno što diskusija o ovom amandmanu ide u pravcu ukidanja, nepotrebnosti služenja civilnog vojnog roka, što bi značilo smanjenje nivoa ljudskih prava, što je protivustavno, zbog toga što je Ustavom zagarantovano da se dostignut nivo ljudskih prava ne može više smanjivati. Sama činjenica da civilno služenje vojnog roka traje duže od redovnog služenja vojnog roka govori o nepovoljnom položaju u kome se ljudi koji žele da služe civilni vojni rok nalaze i o diskriminaciji tih ljudi.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Aleksandri Jerkov. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Mrkonjiću i vi ste primetili da ovaj poslovnik nije dobar kada se javi ovakva tema, da nekoliko puta po 15 minuta nije baš dovoljno da se čuju svi stavovi političkih stranaka koje su zastupljene u Narodnoj skupštini. Zbog vas, da ne biste imali problema s predsednikom, pozivam se na član 136. našeg poslovnika i očekujem da će ministar napokon da se uključi, da nešto kaže povodom ovoga. Ne bi bilo dobro da to uradi na kraju, kada imam neku obavezu, pa neću moći da ga čujem.
Gospodin ministar vrlo pažljivo sluša. Molio sam ga da pažljivo sluša, ostavite čoveka da sluša, pa će da odgovori. Izvolite.
Na početku moram da iskoristim priliku da se izvinim onom savetniku, jer sam napravio veliku grešku, pobrkao sam dva prezimena i dva imena. To smo rešili, taj gospodin savetnik i ja. Izvinio sam se. Bio je Jeremić, nije bio onaj drugi. Onaj drugi je vrlo pozitivan, jer je lepu knjigu napisao o četnicima. Na Ravnoj Gori možete da nađete tu knjigu i to je dobra knjiga. Gospodine Šutanovac, pošto ste vi predstavnik Vlade za ovu tačku dnevnog reda, vidite, od kada je donet ovaj novi ustav, vojna obaveza više nije ustavna kategorija. Ranije je postojala obaveza svakog građanina da brani državu, da ispunjava svoju obavezu. Ona više nije u Ustavu tako napisana. Data je uopštena formulacija da svaki državljanin Republike Srbije ima neke svoje obaveze u oblasti odbrane, bezbednosti, ali na jedan uopšteni način. Sada je, praktično, svaki čovek, svaki državljanin Republike Srbije u sistemu odbrane, on je u nekom sistemu vojne obaveze u skladu sa zakonom, naravno, pod zakonom propisanim uslovima. Ali, ono što ste vi, pod uticajem nevladinog sektora i ovih pacifista, uradili jeste što ste na nivo ustavne norme podigli prigovor savesti. Neću da ulazim u detalje ovoga što je napisano, ako ovo stoji u Ustavu, ali prigovor savesti se odnosi na to da čovek vojnu obavezu koju ima po zakonu ne ispunjava noseći oružje, on ima animozitet prema oružju, ali nema prema uniformi, nema prema kasarni, nema prema starešinama, nema prema vojnom sistemu. On nema vojni animozitet prema sistemu odbrane. Vi dalje idete, pa u ovom članu koji je obuhvaćen amandmanom gospodina Bečića, to je član 48, sve to zamenjujete, pa kažete – to je civilno služenje. Civilno služenje postoji u nekim zemljama, kod nas ne može da postoji, jer nije predviđeno kao ustavna kategorija. Šta to znači? Vidite, u prvom stavu člana 45. govori se o vojnoj obavezi i o drugoj obavezi koja podrazumeva nošenje oružja. Znači, građanin ima pravo da kaže – ističem prigovor savesti i ne nosim oružje prilikom ispunjavanja svojih obaveza. Ali, vi ćete dobiti paradoksalnu situaciju da neko ko je lovac ne ispunjava vojnu obavezu, ističe prigovor savesti. Moguće je da se posle, u 30. godini, zaposli i da radi na fizičko-tehničkom obezbeđenju, gde treba da nosi oružje. Član 45. Ustava kaže - on ispunjava vojnu obavezu, ali ne nosi oružje. Naći će njemu Vojska posao, ljuštiće krompir, radiće ovo, radiće ono. Tu je ovaj kolega, Ninoslav, u pravu kad je rekao - on saznaje šta je disciplina, šta je organizacija države. Pazite, ljudi su samo na dva mesta jednaki, u obrazovnom sistemu i u vojsci, na drugim mestima je zastupljena politička diskriminacija, manje ili više. Odraz jednakosti, kada sam bio učenik, bile su uniforme. Skoro sam bio u Irskoj, svi koji idu u školu nose uniformu, a kod nas su izbacili i one kecelje i one dolame itd. Drugi vid jednakosti jeste da svi ispunjavaju obavezu s uniformom. Doduše, danas i ovi koji ispunjavaju vojnu obavezu ne nose baš mnogo pištolje i puške. Pištolje vojnik nikad ne nosi, puške nosi tokom one dvomesečne obuke. Civilno služenje mora da se izbaci iz zakona o odbrani i morate da ga izbacite iz zakona, pretpostavljam, o vojnoj obavezi, jer mora tamo da se reguliše. Prigovor savesti, neću da ulazim koji su razlozi, ali široko mogu da budu postavljeni razlozi, znači da neće imati dodira s puškom, s oružjem. Ako idemo sada sa širim tumačenjem, šta sve može da stane pod pojam oružja, znate i sami da oružje može da bude i ona oprema, i kompjuteri itd. Doduše, i mi poslanici smo naoružani, naše naoružanje jeste jezik, govor koji ne sme da dovede u pitanje bezbednost i odbranu zemlje. Znači, gospodin Bečić je dobro uvideo da te dve reči "civilno služenje" moraju da se izbace iz ovog člana. Prihvatamo, dao je prigovor savesti, neće da ima dodirnih tačaka s puškom, pištoljem, s tenkom, sa ovim, sa onim, to je druga dimenzija, ali ovo što se kod nas dešava jeste svojevrsno karikiranje, pozorište, te ovamo, te onamo, to nema pokriće u Ustavu. Moram da vam kažem i kada ste pre dve-tri godine ubacili u praksu civilno služenje, tada ste sami priznali, ne vi, gospodine Šutanovac, nego onaj ko je u to vreme bio u Generalštabu i u Ministarstvu odbrane, da ne postoji pravni osnov za tako nešto, ali je, pod pritiskom javnosti, Vojska našla neki interes, odlučeno je tako. Znači, nema civilnog služenja, može biti samo služenje bez oružja.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, o amandmanu.
Za oficirčinu je dovoljno dva minuta, nije to problem. Gospodine ministre, na sednici Zakonodavnog odbora, juče, mi smo razgovarali o ovim pitanjima, ja sam tamo dobio neke odgovore i, molim vas, neophodno je da se brzo donese zakon o civilnom služenju vojnog roka. Neophodno je da se donese zakon o civilnoj zaštiti, celovit zakon o civilnoj zaštiti i neophodno je da se posebno reguliše zakon o vojnoj obavezi, zato što ovde ima nekoliko otvorenih pitanja koja, na osnovu ovoga što piše u članu 48. zakona o odbrani, ne mogu da se razumeju. Ja više ne mogu da polemišem s Ustavom. Gotovo je. Ovo je pitanje završeno. Od 1984. godine, u bivšoj Jugoslaviji vodila se kampanja za prigovor savesti, to političko mišljenje je preovladalo i ono sada postoji ovde. Ja se s tim ne slažem, ali to nije više pitanje za polemiku. Za mene je sledeće pitanje važno, da li onaj ko je odslužio vojni rok pod oružjem i koji je, na osnovu osposobljenosti, služenjem tog vojnog roka, raspoređen u ratnu jedinicu, može da bude kažnjen nakon toga? Kako? Zato što on svaki put mora da se odazove kada je podignuta njegova ratna jedinica i svaki put mora da uradi sve ono što se od njega traži, jer je vojni obveznik pod oružjem, za razliku od ovog drugog, koji je ispoštovan, tako što je, prigovarajući po ovom pitanju, civilno služio vojni rok, eliminisao sve potencijalne rizike po zdravlje u narednih 50 godina. Dakle, očekujem da se ovo pitanje razreši na pravedan način. Nedopustivo je da u Srbiji požari, poplave, druge elementarne nepogode protiču bez angažovanja onih koji su civilno služili vojni rok, a da pri tom deca koja odlaze danas i služe pod puškom, kako se to kaže u Srbiji, vojni rok, moraju da se svaki put odazovu i na vežbu, i na mobilizaciju, i da učestvuju u ratnim borbenim dejstvima. Ovo je važno pitanje, jer jedan broj ljudi ne ide sada u Vojsku pod oružjem iz ovih razloga, gospodine ministre, zato što smatraju da su kažnjeni višestruko. Dakle, mora da postoji osećaj ravnopravnosti građana Srbije i, u tom smislu, očekujemo intervenciju i donošenje nekoliko zakona. Postoji srednje rešenje, donesite zakon da je Vojska u Srbiji profesionalna, da deca ne idu da služe vojni rok, pa neka idu oni koji žele to da rade za novac, ali i u tim uslovima postoje obaveze da se jedan broj ljudi pod oružjem osposobi za odbranu zemlje. Dakle, ovo je mnogo veliko pitanje da bi se rešilo ovim amandmanom i očekujemo odgovore u vezi s pitanjima koja sam postavio, zato što to unosi velike dileme kod dece koja su, inače, motivisana da idu u Vojsku. Želim da kažem da potičem iz kraja gde je procenat onih koji idu u Vojsku pod oružjem još uvek veliki. Ako ovo bude trend, onda to neće biti dobro. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Nenad Čačak predložio je da se posle člana 66. doda novi član 66a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo glasi – na predlog ministra odbrane, Vlade Republike Srbije utvrđuje program vojnog turizma. Ovim amandmanom sam želeo da, u ime LSV-a, ponudim jedno novo rešenje dodatnog finansiranja Vojske u Srbiji, iz jednostavnog razloga, što je očigledno da se problemi sa kojima se suočava aktivni oficirski kadar, kao i svi zaposleni u toj vrlo važnoj oblasti našeg života ne može rešiti konvencionalnim načinom. Pojasniću ideje koje su nas vodile. Na osnovu iskustava razvijenih zemalja, postalo je jasno da vojska ne može biti isključivo služba koja troši. Ona mora na neki način da oprihoduje neki novac, pa i u daleko bogatijim zemljama od Srbije postoje institucije za vojni turizam. To nije ono što se mis li da je vojni turizam, pravljenje odmarališta vojnih, pa da sada mogu da rade kao obični hoteli, nego je to davanje usluga iz profesionalne sfere delovanja vojske. Tu, pre svega, mislim na mogućnost iznajmljivanja vojne opreme, vojnih objekata ili, konkretno, upotrebu naoružanja za potrebe vežbe, za potrebe, u krajnjoj liniji, zabave. Ako je neko spreman da plati da puca iz topa, onda mu to treba omogućiti. Jedna ''maljutka'' košta oko 5.000 evra. Kada se ispali u ratnim dejstvima, ona je ispaljena i odradila je svoj posao. Jedna topovska granata je, otprilike, u rangu oko 700 evra, govorim o prosečnoj vrednosti. Dakle, ako su to, otprilike, cifre, ako vi možete dovesti ljude da iz sporta i iz razonode pucaju iz topa, ili da voze tenk, a ja znam takve slučajeve, evo, gospodin ministar ima predlog da se iznajmljuje topovska baterija za veselja na svadbama, za slave ili šta, mislim da bismo na taj način postigli veoma značajan finansijski efekat. Ta granata je već plaćena od strane poreskih obveznika. Dakle, ona predstavlja neki novac koji je od tih poreskih obveznika oduzet, i biće tako ukoliko bude služila isključivo u vojne svrhe, a mi raspolažemo većom količinom zaliha, o tome gospodin ministar može reći nekoliko reči u ovoj skupštini. Znači, dolazimo u poziciju da te granate, u najboljem slučaju, služe da nikoga ne povrede kada odleti skladište u vazduh, kao što smo imali nekoliko takvih prilika u poslednje vreme. U slučaju da se one troše na ovaj način, mi bismo novac, koji je već uzet iz budžeta, vraćali u budžet, dodatno ga oplođavali i dobili značajan set finansijskih sredstava, od kojih bi mogao da se rešava jedan od najvažnijih problema u ovom društvu, ili barem najakutniji, a to je stambeno pitanje aktivnih i profesionalnih vojnih lica. Ovo treba shvatiti s punom ozbiljnošću, a vidim da moj predlog ne nailazi kod vas na dovoljnu pažnju, što me čudi, jer je ovo prvi put da čujem s ove govornice predlog da Vojska uradi nešto što će doneti neki nov novac, a ne kačiti se i dalje na budžet. Znači, na taj način bismo mogli da, s jedne strane, zastarelu opremu, municiju kojoj ističe rok upotrebe, upotrebimo u komercijalne svrhe, kao što to rade neke druge države. Recimo, vojska SAD-a ima normalnu praksu iznajmljivanja svojih postrojenja na ovaj način, kao i opreme, ljudstva. Prilagođeno našim potrebama, mi bismo mogli upotrebiti niz vojnih poligona, koji sada ne služe ničemu, kao turističke destinacije, mogli bismo upotrebiti sve to za promociju Srbije i njenog brenda na najprepoznatljiviji mogući način i od svega toga napraviti ozbiljan izvor prihoda za rešavanje gorućih problema u društvu. To je bila osnova ideje da se ovakav amandman predloži. Recimo, ako neki građanin, čak, znam jednog, želi da vozi tenk, kako to može uraditi u ovoj zemlji, ako je prestario da bi bio u aktivnoj vojnoj službi, koju sam ja, kao artiljerac, nekada služio? Kako da vozi tenk? Ne može da vozi tenk, iz jednostavnog razloga. Zašto? Da ga kupi, skupo je, a i udarac je na kućni budžet, to ne treba raditi i ne koristi se tenk svaki dan, pa da vam treba. Gospodin Todorović, korektno, primećuje da je u pitanju i parkiranje, o čemu treba voditi računa. Dolazimo u poziciju da čovek koji hoće da vozi tenk, ne zna šta će, da ga kupuje - preskupo je, da ga održava - naša postrojenja nemaju gde. Jednostavno, najbolje je da se taj tenk iznajmi. Naravno, tu sada dolazi pitanje da li čovek može uopšte da uđe u tenk, pa onda, da li treba promeniti veličinu otvora ili da se čoveku uradi liposukcija, bilo je i takvih predloga. Ali, činjenica je da se, kada se ozbiljno pristupi ovom problemu, otvara veliki set mogućnosti promene namene Vojske i korišćenja njenih resursa koji se trenutno ne koriste. Time bismo počeli da rešavamo pitanje stambenog smeštaja i pitanje aktivne koalicije profesionalaca. U Vojsci bismo time mogli otvoriti brendiranje Srbije na jedan veoma prepoznatljiv način. Mogli bismo time na puno načina unaprediti odnose u društvu. Jer, ako se ne prestane s fetišizacijom Vojske i njenom ključnom ulogom u nacionalnom identitetu, mi ćemo doći u poziciju da država bude servis Vojske, a ne Vojska servis države.
Reč ima, povodom amandmana, narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Mrkonjiću, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, ja sam na sednici Zakonodavnog odbora, juče, predlagao da se ovaj amandman ne uvrsti u razmatranje, zato što nije pravno moguć, zato što je na nivou sprdnje i zato što vređa dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije i ovu državu i sve časne ljude koji jesu ili će biti u Vojsci, ili koji su bili u Vojsci. Imam razumevanje za humor, kojim je gospodin koji je pisao ovaj amandman pokušao da šarmira jedan broj političkih istomišljenika, samo ovde je vrag odneo šalu i ovde je, na jedan bezobrazan način, gospodin Čanak napisao amandman kojim pokušava da objasni svoj politički pogled na odbranu, Vojsku, bivšu, sadašnju, buduću itd. Nemam ništa protiv, to je legitimno. U politici je dozvoljeno sve što nije zabranjeno. To nije sporno. Da vas podsetim, gospodine Čanak, u vojne škole su odlazili, uglavnom, dečaci iz najsiromašnijih porodica u Srbiji, zato što su tako, između ostalog, i rukovođeni patriotskim razlozima, najbrže postajali ozbiljni, odgovorni ljudi, zato što su na taj način, sa pozicije seljačeta, probali da promene svoju životnu perspektivu i da najviše što mogu daju za svoju zemlju i svoj narod. Danas u Vojsku Srbije odlaze deca, uglavnom, iz takvih porodica. Za ove druge, vi predlažete da kupe pravo da se voze tenkom ili da jašu na ''maljutki'', eventualno, rade nekakve oglede u hemijskim laboratorijama, možda da zasole ručak nekim od agenasa koje su nekada upotrebljavale jedinice koje su se bavile hemijsko-biološkom zaštitom ove zemlje, i to nema smisla. Ozbiljan Zakonodavni odbor, a ovaj nije juče pokazao da je ozbiljan, uz puno uvažavanje kolega koje sa mnom sede u njemu, ne bi dozvolio da ovaj amandman dođe ovde, jer on, svakako, nije pravno moguć. U ovoj zemlji je zaprećena kazna, ako nekoga uhapsite s pištoljem za koji nema dozvolu, do pet godina robije, a vi predlažete da se on poigra s tenkom ili ne znam šta još treba da uradi. Hteli ste da budete simpatični. Moguće je da će u to neko poverovati, ali to nema nikakvog smisla. Dobro je Vojska prošla kakvi ste. Dobro je zemlja prošla kakvi ste. Nadam se da će u budućnosti biti bolja nego što je sada, zato što vi nećete odlučivati ni o čemu. Sramota je to što ste uradili. Koliko god da vam se čini da ste ostavljali utisak na poslanike, na javnost, na medije, to ozbiljnim ljudima ne priliči. Vaše igrarije, gospodine Čanak, idu od vešala na Terazijama do jahanja ''maljutki''. Veoma neobične manire zagovarate. Nema smisla to što radite. Zaista, molim kolege, pre svega, iz Zakonodavnog odbora i druge koji mogu da utiču, na osnovu onoga što im je Poslovnik dao, da spreče da sprdnja postaje dnevni red u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a vaš amandman, gospodine Čanak je sprdnja. To što radite nema nikakvog smisla i nema uporišta ni u čemu, ni u zdravom razumu. To je vaša lična stvar. Prema tome, naravno da neće biti prihvaćen amandman. Naravno da ćete se vi javiti za repliku, naravno da ću ja vama odgovoriti, pa ćete vi onda meni, pa ću ja onda vama, pa ćemo onda potrošiti 100 sati ovde, ali vam odmah sada kažem da neću više na ovu temu da potrošim nijedan sekund, vi to ne zaslužujete, odnosno vaš amandman, ne vi lično. Ovo nema veze s vama lično, već s ovom gadošću koju ste napisali i za koju ste bili spremni da potpišete da jeste amandman.
Replika, narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je, očigledno, neki nesporazum u pitanju. Prvo i pre svega, u ovoj zemlji nije zabranjen tenk, nego top. Vodite računa o tome. Pravite razliku kada govorite o tim stvarima. Govorite o sprdnji, a ja vas pitam da li je sprdnja ovo što ja govorim ili je sprdnja ovo što vi radite? To što ste ostavili stotine hiljada ljudi bez krova nad glavom, što ste ostavili Vojsku ove zemlje u sramoti i poniženju ratova koje je vodila i izgubila, zbog toga što je radila u korist stranke čiji ste vi član? Da li je sprdnja što dajem predlog da se zaradi neki dinar na vojnoj mašineriji koja je ostala kao spomenik režimu čiji ste vi bili eksponent ili je sprdnja truditi se i dalje da se živi u zabludi o toj i takvoj vojsci, koja je mogla samo da širi sramotu, zato što je ratovala za račun i u ime onih koji su je vodili u osramoćenje, kao što je stranka kojoj vi pripadate? Da li hoćete da mi kažete da je sprdnja to kada se potrudim, u ime Lige socijaldemokrata Vojvodine i svoje lično, da pronađem način da se još neki dinar iscedi kako bi se tim ljudima rešila elementarna pitanja? Hoćete li još ozbiljnije da govorim? Da li vam smeta moj stil, moj način ili ono što govorim? Najviše vam smeta ono što govorim. Udaram u temelje vašeg pseudo-ozbiljnog načina razmišljanja. Vi kažete da je ovaj amandman gadost. Cela istorija onoga što ste uradili proteklih20godinanemadrugu rečdaseobjasninego gadošću, ali je vaša gadost koštala glave stotine hiljada ljudi, a doma i krova nad glavom - milione. Koštala je časti i obraza cele ove zemlje za koju su generacije ginule ne pitajući zašto, verujući da ginu za nešto dobro, plemenito, pametno i korisno, a vi ste od svega toga napravili dnevnu politiku. Vi ste od svega toga napravili nešto gde pokušavate da praznim rečima ljude ubedite da je to što nemaju krov nad glavom patriotizam, da je to što nemaju gde da odu iz ove zemlje oznaka vernosti i lojalnosti, a to što je vojska ove zemlje, njen, nekada, ponos, postala njen najveći balast, da je to cena DOS-ovske vlasti, kao da niste bili na vlasti decenijama. Neću nastaviti, da ne bih bio opomenut zbog vređanja poslanika.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nenadu Čanku. Po Poslovniku, odnosno o amandmanu, ima reč narodni poslanik Milisav Petronijević. Imate još sedam minuta za amandman. Više bih voleo da ministar čuje vaše mišljenje o amandmanu.
I ja bih više voleo, ali razlog za moje javljanje je član 104. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem da je ovde, nije prvi put, izrečena velika uvreda i laž. Niko nije ratovao za račun SPS-a, pa ni Vojska. Vojska je časno branila ovu zemlju. Što je danas problem upotrebljavati reč "čast" i "časno", to je drugo pitanje. Ova vojska je 1999. godine, u situaciji kada je branila svoj zemlju, branila zemlju na poziv državnih organa, a ne na poziv SPS-a. Prema tome, osnovni je red u jednoj državi da kada je zemlja ugrožena, a zemlja je bila ugrožena, da se brani. Vojska je to časno radila. Pitajte strane stručnjake kakva je ocena o Vojsci za vreme agresije NATO-a 1999. godine. Da, bila je časna vojska. Posle toga, jeste, uništiste je skroz, nestala je, tako reći, uništili ste njenu imovinu, tehniku, ljude itd. Samo koliko da napomenem. Meni je čast što sam pripadao tada partiji, koja je i te kako bila nosilac vlasti, branila svoj narod, branila svoju državu i uvek ću se ponositi time. Naravno, kao i svaki građanin koji smatra da svoju državu treba braniti od napada, i dalje ću to činiti, i dalje će to činiti SPS, i ja se ponosim time. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Po Poslovniku se javila Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvolite, Nataša.
Gospodine Mrkonjiću, javljam se po članu 198. Poslovnika - a imam poslaničko pitanje za gospodina ministra. Molim gospođu koja vodi beleške da prati, precizno zapiše, a gospodina Šutanovca – da mi odmah odgovori, ako ne, po Poslovniku ima mogućnost od osam dana. Moje pitanje je vezano za Vojnomedicinsku akademiju. VMA, zdravstvena ustanova, jedna od najprestižnijih, ne samo kod nas, nego i u Evropi i u svetu, nalazi se u izuzetno teškoj situaciji. Ne mogu sebi da dam za pravo da govorim u ime nekoliko hiljada zaposlenih na VMA, ali, s obzirom na to da dugi niz godina pratim probleme sa kojima se VMA susreće, za vas je konkretno pitanje gospodine Šutanovac – šta ste vi, dolaskom na čelo Ministarstva, uradili, u dogovoru s ministrom zdravlja Tomicom Milosavljevićem, i da li ste, uopšte, pokretali u Vladi Republike Srbije pitanje u vezi s aktuelnom situacijom i inkorporisanjem VMA, moram tako da kažem, jer je to jedini način i mogućnost da se pomogne VMA, u zdravstveni sistem naše zemlje? Po Zakonu o zdravstvu koji je usvojila Narodna skupština Republike Srbije kada ste vi bili poslanik, pre tri godine, VMA je izopštena. Naučnoistraživačka delatnost, poduhvati njihovog tima, naročito onog koji vrši transplantaciju organa, spasavanje života ugroženih ljudi, saradnja s ustanovama, institucijama u oblasti medicinske nauke najvišeg ranga, na tako je zavidnom nivou da s pravom možemo da kažemo da, iako živimo u Srbiji, u kojoj je sve izuzetno teško, u kojoj je sve gore i gore od dolaska DOS-a na vlast, ti ljudi, pre svega svojim znanjem i posvećenošću poslu, čine sve da VMA, za koju Vlada Republike Srbije i Ministarstvo zdravlja ne haju uopšte, zato što to nije zdravstvena ustanova koja dobija bilo kakve donacije iz budžeta, na ovome ostane, kao kvalitetna, i da ljudi tamo imaju najkvalitetniju moguću negu. Što se tiče smeštajnih kapaciteta, što se tiče kapaciteta, kao što sam malopre rekla, za najteže moguće poduhvate, kao i za one, uslovno rečeno, lakše hirurške zahvate koji su neophodni našim građanima, za zbrinjavanje kako mlađih, tako i starijih ljudi, VMA prednjači nad svim kliničkim centrima u našoj zemlji. Konkretno pitanje – kada ćete, gospodine Šutanovac, da pokrenete pitanje statusa, pre svega, VMA, ako imate neki autoritet, i da li ćete, uopšte, da uložite napor kao ministar odbrane u Vladi Republike Srbije da Republički zavod za zdravstvo potpiše kvalitetan ugovor sa VMA? Sada to izgleda ovako. VMA, zbog toga što je izopštena iz našeg zdravstvenog sistema, ima ugovor sa Republičkim zavodom za zdravstvo koji svaka podružnica zdravstvene organizacije, odnosno osiguravajućeg zdravstvenog zavoda, može drugačije da tumači. Recimo, ako se vi obratite u Kragujevcu, u kojem živim, i nadležna zdravstvena ustanova vam da uput da izvršite neku intervenciju na VMA, to automatski ne znači da će Zavod za zdravstveno osiguranje to da vam refundira, zbog toga što niko do sada, i do kraja, nije uspeo da rastumači - šta je to što država, odnosno Vlada Republike Srbije priznaje kao uslugu koju može da pruži VMA, a šta je to za šta građani moraju da se snađu na nekom drugom mestu. Pitanje je izuzetno ozbiljno. Ti ljudi očekuju da se država, naročito posle raspada državne zajednice, pobrine za njih, za njihov status. Bila bi zaista velika šteta, a, pre svega, bruka i nešto što bi išlo vama na dušu i aktuelnom premijeru i ministru zdravstva – da ovakvo neodrživo stanje i dalje opstane. Jer je to, kao što sam rekla na početku, i time ću završiti, zdravstvena ustanova ne samo najvišeg ranga ovde, nego bi mogli na tome da nam pozavide i Amerikanci i svi oni koji imaju i pružaju takve usluge, za najteže moguće operacije, ali su višestruko skuplji nego VMA. Hvala.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović. Reč ima ministar Dragan Šutanovac. Lično, znam problem i pridružujem se predlogu da VMA postane naučna institucija. Ne znam koliko je ministar u toku, u toj materiji. Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani predsedavajući, žao mi je što nemate poverenja u ministra, ali ja sam veoma u toj materiji. Pitanje koje se postavlja ovde je pitanje koje sam postavio svom menadžmentu i sebi 16. maja, kada sam postao ministar odbrane. Verujte mi, od tog dana radimo na inkorporaciji VMA u civilni sistem zdravstva. VMA, kao jedna od najozbiljnijih ustanova u državi i, verovatno, najozbiljnija vojna akademija, odnosno medicinska akademija u celom regionu, pretrpela je niz problema u proteklom periodu. Jako loše bi bilo da se kaže da je bilo ko od ministara doprineo tome. Naprosto, budžeti koji su bili za Vojsku Srbije, odnosno Ministarstvo, nisu omogućavali da se zameni oprema koja je neophodna za jednu takvu instituciju. Reći ću vam da sam ja dao nalog da se napravi popis svega onoga što treba da bude u takvoj akademiji, da bi ta akademija bila i ostala na glasu na kome je bila. Nedavno smo povećali dodatak za dopunski rad lekarima. Nepravedno je bilo da lekari koji rade na VMA imaju dva ili tri puta manje dnevnice nego što ih imaju u civilstvu. Planiramo povećanje plata svim zaposlenima od uvođenja, praktično, ovog zakona, tj. njegovog izglasavanja. U sledećoj godini planiramo da zanovimo novu opremu, od magnetne rezonance itd. Ono što je najbitnije u ovom trenutku, to je da VMA koristi oko 60 do 65% svojih kapaciteta, praktično, 35% kapaciteta je slobodno za uključivanje u civilno zdravstvo. Interes kako građana Srbije, tako i VMA, Ministarstva odbrane i Republike Srbije, jeste da se ti smeštajni kapaciteti stave na raspolaganje civilnom zdravstvu, a da se, naravno, refundiraju troškovi od strane Fonda za zdravstvo. Moram da kažem, takođe, da veliki broj građana Srbije, sticajem okolnosti, imam lično iskustvo u tome, ne zna da je moguće uraditi operacije na VMA i platiti te operacije. Veliki broj građana Srbije se operiše po privatnim klinikama, kod lekara koji imaju mnogo manje iskustva, ili mnogo manje dobre opreme u odnosu na VMA. Pozivam sve one koji imaju ozbiljne zdravstvene probleme da se, pre svega, jave na VMA i da se uvere da, zaista, imamo jednu jako dobru i respektabilnu bolnicu u Srbiji. Kažem, moja intencija je da na kraju mog mandata ta bolnica bude u višestruko boljoj situaciji nego na početku mog mandata. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Žarko Korać.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, ovo je primer da vodimo raspravu koja je potrebna i neophodna, ali u pogrešnom trenutku. Kada su donošeni sistemski zakoni o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom sistemu, tada je trebalo otvoriti ovu temu. Moram da vam kažem da je Srbija nasledila iz bivše Jugoslavije odvojeni sistem zdravstvene zaštite za vojne osiguranike. Ako gledate iskustva nekih susednih zemalja, na primer, Hrvatske, ona nema poseban sistem zdravstvene zaštite za vojne osiguranike, odnosno za vojna lica. Druga najveća vojnomedicinska akademija bivše Jugoslavije, posle beogradske, koja je zaista bila najreprezentativnija i najznačajnija ustanova te vrste, bila je zagrebačka vojnomedicinska akademija. Znači, oni su ostavili sistem zdravstvene zaštite vojsci do nivoa garnizonske ambulante. Sve ostalo je civilni sistem zdravstvene zaštite, s tim što VMA ima neke specijalističke oblasti, kao što je vojna hirurgija i slično, koje nemaju druge ustanove. Znači, to je sistemsko pitanje. Jedna je stvar popraviti stanje na VMA, izdvojiti više iz vojnog budžeta, ali ovo pitanje morate postaviti ministru zdravlja, profesoru Milosavljeviću. Da li on, u okviru svog rada, u okviru planova rada Ministarstva zdravlja, planira da Srbija inkorporira sistem vojne zdravstvene zaštite u taj civilni sistem i da se onda tako reši taj problem, s tim što se, onda, ostavi jedan nivo toga samoj vojsci, jer postoji potreba, recimo, na nivou garnizona ili na nekom drugom nivou. Znači, ovo nije nimalo neozbiljno. Ovo je vrlo ozbiljna tema, ali tu temu je trebalo otvoriti onda kada smo razgovarali o osnovama zdravstvenog sistema Srbije. Sada govoriti samo o VMA je problem zato što VMA, i to da kažem, ima svoj cenovnik, a to nije cenovnik koji priznaje Republički zavod zdravstvenog osiguranja. Moram da kažem da mi svi doprinosimo tom sistemu. Sada se postavlja pitanje, zašto bi operacija slepog creva u Kliničkom centru imala jednu cenu, nižu, nego operacija slepog creva na VMA? To je veliki problem za sve građane ove zemlje. Samo toliko. Znači, ministra zdravlja pozvati, pa s njim razgovarati o ovome.
Zahvaljujem. Reč ima Nataša Jovanović, narodni poslanik i potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, pa će potom gospodin Šutanovac da zaključi ovaj deo diskusije. Izvolite.
Po Poslovniku, gospodine ministre, imam pravo da komentarišem odgovor na poslaničko pitanje. Dakle, kolega Korać je u pravu, jer je još samo proširio temu, zato što je član Odbora za zdravlje i zbog činjenice da je poenta u tome - ne da li će nabavkom nove opreme, ne da li će omogućavanjem smeštajnih kapaciteta, svaki civil moći da se leči i da dobije uslugu na VMA, nego da li će Republički zavod za zdravstvo, a to je politička odluka, odluka ministra, da ministar to preporuči, dogovorite se u Vladi Republike Srbije, da prizna ovu mogućnost i ovakav slučaj. O tome je govorio kolega Korać, da bilo koji građanin Srbije, a to je njegovo ustavno pravo, jer ima pravo na zdravstvenu zaštitu, izabere da li će da se leči na nekom od kliničkih centara, gde mu je to pripadajuće pravo po mestu boravka, ili može da odluči, u tome je poenta, da ode na VMA, bez obzira na to da li je u pitanju operacija katarakte, kateterizacija, ugradnja veštačkog kuka i da ne idem dalje. Da li taj građanin može da dođe i da kaže, po svom slobodnom izboru, želim da mi se to izvrši na VMA? Cenovnik VMA za mnogobrojne intervencije je, čak, daleko niži nego u mnogim privatnim klinikama, a vi, upravo, pozivate građane i kažete, dođite na VMA. To je sve stvar tržišta. Želim da posluju i privatne medicinske klinike i poliklinike u našoj zemlji, kao i vi, jel tako, da imamo takvo otvoreno društvo gde će ljudi da se nadmeću i gde će da postoji konkurencija. Mora država da stane u zaštitu onoga što smo decenijama stvarali, i mi, kao pravni naslednici one bivše države gde je stvarana VMA, treba da damo takvu mogućnost i takvo pravo. U ovom trenutku, vi ste sami rekli, ima 35%, a možda čak i više, možda je to podatak koji su vam dali ljudi sa VMA, smeštajnih kapaciteta za civile. Kako civil tamo da dođe? Ima mnogobrojnih slučajeva u sredini u kojoj živim da ljudi to traže, a ne mogu da odu, jer im Republički zavod za zdravstvo neće da refundira te troškove. Kažem vam, gospodine ministre, u onim situacijama gde je navedeno šta je to što je podložno refundaciji, svaki zavod to tumači na svoj način i tako se ljudi dezavuišu u pravom smislu reči i nemaju mogućnost da ostvare svoje pravo. To je, dakle, poenta svega. Treba da Svetlana Vukajlović, ona uvek ide uz ovog Tomicu Milosavljevića, lepo, dođe i pozove načelnika VMA i ljude koji rade taj posao na VMA i da kaže – mi smo otvoreni, kompletno, za saradnju sa vama, vi imate apsolutno isti tretman u državi kao Klinički centar Beograd, Kragujevac, Novi Sad itd. Tako ćemo taj problem da rešimo, a ono što su vojni obveznici, odnosno oni koji imaju pravo da se leče i koje, inače, njihov status u društvu upućuje na VMA, to je nešto drugo. Ovde sam govorila konkretno o saradnji sa civilnim sektorom, odnosno sa civilnim organima zdravstva.
Zahvaljujem. Reč ima Dragan Šutanovac, ministar odbrane u Vladi Republike Srbije. Izvolite.
Moram da konstatujem da to, uvažena poslanice, nije baš tako jednostavno, jer to do sada nije urađeno zbog toga što nije jednostavno. Već sam imao sastanak s ministrom Tomicom Milosavljevićem i sa gospođom koju ste pomenuli, Svetlanom Vukajlović, i sa članom Pokrajinske vlade, gospodinom Lučićem. U tom pravcu se već uveliko radi. Verovali vi ili ne, sutra, u petak, trebalo je da imam sastanak na VMA sa svim načelnicima odeljenja i sa načelnikom VMA, da im približimo ono što smo do sada uradili i u kom pravcu idemo. Ideja mi nije bila da promovišem ovde VMA samo za one koji mogu da plate sami. Naprotiv, govorim vam da mi o tome, o civilima, razgovaramo dosta ozbiljno. Nije jednostavno utvrditi cenovnik. Gospodin Korać je apsolutno u pravu, jer država drugačije izdvaja za civilno zdravstvo, a Ministarstvo izdvaja za vojno zdravstvo. Tu mora da se napravi dobra računica, koja neće oštetiti ni civilno zdravstvo, ni vojno zdravstvo. Ta stvar se uveliko radi. Biće mi jako drago da vas informišem, vidim da ste zainteresovani. Verujte mi da je moj interes, pre svega, da se to sredi i da napokon i ti lekari koji rade na VMA dobiju status, ne samo dok su na VMA, već i, generalno, u društvu, ono što je gospodin Mrkonjić rekao, a to je da se priznaje njihov naučni rad, nešto što je, možda, još veći problem vezan za VMA. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Na član 76. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, bez namere da polemišem sa kolegama koji su govorili o prethodna dva amandmana, zaista ne želim nikoga da izazivam na repliku, moram samo dve primedbe da iznesem. Najpre, vezano za tvrdnju da u vojsci ne može i ne treba ništa da se uči, da sve što se nauči treba da se nauči u školi. To je, naravno, neprihvatljivo, jer i posle završene škole treba da se uči, treba da se usavršava, ali ne na način na koji to rade upravo oni koji odavde kažu da ne treba da se uči u vojsci, nego samo u školi. Ne treba da se ide po belom svetu da se uči, ne treba da se ide po svoje mišljenje u inostranstvo, ne treba da se ide na kurseve te vrste i, naravno, Vojska treba da postoji, ne u smislu civilnog služenja, nego upravo onako kako su obrazlagale moje kolege koji su govorili o tom amandmanu. Što se tiče predloga kako bi se tenkovi koristili u turističke svrhe, samo jedna primedba. Ne polemišem, niti govorim o amandmanu, ali radi se o tome da mi, čak, ni u turističke svrhe, više nemamo tenkova, s obzirom na to da ih je predsednik DS-a Boris Tadić prodao u staro gvožđe, da se prelivaju u "Sartidu", da je sve tenkove koje je imala Vojska Srbije prodao za onoliko novca za koliko bi mogla da se kupi četvrtina jednog tenka, tako da nema ništa od te ideje, da ne raspravljamo o tome. Što se tiče brige ministra Šutanovca o VMA, on tu svoju brigu najbolje pokazuje na delu i pokazao je kada se brže-bolje potrudio da podeli otkaze ženama i deci tzv. jataka, kako ih vi zovete, Ratka Mladića, a mi ih zovemo časnim građanima i časnim ljudima Republike Srbije. Mene danas, zaista, fascinira ponašanje ministra Šutanovca. Upoređujem ga s onim što se dešavalo pre dva dana, kada smo raspravljali načelno o predlogu ovog zakona; tada je gospodin Šutanovac vrlo nepristojno dobacivao, skakutao s mesta, pravio neke čudne grimase. Danas je ceo dan toliko miran da to već zabrinjava. Ne znam da li je u pitanju delovanje bensedina ili činjenica da mu još uvek danas niko nije pomenuo čuvenu braću Brašnjević, da mu niko nije pomenuo plazma televizore, nameštaj koji su mu Brašnjevići namestili, njegov stan ...
Vjerice, molim vas, držite se teme.
I ono što pričaju ljudi iz obezbeđenja, gospodine Mrkonjiću, braće Brašnjević, da su lično kod gospodina Šutanovca ...
Nije tema, Vjerice, molim vas.
...u Italiju, da su mu tamo u najluskuznijim buticima uzimali meru za odela, da su ih oni posle tih mera i proba ...
Vi ste jedna divna dama i pametna žena, vratite se na amandman, molim vas.
... donosili ovde. Ne znam da li će to da isprovocira gospodina Šutanovca ...
Nemojte ga provocirati, molim vas.
Čega se vi plašite, gospodine Mrkonjiću? Vi ga tako zdušno branite da nemate razloga da se plašite da može na bilo koji način vas da ugrozi, ni verbalno, niti bilo kako.
Nemam razloga, ali čovek je do sada vrlo korektan i moramo da poštujemo to. Ajmo na amandman, Vjerice, vi ste tu majstor.
Čovek je ovde ministar, gospodine Mrkonjiću i on je ovde po obavezi, ne da sedi kao mumija, nego da učestvuje u radu ovog parlamenta. Čovek je ovde da bi, kada govorimo o amandmanima, objasnio narodnim poslanicima zašto ne prihvata amandman, zašto ne prihvata dodatno obrazloženje. Možda ga, ipak, neki poslanik ubedi da ima smisla da prihvati amandman i da onda, lepo, Narodnoj skupštini to i kaže. To je njegova uloga ovde, gospodine Mrkonjiću, ali smo ovde čuli od kolega gospodina Šutanovca, ministara u Vladi Republike Srbije, očigledno su to rekli i vama, gospodine Mrkonjiću – nemojte Šuleta da nam dirate, on ima kratak fitilj, kako se to narodski kaže. Kažu – tako se on ponaša i u stranci, i u Vladi, pa onda pričaju ...
Vjerice, nemojte o dužinama, molim vas. Vi ste pravnik, držite se amandmana, Vjerice. Ja sam inženjer za merenje.
Ja vas uopšte ne čujem, niti vas slušam, gospodine Mrkonjiću.
Dobro, ali ja vas čujem i voleo bih da više pričate o pravu, mnogo ste pametna žena tu.
Pominju i neki interesantan skup 5. oktobra, kada je, iako je bio samo Đinđićev potrčko, skakao i vrištao zašto više ne krenu u pravi obračun sa političkim neistomišljenicima, zašto se ne krene, ali bukvalno, u streljanje svih onih koji su se suprotstavili petooktobarskoj revoluciji itd. Sada, gospodine Mrkonjiću, da vam ispunim želju, hoću malo i o amandmanu. Amandman na član 76. sam predložila u ime Poslaničke grupe SRS-a, predložila sam da se taj član 76. briše. Član 76. ima nadnaslov ''Udruženja građana'' i kaže da udruženja građana mogu programe svog rada zasnivati na aktivnostima u oblastima od značaja za odbranu. Vrlo interesantno. ''Vlada i Ministarstvo odbrane mogu, na osnovu prethodno utvrđenih kriterijuma, učestvovati u finansiranju projekata i aktivnosti u oblastima od značaja za odbranu. Kriterijume i postupak dodele sredstava iz stava 2. ovog člana propisuje Vlada, na predlog Ministarstva odbrane''. Mislim da će svako ko, možda, do sada nije imao prilike da pročita ovaj član, sada kada ga čuje, razumeti koliko je besmisleno u zakon o odbrani unositi ovakav stav. Koga vi to, ministre, planirate da finansirate na volšeban način, jer sve ono što se finansira treba da bude sadržano u budžetu? Koliko toliko je javno, jer raspravljamo o budžetu, a podsećam vas da od 2000. godine nismo imali na dnevnom redu nijedanput završni račun budžeta Republike Srbije. Pitam se, šta biste onda uradili s ovim sredstvima i kome biste ta sredstva dali? Čuli ste danas od narodnih poslanika kako živi Vojska, kako vojnici jedva čekaju vikend i zato ih i puštate svaki vikend da trče kući, da se najedu, zato što su polugladni na odsluženju vojnog roka. Iako traje svega šest meseci, ni toliko mladi momci koji odu na odsluženje vojnog roka ne mogu da izdrže, zbog neverovatno loših uslova, pre svega, materijalnih uslova u Vojsci. Ja vas pitam, umesto da se usredsredite na to što vam je zaista posao i obaveza, vas i Vlade Republike Srbije, odakle vam ideja da vi udruženja građana finansirate na ime odbrane, na ime Vojske? To je, prosto, neverovatno. Udruženja građana se regulišu posebnim zakonom, finansiraju se iz budžeta, i do sada su se finansirala. Kolika su ta sredstva, kojim udruženjima, to je nešto o čemu Vlada u svom predlogu o budžetu govori, a o čemu, takođe, raspravljaju narodni poslanici i, na kraju, skupštinska većina odluči da prihvati ono što, zapravo, predloži Vlada Republike Srbije. Mi svaki put normalno o tome govorimo i govorićemo, ne možemo da utičemo, ali bar možemo da obavestimo javnost, kao što sada želim da pitam vas, pre svega, zbog javnosti Srbije – kada ste predložili da neke tajnovite službe, odnosno grupe, udruženja građana, finansirate, da li ste to mislili na one raznorazne strance koji se šetaju po Ministarstvu odbrane i pričaju engleski jezik u sedištu naše vojske? Da li ste mislili na ove kvazivojne analitičare, da li ste mislili na nevladine organizacije? Koga vi, zapravo, mislite da finansirate novcem građana Srbije, a pod plaštom neophodnosti za odbranu i za Vojsku Republike Srbije? U obrazloženju, Vlada kaže da se amandman ne prihvata jer se predloženim rešenjem stvara osnova za regulisanje aktivnosti udruženja građana koja su od značaja za odbranu (radio-amateri, ronioci, izviđači i dr.) kao i za finansiranje određenih programa na osnovu utvrđenih kriterijuma i postupaka dodele sredstava, koje propisuje Vlada. Ne mogu da razumem kako steto zamislili da izviđači, radio-amateri, ronioci i drugi prave planove, nekakve svoje programe rada, pa ćete vi njima, na osnovu tih programa rada, izdvajati neka sredstva, na štetu Vojske i na štetu odbrane. To je, prosto, neverovatno. Naravno da postoje situacije kada je Vojsci potrebna pomoć radio-amatera, ronilaca i izviđača, sad vas podučavam, gospodine ministre, ali to može da se uredi ugovorima za neku konkretnu aktivnost, kada vam je potrebna pomoć, odnosno usluga nekih udruženja, udruženja građana. Moram da kažem da je jedan od razloga zašto morate i kroz ugovore, pogotovo na način na koji ste vi predvideli, da finansirate nekakva udruženja, bez namere da bilo šta lošekažem o njima, naravno da treba da postoje, ali zna se kako udruženja treba da se finansiraju, to što ste vojnike pretvorili u perače pelena. Da nije tako, sve ove službe vam ne bi bile potrebne. Onda biste, kao što je uvek do sada bilo, u okviru Vojske imali sve potrebne aktiviste, jer sve dok vi, 2000. godine, niste započeli uništavanje Vojske, vi iz DOS-a, uvek je Vojska bila ta koja je imala sve moguće vrste pomoći za civilno stanovništvo, ne u ratnim okolnostima, nego bilo kakva elementarna nepogoda, teška saobraćajna nesreća, bilo šta da se desilo, Vojska je bila ta koja je bila su stanju da u kratkom roku izađe na lice mesta, da pomogne na najbolji mogući način civilnom stanovništvu. Vi ste sada Vojsku sveli na to da morate da finansirate grupe građana koje će pomagati Vojsci, i to potpuno paušalno, ništa konkretno niste rekli, čak, da grupe građana prave programe i ponude ih ministru Šutanovcu; okupi se grupa građana, registruje se, to nije problem, i naprave nekakav program kako bi, eventualno, nekog dana, u nekoj situaciji, mogli da pomognu Vojsci Republike Srbije. Ministar Šutanovac razmotri taj njihov program i učini mu se da bi to bilo dobro, ili, još bolje, da bi u finansiranje tog programa mogla da se ubaci i neka provizija itd. Lepo svima, jedino loše Vojsci i građanima Srbije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik mr Srboljub Živanović, potom, narodni poslanik Aleksandar Marton, pa povodom amandmana, narodni poslanici Radovan Radovanović i Željko Vasiljević.
Hvala. Vidim da su poslanici aktivni i dobro je što su aktivni. Dame i gospodo, svakodnevno prolazimo pored ovih kula koje su bombardovane od NATO alijanse. Čudim se da nema odgovora na pitanje šta je s tim objektima, ko treba da ih revitalizuje, da li oni koji su ih srušili, ili oni koji su njihovi veliki prijatelji, koji su ostali u ovoj zemlji, nažalost, da vladaju. Još jedno veliko pitanje, koje me interesuje, to su ove nevladine organizacije, naročito pod jurisdikcijom Biljane Kovačević-Vučo, koja apsorbuje sve naše mlade kadrove koji služe civilni rok u tim nevladinim organizacijama. Kad odsluže taj vojni civilni rok, šalju ih po određenim zemljama, u London i Vašington, a kasnije ih apsorbuju. To je pitanje za gospodina ministra, vrlo važno pitanje, jer na to pitanje ne mogu da odgovore ni mnogi vojni oficiri koji su zaduženi baš za slanje ovih vojnika koje apsorbuje dotična gospođa, jer kasnije ih oni apsorbuju u određene vojne službe koje ih šalju, navodno, tamo gde su ugrožena ljudska prava. Vi dobro znate da je takva jedna organizacija bila upućena u Azerbejdžan, odakle je, navodno, Putin takve proterao. Na to pitanje tražim odgovor. Što se tiče člana 76, udružuju se građani, diskutujete o nečemu što nema blage veze, jer celokupna vojna industrija danas, koja treba da proizvodi određena oružja i oruđa, maltene, ide u jednu vrstu propasti i nalazi se u velikoj dubiozi. Prvo, ne može da proizvodi za naše tržište jer su određena ograničenja i postoji određena naučna rampa za njih, takođe, ne mogu ti proizvodi ni da se nađu na tržištu, vezano za izvoz. Sada ovde tražite određena udruženja, odnosno određene civile koji bi udružili svoj rad za određene projekte koji su od vitalnog značaja za odbranu zemlje. Na dnevnom redu je ovaj član koji nema nikakvog pravnog ni naučnog smisla. Mislim da je ministar - mašinski inženjer, trebalo da otkrije, kada je analizirao ovaj predlog zakona i ovaj član, da on nema nikakvog smisla.Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Srboljubu Živanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, po Poslovniku.
Hvala, gospodine predsedavajući. U prepodnevnom delu rasprave, gospodin Šajn je govorio o romskom teatru i ja u potpunosti podržavam njegov predlog da Romski teatar bude finansiran od Ministarstva kulture, odnosno iz republičkog budžeta. Mislim da je to od nacionalnog značaja. Zašto o ovome govorim? U 30 sekundi ću vam reći nešto što nema veze s Ministarstvom odbrane, sa Vojskom i, uopšte, sa strategijom odbrane, ali smatram da prisustvo gospodina Šutanovca, koje je, svakako, značajno u Vladi Republike Srbije, možda, može da natera premijera Vojislava Koštunicu da posle dve i po godine sazove Savet za međunacionalne odnose Republike Srbije, koji je veoma važno telo za funkcionisanje naše države i, uopšte, za međunacionalne odnose. Smatram da je sramotno da u državi Srbiji postoji jedno veoma važno telo koje se ne saziva dve i po godine, da premijer Vojislav Koštunica ne nađe za shodno da sazove ovo telo. Smatram da bi i pitanje Romskog teatra i, uopšte, međunacionalnih odnosa moglo na mnogo bolji način da se rešava. Gospodine Šutanovac, utičite na premijera da sazove Savet. Hvala.
Zahvaljujem poslaniku Aleksandru Martonu. Reč povodom amandmana ima poslanik Radovan Radovanović.
Gospodine predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine ministre, za Ligu socijaldemokrata Vojvodine ovaj član 76. Predloga zakona o odbrani i te kako ima smisla. Želim da kažem da ne podržavamo predlog gospođe Radeta da se ovo briše. Probaću da ilustrujem zašto mislimo tako. Nedavno su Poslanička grupa Vojvođanski poslanici i Liga socijaldemokrata Vojvodine dobili predstavku od Udruženja penzionisanih podoficira Srbije. Kažu ljudi sledeće – u cilju upoznavanja narodnih poslanika, svih građana Republike Srbije sa statusom i socijalnim položajem ove socijalne grupe, podnosimo vam sledeću predstavku. ''Mi znamo da su sve nevolje koje su nas zadesile nastale u Ministarstvu odbrane, Sektor za ljudske resurse, a tamo sede neki ljudi koji izvršavaju naređenja nekog političkog moćnika iz Ministarstva finansija, čiji je cilj da se dokusure isluženi vojnici, koji su, po shvatanju nekih političara, avet prošlosti, zaboravljajući da su ti ljudi vrlo časno i vrlo pošteno, na najvišim profesionalnim nivoima, izvršavali zadatke u interesu svih građana država koje su nestale i građana Republike Srbije, u meri u kojoj su to političke okolnosti dopuštale.'' Kao uvod u ovu priču, ispričaću vam jednu anegdotu koja je po svojoj poruci neprolazna i sama po sebi sve govori. Kralj, vojnik i apsolutista Fridrih Veliki, najveći deo svog života proveo je među svojim vojnicima. Imao je valjanog razloga da veruje da sasvim dobro poznaje sve svoje vojnike, pa, ipak, jednog dana bio je nemalo iznenađen činjenicom da jednog podoficira, koji je bio u mnogim ratovima, nikada do tada nije video, te ga je upitao kako se to moglo desiti. Stari vojnik mu je lakonski odgovorio – znate, vaše veličanstvo, retko idem u pozorište, a vas nikada nisam susreo na bojnom polju. U periodu između 1920. i 1930. godine, odziv za prijem u vojne škole bio je sličan današnjem. Uzroci su isti, a i posledice. U to vreme, bilo je mnogo govora o tome šta rade penzionisani podoficiri, oficiri najvišeg ranga – rade najteže građevinske poslove, prose po kvartovima Beograda i drugim gradovima, na tačno određenim mestima. Sve se vrti u krug, ondašnja država nije poštovala dostojanstvo svojih bivših vojnika, nažalost, ni ova država, ne da ih ne poštuje, nego i više od toga, optužuje ih da jeduvojni budžet i da su kočnica reforme Vojske Srbije. Zapravo, to je perfidan način kako da se ova nova vojska rastane od svojih bivših kolega. Započeta bitka i tranzicija u periodu posle Drugog svetskog rata transparentno je završena 1974. godine. Podoficiri su tada ubili podoficira, dobili su novo zvanje. Mnoga socijalna i statusna pitanja bila su rešena donošenjem novog zakona o JNA. To je trajalo sve do 1994. godine, kada je donesen važeći zakon o Vojsci Jugoslavije. Podoficir je vaskrsao iz mrtvih, direktnom pretnjom da svaki onaj ko ne prihvati prevođenje zvanja ''mlađi oficir'' u zvanje ''profesionalni podoficir'' gubi službu u roku od 30 dana. Čime se danas bave podoficiri penzioneri, nekadašnji veoma cenjeni vojnici, čiji je profesionalni odnos prema poslu bio na najvišem nivou, koji su državu reprezentovali na najboljimogući način pred našim narodom i u svetu, jer su mnogi bili na raznim usavršavanjima i školovanjima u oba, tada suprotstavljena,bloka? Ostale su uspomene i gorčina u duši, ne zbog bednih penzija, za koje i sam načelnik Generalštaba, u listu "Vreme", kaže da su bedne, da ih treba dovesti na razumnu meru i taj vagon od Vojske otkačiti, već zbog činjenice da država ne poštuje i omalovažava svoje bivše vojnike. Prema projektovanoj tranziciji društva i reforme Vojske, taj vagon će biti prikačen za kompoziciju u kojoj su, na slepom koloseku, svi penzioneri Republike Srbije, dok ne izumru kao socijalna kategorija. Ima ovoga podosta, da ne čitam sve ovo, mislim da je malo ko zainteresovan, ali ljudi od nas, na kraju, traže sledeće. ''Od vas tražimo da amandmanima popravite ponuđeni tekst zakona o Vojsci Srbije i o odbrani Srbije i ostavite na snazi one odredbe zakona koje se stavljaju van snage, a koje štite naše stečena prava iz penzijskog, invalidskog i socijalnog osiguranja. Dobro znate da se po Povelji o ljudskim pravima Saveta Evrope, čiji je potpisnik Republika Srbija, uskraćivanje stečenih prava smatra kršenjem ljudskih prava i to je onda u nadležnosti Međunarodnog suda u Strazburu. Neka Vlada Republike Srbije stavi van snage sva podzakonska akta koja su doneli resorni ministri Srbije i Crne Gore, kojim je socijalna grupa vojnih penzionera, a posebno podoficira, stavljena na prosjački štap, uredbe iz 2004. i 2005. godine i odluke bivšeg vojnog ministra Davinića, kojima pojedinačne upravne akte nadležnog organa suspenduje za one vojne penzionere od pre 1. avgusta 2004. godine. Posebno naglašavamo ponižavajuću uredbu iz 2005. godine, koja se odnosi na profesionalne podoficire i podoficire penzionere. Kao prioritet, tražimo da zbrinete sve vojne beskućnike, tražimo da se donese poseban zakon kojim će Republika Srbija preuzeti, kao javni dug, sve neisplaćene plate profesionalnih vojnika, vojnih penzionera i civilnih lica na službi u Vojsci Srbije od 2000. godine do danas, na sličan način kako je to urađeno i u PIO.'' Zbog svega ovoga, smatram da treba da postoji i ovakvo udruženje građana i da treba da bude poduprto od strane Ministarstva odbrane, ne da bude kočnica, nego da se nađe zajednički jezik, kako bismo omogućili svim onim ljudima koji su to zaslužili, ispunjavali sve ono što se traži od njih, da svoju penziju uživaju sa svojom porodicom, u zdravlju. Kad sam već izašao, da ne bih ponovo uzimao reč, reći ću još par svojih opaski u vezi sa zakonom o odbrani. Držim da Vojska Srbije nije došla u ovako nezavidan položaj od juče. Sunovrat je krenuo od 1992. godine, ali svoj doprinos ovakvom stanju dale su i najnovije reorganizacije koje teku u njoj. Probao sam da se prisetim po čijoj odluci je izvršena ova reorganizacija, ili se vrši, ali nisam mogao da spoznam da su takve odluke donete u ovoj skupštini ili uVladi Republike Srbije. Da li je neko te i takve odluke naručio ili suflirao da ih donesemo, to ne znam, ali bi, svakako, državljani, građani Republike Srbije, to trebalo da znaju. Ne sme se dozvoliti da se bilo šta radi ilegalno, pogotovo u sektoru odbrane zemlje. Prošle godine je neko rasformirao Novosadski korpus. Zašto, kada vojnici kažu da je bio jedan od najboljih operativnih sastava u Evropi i čitav narod je verovao u ovaj korpus? Sam korpus je ulivao veliku sigurnost svima nama. Ubeđen sam da se jedinicama u Vojvodini, posebno ratnim, ne može uspešno komandovati iz Niša. Najnovijom reformom, u Vojvodini je ostalo prazno oko 20 kasarni i veliki broj drugih objekata i zemljišnih poseda. Oni propadaju, a veliki broj starešina su i dalje beskućnici. Po meni, najopasnije po Vojsku je penzionisanje najboljih oficira, u najboljim radnim godinama, a pravih profesionalaca. Zašto su oterani u penzije? Možda nisu hteli stranački da se oboje? Hvala.
Poslovnik reklamira Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 226, vrlo ću kratko. Tražim objašnjenje od ministra za Kosovo i Metohiju, ministra finansija, predsednika Vlade. Najaktuelnija priča u Srbiji danas je priča o Kosovu i Metohiji. U više navrata, potencirao sam kako oni koji u ime Srbije vrše vlast na Kosovu i Metohiji, to rade pretvarajući obične građane u građane drugog reda. Obratila mi se grupa zaposlenih, grupa radnika preduzeća "Kosmetprevoz". To je firma koja je nekada imala sedište u južnoj Mitrovici, posle rata su prešli u severnu Mitrovicu. Imala je 170 radnika. Obnovili su rad, sve do pre dve godine, kada je na čelo te firme došao čovek koji je, inače, bio poslanik u ovoj skupštini, da ne pominjem ime, promenio je stranačke boje. Onda je bio zamenik ministra saobraćaja u Vladi Kosova i Metohije, bio je predsednik opštine Zubin Potok, pa je dobio donaciju, pa je formirao svoje transportno preduzeće "Kolašinpromet", pa je sve linije koje je držao "Kosmetprevoz", koje su bile rentabilne, između ostalog, i prevoz đaka, preneo na svoje privatno preduzeće. Firma "Kosmetprevoz" je, praktično, ostala bez posla, pa nije plaćao rate za četiri autobusa koji su uzeti na lizing, iako su ostale da se plate još samo tri rate, pa je kreditor oduzeo ta četiri autobusa i onda je firma dovedena u potpuni kolaps. Devet meseci radnicima nije plaćena plata. Cilj je da "Kosmetprevoz" potpuno atrofira, u čemu je i uspeo. Firma je, praktično, prestala da radi, ljudi nemaju od čega da žive, nalaze se na ivici egzistencije. Nameravaju, kako pišu u ovom dopisu, da se svi isele sa Kosova i Metohije, da nađu neko utočište za sebe u Šumadiji jer, kako kažu, valjda će tu i za njih biti jedan komad proje, zbog onih koji ovako upravljaju i ovakav zulum, u ime ove vlade i ove vlasti, vrše na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vladanu Batiću. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, o amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega bih hteo da kažem, pošto nema gospodina ministra, sačekaćemo da se vrati, imam tekst za njega ovde, ali bih hteo da kažem da je VMA ustanova iz snova za ratne vojne invalide. Verovatno je to jedinstven slučaj u svetu da ratni vojni invalidi koji nisu bili na profesionalnoj službi u JNA, ili u nekoj drugoj armiji koja je bila u ovoj zemlji, ne mogu da se leče na VMA iako su tamo primani i dovoženi helikopetrima, iako su tamo operisani, imali tamo svoje medicinske dosijee, najbolje poznaju njihove povrede. Međutim, komisije PIO fonda već šest-sedam godina ne dozvoljavaju lečenje na VMA, sem u ekstremnim slučajevima, a to se može nabrojati na prste jedne ruke. Sada bih da pređemo na amandman. Zaista, gospođa Vjerica Radeta je postavila jedno dobro pitanje, koje su to organizacije i koja su to udruženja građana koji će biti finansirani po ovom članu zakona iz budžeta odbrane? Moram da vam kažem, 10 godina sam na čelu Udruženja ratnih vojnih invalida Srbije i, sem u jednom periodu, kada smo nešto dobili od Generalštaba Vojske, tada se zvala Vojska Jugoslavije, nismo mnogo pomoći dobili od Vojske, naročito ne od Ministarstva. Ne znam šta znači – ''aktivnostima u oblasti od značaja za odbranu''. Da li će te organizacije i ta udruženja vršiti obuku vojnika? Da li će ta udruženja, ne znam, obavljati neku stručnu delatnost i osposobljavati vojnike u nekim ekstremno stručnim oblastima? Zaista, ne mogu da shvatim o čemu se tu radi i koje su to organizacije, kada sigurno niste mislili na organizaciju Udruženja boraca, kada sigurno niste mislili na organizaciju Udruženja ratnih vojnih invalida, jer oni vama više nisu potrebni. Iako smo ratovali, išli kao pekari, mesari, u Vojsku, radili sve, kao i profesionalni vojnici, naše starešine su, rezervni vojni oficiri, napustili svoja profesionalna zanimanja i došli u rat i tamo nastradali, postali smo ne građani drugog reda, nego šestog reda, po brizi ove države. Sada, zaista, ne znamo o čemu se radi, koje su to organizacije, ako nisu ove organizacije koje sam nabrojao, a koje bi u svakoj normalnoj zemlji trebalo da budu organizacije od posebnog interesa za državu, jer okupljaju one ljude koji jesu za svaku državu koja ozbiljno misli o sebi, o svojoj budućnosti, o svojoj odbrani. Stvarno, ne razumem koje su to organizacije. Kakav je odnos Ministarstva odbrane prema organizacijama ovog tipa, koje bi, po mom mišljenju, trebalo da budu, ako već ostaje ovaj član zakona, s obzirom na to da imate većinu, sigurno će i ostati, finansirane ako nije Klub generala i admirala? Ako nisu takve organizacije, onda stvarno ne znam koje bi to trebalo da budu. Kakav je vaš odnos prema ovim organizacijama, jasno se vidi iz onog gesta, kada ste Klubu generala i admirala oduzeli tri kancelarije u Domu Vojske, sada kažemo, Srbije. Meni nije jasno kako ste se usudili da ih uzmete i da izbacite jedno udruženje građana iz zadužbine kojom protivpravno upravlja Vojska Srbije. Zadužbinama se upravlja na taj način što imaju svoje upravne odbore, koji ubiraju prihod od tih zadužbina i taj prihod daju onima kojima su zadužbine namenjene. Kada je neko od ratnika, kojima je taj dom ostavljen u zadužbinu, dobio jedan dinar od onoga ko upravlja tom zadužbinom? Nikada od Doma Vojske Srbije nisu dobili nijedan dinar, niti bilo kakvu drugu pomoć. Da zlo bude veće, pukovnik koji je nadležan za ovo pitanje ih je uputio na drugu zadužbinu, na Dom ratnih vojnih invalida, koji se nalazi na Savskom trgu. Gospodo draga, to je Dom ratnih vojnih invalida, a ovo je Dom ratnika, koji je sazidan sredstvima ratnika iz Prvog svetskog rata, između dva rata. Nije mi jasno kako takav odnos imate prema imovini koja nije vaša i koju ne koristite na način na koji bi trebalo. Značaj udruženja o kojima sam vam pričao je veliki i oni, zaista, obavljaju posao od značaja za odbranu zemlje, iako ih vi ne smatrate takvim, mogu da vam pokažem zapisnik koji smo dobili od Ministarstva odbrane, Sektora za ljudske resurse. Sad ću da vam kažem kakav odnos imate prema ratnim vojnim invalidima i takvim udruženjima. Udruženje ratnih vojnih invalida se 27. avgusta 2007. godine obratilo ministru, radi zakazivanja jednog sastanka, sa sedam tema koje se tiču ljudi koji su nastradali vršeći svoju vojnu obavezu. Sastanak je održan 30. oktobra, gospodo. Više od dva meseca vam je trebalo da se pripremite za ovaj sastanak. Da zlo bude veće, posle dva meseca, sastanak nije obavljen s ministrom, na čemu smo insistirali, nego sa zamenikom ministra, odnosno pomoćnikom ministra za ljudske resurse, dr Bojanom D. Dimitrijevićem. Kao posledica toga što ministar nije bio prisutan na sastanku, na mnoga pitanja smo dobili odgovore da će se u nekom budućem vremenu sagledati mogućnosti Ministarstva, da će on razgovarati s ministrom i videti da li se može po tim pitanjima nešto uraditi i da li će moći da se ta pitanja reše. Pomenuću samo jedno od tih sedam pitanja, inače, radilo se o zapošljavanju porodica poginulih i porodica teških ratnih vojnih invalida, po prioritetu, u Ministarstvu, o rešavanju stambenih potreba teških ratnih vojnih invalida, koji bi trebalo, po prioritetu, da reše svoja stambena pitanja, a reč je o 37 lica u Srbiji. Gospodo draga, rat je završen, odnosno bombardovanje NATO pakta je završeno pre osam godina, a među ovima ima nekih oficira, čije stambeno pitanje treba da se reši po prioritetu, koji su nastradali 1992. i 1993. godine. Znači, 15 godina nisu rešili svoj stambeni problem. Njih sedmoro nema nikakvo rešenje stambenog problema, a na listi prioriteta su i rešavaju se van drugih lista. Odgovoreno je - da niste imali sredstava, da niste mogli da nađete sredstva itd., iako vam je na tom sastanku predstavnik Udruženja poručio, jasno stavio do znanja koliko je stanova u vlasništvu Vojske Srbije prazno, niko se u njih ne useljava. Da li to znači da ne znate koji su vam prazni stanovi? Želim da verujem u to da ne znate, jer ako znate, a te stanove ne dodeljujete, onda imate lošu nameru, a to bi bilo vrlo opasno po društvo. Ja ću vam posle ovoga ostaviti spisak 9 stanova koji su vlasništvo Vojske, a koji su prazni, u nadi da ćete ove stanove dodeliti bar ovoj sedmorici teških ratnih vojnih invalida, profesionalnih vojnika, da im posle devet godina rešite stambeni problem, jer ste bili obavezni da to učinite do sada. Takođe bih želeo da vam kažem da smo, kao Udruženje, ozbiljno pristupili ovom zakonu, predlozima koje ste dali, pa smo već na tom sastanku 30.10. predložili da se u Nacrt zakona o Vojsci unese odredba da prednost pri zapošljavanju u Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije imaju članovi porodica ratnih vojnih invalida. Radi se o Ministarstvu odbrane, ovaj član, samo da kažem. Razumem da se vama žuri, ali ako budete to radili, ja vam kažem da ću duže ostati. Nemojte to da radite, nema potrebe.
Gospodine Vasiljeviću, koncentrišite se na izveštaj. Molim poslanike da puste govornika da završi svoj govor.
Stvarno vas ne razumem. Znači, hteo sam samo da vam kažem da smo predložili da se to uvrsti i potpukovnik Trandafilović je odgovorio da je to obuhvaćeno Nacrtom zakona, međutim, na Odboru za bezbednost i po Izveštaju Vlade Republike Srbije o amandmanima, konstatovano je da to ipak niste prihvatili. To znači da je neko zloupotrebio svoju funkciju i obmanuo predstavnike Udruženja ratnih vojnih invalida. Dobio sam u međuvremenu, dok je trajala ova rasprava, pitanje od Saveza rezervnih vojnih starešina iz Negotina, da predlagači ovog zakona odgovore koje su to vere koje zabranjuju upotrebu oružja, jer oni kažu da ne znaju nijednu veru koja to zabranjuje. Biću korektan, iako to niste zaslužili, pa ću skratiti i ostaviću jedno pismo ministru, kao doprinos raspravi od pre dva dana, kada sam mu rekao da je davao izjave da Vojska neće ni u slučaju proglašenja nezavisnosti Kosova braniti KiM i srpski narod, a on je meni odgovorio decidno da nikada to nije rekao, da je rekao samo to da regruti neće ići da brane Kosovo, što je sigurno laž. Dajem mu jedan tekst u kom vladika Raško-prizrenski Artemije kaže – izjave predsednika Srbije, ministra Jeremića i ministra Šutanovca da Srbija neće vojskom braniti KiM je prava izdaja. Oni poručuju šiptarskim ekstremistima i međunarodnoj zajednici – uzmite nam KiM, mi nećemo intervenisati. Toliko samo da kažem gospodinu Šutanovcu, da sam iz ovog teksta saznao da je on to izjavio. Hvala.
O amandmanu, poslanik Srđan Šajn.
Samo par napomena. Zaista, mogu da razumem predstavnicu SRS-a, iz kojih razloga je podnet ovaj amandman, jer u nevladinom sektoru imamo veoma lošu situaciju. Imali smo situaciju da puno para dolazi, da se to zloupotrebljava u tom sektoru. Veliki broj nevladinih organizacija postoji isključivo zbog toga da bi bili sami sebi svrha i veliki broj nevladinih organizacija, umesto da pomaže u rešavanju državnih problema, unoseći zabunu, u stvari, odmaže u celom tom procesu. Međutim, ako govorimo o dve stvari, da je potrebno da se vrši civilna kontrola i da na VMA treba i civili da se leče, a mislim da je i jedna i druga stvar bitna, da treba da bude civilne kontrole Vojske, da treba i na VMA da se leče ti isti civili, onda nije daleko od te logike da određene nevladine organizacije mogu da se angažuju u ovoj oblasti. Amandman SRS-a smatram kao najozbiljnije upozorenje i Ministarstvu odbrane i samoj Republičkoj vladi da u stavu 2. da moraju da se definišu jasniji kriterijumi, da mora da se definiše jasna politika u tom pravcu, na koji način će Ministarstvo odbrane, odnosno iz budžeta odbrane, koji je definisan, da se, eventualno, finansiraju određene aktivnosti nevladinih organizacija. U tom smislu, samo ću da pomenem da mogu da zamislim da postoji Udruženje rezervnih vojnih oficira, da postoji Udruženje ratnih vojnih invalida, ili Udruženje učesnika ratova, i da u toj situaciji ima logike da i oni i neke druge nevladine organizacije budu u određenoj programskoj sprezi s Ministarstvom odbrane. Slažem se s vašim argumentima da to treba vrlo restriktivno da se radi, da Vlada mora da definiše jasne kriterijume i da u budžetu koji se donosi u Skupštini Srbije mora jasno da se definiše pozicija koja ide prema nevladinim organizacijama. Inače, to je moguće da se uradi. Ne treba da, zato što je loša situacija u jednoj oblasti, a sigurno da je loša u nevladinom sektoru, zbog te loše situacije, isključimo sve, eventualno, dobre stvari koje mogu da se dese u budućnosti. Mislim da u budućnosti može da se desi puno dobrih stvari i da u tom pravcu treba shvatiti ovaj član, a amandman SRS-a doživljavam kao najozbiljnije upozorenje. Sigurno da treba da se upozori na to da jednom moramo, kada je u pitanju nevladin sektor, da jasno definišemo stvari, šta se na koji način radi i šta je čemu svrha. Hvala.
Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Mrkonjiću, gospodin Sreto Perić je znao da ćete vi da predsedavate i rekao mi je da vam prenesem da ima to zadovoljstvo da večeras boravi u Loznici, u centru Lozničkog okruga, čiji je predsednik, i da u ime SRS-a, zajedno s ostalim učesnicima, govori u prepunoj dvorani u Loznici, na promociji knjige prof. dr Vojislava Šešelja "Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić". Ja im želim puno uspeha na promociji. Znam da će biti uspešna, kao i ona u Kragujevcu, koja je bila u subotu, u prepunoj dvorani Doma sindikata. Svakoga dana u Srbiji održavamo promociju ove knjige, kapitalnog dela dr Šešelja, koja na pravi način odslikava pravu prirodu Haškog kazamata, lažne svedoke, lažnu optužnicu. Pozivam sve građane da sutra dođu u salu SO u Čačku, u 18 časova, na promociju knjige, gde ću i sama, zajedno s kolegama, učestvovati. Što se tiče ovog amandmana, dobro je da ste se vratili, gospodine Šutanovac, ovo je veoma ozbiljno pitanje. Ja bih i odustala od rasprave u nekom delu da se niste vratili, zato što za vas imam konkretna pitanja, kao i čitavog dana danas, odnosno jedan konkretan predlog na kojitražim da mi odmah odgovorite. Ovaj član, na koji je amandman podneo kolega Sreto Perić, reguliše proglašenje ratnog ili vanrednog stanja u zemlji. Vanredno stanje u Srbiji, na celoj njenoj teritoriji, protivustavno je uvedeno 12. marta 2003. godine. To je bila situacija neverovatnog bezvlašća, diktature, u državi u kojoj je svaki građanin Srbije strepeo za svoje pravo, svaki narodni poslanik, svaki čovek, kao i preko 11 hiljada ljudi koji su privedeni bez ikakve odluke suda, bez mogućnosti da imaju svog advokata, u čuvenoj akciji „Sablja“. Kasnije je usledio onaj drugi deo, „Perorez“, ili već kako se zvao, i ispostavilo se, na osnovu rada, post festum, našeg odbora za odbranu i bezbednost i na osnovu izveštaja pododbora, u kome je učestvovao, kao predstavnik SRS-a, kolega Petar Jojić, da je skoro svako hapšenje bilo nezakonito, o čemu govori i sama činjenica da je skoro 12 hiljada ljudi privedeno, a da je samo nekolicina njih osuđena na neke simbolične kazne, osim pripadnika ovog vašeg zemunskog i surčinskog klana, vaših pajtaša iz 5. oktobarskog puča. Tada je država Srbija, a taj slučaj je došao do Međunarodnog suda u Strazburu, ušla u jedan neverovatan eksperiment, koji nikada više ne sme da se desi u Srbiji. Zbog toga je pažnja koju je Ustav Republike Srbije posvetio Narodnoj skupštini Republike Srbije i te kako važna i upravo je u tome suština proglašenja ratnog ili vanrednog stanja. Dakle, po Ustavu Republike Srbije, to je isključivo nadležnost Narodne skupštine. Ona odlučuje o ratu i miru i proglašava ratno i vanredno stanje. Pošto ste vi odredbe Ustava, redom, prepisivali, tako i kod ovog člana 88. u zakonu o odbrani, mi smo rekli da je on pravno nelogičan, neprecizan, da su neki članovi apsolutno suvišni, neki su u ovom zakonu, a treba da budu u onom o kojem ćemo raspravljati kasnije, u zakonu o Vojsci, želela bih da se pozabavim ovim drugim delom pitanja, da pokušamo da zaboravimo, mada ne možemo, jer je epilog svega da su ljudi podneli tužbu protiv države zbog nezakonitog hapšenja, zbog svega onoga što su pretrpeli, zbog neverovatnog terora koji je sprovela DOS-ovska vlast, na čelu s Demokratskom strankom. Na području naše južne pokrajine, gospodine Šutanovac, nije mir, nije bezbedno. Tamo nije rat. On je, navodno, okončan Rezolucijom 1244 i Kumanovskim sporazumom, posle 78 dana besomučne agresije NATO pakta nad našom državom i našim narodom. Kada je Vojno-tehnički sporazum potpisan, tog 9. juna 1999. godine, moram opet da vas podsetim da je u ovoj sali jedino SRS bila protiv Kumanovskog sporazuma, vojno-tehničkog, i protiv Rezolucije. Međutim, Rezolucija je sada jedini način, jedina slamka spasa da branimo naše pravo nad našom vekovnom zemljom. Kada je potpisan taj sporazum, gospodine Šutanovac, vi još niste bili ni narodni poslanik, kasnije je usledio taj 5. oktobarski puč, pa ste bili jedan od zanesenjaka revolucije među 176 poslanika, trebalo je da počnu da se dešavaju neke stvari. Vreme je prošlo, vi niste ni sanjali, ali, eto, zadesilo vas je tako nešto, doduše na kratak rok, da postanete ministar odbrane, ali te 2001. godine je trebalo da se obrazuje komisija za saradnju Vojske Srbije i organa MUP-a i snaga KFOR-a i da se prati rad te komisije. Pošto je kasnije definisana Kopnena zona bezbednosti, opet na štetu Srbije, pošto su definisana prava i obaveze duž tzv. administrativne linije, vi nam sada dugujete odgovor na pitanje šta se dešavalo za sve to vreme, jer vi ste naslednik i Borisa Tadića, i onog Radojevića, i Krapovića, i Davinića, u roku od ovih 7 godina? Kakvo ste vi stanje zatekli kao ministar odbrane i šta je vas gospodin Popović, pukovnik, načelnik Komisije za sprovođenje Sporazuma, obavestio poslednjih dana? Ako imate ta saznanja, vi morate hitno, gospodine Šutanovac, da dođete. Nemoguće je da to tražim za sutra, ali, evo, u ponedeljak, pošto je u ponedeljak taj dan „D“, ili bi mogao da bude, kada će neki da se usude ili ne usude da urade nešto protiv države Srbije i našeg teritorijalnog integriteta. Ja vam sada predlažem, ministre, da krenete odmah sutra da pravite taj izveštaj i da se dogovorite s gospodinom Ivicom Dačićem, koji je predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, i u ponedeljak dođete pred Narodnu skupštinu s tim izveštajem. Jedino tako možemo da znamo kakva prava ima sada Vojska Srbije. Taj vojno-tehnički sporazum je za mene, kao narodnog poslanika, za svakog srpskog radikala ovde, za svakog građanina, mrtvo slovo na papiru. Jer, gospodin Dragan Todorović je bio 5 godina, ili 6, ispravite me ako grešim, gospodine Todoroviću, član Odbora za odbranu i bezbednost Savezne skupštine, pa onda Skupštine državne zajednice Srbija i Crna Gora, a oni nikada pred sobom nisu imali sveobuhvatan izveštaj o tome šta naša vojska sme da radi. Vi vrlo dobro znate, gospodine ministre, da u ovom trenutku duž administrativne linije mogu da lete samo helikopteri KFOR-a. Naša vojska ne sme ništa. Mi smo tu do linije tog tzv. razgraničenja. Šta ćemo dalje? Da li ste vi, s obzirom na to da ste preuzeli ministarsku funkciju u trenutku kada je došao onaj katastrofalni plan Martija Ahtisarija da nam se otme Kosovo i Metohija, krenuli na posao, jer imate pravo da inicirate aneks tog vojno-tehničkog sporazuma o prisustvu do hiljadu vojnika i policajaca naše vojske, odnosno Ministarstva unutrašnjih poslova? Sećate se, vi ste bili zamenik predsednika Odbora za odbranu i bezbednost, 17. marta, kada je u tzv. plavi salon došao Boris Tadić, kao tadašnji ministar odbrane. Pojavio se i rekao da nema te ingerencije i da ne može sam da zahteva od KFOR-a, a vidite da je došao ovaj novi zlikovac koji kaže da mi biološki, svi Srbi, treba da pomremo, da nestanemo, da nas nema, rekao je – ja u ovom trenutku, a došao je iz Slovačke gde je bio sa svojim kolegom, tadašnjim ministrom odbrane, ne mogu to od njih da tražim, jer nigde ne stoji u Vojno-tehničkom sporazumu da mi to možemo da tražimo, osim u određenim slučajevima. DOS-ovska vlast za proteklih sedam godina, a vi ste, evo, ministar koliko meseci, nikada nije insistirala na sprovođenju do kraja tog sporazuma ili, ako ste to tražili, kakav je odgovor bio? Mi smo i prošle nedelje postavili to pitanje. Da li je sve u redu – jeste. Vidim da me koleginica pažljivo sluša. Jel tako, koleginice Kolundžija? Da. Mi smo prošle nedelje postavili to pitanje, ali dobili smo odgovor da nikada s naše strane nije usledio takav zahtev. Morate nas da razumete. Vi ste civil na mestu ministra odbrane. Šta vam kažu operativci, gospodin pukovnik Popović, ljudi iz Generalštaba, i kada ćemo da dobijemo taj izveštaj? U slučaju da se, ne daj bože, desi ono što Amerika i pojedine zapadne sile planiraju, ne piše nam se dobro. Neodgovorna vam je izjava, gospodine Šutanovac, kada ste bili, 20. novembra, sa svojim separatistima u Podgorici, sa Roćenom i ostalim društvom i sa Filipom Vujanovićem, – da ne verujete da će u slučaju pojedinačnog priznanja nezavisnosti Kosova i Metohije od strane neke zemlje Beograd preduzeti takve mere da prekine diplomatske odnose. Ko vam je dao pravo? Rekli ste da to nije dobro ni za Srbe ni za Albance. Ko je vama dao pravo, gospodine Šutanovac, da to govorite? Da li je to stav Vlade Srbije, da li je to stav Pregovaračkog tima? Juče je bio ministar Vuk Jeremić i rekao je da je to jedan od odgovora Vlade Republike Srbije i zvaničnika iz Beograda, a vi ste rekli nešto sasvim drugo. Recite nam, da li ste spremni da u ponedeljak dođete? Vi ćete do ko zna kog doba biti na koncertu vašeg tasta, 10. uveče, gde se to već organizuje, da pevate i da se veselite na dan kada se odlučuje o sudbini Kosova i Metohije, pa pošto se rasanite i probudite iz tog mamurluka, dođite u Skupštinu i donesite nam izveštaj o saradnji Vojske i MUP-a sa snagama okupacionih KFOR-ovskih vlasti na Kosovu i Metohiji.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. (Milorad Krstin, s mesta: Odustajem.) Preostalo vreme za SRS je još tri minuta, za ovaj amandman. Zahvaljujem. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, čini mi se da ovaj amandman ima svoju logiku, jer zaista je nedorečena odredba stava 1. člana 88 - zajednički predlog za proglašenje ratnog ili vanrednog stanja utvrđuje se na osnovu procene rizika i pretnji po bezbednost Republike i njenih građana. Semantički, nedostaje čiji je to zajednički predlog. Ne znam da li to treba bude ministar i načelnik Generalštaba, ali, očito, u ovom stavu nešto nedostaje. (Dragan Šutanovac, s mesta: Ima u drugoj odredbi.) To se samo naslućuje. Da bi norma bila potpuna, čini mi se da nešto nedostaje – ko vrši procenu. Nedostaje, gospodine ministre, ko vrši procenu, taj deo nedostaje. Može se dedukcijom zaključiti, ali to fali. Pošto smo juče čuli ratni poklič savetnika premijera i pošto se približava, očigledno, taj dan ''D'', kada je sudbina Kosova i Metohije u pitanju, moje pitanje je jednostavno, jer je to nešto što je predvidivo. Juče smo čuli stavove velikih sila, poput SAD-a i Velike Britanije, oni su već rekli da je jedina osnova Ahtisarijev plan, pa je sinoć, zaista, čudno delovala na RTS-u izjava ministra spoljnih poslova. Imate oficijelni stav Velike Britanije, a onda ministar spoljnih poslova Srbije priča šta je on rekao ministru spoljnih poslova Velike Britanije. Hajde da čujemo šta je rekao ministar spoljnih poslova Velike Britanije. Ja mogu da poželim da Sejšelska ostrva pripadnu Srbiji, ali ko me to pita. Dakle, moje pitanje je jednostavno – ako bude proglašena i priznata od strane velikih sila nezavisnost Kosova i Metohije, da li će u Srbiji biti proglašeno ratno i vanredno stanje, jer to najavljuje gospodin Simić u svojoj jučerašnjoj izjavi? Ako to već najavljuju, neka onda oni budu na čelu, neka oni budu i njihova deca na prvoj liniji fronta, a ne da se igraju životima tuđe dece. Srbiji je potreban dečiji smeh, radost življenja, pelene, a ne sveže humke i crni barjaci. Toga smo se nagledali. O.K, ako hoće da ratuju, ti veliki heroji, ratnici, junaci - napred, na prvu liniju, sa svojom decom, a ne sa tuđom decom. Kralj Petar i kralj Aleksandar su bili na čelu vojske. Iz ovoga sledi drugo pitanje. Ako do toga dođe, ili ako dođe do proglašenja vanrednog stanja na delu teritorije, onda je logično da to bude deo koji gravitira ka Kosovu i Metohiji. Moje je pitanje – kako će se sprovesti, eventualna, mobilizacija u Niškom, Rasinskom, Jablaničkom, pogotovo u Topličkom okrugu? Ti rezervisti više nikada neće da uzmu oružje u ruke. Oni su demoralisani, prevareni, obeshrabreni, obmanuti, rezignirani, razočarani, znači, treba pogledati istini u oči. Da iskoristim priliku, pošto se uvek nameće pitanje kakva nam je ratna tehnika, kakvo nam je naoružanje, da pitam nešto ministra. Pre jedno godinu dana, Mlađana Dinkića su morali varioci da vade iz kokpita MIG-a 21, a rekao je da će lično da se založi da se remontuju MIG-ovi 21, baš se sećam dobro tog snimka, ili 29, svejedno. Navodno je četiri miliona remont tih MIG-ova. Šta je na tom planu urađeno, dade li Dinkić pare, remontovaše li se MIG-ovi, koliko imamo spremnih aviona, ovih koje je Dinkić remontovao? Jer, to smo gledali. Znači, vlast treba da ispunjava svoja obećanja. Sećam se još kako ga vade iz tog kokpita. Mislim da bi trebao odgovoriti na to pitanje. Još jedno. Malopre, kad sam pominjao direktora preduzeća "Kosmetprevoz", koji je uspeo da uništi ovo preduzeće, zaboravio sam da kažem njegovo ime, a on je nekad bio kadar SPS-a, više nije, promenio je stranačke boje. Pitajte koje je stranke danas član. Bio je poslanik SPS- a, njegovo ima je Vulović Srđan. Hvala.
Hvala. Prelazimo na sledeći amandman, na član 105. [[Žagor u sali]] Izvinjavam se, naravno, imate još vremena za prethodni amandman. Reč ima šef Poslaničkog kluba SRS-a Tomislav Nikolić, još četiri minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne bih izlazio da nemam jednu veliku dilemu oko toga šta je predlagač zakona hteo članovima 87. i 88. Predloga zakona, kojima je uveo Narodnoj skupštini obavezu da svoje pravo o proglašenju ratnog ili vanrednog stanja može da ostvari tek ako dobije predlog, zajednički predlog predsednika Republike i predsednika Vlade, a oni to mogu da predlože Skupštini tek ako dobiju predlog od ministra odbrane, koji to može da predloži predsedniku Vlade i predsedniku države tek ako mu stigne procena da je zemlja ugrožena, pošto se zna u kojim slučajevima se uvodi vanredno stanje. Dakle, ima li pravo, po ovom zakonu, Narodna skupština da uvede vanredno stanje, ako nije dobila zajednički predlog predsednika Vlade i predsednika Republike? Ako mi kažete – nema, striktno tumačeći zakon, ja vas pitam – a ko to sme da ograniči prava Narodne skupštine, nekakvim besmislenim predlogom koji treba da dobije Narodna skupština? Šta će biti ako se ovde sastanemo, izglasamo po Ustavu vanredno stanje, a nismo dobili predlog predsednika države i predsednika Vlade, i to, pazite, zajednički predlog? To znači da obojica moraju da misle isto. U ovom slučaju, ne misle isto, to je očigledno – predsednik Vlade i predsednik Republike ne misle isto, sudeći po izjavama političkih stranaka koje predstavljaju. Predsednik Vlade je veoma blizu toga da misli da će biti vanredna situacija u zemlji u slučaju samoproglašenja nezavisnosti. Predsednik Republike je ubeđen da ništa loše neće da se desi i misli da će predsednik Skupštine zbog toga raspisivati izbore za predsednika Republike. Zašto je Narodna skupština talac zajedničkog predloga predsednika Republike i predsednika Vlade? Zašto onda oni sami ne proglase ratno i vanredno stanje? Hajde da promenimo Ustav i da kažemo – kad se slože predsednik Vlade i predsednik Republike, proglašava se vanredno stanje ili ratno stanje. To je mnogo čistije, nego reći – Narodna skupština će biti tu negde u pripravnosti, pa ako stigne obrazložen zajednički predlog, stigne, a ako ne stigne, nema ratnog ili vanrednog stanja. Ovo su teška ograničenja za Narodnu skupštinu. Nije Narodna skupština Vojska, pa da se kaže – pod civilnom i demokratskom kontrolom. Narodna skupština je kontrola sama po sebi. Ona ne može, odnosno zamislite da narodni poslanik Petar Petrović ima pravo da predloži zakon, a nema prava da glasa o uvođenju vanrednog ili ratnog stanja dok mu to pravo ne odobre predsednik Vlade i predsednik Republike! Preterali ste, preterali ste, zaista. Tim pre što je, zaista, nejasno kako će ministar sastaviti procenu. Znate, iskreno da vam kažem, gospodine Šutanovac, u vašim rukama je sada procena – da li će biti vanrednog ili ratnog stanja? Jeste li vi spremni da preuzmete rizik i odgovornost da sami napravite tu procenu, da je predložite predsedniku Vlade i predsedniku Republike i da oni to posle, kao zajednički predlog, predlože Narodnoj skupštini? Sve potiče od ministra odbrane koji je pripadnik samo jedne političke stranke, stranke koja uvek ima nekakve dodatne motive za neko reagovanje. Mislim da je trebalo malo bolje da razmislite o svemu ovome. Ustav ovo nije predvideo, ili ga ja ne poznajem dovoljno dobro. Ovo je iskorak iz Ustava Srbije. Ovo su ograničenja Narodne skupštine koja Ustav nije hteo i nikome nije dao za pravo da ograničava Narodnu skupštinu. Skupi se 126 poslanika, proglasi vanredno stanje. Da li će Ustavni sud da poništi tu odluku? Neće. Trebalo bi da je poništi pošto nije u skladu sa zakonom, tako da su odredbe čl. 87. i 88. besmislene. Moglo je u jednom članu da se predvidi kako će postupak teći. Treba predvideti postupak u svemu, ali Narodnoj skupštini, nekim zakonom, da predviđate postupak, zato smo vam brisali članove koji se tiču prava i dužnosti Narodne skupštine. Nemojte to zakonom o odbrani, zakonom o Vojsci. To je uradio Ustav Srbije i još će Narodna skupština, jednim zakonom o sebi, eventualno, da razradi neka pitanja koja nisu razrađena.
Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na konkretan amandman, koji sam podneo na član 105, želim da se vratim na jedno načelno pitanje, koje je više puta postavljano u toku ove rasprave, ali, nažalost, na to pitanje nismo dobili odgovor. Zamolio bih ministra da pokuša da nam u toku ove rasprave, do kraja rasprave o amandmanima, da odgovor na to pitanje. O čemu se zapravo radi ovde? Čitajući obrazloženje ovog zakona, u drugom poglavlju, u delu gde se govori o razlozima za donošenje zakona, navedena su dva razloga zbog kojih se ovaj zakon donosi. Prvi i osnovni razlog, kako stoji ovde, za donošenje ovog zakona je potreba uređivanja sistema odbrane kao izvorne nadležnosti Republike Srbije, a to je ono što je sasvim logično, normalno i jasno. Drugi razlog je poseban razlog, kako je ovde navedeno, on je sadržan u tome da se obezbedi pravni okvir za nastavak procesa reformi sistema odbrane, u skladu sa nacionalnom strategijom odbrane. Pošto u obrazloženju zakona može da se pročita, a to smo videli ranije, u samom tekstu zakona, da su osnovni strateški dokumenti –strategija nacionalne bezbednosti Republike Srbije, strategija odbrane Republike Srbije i doktrina Vojske Srbije, a da u članu 9. stoji da Narodna skupština usvaja strategiju odbrane Republike Srbije, strategiju nacionalne bezbednosti i dugoročni plan sistema odbrane Republike Srbije, postavljam pitanje i molio bih ministra da nam odgovori, ako ne večeras, onda do kraja ove rasprave. Na osnovu koje strategije je ovaj zakon, odnosno predlog, pravljen, jer ovde se govori, upravo, da se počelo s reformom u sistemu odbrane i u Vojsci Srbije na osnovu nacionalne strategije odbrane. Da li ona postoji negde i, ako postoji, zašto već nije u Skupštini Srbije, ako je i zakonska obaveza da se ona usvoji u Skupštini Srbije? Molio bih da nam odgovorite na to pitanje do kraja ove rasprave. Što se tiče samog amandmana na član 105, da bi poslanicima koji možda nisu ovo čitali, verovatno ima i takvih, a i građanima Srbije, bilo jasno o čemu se radi, pročitaću član 105. Predloga zakona. Odnosi se na sredstva za finansiranje odbrane, i to sredstva za posebne namene. ''Nepokretnim stvarima za posebne namene smatraju se: zemljište, zgrade, podzemni i nadzemni objekti s pratećom infrastrukturom, koji se u Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije koriste za vojne potrebe, kao i druge nepokretne stvari koje se nalaze u vojnom krugu.'' To je 1. stav. Drugi stav: ''Nepokretnosti iz stava 1. ovog člana su u svojini Republike Srbije''. Treći stav: ''Način korišćenja, upravljanja, održavanja i evidencije nepokretnih stvari iz stava 1. ovog člana propisuje ministar odbrane.'' Intervenisao sam amandmanom, upravo, na ovaj treći stav i predložio da se, posle reči "člana", dodaju reči: "pod uslovima propisanim Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije". U slučaju prihvatanja ovog amandmana, ovaj treći stav bi glasio: "Način korišćenja, upravljanja, održavanja i evidencije nepokretnih stvari iz stava 1. ovog člana, pod uslovima propisanim Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije, propisuje ministar odbrane". Prosto, ne znam zbog čega Vlada nije prihvatila ovaj amandman, jer se radi o jednom, možda, tehničkom amandmanu, ali mislim da on ima i svoju suštinu, koja je sadržana u Zakonu o sredstvima u svojini Republike Srbije, gde stoji da tim sredstvima raspolaže Republika Srbija i da se za korišćenje tih sredstava koja su u svojini Republike Srbije mora dobiti saglasnost Republičke direkcije za imovinu. Zahvaljujem i molim ministra da razmisli i da prihvati ovaj amandman.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da)
Amandman kolege Arsića na član 111. predviđa brisanje člana 111, koji predviđa posebne naknade za lica koja su imenovana, postavljena, kao i za lica na položaju u Ministarstvu odbrane, kojima se, na predlog ministra odbrane, posebnim aktom, mogu uvećati plate do 20% u odnosu na plate drugih lica u drugim ministarstvima. U Zakonu o državnim službenicima se predviđaju određene plate, mada se predviđa i mogućnost da Ministarstvo odbrane, zbog specifičnosti i delatnosti ovog ministarstva, može da dodeli određene naknade. Međutim, smatramo da bi bilo mnogo bolje da se ljudi u Ministarstvu na ovakav način ne izdvajaju, zato što postoje slična ministarstva, kao što je MUP, koja nemaju ovakvu mogućnost. S obzirom na težak položaj svih zaposlenih u Ministarstvu odbrane, profesionalnih vojnih lica, čije su plate veoma male, koji žive u teškim uslovima, koji spavaju po kasarnama, čije su porodice s njima, koji nemaju mogućnost da, kao drugi ljudi, žive pristojno od svog rada, jer su im plate zaista male, smatramo da sistemski treba to urediti, a ne da se posebnim aktom to rešava. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 124. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona, zaključujem pretres u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem svima na korektnosti. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VOJSCI SRBIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milisav Petronijević, Rajko Baralić, Dušan Bajatović, Lidija Vukićević, Dragoljub Simonović, Nikola Savić, Sreto Perić, Zoran Despotović, Momir Marković, Milan Avramović, Vlado Sekulić, Goran Cvetanović, Zoran Antić, Aleksandar Martinović, Zlatan Jovanović, Dragan Čolić, Tatomir Baković, Milosav Miličković, Radiša Ilić, Vjerica Radeta, Bojan Milovanović, Ninoslav Dimitrijević, Željko Vasiljević, Jovan Miljanović, Miletić Mihajlović, Vidoje Jovanović, Nenad Čanak, Aleksandra Jerkov, Aleksandar Marton i Radovan Radovanović, kao i Odbor za odbranu i bezbednost. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnih poslanika Nebojše Ranđelovića na čl. 2, 3, 4, 77. i 178, Slobodana Maraša na čl. 4, 9, 17, 61. i 92. i Milene Stanković na čl. 13, 18, 73. i 144. Predloga zakona. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je dala nekoliko amandmana na član 2, jer smatramo da amandmanima može da se ispravi član 2. U članu 2. je definisano da je Vojska Srbije organizovana oružana snaga koja brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke, sve to u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebe sile. Amandmanom SRS-a je definisano da se u članu 2. stav 1. menja i glasi: "Vojska Srbije je organizovana oružana snaga koja brani suverenitet, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i bezbednost Republike Srbije od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile." Ovo rešenje koje je preciznije u odnosu na predlog Vlade. Vlada je obrazložila da amandman ne prihvata jer je odredbom člana 2. stav 1. Predlog zakona preuzeta odredba iz Ustava, člana 139, kojom je utvrđeno da Vojska Srbije brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile. Mislim da se ovim amandmanom popravlja položaj i nadležnost Vojske Srbije i dobro je što je ovde definisano da Vojska ima mogućnost samo da brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja, jer kada bi to bilo i iznutra, teško da bi se ministar odbrane, gospodin Šutanovac, složio s ministrom unutrašnjih poslova. Naime, još kao narodni poslanik, dao je veliki broj argumenata zašto treba ministar unutrašnjih poslova, gospodin Jočić, da se smeni, taksativno nabrojao mnoge razloge zbog čega treba ministar unutrašnjih poslova da se skloni sa te pozicije, mada mu sada uopšte ne smeta, kada je postao ministar odbrane, da zajedno sede u istoj Vladi, da, navodno, sarađuju. Verovatno, i zbog tih ličnih odnosa, pokušavaju da to pretoče u zakon i imaju potpuno drugačije predloge zakona, što nije u redu, jer moramo da imamo funkcionalne zakone, bez obzira na naše afinitete i ambicije, a ne da kako ko i iz koje političke stranke i opcije postane ministar, predloge zakona adaptiramo prema njegovoj ličnosti. Javiću se opet kasnije, pošto smo pokušali da amandmanima promenimo prvi, drugi i treći stav 2. člana i imamo argumente. Siguran sam da će ministar da sasluša sve ove amandmane i da neće biti sve vreme pasivan, nego će aktivno odgovarati na naša pitanja. Ne znam u kom smislu ste aktivni, ali smatram da treba da budete aktivni u pogledu rada, da slušate naše argumente i da na osnovu toga reagujete. Ako smo nešto rekli što, možda, nije tačno ili istinito, ovo je najbolja prilika da to negirate. Ako se branite ćutanjem, što je opet vaše pravo, znači da smo potpuno u pravu, a mi smo sigurni, kao i građani Srbije, da smo u pravu.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, gospodin Cvetanović je, upravo, rekao kakav je sadržaj našeg amandmana na ovaj član 2. Mislim da je isti amandman, ili gotovo isti, podnet od strane Poslaničke grupe SPS-a. To je, u stvari, rešenje koje je postojalo do sada u Zakonu o Vojsci i mislimo da je ono sveobuhvatnije, celovitije i adekvatnije kao definicija Vojske. Predlagač je, bukvalno, samo prepisao ono ustavno rešenje. Mi ovim našim rešenjem nismo ništa redukovali što se tiče Ustava, samo smo detaljnije obrazložili namenu Vojske. Moram da kažem da iz definicije koja stoji u Predlogu zakona može da se izvuče zaključak da Vojska Srbije ne treba da reaguje u slučaju da dođe do povrede celovitosti Srbije i suvereniteta države Srbije iznutra. Molim ministra odbrane da nam sada kaže kako će Vojska Srbije reagovati u slučaju da dođe do pobune, do pokretanja nekih vojnih akcija na teritoriji Kosova i Metohije, a koje su motivisane, upravo, izdvajanjem dela teritorije, odnosno narušavanjem našeg suvereniteta i celovitosti Republike Srbije. Definicija, ili rešenje koje smo našim amandmanom ponudili, upravo, daje pravni osnov Vojsci Srbije da reaguje i u tom slučaju. Znači, mi smo rekli da je Vojska Srbije organizovana oružana snaga koja brani suverenitet, nezavisnost, teritorijalnu celovitost, i odatle izvire nadležnost Vojske Srbije da se upotrebi, da se iskoristi u slučaju kada postoji pretnja, ugrožavanje suvereniteta i celovitosti i iznutra, a ne samo spolja. Molim vas da razmislite o tome, da iskoristite pravo koje imate kao ministar i da prihvatite amandman na samoj sednici Skupštine, u toku rasprave. Ničim ovde Ustav nismo povredili, samo smo precizirali nadležnosti Vojske, njenu namenu, jer postoji osnovana pretpostavka da može doći do ugrožavanja naše teritorijalne celovitosti i iznutra.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević, Rajko Baralić i Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo, gospodine ministre, Poslanička grupa SPS-a je uložila amandman na član 2. Predloga zakona o Vojsci Srbije. Član 2. Predloga zakona o Vojsci Srbije sadrži tri stava i ja ću zbog značaja ovog člana zakona i zbog javnosti pročitati detaljno kako ceo član glasi, a ovo pitanje je veoma važno, imajući u vidu da određuje položaj i nadležnost Vojske Srbije. U prvom stavu predlagač kaže - Vojska Srbije je organizovana oružana snaga koja brani zemlju od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke, u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile. Ovaj stav je, bukvalno, stav iz člana 139. Ustava, to je, u stvari, prepisan stav. Ne dovodimo mi to u pitanje. Pošto imamo primedbe na svaki od tri stava, zadržaću se sada na ovom stavu. Smatrali smo da treba da glasi ovaj stav ovako - Vojska Srbije je organizovana oružana snaga koja brani suverenost, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i bezbednost Republike Srbije od oružanog ugrožavanja spolja i izvršava druge misije i zadatke, u skladu sa Ustavom, zakonom i principima međunarodnog prava koji regulišu upotrebu sile. Zbog čega smatramo da je ovo preciznije, a, u suštini, odnosi se na razradu ustavne odredbe? Ako pogledamo Ustav, pošto uporište za ove naše predloge nalazimo u Ustavu, recimo, član 97. Ustava kaže - Republika uređuje i obezbeđuje: 1) suverenost, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i bezbednost Republike Srbije itd. Šta znači: obezbeđuje suverenost, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i bezbednost Srbije? To znači da Republika Srbija suverenost, nezavisnost, teritorijalnu celovitost i bezbednost može da obezbeđuje na više načina, politički, diplomatski, pravno, ekonomski, da ne nabrajam dalje. Ali, smatramo da Republika Srbija, ne - može, nego mora da brani sve to što sam naveo od oružanog ugrožavanja spolja. Da ne biste podvalili, pošto često podvaljujete kako mi pozivamo na rat, to nije tačno. Mi hoćemo mir. Nije to pitanje. Ovde je pitanje – ako je suverenost, nezavisnost, teritorijalna celovitost, ne ugrožena, ugrožena je idanas, ako je oružano ugrožena spolja, hoće li Vojska braniti to? Gospodine ministre, direktno pitanje. Ne ovo – hoćemo ratovati, nećemo ratovati, zavisi kako to kome prija. Ko voli rat, ko hoće rat? Dajte mi toga. Ovde je drugo pitanje - hoće li Vojska braniti nezavisnost, teritorijalni integritet Srbije, ako su oružano ugroženi spolja? Pitanje je za vas, očekujem direktan odgovor - šta će da kaže ministar koji u nazivu svog ministarstva ima reči -odbrana. Dakle, ne diramo ustavnu odredbu, ništa ne tražimo van Ustava, ali smatramo da je celovitije i preciznije da obavežemo Vojsku na ono što, inače, stoji u Ustavu. Uostalom, mislim da je u članu 114. Ustava Srbije zakletva koju predsednik Republike polaže, pa se kaže - sve snage će uložiti da sačuva suverenost, nezavisnost itd. Suverenost, nezavisnost, teritorijalna celovitost su lepe reči, to nisu ružne reči, od kojih treba bežati, ali su obavezujuće i upućuju na odgovornost. Da zaključim. Kada je u pitanju stav 1. ovog člana, tražimo da se navedu reči – suverenost, nezavisnost, teritorijalna celovitost i bezbednost, napominjem, od oružanog ugrožavanja spolja. Znam da je ovih dana veoma aktuelno pitanje Kosova. Nije li to možda strah da se takve reči napišu, da ne bi kod ljudi stvorili utisak da će neko braniti ovu zemlju, iako mislim da je loša poruka međunarodnoj javnosti kad neko kaže da neće braniti. Za to vreme, sasvim je logično da britanski ministar za Evropu Marfi kaže – nama nije problem Srbija. Samo što ne kaže – od nje nam ne preti opasnost, nas je strah od Albanaca, jer oni hoće da ratuju, oni hoće oružanu pobunu itd. To je ta loša poruka. Kad pošaljemo poruku – nećemo braniti, a onda oni kažu – baš fino, mi ćemo još više da nagazimo i da kažemo – ako nam ne date nezavisnost, mi ćemo to učiniti putem rata. Jošjednom, ne pozivamo u rat, ne tražimo rat, nikad ga nismo tražili, osim onih koji nam ga podvaljuju, ali tražimo jasan i precizan odgovor – ako suverenost, nezavisnost, teritorijalni integritet budu ugroženi oružano spolja, hoće li Vojska braniti zemlju? Stav 2. ovog člana je, takođe, veoma bitan...
Izvinjavam se, isključio sam vam mikrofon, mislio sam da ste završili. Stali ste kod sedmog minuta. Imate još osam minuta. Izvinjavam se. Moja je greška, pritisnuo sam pogrešno dugme. Izvolite.
Stav 2. ovog člana glasi – predsednik Republike ili ministar odbrane, po ovlašćenju predsednika Republike, može odlučiti da Vojska Srbije nadležnom državnom organu, odnosno organizaciji, organu autonomnih pokrajina i organu jedinica lokalne samouprave, na njihov zahtev, pruži pomoć radi zaštite života i bezbednosti ljudi i imovine, zaštite životne sredine ili iz drugih razloga utvrđenih zakonom. Suštinu mi ne diramo. Pružiti pomoć treba uvek kada se u takvoj situaciji nađu jedinice lokalne samouprave. Ovde tražimo, u najmanju ruku, da se razjasnimo i dobijemo precizan odgovor. Smatramo da je Ustav veoma precizan i on kaže – predsednik komanduje Vojskom Srbije, u skladu sa zakonom. Konkretno, mislim da član 17. to precizno reguliše. Smatramo da on to ovlašćenje ne može da prenese na ministra odbrane. Ovde se radi o upotrebi Vojske. Ne govorim o komandi, govorim o upotrebi Vojske. Dakle, ne dovodimo u pitanje potrebu da se to uradi, samo dovodimo u pitanje ima li ustavnog osnova za to da predsednik Republike prenese ta ovlašćenja. Mi smatramo da nema. Jasna je podela napravljena, da je komandovanje, u skladu s Ustavom i zakonom, u nadležnosti predsednika Republike, a vođenje politike odbrane i izvršavanje republičkih zakona – u nadležnosti Vlade, odnosno Ministarstva odbrane. Stav 3. ovog člana, za koji, takođe, smatramo da je bitan, kaže – upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije uređuje se zakonom. Da vidimo šta Ustav kaže. U članu 140, Ustav kaže - Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. O kakvom zakonu se ovde radi? Ako je bio potreban zakon, onda je to zakon o Vojsci. Ustav je već rekao, u članu 140, da se Vojska može upotrebiti van granica Srbije, ali – isključivo, ili samo po odluci Narodne skupštine. Kakav to sad zakon treba da bude? Zato smo smatrali da treba ta odredba da stoji i da se iza toga doda još jedan stav, koji kaže – odluka iz stava 3. ovog člana sadrži proceduru donošenja odluke, način donošenja i usvajanja odluke, predlagača, zadatke koje će izvršavati jedinice i komande Vojske van granica Republike Srbije i sistem komandovanja. Možda ima još nešto. To bi bila pravilna primena Ustava kada je u pitanju upotreba Vojske van naših granica. Zato smatramo da nije korektno da u zakonu stoji odredba da će se to urediti zakonom, mada Ustav to ne traži, Ustav samo kaže da ne može bez odluke Skupštine. Moglo je detaljnije da se razradi kako ta odluka da izgleda, ko da je predloži, kako da se usvaja, kojom većinom itd., upravo zbog svih onih naših međusobnih polemika, a nikako i nigde ne stoji i nema potrebe da zakon kaže da će se zakonom to regulisati. Dakle, da zaokružim priču, član 2. koji govori o položaju i nadležnosti Vojske Srbije je veoma bitan član, iz koga proizlaze mnoge odredbe kasnije. Ponavljam, vrlo kratko - tražimo da ne pobegnemo od reči: suverenost, nezavisnost, teritorijalna celovitost, bezbednost, jer govorimo samo u kontekstu oružanog ugrožavanja spolja. Tražimo da se razjasni da li može predsednik Republike svoju ustavnu obavezu da prenese, i to na organ koji treba da sprovodi politiku, i, treće, tražimo da se precizira ustavna odredba koja vrlo jasno kaže da se Vojska može upotrebiti, ali samo odlukom Narodne skupštine, da odluka bude precizirana, postupak, način donošenja. Ponavljam, nema nikakvog razloga ni potrebe da se sad zakonom definiše da će nekim drugim zakonom to biti doneto. Hvala.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik doktor Goran Cvetanović.
U ime SRS-a, podneli smo amandmane na član 2. st. 2. i 3. U članu 2. je definisano da predsednik Republike, ili ministar odbrane, po ovlašćenju predsednika Republike, može odlučiti da Vojska Srbije nadležnom državnom organu, odnosno organizaciji, organu autonomne pokrajine i organu jedinica lokalne samouprave, na njihov zahtev, pruži pomoć, radi zaštite života i bezbednosti, pre svega, ljudi i imovine, zaštite životne sredine, ali i iz drugih razloga utvrđenih zakonom. Mislim da je Ustav Republike Srbije u članu 112. tačno definisao funkciju predsednika Srbije. On propisuje isključivo nadležnost predsednika da komanduje Vojskom Srbije, pa je, samim tim, prenošenje ovlašćenja na ministra odbrane u suprotnosti s Ustavom Srbije. U članu 112. definisano je da predsednik Srbije predstavlja Republiku Srbiju u zemlji i inostranstvu, ukazom proglašava zakone, u skladu s Ustavom, predlaže Narodnoj skupštini kandidata za predsednika Vlade, predlaže Narodnoj skupštini nosioce funkcija, u skladu s Ustavom i zakonom, postavlja i opoziva ukazom ambasadore Republike Srbije, na osnovu predloga Vlade, prima akreditivna i opozivna pisma stranih diplomatskih predstavnika, daje pomilovanja i odlikovanja, vrši druge poslove određene Ustavom i, ono što je najbitnije, na šta se mi pozivamo, to je da predsednik Republike, u skladu sa zakonom, komandujeVojskom, postavlja, unapređuje i razrešava oficire Vojske Srbije. Ako uz to dodamo i treći stav ovog istog člana, da se upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije uređuje zakonom, sada bi trebalo da imamo ponovo novizakon i da ponovo uređujemo pitanje upotrebe Vojske Srbije, iako član 140. tog istog Ustava jasno kaže da se Vojska Srbije može upotrebiti van granice Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije. Obrazloženje Vlade zašto se ne prihvata amandman glasi: '' Članom 2. stav 2. Predlog zakona se ne uređuju nadležnosti komandovanja Vojskom, već odnosi Vojske i nadležnih organa u pogledu pružanja pomoći radi zaštite života i bezbednosti ljudi i imovine, zaštite životne sredine i iz drugih razloga''. Svi znamo da, pre svega, Vojska ima osnovnu funkciju, a to je da brani integritet i suverenitet naše zemlje, samim tim i da pruža pomoć, odnosno da štiti živote i bezbednost ljudi. To je potpuno sinhronizovano. To su primarni efekti, primarni ciljevi, a iz toga slede sekundarni ciljevi, na koje se vi pozivate prilikom odbijanja amandmana SRS-a, kao što i za 3. stav, posebnim zakonom, vi pokazujete da je ovo bilo nešto urgentno, da ste to brzo uradili, promptno, da niste imali dovoljno vremena da sve to jednim zakonom sistematizujete i da na osnovu toga imamo zakon koji će nam trajati duži vremenski period. Zbog čega poslanici SRS-a insistiraju na tome da je, apsolutno, neprimereno da umesto predsednika Srbije, u trenutnoj situaciji, Borisa Tadića, može i neko drugi, po njegovom ovlašćenju, odlučivati, a u ovoj situaciji je to ministar odbrane? Trenutno imamo situaciju da su i predsednik Srbije i ministar odbrane iz iste političke stranke. U normalnim zemljama, bilo bi nebitno ko je iz koje političke stranke, jer prioritet je da se brani integritet i suverenitet naše zemlje, ali, ako znamo da već sada postoje različiti stavovi, mišljenja i argumenti između predsednika Vlade i predsednika Srbije, između Vojislava Koštunice i Borisa Tadić, kako onda možemo kasnije da funkcionišemo, kada predsednik Srbije bude gospodin Tomislav Nikolić, a, s druge strane, ministar odbrane – Dragan Šutanovac? Apsolutno, različite koncepcije, različiti načini, različite vizije. Sigurni smo da to teško može da se sinhronizuje. Evo, daću vam još neke argumente zbog čega je, makar dok je ministar odbrane gospodin Dragan Šutanovac, necelishodno da damo takva ovlašćenja umesto predsednika Srbije. Ovde imam zvaničan dokument iz Ministarstva – Generalna direkcija za NATO i poslove odbrane, Direkcija za NATO. Tu je, između ostalog, pregled ostalih aktivnosti u saradnji Srbije i NATO-a. Naš ministar se, ovako, pun energije, zalaže za NATO, bez obzira na to što je dve trećine građana Srbije protiv ulaska Srbije u NATO; njega ne interesuje to što predstavlja građane Srbije, ima svoju viziju, dovoljno je što je nekoliko puta posetio sedište NATO-a i sada smatra da je to jedino rešenje za bezbednost svih građana Srbije. U tom zvaničnom izveštaju je definisano da je, pored Sporazuma o uspostavljanju vazdušnih puteva preko teritorije SRJ za potrebe misije NATO-a, potpisanogdecembra 2002. godine, sa NATO-om zaključen i Sporazum o tranzitnom aranžmanu za podršku mirovnim operacijama. On je ratifikovan novembra 2005. godine. U toku je završna faza usaglašavanja dodatnih tehničkih aranžmana uz ovaj sporazum, čijim će potpisivanjem biti stvoreni uslovi za početak nove primene. NATO vojna kancelarija za vezu u Beogradu je otvorena decembra 2006. godine, sa zadatkom da prati realizaciju sporazuma sa NATO-om, pre svega, o tranzitnim aranžmanima za podršku mirovnim operacijama, ali i da podstiče druge aktivnosti i okvire saradnje NATO - Srbija. NATO je 25. septembra 2007. godine dostavio podatke o lokacijama kasetnih bombi preostalih nakon bombardovanja 1999. godine. Zahvaljujemo ambasadi, pre svega, Norveške, jer je to njihova inicijativa bila. Zatraženo je, diplomatskim putem, od Alijanse, 13. februara 2007. godine, da se daju pravi podaci o tačnim lokacijama. Definisano je da je bilo 219 ciljnih lokacija, od toga se 155 nalazi na prostoru Kosova i Metohije. Onda je definisano da KFOR na Kosovu i Metohiji ima 16.000 vojnika. Imajući u vidu, znači, naslov je "NATO - Kosovo i Metohija", sadašnje stanje, sadašnje vreme, 16.000 vojnika, odnosno mogućnost jačih tenzija tokom statusnog procesa, onda je ovde definisano ono što i mi znamo, ali, očigledno, i ministar zna, ali se suprotno od interesa građana ponaša. Ne postoji apsolutno isti stav svih 26 NATO članica u vezi s Kosovom i Metohijom. U nama naklonjenu grupu spadaju Grčka, Slovačka, Španija i Rumunija, ali, bez obzira na to, Alijansa se trudi da o ovom pitanju održi jedinstvo, tako da i dalje preovladava stav podrške predlogu Ahtisarija, na kome će se istrajavati i nakon početka novog ciklusa pregovora o statusu Kosova i Metohije. I, ono što je na kraju najbitnije, to je posledica ove priče –da je definisano da u NATO-u preovlađuje gledanje da bi nezavisnost Kosova i Metohije dugoročno stabilizirajuće delovalo na region, što znači da nezavisno Kosovo i Metohija NATO-a može da omogući raj, ekonomski prosperitet, brigu o našim porodicama, prosperitet naše dece, fantastičnu viziju. Znači, imamo zvaničan dokument, koji sam vam prezentovao, u kome Direkcija za NATO kaže da se zalaže za nezavisnost Kosova i Metohije, i imamo ministra odbrane koji javno, za ovom istom govornicom, kaže – da, ja sam za tu alijansu, mene ne interesuje šta vi mislite, NATO ne interesuje stav SRS-a, SPS-a ili nekih drugih opozicionih stranaka, nas interesuje samo NATO. Onda vidite da li imamo ministra, da li su oni koji su glasali s pravom glasali, da li su glas naroda preneli na pravu osobu, a siguran sam da gospodin Šutanovac brani samo svoje interese, više ga interesuje da zove generale na koncert svog tasta Miroslava Ilića, da deli besplatne karte i da vodi računa o tome, nego da brani integritet i suverenitet naše zemlje.
Reč ima ministar Šutanovac. Izvolite.
Samo da gospodinu Petronijeviću kratko repliciram. Znate kako, kada se osporava da li je nešto ustavno ili nije ustavno, moram da kažem da je zakon prošao više odbora koji se bave zakonodavstvom, kako Sekretarijat u Vladi, tako i Odbor za zakonodavstvo Skupštine Srbije. Znači, nisam ja vrhovni sudija ovde, niti sam sudija Ustavnog suda da kao vi procenjujem da li je nešto po Ustavu ili nije. Ukoliko ne bude po Ustavu, žalite se Ustavnom sudu i to će da bude rešeno. Druga stvar, kad kažete da nema prava prenošenja komandovanja, apsolutno se slažem s tim. Ovo nije komandovanje, ovo je jedna suštinska stvar, o kojoj je vaš kolega malopre pričao, u saradnji Vojske Srbije sa lokalnom samoupravom. Znači, hajde da hipotetički zamislimo situaciju u kojoj tu upotrebu Vojske može da odobri samo predsednik Republike. Predsednik Republike se nalazi u avionu za Tokio, koji leti devet sati, a vi imate poplave u Prokuplju. Što se mene tiče, meni ta vrsta obaveze, kao ministru, nije neophodna, ali svi vi iz lokalne samouprave pišete meni i svi očekujete pomoć od ministra odbrane, odnosno od Ministarstva odbrane, a ne pišete predsedniku Republike. Shodno tome, ja bih ovu odluku spustio do komandanta brigade, do najnižeg vojnika, oficira, podoficira, koji može da u datom momentu pomogne lokalnoj samoupravi, da ne čeka da mu predsednik, putem svih kanala, to javi i, na kraju, da kaže – sad je momenat. U pogledu upotrebe Vojske Srbije van granice Republike Srbije, svaka ta upotreba će iziskivati da se donese jedan zakon, za svaku pojedinačno. Znači, neće za svaku upotrebu ovde biti predložen zakon, da li će biti, to je pitanje, ali neće biti predložen zakon da šaljemo Vojsku van zemlje, ili vi kažete – važi, šaljemo Vojsku van zemlje, usvojili smo zakon i po tome neko šalje Vojsku van zemlje. Svaka mirovna misija je zakon za sebe, od broja ljudi, koliko traje, ko odlazi, koje su smene, koliko se sredstava odvaja, svaka mirovna misija je zakon za sebe. Zbog toga se to posebno uređuje zakonom. Opet, stvar koja otežava rad, ako kažete da sam neko ko zastupa da treba da učestvujemo u mirovnim operacijama, kao što je to radio Josip Broz, onda ja sebi vežem ruke time što kažem, ljudi, Parlament treba da da rešenje po kome ćemo moći da šaljemo Vojsku u mirovne operacije, u multinacionalne operacije, pre svega, UN. Znači, nije pitanje ko obavezuje vas, nego obavezuje nas da sačekamo zakon po kome ćemo da radimo. Bez toga, verujte mi, ne može se ići u mirovne operacije. Ako Parlament to neće da donese, neće se ni ići. Samo na taj način se može adekvatno učestvovati u operacijama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Gospodine ministre, vi ste poznati po tome što odgovarate na pitanja koja vam nisu postavljena, a ne odgovarate na ona koja su vam postavljena. Nisam vas uopšte pitao to što ste odgovarali. Ono što sam vas pitao, niste odgovorili. Da budemo jasni, nisam rekao da nije ustavan stav 1. ovog člana, ja sam rekao da je prepisan. Znači, jeste prepisana odredba Ustava, ali niste mi odgovorili da li je smetnja da stoji ovo što smo mi tražili, opet napominjem, govorim o suverenosti, nezavisnosti, teritorijalnoj celovitosti, ako je ugrožena oružano spolja. Odgovorite mi na to. Je li smetnja da to stoji? Drugo, naravno da treba da pomažete svim opštinama itd. Ni to nije bilo pitanje. Napomenuo sam na početku, nije suština sporna, sporno je da li vi onog momenta, kako kažete, kad vam se obrate, imate obavezu da izađete pred predsednika s predlogom odluke koju će predsednik doneti. Treće pitanje. Kažete da Ustav kaže da će Skupština doneti odluku o upotrebi jedinica, odnosno Vojske van Srbije. Vi kažete –zakonom. Pitam, može li ovim zakonom? Ako je već trebalo, zašto nije ovim zakonom, zakonom o Vojsci? Kažete u ovom zakonu da će se doneti zakon. Prema tome, samo toliko, da bismo bili jasni, a niste odgovorili, gospodine ministre, na pitanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine ministre, velika je razlika između upotrebe jedinica jedne zemlje u okviru mandata UN-a, dakle, govorim o ''plavim šlemovima'', to su snage za razdvajanje, i jedinica koje učestvuju u okviru NATO alijanse, koje su u borbenim dejstvima. Dakle, jedinice JNA, to ste pominjali malopre kada ste govorili o Titu, prepotčinjavale su se komandi UN-a. Golanska, Sinajska, Iran, Irak i druge, i to su neoružana dejstva, a ta razlika je velika. Ne bih imao ništa protiv da me bilo ko angažuje da se pod komandom ''plavih šlemova'', pod vrhovnom komandom UN-a, nađem bilo gde. Mi smo ovde polemisali o konceptu, oko toga se nećemo složiti, nije to ni važno, ali, to je pitanje dva koncepta. Naš koncept je ovaj o kojem vam sada govorim, vaš koncept je drugačiji. Dakle, ta razlika je velika. To što je danas napravljen disbalans i što je jedna velika svetska sila, SAD, praktično, preuzela sve ono što pripada UN-u, to je drugo pitanje, ali je naše pravo da se ne složimo s tim da pod neformalnom komandom SAD-a naše jedinice učestvuju u mirovnim operacijama. To je suština, a sve drugo je stvar o kojoj možemo raspravljati na nekom okruglom stolu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, da se vratim na amandman kolege Cvetanovića, jer je on reagovao na jednu sasvim posebnu situaciju, u kojoj predsednik Republike ima izričita ovlašćenja po članu 112. Ustava da izda nalog Vojsci, odnosno da ovlasti Vojsku da reaguje u tim specifičnim uslovima. Ovaj drugi stav se odnosi na pomoć civilima, građanima Srbije u specifičnim situacijama. Jedna od takvih specifičnih situacija se u više navrata, nažalost, dešava na području gde živi dr Goran Cvetanović, predsednik Okružnog odbora naše stranke u Jablaničkom okrugu, a naročito su takve situacije, u periodu od 15. marta pa do kraja aprila ove i ranijih godina, bile izražene na području AP Vojvodina, zbog velike količine leda posle zime i nabujalosti reka Dunav i Tisa. Gospodin Šutanovac je pokušao da opravda zašto ne treba da se prihvati ovaj amandman dr Gorana Cvetanovića, pa je naveo primer da je Tomislav Nikolić, budući predsednik Srbije, u avionu za Tokio, recimo, u avionu za Peking, gospodine Šutanovac, ili za Moskvu, i vi ne možete s njim da stupite u kontakt, a ljudi iz Uprave za borbu protiv ovakvih vrsta elementarnih i drugih, ne daj bože, nepogoda, ne mogu njega da čekaju. Prvo, niste u pravu i nemojte da obmanjujete javnost i narodne poslanike. Dakle, ne ide to baš tako. Mogli ste u prethodnom zakonu, gde ta materija nije trebalo da bude regulisana, ali ste to stavili u zakon, da prihvatite amandman kolege Miletića Mihajlovića iz SPS-a, kojim je on želeo da se striktno reguliše, na obostranu korist, odnos jedinica lokalne samouprave, autonomnih pokrajina, javnih preduzeća sa Vojskom, najpre zbog toga da bi Vojska imala od toga koristi, jer prava i obaveze bi bili regulisani posebnim ugovorima. Vi, gospodine ministre, vrlo dobro znate da ste u okviru Ministarstva odbrane dali poseban zadatak vašim saradnicima, ne znam, konkretno, njihova imena i prezimena, da se angažuju na izradi zakonskih akata koja će da definišu ovu materiju, tako da, u pravom smislu reči, ovde nije trebalo da stoji da predsednik prenosi na vas ta ovlašćenja, zato što je striktno regulisano kako predsednik komanduje Vojskom, po Zakonu o predsedniku i po članu 112. Ustava, a ovde se polazi od druge situacije. Najpre, to ne bi bilo dobro za Srbiju, ni za Vojsku, pored toliko ljudstva koje postoji, od vodoprivrede, komunalnih preduzeća itd. Mi ovde imamo poslanike koji su na čelu uspešnih preduzeća, kao naš mladi kolega Saša Valjarević, pa je jedno od najuspešnijih komunalnih preduzeća u Srbiji, Komunalno preduzeće u Požarevcu, dobilo nagradu, i kada se desi nešto u Požarevcu, ili u obližnjem Gradištu, neće on da sedi skrštenih ruku, nego će da angažuje taj svoj sektor. Drugo, šta je sa civilnom zaštitom? Dakle, i sama intencija, vi to vrlo dobro znate, gospodine Šutanovac, na izradi ovog zakonskog predloga je da sve učine organi jedinica lokalne samouprave, civilna zaštita, pa tek onda Vojska, koja treba da se uključi na kraju. Zaista želim da odam puno priznanje, a bilo je 9.645 pripadnika Vojske Srbije koji su dali nesebičan doprinos u odbrani građana i države od poplava u periodu koji sam pominjala, s opremom kojom su raspolagali, a to je 290 terenskih i 149 lovnih vozila. Za svaku zemlju, i za Ministarstvo odbrane i za Vojsku, ovo je veoma važan segment. Sada za vas imam neko pitanje. Ceo dan postavljam pitanja, na neka mi odgovorite, a na neka ne, možda ćete na kraju rasprave, videćemo, ali zaista sam se trudila da se, u saradnji s pripadnicima Vojske, svojim poznanicima, prijateljima, koje boli neregulisanje na celovit način ove materije, pripremim za ovu raspravu, a i zbog činjenice da dugo godina radim u sektoru odbrane i bezbednosti, kao član Odbora, da bismo razjasnili sve što možemo i da nam kažete dokle ste stigli u tom poslu. Dakle, što se tiče ove rečne flote Vojske Jugoslavije, mi moramo da se suočimo sa činjenicom, evo, danas, 6. decembra, da je ona u katastrofalnom stanju. Sada ćete vi lepo da mi kažete, gospodine Šutanovac, kada je izvršena prodaja tri broda Republici Srpskoj, za vreme ministrovanja da li Borisa Tadića, ili Davinića, ili onih prethodnika, i kako je to otišlo u Distrikt Brčko? Čak je naš vojni analitičar, gospodin Miroslav Lazanski, celu jednu mini studiju o tome napravio, da Vojska Srbije u tom smislu ne tretira Dunav kao glavni plovni put. Jer, ako nemamo te brodove, ako smo iz otuđili, odnosno prodali u Republiku Srpsku, i ostali s nečim čime, u pravom smislu reči, ne možemo da se ponosimo, da kažemo da je za ponos Vojske Srbije, kako će onda, ako se, ne daj bože, desi da se neki eksploziv nađe u rečnom koritu Dunava, bilo ko da reaguje iz Vojske? To je pitanje ugroženosti i bezbednosti civila i ljudi koji okolo žive. Dakle, mnogo je pitanja o kojima ozbiljno treba da počnete da razmišljate. U ovom zakonu, ova odredba nije trebalo ni da stoji, kada je već napisan ovaj drugi stav u članu 2. Dr Cvetanović je reagovao i rekao da to može da uradi samo predsednik Republike, a vaša ovlašćenja su već regulisana onim prethodnim zakonom, Ministarstva obrane, i ovim zakonom za koji očekujem da ćete s njim uskoro da se pojavite. Jer, ako je očigledno, a jeste, da je i globalna klimatska atmosfera takva i da ćemo, po proceni stručnjaka, morati, kao i stanovnici cele planete, da se borimo protiv ovakvih nepogoda, hajde da krenemo ozbiljno da radimo, ako ste to u stanju, a ja mislim da niste, da brzo delujemo i usvajamo te zakone, koji će svakog u državi da obavežu, a ne da razmišljamo da li ćete da nađete Tomislava Nikolića u avionu tu i tu, ako se desi poplava u Jablaničkom okrugu. Uverena sam da će gospodin Nikolić svoja ovlašćenja iz Ustava da koristi na najbolji mogući način, da će u svakom trenutku da pruži građanima Srbije neophodnu pomoć, u saradnji sa Vojskom, ako to bude bilo potrebno, ali, ne daj bože da imamo situacije kakve smo imali. Međutim, s obzirom na to u kakvom svetu živimo i šta se dešava, kakve su sve nedaće zadesile čitavo čovečanstvo, pa i nas ovde, zbog tih atmosferskih promena i globalnog zagrevanja, očigledno je da ćemo imati tu vrstu problema.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman odnosi se na stav 3. drugog člana i moram da kažem ministru da je neophodno da još jednom pogleda ovaj treći stav, jer je on poprilično nejasan. Ukoliko je istina da će poseban zakon da uređuje svaku posebnu situaciju, to ne piše u trećem članu. Pogledajte formulaciju - upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije uređuje se zakonom. Ja verujem, ako pogledaju i moje kolege, da bi većina poslanika bila ubeđena da se radi o posebnom zakonu koji je univerzalan za sve situacije. Onda ova formulacija nije adekvatna i neophodno je da se dopuni ovim što ste rekli, ukoliko je to tako, ukoliko ne mislite da je potreban jedan univerzalan zakon koji će da definiše ovu oblast, upotrebu Vojske van teritorije Srbije. Poslanici SRS-a su bili ubeđeni da se baš o tome radi i neophodno je makar da se pogleda amandman, imam utisak da ni to niste pokušali, koji sam predložio, koji na jasniji način definiše ono što piše i u Ustavu, u članu 140. Moj amandman je u skladu s Ustavom – upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije uređuje se odlukom Narodne skupštine Republike Srbije. Mislim da je ovo mnogo jasnije, da ni na koji način ne ignoriše Narodnu skupštinu, pa, rekao bih, na neki način je i ne omalovažava, i da je neophodno da reagujete kada je u pitanju ovaj stav 3. Nadam se da ćete pronaći način da dođemo do prave formulacije, jer, ako pogledate i obrazloženje Vlade, stvar je isto tako dosta konfuzna. U obrazloženju piše – amandman se ne prihvata, s obzirom na to da se posebnim zakonom uređuju uslovi, način i postupak za učešće profesionalnih pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, na osnovu Ustava, posebnog zakona koji će biti predložen. Iz ove formulacije se ne vidi da se radi o posebnom zakonu za svaku situaciju i neophodna je reakcija ili ministra ili Ministarstva, jer nisam siguran da li ste svoje viđenje usaglasili sa stavom Vlade, da li isto mislite kao i Vlada, ili ste samo pokušali da izbegnete činjenicu da pred predstojeće izbore i o ovoj temi treba da imate jasan stav, da ste, eventualno, procenili da bi definisanje uslova za slanje naše vojske van teritorije Srbije bio loš signal biračima. Na ovaj način biste pokušali da to ostavite za vreme posle izbora, pretpostavljam, izbora predsednika Republike, jer pretpostavljate da bi to bilo loše za vašeg predsedničkog kandidata Borisa Tadića. Molio bih vas, u ime poslanika SRS-a, da na neki način to definišete, jer ovako je, ubeđen sam, neprihvatljivo.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo, nije dobro što ovako bitne zakone radimo, čini mi se, površno. Nije dobro što je mali broj poslanika ovde kada se raspravlja o amandmanima koji su, čini mi se, dosta bitni i koje treba prihvatiti. Očigledno da ministar odbrane ima nalog da ne prihvati ništa što dolazi od opozicije, bez obzira na to koliko je to kvalitetno. Očigledno je to, ako se ima u vidu koliko je ovih pitanja postavio, koliko NATO oficira sedi u našem ministarstvu odbrane. Imam informaciju da vas ima 14 tamo i, verovatno, oni vode politiku i kroje sve ovo. Da to potkrepim, u junu ove godine otvorena je Kancelarija SAD-a za odbrambenu saradnju u Beogradu. To je izjava načelnika Generalštaba, generala Ponoša. Pitam vas da li postoji ruska kancelarija iste namene? Ako ne postoji, zašto ne postoji, ako već hoćemo da budemo prijatelji sa jednima i sa drugima? Vratimo se malo na onaj prvi amandman koji smo podneli na član 2. Vi znate za bazu Bondstil na Kosovu i Metohiji, američku bazu, NATO bazu, znate koliko dole vojnika ima. Da li će njihova intervencija predstavljati za vas agresiju ili intervenciju spolja, ili ćete i u tom slučaju da sedite skrštenih ruku? Da vas podsetim, pre dva dana, NATO general, komandant NATO snaga za Evropu je izjavio da oni šalju pojačanje na Kosovo i Metohiju, da je broj koji već imaju dole u sastavu KFOR-a nedovoljan da, navodno, održi red na Kosovu i Metohiji, ali je podvukao da te snage treba da uđu na Kosovo i Metohiju ne samo da bi sprečile nasilje šiptarskih terorista, već i da spreče eventualni odgovor Republike Srbije na to nasilje. To je njihova osnovna funkcija na Kosovu i Metohiji, zato dolaze. Što se tiče ovog amandmana na član 2. stav 3, ja vas pitam zašto ovde niste prepisali Ustav dosledno, kao i u 1. stavu ovog člana? Zašto ovde niste napisali da se upotreba Vojske Srbije van granica rešava odlukom Narodne skupštine? Tako piše u Ustavu, a vi u zakonu pišete – rešava se zakonom. Drugo pitanje. Ja bih prihvatio to što ste rekli kada ste malopre odgovarali, prihvatio bih da to negde piše ovde, da će se o svakoj pojedinačnoj akciji van granica donositi poseban zakon, ali to ne piše ni u tekstu Predloga, niti u obrazloženju. Zašto? Zato što ćete nas prevariti i tada, kao što uvek to činite, pa ćete ovde doći s jednim zakonom koji će biti generalni, opšti zakon za sve eventualne upotrebe naše vojske van granica zemlje, i onda ćete to izglasati, dati ovlašćenje ministru odbrane, ne znam već kome, i onda ćete naše vojnike slati kako hoćete, po vašem nahođenju, bilo gde gde oni mentori iz NATO-a budu zahtevali i tražili.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Izvolite. Narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Vi dobro znate stav DSS-a što se tiče priključenja bilo kom vojnom savezu, pa i NATO-u, tako da neke stvari koje smo čuli teško da mogu da prođu, barem u ovom sazivu Narodne skupštine. Ne treba imati taj strah. Treba reći sledeće u vezi s ovim amandmanom. Tačno je definisana Ustavom upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije. Svaka pojedinačna upotreba Vojske mora da prođe kroz Narodnu skupštinu. Piše u Ustavu, pročitajte. Što se tiče zakona, radi se o zakonima opšteg karaktera, jer svaki potpisani sporazum, kada se koristi Vojska van, mora da prođe kroz Skupštinu, da se ratifikuje. To je procedura i zato mora da piše na ovaj način, a neće se donositi opšti zakon o upotrebi Vojske vani, jer je to definisano Ustavom. Samo Narodna skupština može doneti odluku o upotrebi naše vojske u Somaliji, ili nekoj drugoj afričkoj zemlji. Neću da spominjem zemlje za koje sigurno nećemo doneti odluku da pošaljemo naše vojnike, tamo gde je interes neke svetske sile u pitanju ili što nema veze sa pravom upotrebom Vojske u mirovnim misijama. Ne radi se o opštem zakonu, nego se uvek potpisuje sporazum. On mora da prođe ratifikaciju kroz Skupštinu i zbog toga, po našem mišljenju, mišljenju DSS-a, ovako treba da stoje formulacije u zakonu, a upotreba uopšte nije sporna. Svaka pojedinačna upotreba mora da prođe Skupštinu.
Narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sada tražim, po članu 226. Poslovnika, obaveštenje, jer iz ovoga dobijamo potpuno novo obrazloženje. Gospodine ministre, šta je tačno? Ono što vi pričate, ili što priča gospodin Šormaz? Ako je u pitanju ratifikacija sporazuma, već je regulisano Ustavom da Skupština donosi zakon kojim se potvrđuje međunarodni sporazum itd., ali je Ustav vrlo jasno rekao da Vojska može da se upotrebi van granica Republike Srbije samo odlukom Skupštine Srbije. Ja vas pitam, da li mi pričamo o istom? Mi iznosimo jedan koncept, a vi ste malopre govorili o posebnim zakonima za svaku od tih akcija. Sada čujemo da je u pitanju klasična ratifikacija sporazuma. E, ne bi moglo da bude baš tako.
Izvolite, ima reč narodni poslanik Zdravko Topalović. Ostalo je SRS-u još šest minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, evo, zbog javnosti, moram još jednom da pročitam član 140. Ustava, koji kaže: "Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije". Gospodine ministre, sada od vas očekujem vrlo iskren odgovor. Naime, o tome što ne prihvatate ovaj amandmanom i što ne uvažavate ovaj treći stav zakona, reći ću konkretno na šta mislim. Srbija je garant mira, po Dejtonskom sporazumu, u Bosni i Hercegovini. Da li time što ne prihvatate amandman, hoćete, eventualno, da sprečite mogućnost da se donese odluka u Parlamentu da naša vojska, ako bude potrebno, reaguje u Republici Srpskoj, ako su ugrožena prava srpskog naroda, mislim na biološki opstanak? Isto važi i za Republiku Srpsku Krajinu, koja je trenutno okupirana, ako bi se opet, ne daj bože, desio pogrom Srba. Mislim da vi to svesno hoćete da uradite – da nadležnost iz Parlamenta prebacite isključivo u svoju nadležnost. Možda je to vama smešno i neozbiljno. Ceo dan ste se branili ćutanjem, ili ste vidno neraspoloženi što vam nije tu koalicioni partner u hulahopkama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, kao repliku, pa onda narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine. Izvolite.
Gospodine Šormaz, stvar je sasvim jednostavna. Član 140. Ustava kaže: "Vojska Srbije se može upotrebiti van granica Republike Srbije samo po odluci Narodne skupštine Republike Srbije". Stav 3. iz člana 2. zakona kaže: "Upotreba vojske van granica Republike Srbije uređuje se zakonom". Ja vas pitam, zašto niste prepisali odredbu Ustava i ništa drugo? Znači, prosto je pitanje. Druga stvar, nađite mi pravnika u Srbiji koji će protumačiti ovaj stav 3. vašeg predloga na način kako ga vi tumačite ili kako nama ovde predstavljate i obrazlažete – da će ovo biti pojedinačni zakoni u svakom pojedinačnom slučaju. To nigde ne stoji. Znači, na osnovu ovoga, sledi jednostavno, logično, da se radi o opštem zakonu, a Ustav govori o pojedinačnim odlukama za svaku pojedinačnu upotrebu Vojske van naših granica.
Izvolite, ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović.
Nije sada prajm-tajm, gospodine ministre. Uvek je, i u deset, kada vi ne gledate Skupštinu, nego švrćkate negde, i u dva sata, kada je uoči pauze, i u pet, i u dvanaest, i do pet ujutru, kada hoćete da radimo. Ovde se radi o činjenici da ste vi pogrešno protumačili Ustav, da kolegu Šormaza Koštunica to nije naučio. Sigurna sam da je Koštunica bar savladao, ako ga ne poštuje, ovaj tekst Ustava. Jel on beše ekspert za ustavno pravo? Vi ste jasno rekli u ovom stavu 3. i nemojte opet da nas zamajavate. Dođite sledeći put spremni, gospodine ministre, na sednicu. Lepo ste napisali i tu se radi o opštem zakonu – upotreba Vojske Srbije van granica Republike Srbije uređuje se zakonom. Ovde su vas ubeđivali poslanici SRS-a i kolega Petronijević da to nije baš tako i da će Narodna skupština Republike Srbije imati zadatak da niz takvih sporazuma ratifikuje, to je njena uloga. Dakle, ne radi se o jednom opštem zakonu, kako stoji ovde. Ja ne znam šta ste vi mislili? Vi ste napisali – uređuje se zakonom i to je tako. Gospodine Šutanovac, jutros sam vas već pitala, i ne znam već kada, da ćete vi morati pred Narodnu skupštinu. Ako ne dođete s tim, kršićete Ustav, imaćete novog predsednika Republike, a dotle i ne možete da uradite sve to. Vi morate da dođete sa sledećim zakonima, ili sporazumima, kako će već da se zovu, koji proističu iz onog prezentacionog dokumenta, ali mi moramo da ih razmatramo kao Narodna skupština. Dakle, to su sporazumi o procesu planiranja i revizije. Šta predstavlja taj proces planiranja i revizije? Neću da vam čitam ovde, jer izbegavam tu englesku verziju, kako to izgleda. Podrazumeva upotrebu Vojske. Ne govori se o upotrebi Vojske, gospodine Šutanovac, samo da mi idemo i nećemo da ratujemo ni za koga, niti da idemo u te i takve mirovne misije, dok nama otimaju Kosovo i Metohiju, ali je očigledno da ste vi na sebe preuzeli obavezu, vi i Boris Tadić i Vlada Republike Srbije, da donesete ova dokumenta. Kako će da se zove taj dokument nego zakon ili sporazum o procesu planiranja i revizije, je li tako? Vi znate kako izgleda taj dokument, zato što su vam ga dostavili iz NATO pakta, vi ga sada razrađujete, a on kaže da utvrđuje osnovu za normativno uređenje. Dakle, to je jedan zakon, a ko zna koliko će ih takvih da bude u nizu? Znači, nije u pitanju samo jedan, ovaj, kako ste vi napisali. ''Formiranje i procena snaga i osposobljenost za multinacionalnu obuku''. Prvo to da vidimo, da dođe pred Skupštinu, da li mi to kao država hoćemo, iako smo pristali, odnosno vi ste pristali na priključenje ''Partnerstvu za mir''. Ali, kada se otvore sve karte, da vidimo o čemu se tu radi. Onda, obaveze i zadatke koji proizlaze iz ovog mehanizma ''Partnerstva za mir'' Republika Srbija će dosledno ispunjavati i u tome sagledava doprinos reformi sopstvenog sistema odbrane. Ako je to reforma sistema odbrane i ako je to poseban sporazum, on mora ovde da bude u vidu zakona. Oni su nama to jasno rekli. Njih uopšte ne zanima da li to ide na ratifikaciju u Narodnu skupštinu. Oni očekuju da Skupština Srbije, da Vlada Republike Srbije, odnosno nadležna ministarstva, sve to urade u saradnji s njima. Tačno je da zbog toga i borave ovi predstavnici NATO-a u našoj zemlji, ali to mora da dođe pred Narodnu skupštinu, kao što je došao onaj sporazum, potpisao ga je Vuk Drašković, beše u julu 2005. godine. Onda je to bilo nekako zabašureno, a tek se kasnije podigla prašina. Ali, posle dva ili tri meseca, taj jedan, pojedinačni zakon o prolasku NATO trupa, tako se zove, došao je pred Veće građana Savezne skupštine, odnosno državne zajednice Srbija i Crna Gora, i on je ratifikovan. Dakle, to je samo jedan. Šta ćemo sa Akcionim planom partnerstva za izgradnju institucija odbrane? To je, takođe, upotreba Vojske. Da li je to tim ljudi koji će da rade? Jeste li me čuli, gospodine Šutanovac? Ili vi objasnite, ako ja nisam u pravu. Onda ćete vi da kršite Ustav, ako sve ovo moramo da donesemo, sve ove sporazume, ovaj prethodni akcioni plan partnerstva za izgradnju institucija odbrane i ovaj koji se tiče Poverilačkog fonda ''Partnerstva za mir''. Izvinite, da li vi hoćete da krijete koliko para dobijamo iz NATO pakta? Nama nisu dali tu informaciju. Rekli su – da ste ovde još jedan dan više, mi bismo vam rekli koliko je NATO opredelio ove godine za Srbiju. Došao je tamo neki Slovenac, neki Janšin propali teritorijalac, hvali se kolika je slovenačka vojska i taksativno nam je nabrojao za mnoge zemlje ''Partnerstva za mir''. Ali, kaže – pošto ste vi uključeni u Poverilački fond NATO-a tek ove godine, ne mogu sada da vam dam informacije. Pokušaću do kraja radnog vremena, je li tako, kolega Cvetanoviću, i nije ni došao s tom informacijom. Dakle, svi ovi sporazumi koji proističu iz ovog dokumenta moraju da dođu na ratifikaciju u Narodnu skupštinu. Samo jedan, da je potreban oficir za vezu, trojica ljudi koji rade, to je upotreba Vojske, to nije civil, da li se slažete s tim, kao i sve kolege narodni poslanici? Mi ćemo morati, dakle, niz takvih zakona da ratifikujemo u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Tadić je potpisao SOFA sporazum samo s Amerikancima, ali mora da se potpiše onaj generalni SOFA sporazum koji od nas očekuju, pa bezbednosni – u sve to je uključena Vojska, ne upotreba Vojske van granice, u smislu da idu naoružani vojnici i da se priključuju tamo snagama koje vode, odnosno šaljemo vojnike u Darfur. Kažemo, sada smo ih poslali da se reši situacija, a pitanje je da li će da se reši. Čuli smo da i NATO-ovci beže otuda krajem marta sledeće godine. NATO ide i ostaće ovi tzv. plavi šlemovi, a znate, gde oni čuvaju bezbednost, kako tamo ljudi prolaze. Dolazi do građanskih ratova, do pokolja i do genocida, kao što se tamo to već i dešava. Kada su bili u Republici Srpskoj Krajini, onog trenutka kada su se povukli, ustaše se krenule akcijom "Bljesak" i "Oluja" na nezaštićeni srpski narod. Dakle, radi se o više zakona o upotrebi Vojske, a samo sam neke od njih navela. Budite sigurni da ću da insistiram na tome. Ućutite, gospodine Šormaz, dok pričam, nemojte da me zbunjujete. Vas sam pažljivo slušala, pa posle izađite i komentarišite. Dakle, svaki taj sporazum, odnosno zakon mora da se ratifikuje. Onda nam recite, hoćete li to da radite ili nećete, ili ćete jednim opštim zakonom, koji će, možda, da dođe pred Skupštinu, da regulišete upotrebu Vojske? Kakva, onda, ovlašćenja ima predsednik? Nikakva. Hvala.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Gospodine predsedavajući, u sali su prisutna samo tri poslanika DSS-a i dok vam nije došao potpredsednik G17, niste imali nijednog predstavnika G17. Da li je to podrška ovom zakonu? Dok vi niste ušli, nije bilo nijednog poslanika G17. Da li je to podrška ovom zakonu? Da li pokazuju koliko uvažavaju policiju i ministra koji je ovlašćen da brani Predlog zakona o Vojsci Srbije? Procenite sami. Što se tiče poslanika SRS-a, nama nije problem da radimo sve vreme. Procenite sami, kada tražite da se produži rad, da li poslanici koji, pre svega, podržavaju Vladu Republike Srbije, zaslužuju takav stav opozicije. SRS je podnela amandman i na član 4. Vojska Srbije strukturalno se deli na rodove i službe. Rodovi i službe se dele na vrste, a vrste na specijalnosti. Pojedini rodovi Vojske Srbije se grupišu u vidove. Vidovi Vojske Srbije su: kopnena vojska, vazduhoplovstvo i PVO, mada, da je prisutan ministar, kao što nije, pitao bih ga da li zaista imamo vazduhoplovstvo ili je to prošlo vreme, o kome, eto, možemo samo da govorimo. Predsednik Republike određuje rodove i službe, na predlog ministra odbrane, koji nije prisutan. Ministar odbrane određuje vrste i specijalnosti rodova i službi, na predlog načelnika Generalštaba Vojske Srbije, a kakvog imamo, bolje da ga i nemamo. Organizacijske promene Vojske Srbije realizuju se u skladu s odredbama Dugoročnog plana razvoja sistema odbrane Republike Srbije i Strategijskog pregleda odbrane. Amandmanom Vjerice Radete, SRS je predložila da se u članu 4. stav 6. menja i da glasi: ''Organizacijsko-mobilizacijske promene Vojske Srbije realizuju se u skladu s odredbama Strategije odbrane, Dugoročnog plana razvoja sistema odbrane Republike Srbije i Strategijskog pregleda odbrane''. Amandmansko rešenje je celovitije, potpunije, jer je strategija osnovni princip, to je osnovni strateški dokument, na osnovu koga se donose svi ostali dugoročni strateški dokumenti. SRS je samo predložila da se u postojećem predlogu zakona doda - Strategija odbrane. Sam ministar je predložio i više puta potencirao da se u narednom periodu očekuje usvajanje ključnih strateških dokumenata u oblasti odbrane i bezbednosti, a to je, pre svega, strategija nacionalne bezbednosti, strategija odbrane, kao i strategijski pregled odbrane. Obrazloženje Vlade zašto se amandman ne prihvata jeste da su organizacijsko-mobilizacijske promene procesne aktivnosti koje se zasnivaju na planskim dokumentima, kao što su Dugoročni plan razvoja sistema odbrane i Strategijski pregled odbrane, a da je Strategija odbrane strateški dokument kojim se, između ostalog, definiše struktura i funkcionisanje sistema odbrane kao celine, a ne samo Vojske Srbije. S obzirom na to da su se kolege iz SRS-a javile povodom istog amandmana, a da nije prisutan ministar, očigledno da nema dobre volje da se ovi amandmani SRS-a usvoje, nastavićemo argumentovano da obrazlažemo i druge amandmane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žalosno je što je ministar Šutanovac došao s ovim zakonima pred Narodnu skupštinu a da Srbija nema nacionalnu strategiju bezbednosti, nacionalnu strategiju odbrane i Vojske. To je bio osnov, pa i za svakog polaznika Vojne akademije je to pitanje na koje lako može da da odgovor, da zakon proistekne iz takvih doktrinaranih dokumenata. Ali, njih nema, a nema ih zbog toga što se sistematski urušava naša vojska. To kažu ljudi koji se bave problematikom Vojske, evo, da kažem, posmatrači su sa strane, to nismo mi političari. Mi, srpski radikali, smatramo da smo izuzetno odgovorni ljudi kada je Vojska Srbije u pitanju i to smo nebrojeno puta pokazali. Uostalom, jedan od najslavnijih srpskih generala je potpredsednik Narodne skupštine, član najužeg rukovodstva naše stranke, general Božidar Delić. Očekujem da se vrati već sutra, posle briljantnog svedočenja u korist odbrane generala Lazarevića u Haškom kazamatu, pa će sutra sam moći da se uključi, pred kraj ove rasprave. Dakle, takvi ljudi, koji su čitav svoj život posvetili profesiji, zgranuti su nad činjenicom da nemamo vojnu doktrinu, da nemamo strategiju nacionalne bezbednosti, kada smo već dobili jedan zakon koji je, u terminološkom smislu, loše uređen. Može da priča kolega Vlatko Ratković šta god hoće, ali on može sam, kao pravnik, da vidi, kao predsednik Odbora, da je tu dosta stvari koje su nelogične, pravno neutemeljene, a takav je i ovaj član. Koleginica Vjerica Radeta, kao jedan od veoma dobrih pravnika, žena koja godinama radi na zakonodavnoj aktivnosti Narodne skupštine, čime je dala svoj pečat i u jednom i u drugom odboru, i kroz amandmane i kao poslanik, želela je da pomogne ministru i njegovim savetnicima za pravna pitanja da se ovo bolje uredi. Mi ovako dobijamo jedan potpuno konfuzan član. Ovo pre toga, pravo da vam kažem, čitao je dr Cvetanović, ne znači ništa. To je odredba iz vojnih udžbenika, nešto što je poznato svakom od vas koji ste služili vojni rok. Postoji kopnena vojska, PVO, vazduhoplovstvo, jaka filozofija. Da pitamo to i devojčice u osnovnoj školi, i one to znaju, a ne dečaci. Pošto je to izum ministra Šutanovca i pošto je to fantastičan član, s ovom konfuzijom na kraju koju je koleginica Radeta pokušala da ispravi, onda je ovo dobra prilika, opet nema ministra u sali, da vidimo od čega se sastoji danas Vojska Srbije. Dakle, tačno je da imamo tu kopnenu formaciju Vojske, pa da vidimo šta je od toga ostalo. Dana 5. juna 2006. godine, Vojska je imala 45.180 pripadnika, 11.041 regruta, 11.994 civila, ostali su bili podoficiri, vojnici po ugovoru. Neko je od uvaženih kolega pitao zašto nema ovih iz G17. Od kada Davinić, njihov lopov, nije na čelu Ministarstva odbrane, oni nemaju više nikakav interes za Vojsku. Pokušali su Dinkić i kompanija da zgrabe 300, 400 miliona evra, ili dolara, i pošto su, što bi naš narod rekao, provaljeni, tj. taj po državu i Vojsku štetan ugovor, oni ga se odrekli na brzinu, navrat-nanos, ovog kriminalca Davinića i sada ih ne zanima više Vojska. A, tu ste, kolega Albijaniću, vi ste vrsni vojni strateg. Očekujem da ćete sada da se uključite u raspravu o ovom amandmanu koleginice Radete i da mi kažete svoja saznanja o kopnenoj vojsci, o vazduhoplovnom delu i protivvazdušnoj odbrani. Dakle, gde sam stala? Donet je plan u Ministarstvu odbrane, sa kojim se nikako ne slaže SRS. Sećate se da je general Delić odmah alarmirao, u ovom novom sazivu Skupštine, čitavu javnost, da je to katastrofa, urušavanje Vojske, naše odbrambene moći, onoga što kao država kroz vekove negujemo kao tradiciju, da je Vojska pala na najniže moguće grane s takvim formacijskim snagama. Pre svega, dovedena je u pitanje naša nacionalna bezbednost, jer mi nikada nismo nikoga napadali, a ovde se stalno čuju kojekakve gluposti – mi smo ratovali, pa gubili ratove. Gde smo mi to ratovali? Mi smo se branili i kroz čitavu istoriju je Srbija vodila samo odbrambene ratove, nikada osvajačke. Morali smo da branimo našu rodnu grudu. Zato i vidim da vam ovde savest i moral nalažu kakva će da bude strategija odbrane u onom prethodnom zakonu. Zašto se ne držite slova Ustava? Zašto ste bežali od te formulacije? Što ih vi ne upozoriste, gospodine Ratkoviću, nego savest i moral? Da se sada pozivam na savest i moral Šutanovca, Tadića i Ponoša?! Oni, kada pođu od kuće, ne znaju neki put gde im je glava, da li su poneli to što se zove savest i moral, a da li ih imaju uopšte, to je veliko pitanje. Što se tiče brojnog stanja danas, za godinu dana, pogledajte, ovo su egzaktni podaci, od 45.180 pripadnika, pa sam rekla koliko ih je bilo u civilu, koliko regruta, danas je ostalo 27.000 ljudi. Tu su ljudi iz Ministarstva odbrane. I vi, gospodine, koji ste, uzgred budi rečeno, gradski odbornik. Da li ste gradski odbornik? Jeste. Da li poznajete Ustav Republike Srbije? Ne možete da budete u izvršnom organu vlasti, a da budete gradski odbornik. To je neverovatno, kako vas ne naučiše prvo to da je tamo trebalo da podnesete ostavku. Osam hiljada vojnika, četiri hiljade u jedinicama, četiri hiljade u centrima za obuku, a ostali su profesionalni pripadnici Vojske. Sa čime se mi suočavamo danas? Ne dobih odgovor od ministra Šutanovca. Ako je takva situacija uz administrativnu liniju sa Kosovom i Metohijom, odnosno u Kopnenoj zoni bezbednosti, ako je očigledno da nam fali vojske, onda se postavlja pitanje, iako se u prošlom ili pretprošlom mesecu, hvala Bogu, pokazao pozitivan trend rasta onih koji hoće da idu na služenje vojnog roka, šta je to što danas treba da motiviše mladog regruta? Kako će to da ga pozove ministar odbrane, ili predsednik Republike, ili takav načelnik Generalštaba? To treba da bude, valjda, čast i ponos za svakog Srbina i svakog drugog građanina, bez obzira na nacionalnu pripadnost, koji priznaje državu Srbiju i koji zna da bez toga nema šta da razmišlja normalno o životu i o budućnosti svoje i tuđe dece. Što se tiče tog današnjeg brojnog stanja, nažalost, ide se sa mnogo restriktivnijim merama u Vojsci. Plan je da se 2010. godine Vojska svede na ispod 20.000 vojnika, što regruta, što onih koji su aktivno zaposleni, to je uslov ovih NATO zlikovaca i to su nam otvoreno, čak, rekli prošle nedelje. Postavlja se pitanje, koji je naš cilj, kao države, da se okrećemo njima, odnosno vi to radite, pa i da prihvatamo ''Partnerstvo za mir'' kada su takvi striktni i rigorozni uslovi? Gde nam je savezništvo s onima koji mogu drugačije uslove da postavljaju NATO-u, kao što je bratska i prijateljska Rusija? Malopre je neko pitao, čini mi se, kolega Zlatan Jovanović, gde je kancelarija ruskog ministarstva odbrane ili kakva je saradnja s njihovim atašeom za odbranu kada su u pitanju ovako rizične situacije za našu državu? Dakle, mi se ne slažemo, a to hoće da projektuju ovi iz NATO pakta, da 2015. godine imamo od 0,2 do 0,4% pripadnika Vojske, u skladu s brojem stanovnika. Prvo, šta oni uzimaju kao ukupan broj stanovnika kada su nam već oteli Kosovo i Metohiju? U stvari, oni tako razmišljaju. Oni računaju, u NATO paktu, Srbija bez Kosova i Metohije. Drugo, da li će s ovako urušenom privredom toliki broj vojnika da bude, mi se ne slažemo, mislimo da je to malo i da Srbiji treba više, da li je dovoljno da vojni budžet bude 2,4% od neto društvenog proizvoda Srbije, koliko bude u tom trenutku, 2015. godine? To su sve neki snovi, neke fantazije, neke izmišljotine i o svemu ovome bismo mogli drugačije da razgovaramo, a sada moramo samo na osnovu sporadičnih izjava ljudi koji operativno rade na tim planskim dokumentima. Ministar ćuti, ovi njegovi saradnici nemaju pravo reči, a nemamo ova dokumenta na koje se poziva koleginica Radeta. Sada da vidimo sa čime smo mi to ostali 2007. godine. Brojno stanje ljudi – 27.000. Šta imamo od kopnene vojske? Od tih formacijskih snaga, imamo četiri mehanizovane pešadijske brigade, jednu mešovitu artiljerijsku brigadu, specijalnu brigadu i gardijsku brigadu. To je ovaj kopneni deo. Od vazduhoplovstva i PVO-a, sastavljeni su od dve vazduhoplovne baze, 204. i 98. raketne brigade i PVO i Centra za vazdušno osmatranje, javljanje i navođenje. Gde su avioni, gde su ovi MIG-ovi? Neko ih je pominjao danas, mislim, u dva navrata. Ima ih Srbija ukupno pet, pet MIG-ova 29. Dva su na remontu u Rusiji. Opet vidite, decenijski, sve što imamo u Vojsci je rusko ili je vezano za Rusiju. Fabrika namenskih proizvoda u Kragujevcu, koju je počeo Tadić da uništava, bila je opredeljena, pre svega, na stratešku saradnju s Ruskom federacijom i s nekim drugim zemljama sa kojima sada ne možemo ni da potpisujemo ugovore. Dakle, čime mi to raspolažemo? Imamo pet MIG-ova 29, dva su na remontu. Rekli su u Rusiji, mi verujemo u njihovu ozbiljnost kada je Vojska u pitanju i sve, uopšte, da će biti vraćeni u Srbiju i remontovani do kraja godine. Druga dva treba da se remontuju do marta 2008. godine, a za ovaj peti nema para. Šta ćemo s ovim što je ostalo u Crnoj Gori i kada će separatisti to da nam vrate? Koliko je aviona ''galeb 4'', to su oni avioni za obuku, nosivosti 1.800 kilograma, ostalo u Crnoj Gori, na aerodromu Golubovci ili gde? Jeste, gospodine Vasiljeviću, da li vas čudi što, kao žena, sve ovo znam? Jednostavno, mene to zanima i želela sam da zaista ozbiljnu raspravu vodim s ministrom ovde. Međutim, njega nema, ili ga to ne zanima. Jedan avion ovde, drugi onde, šta je po Crnoj Gori? Malopre vam kažem da su tri broda iz rečne flote prodata Republici Srpskoj, tamo nekom privatniku, i sada treba da se lomi led kroz korito Dunava, a mi nemamo čime, da ne govorim o razminiranju svih ovih područja. Vi znate, kolega Vasiljeviću, svako u ovoj sali zna da ima ko zna koliko još lokacija minskih polja koje su zlikovci ostavili. Nama je Jan Petersen prošle nedelje rekao da je on, kao posrednik za vezu NATO-a i Vojske Jugoslavije, kada smo razgovarali u Briselu, učinio da se potpiše ugovor o saradnji i da se 256 lokacija, od toga je 155 na Kosovu i Metohiji, razminira. Da vas sada pitam, i ministra, šta je na aerodromu ''Ponikve'', tu je blizu kolega Jovanović, neka nam kaže ministar šta se nalazi ispod betonirane staze na aerodromu ''Ponikve''? Lako je Velji Iliću da lupeta svašta. On popije jednu-dve, izađe na televiziju ...
Molim vas, gospođice Jovanović, vodite računa.
On priča o tome kako će to da postane uskoro civilni aerodrom, pa međunarodni, a čovek ne zna da je tu minsko polje i šta se nalazi ispod jedne dužine, ne znam koliko metara, te jedne strane piste u ''Ponikvama''. Sve su to veoma ozbiljne stvari. Vi se igrate sa strpljenjem ljudi i, ne daj bože, sa životima. Da se setimo Paraćina, šta nam se desilo, ili takvih situacija, ko zna koliko ih je već. Ovo su sve ozbiljne stvari o kojima, očigledno, nema ko u Vojsci Srbije da vodi računa. Mi smo tamo otišli i rekli – vi imate ovog Ponoša, on je vaš NATO oficir, za saradnju sa vama, ali taj nikada ničim nije komandovao u životu i, što kaže gospodin Dragan Todorović, da ga neko napadne, ne daj bože, povredio bi se puškom, ne bi znao kako njom da rukuje.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? Narodni poslanik Bojan Milovanović ima reč. Izvolite.
Kolege poslanici, uvaženi predsedniče, ja i moje kolege iz SPS-a podneli smo sličan amandman. Ono zbog čega se javljam je identično obrazloženje Vlade za odbijanje dva potpuno suprotna amandmana. Nekoliko konstatacija. Ne vidim nijedan razlog da se ono što je amandmanom Vjerice Radete predloženo, pojam - strategija odbrane, uvrsti bilo u amandman SPS-a, bilo u amandman Vjerice Radete. Čitajući ovaj zakon, ne može se pobeći od konstatacije da on kompletno odslikava želju, koja je, otprilike, i odnos prema Vojsci Srbije od 5. oktobra, pa nadalje, da se sama vojska brojčano smanji. Zatim, neka navodna profesionalizacija iz koje se, kroz amandmane ćemo obrazlagati, ne vidi ni obaveza da se vojni rok profesionalno odsluži i da to bude uslov i mogućnost da se neko profesionalno angažuje u Vojsci. Civilni deo, uključivanje civilne demokratske kontrole, čitajte, pre svega – strane kontrole nad našom vojskom. To su osnovna načela i, svakako, mogućnost angažovanja naše vojske van granica Srbije. Za trenutak mi se učinilo da je amandman Vjerice Radete možda i bolji od onoga koji sam ja predložio, jer sam smatrao da je vrlo bitno da se pojam strategije odbrane, koji je definisan i samim Ustavom, nađe ovde, jer sam ustavni dodir ovog termina podrazumeva i nadležnosti Skupštine, koje bi u ovom momentu trebalo sagledati kroz ovaj predlog. Prema tome, govoriti o strategiji sigurno asocira, možda takav pojam nije bitan, na sve ono što je u ovom momentu za Vojsku Srbije jako bitno. Konkretne posledice te famozne profesionalizacije Vojske se ovog momenta vide i u gradu iz koga dolazim, a nalazi se na administrativnoj liniji sa Kosovom, gde je taj broj vojske ne smanjen, već drastično sveden na minimum, tako da danas, od jedne herojske brigade iz poslednjih ratova, imamo bataljon sa 100 vojnika i 200 oficira u jednoj kasarni, u vrlo kritičnom momentu u Srbiji. Slušao sam pažljivo maločas Natašu, ona je nabrajala ovde vrlo precizne podatke o skromnoj tehničkoj opremljenosti naše vojske, ali više bih se zabrinuo nad istinom da ni sa tako skromno tehnički opremljenim garnizonima neće imati ko da deluje, da rukuje i usavršava svoje stanje. To je suština strategije i pitanje je kada će ova skupština razgovarati na tu temu. Mislim da je sam pojam strategije odbrane mnogo bitniji od onoga što se kroz ovaj deo amandmana predlaže, a to je - strategijski pregled odbrane, jedan pojam koji se u zakonu o Vojsci Srbije nigde ne nalazi, smatrajući da zaista postoji u nekim dokumentima koja su strukovno vezana za mobilizaciju Vojske. Pitanje je da li ćemo mobilizaciju, na onom pravom, doktrinarnom i strategijskom osnovu, imati u budućnosti, s obzirom na to da ovakav jedan odnos, pre svega, u ovom momentu, Srbije prema Vojsci Srbije, ni u kom slučaju nije optimistički. Ova Srbija još uvek ima snage da Vojsku sagleda u onom pravom smislu, kakva je Vojska bila i u deceniji u kojoj Srbija ni u kom slučaju nije srećno živela. Neću reći - srećno, ali je živela herojski, a danas je i 37. motorizovana brigada, koja je egzistirala, postojala u Raškoj, svedena na jedno simbolično udruženje koje broji 100 vojnika, koji kupe lišće po jednom ogromnom, hrabrom garnizonu, opskrbljujući 200 oficira koji ni sami ne znaju gde se nalaze, ni šta rade, ni kakve su im perspektive, ni sudbine. Smatram da će, ipak, onaj optimizam koji dolazi iz tih redova doprineti da se kroz buduće zakone, koje ćemo ovde, nadam se, usvajati, u Skupštini, sudbina naše vojske podigne na nivo koji zaslužuje. Hvala.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Zahvaljujem, kolega Milovanoviću. Jedan od najboljih komandanata 37. Raške brigade bio je pukovnik Stojiljković, najbolji koga sam upoznao. Zašto neće vlast da definiše strateška dokumenta? Zato što ne sme javno da kaže šta su strateške stvari. Strategija odbrane podrazumeva potencijalni rizik, potencijalni pravac delovanja, definisanje neprijatelja, mere i sredstva kojima se neprijatelj odvraća ili mu se suprotstavlja. Zato nema strateških dokumenata, četiri nedostaju danas. Država treba da ima hrabrost. Vlast koja ima većinu treba da ima hrabrost da donese političku odluku i da kaže - mi smo NATO pakt, ili smo sa Korejom u paktu, ili smo neutralna država, ili smo samostalna država, ili smo ruska država, ili ne znam koja, što se Vojske tiče. Na ovoj sednici, prilikom usvajanja ovog zakona, ministar odbrane, koji pripada jednoj od stranaka vlasti, govori jednu stvar, a zamenik predsednika Odbora za bezbednost, koji je iz druge stranke, kaže da se zalažemo za koncept vojne neutralnosti. Ova država nema strategiju, nema političku hrabrost i nema političku odluku . Bezbednost ove zemlje tumara u mraku. Zato su kolega Milovanović i ostale kolege i kolege iz SRS-a probali da definišu ovim amandmanom ovo o čemu sada govorim. Ne može biti da se od nekog možete odbraniti, ili braniti uspešno, makar da časno pokušate, a da pri tom ne znate ko vam je potencijalni protivnik. Još nešto hoću da kažem, mnogo se podataka javno, a bespotrebno, iznosi o Vojsci u Srbiji. Smatram da to nije dobro. Razumite me kako hoćete. Vojska nije pekarsko preduzeće, pa da se kaže da će biti 100 kifli ujutru, a 200 hlebova posle podne. Vojska ima druge zadatke, oni su suptilne prirode. Vojskom upravlja demokratska vlast itd., kako se to kaže u ovom zakonu.Vojska ima jednu od najvažnijih komponenti, to je komponenta odvraćanja potencijalnog protivnika. Ne moramo mi baš svaki dan, kao na tacni, da saopštavamo, mada to ovi naši, što su nam prijatelji,kako to kažu neki od vas, manje-više sve znaju, ali ne moramo ni mi da poklanjamo do besvesti informacije o jedinicama i tehničkoj opremljenosti, raznim drugim stvarima. To nije naš posao. Naš posao je da donesemo odgovarajući zakon, da argumentima pokušamo da objasnimo da neki članovi tog zakona treba da se poboljšaju, da se menjaju, itd., a ne da na postavu izvrćemo našu vojsku i da kažemo - evo, ovo nam je ostalo od Vojske, pa ko stigne, sa koje strane, neka šiba, pošto vojska jeste za to da bude šibana. Nije tačno, nijedna ozbiljna vojska u svetu ne služi za to da se nekom samo suprotstavlja, već služi da odvrati nekog da dođe ovamo, na našu teritoriju, da nam ruši gradove, da nam ubija ljude, da nam ruši resurse, da nas porobljava. General Perišić, bivši načelnik Generalštaba, neposredno pred NATO agresiju, u Domu Vojske u Gornjem Milanovcu saopštio je sve relevantne podatke o stanju avijacije, o broju MIG-ova, o stanju motora u MIG-ovima i o broju avionskih bombi i, što se mene tiče, na taj način učinio akt veleizdaje, bez obzira na to što smo mogli pretpostaviti da su oni što su nas napadali i bombardovali zemlju već sve to znali. Ostavimo Vojsku da radi svoj posao. Mi možemo, kao opozicione stranke, biti nezadovoljni što nismo u prilici da donosimo političke odluke o upotrebi Vojske, treba da težimo da mi budemo ti, ali, dok ne budemo oni koji donose politike odluke o Vojsci, oni koji to rade, treba to da rade pažljivo, s dužnim poštovanjem, zato što se vojska niti može lako napraviti, niti se može lako održavati njena borbena kondicija, ali se može lako upropastiti, to smo videli. To je moja primedba, a moja želja je da vlast izađe jasno sa svim strateškim dokumentima koji su neophodni, da možemo da kažemo da li su to dokumenti na osnovu kojih možemo imati pouzdanja u snage koje se bave odbranom zemlje, ili koje treba da se bave odbranom zemlje. U tom smislu, čujem šta se govori, da se neki i sami trude i da na,kako sam sada čuo ovde, na internet stranicama saopštavaju razne podatke o Vojsci, a i Vojska sama, i s tim se slažem, mislim, ne slažem se, nego znam da to postoji, ali ja se tome suprotstavljam, to nije normalno. Dakle, u tom smislu intervenišem i molim one koji mogu da utiču na to – da to ne rade. Zato što drugi to u svetu ne rade tako. Kad ne rade drugi, onda ne treba ni mi to da radimo, zato što od toga niko ne može imati korist, a možemo svi imati štetu. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da dam jedno obaveštenje kolegi Baraliću, možda ne zna. Na sajtu Sjedinjenih Američkih Država, koje su predvodnica zlikovačke alijanse NATO-a, možete jednostavnim klikom da nađete, evo, kolega Milivojević, koji je poneo ovaj svoj laptop, može sada da vam pronađe nacionalnu strategiju odbrane SAD-a. Dakle, isto je i za sve zemlje u okruženju, za sve zemlje, bez obzira na to da li su članice NATO-a ili nisu. To su dokumenta koja su dostupna javnosti, sa formacijskim snagama koje imamo. Ja ovde na stolu imam mnogo biltena za sve zemlje članice ''Partnerstva za mir'', o tome čime raspolažu. Dakle, u tom strateškom smislu to nije bitno, bitno je ovo drugo što ste vi rekli, kolega Baraliću, sa čime se apsolutno slažem. Da li su na čelu Vojske i Ministarstva odbrane ljudi koji vode računa o državi i koji su patriote, pre svega? Složićemo se i vi i ja da nisu, ni Šutanovac, ni Ponoš, ni predsednik države, jer da im je stalo do države Srbije, oni bi odlučno rekli ne onima koji nam kroje kako treba da izgleda Vojska i koji je projektuju za 2015. godinu.
Prelazimo na sledeći amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milisav Petronijević, Dušan Bajatović i Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veljko Kovačević.
Poštovani narodni poslanici, evo, došao sam na red i ja da obrazložim nešto, mada mi je promaklo nekoliko amandmana. Pre nego što obrazložim ovaj, insistirao bih da se prihvati prethodni amandman, koji je gospođa Vjerica dala, i dodao bih još nešto o doktrini i o strukturi Vojske. Vidite, ovde u članu 4. stav 3. potrebno je da piše – rečna mornarica, u doktrini odbrane. Meni nikako nije jasno zašto smo rečnu mornaricu izbacili iz vojne strategije, kada se graničimo sa nekoliko država koje imaju rečne mornarice. Znači, Bugarska, na ulazu u Dunav, Rumunija, ovamo nam je Hrvatska, i gore, Mađarska. Sve tu to države koje imaju svoje rečne mornarice i sve su to države koje plove Dunavom. Ne mogu da shvate da je u zakonu o Vojsci izbačena rečna mornarica. Kazaću vam, kao primer, da je Dunav na pojedinim mestima dubok i do 130 metara, da je Dunav pogodan za mahinacije tih država sa raznim tovarima, a što je najopasnije, to su nuklearni tovari. Mi smo imali slučaj, pre nekoliko godina, da je jedan brod pun buradi s nuklearnim gorivom prošao kroz Đerdap. Drugo, imamo Hidroelektranu ''Đerdap'' od izuzetnog, kako je to u Zakonu o odbrani rečeno, vojnog, privrednog i društvenog značaja, koja je, faktički, na reci. Mi nemamo odbranu, ne može tu policija, oni imaju samo čamce. Interesantno je da je to izbačeno. Da li je to izbačeno po nečijem nagovoru, ili je to neka dugoročna strategija koja mi nije shvatljiva? Drugo, imamo niz gradova pored samih obala i pored samih granica, koje policija ne može da kontroliše sadašnjim tehničkim sredstvima, možda, za jedno dvadesetak godina. Ono što sam još hteo da kažem o ovom predlogu zakona o Vojsci, isto tako, i o Predlogu zakona o odbrani, jeste da mi se čini da je i jedno i drugo pisano na osnovu uslovljavanja Vojske, ili uslovljavanja vojnika, ili uslovljavanja oficira. Sve je ovo napisano tako da određeni krug ljudi ima apsolutni monopol na život i rad i na porodice vojnika. U zakonu o Vojsci, o kasnijim članovima javljaću se za reč, videćete kako mogu razni oficiri, načelnici, predsednik Republike, Ministarstvo, da ucenjuju ljude, i vojna lica, i civilna lica. U mnogim članovima nije izjednačeno ni civilno ni vojno lice, ali o tome ćemo da govorimo u sledećem amandmanu. Složio bih se s amandmanom Vjerice i molio bih ministra odbrane da upiše ili da mi kaže na osnovu koje strategije je izbrisana iz strategije Vojske i odbrane Jugoslavije rečna mornarica. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine Albijaniću. Zamolio bih vas samo da pozovete ministra, da ne piše poruke u pozadini, već da dođe na svoje mesto ovde, jer imamo važna pitanja za njega. Vrlo je neozbiljno i narušava dostojanstvo Narodne skupštine da ministar sedi gore, na mestu obezbeđenja, i da piše poruke. Što se tiče člana 4, ima nekoliko spornih mesta u ovom članu. Prvo, u trećem stavu, o vidovima Vojske Srbije, govori se o kopnenoj vojsci, vazduhoplovstvu i protivvazduhoplovnoj odbrani i, već je gospodin Kovačević malopre govorio ovde, o mornarici. Nije nam jasno gde se izgubila ta naša rečna flota. Zašto se nigde u ovom zakonu ne spominje? Trebalo je na neki način obrazložiti i reći ovde šta se s njom dešava u budućnosti. Takođe, imam jednu dilemu. Nije mi jasno zašto je drugi vid Vojske – vazduhoplovstvo i protivazduhoplovna odbrana. Nekada je to bila protivvazdušna odbrana. Da li je ovo neko jezičko doterivanje ili ima nešto iza toga, nije mi baš potpuno jasno, voleo bih da to neko razjasni. Nije dobro ako postoje neke loše namere, pa se onda, iz tih razloga, ovo ovako definiše. Što se tiče amandmana poslanika SPS-a, koji je skoro istovetan amandmanu gospođe Vjerice Radete, to je pitanje koje je početno i osnovno. Već smo pričali o tome. Pravimo kuću bez temelja, pravimo neke zakone, planove, pričamo o odbrani, a nemamo strategiju, nemamo te strateške dokumente, ne znamo u kom pravcu se krećemo, šta želimo od naše vojske, od koga se branimo i na koji način se branimo. Postavio bih ministru pitanje, molio bih da me sasluša. Ko je pravio formaciju Vojske Srbije, da li su to radili naši stručnjaci ili su to radili oni iz NATO pakta? Da podsetim građane Srbije, od armija smo došli na nivo brigada. Znači, izbrisale su se armije, nestali su korpusi i sad imamo brigade. Od nekoliko desetina brigada, došli smo na 11 brigada u ovom trenutku, ako raspolažem preciznim podacima. Načelnik Generalštaba Ponoš je u jednoj svojoj izjavi rekao da je cilj naših vlasti, vojnog rukovodstva i Ministarstva, da brojčano stanje naše vojske 2010. godine bude 21 hiljada vojnika. Malopre smo čuli od gospođice Jovanović egzaktne podatke o brojčanom stanju u ovom trenutku, ili u prošloj godini, a evo, i projekcija je tu da 2010. godine bude 21 hiljada vojnika. Pitam vas sada, šta ćemo da radimo s tolikim brojem vojnika? Ako jedna Grčka, koja je malo veća od Srbije po broju stanovnika, ima 140 hiljada vojnika, šta mi radimo sa 20 hiljada, da li imamo vojsku za rat, ili spremamo vojsku za gašenje požara, saniranje poplava i nešto slično? Molim vas, ovo su ozbiljna pitanja i ovo što radite, ove reforme koje vršite, posledica su neke strategije, nekog plana. Neki plan postoji kod nekoga, ali taj plan je morao da dođe ovde, da ga ova skupština razmatra, pokuša ga izmeniti, modifikovati i da to što usvojimo ovde bude neki dugoročni dokument na osnovu koga ćemo u budućnosti voditi i Vojsku i odbranu ove zemlje. Ovako, pojedinci imaju plan, pojedinci na osnovu tog plana sprovode neku reformu, ali, nažalost, rezultat te reforme je da mi ostajemo bez oružane sile, odnosno svodimo je na nivo vatrogasne brigade. Tako ćemo onesposobiti ovu državu da se suprotstavi bilo kome. Ili, da budem precizan, očigledno da je cilj ove vlasti da našu vojsku koristi samo van granica naše zemlje. Znači, imaćemo taman toliko vojnika koliko će biti potrebno NATO-u i Americi da ih pošaljemo u Irak, Avganistan ili već gde, kako to bude Americi odgovaralo.
Reč ima ministar odbrane, gospodin Dragan Šutanovac. Izvolite.
Razumem napade na ministra, razumem političke nesuglasice, razumem motive onih koji pričaju neistine, ali ne razumem kako možete da koristite statistiku koja nije istinita. Znači, nije tačno da u ovom trenutku ima 29 hiljada pripadnika Ministarstva odbrane. U ovom trenutku ima 37.125, tačno. Raspisali smo konkurs za prijem još 1.358 profesionalaca i to je broj kojim baratamo, znači, otprilike, do 39 hiljada, deset hiljada više nego što ste vi rekli. Ne znam zbog čega se to priča, s tim što moram da vam kažem, čisto da znate, u aprilu 2004. godine je bilo 78 hiljada, a kad sam ja postao ministar – 38 hiljada. Znači, 38 hiljada tad i sad; niti smo smanjili Vojsku, niti imamo nameru da je smanjimo. Ta priča, koju vi pričate, da neko ima nameru da smanjuje Vojsku ispod 120 hiljada, apsolutno nije tačna, niti priča u kojoj NATO nama nalaže da smanjimo Vojsku, a onda sami kažete da Grci imaju 170 hiljada. Znači, jasno je da NATO nikome ne nalaže ništa. Ako Srbija ima novac za, koliko ste rekli, šest armija i ako ima interesovanje da šest armija popunimo profesionalcima, hajde da napravimo šest armija. Pojedini ljudi ovde žive u osamdesetim godinama. Znači, tada kada je bilo armija, a danas brigada, tad nas je bilo 24 miliona, danas nas ima osam miliona. Naprosto, matematika ukazuje da ne možete imati toliku vojsku, s druge strane, kažem, u vojsci vam je kao u muzici, koliko para, toliko muzike. Ako mislite da možemo da izdržavamo toliku vojsku, što niste izdržavali toliku vojsku nego ste je ostavili u stanju u kakvom je bila. Da li neko zaista misli da sam ja uništio Vojsku, da sam ja uništio avione? Danas sam čuo ovde od gospodina Krasića da ja uništavam avijaciju, a onda je došao gospodin zamenik predsednika SRS-a, pa je rekao, ne, ja ne uništavam avijaciju, nego popravljam MIG-ove. Ko je sad tu u pravu, gospodin Krasić, kao vrhovni autoritet ove strane SRS-a, ili gospodin Tomislav Nikolić, kao pripadnik s ove strane SRS-a? Dajte, dogovorite se, pa bar budite koncizni u napadu, da taj napad ima neki smisao i da mogu da odgovaram na to, ali vi sami sebe demantujete. Znači, malopre ste pričali o tome kako je NATO loš, a onda gospođica Jovanović kaže – a da učestvujemo u Ujedinjenim nacijama, oni su katastrofa, tamo gde su oni, tamo su uvek ratovi. Nisam rekao da učestvujemo ni u jednim operacijama, ali sami sebe negirate. Hoćete da budemo članica UN-a ili hoćete da budemo, kao što smo u vaše vreme, izbačeni iz UN-a? Sve su to odluke koje su na Parlamentu. Gospodo, danas sam došao da branim ovde zakone o odbrani i Vojsci, a ne da pričamo o nekim statistikama koje nisu tačne. Pri tome, da vam kažem odmah, kad god želite, pozovite me, doći ću, zajedno sa pripadnicima mog kolegijuma. Ono što ne znate, reći ćemo vam, ono što imate kao pogrešan podatak, daćemo vam pravi. Što se mene tiče, rekao sam i na Odboru za bezbednost, ko god želi od vas da popije kafu u kabinetu ministra odbrane i da dobije sve informacije, dobrodošao je uvek. Naše ministarstvo nije zatvoreno za javnost, naprotiv, naše ministarstvo prvi put objavljuje podatke, za koje neki kažu da to ne valja. Ja vam kažem da valja i ne postoji ništa što mi krijemo u okviru Vojske. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po članu 101. Poslovnika, replika. Izvolite.
Gospodine Šutanovac, vi ste šteta sami za sebe, a što se tiče nespornog autoriteta... Molim, šta hoćete? On nije Aligrudić, on je Albijanić, a vi ste u Skupštini, ne možete...
Gospođo Jovanović, molim vas da vodite računa.
Gospodine Šutanovac, vi niste narodni poslanik, vi ste to bili do 15. maja uveče, pa ste sami za sebe ovde pritiskali dugmiće i glasali i zaboravili ste gde ste. Sada ste vi ovde taj koji mora da bude miran kao bubica, da sedi i da pažljivo sluša, da beleži.
Gospođo Jovanović, molim vas, ne možemo tako da razgovaramo za skupštinskom govornicom. Ne možemo da upotrebljavamo uvredljive izraze, uvredljiv rečnik.
U redu je da gospodin ministar razgovara sa mnom kao komšinica preko plota?!
Gospođo Jovanović, po treći put vas upozoravam.
Vidite da gospodin Šutanovac ne zna kako se prezivate, vidite koliko ste tek vi onda jadni, on ne zna ko ste, a vi ga branite, stvarno ne razumem šta hoćete. Što se tiče vas, gospodine Šutanovac, znate da su to ćorava posla. Milion puta ste pokušali sa mnom tako i uvek ste prošli ko bos po trnju. Nemojte nikada sa mnom da se kačite, ni preko klupe, ni ovako, ni onako. Dakle, bolje vam je da ćutite, a što se tiče ove argumentacije koju sam iznela i ove statistike, moguće je da tu ima odstupanja, ali to sam pronašla na sajtovima vaših saradnika i operativaca koji imaju ugovore s Ministarstvom odbrane i Vojskom. Dakle, moguće je da je tu bilo nekih odstupanja i grešaka. Što se tiče autoriteta u SRS-u, nesporni autoritet za čitav srpski narod, za celu SRS je genije kakvog ste vi imali prilike da upoznate i koji vam se obraća u skladu s vašim mogućnostima da shvatite njegovo obraćanje s ove govornice, a to je prof. dr Vojislav Šešelj. Što se tiče autoriteta danas, pošto on nije u Srbiji, a uskoro će da se vrati, najveći autoritet u srpskom biračkom telu, kod pripadnika nacionalnih manjina, kod svih onih koji će da izađu na izbore, bili oni 20. januara ili ne znam kog februara, ima gospodin Tomislav Nikolić; on je predsednik naše poslaničke grupe i mi nemamo ni levu ni desnu stranu. Mi nemamo ni one koji manje i koji malo više kraduckaju ili kradu, kao vi u DS-u, ni one koji više sarađuju s kriminalcima i tajkunima i one koji se zadovoljavaju da kradu po javnim preduzećima i po lokalnoj samoupravi. To su moralni ljudi, ljudi koji znaju šta je vojska, šta je odbrana države, šta je očuvanje onoga što imamo, a vi ste svoje pokazali svojom politikom, a vi, lično, svojim stavom. Vi ste se i do dolaska na mesto ministra odbrane zalagali za potpunu destrukciju u svim segmentima našeg društva. I da je tako, gospodine Šutanovac, evo, hoćete li da vam pokažem kakve mi poruke stižu, govori to što ste išli u Paraćin da otvarate neko klizalište, a niste se pobrinuli da tim ljudima bude nadoknađena šteta. Ovde sedi vaš poslanik kao mumija, žena sedi i gleda. Izađite, gospođo Vesna... [[isključen mikrofon]]
Gospođice Jovanović, molim vas, možete li vi da se zaustavite? Hvala vam, dođite na mesto. Narodni poslanik Zlatan Jovanović, po Poslovniku. Narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku. Hoće, hoće, takav je redosled, gospođice Jovanović. Vi niste na redu. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku.
Gospođice Jovanović, ja vam čestitam na onome što ste rekli do sada i zaista vas podržavam u najvećem delu, ali vas molim da ovog puta razumete da ne bi bio fer da sam odustao od ovog govora. Znači, gospodine Šutanovac, hteo bih da vas pitam da liznate koliku je podršku Vojska imala u narodu 1999. godine, posle, kako vi kažete, izgubljenog rata? Da li znate da li je to bilo 70 ili 75%? Vi ste od 2000. godine preuzeli Vojsku i stalno dobijali pobede, stalno usavršavali Vojsku, i stigli ste do podrške od 25 do 27%, po svim analizama koje pravite. Ne razumem u čemu je taj vaš veliki uspeh. Stvarno ne mogu da shvatim da stalno pričate o tome kako je neko drugi upropastio Vojsku. Narod joj je dao podršku od 70%, a sada ste je, posle svih uspešnih reformi koje ste napravili, doveli do 25%. Meni je to potpuno nejasno.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Gospodine Vasiljeviću, molim vas da dopustite narodnom poslaniku Nataši Jovanović da govori.
Dakle, predlažem vam, gospodine ministre, da se uozbiljite. Dala sam vam, kao član Odbora, predlog, mislim da je rok razuman, sutra je petak, u ponedeljak dođite, sa svim ovim što imate kod sebe u kabinetu, što su vam pripremili vaši saradnici, pred Odbor za odbranu i bezbednost. Nikada nećemo da kafenišemo s vama u Ministarstvu odbrane, ne pada nam na pamet. Ja bih to shvatila kao neku poluprivatnu ili ne znam kakvu posetu. Ozbiljna sam osoba, poslanik najjače poslaničke grupe, stranke koja će uskoro da dođe na vlast i nikada nismo išli kod ministara na kafice, da razmenjujemo mišljenja. Možda ste imali najbolje namere, možda ste vi, kao predlagač, i vaše kolege imali najbolje namere, ali je loš Predlog zakona. Ne vidim odakle toliki jed, takav bes i takva mržnja, zaista. Ako govorimo nešto što se ne slaže s vašim zvaničnim podacima, pobogu, gospodine Šutanovac, mi smo civili koji smo predstavnici naroda, vi ste civil, ministar odbrane, a oko vas je Vojska, donesite nam egzaktne podatke i da to ne bude prepucavanje moje s vama, iz klupe. Prvo, ružno je, zato što ste vi nosilac izvršnog organa vlasti, ministar ste odbrane, da se tako ponašate. Izvolite, dođite u ponedeljak na sednicu Odbora za odbranu i bezbednost, onda ću da dođem i da kažem, po Poslovniku ili po nekoj tački dnevnog reda, gospodin Šutanovac je izašao s tim i tim podacima, mi reagujemo na to. Što se tiče ovih ''plavih šlemova'', niste me pažljivo slušali. Dakle, to je bilo onako, uzgred budi rečeno, neko naše pitanje oko situacije u Sudanu, odnosno u oblasti Darfur, činjenice da će NATO da ode odatle, iako je to veliko žarište, iako se tamo svakodnevno ljudi međusobno ubijaju. Onda sam, u kontekstu te misije Ujedinjenih nacija, na osnovu našeg gorkog iskustva, rekla da su dobili mandat, da je Republika Srpska Krajina bila zaokružena celina, da je trebalo da štite srpski živalj na području Republike Srpske Krajine, ali da su na jedan signal otišli. Priznajem, sada je mnogo drugačiji odnos snaga u svetu, u korist Srbije. Sada imamo nedvosmislenu bratsku, prijateljsku podršku Vladimira Putina i Ruske Federacije, Indije, Indonezije, Kine, čitavog arapskog sveta, latinoameričkih zemalja, svih prijateljskih zemalja koje znaju da ne možemo da se odreknemo dela naše teritorije. Što se tiče tih ''plavih šlemova'' i njihove misije u Republici Srpskoj Krajini, znate kakav je ishod bio. To je bila sinhronizovana akcija neprijatelja srpskog naroda i napad ustaških vojnih snaga na nezaštićene Srbe, pokolj i ubistva tolikog broja naših sunarodnika. Ja se na vašem mestu ne bih tek tako poigravala s tim. I, niste u pravu kada kažete da smo bili izbačeni iz UN-a. Vlast posle 5. oktobra je tako htela da predstavi naše članstvo, a ono nikada nije bilo u pitanju. Dobijali ste upozorenja sve to vreme, svih tih godina, pre svega, Koštunica i ministar inostranih poslova Goran Svilanović, onaj koji sada radi za Šiptare i lobira za njih. Nikada nismo ni morali da podnosimo poseban zahtev da se učlanimo, jer mi smo, kao država i pravni sledbenici one bivše, Brozovske Jugoslavije, jedni od osnivača UN-a. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da odgovorim ministru. Malopre je izašao ovde i rekao da ne razume zašto ga napadamo večeras. Gospodine ministre, mi vas ne napadamo. Mi smo samo zabrinuti za sudbinu ove države. Što se tiče podataka koje smo iznosili ovde, rekao sam jasno i glasno da je vaš načelnik Generalštaba, general Ponoš, izjavio da je cilj vojnog i državnog rukovodstva da 2010. godine Srbija ima 21.000 vojnika. To je izjavio u emisiji "Poligraf", u junu ove godine. Možete i na sajtu to da pročitate, doslovce. Takođe je rekao da Grčka, koja je malo veća od Srbije, ima 140.000 vojnika. Mi nismo rekli da ste vi upropastili Vojsku, vi ste samo jedna karika u lancu ministara koji sistematski uništavaju Vojsku.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku. Gospodine Cvetanoviću, molim vas. Gospodine Markoviću, vi ste odustali? Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je, prvo, kada se javio za reč i kada su poslanici SRS-a konstatovali da se mnogi članovi Ustava ne primenjuju, rekao da se obratimo Ustavnom sudu. Potpuno je zaboravio da Ustavni sud i dalje ne funkcioniše, da od 5. oktobra 2000. godine dva puta duži vremenski period nije bio u funkciji, kao što nije ni sada, da preko hiljadu predmeta čeka pred Ustavnim sudom. Ako je to vaš argument, gospodine ministre, zaista, teško da mogu da vam na adekvatan način odgovorim. Sve vreme znate da ste vi krivi, da i dan-danas predsednik Srbije treba da odluči ko će sa onog spiska od deset kandidata da bude član Ustavnog suda i da polako počnete da rešavate sve probleme koji su se nagomilali u ovom vremenskom periodu. Mislim da gospodin Zlatan Jovanović nije u pravu. To što ste sedeli na kraju sale, to je vaše pravo. Verovatno, od ranije, dok ste još bili u obezbeđenju diskoteke, imate naviku da sedite tu, na ulazu ili izlazu iz sale. To je vaše pravo. Molim vas da mi dozvolite, bili smo kratki, koncizni, poštovali smo sve vreme ono što se dešava, a onda je ministar izašao za govornicu, počeo da vređa poslanike, da pravi frakcije, kao što ih ima u svojoj poslaničkoj grupi i u svom ministarstvu, kao što ih ima unutar svoje političke stranke, počeo je da nas deli, da nas vređa i ovo je samo reakcija na njegovu akciju. Kad god su ministri primereni, korektni, maksimalno korektno uzvraćamo, argumentovano, kratko i koncizno. Poštujemo sve ono što čini red, rad i disciplinu. Nismo insistirali da budete ovde prisutni, računajući da želite da učestvujemo u diskusiji, nažalost, vi ste uspeli da drugačijim tonom usmerite ovu raspravu, ali, po običaju, ono što ste tražili, to ćete i dobiti.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne krivim ministra zbog ovakvog njegovog ponašanja. Navikao je čovek, ali krivim predsedavajućeg, jer je predsedavajući obavezan da čuva dostojanstvo i Narodne skupštine i nas, narodnih poslanika. Gospodine ministre, vaše je da sednete ovde, da saslušate šta imaju poslanici da vam kažu, da odgovorite na neko pitanje, razjasnite neku nesuglasicu, a ne da vodite predizbornu kampanju. Pobedićete u Leskovcu. Jel večeras tema predizborna kampanja, lokalni izbori u Leskovcu? Gospodine ministre, vaše je ili da sedite ovde i da se ponašate kako treba ministar da se ponaša, ili da izađete na vrata, ostavite poslanike da rade.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, to je član 136. Bio sam malo odsutan, ali iz zgrade, ono malo što sam čuo povodom ovog predloga zakona, stvarno pokazuje da u Ministarstvu odbrane treba da se uvedu privremene mere. Evo, zbog čega. Očekivao sam da gospodin Šutanovac objasni kako je stav 6. u članu 4. pao s Marsa.
Gospodine Krasiću, molim vas. Nastavite, ali vodite računa.
Gospodine Albijaniću, vi imate problema zato što nemate pred sobom Predlog zakona i što, verovatno, nemate amandmane. Ako biste ispred sebe imali Predlog zakona i amandmane, vrlo lako biste videli da ono što je navedeno u stavu 6, po sadržini, po materiji, ne pripada članu 4. Mogli ste ovo da stavite u član 3, to bi već imalo nekog smisla, ali u članu 4. nema nikakvog smisla da bude. Drugi veliki problem jeste što sva ta dokumenta koja se ovde navode, dugoročni plan, razvoj sistema odbrane, strategijski plan, pregled odbrane, povodom tog strategijskog plana odbrane sam jutros pričao, treba da se usvoje u Narodnoj skupštini. Može da bude i sednica zatvorena za javnost. Nikakav problem nije, jer tu se projektuju vojni kapaciteti, teritorijalni raspored itd. Ne smemo mi to da prepustimo ministru, predsedniku Republike i načelniku Generalštaba, u zavisnosti od toga koja je stranka zadužena za Ministarstvo odbrane. To su programski i planski dokumenti. To je, otprilike, nešto kao program DS-a, ali program DS-a nije podeljen u članove, jer vi ovde kažete – u skladu s odredbama. Kada kažete – odredba, to je drugi naziv za član, za stav, za tačku. Svi planski i programski dokumenti u kojima se izražava pravac razvoja, mogućnost razvoja, u kom pravcu treba da se ide, koje oblasti treba da se razvijaju, pišu se u slobodnom tekstu, dele se na neka poglavlja u formalno-pravnom smislu, ali ne postoji odredba, ne postoji član. Znači, da ste napisali – u skladu sa dugoročnim planom, to bi imalo nekog smisla, ali u skladu sa odredbama, nema plan odredbe. Nijedan taj strateški dokument se ne deli na članove. Nema članova. Šta je poenta ovog amandmana? Poenta ovog amandmana je što želi da potencira usaglašenost svih programskih dokumenata, kako strategije odbrane, tako i dugoročnog plana razvoja, tako i strategijskog programa odbrane, da svi ti dokumenti imaju neku zajedničku nit. To je poenta ovog amandmana. Oni su se uhvatili, video sam tamo neke razloge, oni nisu razumeli amandman. Onome što je u stavu 6. člana 4. nije mesto u članu 4. Da ste ga stavili u član 3, verovatno bi imalo nekog osnova.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja vam se uljudno obraćam, ja vas ne grdim. Ne pripadam onima koji vas grde. Mi grdimo nešto što nije dobro, a to je Predlog zakona o Vojsci Srbije. Kao ozbiljna partija, želimo da Vojska Srbije povrati onaj ugled koji je imala, a neka početak bude donošenje dobrog zakona o Vojsci Srbije. Da ne biste pogrešno razumeli naše reagovanje s mesta malopre, gospodine Albijaniću, kada ste prozvali povodom amandmana koji smo podneli na član 4, mi smo svoje rekli o diskusiji gospodina Bojana Milovanovića i Rajka Baralića, javili se povodom amandmana koji je podnela gospođa Vjerica Radeta, pošto je sličan i nismo želeli da pravimo bilo kakvu dodatnu priču. Nama je cilj da vam što više argumenata iznesemo, da vas ubedimo, ako uopšte prihvatate i ako niste toliko sujetni, pa da neki put budete ubeđeni da nešto treba da prihvatite, a ne, umesto snage argumenata, argumentom snage – ne može, i tačka. Iz tog razloga smo to objasnili. Inače, kada bismo hteli opstrukciju, nema boljeg razloga nego, gospodine ministre, vaši odgovori kada izađete za ovu govornicu. Vi date jedan odgovor na pitanje koje vam nije postavljeno, a otvorite bar 20 pitanja za raspravu. Naša želja i cilj je nešto drugo - da i vi shvatite da opozicija snosi odgovornost da učestvuje u izradi jednog zakona koji je veoma važan. Za tu opoziciju je neko glasao, ne samo ko će da bude pozicija, nego ko će da bude i opozicija, i šta treba da radi za to vreme. Da se vratim na amandman. Predlagač zakona i mi se slažemo u sledećem – da je Vojska organizovana, depolitizovana oružana snaga. Tu se slažemo, a ne slažemo se u onoj drugoj formulaciji, u nastavku, gde vi preskačete reči – suverenost, nezavisnost, teritorijalna celovitost i bezbednost, odbrana zemlje od oružanog ugrožavanja spolja. Vidite, ja to stalno naglašavam, da ne biste izvlačili pogrešne zaključke. Ovaj član 14. treba, u stvari, detaljnije da obrazloži zašto je vojska depolitizovana, pa kaže: ''Vojnom licu je zabranjeno prisustvovanje skupovima političkih stranaka u uniformi i svaka politička aktivnost, izuzev korišćenja aktivnog biračkog prava''. Tu nemamo spora. U drugom stavu se kaže: ''Profesionalno vojno lice i vojnik, učenik i student vojnoškolske ustanove i lice na drugom stručnom osposobljavanju za oficire i podoficire ne može biti član političke stranke''. Tako napisano stvara zabunu. Šta smeta? Posledica može da bude. Pazite, ne može da bude član političke stranke. Šta je kontramera ako je neko član političke stranke? Ti onda kažeš – slušaj, ja te neću u Vojsku?! Regrut će jedva da sačeka da to kažeš i reći će – upravo, neću da idem u Vojsku. Gospodine ministre, vi ste rekli da je popunjenost, odziv regruta negde oko 90 i nešto posto. Treba detaljnije reći ovoj javnosti, to je i štampa objavila, pa to nije nikakva tajna, tajni podatak da se 40% regruta izjašnjava za služenje vojnog roka, a 30% za civilno. Dakle, to je 90%, od tih 40% koji su se prijavili itd. Šta ovde smeta? Ovde smeta ova reč "i vojnik". Zašto? (Dragan Radulović, s mesta: To je bilo na Odboru, taj amandman je prihvaćen i Vlada ga je prihvatila.) Ja ovo ne znam. Zašto ne kažete da je prihvaćeno. Kažem da je problem u reči "i vojnik". Znači, to je višak. Ako je vojnik na odsluženju vojnog roka, nema pravo da bude član političke stranke i ne može da se politički angažuje. To stoji u stavu 1. Ako je to profesionalno lice, i profesionalni vojnik je profesionalno lice. Dok ovo obrazlažem, dobijam informaciju da je Odbor ili Vlada, odnosno Odbor je prihvatio izmenu, tako da su brisane reči: "i vojnik". Je li tako? (Da) Ako je to tako, onda nemam razloga da dalje govorim o amandmanu.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Ima reč ministar odbrane gospodin Šutanovac.
Gospodine Petronijeviću, pošto ste rekli da odbijamo sugestije itd., žao mi je što niste dobili informaciju da je to prihvaćeno na Odboru. Inače, nije to jedina stvar koja je prihvaćena, već je prihvaćeno više amandmana. Nisam ja član Parlamenta da bih to prenosio vama. Naprosto, ta stvar je urađena, primećena, povukli smo.
Hvala, ministre. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Željko Vasiljević, s mesta: Ja se javljam po Poslovniku, a vi pitate o amandmanu?) Pitam da li se neko javlja povodom amandmana? Posle ovako dobre volje, toliko Poslovnika u vazduhu, ne znam šta se dešava. Izvolite, ima reč narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Želim samo da vas obavestim da je danas na sednici Vlade doneta odluka da se svi koordinatori sa Kosova i Metohije koji su članovi SPS-a razreše svojih funkcija. U trenucima kada je jedinstvo oko pitanja Kosova i Metohije, njegove odbrane, ključno pitanje, da sve stranke učestvuju u tome jedinstveno, imamo situaciju da Vlada i po tom pitanju želi da podeli ovaj narod, da podeli političke stranke, po pitanju podobnosti. Samo želim da vam napomenem da u vreme kada je Demokratska stranka bila u opoziciji niko njene koordinatore sa Kosova i Metohije nije smenjivao, upravo zbog toga što mi ne želimo da se pitanje Kosova i Metohije politizuje na ovaj način. S obzirom na to da imamo obavezu, izdatu od predsednika Poslaničke grupe i predsednika SPS-a, da se svi javimo po Poslovniku, mislim da je najbolje dase ova sednica prekine, da se obave konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa i da se iz ove situacije izađe na jedan korektan način. Inače, nećemo dozvoliti više da se radi po amandmanima.
Gospodine Vasiljeviću, to nisu konstruktivne stvari, da vi nekome ne dozvolite da radi. Normalna je stvar da radimo po amandmanima. Ako se to dogodilo danas na Vladi Republike Srbije, sada je pola devet uveče, ne razumem situaciju. (Željko Vasiljević, s mesta: Zovite Dačića.) Ima reč narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, nije vaše da cenite kako ćemo koristiti Poslovnik. Vaše je da cenite da li se mi ponašamo u skladu s Poslovnikom. Dakle, vama, gospodo iz vlasti, nije važno to što za nekoliko dana treba da se donesu odluke koje su od sudbinskog značaja za Kosovo i Metohiju. Vi biste da i u tih nekoliko dana probate da neke od aktivista koji su vam pritrčali iz raznih stranaka, jer tamo do pre dve godine niste ni imali aktiviste, postavite, druge razrešite, pa će biti da vam je to politički prostor koji vam je neophodan da razrešite na demokratski način krizu koja traje već više decenija, a odnosi se na Kosovo i Metohiju. Svako čini onako kako misli da treba, samo ne može dokle misli da treba. Voleo bih da ovo razumem kao grešku, ali to, očigledno, nije greška. Vama u koaliciji nisu dovoljna javna preduzeća, apanaže od 200, 300, 500 hiljada dinara mesečno po upravnim i nadzornim odborima. Vama nisu dovoljna direktorska mesta u javnim preduzećima. Nisu vam dovoljni ambasadori, konzuli, vama nije dovoljno nekoliko hiljada mesta u različitim agencijama, koje ste izmislili da biste svoje aktiviste izabrali i dali im apanaže koje su nekoliko puta veće nego što su plate poslanika, ministara i šefa države. Vi danas na Kosovu i Metohiji smenjujete neke ljude koji nemaju ni zrno vlasti, samo imaju breme odgovornosti. Šta je koordinator? Vi danas pokazujete svoje pravo lice. To vi, u stvari, jeste. Vama ništa nije sveto. Ako ovako budete nastavili, imaćete ozbiljan problem i u ovom parlamentu i u državi. Nemojte potcenjivati malu družinu koja se ovde naziva SPS. Nije ovo nikakva pretnja. Ovo je institucionalna politička borba. Tvrdi ćemo protivnici biti od danas, pa nadalje. Najtvrđi mogući. Da vidim kako ćete. Da vidim kako ćete. Biće raznih dilema, koliko ujutru. Ne praštamo nikom ništa. To što vi danas radite...
Hvala, gospodine Baraliću.
...to nije niko radio. Javljam se ponovo po Poslovniku, gospodine Albijaniću.
Malo pažnje. Dakle, dajem pauzu od pet minuta, pa ćemo nastaviti rad. Molim vas da se malo koncentrišemo i da nastavimo rad po amandmanima. [[Posle pauze, 20,40]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Da li se još neko javlja povodom amandmana narodnog poslanika Milisava Petronijevića? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Albijaniću, džaba ste krečili, nema pauze. Mogu da govorim o amandmanu, pošto predsedavajući nije rekao po kom osnovu mi je dao reč. Dakle, mogu da biram po kom osnovu ću da govorim.
Za amandman sam vam dao reč.
Drugi put izvežbajte predsedavajućeg, pa će mi on precizno reći po kom osnovu mi daje reč, a ja ću se onda vama po tom osnovu obratiti. To je potpuno čista situacija. Dakle, govoriću o amandmanu narodnog poslanika Milisava Petronijevića još deset minuta. Ako vam je to milije, može tako, nema nikakvih problema. Još ćemo da pojasnimo nekoliko stvari. Ne možete da se igrate s nama. (Vuko Antonijević, s mesta: Šta piše u amandmanu?) Vuko Antonijević, da li je to član vladajuće koalicije? Dao je reč. Koliko vredi vaša reč? Dao je reč da se ovo pitanje neće raspravljati. Koliko vi dugo držite reč? Šta ste vi, vladajuća koalicija, feudi, šta ste vi, politička ''La kampanela''? To je vama stepen jedinstva srpskog naroda na Kosovu, političko jedinstvo itd. Da li vaša vlada tajno zaseda? Parlament zaseda javno, kao što vidite. Obavestite nas šta ste tačno uradili, koje odluke ste doneli, šta ćete time da popravite, da li ćete na taj način da obezbedite da Kosovo i Metohija budu čvršće i jasnije opredeljeni za odbranu suvereniteta i integriteta. Da li vam je to bio cilj? Postigli ste, nema nikakvih problema. Ne bi me čudilo ni da ste uvezli koordinatore. Dakle, vama nije dobar niko ko tamo živi, kome je tamo porodica, uvozite koordinatore, nemate svoje, dovodite ih iz drugih opština i postavljate da budu tamo koordinatori. To vi sada radite na Kosovu i Metohiji. Ili ste nekome dali reč? Kome ste dali reč da morate promeniti socijaliste? Kome ste dali reč? Koliko to košta? Postoje pitanja o kojima se ne raspravlja. Ovo nije Upravni odbor ''Javnog skloništa'', 70.000 mesečno. Ovo nije Upravni odbor ''Elektromreže Srbije'', 279.000 mesečno ima član Upravnog odbora. Ovo nije Upravni odbor ''Železnica Srbije'', 81.000 mesečno, ovo nije ''Službeni glasnik'', ovo nije ''Zavod za udžbenike'' Srbije, 100.000 mesečno. Ovo nije Pošta Srbije, 140.000 mesečno. Ovo nije JAT, nekoliko hiljada evra mesečno, ovo su koordinatori na Kosovu i Metohiji, sram vas bilo. Ovo se ne radi zbog para, ovo se radi zbog nečeg drugog. Šta je to drugo? Malo je nekoliko hiljada nameštenja po Srbiji, pa treba ovih nekoliko da vam zapuši koalicioni sporazum. To vi radite. Ne bi me čudilo da uradite još nešto, da pohapsite sve socijaliste noćas na Kosovu, da slučajno ne ostane jedan, da vam ne kvari prosek. Izvolite, napred. Gospodine Albijaniću, neka nas Vlada Republike Srbije tačno obavesti šta je uradila, zašto održava mračne, tajne sednice. Šta vi to radite? Čija ste vi Vlada? Koga vi predstavljate? Smete li javno da saopštite svoje odluke? Dajte u televizijskom ''Dnevniku'' informaciju o tome šta ste noćas sve uradili. Obavestite građane Srbije o tome kakvu odluku ste doneli. Da li je to neka tajna? Ne, nego se ponašate kao ovo gde ''akrepe memla davi'', po mraku radite. Nema rasprave o amandmanima dok se ovo pitanje ne raspravi. Ne skidam se s ove govornice dok ne dobijem odgovor na pitanje šta ste uradili na sednici Vlade Republike Srbije. Dajte nam informaciju o tome šta je odluka, ko su ljudi koji su razrešeni, ko su ljudi koje ste postavili i s kojim obrazloženjem. Dakle, gospodine Albijaniću, možete da mi izreknete opomenu, možete da pozovete obezbeđenje da me iznese, ja se sa govornice ne udaljujem. Prema tome, predlažem vam odredite pauzu do ujutru u 10 sati, pa izdajte noćas saopštenje o tome šta je vaša mračna vlada uradila, ko je koga razrešio, ko je koga postavio i s kojim obrazloženjem. U protivnom, neće moći.
Gospodine Baraliću, isteklo je vreme.
Nema vremena, gospodine Albijaniću. Vreme je da saopštite šta ste uradili i šta vam je obrazloženje. To je vama prioritet, to je najvažnije danas da uradite.
Gospodine Baraliću, isteklo je vreme po Poslovniku.
Nema vremena. Možete da svirate do ujutru. Rekao sam vam šta vam je alternativa. Pozovite obezbeđenje, izrecite mi opomenu ...
Gospodine Baraliću, nemate mikrofon, isteklo je dva minuta. Prošlo je vreme koje imate na raspolaganju.
(Narodni poslanik stoji za govornicom, sve vreme govori, ali je mikrofon isključen.)
Gospodine Baraliću, molim vas, završili ste izlaganje. Molim vas da se vratite na mesto. Možete se ponovo javiti za reč.
(Narodni poslanik stoji za govornicom, sve vreme govori, ali je mikrofon isključen.)
Gospodine Baraliću, tako se ne radi u Skupštini Srbije.
(Narodni poslanik stoji za govornicom, sve vreme govori, ali je mikrofon isključen.)
Nemoguće je da ste tako nešto od mene naučili. Smatram da, kao narodni poslanici, jedni prema drugima treba da se ponašamo na dobar način, a to znači da omogućimo svim narodnim poslanicima jednaka prava po Poslovniku, i za govornicom i u funkcionisanju Narodne skupštine.
(Narodni poslanik stoji za govornicom, sve vreme govori, ali je mikrofon isključen.)
Gospodine Baraliću, izričem vam opomenu za vaše ponašanje. Izrekao sam vam opomenu za vaše ponašanje.
(Narodni poslanik stoji za govornicom, sve vreme govori, ali je mikrofon isključen.)
Hvala. Određujem pauzu od 10 minuta, po članu 111. Poslovnika, dok se ne uspostavi red. Hvala. [[Posle pauze, 21,00]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Pošto se ne slažem, kao predsedavajući, s ovakvim načinom, određujem pauzu. Nastavljamo rad sutra ujutru u 10 časova.