Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici:Marko Jakšić i Dušan Budišin. Prelazimo na5. tačku dnevnog reda:- PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PROTIV UČINILACA RATNIH ZLOČINA (pojedinosti) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreten Mitrović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SPS-a podneo sam amandman na član 12. i po članu 12. predloga zakona o ratnim zločinima se jasno vidi da se sve što se predlaže kao rešenje u ovom predlogu zakona moglo izvršiti kroz normalne izmene već postojećih zakona. Očigledno je da se ovim obezbeđuje veći uticaj izvršne vlasti, konkretno Ministarstva pravde. Mi predlažemo da se član 12. Predloga zakona briše, kao što smo predložili da se briše član 6, o sistematizaciji i unutrašnjoj organizaciji, a takođe i član 11, koji je obrazložen, gde se formira posebno odeljenje za obavljanje administrativno - tehničkih poslova, poslova vezanih za zaštitu svedoka i oštećenih i obezbeđenje uslova za primenu procesnih odredabaovog zakona. Predlažemo da se član 12. briše. Nepotrebno je formiranje posebnih pritvorskih jedinica za izdržavanje pritvora određenog u krivičnom postupku za krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Nema prijave.) Na naziv glave III "Pravila postupka"ičlan 13. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne želi.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, u ime SPS-a sam podneo amandman na član 13. i predlažem da se ovaj član briše, iz prostog razloga što je ova materija već regulisana u postojećem zakonskom rešenju. Da bih malo detaljnije obrazložio ovo, dozvolite da pročitam tekst člana 13, koji glasi: "U postupku prema učiniocima krivičnih dela iz člana 2. ovog zakona primenjuju se posebne odredbe o postupku za krivična dela organizovanog kriminala (Glava XXIX) Zakonika o krivičnom postupku. Ako u odredbama glave iz stava 1. ovog člana nije nešto posebno propisano, shodno će se primenjivati ostale odredbe Zakonika o krivičnom postupku". Mislim da nema potrebe za primenu posebnih odredbi opostupku za krivična dela protiv organizovanog kriminala, pošto se krivična dela organizovanog kriminala ne mogu,po mom mišljenju, izjednačiti sa krivičnim delom protiv čovečnostii međunarodnog prava. Zato predlažem da se ovaj član briše, jer se njime već uređuje primena postojećeg Zakona o krivičnom postupku. Nažalost, i ovde se predviđa shodna primena ovog propisa, što ukazuje na tendencije samovolje ne samo tužioca, već i organa MUP-a koji sprovode pretkrivični postupak. Zaista je neshvatljivo da se ova dva dela izjednačavaju i mislim da apsolutno nema potrebe za članom 13. Treba da prihvatite da se amandman uvaži i ovaj član izbriše.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijave.) Na član 14. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragan Ljubojević i Radojko Petrić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević, podnosilac amandmana na član 14. Predloga zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je podnela amandman na član 14. Predloga zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, sa predlogom da se ovaj član briše. On definiše da se ukoliko nije moguće obezbediti prisustvo svedoka ili oštećenog na glavnom pretresu njihovo saslušanje može vršiti putem videokonferencijske veze. Do sada smo u praksi imali prilike da vidimo da se ovako nešto koristilo u Haškom tribunalu, tzv. sudu za ratne zločine, međutim, zbog protesta međunarodne stručne javnosti čak je i Haški tribunal odustao od ovakvog načina davanja izjava od strane svedoka i od strane oštećenih lica, pa smatramo da je apsolutno neprihvatljivo da član ovakvog sadržaja bude primenjivan kod nas. Ukoliko dođe do usvajanja ovog i ovakvog zakona, nažalost skupštinska većina je takva kakva je, skupštinska većina ima cilj i plan da jedan ovakav zakon usvoji, mi smo principijelno, načelno, protiv ovakvog zakona iz prostog razloga što su sva krivična dela koja su definisana ovim zakonom definisana Krivičnim zakonom i mogu se procesuirati, kako vi to imate običaj i volite da kažete, drugim zakonima, pre svega Krivičnim zakonom. Smatramo da apsolutno nema potrebe, nema razloga za donošenje jednog ovakvog zakona, a podnošenjem amandmana na sve članove ovog zakona želeli smo da iskoristimo tu mogućnost da obrazložimo besmislenost svakog pojedinačnog člana ovog zakona. Opet bih se vratio na ovaj član 14. koji definiše, odnosno precizira da svedok može davati izjavu bez svog prisustva. Smatramo da je to nedopustivo. To pravna praksa ne poznaje i to nigde u svetu nije primenjivano. Zašto mi samo u negativnim i lošim stvarima da prednjačimo, da budemo prvi? Kakav je to svedok i oštećeno lice koje ima volju, ima želju da svedoči putem te videokonferencijske veze, videolinka, ako je država spremna da mu omogući da bude lično prisutan na tom pretresu, odnosno na suđenju, dođe i lično kaže sve što ima da kaže. Ovo se unosi u zakon iz prostog razloga što smo i do sada imali prilike u Haškom tribunalu da gledamo bezbroj lažnih svedoka, ljude koji su bezočno lagali i koji su svojim prisustvom u sudnici dovodili sebe u nezgodnu situaciju da budu raskrinkani. Ukoliko se na ovaj način bude svedočilo, a uveren sam da će biti još veći broj onih koji će lažno svedočiti, lažno optuživati Srbe za neke navodne ratne zločine, vrlo lako i jednostavno može da dođe do nekih tehničkih smetnji i da se na taj način neki lažni svedok tužilaštva izvede, odnosno spasi od nezgodne situacije, da mu se pomogne da se izvuče, da se prikrije i sakrije laž. Ukoliko je on oči u oči sa optuženim u sudnici, sigurno je da će mu mnogo teže biti da laže, a i ako bude počeo da laže da će mu biti mnogo teže da tu laž sakrije.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, podnosilac amandmana na član 14. Predloga zakona.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, u ime Socijalističke partije Srbije podneo sam amandman na član 14. Predloga ovog zakona. Naime, u ovom članu Vlada je predložila da ako nije moguće obezbediti prisustvo svedoka ili oštećenog na glavnom pretresu njihovo saslušanje može se vršiti putem videokonferencijske veze. Znači, Vlada predviđa poseban način saslušanja svedoka i oštećenog. Želi se u načinu dokazivanja u postupku uvesti nešto što je neuobičajeno, suprotno dosadašnjoj praksi i važećim propisima i, što je najgore, ne obezbeđuje se nikakva sigurnost za utvrđivanje krivične odgovornosti. Zbog navedenog, poslanička grupa SPS predlaže da se ovaj član briše. Na suđenju treba da se istinito utvrde činjenice. Svedočenje putem video zapisa može samo da odmogne, a ne da pomogne utvrđivanju istine. I ko može biti siguran da se neće masovno pronalaziti naručeni svedoci. Ne mogu se primeniti nikakve sankcije za lažno svedočenje, a da ne govorimo o osećanju odgovornosti i pravičnosti svedoka kada govori i kada se suočava u sudnici, za razliku od svedočenja putem videokonferencijske veze. Stav Socijalističke partije Srbije je od početka jasan, da treba da se sprovodi postupak utvrđivanja krivične odgovornosti za svakog našeg građanina gde postoji osnovana sumnja da je činio ratne zločine. Takođe, utvrđivanje odgovornosti za ratne zločine ne treba da se odnosi samo na ratne zločine počinjene na prostoru bivše Jugoslavije, već u bilo kojoj zemlji. Prema tome, tu je stav Socijalističke partije Srbije jasan od početka. Zalažemo se za utvrđivanje odgovornosti za ratne zločine, ali da se utvrđivanje sprovodi na jedan pravičan i fer način. Svedočenjem putem videokonferencijske veze to se sigurno ne postiže, a da se ne vraćam na konstataciju u vezi celine ovog zakona, što su u dosadašnjoj raspravi izneli poslanici SPS, da nije bilo nikakve potrebe da se ovo pitanje reguliše posebnim zakonom. Imamo postojeće zakone, u prvom redu Krivični zakon, prema kojem treba da se sudi za ratne zločine. Mogla je da se izvrši dopuna tog zakona, a nikako nov zakon. Za donošenje ovog zakona, kao posebnog, specijalnog, ne postoje pravni razlozi. Očigledno je da se radi o političkim razlozima. Zakon je protivustavan, jer je suprotan postojećem pravnom sistemu. Bilo bi najbolje da predlagač povuče Predlog ovog zakona. U slučaju da se ipak ide na donošenje ovog zakona, ne bi trebalo da bude nikakve dileme u vezi podnetog amandmana da se član 14. Predloga zakona briše.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost ministar nije tu, a mi pokušavamo da ga ubedimo našim amandmanima da još ima vremena da povuče ovaj zakon iz procedure i da omogući da u ovoj državi funkcioniše krivično-pravno zakonodavstvo, koje postoji, a koje predviđa mogućnost odgovornosti za ratne zločine. Nisu baš tako navedeni u našem Krivičnom zakonu, ali se odnose na krivična dela iz Glave DžVI, na koja se inače odnosi i ovaj zakon. Mnogo sličnosti zaista ima sa Haškim tribunalom u ovom zakonu, što se procesnih radnji tiče. Jedna od tih je čak i saslušanje putem videokonferencijske veze, koja je čak i tamo napuštena. I ako ministar i Vlada smatraju da ovaj zakon treba da se donese i ako je poslanička većina spremna da glasa za ovaj zakon, zaista bi trebalo da obrate pažnju na član 14, čije brisanje tražimo, jer se tu krije montirani proces protiv bilo kog učesnika u sukobima u protekloj deceniji na prostorima bivše Jugoslavije, kao i mogućnost donošenja presuda na osnovu lažnih svedočenja. Bilo bi dobro da nam ministar kaže, a valjda će se pojaviti u toku dana, koji su to razlozi zbog čega neko ko je oštećen ili neko ko je spreman da svedoči ne može da dođe u Beograd i ne može da bude zaštićen i svedoči pred ovim sudskim većem. Po meni i po članovima Srpske radikalne stranke ne postoji ni jedan jedini razlog da onaj ko je oštećen i onaj ko hoće da svedoči ne dođe ovde i pred sudskim većem kaže šta ima da kaže i time omogući onome ko je optužen da se sa njim suoči i da se onda brani. Ovako nam ostaje samo da sumnjamo da će biti bezbroj lažnih svedoka i nikada nećemo moći javnost, barem u Srbiji, da ubedimo da se o tome ne radi, da nisu u pitanju lažni svedoci. Stalno će postojatijedna mrlja na nekim presudama koje se budu donosile, ukoliko uopšte ovaj zakon bude donet, ukoliko budemo uspeli da izaberemo ovo sudsko veće koje će raditi po ovom zakonu. Čini mi se da je ovo jedan od ključnih članova gde bi trebalo da se Vlada i predstavnik Vlade u parlamentu zamisle oko toga da li taj član može da opstane ili treba povući čitav zakon. Vidite koliko smo servilni da činimo čak i ono što se nigde u svetu ne radi, i možda čak od nas i ne traži. Videli ste juče, uhapsiše Tačija u Mađarskoj na aerodromu, Kušner lepo okrenu nekoliko telefona i puste Tačija da nastavi svoj put prema Parizu. S druge strane, ovde nas pritiskaju da oslobodimo odgovornosti pred Međunarodnim sudom u Hagu američke državljane. Ubeđena sam da će Savet ministara doneti takvu odluku, iako jutros čujem na vestima da ima i takvih zemalja koje su tajno potpisale taj sporazum, dakle nisu smele da iznesu tu činjenicu pred svoju javnost, da ne bi ostale bez finansijske pomoći Amerike, koja im je zaprećena od 1. jula, odnosno od danas, ukoliko takav sporazum ne potpišu. Možda mi i ne budemo saznali pravu istinu o tome, možda naš Savet ministara na nivou državne zajednice takvu odluku i ne donese, a takav sporazum bude potpisan ili je možda već potpisan, ali svaka tajna za kratko vreme, istina se na kraju ipak sazna, pa ćemo videti šta su po tom pitanju uradili. Trebalo bi malo više voditi računa o našim građanima i pravima koja im po Ustavu i zakonu pripadaju i da ne donosimo ovako nakaradne zakone koji ih stavljaju u neravnopravan položaj, jer od ovakvih optužbi retko ko će moći zaistada se validno brani.
Za reč se javio narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam da u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije podržim amandman našeg kolege Radojka Petrića, koji je predložio brisanje člana 14. ovog zakona. Nažalost, ovaj član 14. pokazuje suštinu zakona, kakav zakon, takva i rešenja. Ovaj zakon predstavlja konglomerat tih rešenja, nema sličnih u svetu ili su retko primenjena, ili ako su primenjena, ona su i povučena. Nije moguće razumeti sadržaj ovog člana kada kaže - ako nije moguće obezbediti prisustvo svedoka ili oštećenog. Prisustvo svedoka ili oštećenog se mora obezbediti da bi bilo koji proces imao karakteristike normalnog sudskog procesa i bio validan. Ne razumemo kako je moguće obezbediti u nekoj drugoj zemlji, u nekoj drugoj sredini ili možda čak u istoj zemlji, ali u nekom drugom studiju, da se putem konferencijske veze on uključi na pretres, a ne može seomogućiti njegovo fizičko prisustvo na samom suđenju. Čuli smo od našeg kolege, u međuvremenu, da je čak i čuveni, po zlu poznati, Haški sud odustao od ovakvih rešenja koja propisuje naš zakon. Mi smo sve više u ubeđenju da je ovaj zakon pravilo više ljudi i svako je ubacivao ono što mu odgovara, ali suštinski i ovo rešenje pokazuje da je reč o par ekselansu, jednom čisto političkom zakonu, kome nije bitna suština, kome je bitno da bude donesen reda radi. Naravno, on će imati negativne posledice po nas, ali je suština da se sutra kaže - evo i mi smo doneli zakon. Mislimo da ovo rešenje, da se saslušanje svedoka ili oštećenog može održavati putem konferencijske veze, nije primereno ni pravnom sistemu, a ne može ni suštinski potvrditi one reči kada se govori o pravednom suđenju. Iz svih ovih razloga naš kolega Petrić je i predložio da se ovaj član zakona briše, zato što mislimo da ovo rešenje ne samo da ne valja, nego nema ni sličnog u svetu, a stalno se pozivamo na iskustva drugih. Međutim, ta iskustva drugih, kada su negativna po nas, ne primenjujemo. Evo jednog koje bi se moglo primeniti i u tom smislu trebalo bi prihvatiti amandman kolege Radojka Petrića.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci amandmana nisu prisutni. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 15. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Lazar Marjanski i Dušan Cvetković. Da li ima prijave za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Dušan Cvetković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, u ime poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije - Slobodan Milošević podneo sam amandman na član 15. zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Amandmanom tražimo, kao poslanička grupa, da se član 15. briše, jer mislimo da uvođenje instituta zaštićenog svedoka kroz ovaj zakon nije u skladu sa osnovnim načelima našeg krivičnog zakonodavstva. Brisanje ovog člana, koji je u neposrednoj vezi i treba da posluži kao opravdanje člana 14, predložili smo jer smo uvereni da je uvođenje ovog instituta zaštićenosti samo poštapalica za Haški tribunal. Tražeći brisanje ovog člana želimo još jednom da ukažemo na besmisao ovakvih specijalnih zakona, jer nismo sigurni da u kuhinji DOS-a ne čuče još neki specijalni zakoni, recimo protiv Srpske pravoslavne crkve, jer se zamerila povodom Zakona o obrazovanju, ili protiv SPS-a, a sada možda i protiv DSS-a, jer ni on nije više u ljubavi sa DOS-om. Neko od kolega poslanika je pomenuo da nam je do ovog zakona čitavih 150 godina nemačko zakonodavstvo bilo uzor i gotovo sve u našemKrivičnom zakonu je po tom uzoru. Ovim današnjim predlogom zakona uvodi se nešto iz engleskog prava, da bi se što više približili Haškom tribunalu. Još da smo pored zaštićenog svedoka u članu 15. uveli kaznenu meru za otkrivanje identiteta zaštićenog svedoka, izjednačili bismo se još više sa Hagom. Zato mi iz Socijalističke partije Srbije tvrdimo da je ovaj član potpuno besmislen u ovom zakonu. U odgovoruzašto ne prihvata brisanje ovog člana Vlada je dala takvo objašnjenje da čovek može samo da se prekrsti, da i ja upotrebim nešto iz onog arsenala koji ministar često koristi, ali se ovde čovek mora prekrstiti levom rukom, jer se tvrdi da se ovaj član ne odnosi na zaštićenog svedoka, nego na zaštitu ličnih podataka svedoka. Znate kako bismo mi u Leskovcu protumačili ovakvo tumačenje i kako bi moji Leskovčani rekli za to? Nee šija nego doglavak, čitaj vrat. Zamislite, kolege poslanici, bez svedoka, koji se javio odnekud, iz inostranstva ili iz Prištine, preko video zapisa, ispriča neku glupost o vama i optuži vas da ste učešćem na tom i tom mestu izvršili određeni zločin, a vi ne znate ko vas optužuje, a znate da nikad niste bili tamo. Valjda suđenje treba da bude pravo, da se optuženi i svedok obavezno vide, pogledaju u oči, da mu se zna identitet i da biokrivljeni mogao na pravi način da se brani. Sigurno je da na osnovu imena i prezimena svedoka svako ima mnogo veću mogućnost da opovrgne izjavu, jer se, kad tačno znate o kome se radi, može lako pronaći dokaz da u vreme za koje vas optužuje svedok čak nije ni bio na tom mestu, nego je bio na potpuno drugom. Postavlja se i pitanje - nije li deo od 202,6 miliona dinara, koliko se mora stvoriti novim rebalansom u budžetu Srbije za rad službe za otkrivanje ratnih zločina, do kraja ove godine, namenjen upravo i za lažne svedoke, ako se neko iz opozicije treba lažno optužiti, ili čak da se spase neko iz aktuelne vlasti. Ne zaboravite, poštovane kolege, da kada su male sredine u pitanju mi u Leskovcu znamo ko je, gde i kada bio svakog dana rata, ali mora da se ima ime, jer može se njegovo ime naći i u raznim dokumentima i dokumentacijama, da bi se opovrgla lažna svedočenja. Na samom kraju, nešto što možda nemam prava da kažem jer nisam šef poslaničke grupe, ali mislim da me moje ozbiljne godine na to ipak obavezuju i molim predsedavajuću da mi dozvoli par reči o dostojanstvu ovog doma i dostojanstvu ličnosti poslanika. Ono što se pretprošle srede dogodilo da prepodnevna sednica počne oko 12,00 časova, a popodnevna u 16,30, a da predsedavajuća ne izgovori nijednu reč objašnjenja ili izvinjenja poslanicima zašto sednica kasni, stvarno znači omalovažavanje nas poslanika. To mora da prestane radi ugleda ovog doma. Drugo, kada predsedavajuća vidi na monitoru brojku prisutnih od 150 do 180, a u sali sedi jedva 50 poslanika, stvarno ne razumem da samoinicijativno ne pozove službu da sakupi ove kartice i izrekne mere prema Poslovniku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem na savetima. Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Da.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 16. i tražim da se on briše. Posle Zakona o lustraciji, Zakona o obrazovanju, imamo još jedan zakon koji je nametnut sa strane, iako ministar to negira. Zar Haški tribunal nije dovoljno veliko zlo za Srbe, pa ćemo morati sami sebi da sudimo onako kako nam Zapad diktira, gledajući i uživajući kako građani Srbije jedan drugome skidaju glave? Ovaj zakon ima za cilj da Srbe u svetu prikaže kao ratne zločince, a koji su to ljudi kojima ćete suditi i koji je njihov broj. Da li ćete suditi članovima UČK za njihova zlodela? Zašto ste ih pustili iz zatvora kada su već bili u rukama pravde? Naslov i terminologija u Predlogu zakona suprotni su stanovištu da niko nije kriv dok se to ne dokaže, a ovde se nama nepoznati ljudi proizvoljno nazivaju ratnim zločincima, ili možda predstavnik Vlade zna na koja se lica ovo odnosi, odnosno pitam se da li je postoji neki tajni spisak tzv. ratnih zločinaca, pošto su svi za koje smo znali da su osumnjičeni za ratne zločine već u Hagu, ili će i ovaj zakon poslužiti u obračunu sa političkim protivnicima? Smatram da je oblast odgovornosti pojedinaca za koje postoji sumnja da su izvršili krivična dela, određena u glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona u pogledu organa, nadležnosti, organizacija i postupka, kompletno uređena pozitivnim propisima. Zato ovaj amandman treba usvojiti, a zakon treba povući iz procedure. Ovaj zakon je nepotreban, jer je ova materija regulisana Krivičnim zakonom Srbije. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naziv glave IV "Plate i druga prava po osnovu rada" i član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Pošto će, dame i gospodo, očigledno biti teško pronaći i okružnog javnog tužioca i sudije okružnog suda koji će raditi po ovom zakonu, predlagač je morao u članu 17. da predvidi da lica koja vrše funkciju, odnosno obavljaju poslove i zadatke u tužilaštvu za ratne zločine imaju pravo na platu koja ne može biti manja od plate okružnog javnog tužioca, odnosno zaposlenog na odgovarajućim poslovima u okružnom javnom tužilaštvu, niti veća od trostrukog iznosa plate okružnog javnog tužioca, odnosno zaposlenog na odgovarajućim poslovima u okružnom javnom tužilaštvu. Ovde stoji da ne može biti manja od plate okružnog javnog tužioca, što stoji samo reda radi, a jasno je da će se obezbediti sredstva za trostruki iznos plate. U stavu 2. predviđeno je da lica koja vrše funkciju, odnosno obavljaju poslove i zadatke u veću za ratne zločine (dakle sudije), posebnom odeljenju (a to je ova administracija u sudu), službi (ova policijska posebna služba), kao i posebnoj pritvorskoj jedinici u zatvoru, imaju pravo na platu koja ne može biti veća od trostrukog iznosa plate koju bi ostvarila na funkciji koju su vršila, odnosno poslovima koje su do tada obavljala. Pored toga, stavom 3. predviđeno je da će za ova lica, i javnog tužioca i sudije u sudskom veću i zaposlene u službi i posebnoj pritvorskoj jedinici i posebnom odeljenju, njihove plateuređivati Vlada Republike Srbije,što je potpuno u neskladu i u nesrazmeri sa našim zakonodavstvom koje reguliše plate zaposlenih u državnim organima. Ovde se radi o zaposlenima koji rade u državnim organima. Čak i da predvidite ovu trostruko veću platu, što je nečuveno i nedopustivo, nikako ne bi trebalo da se na to pristane, Vladi se ne može ostaviti da reguliše ove plate na svoj način, onako kako ona misli. Dakle, ukoliko se ovaj zakon bude usvojio, ovaj član 17. može da bude osporen na Ustavnom sudu,u to sam ubeđena, jer favorizuje određene zaposlene i Vladi daje mogućnost da uređuje ovu materiju, iako je to naša obaveza, naša dužnost, iako smo mi doneli Zakon o platama zaposlenih u državnim organima. Naravno, Vlada traži prostora i da posebno nagradi one koji budu radili po ovom zakonu, jer bez mnogo para i satisfakcije, sumnjam da će se naći ljudi koji će ovaj prljavi posao da rade. Još jednom koristim priliku i ovog puta, a nažalost sredstva javnog informisanja baš ne izveštavaju javnost o svemu što se ovde u parlamentu govori, a po pitanju ovog zakona, u senci smo štrajka sindikata EPS-a, očigledno je, ali evo i ovim putem pozivam sudije, pozivam tužioce, ljude koji rade u MUP-u da ne prihvate da rade po ovom zakonu, ukoliko on bude donet, jer samim tim bacaju ljagu na sebe i postoji mogućnost da jednog dana odgovaraju što su radili, bez obzira što su radili po osnovu zakona koji je Narodna skupština donela, jer već smo takav presedan ovde imali u ovom sazivu,kada je u pitanju Zakon o javnom informisanju.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Branko Ružić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branko Ružić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. ovog zakona i tražio da se on briše, s obzirom da se odredbom koja je predviđena ovim zakonom u članu 17. predlaže još jedan od presedana u pravnom sistemu Republike Srbije, a koga verovatno nije svestan ni sam predlagač, Ministarstvo pravde. Pored ovih povlašćenih poslova i povlašćenog tretmana izvršilaca ovih poslova, predviđa se i plata koja je u trostrukom iznosu veća od plate koju su do sada imali istovetni nosioci funkcija, znači tužioci i sudije, a naravno i drugi zaposleni. Ne vidim razloga da se na taj način motivišu izvršioci i da se na taj način stavljaju u povlašćen položaj, iz prostog razloga što to rađa opravdanu sumnju da li će oni zaista utvrđivati činjenice ili će ovaj sud praktično biti preslikan Haški tribunal, i na osnovu nekih nedokazivih činjenica osuđivati ljude za određeni ratni zločin. Takođe, sama priroda zakona koji se donosi nakon dve i po godine, kada su svi zločinci sa Kosova i Metohije pušteni iz zatvora, takođe rađa sumnju u dobronamernost i sprovodivost ovog zakona. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS je predložila brisanje ovog člana, zato što on po svom sadržaju pokazuje ono što jeste jedna od karakteristika ovog zakona. To je namera izvršne vlasti, u ovom slučaju Vlade Republike Srbije, da direktno ili preko Ministarstva za pravosuđe potčini pravosuđe sebi. Naime, u ovom članu u stavu 1. i 2. imamo predloženo rešenje da plate zaposlenih u tužilaštvu za ratne zločine mogu biti tri puta veće od normalnih plata u tužilaštvu, i da ovo pitanje uređuje Vlada Republike Srbije. To pokazuje da će izvršna vlast direktno opredeljivati rad tužilaštva. Očigledno će ovde biti primenjena jedna mera da koliko tužilac i tužilaštvo budu radili, toliko će biti nagrađeni. Nema nijednog logičnog razloga da se pokrene posebno tužilaštvo za ratne zločine, već imamo jednog glavnog tužioca, imamo tužioca za pitanje organizovanog kriminala. Sada dobijamo trećeg velikog javnog tužioca, i ovo rešenje praktično nije dosledno. Logično bi bilo, ako je već Vlada kao predlagač ovog zakona želela da nagradi ili da vrednuje taj rad i da kaže da će plata biti tri puta veća. Zašto formulacija da može biti veća do trostrukog iznosa. To znači da će direktno od broja pokrenutih krivičnih prijava zavisiti i visina plate. Prema učinku će biti vrednovano, a taj učinak opet će ocenjivati sama Vlada i u meri svog zadovoljstva, odnosno nezadovoljstva će davati plate. Ovo rešenje, predloženo u zakonu, govori da će tužilaštvo, kao i druge organizacione celine predviđene zakonom biti pod direktnom kontrolom Vlade, da će Vlada meriti njihov učinak. Još ostaje samo da Vlada umesto tužioca odluči protiv koga će biti podignute određene krivične prijave, odnosno ko će biti optužen za ratne zločine, pa bi se onda ceo krug oko ove priče o zakonu o ratnim zločinima i zatvorio. Ovaj član i ovakvo rešenje implicira i na čuveni Haški sud, odnosno Karlu del Ponte, koja stalno izvlači nove optužnice iz svoje tašne. Do juče je bilo da niko neće biti optužen sa prostora Srbije i Crne Gore, pa je onda pomenuto još 17-18 optužnica. A najnovija izjava Karle del Ponte kaže da će do zatvaranja suda još 30 optužnica biti podignuto. Doduše, ona ne pominje eksplicitno Srbiju i Crnu Goru, ali nije teško zaključiti na osnovu dosadašnjeg iskustva da ćemo se i mi naći u tom bubnju. Mislimo da je loše ovo rešenje, pogotovo iz razloga što će objektivno značiti probijanje budžeta, predviđenih sredstava. Naime, ovaj zakon prate i određena finansijska sredstva. Rečeno je da treba iz budžeta Republike Srbije odvojiti 252 miliona dinara, ali za potrebe tužilaštva oko 50 miliona dinara. Ta sredstva nisu utvrđena u budžetu i da je korektnog i zakonitog rada Vlade Republike Srbije ovo bi pitanje trebalo rešiti prvo u budžetu, pa tek onda zakonom, ali pošto smo navikli od Vlade da radi sve i svašta, da ne poštuje ni ono što sama govori, ovo neće biti izuzetak. U svakom slučaju, mislimo daovakvo rešenje nije primereno, da će direktno tužilaštvo podrediti izvršnoj vlasti, a ostala organizaciona rešenja koja su ovde svesti na meru kontrole Vlade, u zavisnosti kako Vlada bude cenila da oni rade, oni će biti nagrađeni. Mislimo da ovo rešenje nije dobro i zato je u ime poslaničke grupe kolega Branko i predložio da se ovaj član briše.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević i Golub Rajić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 18. Predloga zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Amandmanom je predviđeno da se član 18. ovog zakona briše. Ustavni osnov je u stvari za nas srpske radikale i sve poštene građane Srbije neustavni osnov. Obećali ste svojim mentorima da mi u Srbiji treba da se očistimo od svih ratnih zločina i time treba da postanemo samo svesni svoje odgovornosti, odnosno da se više nijedan Srbinnikad ne uputi da brani napadnutu mu grudu odnosno svoju zemlju. Ta ideja je uneta u naš narod svim ovim vašim aktivnostima koje danas sprovodite u Srbiji. Ovih dana skrenuli ste političku misao običnih ljudi na to da u Srbiji u ovom trenutku treba voditi brigu o nekakvom Čedi, a sve ostale brige koje su danas evidentne ne treba niko ni da komentariše. Navešću samo par primera. Žetva je u punom jeku, a o njoj niko nijednu rečenicu više ne komentariše, ministar je smenjen i to je dovoljno; struja treba da poskupi i pitanje je da li će je i biti; hleb je poskupeo, ulje isto treba da poskupi i tako redom. To su problemi o kojima bi trebalo Vlada i parlament da vode računa a ne o ovim komentarima koje danas činimo radi zadovoljenja svih potreba. Vlada danas hapsi sve naše heroje koji su branili granice i integritet tadašnje države. Zamislite koliko su nam pakosti i zla ti mislioci naneli! Mislim na te ljude koji su dolazili u obliku demokratskom, u obliku ljudskih prava, u obliku raznih integracionih asocijacija i tome slično. Oni su nam razbili i uništili državu i državnost i sada sa današnjom vlašću, odnosno sa izdajnicima srpskog naroda sprovode hapšenja tih naših ljudi. Ovim zakonom žele da zaštite te "naše" ljude kako bi oni mogli neometano da sude. Rat je završen i mi znamo sa čije strane je prouzrokovan. I sada posle 12 godina mi ćemo u narednih ko zna koliko godina vršiti saslušanja, hapšenja i suđenja i tome slično. Ubacili su novu reč - procesuiranje. Ta reč je čudna i kako su je oni determinisali današnja vlast to ponavlja kao papagaji. Time drže naše građane u određenom grču, a taj grč neće dozvoliti kreativno i kvalitetno razmišljanje; šta će nama ta proizvodnja ili bilo kakva kreacija kad mi za jedno hapšenje zaradimo stotine miliona dolara. Eto to je razlog za donošenje ovog zakona. Znači, mi vama glave vi nama pare. Šta će se desiti posle? E, posle će ići i vaše glave, pošto kod tih vaših nalogodavaca je sve moguće, a vi im više nećete biti potrebni. Njima će biti potrebni neki novi ljudi, neke nove ideje i neki novi komentari koji će proisteći iz tog njihovog čuvenog globalizma. Ovaj naš amandman predlaže da se član 18. briše. Smatramo da sudije, tužilac i njegov zamenik ne treba da imaju beneficije, kao što su to nekada u prošla vremena imali rudari i livački radnici, i da time budu stimulisani od tih istih naših neprijatelja koji to sve plaćaju. Setite se svih tih donacija koje nam stavljaju u perspektivi na dug, koji ćemo uvek morati da platimo, ako ne kvalitetnom robom onda srpskim glavama. Zamislite te ljude koji će suditi, a oni treba da sude i sami sebi i treba da sude protiv savesti i protiv prava koje je njihova struka. Hvala.
Pošto su na član 18. u istovetnom tekstu podneli amandman i narodni poslanici Vitomir Plužarević i Golub Rajić, za reč se javio i narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, koji je Vlada Republike Srbije predložila Narodnoj skupštini da se donese po hitnom postupku, ispred poslaničke grupe SPS na član 18. sam podneo amandman u kome sam predložio da se ovaj član briše. Svi amandmani poslanika SPS-a predviđaju brisanje određenih članova jer smo mi protiv ovog zakona i on je po našem mišljenju protivustavan i suprotan našem pravnom sistemu. Neusklađen je sa Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu i nužno je prvo promeniti Zakon o budžetu i predvideti dodatna sredstva od 250 miliona dinara u minusno projektovanom budžetu, pa tek onda formirati nove organe i sudove, a sve preko leđa ovog napaćenog naroda, pod plaštom lažne demokratije i dodvoravanjem međunarodnoj zajednici. Inače, sam član 18, kao i prethodni 17, u delu je gde se regulišu plate i druga prava po osnovu rada. Član 18. utvrđuje da sudija u veću za ratne zločine, tužilac za ratne zločine i njegov zamenik imaju pravo na staž osiguranja koji se računa sa uvećanim trajanjem, i to tako što se 12 meseci provedenih na radu u veću za ratne zločine i tužilaštvu za ratne zločine računa kao 16 meseci staža osiguranja. Mislim da ovo treba brisati jer su tim ljudima već članom 17. trostruko uvećali platu, a ovim članom se za četiri meseca povećava i staž osiguranja. Ovo je presedan u pravnom sistemu Republike Srbije, koga verovatno nije svestan ni sam predlagač, Ministarstvo pravde, s obzirom da se za povlašćene poslove i povlašćen tretman izvršilaca ovih poslova predviđa uvećan staž osiguranja u odnosu na dosadašnji, koji su imali istovetni nosioci funkcija - tužioci i sudije, pa i drugi zaposleni. Sa platom koja će biti do tri puta veća i sa uvećanim stažom osiguranja od četiri meseca za godinu dana, Vlada će vršiti kontrolu ovih ljudi, negirajući njihovu samostalnost koja im po Ustavu pripada. Na ovaj način vrši se razgradnja postojećih organa da bi se obezbedila njihova potpuna kontrola od izvršne vlasti, što je neprihvatljivo. A, suština ovog zakona je negacija našeg suvereniteta, bez obzira što se tumači da smo, eto, dobili pravo da sudimo za ratne zločine, ali verovatno za one što nam međunarodni organi budu dozvolili. Moj amandman Zakonodavni odbor smatra pravno mogućim. Odbor za pravosuđe i upravu ga je odbio, kao i Vlada Republike Srbije, uz obrazloženje da Vlada smatra da lica navedena u članu 18. Predloga zakona imaju pravo na uvećanje staža osiguranja,s obzirom na složenost poslova koje obavljaju u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Predlažem vam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman i da član 18. bude brisan, a donošenje ovog, pre svega političkog zakona u Srbiji ništa neće promeniti nabolje, već naprotiv. Hvala.
Hvala. Za reč se javila narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, članom 18, čije brisanje tražimo, dodatno se pronalaze motivi za one koji bi trebalo da rade po ovom zakonu, odnosno za javnog tužioca, za sudsko veće, za ovu policijsku službu, posebnu pritvorsku jedinicu, tako što se sudija u veću za ratne zločine, tužilac za ratne zločine i njegov zamenik favorizuju u smislu da imaju pravo na staž osiguranja koji se računa sa uvećanim trajanjem, i to tako što se 12 meseci provedenih na radu u veću za ratne zločine i tužilaštvu za ratne zločine računa kao 16 meseci staža osiguranja. Dakle, malo je trostruka plata, ako je bila 1.000 maraka, 500 evra (znam da je ministar obećavao 1.000 maraka, ali se te marke promeniše u evre), znači 500 evra puta tri, to je 1.500, pa još staž osiguranja na 16 meseci. Mi zaista smatramo da je to u suprotnosti sa Zakonom o penzijskom i invalidskom osiguranju koji reguliše ko ima pravo na uvećan staž osiguranja. Tamo ova lica nisu navedena. Specijalnim zakonom to ne bi smelo da se radi i ubeđena sam, kao i u prethodnom slučaju, da bi i član 17. i član 18. neki ustavni sud, koji bi radio po Ustavu i zakonu, to sigurno nije ovaj politički ustavni sud koji radi po volji Vlade Srbije, mogao da proglasni neustavnim, jer ovde jednostavno kršimo neka osnovna ljudska prava koja su predviđena Ustavom Republike Srbije. Ne treba nikakav dodatni argument, čini mi se, za one koji su pravnici, a ministar pravde to svakako jeste, i ubeđena sam i sam zna i zbog toga i nije ovde u sali, jer sem nekog političkog govora ne bi mogao stručno da nam kaže kako je moguće da se ove sudije i javni tužioci ovako nagrađuju i platama koje su tri puta veće i dodatno stažom osiguranja. Ako mislite da postoji mogućnost za tako nešto, ako to nije protivzakonito, ako nije protivustavno, hajde budite toliko korektni posle svega ovoga što ste nam radili u ovom parlamentu, bar s obzirom na uslove rada, jer nam je zaista teško da u ovakvim uslovima radimo, predložite jedan zakon gde će se narodnim poslanicima iz opozicije uvećati staž osiguranja da se 12 meseci obračuna na 16 meseci. Meni bi, verujte, bar to bila satisfakcija, jer evo ovde i zdravlje izgubih radeći sa vama, više ni samu sebe ne čujem a kamoli da imam mogućnost da iznesem ili da smetam nekom drugom učesniku.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na naziv glaveV "Sredstva za rad" i član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovajamandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman poslaničke grupe SRS pokazuje da se mi srpski radikali suprotstavljamo donošenju ovakvog zakona o suđenju licima za eventualno učinjene ratne zločine. Sam amandman poslaničke grupe SRS traži da se naslov iznad člana 19. "Sredstva za rad" i sam član 19. brišu. S obzirom da se ovim predlogom zakona tj. ovim članom podrazumeva dalje ponižavanje srpskog naroda i srpske države i većine građana Srbije, prema onome što mi u SRS smatramo, da se za obezbeđenje tehničkih uslova rada svih ovih službi, tužilaštava, veća za ratne zločine, posebnog odeljenja, posebne pritvorske jedinice, sredstva obezbeđuju iz budžeta Republike Srbije, to znači da svi obveznici javnih prihoda treba da obezbeđuju sredstva za stvaranje materijalno - tehničkih uslova i plata svim licima koja rade uovim službama. Iz tog budžeta stvorili ste uslove da nedavno kupite medalju Obilića, hrabrog srpskog junaka, i dodelite vašem policijskom generalu Sretenu Lukiću, koji je sramno uhapsio Veselina Šljivančanina koga izručujete Haškom tribunalu. Istim sredstvima iz istog budžeta stvarate uslove za povećanje plata, da imaju tri puta veće plate nego njihove kolege u redovnom tužilaštvu i u redovnim sudovima, kao i beneficije, za koje predviđate da budu 12:16. Iz budžeta ćete takođe stvoriti tehničke uslove, plate, itd. i za tužioca i za pomoćnika javnog tužioca, po ovom predlogu zakona, koji treba, po predlogu zakona, da poseduje visok moralni ugled. Mišljenja sam da vi u vašim redovima nemate lice sa visokim moralnim ugledom ili mislite da ćete naći lica poput bivšeg javnog tužioca Okružnog suda u Beogradu Radeta Terzića ili poput vašeg specijalnog tužiocaJovana Prijića, kojiucenjuje ljude da daju lažne izjave. Iz budžeta ćete takođe plaćati lica za posebnu pritvorsku jedinicu i obezbediti njima uslove. Da li će u toj posebnoj pritvorskoj jedinici raditi lica poput Dragiše Blanuše, Ace Jovanovića i drugih koji su nedavno dali lažne izjave u vezi sa posetom Čedomira Jovanovića Centralnom zatvoru i Šilerovoj u Zemunu? Donosite ovaj zakon po nalogu vaših mentora i nalogodavaca. Možete tražiti sredstva od njih. Po ovom zakonu ćete suditi samo pro forme, bez utvrđivanja stvarne krivice i odgovornosti. Na koga vam Amerikanci ukažu, vi ćetetako i donositi odluke protiv lica - policajaca, vojnika i svih drugih - koja će vam na bilo koji način smetati. S obzirom na to da su sve ove službe, u stvari, ispostave i odeljenja Haškog tribunala, imate puno razloga da od njih tražite i materijalnu pomoć. Na kraju, poslanici SRS su prilično govorili o ulozi Amerike u rešavanju međunarodnih i međudržavnih odnosa u svetu, o njihovoj zločinačkoj ulozi u bombardovanju Jugoslavije 1999. godine, o zlodelima koja su uradili, a vi ćete ovde građane Srbije, a po Predloguzakona i lica iz bivše SFRJ, navodno, optuživati i osuditi za ono što najverovatnije nisu uradili.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovaj zakon, koji nosi naslov Zakon o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, u stvari je zakon o tužilaštvu za ratne zločine, službi za otkrivanje ratnih zločina, veću za ratne zločine, posebnom odeljenju za obavljanje administrativno - tehničkih poslova, posebnoj pritvorskoj jedinici, i neka pravila postupka koja uvode videokonferencijsku vezu i zaštitu podataka svedoka i oštećenog, favorizacija onih koji će raditi po ovom zakonu sa uvećanjem plate od tri puta i uvećanjem radnog staža. Naravno, zakon mora da predvidi sredstva za rad ovih novoosnovanih organa. Zakon članom 19. to reguliše, odnosno stavlja obavezu ministarstvu nadležnom za pravosuđe da obezbedi odgovarajuće prostorije i sve druge tehničke uslove potrebne za efikasan i bezbedan rad tužilaštva za ratne zločine, veća za ratne zločine, posebnog odeljenja i posebne pritvorske jedinice. Dakle, pored toga što ovaj zakon iz nekih suštinskih razloga, pa i političkih i stručnih, ne treba da postoji, ne treba da egzistira u našem pravnom sistemu, to smo već u načelnoj raspravi u više navrata rekli, osumnjičenima da su vršili eventualne ratne zločine može da se sudi po važećem Krivičnom zakonu, po važećem Zakoniku o krivičnom postupku. Ovaj zakon se odnosi na ta krivična dela. Ne treba samim nazivom prejudicirati činjenicu da, navodno, u Srbiji ima sijaset ratnih zločinaca, ono što bi svima onima koji nam dobro ne misle i te kako odgovaralo. Još jedan argument protiv ovog zakona jeste i to što su potrebna dodatna finansijska sredstva, i to ne mala finansijska sredstva, u trenutku kada para u budžetu nema. Vi ste sad uveli čak i nekih 50 dinara, koje plaćamo po jednom brojilu za električnu energiju, za remont hidroelektrana i na tih 50 dinara ide 20% poreza, pa je to 60 dinara. Ali više ne znate od koga mogu da se uzmu pare, neznate kako da budžet napunite. Neprimereno je da ovako deficitarnom budžetu, ne znam koji je ovo zakon po redu, utvrđujemo u toku godine osnivanjem nekih novih organa, organizacija, agencija, direkcija i ne znam čega sve još, što iziskuje velika finansijska sredstva. Do kraja godine, znači za jedan kvartal, potrebno je obezbediti oko 252 miliona. U obrazloženju sigurno nismo dobili potpunu sliku oko toga koliko je sredstava potrebno, jer u obrazloženju nam Vlada kaže da je za sprovođenje ovog zakona potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu za rad tužilaštva, veća, posebnog odeljenja, posebne pritvorske jedinice - 50 miliona dinara do kraja 2003. godine, a takođe za rad službe za otkrivanje ratnih zločina, a to je opet neka posebna policija. Jutros gledam ovu žandarmeriju, prolaze ulicom iz policijske stanice na Čukarici, na prednjem sedištu sedi žandar sa dugim cevima izbačenim kroz prozor, sa sirenama, ljudi iz autobusa komentarišu sve to. Mnogo košta, a nema potrebe. Sad više nemamo ni organizovanog kriminala, izručili smo sve koje smo imali da izručimo Haškom tribunalu, koji su na teritoriji Srbije. Više ne znam koga plašite sa tim crnim uniformama po ulici i sa tim dugim cevima, a sve to ovu državu i te kako košta. Ako ćemo da budemo policijska država, onda ćemo izgleda morati sve ono što od poreskih obveznika dobijemo dati samo za državni aparat i za policiju. Vidim da penzije smanjujete. Penzije se smanjuju, plata nema, sindikati na ulicama, ministri prete radnicima otkazom, iako na to nemaju nikakvo pravo, ali kako radimo, tako će verovatno i da nam se svima vrati, pa ćemo videti kako ćemo mi, zbog svega ovoga što nakaradno radimo ovde u parlamentu, proći.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Socijalističke partije Srbije predložio sam brisanje člana 19. kao logičnu posledicu prethodno predloženih amandmana u kojima smo predložili brisanje mnogih odredbi u ovom zakonu. Ukoliko bi se te primedbe, odnosno amandmani uvažili, onda nije potrebno obezbeđivati odgovarajuće tehničke i materijalne, odnosno prostorne uslove za tužilaštvo, za pritvorsku jedinicu, za veće i za druge organe koji će učestvovati u, kako vi kažete, procesuiranju ratnih zločina. Moram da priznam da verovatno ni sami niste svesni u koliko ćete problema upasti sa primenom ovog zakona. Ja bih vam ukazao samo na nekoliko čisto finansijski negativnih efekata po osnovu ovog zakona, a i da vas podsetim na to, čega ste verovatno i svesni, da ste obećali narodu da ćete ovako i na ovaj način sarađivati sa Haškim tribunalom, a da ćete usput još trošiti narodni novac za tu tzv. saradnju, ne verujem da biste dobili ni deo glasova koje ste dobili na izborima u oktobru mesecu. Za rad tužilaštva do kraja godine 50 miliona, 202.600.000 za rad specijalnih službi za otkrivanje ratnih zločina. Podsetio bih samo na smisao ove rečenice. Znači li to da mi još uvek nismo otkrili ko su ratni zločinci, znači li to da još uvek nismo otkrili ratne zločine, a da pri tome imamo saradnju sa Haškim tribunalom, imamo tzv. savezne propise koji tu saradnju regulišu i obavezuju našu državnu zajednicu da sarađuje sa Haškim sudom i sada ni to nije dovoljno, nego moramo na teret građana Republike Srbije da izdvojimo samo za polovinu godine još 250 miliona dinara, da bismo udovoljili Haškom tribunalu i da bismo primenili jednu ciničnu odredbu iz obrazloženja koje se nalazi u ovom materijalu, a to je da poboljšamo saradnju sa Haškim sudom. Šta treba ova zemlja još da uradi da bi poboljšala saradnju sa Haškim sudom da bi taj tzv. Haški tribunal bio zadovoljan? Koliko još predsednika ili građana ove zemlje treba da isporučimo Haškom sudu ili koliko još tzv. ratnih zločinaca treba da uhapsimo i tzv. ratnih zločina da otkrijemo? Ukoliko već znamo ko su ratni zločinci i ukoliko imamo jasan spisak ratnih zločina, onda nam nije potrebna specijalna služba za otkrivanje ratnih zločina i da to pri tome košta ovaj narod 202.600.000. Interesantno je da je cifra prilično precizna. Dakle, ako već neko zna koliko to treba da košta, onda zna na koje se zločine odnosi. Ako zna na koje se zločine odnosi, onda zna ko su ratni zločinci. Onda postoji nadležnost tužilaštva i sudova koji su već u funkciji da taj posao obave. Ovako ćemo duplirati stvari i to do besvesti. Zar nije bilo racionalnije, ekonomski celishodnije i poštenije prema pravosuđu ova planirana sredstva uložiti u unapređenje tehničkih uslova rada postojećih sudova, počev od opštinskih, preko okružnih, do Vrhovnog suda. Kako to odjednom konstatujemo da su nam sudovi i tužilaštva spremni za ovakav proces prema tzv. ratnim zločincima? Šta ćemo da radimo sa Amerikancima, sa pripadnicima NATO pakta koji su zločine izvršili u toku NATO agresije? Hoćemo li smeti da te ljude, koji su očigledno ratni zločinci, bez ikakvih dilema procesuiramo ovde ili da ih isporučimo Haškom sudu? Ako ih procesuiramo ovde, to košta ovaj narod. I, zašto mi sve ovo uopšte radimo na teret naroda? Za šest meseci 250 miliona,to znači milijardu dinara godišnje, sa tendencijom da ta sredstva rastu, jer ko zna gde će biti kraj svim tim zahtevima Haškog suda i tzv. međunarodne zajednice da idemo u toj saradnji i koliko ćemo svega još morati da istrpimo da bi se neko tamo našao i rekao - ovi sa nama sarađuju. Sreća je za ovaj narod da će dogodine, u svakom slučaju,ako ne i pre, biti izbori i da će se verovatno pokazati da postoje neki drugi, razumniji ljudi, koji će pripadati vlasti, a koji neće na ovaj način arčiti narodna sredstva, a da pri tome mnogo toga u ovoj zemlji ne funkcioniše upravo zbog nedostatka sredstava.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 20. amandmane, u istovetnom tekstu,podneli su narodni poslanici Dragoljub Stamenković i Joca Arsić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
U ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 20. Predloga zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina. Ovaj član zakona predviđa da sredstva za rad tužilaštva za ratne zločine, posebnog odeljenja, službe i posebne pritvorske jedinice obezbeđuje budžet Republike Srbije. Smatramo da nisu potrebna posebna tužilaštva za ratne zločine, posebna veća, posebna odeljenja, službe za otkrivanje ratnih zločina i posebne pritvorske jedinice, pa samim tim nisu potrebna sredstva koja obezbeđuje budžet Republike Srbije za ove namene, i to zbog toga što to košta, pre svega, 270 miliona dinara poreske obveznike u Srbiji, a i zbog toga što već u postojećem zakonodavstvu postoji način i mehanizam da se sudi za ova krivična dela koja predviđa ovaj posebni zakon. Naravno, mi smatramo da svako ko je kriv za ratne zločine, ko god je ukaljao ruke, ko god je ubio nenaoružanog civila, ženu, dete, mora da odgovara, ali pred redovnim sudovima. Stoga, mi ne možemo da prihvatimo reči jednog poslanika Demokratske stranke Srbije da mi ne želimo i ne možemo stajati, da Srbija ne može stajati iza onih koji su Srbe navodno oslobađali u Republici Srpskoj i Republici Srpskoj Krajini od njihovih televizora, frižidera, novčanika itd, jer Srbija ni do sada nije stajala iza takvih, a ja pitam da li oni znaju ko su ti ljudi, koliko ih je bilo, da li je to bila masovna pojava. U Nišu smo sahranili 26 dobrovoljaca, pripadnika Srpske radikalne stranke, koji su poginuli braneći Srbe u Republici Srpskoj i Republici Srpskoj Krajini. Jedva smo skupili priloge kako bismo ih dostojanstveno sahranili, kako bismo pomogli njihovim porodicama da naprave spomenike. Niko od njih nije oslobađao ne samo Srbe, nego ni Hrvate, ni Muslimane od njihovih novčanika, od njihovih frižidera, kako tvrde neki poslanici koji se navodno zalažu protiv donošenja ovog zakona, a u isto vreme oslobađaju Srbe i pripadnike regularnih snaga Vojske Jugoslavije, policije i naše dobrovoljce da su počinili bilo kakve ratne zločine. Ne slažemo se ni sa tim što ministar Batić kaže da su nam potrebne posebne pritvorske jedinice, jer ne mogu oni koji su optuženi za ratne zločine da dele ćelije sa secikesama, dilerima droge i ubicama. Koliko će biti tih koji su optuženi za ratne zločine i znamo li ko su oni? Prošlo je mnogo godina otkako je završen rat u Republici Srpskoj i Bosni i da li već neko zna da ih ima 200, 300, 500, ko su ti ljudi? I na kraju, ako je neko zaista siguran da je neko izvršio ratni zločin, zašto da ne bude u pritvoru sa secikesom i sa drugim ubicama. Zločin je zločin. U tome je problem, što ministar Batić zna, što će mnogi nevini biti u tim jedinicama, da će mnogi na mig nekoga iz Haga ili bilo gde sa Zapada, zlonamernog, provesti puno vremena u tim pritvorskim jedinicama. Zašto unapred predviđamo da će takvih slučajeva biti i zašto unapred svetu govorimo - da, ovo je zemlja u kojoj su vojnici činili mnogobrojne ratne zločine i zbog toga moramo odvojiti 270 miliona dinara, kako bismo napravili posebne zatvore, posebne sudove i posebna tužilaštva. Ja zamišljam ovu službu za otkrivanje ratnih zločina i ratnih zločinaca kao na Divljem zapadu - da specijalno naoružani ljudi idu od kuće do kuće, proveravaju bivše vojnike, bivše policajce koji su učestvovali u izvršenju zadataka, dobrovoljce. Pri tome ne mislim na pojedine političke stranke nego na sve Srbe i sve patriote koji su učestvovali u tom ratu. Dame i gospodo, ukoliko već Vlada ne povuče ovaj predlog zakona, potrebno je bar prihvatiti neke amandmane kako ne bismo sami svetu govorili da smo zemlja zločinaca, da smo zemlja u kojoj su vršeni ratni zločini. A za sve one za koje se dokaže da su vršili ratne zločine i Srpska radikalna stranka traži suđenje i najoštrije kazne, ali pred redovnim sudovima.
Za reč se javio, povodom člana 20, i narodni poslanik Joca Arsić, pošto je amandman podnet u istovetnom tekstu. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane koleginice i kolege poslanici, u ime poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije - Slobodan Milošević, podneo sam amandman na član 20. (kako je to predsedavajući već rekao) i predvideo da se član 20. briše. Ja ću vas podsetiti samo da član 20. glasi - sredstva za rad tužilaštva za ratne zločine, veća za ratne zločine, posebnog odeljenja, službe i posebne pritvorske jedinice obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. U raspravi u kojoj sam učestvovao povodom amandmana na prethodne članove već sam rekao da donošenje ovog zakona iziskuje posebna sredstva; to je doduše ovim zakonom u obrazloženju predviđeno, da je potrebno obezbediti 252.600.000 hiljada dinara za sprovođenje ovog zakona. Argumenti koji su do sada iznošeni za brisanje pojedinih članova, kao što su članovi 17, 18, 19, upravo govore o tome i o nepotrebnosti uvođenja i donošenja ovakvog zakona, samim tim i pravljenja ovih troškova. Podsetimo se da smo odložili formiranje apelacionih sudova upravo iz razloga nedostatka prostora, sredstava, nemogućnosti da se ti problemi reše i da se formiraju sudovi koji će u drugom stepenu da sude; dakle, upravo zbog nedostatka sredstava. Sada formiramo ovaj sud koji je članom 2. predviđen da sudi, na osnovu glave DžVI Osnovnog krivičnog zakona. A dosadašnji procesi se vode upravo protiv učinilaca ovih dela predviđenih ovim zakonom, a nigde pored ovog člana i pozivanja na glavu DžVI nije rečeno koja su to neka druga, pored tih dela za koja treba suditi, i za šta treba osnivati ovakav sud. Ovde se osniva samo logistička podrška za ono što već piše u postojećem Krivičnom zakonu, obezbeđuju posebni uslovi, daju posebne plate, poseban staž se računa za ono što već postoji u ovoj državi. Da podsetim da je i u članu 21. predviđeno, a odnosi se na ova sredstva, ća se krivični postupci za krivična dela iz ovog zakona u kojima je optužnica stupila na snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona nastaviti da se vode. Znači da može da se sudi po postojećim propisima, po postojećem zakonu, da može da se sudi u postojećim sudovima, a to su okružni sudovi, i da se ti procesi završavaju, a da se ovim samo pravi trošak za državu i narod. Moj kolega Jovan Todorović je to nadahnuto obrazložio i objasnio, ne bih da oko toga širim neku veću priču. Znači, da zaključim: ova sredstva koja su predviđena za funkcionisanje i za sprovođenje ovog zakona su potpuno nepotrebna i sam zakon je potpuno nepotreban jer postoje i sudovi i tužilaštva, a mi ovim uvodimo tri vrste tužilaštva - tužilaštvo za ratne zločine, opšte tužilaštvo i tužilaštvo za organizovani kriminal. Imamo podeljenu tužilačku službu, gde se na tri različita načina imenuju tužioci: ove tužioce i ovog tužioca biraće Skupština, a on će imenovati svoje zamenike; one druge zamenike tužilaca će imenovati Vlada; one treće ne znam ko, verovatno će se naći neko treći. To sve pravi trošak ovoj državi, a ne vidim nijedan dobar razlog zašto se ne bi moglo u redovnim sudovima, u redovnim postupcima, kod redovnih tužilaštava procesuirati, kako to uvaženi ministar ume lepo da kaže, i suditi, za šta smatram da ima potrebe,onima koji su učinili ratne zločine, treba da im se sudi. To se kosi i sa etikom ovog naroda, i ne vidim da bi tu i jedna partija stala iza toga, da se ne sudi za učinjene ratne zločine. Molim vas, imamo sudove, zakon, tužilaštvo, sve te poslove možemo da radimo u normalnoj i redovnoj proceduri, u redovnim sudovima i mislim da ovaj zakon treba odbaciti, a ne samo ove članove, jer neće se ništa izgubiti sem priče da hoćemo saradnju sa Haškim tribunalom i da pravimo mali paralelni Haški sud u našoj državi. Hvala lepo.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, Haškom tribunalu je očigledno odzvonilo, on je ionako oročen do 2008. godine, a najverovatnije da će i pre toga prestati da postoji, jer i oni imaju takođe problem finansiranja i najveće dugovanje prema Haškom tribunalu imaju Sjedinjene Američke Države. Pa, pošto oni shvataju da im se to više ne isplati, da su suviše para potrošili, da im to nije dobra investicija, sada mi treba da donesemo jedan ovakav zakon koji će navodno služiti za suđenje ratnim zločincima, odnosno osumnjičenima da su vršili ratne zločine, koji su, još jednom da kažem po ne znam koji put, i do sada su mogli da odgovaraju za sva ona krivična dela koja su predviđena Glavom DžVI Krivičnog zakona. Sredstva koja su potrebna za rad trećeg po redu specijalnog tužilaštva, ovog veća za ratne zločine, a to su već sudije koje rade u okružnom sudu, posebnom odeljenju, trećoj po redu policijskoj jedinici koja se ovde naziva služba, skraćeno verovatno ZORS, sa nekim posebnim obeležjima i za koje treba predvideti i obezbediti trostruko veće plate. Možete da zamislite kako će to izgledati kada policajci u jednim uniformama imaju 10.000 dinara platu, oni u crnim možda 15.000, a ovi koji će imati neke posebne uniforme i posebna obeležja i koji će juriti samo ove navodne ratne zločince imaju opet dodatna sredstva i, pretpostavljam, dosta uvećane plate. Zar nije bilo efikasnije da se ova sredstva koja su ovde obezbeđena, mada sigurno nisu obezbeđena nego su samo predviđena, od 250 miliona dinara, a to je iduće godine milijardu, možda i više, preraspodele tako da redovne policijske službe obavljaju taj posao, a da plate svim zaposlenima budu donekle uvećane, jer zaista možemo da se složimo oko toga da policajci imaju nedovoljne plate i stalno se ističe taj problem plata i nerešenog stambenog pitanja za veliki broj pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova. Umesto da popravljamo položaj zaposlenihu sudovima,u tužilaštvu,u zatvoru i u policiji, mi stalno osnivamo neke specijalne organe, pravimo podelu među njima, različito ih plaćamo, nekima čak predviđamo i beneficije koje se tiču staža osiguranja sa uvećanim trajanjem;to ne može da nas dovede ni do čega što bi bilo dobro i pohvalno, nego samo do daljnjeg slabljenja položaja najvećeg broja zaposlenih u MUP-u i sudu, koji i dalje neće biti zadovoljni svojim materijalnim položajem. Oni koji nisu zadovoljni svojim materijalnim položajem skloni su raznoraznim zloupotrebama službenog položaja. Tada ćemo imati raznorazne akcije kojima će se davati nazivi kao što smo to do sada navikli da imamo, a to je sablja, te perorez, te mač, te sekira, ne znam kako će sve da se zovu. Nije to način na koji treba da se protiv svih tih pojava borimo, nego da gledamo i da odmerimo koliko je to ljudi zaista potrebno da bude zaposleno u određenim organima i organizacijama i koje su to plate od kojih bi oni mogli da zadovolje svoje egzistencijalne potrebe,da budu zadovoljni tim primanjima i da svoj posao obavljaju u skladu sa zakonom. Takvi ljudi ne bi bili podložni potkupljivanju i primanju mita. Radili bi u skladu sa zakonom, a ne u skladu sa potrebama svog džepa. Mi ovakvim zakonima ne idemo naruku, naprotiv, kažemoupravo da treba da rade takve stvari i da treba sami da se snalaze sa svoj ekonomski položaj. Država ne može više da izdvoji, neće imati... (Predsedavajući: Vreme.) ... imaće još manje, ali iz nekih sredstava može da se planira, donacija ili ko zna šta, kao iz ove finansijske pomoći koja nam se stalno uslovljava iz SAD-a. Bacaćemo pare na ovakve stvari. Kada dobijemo finansijsku pomoć treba i te kako dobro da razmislimo na šta ćemo da je utrošimo, samo na potrošnju nije dobro da to radimo, neće ni ta pomoć biti doveka. Ona je oročena i ona je, nažalost, uvek uslovljena. Osnivanjem novih službi samo pogoršavamo položaj onih koji su redovno zaposleni u tim organima i organizacijama.
Hvala. Za reč se javio i dr Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS. Izvolite.
Hvala. Poštovane kolege i koleginice, predložili smo brisanje ovog člana zakona iz dva razloga. Najpre, smatramo da jednostavno nije bilo ni potrebe ni mesta u zakonu za ovakva organizaciona rešenja predviđena ovim zakonom. Smatrali smo da nije trebalo formirati ni tužilaštvo za ratne zločine, ni službu za otkrivanje ratnih zločina, niti ovo posebno veće, niti posebnu pritvorsku jedinicu, iz prostog razloga što postojeći Krivični zakon sadrži sva ona dela koja podrazumevaju ratne zločine, ono što se smatra ratnim zločinima. Bilo je logično da se postojeće odredbe Krivičnog zakona primenjuju i da u postojećem pravnom sistemu pravosudni organi rade svoj posao. Ako je to tako, a jeste, onda logično nije bilo potrebe ni za donošenje ovog zakona i za osnivanje posebnih organizacionih jedinica, a samim tim nisu potrebna ni ova sredstva. Kolege Jovan Todorović i Joca Arsić pokazali su, obrazlažući član 19. i 20, zašto nisu potrebna ova organizaciona rešenja. Naime, za službu za istraživanje ratnih zločina, za njen rad odvaja se 202 miliona dinara, kao da postojeći državni organi i MUP ne rade ništa, kao da u MUP-u nema posebnih jedinica koje se bave ovim poslom ili onih kojima je to posao, nego se sada formira posebna služba za otkrivanje ratnih zločina. Možda još bolje suštinu ovog zakonapokazuje i član 21, koji se nalazi u prelaznim i završnim odredbama i koji govori da sudski procesi koji su kod nas započeti treba da se završe. Mi imamo nekoliko započetih sudskih procesa i u Šapcu i u Prokuplju. To govori da sudovi ove zemlje vode sudske postupke protiv onih koji su optuženi da su činili ratne zločine, a ako vode sudske postupke logično je da nije bilo potrebe da se formiraju posebne organizacione jedinice i da se za njih izdvajaju posebni novci. Uostalom, taj budžet Republike Srbije nije vreća bez dna gde svako može zavlačiti ruku i uzimati koliko mu treba kako bi zadovoljio svoje političke ambicije ili da bi DOS zadovoljio svoje političke ciljeve. Mi na ovom primeru pokazujemo da nemamo štedljivu, racionalnu, i ne znam kako bih formulisao, vladu, a kako voli da kaže gospodin Đelić. Naprotiv, vidi se da imamo jednu vladu koja je podlegla apsolutno političkim potrebama. Radi zadovoljenja svojih političkih interesa i popravljanja jako slabog rejtinga među građanima Srbije, spremna je da poseže u budžet. Logično bi bilo da se ovaj zakon donosi nakon što se izmeni Zakon o budžetu. Ova stavka nije predviđena u Zakonu o budžetu Republike Srbije, a čuli smo ranije da ništa što nije predviđeno neće se moći uzimati itd. Stalno se uzimaju dodatna sredstva. Pre neki dan 700 miliona dinara je dato javnom servisu RTS iz budžeta, iako nije bilo reči, a opet jedna mala grupa ljudi pod uticajem DOS-a odlučuje šta je javni interes. Imamo jednu paradoksalnu situaciju da se, recimo, ove sednice Skupštine ne prenose, a gde ćete veći javni interes, nego da se sednice najvišeg zakonodavnog tela u državi prenose. I to pokazuje kakav je odnos Vlade u odnosu na proklamovane ciljeve. Čuli smo od ministra pravde i da će ovim zakonom biti obuhvaćeni oni počinioci ratnih zločina koji su zločine počinili na prostoru Kosova i Metohije, a reč je o Albancima. Moram reći, nažalost, to je jedna suva demagogija, iz prostog razloga što su upravo ti Albanci, ili neki od njih koji su bili optuženi da su činili ratne zločine, koji subili zatvoreni i protiv kojih je Vojni sud pokrenuo postupke za počinjene ratne zločine, početkom 2001. godine, iz političkih razloga, donošenjem Zakona o amnestiji u Skupštini SRJ, pušteni;zbog političkog nazovi tada cilja pušteni su, a sada se drže predavanja da će oni biti predmet suda. Ovo sve govorim iz prostog razloga što u budžetu za ova sredstva nema mesta. U budžetu ova sredstva nisu predviđena i budžet neće moći biti ispunjen, a vreme ističe. Još jednu rečenicu. Stanje u privredi Srbije je užasno. Juče smo čuli ministra trgovine da u maju 250 hiljada ljudi nije primilo lični dohodak. Ako nema privrede, ako građani ne primaju lični dohodak, ako su penzije smanjene, logično da neće biti budžeta i neće biti ni sredstava. Pored toga, donosi se jedan zakon kome nije bilo mesta, jer pravosudni organi postoje i mogli su da rade ovaj posao. Iz tih razloga mi smo predložili da se ovaj član zakona briše. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na naziv Glave VI "Prelazna i završna odredba" i član 21. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Glavi VI "Prelazna i završna odredba" u članu 21. stoji: "Krivični postupci za krivična dela iz člana 2. ovog zakona u kojima je optužnica stupila na pravnu snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se pred sudovima koji su bili stvarno i mesno nadležni pre stupanja na snagu ovog zakona." Član 21. odnosi se na član 2. U članu 2. stoji da se ovaj zakon primenjuje radi otkrivanja i krivičnog gonjenja učinilaca krivičnih dela određenih u Glavi DžVI 16 Osnovnog krivičnog zakona, tj. krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava. Amandmanom SRS je definisano da se naziv Glave VI "Prelazna i završna odredba" i član 21. brišu. Poslanička grupa SRS smatra da je oblast odgovornosti pojedinaca, a za koje postoji sumnja da su izvršili krivična dela određena u Glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona u pogledu organa, nadležnosti, organizacije i postupka kompletno uređena pozitivnim propisima. U postojećem zakonodavstvu već postoje navedena krivična dela koja se tretiraju Predlogom ovog zakona, pa nije potrebno članom 2. posebno predviđati otkrivanje i gonjenje učinilaca tih krivičnih dela. Samim tim nepotreban je i član 21. S obzirom da nije prisutan predstavnik Vlade, verovatno bi u svom amandmanu na član 2, faktički predvideo brisanje člana 21. Pitanje je sada šta i ko su osobe koje su učinile ratni zločin. Godine 1999. sve vreme rata sam bio u predelu Kačikola, 10 kilometara od Prištine, bilo je 1.100 vojnika, bio sam u svojstvu lekara. Imao sam više puta prilike da pružam pomoć i Šiptarima. Mogu da budem ratni zločinac zbog toga što sam internista, a možda nisam davao adekvatnu medicinsku pomoć, možda zbog toga što nisam specijalizirao ratnu hirurgiju ili hirurgiju, pa zbog toga mogu da me proglase da sam ratni zločinac. Doduše, sa 19 godina sam završio školu rezervnih oficira na Vojnomedicinskoj akademiji u Beogradu, pa sam, s obzirom da je bilo 1.100 vojnika, a samo jedan aktivni oficir, morao sam i preko 100 vojnika da vodim u borbu protiv Šiptara. Odgovorno tvrdim da niko od tih naših Srba nijedan zločin nije učinio na tom predelu, predelu Kačikola, 10 kilometara od Prištine. Odgovorno tvrdim da je samo jedna bomba NATO pakta ubila četiri osobe iz Lebana; da je u vremenskom periodu oko dva sata, kada je bilo vreme ručku, stradalo preko 10 osoba dok su konzumirale hranu a nisu bile naoružane; da je u kombiju koji je išao za Prištinu da snabde medicinskom opremom i lekovima naše borce poginulo preko 20 osoba. Pitam Vladu ko će onda da odgovara za te ratne zločine, ko će da okrivi, a sigurno su Šiptari stajali iza svega toga. Da li sam ja ratni zločinac ili ti Šiptari, koji su tamo ubijali naše nevine, mlade vojnike. Na to treba da odgovari sadašnja Vlada.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Poštovane kolege, došli smo do poslednje glave ovog zakona. To su prelazne i završne odredbe, pa evo još jedne mogućnosti da Vladu Srbije ubedimo, a čini mi se na pravom mestu u članu zakona koji upravo ide u prilog svim argumentima koje su poslanici Srpske radikalne stranke danas i prethodnih dana iznosili za ovom govornicom, protiv ovog zakona. Za ovaj član 21. takođe tražimo da se briše, ali iz onog razloga koji sam već objasnila da pokušamo da Vladu ubedimo da nije potrebno donositi ovakav jedan zakon i da čvrsto stojimo u uverenju da je to politički zakon, a protiv smo političkih zakona, već samo za one zakone možemo da se opredelimo i da ih na drugačiji način menjamo, koji upotpunjuju ili koji se uklapaju u naš pravni sistem. Ovaj se apsolutno ne uklapa u naš pravni sistem i ovaj član zakona glasi - krivični postupci za krivična dela iz člana 2. (a podsećam vas da su u članu 2. predviđena krivična dela iz Glave DžVI Osnovnog krivičnog zakona, koja se zovu inače krivična dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava) u kojima je optužnica stupila na snagu do dana stupanja na snagu ovog zakona okončaće se pred sudovima koji su bili stvarno i mesno nadležni pre stupanja na snagu ovog zakona. Ovde nam je predlagač, koji je bio u obavezi da ovakvu jednu prelaznu odredbu predvidi, stavio do znanja i priznao da smo i po dosadašnjim propisima, i u Krivičnom zakonu i Krivičnom zakoniku, Osnovnom krivičnom zakoniku o krivičnom postupku mogli i jesmo sudili pojedinačnim slučajevima ukoliko postoji osnovana sumnja da je neko počinio individualno krivično delo koje ima obeležja nekog krivičnog dela protiv čovečnosti i međunarodnog prava. I ako smo to do sada tako radili, niko nam ovde od predstavnika Vlade, ni sama Vlada u obrazloženju, nije rekao zašto je potrebno da se donese ovaj zakon, osim da mu je cilj da se efikasnije sprovodi postupak protiv lica okrivljenih za ratne zločine. Znači, priznali su da je naše pravosuđe, tužilaštvo, naše Ministarstvo unutrašnjih poslova neefikasno, samim tim i neracionalno; zbog toga niko ne snosi nikakvu odgovornost, a trebalo bi, pa ćemo sada da stvorimo neke nove organe i organizacije koje će samim tim što rade po nekom novom zakonu biti efikasnije i racionalnije. To sigurno nije tako. Efikasnost i racionalnost ne zavise od toga da li će se doneti novi zakon ili će se raditi po starom zakonu, već od politike koja se vodi i od onoga koji stoji na čelu tih službi, a to su baš ministar pravde Vladan Batić, koji je trebalo da bude ovde u sali, koji će se možda sada i pojaviti, i ministar unutrašnjih poslova Dušan Mihajlović. Još jedan razlog za donošenje ovog zakona - radi poboljšanja saradnje sa Međunarodnim tribunalom za gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine. Sada ostaje jedna sumnja, da li se to odnosi i na one koji su učinili ratne zločine na prostorima Kosova i Metohije. Ovako kako to stoji u prelaznim odredbama, čini se da se to na njih ne odnosi i da će nam Hašim Tači i ostali ostati van domašaja ovog zakona. Smatramo da je članom 21. Vlada Srbije priznala da smo do sada imali postupke i suđenja za ratne zločine. Imamo dve pravosnažne presude, mada u isto vreme imamo za protekle dve i po godine i amnestiranje 1.900 Šiptara, koje ćemo posle ne znam kako, uz pomoć ... (Predsednik: Upozoravam na prekoračenje vremena.) ... ove službe privesti licu pravde. Iskreno rečeno, sumnjamo u to. Tu je Vlada bila kontradiktorna. U jednom trenutku je pokazala pravo lice, da li onda ili sada, videće se u budućnosti.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić, podnosilac amandmana na član 22. Ovo je poslednji amandman na Predlog ovog zakona.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, kojim tražim da se član 22. briše, a možda bi najbolje bilo da se svi članovi brišu i da se ovaj zakon povuče iz procedure. Motivacija za podnošenje amandmana ogleda se u tome da ovaj predlog zakona sigurno neće pomoći efikasnijem sprovođenju postupka protiv lica okrivljenih za ratne zločine. Nisam ubeđen da vi pravilno i objektivno shvatate šta predstavlja ratni zločin i šta ste zbog servilnosti prema stranim nalogodavcima spremni da učinite u ovoj sferi. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke smatra da je oblast odgovornosti pojedinaca za koje postoji osnovana sumnja da su izvršili krivična dela određena u Glavi DžVI Osnovnog krivičnog zakona u pogledu organa, nadležnosti, organizacije i postupka kompletno uređena pozitivnim propisima. Vlada Republike Srbije dodatno komplikuje ovu oblast stvarajući iluziju da zaista nešto radi a kroz ovakve predloge zakona realizuje se samo nestručan i neozbiljan pristup. Suština Predloga ovog zakona sastoji se u želji predlagača da se u Srbiji formira istureno odeljenje Haškog tribunala. Strani nalogodavci zahtevaju da se srpski narod proglasi krivim samo zbog toga što je branio svoje, pa braneći se od napadača, eventualno, počinio ratni zločin. Nema ničeg časnijeg nego braniti otadžbinu, bez obzira šta o tome misle Amerika i Evropa. Kakva je to ideologija koja opravdava raketiranje putničkog voza u Grdeličkoj klisuri? Da li je ratni zločin ubistvo Milice Rakić u Zemunu? Šta je to što je vodilo Milana Tepića da učini ono po čemu će biti upamćen? Kakva je razlika između Milana Tepića i Vladana Batića? Juda je prodao Hrista za 30 srebrnjaka i ušao u istoriju, a njegovi sledbenici će sigurno dići ruku i glasaće za nešto što će predstavljati najveću bruku i sramotu. Ako je zločin voleti svoju otadžbinu, ginuti i žrtvovati se za nju, ako je to ratni zločin, onda sigurno vi poslanici iz DOS-a nećete doći pod udar ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima a predstavnik predlagača dr Vladan Batić, ministar pravde, nije prisutan, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AKCIONOM PLANU HARMONIZACIJE EKONOMSKIH SISTEMA DRŽAVA ČLANICA DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA RADI SPREČAVANjA I UKLANjANjA PREPREKA SLOBODNOM PROTOKU LjUDI, ROBE, USLUGA I KAPITALA Primili ste Predlog zakona, sa prečišćenim tekstom Akcionog plana i prilozima od 1. do 21. koje je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta i Čedomir Jovanović. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Molim predstavnike poslaničke grupa da podnesu liste sa prijavljenim za reč o ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Povreda Poslovnika, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, izvolite.
Poštovane kolege, u ime poslaničke grupe SRS u sredu, kada smo završili rad tog dana, nastavak sednice je danas usledio, reklamirala sam povredu Poslovnika i ukazala na to da smo mi od Vlade Srbije obavešteni da je Predlog ovog zakona povučen iz procedure i da smo naknadno, sutradan, dobili jedan akt iz kabineta potpredsednika Vlade, gospodina Čedomira Jovanovića, kojim izveštava, ne nas narodne poslanike, ni Narodnu skupštinu, nego akt koji je upućen sekretaru Vlade Srbije, a koji nosi delovodni broj njegovog kabineta, da je to greškom učinjeno i da je u pitanju nesporazum. Mi nemamo ništa protiv toga. To je moguće. Moguće je da Vlada nije bila upoznata sa obavezama potpredsednika Vlade, koji je bio zadužen za rad na harmonizaciji odnosa između Srbije i Crne Gore, ali nas Vlada dodatno nije obavestila o tome da je greškom povukla, prvo, zakon iz procedure, tako da ne znam na osnovu čega mi danas radimo. Znate, Vlada mora da komunicira sa parlamentom, parlament komunicira samo sa Vladom, a ne sa pojedinim ministrima ili potpredsednicima Vlade. Tražila sam da se o toj povredi izjasni Administrativni odbor. To možete da vidite iz stenografskih beležaka. Do danas nismo dobili odgovor Administrativnog odbora i, bez obzira što pretpostavljam da ćete nastaviti da radite ovako kako ste zamislili i što ćemo mi uzeti učešće u raspravi ovako kako to ne bi trebalo da bude, jednostavno ne želimo da tu temu preskočimo. Mislim da je trebalo da zaštitimo parlament od takvog nekog nehajnog odnosa Vlade prema nama i da bi trebalo na ovaj način da stavimo do znanja Vladi Srbije da je ona u obavezi da sa nama komunicira, odnosno da, ukoliko je i napravila neku grešku, pošalje akt predsedniku Narodne skupštine, a onda predsednik Narodne skupštine svim narodnim poslanicima, iz koga će nam biti jasno da radimo u skladu sa ovim poslovnikom. Ovako, mi imamo ovu tačku dnevnog reda. Samo na osnovu nekog saznanja i eto pukog slučaja da je, pretpostavljam, sekretar Vlade ili ne znam ko, poslao ne znamo ni kome, ali neko je dao da se taj materijal umnoži i poslanici su ovde na svojim klupama dobili obaveštenje koje je potpredsednik Vlade, koji je inače i predstavnik predlagača u Narodnoj skupštini, poslao sekretaru Vladu. Trebalo je da Skupština, odnosno predsednik pokuša da to ispravi. Kako do sada nije, a ne znam zašto Administrativni odbor nije, ali evo pošto sam izašla povodom povrede Poslovnika, moram da se pozovem na neki član, a to je član 28, u kome stoji obaveza predsednika Narodne skupštine da koordinira rad radnih tela. Sama je mogla da zakaže sednicu Administrativnog odborada se to do sada raspravi i onda ne bismo imali ni potrebe da to dodatno ni objašnjavamo ni reklamiramo. Hvala.
Vi ste već reklamirali povredu Poslovnika po ovom pitanju i Administrativni odbor će održati sednicu i daće vam odgovor na vešu primedbu. Da li predstavnik predlagača potpredsednik Vlade, gospodin Čedomir Jovanović, želi uvodnu reč? Izvolite.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, slažem se sa primedbama kolega poslanika. Mislim da je došlo do nepotrebne administrativne smetnje. Verujem da ćete uvažiti razloge koji su pre svega profesionalne prirode. Praktično su se poklopili termini razgovora sa predstavnicima Evropske komisije i termin obrazlaganja Akcionog plana pred poslanicima republičkog parlamenta i zbog toga sam zatražio da se prolongira početak rasprave za prvi radni dan u ovoj nedelji. Mislim da je tu došlo do administrativnog propusta i bilo bi dobro da Odbor da svoje tumačenje. Što se tiče Akcionog plana, verujem da je Skupština svesna značaja ovog dokumenta. Naravno da smo u prethodne dve i po godine donosili puno važnih odluka, ali mislim da je ova po mnogo čemu bez premca i između ostalog i zbog toga što praktično Akcioni plan otvara vrata Evrope našem društvu i što parlament, raspravljajući o ovoj temi, praktično ima priliku da kroz jednu politički definisanu i odmerenu odluku izađe u susret zahtevima našeg društva koje u ovom trenutku želi da se u što kraćem periodu Srbija nađe u zajednici evropskih naroda koji čine Evropsku uniju. Akcioni plan je harmonizacija ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, dokument koji proizilazi iz niza prethodnih odluka koje su donosili parlamenti i jedne i druge republike, ali i parlament državne zajednice. Reč je o Beogradskom sporazumu, potom o definisanoj Ustavnoj povelji i praktično ovim što je danas predmet naše današnje rasprave mi dajemo život državi koja je formirana našim odlukama krajem januara meseca ove godine. Akcioni plan čine sporazumi iz oblasti nesmetanog prometa roba, ljudi, usluga i kapitala. To je fundamentalni dokument kojim se prevazilaze sve one nasleđene razlike koje su posledica političkog razmimoilaženja do koga je došlo polovinom 90-tih godina i istovremeno ovaj dokument je fundamentalan i zbog toga što on predstavlja zdrav osnov za državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, upravo onakav osnov kakav je toj zajednici nedostajao početkom 90-tih godina kada je formirana SRJ. Mislim da je dobra ona politika koja ima snage da razdvoji ekonomsku od političke logike, ali istovremeno i da jedna drugu prožima. Dokument koji se danas nalazi pred Parlamentom je dokument koji je, u meri u kojoj je to bilo moguće, sledio ekonomsku logiku, egzistencijalne interese dva društva, u svakoj meri, pretpostavljajući ih političkim interesima. Mislim da smo u potpunosti u tome uspeli, između ostalog i zbog rešenja koje sadrži informacija koja se nalazi pred vama u obrazloženju, i same odluke i članova ovog zakona, o kojem ćemo danas raspravljati. Što se tiče samog karaktera Akcionog plana, to je zakon bez presedana. Parlament do sada nije raspravljao o takvom profilu dokumenata, niti se bavio uređenjem tako komplikovanih tema u jednom zakonskom rešenju, kao što je to slučaj ovoga puta. Koje su to oblasti koje se dramatično menjaju, koje su to oblasti koje se menjaju na način na koji je to definisano u Akcionom planu, odnosno zakonu o njegovom sprovođenju? To su oblasti rada i zapošljavanja, prosvete, zdravstva, carinski postupci, carinska teritorija, oblasti kojima se definiše postupanje sa kapitalom u jednoj i drugoj članici, oblasti kojima se definiše promet usluga. Dakle, sve one oblasti koje same po sebi, praktično, znače život u državi u kojoj živimo. Što se tiče navedenih protokola, odnosno sporazuma, mislim da je jasno da se sporazum o nesmetanom protoku ljudu u potpunosti uklapa u one interese koji nisu samo politički i principijelni, već su i ekonomski i logični, koji bi morali da budu ispoštovani u jednom dokumentu koji ima ambiciju da pomiri razlike između dve republike. Mislim da će svi oni koji se bave radom, zapošljavanjem, zdravstvom i prosvetom bitizadovoljni rešenjima koja sadrži ovaj dokument, ali istovremeno i navedenim pravcem razvoja koji su vrlo precizno definisani, uključujući i rokove u kojima će se tako nešto desiti. Verujem da je isti slučaj i sa sporazumom o nesmetanom prometu usluga. Mislim da će svi podržati ideju licenciranja turističkih organizacija, ideju razvoja turističkih organizacija i jedne i druge republike, ideju licenciranja računovodstvenih i revizorskih kuća, da će ljudi imati razumevanja za onu vrstu usluge koja prati, recimo, odluku Centralne banke Crne Gore kojom se poslovnim bankama dozvoljava obavljanje menjačkih poslova i na takav način, praktično, u potpunosti primenjuje dvovalutni sistem na prostoru Crne Gore. Dakle,jedan sam po sebi ambiciozan dokument, sa vrlo preciznim rokovima i odlukama koje se u tim rokovima moraju doneti. Ono što istovremeno želim da naglasim jeste deo Akcionog plana koji se tiče nesmetanog prometa kapitala. Praktično se ovim Akcionim planom, i zakonima koji će u skladu sa njim biti uobličeni ili koji su već uobličeni, definiše u potpunosti jedna teritorija u kojoj ne sme biti prepreka za nesmetan transfer kapitala, bez obzira da li je reč o fizičkim licima, pravnim licima, investicijama u nekretnine ili o nekim finansijskim transakcijama koje su karakteristične za berzanski život. Mislim da je ipak najznačajniji deo sporazum koji se bavio nesmetanim prometom roba, dakle sporazum koji je zadirao u one segmente naših međusobnih odnosa koji su bili više nego loši u poslednjih sedam ili osam godina. Tu je reč o carinskoj teritoriji, tu se radi o carinskom postupku, carinskim stopama, tu se radi o usklađenosti, odnosno neusklađenosti fiskalnih sistema. Naravno, tu je reč i o testiranju spremnosti i volje i jedne i druge države članice za zajednički život i unapređenje međusobnih odnosa. Ono što je nezaobilazna činjenica i karakteristika ovog akcionog plana, to je svakako ono što ga stavlja u kontekst evropskih integracija. Dakle, paralelno su obavljena dva posla. Jedan posao, praktično, jeste harmonizacija međusobnih ekonomskih odnosa, a drugi posao, prioritetan posao zbog kojeg smo mi, zapravo, tako dinamično na ovom dokumentu radili, jeste posao evropskih integracija kojima je kao preduslov istaknuta činjenica neophodne i potpune harmonizacije međusobnih ekonomskih sistema koja treba da bude izvršena, u meri ukojoj je to moguće odmah, ali i u dinamičkom planu koji je definisan u vremenu koje je pred nama. Dakle, mislim da je svima jasan značaj sporazuma o nesmetanom prometu roba, carinskih stopa, neophodnosti usklađivanja carinskih teritorija i procedura, ali istovremeno mislim da svi vrlo dobro znaju karakteristike državne zajednice u kojoj mi živimo. Ustavnom poveljom, a potom i zakonom o njenom sprovođenju, i pre toga Beogradskim sporazumom, definisana je državna zajednica Srbija i Crna Gora, gde članice imaju potpunu slobodu u kreiranju carinske procedure, monetarne politike, definisanju carinske teritorije i zaštiti svojih tržišta, uz obavezu da tako nešto učine na način koji bi ih međusobno približio. Mi smo, radeći na ovim dokumentima i na ovom rešenju, učinili nekoliko važnih koraka koji danas zaslužuju komentar. Pre svega, tu mislim na odluke Vlade Srbije i Vlade Crne Gore kojima je, praktično, ostvaren jedan carinski prostor koji čine dve carinske teritorije, Srbije i Crne Gore, ali na tako funkcionalan način međusobno povezane da se zapravo ne uočavaju razlike između jednog i drugog sistema. Carinske procedure, veoma bitan segment, rešene su putem uredbi ili kroz carinski zakon koji je prošao Republičku vladu, nalazise ovde u skupštinskoj proceduri i identičan je carinskom zakonu koji se primenjuje u Crnoj Gori. Ono što jeznačajno jeste da ćemo, nakon ovog akcionog plana i njegove primene, koja ne sme biti prolongirana, mi imati jedan carinski prostor sa definisanom carinskom procedurom,sa dva carinska zakona, ali dva carinska zakona koja su identična i koja ne proizvode razlike. Ono što je pitanje života, pitanje interesa, pitanje ekonomskih sistema i njihovih profila, svakako jeste deo sporazuma o nesmetanom protoku roba koji se ticao usklađivanja carinskih pozicija, odnosnoharmonizovanja ekonomskih sistema koji su bili razdvojeni zbog različitih karaktera jedne i druge ekonomije. Mislim da su svi svedoci onoga što je obeležilo te naše razgovore i da niko ne može negirati činjenicu da su potrošeni sati i dani na preciznom analiziranju 8.500 carinskih pozicija i definisanju carinskih stopa koje bi u potpunosti, s jedne strane, odgovorile potrebi ovog društva da se na što brži način uskladi sa Crnom Gorom, a potom i sa Evropskom unijom i na drugi način, definisale tu potrebu tako da se niko ne može osetiti ugroženim, niti bilo čiji interesi degradirani samo zbog ambicija našeg društva da bude deo Evropske unije. Da li se te dve krajnosti mogu pomiriti? Mislim da mogu i da smo mi to uspeli. Na kakav način? Na način koji je sam po sebi egzemplaran, bez primera, jer nijedna država koja se upustila u proces razgovora sa Evropskom komisijom nije ušla sa tako lošim startnim pozicijama kao što su u ekonomskom smislu bile ove naše i nije ostvarila tako značajan pomak kao što je onaj koji smo ostvarili mi. Praktično, kada se analizira sve ono što je obeležilo proces tranzicije i evropske integracije država koje će sledeće godine postati punopravne članice Evropske unije, a reč je o deset država istočne Evrope, i kada se analizira sve ono što u ovom trenutku karakteriše te procese, recimo, Rumunije i Bugarske, koje su u statusu kandidata ili Hrvatske, koja ima ambiciju da bude kandidat i istakla je tu svoju ambiciju zvanično, vidi se da su rešenja, koja su ponuđena u našem akcionom planu kao preduslov za evropske integracije, rešenja na koja je komisija pristala, rešenja bez presedana. To nije samo zbog toga što je Evropa imala izuzetno razumevanje za potrebe Srbije i, naravno, potrebe Crne Gore, već i zbog toga što smo mi izuzetno puno energije uložili kako bismo evropske zvaničnike u Briselu ubedili da je prioritetna potreba Srbije da postane u što kraćem vremenskom periodu deo Evropske unije i da istovremeno to mora biti urađeno na drugačiji način od onoga koji je karakterističan za same definisane procedure, jer je Srbija toliko drugačija od svih drugih država koje su započele posao evropske integracije. Mi smo u oblasti sporazuma o nesmetanom prometu roba definisali dva mehanizma - mehanizam koji nam je omogućio da se 93% carinskih pozicija, pošto su usaglašene, primene odmah po izmeni Zakona o carinskimtarifama. Praktično, toznačida ćemo do kraja leta, a verujem već polovinom avgusta mi održati jednu sednicu na kojoj ćemo usvojiti te izmene i na takav način, u meri u kojoj to procenti govore, dakle u 93% slučajeva harmonizovati međusobne ekonomske odnose na način koji je prihvatljiv i za jednu i za drugu stranu. Ono što jeste prvi kvalitetan pomak u ovom dokumentu, koji je išao u pravcu uvažavanja naših specifičnih interesa, svakako je ta dinamička komponenta koju sadrži Akcioni plan i koja obuhvata 7% proizvoda. Kojih proizvoda i kojih carinskih pozicija? Pa, upravo onih proizvoda i onih carinskih pozicija koje predstavljaju specifičan interes jedne i druge republike, i onih carinskih proizvoda i carinskih pozicija koje zahtevaju vreme da bi mogle da se upuste u takmičenje sa evropskim konkurentima. U tih 7% carinskih pozicija nalaze se najosetljiviji proizvodi naše ekonomije. To su proizvodi iz oblasti poljoprivrede,odnosno agrara, 56 strateških proizvoda je obuhvaćeno tom dinamičkom komponentom, ali su tu i segmenti metalskog kompleksa, građevinske industrije i tu je čitav tekstilni kompleks. Na takav način su zaštićene najosetljivije industrijske grane, ali istovremeno je omogućeno ono što je, mislim, potreba našeg društva koja se ne sme osporavati, a to je odmah i veoma efikasno otpočinjanje procesa evropske integracije. Šta to znači u slučaju carinskih pozicija i carinskih stopa, u kojoj je meri je ko oštećen, u kojoj meri je ko od toga imao koristi? Mislim da niko nije izgubio ovim, ali da ćemo morati da se potrudimo kako bismo promenili svoje navike i kako bi sve ono što su bile karakteristike naše ekonomije, zapravo postale karakteristike naše ekonomije, koje su predmet analize, ali nikako predmet naše svakodnevice. Praktično, to znači da smo mi sa 9,5% nominalne carinske stope, prosečnu carinsku stopu spustili na 7,5%, dakle za 2%, dok je Crna Gora sa 2% digla na 6,9%, što govori o kompatibilnosti dva sistema i zaista rešenosti i jedne i druge vlade, i jedne i druge države članice da, u meri u kojoj je to moguće, usklade svoje sopstvene interese. Da li je neko tu oštećen? Mislim da nije niko oštećen. Ako se govori o efektima spuštanja carine, oni su dvostruki. Prvi efekat svakako jeste smanjenje budžetskih prihoda koji se ostvaruju putem naplate carine, ali moram vam reći da se često tu govori o onim carinskim proizvodima i onim carinskim pozicijama koji su predmet sive ekonomije i koji najčešće i nisu oporezovani, odnosno nisu ocarinjeni. Sa druge strane, želim da vam kažem da će na takav način konačni potrošač biti stimulisan i zaštićen i da mi računamo da ćemo kroz efekat uvećane potrošnje kompenzovati onaj minus koji se pojavljuje usled umanjenja carinskih prihoda i koji je, što se tiče samog budžeta, u potpunosti pokriven odlukom Evropske komisije o dodeli makroekonomske finansijske pomoći u iznosu od 65 miliona evra. Dakle, naš budžet neće trpeti zbog ovoga, ali ono o čemu treba razgovarati i ono o čemu ćemo sasvim sigurno razgovarati svakako jesu efekti koji će biti primetni na svaki segment naše ekonomije koji je obuhvaćen ovom reformom. Za nas je bilo najvažnije da uvedemo to da poštujemo princip ekonomske logike, koji nam nalaže da one kompanije koje nisu konkurentne sa proizvodom, sa cenom i sa kvalitetom ova država ne može neograničeno štititi, jer to košta upravo nju samu, koja nema autonomne izvore finansiranja, već zapravo ta sredstva uzima od građana. Mi mislimo da se tu mora napraviti konačni prekid sa postojećom praksom i u jednom logički definisanom vremenskom periodu poslati svima jasna poruka da se ovo društvo promenilo i da u njemu postoje oni ekonomski principi koji su karakteristični za sva moderna društva, kakvo mi zapravo želimo da budemo. Šta to znači? To znači za naš metalski kompleks da u periodu od 24 meseca proizvođači motornih vozila, poljoprivredne mehanizacije ili, recimo, šinskih vozila, moraju pružiti konačni odgovor na pitanje sopstvenih potencijala, kvaliteta svog proizvoda, cene, načina na koji misle da opstaju na evropskom tržištu, jer način na koji su do sada opstajali nije način koji ima kvalitetnu perspektivu i nije nešto što ova država može pratiti, jer subvencije i sredstva koja oni iziskuju zapravo nema. Što se tiče poljoprivrede, mislim da je jasno zbog čega se ne može slediti ona logika harmonizacije koja je bila karakteristična, recimo, za druge oblasti, kao što je oblast energetike ili hemijske industrije, upravo zbog toga što su tako velike razlike između dva sistema da se ne mogu zanemariti, niti jednom administrativnom odlukom prevazići. Pedeset šest strateških proizvoda su zapravo proizvodi koje Srbija proizvodi, a Crna Gora uvozi. Mi mislimo da je nemoguće dalje spuštati carinske stope na onaj nivo koji bi bio prihvatljiv za Crnu Goru, između ostalog zbog činjenice što su pred nama pregovori sa Svetskom trgovinskom organizacijom i potom pregovori sa Evropskom unijom, u kojima ćemo morati da dajemo koncesije i otvaramo sopstveno tržište kroz smanjenje carinskih stopa. Dakle, mi smo u potpunosti zaštitili svoju poljoprivredu definisanjem carinskih stopa koje su do sada važile, kao carinske stope koje će važiti narednih pet godina. Da se ne bi desilo da u međuvremenu, zbog nekih danas nedefinisanih i teško razumljivih interesa, Srbija ili Crna Gora počnu da trpe štetu zbog tako krutih carinskih pozicija, mi smo se dogovorili da posle tri godine izvršimo reviziju carinske politike i, ukoliko postoji potreba i dogovor između dve vlade, korigujemo te carinske stope na način koji bi bio prihvatljiv i jednoj i drugoj vladi, odnosno i jednom i drugom agraru. Praktično, za rok od pet godina vezali smo postojeće carinske stope, čime se negiraju sve one kritike kojima je bila izložena naša politika i u potpunosti, na način na koji je to bilo karakteristično do sada, štiti oblast agrara. Mislim da je važno napomenuti za oblast poljoprivrede i činjenicu da uvodimo sezonske carinske stope, koje će nam dopustiti da u periodu u kojem postoji domaća proizvodnja carinske stope budu veće za te proizvode, a u periodu u kojem nema domaće proizvodnje carinske stope budu spuštene, kako bi na tržištu bili što jeftiniji poljoprivredni proizvodi. Ono što je bila ozbiljna prepreka finalizacije Akcionog plana jeste pitanje administrativne linije, carinskih procedura, pitanje usklađenosti fiskalnog sistema, pitanje FTA aranžmana i pitanje poštovanja ugovora sa Evropskom komisijom. To su bili predmeti dodatnih razgovora koji su obavljeni prošle nedelje u Briselu, koji su pojašnjeni u prilogu 21 i koji su sastavni deo Akcionog plana. Mislim da je očigledno da se ne radi o dramatičnim promenama, da je reč o tehničkoj korekciji i zbog toga ću vrlo kratko objasniti kakvi su bili naši motivi kada smo se u te pregovore upustili i zašto smo na te odluke pristali. Mi smatramo da nije prirodno da jedna država koja ima ambiciju da bude država prećutno prelazi preko nečega što se zove administrativna linija ili granica između dve države članice. Tako nešto je, između ostalog, iskazano kroz obostrano prihvatanje konstatacije koja je sastavni deo Akcionog plana i u kojoj se kaže da će administrativna linija biti zapravo linija koja će obezbediti nesmetanu primenu Akcionog plana, koja će se vezati za period tranzicije i koja će po apsolutnoj harmonizaciji ekonomskih odnosa biti ukinuta. Dakle, u ovom Akcionom planu se nalazi potvrda naše ozbiljnosti u poslu u koji smo se upustili, a između ostalog kroz konstataciju da će administrativna linija biti ukinuta čim se obave poslovi koji su precizno pobrojani u dokumentu koji se nalazi pred poslanicima. Pitanje carinske procedure i carinskog postupka; pomenuo sam identične carinske zakone, ali želim da vam napomenem i uredbe kojima su usklađene razlike koje se pojavljuju usled različitih fiskalnih sistema. Sa jedne strane razlike koje proizvodi porez na dodatu vrednost u Crnoj Gori, a sa druge strane razlike koje proizvodi porez na promet u Srbiji. Srpske kompanije neće biti oštećene na crnogorskom tržištu. Moći će nesmetano da se takmiče sa međunarodnom konkurencijom zbog toga što su na osnovu odluke Vlade oslobođene poreza na promet, ukoliko se bave transferom svojih roba na prostoru Crne Gore. Isti je slučaj sa kompanijama iz Crne Gore, tako da možemo reći da smo jednim administrativnim rešenjem mi praktično srušili one barijere koje su postojale u odnosima Srbije i Crne Gore do ovog Akcionog plana. Pitanje špekulacija, zloupotreba, praktično je minimalizovano kroz odluke jedne i druge vlade, kojima je onemogućen transfer strateških proizvoda iz Crne Gore u Srbiju, zbog toga što smo mi uveli te olakšice i preferencijale za Crnu Goru, što je proizašlo iz činjenice da je reč o njihovim unutrašnjim potrebama i sa druge strane, recimo, odlukom Republičke vlade kojom je onemogućen transfer naftnih derivata iz Srbije za Crnu Goru. Mislim da je činjenica da smo harmonizovali ekonomske sisteme u stepenu od 93% i da za preostalih 7% imamo dogovorene carinske stope. Mi zapravo možemo govoriti i o definitivnom sprečavanju manipulacije i šverca koji su obeležili prethodni period, a on je bio posledica upravo tih velikih razlika između jednog i drugog sistema. Sporazum o slobodnoj trgovini, veoma važan dokument, a pregovarala je Savezna vlada Savezne Republike Jugoslavije. U tom poslu su bili zaobiđeni predstavnici Crne Gore i mi smo u dogovoru sa Evropskom komisijom definisali period od tri meseca, kao period u kojem će se crnogorska vlada pojaviti kao pregovarač sa Hrvatskom, Albanijom i državama sa kojima imamo potpisane sporazume, a koji dodatno ugrožavaju crnogorske interese i kroz model aneksa koji je dogovoren sa Komisijom i sa Paktom o stabilnosti Jugoistočne Evrope, izmeniti te sporazume i korigovati ih u skladu sa sopstvenim interesima. Mislim da to nikada nije bio problem za nas, jer je tako nešto sasvim sigurno dobro urađeno. Ono što želim u uvodnom izlaganju da napomenem jeste da su naši principi u definisanju carinskih stopa bili sledeći: ne smeju se spuštati carinske stope za gotove proizvode, ali je potrebno spustiti carinske stope za repromaterijal; ne smeju se spuštati carinske stope u onim segmentima naše ekonomije u kojima se proizvođači nalaze u procesu privatizacije; ne smeju se spuštati carinske stope u onim segmentima naše ekonomije u kojima su privatne kompanije započele velike investicione cikluse i zaista ćete videti da je to tako urađeno. Naravno da među 8.500 proizvoda postoje izuzeci, ali oni samo potvrđuju pravilo. U oblasti tekstila potpuno je zaštićena tekstilna industrija, ali su spuštene carinske stope za repromaterijal, kako se ne bi desilo da naši proizvođači tekstila moraju da uvoze repromaterijal koji je skuplji od domaćeg samo zbog toga što domaći proizvođači tekstila nisu spremni da ispoštuju kriterijume koje nameće tržište na kojem se pojavljuju proizvođači gotovih proizvoda tekstilne industrije. Videćete nešto što je veoma zanimljivo, izvoznu carinu za sirovu kožu. Na takav način štitimo industriju kože i obuće, jer je potpuno neverovatno da naša domaća industrija sirovu kožu prodaje inostranstvu, a da onda naša industrija kože i obuće od inostranstva mora da kupuje tu sirovu kožu, jer je takva špekulacija napravljena koja zapravo ne dopušta našim proizvođačima gotovih proizvoda u oblasti kože i obuće da na domaćem tržištu podmire svoje potrebe, jer su špekulacije unosnije. Upravo ovom izvoznom carinom od 20% mi smo sprečili te špekulativne radnje i pokušali da uvežemo u potpunosti reprolanac od proizvođača repromaterijala do proizvođača gotovog proizvoda. Mislim da treba napomenuti, kao pozitivne primere, kojima su uvaženi specifični interesi u metalskom kompleksu, a istovremeno u oblasti poljoprivrede, tekstila, građevinske industrije, na način koji je ovde precizno definisan, koji se nalazi pred poslanicima i na način za koji mislim da je lako uporediv sa svim drugim ekonomskim merama koje su karakteristične za one prostore ka kojima mi težimo. Naša nominalna carinska stopa i dalje je daleko iznad evropskog proseka i mi ćemo morati, ukoliko želimo da budemo deo jedinstvenog tržišta, i dalje da je spuštamo. Potreban je period za tako nešto, kako bi se naše kompanije prilagodile međunarodnoj konkurenciji, ali mislim da je ovo poslednji trenutak u kojem se tako nešto može započeti. Prihvatanje ovog akcionog plana otvara vrata i Srbiji i Crnoj gori, vrata Evrope koja mislim da konačno treba otvoriti, to su ona vrata pred kojima su generacijama stajali naši preci. Konačno, za ovaj parlament smatram da je izuzetna čast što o ovome može da raspravlja, i mislim da će sasvim sigurno parlament razumeti potrebu našeg društva i ovo podržati. Hvala vam.
Zahvaljujem potpredsedniku Vlade, gospodinu Jovanoviću, i pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele da učestvuju u raspravi? Nema prijave. Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč predsednika poslaničkih grupa. Prvi se prijavio narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničkegrupe Socijalističke partije Srbije.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, potpredsedniče Vlade Republike Srbije, Socijalistička partija Srbije smatra da Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, roba, usluga i kapitala nema sadržaj i značaj koji mu predlagač, Vlada Republike Srbije, pripisuje. On u stvari predstavlja jedan popis, konstataciju činjeničnog stanja nepostojanja zajedničke države Srbije i Crne Gore i prisustvo brojnih razlika. Predlog zakona o akcionom planu potvrđuje da je napravljen u duhu "Beogradskog sporazuma", koga se sada i jedan od potpisnika, prof. Labus, odriče i naravno na osnovu Ustavne povelje i predstavlja samo naličje dva loša dokumenta, od kojih se nije moglo, a u štampi čitamo ni želelo napraviti ništa bolje. Iako se poziva na član 11. stav 2. Ustavne povelje, kao razlog za donošenje zakona po hitnom postupku, Akcioni plan nije ispunio zahteve iz III dela Povelje, koji se odnose na principe tržišne ekonomije, a posebno iz člana 13, koji se tiče slobode kretanja iglasi: "U Srbiji i Crnoj Gori slobodno je kretanje ljudi, robe, usluga i kapitala. Zabranjeno je sprečavanje slobodnog protoka ljudi, robe usluga i kapitala između države Srbije i Crne Gore". Da slobode kretanja nema najbolje potvrđuje i sam sadržaj Akcionog plana, ali i dešavanja na granici Srbije i Crne Gore u Brodarevu i na Mehovom kršu i mere koje organi Srbije i Crne Gore tu primenjuju. Predstavnici DOS-a, predstavnici Vlade Republike Srbije, koji su sa predstavnicima Vlade Crne Gore vodili pregovore već više od godinu dana nisu imali snage ni sposobnosti da sa političkim istomišljenicima iz Crne Gore nađu rešenja o interesu zajedničke države. Inventar postojećeg stanja i prisutnih razlika nije korak napred i ne može se tako ni kvalifikovati. Akcioni plan nije uspeo da nadiđe loša rešenja iz Ustavne povelje. Nema i dalje jedinstvenog tržišta, jedinstvenog ekonomskog sistema, i dalje postoje dve valute, dinar u Srbiji, evro u Crnoj Gori, imamo i dalje dva bankarska sistema, dve centralne banke, dve carine, dve carinske linije, dva carinska postupka, dve uprave itd. Kakva država, takva i rešenja. Kao što državna zajednica Srbija i Crna Gora nema parnjaka u svetu, državu sličnu sebi, tako su i rešenja u Akcionom planu sama po sebi posebna, da kažem nema sličnih. Potpredsednik Vlade je malopre pomenuo da su rešenja u Akcionom planu neuobičajena. To je tačno. Sličnih ili istovetnih rešenja stvarno nema u svetu, kao što nema ni države kao što je Srbija i Crna Gora. Da od usaglašavanja ekonomskih sistema država članica u ovom dokumentu nema ništa potvrdili su i predstavnici obe vlade, predstavnici Vlade Srbije kažu da je Akcioni plan potpuno usaglašen sa potrebama Srbije, predstavnici Vlade Crne Gore kažu da je Akcioni plan potpuno usaglašen sa potrebama Crne Gore, ali ni jedni ni drugi ne govore o stepenu usaglašenosti ekonomskih sistema Srbije i Crne Gore, kao takozvane zajedničke države, ne govore jer toga nema, već se to planira za neku budućnost, to čisto političko rešenje. Kad ne možete nešto da rešite, ili ne želite, onda ostavite pa će se rešiti. Akcioni plan harmonizacije ekonomskih sistema država članica takozvane države Srbija i Crna Gora sadrži odredbe o slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala, sadrži postavljene ciljeve, ostvarene mere, kao i planirane mere harmonizacije. Te planirane mere u stvari pokazuju i potvrđuju da Akcioni plan predstavlja presek činjeničnog stanja, prisutnih razlika, nerešenih pitanja, zatvorenosti dveju država, nespremnosti političkih elita u Srbiji i Crnoj Gori za izgradnju jedne zajedničke države. Mnoge mere harmonizacije planirane su za primenu do 31. decembra 2004. godine. Primena nekih usaglašenih carinskih stopa za pojedine carinske pozicije predviđena je posle 18, odnosno 24 meseca od stupanja na snagu Akcionog plana, što objektivno postavlja pitanje - da li će uopšte biti primenjene, odnosno šta će biti sa državnom zajednicom Srbija i Crna Gora. Moramo se otvoreno zapitati da li su ovakva rešenja usaglašena da ne bi bila usvojena. To je dug period. Ustavna povelja je usvojena početkom februara 2003. godine, članom 20. stav 4. predviđeno je da se posle dve godine poslanici Skupštine Crne Gore biraju na neposrednim izborima. Izbora će biti, želeli vi to ili ne. Politička scena će se promeniti, Srbije svakako, što potvrđuju i rezultati ovih lokalnih izbora, a pogotovo rezultati SPS-a, sa 19,48... znate vi dobro. Iskreno se nadam da će do izbora doći u Crnoj Gori i da će onda drugi politički činioci naći odgovore na pitanja na koja DOS i DPS Mila Đukanovića nisu uspeli. Može se desiti da se primena nekih mera dalje odloži do primene člana 60. stav 1. i 2. Ustavne povelje, koji predviđa referendum država članica za istupanje iz državne zajednice. Ako se to desi, a sva je prilika da hoće, onda padaju u vodu sve priče o usaglašenim stavovima i zajedničkim ciljevima i zajedničkoj budućnosti. Na to implicira i dogovor dveju delegacija koji su, kako čujemo, podržali predstavnici Evropske unije, da za 56 strateških poljoprivrednih proizvoda u narednih pet godina, tri plus dve, važe različite carinske stope za Srbiju i Crnu Goru. To opet suštinski znači da od Evropske unije u narednih pet godina nema ništa, da nisu bile utemeljene izjave ni predsednika Vlade Srbije, gospodina Živkovića, ni predsednika državne zajednice Srbija i Crna Gora, gospodina Maravića, o prijemu Srbije i Crne Gore u Evropsku uniju do 2007. godine. Očigledno je da će proces asocijacije i stabilizacije sa Evropskom unijom trajati više godina, a da će u međuvremenu nastale političke i državne promene posle izbora ili održanog referenduma dodatno uticati na tempo prijema Srbije i Crne Gore, zajedno ili pojedinačno, u članstvo Evropske unije. Očigledno je da je prvobitno rešenje zbog nezadovoljstva Krisa Patena, komesara Evropske unije za spoljne poslove, sadržajem Akcionog plana za harmonizaciju ekonomskih sistema i želje da se on poboljša zamenjeno daleko pragmatičnijim, a za nas gorim rešenjem. Samo se vi harmonizujte, a u međuvremenu će biti izbora i referendum, pa ćemo videti šta će posle biti. Ovakvim rešenjem za 56 poljoprivrednih proizvoda Evropska unija je izašla u susret i zahtevu Mila Đukanovića, koji se izjasnio da bi drugačije rešenje dovelo do pada Vlade Crne Gore, jer bi građani, prema njegovim rečima, bili izloženi velikim neopravdanim troškovima. Suštinski, Evropska unija nas je ostavila same sebi, tamo gde smo bili, podeljene i politički posvađane, jer da tako nije, tražila bi rešenja u interesu zajedničke države. Kada je reč o primeni novih carinskih stopa i novih carinskih tarifa koje treba da se usaglase do kraja ove godine, ukazao bih na nekoliko loših efekata koje će ta primena izazvati u privredi Srbije i logično, imati posledice na građane. Prvo, snižavanjem carinskih stopa naša ionako loša privreda u konkurenciji stranih roba, sa visokom cenom, biće gotovo uništena. Privredu gotovo da nemamo, a posle ovoga je sigurno neće ni biti. Drugo, negativni efekti će se sigurno odraziti na spoljno-trgovinski bilans. Još lakše i elegantnije u postojećoj monetarnoj politici i spoljno-trgovinskom režimu uvoz će biti sve veći i veći, a izvoz sve manji i manji. Spoljno-trgovinski deficit iznosi preko četiri milijarde dolara, izvoza gotovo neće ni biti, a samim tim će i naše sposobnosti za otplatu anuiteta i kamata stranim poveriocima sigurno biti dovedene u pitanje, nećemo ih moći ispuniti. Ove godine treba da platimo 488 miliona, a obaveza se stalno povećava, pa 2007. godine naša obaveza će iznositi 1.354 milijarde dolara, a naravno svake naredne godine sve više i više. Ova privreda to sigurno ne može ispuniti. Treće, zbog sniženih carinskih stopa imaćemo značajno smanjenje prihoda po osnovu carine, a time i prihoda republičkog budžeta. Budžet ionako ima mnogo problema, gotovo se ne puni, privredna aktivnost opada, projektovana stopa rasta neće biti ostvarena, očekivane strane investicije su izostale, prihoda od privatizacije nema, donacija nema, a iz budžeta se uzima i troši novac za druge svrhe. Pošto su istekli prvih 10 minuta, ostaviću za kasnije, a moram reći još jedanput naš stav. Stav SPS-a je da iz svih napred pobrojanih razloga SPS neće podržati Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora.
Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, trudiću se da prokomentarišem u najkraćim crtama stavove predstavnika poslaničkih grupa, kako bih pomogao poslanicima u samoj raspravi. Što se tiče kritika koje prate rešenja iz oblasti agrara, a u vezi sa 56 strateških proizvoda, moram vas ispraviti, nisu tačne vaše konstatacije kojima se obrazlaže motiv Evropske komisije koja je ovakvu odluku potvrdila. Naprotiv, u prilogu 21 koji se nalazi kao materijal pred vama, u članu 4. vrlo jasno se kaže: "Prelazni period za usaglašavanje carinskih stopa za 56 poljoprivrednih proizvoda, koji su definisani Akcionim planom, neće biti duži od tri godine od dana usvajanja zakona o akcionom planu, uz mogućnost produženja ovog roka za dodatni period od dve godine, a u skladu sa dogovorima između dve vlade. Srbija i Crna Gora imaju za cilj učlanjenje u Svetsku trgovinsku organizaciju pre isteka prelaznog perioda. Ukoliko se Srbija i Crna Gora učlane u STO pre isteka prelaznog perioda, neophodno je izvršiti harmonizaciju carinskih stopa za 56 poljoprivrednih proizvoda do datuma učlanjenja u STO. Ova odredba se (što je sada veoma važno i što mislim da ne treba zanemariti) ni u kom slučaju neće primenjivati niti interpretirati kao prepreka za proces integracije Srbije i Crne Gore u Evropsku uniju". To znači da mi sa puno uverenja garantujemo da će proces izrade studije izvodljivosti biti okončan do jeseni i potom će otpočeti naš rad na ispunjavanju uslova iz sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, čije potpisivanje neće zavisiti od ovog rešenja, već od naše spremnosti da se prilagodimo modelu koji je karakterističan za Evropsku uniju. Ovo nije prepreka za evropske integracije, baš naprotiv, ovo je omogućavanje evropskih integracija i ekonomije koja je toliko deformisana da je praktično nemoguće bez posebnih uslova tako nešto činiti u vremenski prihvatljivom roku. Kršenje Ustavne povelje; mislim da se ne radi ni o kakvom kršenju Ustavne povelje. Naprotiv, mi smo u potpunosti pokušali ne samo da poštujemo Ustavnu povelju, nego da je i razvijemo, pa su tako zaista ispravno definisane carinske procedure, koje jesu autentično i srpske i crnogorske, ali je utvrđena volja dve vlade da se formira na nivou državne zajednice zajednička kancelarija uprave carina Srbije i carina Crne Gore, koja će na sebe preuzeti deo nadležnosti jedne i druge carine i tako po prvi put, nakon mnogo godina, objediniti carinski postupak i proceduru na nviou državne zajednice koja je obavezujuća i za jednu i za drugu republiku. To je razvijanje onoga što je definisano Beogradskim sporazumom i Ustavnom poveljom, a ne degradacija tih dokumenata. Tako nešto treba podržati, kao i odluku dve vlade i spremnost dve vlade, a nadam se i dva parlamenta, da podrže formiranje zajedničke turističke kancelarije na nivou državne zajednice, koja nije do sada postojala i koja će biti jedan adresant naspram čitavog sveta, zajedničke kancelarije za tekstil, zajedničkog statističkog zavoda. Dakle, svih onih institucija koje nisu funkcionisale, a formalno su postojale tokom prethodne SRJ. Što se tiče naše usaglašenosti, mislim da se ne može dovoditi u pitanje, jer je egzaktno iskazana kroz činjenicu da će 93% proizvoda biti usaglašeno istog trenutka kada ovaj akcioni plan potvrde dve skupštine, a potom skupština državne zajednice. Potom, ostalih 7% biće usaglašeno u definisanim vremenskim rokovima i sa utvrđenom procedurom. Dakle, u definisanim vremenskim rokovima od 18, odnosno 24 meseca i sa definisanom procedurom. Zašto je tako nešto potrebno? Recimo, na primeru metalskog kompleksa i onog dela koji angažuje 200.000 radnika, potrebno je pružiti tim ljudima dodatni period za prestrukturiranje, prilagođavanje evropskom načinu poslovanja. Takođe, našoj automobilskoj industriji, kao i svim kompanijama koje zavise direktno od nje, i našoj industriji šinskih vozila, pa čak i našoj poljoprivredi. To je potrebno u tom vremenskom periodu zbog toga što ova država nema moći da kroz subvencije pomogne onima koji trpe kroz ovakva rešenja. A da nas je Evropa ostavila samima sebi, to je delimično tačno. Ovaj akcioni plan se ne donosi zbog Evrope. Donosi se zbog toga što on, valjda, predstavlja jasan izraz naše svesti i potreba za međusobnim rešavanjem nastalih problema. Ako Srbija i Crna Gora ne mogu da se dogovore jedna sa drugom, tek nećemo moći da se dogovorimo sa Briselom i u to budite sigurni. To je poruka Brisela. To nije poruka samo nama kao pregovaračima ispred jedne ili druge vlade, već je to poruka i onima koji su kreirali Beogradski sporazum i na takav način definisali okvire u kojima se danas krećemo, ali to je poruka i svima onima koji misle da će zbog velikih problema koji prate rešavanje odnosa Srbije i Crne Gore možda biti lakše da se reši odnos između Srbije i Evropske unije. Neće biti lakše. Time samo diskvalifikujemo sebe. Ovo je prvi život koji se unosi u jednu državnu zajednicu koja jeste bila politička forma i zato tako nešto treba podržati. Ako postoje problemi u njima, treba otvoreno govoriti, ali ne treba ih isticati kao argumente koji idu u prilog neusvajanja akcionog plana. Tačno je da će biti manji budžetski prihod u oblasti ostvarivanja sredstava kroz naplatu carina, bez ikakvih dilema. Ne možemo tačno da kažemo koliko, zbog toga što ne postoji informacioni sistem na osnovu koga bismo mogli to da sagledamo. Možemo da pretpostavljamo. Gornja granica je 70 miliona evra tog budžetskog minusa. Zbog toga je Evropska unija odlučila da sa makroekonomskom podrškom od 65 miliona evra pokrije te naše budžetske potrebe. Znači, u narednih godinu dana naš budžet ne trpi ništa. Pitanje deficita; sva društva u tranziciji moraju da reše tri problema, budžetski deficit, trgovinski deficit i problem zapošljavanja. Naš deficit naspram sveta je velik, ali ne zbog carinskih stopa, jer je i sa ovim carinskim stopama on bio veliki, nego je velik zato što mi nemamo ni finansijsku podršku koja mora pratiti izvoznu ekonomsku politiku, niti onaj potrebni kvalitet koji bi nam mogao dopustiti da se pojavimo na svetskim tržištima. To je ono što moramo otklanjati. Nemoguće je štititi našu ekonomiju isključivo carinskim stopama. Dajte da vidimo šta još utiče na spoljno-trgovinski deficit. Da li možda utiču krediti sa mesečnom stopom od 3%? Naravno da utiču. Da li utiče odsustvo stimulacije? Naravno da utiče. Da li postoji jedna ekonomija koja je rešila spoljno-trgovinski deficit tako što je digla carine? Ne postoji. Da li postoje ekonomije koje su spuštanjem carinskih stopa podstakle međusobnu konkurenciju u unutrašnjoj privredi? Postoje i ti primeri su brojni. Povećanjem potrošnje delimično će se uvećati deficit, ali će istovremeno i naše kompanije kroz tu povećanu potrošnju dobiti priliku da zbog jeftinijeg repromaterijala one stvaraju višak vrednosti koji će im onda dopustiti da se transformišu. Samo još komentar na pitanje principa tržišne ekonomije. Mislim da su brojni i ne mogu se definisati jednom frazom. Tržišna ekonomija postoji i u Srbiji i u Crnoj Gori, ali ne postoji jedinstveno tržište. To je posledica političkih koncepata koji su se međusobno konfrotirali i koji su doveli do tih razlika. Ako se mogu pomiriti političke volje, onda je najbolje to činiti upravo kroz proces koji ih je prethodno konfrotirao. Dakle, kroz saradnju dve vlade. Ona postoji i kroz ekonomske mere koje te dve vlade definišu. Tačno je, dve carinske procedure, ali pod istim carinskim zakonom. I za svakog poslovnog čoveka zaista će biti, posle ovog akcionog plana, da li robu uvozi preko Bara ili preko Kelebije. Apsolutno je tačno. Što se tiče pitanja perspektive ove državne zajednice, mislim da je ovim obezbeđen kvalitet. Da li će ta državna zajednica zavisiti samo od dve koalicije, mislim da ne bi bilo dobro da to bude tako. Mi se ne plašimo izbora, ali se nadam da će oni koji na tim izborima pobede poštovati potrebu ovog društva, koja dva veka pokušava da bude deo Evrope; i da neće osporavati one principe koje je prethodno potvrdila i sama Komisija; i da će novi izbori samo doprineti stvaranju one potrebne kritične mase koja će dati ubrzanje ovim procesima.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije.
Poštovani poslanici, s obzirom da smo mi dobili jutros materijale, imamo one materijale koji su sa datutomom od 11. juna, i dobili smo i jutros Akcioni plan, i tada i sada, i vidimo da se akcioni plan koji smo dobili jutros razlikuje od akcionog plana koji smo dobili 11. juna. Na strani 8, pod 4. - Planirane mere harmonizacije, tačka 30, a posle nje sledi tačka 31. odmah, ima jedan drugi stav. Ima mnogo više. Mi smo dobili dva različita teksta pod jednim imenom i to je verovatno posledica povlačenja, tako da nije moglo da dođe iz proceduralnih razloga do vraćanja na dnevni red, ako imamo dva suštinski različita teksta. Ne može se nešto povlačiti i vraćati i pravdati se tehničkim nedostacima, a da dobijamo različite tekstove. To umanjuje mogućnost da se adekvatno to analizira i mislim da je to proceduralni propust, kao i činjenica da će, sudeći po izveštajima medija, danas, tačnije večeras biti govora o akcionom planu harmonizacije i da će se neke oblasti i večeras regulisati. Naročito će se time Evropska unija i Evropska komisija baviti večeras, pa će sigurno biti novih promena i sutra. Jednostavno, bolje bi bilo i pametnije da ovako ozbiljne stvari, koje suštinski treba da znače implementaciju Ustavne povelje, Zakona o sprovođenju Ustavne povelje i jednostavno oživljavanje državne zajednice kroz ove funkcije i ove veze, da smo odložili, da smo konačno dobili jedan tekst i da smo nakon toga o tome raspravljali. Ovako ćemo mi u hodu dobijati stalno neke izmene i nećemo moći adekvatno da odgovorimo ni amandmanima, niti na način da se doprinese poboljšanju ovoga, jer će se to stalno menjati i vi od onog prvobitnog teksta dobićete jedan različit tekst, naročito u oblastima koje su veoma važne za život Srbije i Crne Gore. Pozicija dve države, i kada kažem dve države, mislim pre svega .... Zamolio bih da gospođu Milku umirite, pošto ona dobacuje. Gospođa Milka, ako već imate toliko problema, onda pogledajte malo stopu za voće i povrće i objasnite vašim malinarima i objasnite im zašto će nakon usvajanja ovog plana carine za uvoz malina biti niže nego što su sada i da li će tih uvoza biti. To je vaša stvar. Ovaj sporazum... Zamolio bih da primenite Poslovnik nad poslanicima koji dobaciju. Gospođo Čomić, zamolio bih da mi u skladu sa Poslovnikom omogućite da iznosim, pa sada kako ko protumači, ali jednostavno da mi omogućite da raspravljam u skladu sa Poslovnikom. Insistiram na tome da upozorite poslanike iz vaše poslaničke grupe koji dobacuju i omogućite govornicima da nesmetano izlažu ono što imaju. Očigledno da niste u stanju to da uradite. To govori više o vama nego o nama. Govori o prirodi vaše vlasti, kao i o prirodi akcionog plana. Ovaj akcioni plan je više nego truli kompromis dve vlasti, sa pozicija sa kojih je ovaj akcioni plan nastao, i ako uzmete u obzir da su Evropska komisija i Evropska unija više štitile građane Srbije i Crne Gore, naročito građane Srbije i budućnost državne zajednice, nego Vlada Republike Srbije, i da je Evropska unija morala da iznosi primedbe na akcioni plan koje će doprineti boljem funkcionisanju državne zajednice i da se te primedbe poštuju više nego primedbe koje su dolazile odavde i koje su na vreme upozoravale. Govorim vam o tome i o čemu je Vlada Republike Srbije vodila računa. Vlada Republike Srbije je vodila računa o interesima Crne Gore. To se vidi po stopi i načinu kako su usaglašavani poljoprivredni i ostali proizvodi i tek kada je Evropska unija rekla, pa šta vi radite, to što vi radite to ne vodi harmonizaciji odnosa, već razdvajanju odnosa, onda se išlo se na to da se to popravi. Zašto Vlada Republike Srbije nije vodila interes o budućnosti državne zajednice, funkcionisanju državne zajednice, interes o građanima Srbije i Crne Gore, naročito Srbije. Nego je morala to da uradi tek kada je to Evropska unija uradila. Zašto je Evropska unija došla u poziciju da ona više štiti naš interes nego Vlada Republike Srbije. Ovde govorimo o trulim kompromisima, kojih ima više nego drugih trulih kompromisa. O trulim kompromisima koji su nastajali prilikom izrade Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju Ustavne povelje, gde su mnogi žrtvovali sve radi naklonosti Mila Đukanovića i njemu sličnih, i gde je žrtvovana državna zajednica i normalno funkcionisanje državne zajednice zarad naklonosti tih istih. Da li je naklonost Mila Đukanovića i njegove stranke vrednija od čitave Srbije i čitave državne zajednice Srbije i Crne Gore. Nekima očigledno jeste. Dok Evropska unija nije rekla da prepravite to što se tiče 56 proizvoda, onda smo ubacili jednu odredbu da će to u periodu od tri plus dve godine da se harmonizuje. Danas će da stigne packa da ne može taj rok, nego da mora u narednih godinu dana da se sve to harmonizuje, i onda ćemo opet doći u poziciju da Evropska unija više vodi računa o građanima Srbije i Crne Gore i o državnoj zajednici, nego što to vode Vlada Republike Srbije i Vlada Crne Gore. Meni je potpuno razumljivo zašto Crna Gora to radi. Oni imaju najniži prosek carina u ovom regionu, imaju svega 3% i to je velika razlika u odnosu na sledeću državu, Bosnu i Hercegovinu, koja ima 6,8%. Harmonizacija je moguća putem dva rešenja. Jedno je model jedinstvenog tržišta, i u tom slučaju bi spoljno-trgovinski monetarni režim bio jedinstven, što bi omogućilo potpuno slobodan protok roba, usluga i radne snage. U drugom imamo suprotno rešenje, gde se pristupa sa pozicije postojanja dva tržišta, tj. dva posebna spoljno-trgovinska i monetarna režima. Slobodan protok robe, usluga i radne snage ne bi bio moguć, naravno, zato što imamo dva potpuno odvojena tržišta, i na taj način ne možemo jasno da sprovedemo postupak harmonizacije odnosa Srbije i Crne Gore. Ako se uzme da su naše carinske stope 2001. godine smanjene sa 14% na 9,4% i da bi ovo podrazumevalo još dodatno smanjenje carinskih stopa i uvođenje jednog restriktivnog sistema, dolazimo u poziciju da, s obzirom da mi prema Evropskoj uniji imamo 45% ukupnog izvoza i to 60% čine proizvodi od tekstila, odeće i obuće, čelika, čeličnih proizvoda i drveta, ove oblasti bi najviše bile pogođene ovakvim rešenjem. Ako krenemo od toga da i u razlozima za donošenje ovog zakona stoji potreba za usklađivanjem odnosa sa Evropskom unijom, ako pogledate samo Solunsku deklaraciju, videćete da oko prijema treba da se popričeka, da će on ići pojedinačno, a ne kolektivno u Evropsku uniju i da Solunska deklaracija govori da se velika pomoć od Evropske unije u naredne dve godine ne može očekivati, s obzirom da je odvojeno oko 200 miliona evra za ceo ovaj region. Ako ste pogledali Solunsku deklaraciju, kao što verovatno niste učinili, ono što je veoma važno za učlanjenje u Evropsku uniju i jednostavno prilikom procesa stabilizacije i asocijacije su kriterijumi iz Kopenhagena. Za Kopenhagen ste verovatno čuli, ali za kriterijume verovano niste, pa ću ih pročitati, odnosno 1993. godine to je definisano, i kaže: "Stabilnost institucija koje garantuju demokratiju, pravnu državu, poštovanje ljudskih prava i manjina; 2) postojanje efikasne i konkurentne tržišne privrede; 3) konkurentnost domaćih preduzeća i njihova sposobnost da se odupru snažnoj konkurenciji unutar Evropske unije, sposobnost preuzimanja obaveze koja proističe iz članstva, uključujući i realizaciju ciljeva političke, ekonomske i monetarne unije". Za Mastriht ste verovatno čuli, a neki verovatno više po imenu fudbalskog kluba, pošto više posećuju kladionice nego ovu skupštinu, ali u Mastrihtu je zaključen jedan ugovor u kome se kaže - da predstavlja ekonomske uslove utvrđene ugovorom iz Mastrihta, kojima se procenjuje spremnost zemalja EU za pristup evropskoj i monetarnoj uniji; pa pod 1) visok stepen cenovne stabilnosti, stopa inflacije ne sme biti viša od 1,5% u odnosu na stopu inflacije u prve tri zemlje sa najmanjom inflacijom; 2) smanjenje javnog duga do 60% bruto društvenog proizvoda i budžetskog deficita do 3% od bruto društvenog proizvoda; 3) stabilan devizni kurs; 4) prosečne nominalne i dugoročne kamate ne smeju biti više od 2% u odnosu na kamatne stope 30 zemalja Evropske unije sa najnižom stopom inflacije. Sve ovo govori o ...
Da li koristite sledećih 10 minuta?
Ne, hoću da koristim samo ono vreme za koje su me ometali, a to je dva minuta, a svojih narednih 10 minuta ću koristiti kasnije. Tako da...
Narodni poslaniče, imate pravo po Poslovniku da koristite uvodnih i 10 minuta na kraju, kao poslanik, predsednik poslaničke grupe. Vreme po Poslovniku je 10 minuta, a o svemu ostalom odlučuje predsedavajuća. Dakle, da li koristite sledećih 10 minuta?
Ne koristim, samo želim da završim. Tako da Akcioni plan pred nama, koji je nastao kao posledicatrulog kompromisa, ne vodi normalizaciji dva tržišta, dva sistema u jedan sistem, i mi ćemo i dalje imati administrativnu granicu, i dalje ćemo imati carinske ispostave i to se iz ovih dokumenata dobro vidi. I dalje ćemo imati neka "mirovna veća", koja će rešavati sukobe ovde izdignute skoro na nivo dve države, što nam sve govori da ovaj plan neće harmonizovati odnose već će samo učvrstiti razdvajanje i učvrstiti pozicije dve države. Tako, DSS ovakav plan svakako ne može da podrži jer je on suprotan ideji državne zajednice Srbije i Crne Gore, stvaranju jednog sistema, jedne države. Mi imamo razdvojene monetarne i carinske sisteme, imaćemo razdvojena tržišta, loš platni promet jer imamo dve monete i jednostavno jako će teško biti da ova državna zajednica profunkcioniše na ovaj način. Ono što je trebalo ovaj akcioni plan da utvrdi je da omogući funkcionisanje državne zajednice. Ovim planom će to biti jako teško, gotovo nemoguće i jednostavno rokovi koji su ovde utvrđeni govore o nameri da se suštinski problemi odlože za ono vreme kada trenutna garnitura neće biti na vlasti i da se vruć krompir ostavi onima koji će odgovorno voditi računa o državi.
Gospodine narodni poslaniče, upozoravam vas na zloupotrebu odredbi iz Poslovnika i na obavezu da kao predsednik poslaničke grupe svojim ličnim primerom poštujete Poslovnik, dokazujući da ste sposobni da pravila koja tražite za sebe omogućavate i drugima. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram priznati da sam očekivao konkretnije primedbe. Što se tiče konstatacija o različitim monetarnim sistemima i različitim carinskim sistemima, one jesu očigledne i one proizilaze iz Beogradskog sporazuma, koji je definisan u martu mesecu prošle godine kroz političku saglasnost vlada Srbije i Crne Gore, kroz političku saglasnost Evropske unije, odnosno njenog predstavnika za spoljnu politiku, gospodina Solane, i kroz vrlo čvrsto i principijelno zalaganje tadašnjeg predsednika SRJ, gospodina Koštunice, koji je takođe podržao taj dokument. Dakle, ideja naknadne pameti, karakteristična za pojedine potpisnike tog sporazuma, nakon godinu dana, zapravo nije posledica njihove brige za državnu zajednicu, nego posledica njihove brige za sopstvenu političku budućnost. Pošto niste akteri političkih događaja koje ste sami definisali, sada te političke događaje osporavate. Nema razloga da srpski parlament brine o interesima Crne Gore, kada to već čine same stranke koje su parlamentarne stranke u toj Republici. Iza Ustavne povelje i Beogradskog sporazuma stale su sve parlamentarne stranke u Crnoj Gori, izuzimajući Liberalni savez. Ali, i on je takođe predstavljen u državnoj zajednici. Dakle, ne gospodin Đukanović, nego i gospodin Đukanović i gospodin Krivokapić, gospodin Bulatović. I za crnogorsku političku scenu je karakteristična jedna vrsta ozbiljnosti koja nedostaje našoj političkoj sceni, a koja se, između ostalog, ogleda u tom kratkom pamćenju. Ideja susreta sa predstavnicima Evropske komisije nije ona koja je ovde predstavljena poslanicima, baš naprotiv to je bila naša inicijativa kako bi se ono što jeste akcioni plan u potpunosti usaglasilo sa vrlo komplikovanim procedurama Evropske unije. Koliko su one komplikovane? Toliko da je "Acljuis Communitaire" (Aki komuniter), dokument koji postoji i kojim su te procedure definisane, dokument koji sadrži 80.000 stranica i zbog tako obimnog materijala bilo je potrebno održati jedan sastanak na kome bi se pojasnile one specifične karakteristike ovog akcionog plana koga nismo želeli da dovedemo u pitanje tokom procesa evropskih integracija. Da bismo dobili definiciju Evropske unije koja kaže da strateški interesi Srbije odnosno Crne Gore u oblasti agrara nisuinteresi koji mogu biti prepreka evropskim integracijama morali smo da u okviru tog dokumenta "Acljuis Communitaire" (Aki komuniter) - a pronađemo prihvatljive formulacije, i videćete da se naša inicijativa nije menjala u zavisnosti od susreta sa predstavnicima Evropske komisije, kao što su se recimo menjale neke druge inicijative koje su bile karakteristične za period pre Beogradskog sporazuma. Prethodna formulacija je podrazumevala preferencijalni uvoz. Ova formulacija podrazumeva praktično identičan princip, uz definisanje vremenskog roka od tri plus dve godine, koji je za nas prihvatljiv i koji nije u konfliktu sa onim što smo mi prethodno rekli, dovodeći kao vremenski limit proces pridruživanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji, koji mi želimo da zaključimo u najdalje četiri godine. Dakle, to su činjenice i u okviru tih činjenica bismo morali da se krećemo. Mislim da je potpuno besmisleno govoriti o tekstilnoj industriji kao industriji koja će pretrpeti štetu. Baš naprotiv, naš tekstil je posebno zaštićen, ne samo kroz carinske stope koje su definisane, već i kroz nove kvote o kojima se razgovara i kojima će biti poboljšan naš uvoz. Pošto ste pomenuli maline, reći ću vam ono što sam već prethodno rekao, a to je da su uvedene sezonske carinske stope kako bi naše tržište i naši potrošači bili u potpunosti u svakom trenutku snabdeveni u skladu sa svojim potrebama. Tokom sezone domaćih malina biće drugačiji režim uvoza malina, a u sezoni u kojoj nema malina, nema domaćih proizvoda, biće omogućen uvoz kako naše tržište ne bi bilo deficitarno. Ništa više, i to je praksa koja postoji u čitavom svetu.
Pravo na repliku, predsednik poslaničke grupe DSS-a, Dejan Mihajlov.
Pa, dobro, par činjenica i tu se slažem sa vama da crnogorski parlament vodi računa o interesu Crne Gore i to ne treba sporiti. Kamo sreće da srpski parlament vodi računa o interesu Srbije i da Vlada Republike Srbije, za razliku od toga kako to radi Evropska unija, vodi računa o interesima privrede Srbije. To je suštinska stvar i to je suštinski problem. Mi ovde govorimo o tome da je Evropska unija morala da natera Vladu Republike Srbije da preduzme mere koje su interesu građana Srbije i funkcionisanja jedinstvenog tržišta. Mi ovde ne govorimo o tome da je Crna Gora nešto radila. Pa naravno da je Crnoj Gori stalo da dobije što liberalnije carinske stope, da one budu što niže, s obzirom da "ekonomska moć Crne Gore" nije posledica industrije već svega ostalog, već ona to pre svega zasniva na turizmu. Ona ima par propalih kombinata i zato su stavljene neke carinske stope kako bi se zaštitili ti kombinati. Suština je ovde da je Vlada Republike Srbije na insistiranje Evropske unije unela odredbe da bi se zaštitila privreda i to su te carinske, kako vi kažete sezonske carinske stope. Tu je tih 56 proizvoda. Ali, sve ovo što govorim je činjenica. Isto tako da mi i dan-danas ne znamo, danas kada raspravljamo o ovome, ne znamo kako će Akcioni plan izgledati. Znači da se on još uvek menja, da je još uvek podložan promeni i da ćemo mi konačan tekst možda dobiti tek sutra, prekosutra ili možda kroz pet-šest meseci, a možda i nikad. Možda će to sve ostati na papiru. Ako pogledamo samo razlike, recimo u carinskim stopama, mi smo za goveda i svinje imali 30%, Crna Gora - nula. Znači, to je sve trebalo uskladiti na način da se ne ošteti naša država, a da se Crna Gora približi nekim standardima, odnosno da se spoljno - trgovinsko poslovanje i uopšte carinske stope usaglase na nivou cele države. Naravno da to nije bilo nimalo lako. Ono što hoću da kažem, to je činjenica da treba voditi računa o Srbiji i o funkcionisanju državne zajednice, jer ako viimate rešenje koje je na štetu većeg i jednog člana državne zajednice, vi ne možete da harmonizujete odnose. Znači, prilikom zaključivanja ovih dogovora nije trebalo uraditi ono što Milo Đukanović ili neko iz njegovog okruženja želi, već je trebalo podvući crtu, videti koje su namere Evropske unije, a to je, pre svega, za harmonizaciju odnosa u pravcu ovih odredbi iz Kopenhagena i Mastrihta, o kojima sam govorio, kako bi što pre postali članica Evropske unije. Mi članica Evropske unije ne možemo da budemo u onom periodu o kome se ovde to govorilo, do 2007. godine, s obzirom da će biti samo pojedinačnog članstva, pojedinačnih odnosa. Jednostavno, više neće biti kolektivnih učlanjenja, već će se gledati da li svaka država ispunjava pojedinačne uslove. (Predsedavajuća: Tri minuta.) Zato je važno da se poštuje Beogradski sporazum, koji je bi politički akt, koji je kroz Ustavnu povelju i zakon pretočen u pravni akt, koji je kroz Zakon o sprovođenju Ustavne povelje potpuno iskrivljen, i po pitanju imovine i po pitanju svega, a ovo predstavlja naličje Beogradskog sporazuma i političke volje izražene u ovoj skupštini, da se napravi državna zajednica ilizajednička država Srbija i Crna Gora, koja će funkcionisati, a ne koja će biti način da se stvore dva potpuno razdvojena sistema i da se stanje iz vremena Miloševića, potpuno odvojenih sistema, samo produži.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe SNS, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, pa narodni poslanik Miodrag Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Poštovana gospodo narodni poslanici, sam princip pokušaja harmonizacije odnosa predstavlja dobar pokušaj da se napokon usklade odnosi između Srbije i Crne Gore. Međutim, moram da kažem da mene mnogo više zabrinjava onaj deo koji je ostao neusklađen u ovom delu i broj pitanja koja uopšte nisu komentarisana na ovaj način. Tih 7% neusklađenih carinskih stopa, po meni, predstavlja i dalje ozbiljan problem za Republiku Srbiju, jer, recimo, ako niste uskladili cigarete, automobile, kafu, banane... (Čedomir Jovanović, sa mesta: Jesmo.) Automobile? Tek za 24 meseca.
Molim i narodnog poslanika i potpredsednika Vlade da ne vode dijalog. Postoji proceduralno poslovnički prostor za razmenu argumenata.
Za cigarete, koliko znam, sigurno nije. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Jeste.) Prema tome, čini mi se da ćemo kao država imati štete u tom delu, ozbiljne štete, zbog toga što je jasno da je u proteklih, po meni, sigurno dvadesetak godina odnos firmi izCrne Gore prema srpskom tržištu, uvoz roba iz Crne Gore na srpsko tržište, a ukupno učešće u bruto društvenom proizvodu zajedničke države je svega 5%, bio kud i kamo viši. Govorim o tom delu. Čini mi se da je šteta za srpske privrednike, da krenemo redom, od uvoza sirovina, a postoje kompanije u Crnoj Gori koje se bave isključivo uvozom sirovinaza srpsko tržište, a poznato je da neke grane tamo uopšte i ne funkcionišu i ne rade i mislim da se tu nije postigla dovoljna harmonizacija, u tom delu. Naravno da na procesu harmonizacije treba raditi i dalje, ali čini mi se da Srbija ne može činiti više nikakve ni političke, ni druge ustupke. Mislim da se u ovoj fazi nije postiglo dovoljno da bi se moglo reći da postoji apsolutna harmonizacija na principima zajedničkih carinskih stopa, niti odnosa u kojima će Srbija imati plaćen porez u Republici. Poznato je da i dalje funkcionišu samo papiri, da se roba zaustavlja na prostoru Srbije, da je to jedno od pravila ekonomije u Crnoj Gori. Mislim da iz tog razloga treba uredbama Vlade Republike Srbije pojačati kontrolu protoka robe. Posegnuo bih iza jednom merom koja je karakteristična za zemlje Evropske unije, za onu robu i za one privredne grane, da se naplaćuju stope poreza u Srbiji, pa ukoliko izađe sa prostora Srbije tek onda vraća poreske stope ili vraća carinu. Očigledno da se dobit tih preduzeća sa područja Crne Gore zadržava na prostorima Crne Gore. Da ne govorim o delu trgovine koja funkcioniše između Crne Gore i Kosova, nezavisno od uticaja Republike Srbije. Čini mi se da tu postoji jedan apsolutno liberalizovan odnos između Crne Gore i Kosova i Metohije i čini mi se da na tom planu treba učiniti napor da se to stanje izmeni. Govorim, pre svega, o akciznoj robi, o robi široke potrošnje, jer mislim da će štete po poreski sistem Srbije i dalje biti visoke, jer te vrste uvoznika i taj deo uvoznog lobija, čini mi se da tu nalazi i dalje veliki prostor za provoz papira, provoz robe i nekontrolisano iznošenje kapitala iz Srbije. Čini mi se da su i Crna Gora, a i taj deo, bili generator spoljnotrgovinskog deficita Republike Srbije u značajnoj meri. Ne vidimizAkcionog plana na koji način to može biti rešeno, osim uredbama Vlade Republike Srbije ili na saveznom nivou, na jedan drugi način, jer čini mi se da taj deo ostaje nezahvaćen ovom harmonizacijom i mislim da to nije dobro. Dalje, moram da kažem da ovaj plan sam po sebi predstavlja početak harmonizacije odnosa, ali mislim da ne može da bude uslovljen krupnim političkim pitanjima, da su gubici srpske ekonomije i dalje visoki po tom osnovu, spoljnotrgovinski deficiti značajni, da su crnogorske firme koje imaju kompanije u Crnoj Gori, ali imaju ispostave ili "ćerke kompanije" po Srbiji ili u Beogradu, značajni uvoznici na velika tržišta u Srbiji, pre svega, na tržište Beograda i većih gradova u Srbiji. Imam utisak, ukoliko se zaista ne učini napor da se to zaustavi, da će gubici na tom planu biti izuzetno visoki.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je više puta, gotovo bezbroj puta upozoravala na neprihvatljiv put i porazne rezultate koje će doneti Ustavna povelja, Zakon o sprovođenju Ustavne povelje, kakve će sve nove nevolje doneti to ekonomiji i jedinstvu državne zajednice. Ovaj zakon, kao i drugi dokumenti koje smo uz zakon dobili i koji su prezentovani Skupštini za ovu tačku dnevnog reda o tzv. harmonizaciji ekonomskih sistema, predstavlja neposrednu formudaljeg razbijanja jedinstva kapitala i ekonomije. Iz principa ovih zakonskih odredbi koje su predmet današnjeg razmatranja jasno je da nema ni zajedništva, odnosno zajedničkog tržišta i slobode kretanja robe, ljudi, usluga i kapitala. Svi ovi dokumenti su put sa teškim nacionalnim, ekonomskim i demokratskim posledicama po obe države, odnosno po obe republike i ne doprinose učlanjenju naše zemlje u Evropsku uniju, mada je do sada ova dosovska vlast učinila sve da nas što više udalji od evropskih standarda koji su uslov za članstvo u Evropskoj uniji, odnosno za integraciju. Srpska radikalna stranka je za poslednje tri godine bezbroj puta upozorila da na postojećim osnovama nema približavanja Evropi na onaj pravi i racionalan način, na način koji ne bi štetio našoj ekonomiji i našoj državi. Mislim da je sada, pogotovo nakon atinskog samita, više nego jasno da su srpski radikali bili u pravu kada su konstantno upozoravali da naša zemlja ne može postati ravnopravna članica Evropske unije razarajući svoju ekonomiju, svoju zemlju, prodajući Srbe Hagu i čineći druge antiekonomske i antidemokratske ekvilibristike. Treba da se podvuče ovde da u Solunskoj deklaraciji, koju su sačinile stare i nove članice Evropske unije i zemlje zapadnog Balkana, stoji da puna saradnja sa Haškim tribunalom, a to podrazumeva rad na svim otvorenim pitanjima, uključujući transfer svih optuženih za ratne zločine koji bi trebalo da omogući napredak bez odlaganja. Sada je jasnije zbog kojih razloga je Havijer Solana, nakon potpisivanja Beogradskog sporazuma, izjavio "On dovodi Srbiju i Crnu Goru na značajan korak bliže Evropskoj uniji". To je rekao 16. maja 2002. godine, a u svetlu atinskog samita ova izjava i njegovo nakazno delo na našem prostoru postaje farsa za nazadovanje i samouništavanje naše zajednice. Predlagač zakona o Akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema i drugih pratećih akata nameće ekonomske improvizacije koje prete daljem uništavanju naše ekonomije i perspektiva po tom osnovu. Uslovljavaju neko buduće članstvo u Evropskoj uniji usvajanjem ovih akata, a prikrivaju i prenebregavaju odluke Solunske deklaracije, čiji je sadržaj jasan i bez nekih novih obećanja. Evropska unija je još jednom u Porto Karasu jasno istakla da će zemlje zapadnog Balkana postati članice Evropske unije kada ispune tzv. kopenhagenske kriterijume, a to su stabilne demokratske institucije, koje mi još uvek nemamo, pravna država, koju takođe nemamo, poštovanje ljudskih i manjinskih prava, koje smo, doduše, uvek imali, tržišna ekonomija i preuzimanje svih obaveza koje proističu iz članstva. Srpska radikalna stranka ovog puta upozorila bi DOS da prestane sa zloupotrebama neminovnosti našeg uključivanja u Evropsku uniju i sa lažima da to zavisi od njihove vlasti i afera koje se uporno nameću i fabrikuju. Narodu Srbije je sada više nego jasno da su za članstvo u Evropskoj uniji potrebni ekonomski i demokratski preduslovi, odnosno konkretni rezultati koji se ne mogugarantovati i obezbediti harmonizacijom ekonomskih sistema, koji se danas ovde predlažu u Skupštini. Ovi dokumenti, ovako kako izgledaju, samo nas udaljuju od evropskih i drugih integracija i svetskih tokova kapitala. Dokumentima koje danas razmatramo stvaramo neke normativne preduslove koji udaljuju našu zemlju od Evropske unije i savremenih kriterijuma kapitala i razvoja, stvarajući nepremostive ekonomske prepreke bržem uključivanju naše zemlje u Evropsku uniju, Svetsku trgovinsku organizaciju i druge svetske organizacije. Priča o nekakvoj studiji izvodljivosti nakon usvajanja ovakve harmonizacije predstavlja jedan alibi praktično za produbljavanje krize između dve države u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Iluzija koja se nameće ovom harmonizacijom dovela je na marginu autoritet Skupštine Srbije, jer je način povlačenja dokumenta bio ponižavajući za poslanike, a poražavajući za predlagače. Ne treba da podsećam, danas sam već izašla po Poslovniku da to reklamiram, sami smo krivi što nas Vlada više uopšte ne uvažava. Iz dnevne štampe smo mogli da vidimo da Evropska komisija u Briselu nije prihvatila naše dokumente o harmonizaciji, a da istovremeno i Crna Gora nije ovakve i slične dokumente stavila na dnevni red na sednicu svoje skupštine. Dvadeset šestog juna 2003. godine je održan sastanak u Briselu posvećen načinu harmonizacije i tu je dodatno... Rekla sam da nije prihvatio dok je zakon bio u proceduri, pa je povučen zbog toga što je ponovo zakazan taj sastanak u Briselu, a vi ste nam dali neki dodatni materijal na osnovu koga možemo neke dodatne zaključke da izvedemo i dali ste sebi rok u dogovoru sa njima da u naredne tri godine, odnosno po isteku tog perioda od tri godine, ponovo usaglašavate ono što do sada nije usaglašeno. Gledajući u celini sadržaje tarifnih stavki koje se predlažu kao usaglašene, usaglašene uz pomoć Evropske komisije, potpuno je netačna tvrdnja koju ste izneli da je njima postignuta zaštita standarda stanovništva i jedne i druge članice državne zajednice i očuvanje privrednih potencijala pre svega. Ocenjujući u celini neostvarene i nedostignute reforme predložene carinske i očekivane vancarinske mere zaštite, duboki platni deficit prema inostranstvu, ne treba da zaboravimo da je dvogodišnji minus 2001. i 2002. godine negde oko 7,38 milijardi dolara, da je procena da će ovogodišnji biti veći od 5 milijardi dolara, da imamo pad industrijske proizvodnje, pad životnog standarda, zaposlenosti i mnoge druge negativne tokove. Mi možemo jedino da zaključimo da današnjim predlogom Akcionog plana harmonizacije stvaramo uslove za nezadrživo nastavljanje i jačanje negativnih tendencija koje vode ka daljem haosu u sveopštoj krizi koja vlada u društvu, uključujući političku krizu. (Predsedavajuća: Da li koristite i sledećih deset minuta?) Da. Predložene tarifne stavke definitivno stvaraju uvozne uslove za uništenje produkcije i izvoza većine industrijskih i poljoprivrednih proizvoda. Kada pogledamo carinske stope za veštačka đubriva, svima je jasno da se opraštamo od njihove proizvodnje. Takođe nije dovoljno poznato šta je Evropska komisija naredila da se učini sa 56 strateških poljoprivrednih proizvoda Srbije, a to su meso, šećer, jestivo ulje, pšenica, kukuruz, brašno, raž, ovas itd. U kakvoj je vezi sa ovom sferom takozvane harmonizacije izjava ministra za ekonomske odnose za inostranstvom države Crne Gore Slavice Milačić, nakon povratka iz Brisela, da je između ostalog, opet citiram - dogovor vlada Srbije i Crne Gore i zvaničnika u Briselu o ukidanju kvota za uvozne poljoprivredne proizvode bolje rešenje od prethodno utvrđenog Akcionim planom o harmonizaciji ekonomskih odnosa, jer kvote i ostale mere vancarinske zaštite narušavaju prinicip transparentnosti i ograničavaju slobodu trgovine. To je ona izjavila 28. juna 2003. godine. Mogli ste to da pročitate u "Politici". Srpska radikalna stranka ističe da je upravo ovo mera i najbolji dokaz kako se pokušava ostvariti harmonizacija između dve države članice, a posebno se otvara prostor i stvaraju uvozni uslovi koji će u sferama robe široke potrošnje, jer su povoljniji uslovi na primer za video rekordere, mobilne telefone i drugo, dovesti do dalje poplave na našem tržištu tih proizvoda iz inostranstva i biti dodatni neposredni impuls negativnom spoljnotrgovinskom bilansu. Srpska radikalna stranka evo i ovim putem i na ovaj način postavlja pitanje kako i iz kojih izvora pokriti i, što je ne manje važno, zašto carinskim stopama doprinosimo ovom nekontrolisanom uvoznom haosu, kako se tome suprotstaviti? Poseban komentar zaslužuje možda opredeljenje da električna energija ima predviđenu usaglašenu stopu od 0%; sigurno je da savremena događanja u elektroprivredi i sve ovo što se sada u EPS-u dešava ima neposredne veze sa ovim opredeljenjem; negativne posledice se samo mogu predvideti, kakve će one zaista biti to ćemo moći tek nakon izvesnog perioda da utvrdimo i da nekako izmerimo. Već dve godine postavljamo pitanje - kako to mi uvozimo električnu energiju, kakva je tu uloga Vuka Hamovića i drugih? Bespoštednoj kritici ove nakaradne i nedozvoljene politike posvetili smo i nekoliko članaka u našem stranačkom listu "Velika Srbija", jer nemamo gde drugde, obzirom da cenzura vlada u Srbiji i da za srpske radikale nema mesta ni u kakvim izveštajima. To šta mi mislimo više dnevnu štampu ne interesuje, novinare da, ali njihove glavne urednike očigledno ne, pa onda sve što mislimo o pojavama u društvunaravno štampamo u stranačkom listu u ograničenom tiražu, a kome dođu pod ruku, kako čujemo, čita se iz ruke u ruku, ljudi mogu da se upoznaju sa mnogim pojavama i posledicama tih pojava. Upozoravamo takođe da se na terenu električne energije ne doprinosi harmonizaciji, već se zajednički uništava ovaj vitalni kompleks i potencijal, pre svega Srbije. Predložene carinske stope, nekoliko stotina tarifnih oznaka koje imamo, neminovno doprinose nastavku prakse i većeg snaženja carinsko - graničnih aktivnosti između Srbije i Crne Gore, koje ne poznaju zemlje Evropske unije među sobom, a evo ovde nam je predstavnik Vlade rekao nešto suprotno - da administrativnih granica neće biti, odnosno da će biti pomerena nakon usvajanja ovog akcionog plana. Dakle, nije teško zaključiti da upravo ciljevi današnjeg predloga koji ovaj naš parlament razmatra nisu harmonizacija, već najbrži put ka razbijanju zajedništva i za razaranje proizvodnih potencijala, pre svega Srbije. Ovi i drugi nesporni razlozi govore u prilog ocene da je posao urađen odoka, bez ekonomsko - socijalnog opravdanja, haotično i parcijalno, jednom rečju neodgovarajuće, pogrešno i nakazno. Mi naravno nećemo moći da podržimo ovaj predlog zakona iz razloga koje sam već navela i koje će moje kolege upotpuniti u raspravi, kroz tri amandmana koje smo podneli na Predlog zakona, ali pre svega zbog toga što će se ovaj zakon odraziti negativno na platni bilans koji će nastati, a time i izazvati pritisak na cene devizne rezerve i kurs dinara. Negativni efekti ovog zakona će se odraziti, sigurna sam, i na budžet, na pojedine privredne grane, da ne nabrajam, imaćemo prilike u daljoj raspravi kroz amandmane to da konkretizujemo, da sada ne trošim vreme na to. Crna Gora je takođe, po nama, u procesu harmonizacije zaštitila sve svoje pojedinačne robe koje proizvodi, to je zaključak koji se nameće, dok srpska pregovaračka strana nije uopšte ili nije dovoljno uspela da se izbori da vodi računa o vitalnoj domaćoj proizvodnji, uključujući u to i uspešna preduzeća u privatnom sektoru, i onima koji su već krenuli putem restrukturiranja. Kako će povećanje zaštite proizvoda iz Crne Gore uticati na srpsku privredu, na neke privredne grane, to je već posebna priča, za one koji se bave strukom. Nešto bismo mogli u tom smislu, pogotovo kad se radi o aluminijumu ili gvožđu i čeliku, da pretpostavimo, ali opšti utisak je da pregovaračka strana Vlade Republike Srbije nije uspela u tim pregovorima da zaštiti vitalne interese Republike Srbije i privrede Republike Srbije, pogotovo u onim granama koje sam nabrojala i pogotovo za one proizvode kao što su meso, brašno, ovas, pšenica i tome slično, i da će sigurno te štetne posledice da se odraze na kraju i na budžet Republike Srbije. Zbog svih ovih razloga poslanici Srpske radikalne stranke neće podržati ovaj predlog zakona i nećemo glasati za ovaj zakon. Hvala.
Pre nego što završimo prepodnevni deo rada sednice, obaveštenje da će se sednica Zakonodavnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije održati danas u pauzi, u sali jedan u prizemlju. Određujem pauzu. Prvi prijavljeni govornik u popodnevnom delu je narodni poslanik Miodrag Stamenković. Hvala vam. [[Posle pauze - 15,25]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice za glasanje. Konstatujem da imamo kvorum za rad. Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Uvažena potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što trenutno nema nijednog od aktera i promotera ovog zakona o kome danas diskutujemo, zato što imam ozbiljne primedbe, u dobrom delu, ali hajde da pođemo redom. Poslanička grupa Nove Srbije je upozorila na samom startu kada smo krenuli sa diskusijom o ovoj našoj državi, odnosno kada smo govorili o polaznim osnovama za pisanje Ustavne povelje upozorili smo na to da je država koju formiramo totalno nefunkcionalna i da će Srbiju mnogo koštati. Mi nismo glasali za Polazne osnove, nismo glasali ni za ostale dokumente. Međutim, nismo od toga pravili jeftinu priču, pa da gromoglasno govorimo o programu za samostalnost Srbije, a uključujemo se svuda gde možemo, kako bismo što je moguće više umanjili štetu koju ćemo imati od te države, takve kakva jeste. Nažalost, poslednjih par nedelja, u jeku govora o akcionom programu, u štampi, a i u diskusijama naših rukovodilaca se uopšte ne pojavljuje teza, a to je, ako se mi, dame i gospodo, pridružujemo Evropskoj uniji, a komisija Evropske unije je sebi dala šest meseci da napravi studiju o izvodljivosti ovog našeg akcionog programa, da li se bilo ko ozbiljan u ovoj državi pozabavio našom studijom o izvodljivosti i time koliko će nas koštati ovakav korak. Pre nedelju dana se pojavio jedan kratak napis, gde je guverner Dinkić na nekoj petoj strani jednog časopisa u sredini sa tri reda rekao da će nas to koštati oko 300 miliona dolara. Svaka čast guverneru Dinkiću. Međutim, ne znam koliko on zna o bankarstvu, a o privredi očigledno ne zna ništa, koštaće nas mnogo više. A propo ovih koji dobaciju, samo da citiram jedan dokument Vlade Srbije, a to je program reformi Ministarstva za veze sa inostranstvom, na strani 17. se kaže: pošto smo mi pre ovog imali proces liberalizacije spoljno-trgovinskkog režima, pri čemu je prosečna carinska stopa svedena na 9,5%, rečeno je u tom istom programu da je ta carinska stopa jedna od najnižih za sve zemlje u okruženju i da svrstava tadašnju SRJ u zemlje koje su na području Balkana najdalje odmakle u procesu liberalizacije spoljne trgovine. Kakva je bila cena te liberalizacije spoljno-trgovinskog režima? U istom materijalu nešto niže se kaže - generalno posmatrano u proteklom periodu liberalizacija na tržištu bila je praćena otklanjanjem nekih unutrašnjih cenovnih dispariteta, a što je dovelo do velikog broja negativnih efekata i porasli su troškovi poslovanja, porasli su gubici u privredi. Povećan je trgovinski deficit. Dat je onda onaj pregled koji svi već znamo, pa da od 5. oktobra do današnjeg dana imamo spoljno-trgovinski deficit od 8,5 milijardi dolara, a što Srbija od postanja nije imala. Gospodin potpredsednik Vlade jutros na Odboru za finansije, kada sam ga pitao da li se znaju prosečne carinske stope u novom usaglašenom programu, rekao je - 7,5%. To je još 2% dole. Možete li da predstavite sebi koliko za nacionalnu ekonomiju znači 1% skidanja zaštitnih carina? To pre svega za privredu koja je potpuno nepripremljena. Kakvu privredu imamo? Početkom 2002. godine, bilo je neko svetlo na kraju tunela, krenuo je privredni rast, krenuo je proces privatizacije, sve je izgledalo malo ružičastije. Međutim, u drugoj polovini 2002. godine imamo nagli pad zainteresovanosti za privatizaciju, privatizovana preduzeća nisu dala nikakav efekat, a osnovni efekat je trebalo da bude rast proizvodnje. Tokom ove godine imamo čak, a mogao bih da kažem, drastični pad proizvodnje i to za prvi tri meseca 6,4%, a na pet meseci je to negde ispeglano na 3,7%. U ovoj godini sigurno nećemo postići rast bruto društvenog proizvoda od 5% koji je neophodan da bismo mogli da servisiramo dugove. Vi znate kakvi su dugovi. Sada, na sve to, dolazi još jedan teret na takvu nepripremljenu privredu, privedu koja je samo nekim procentom, a da ne kažem promilom efikasnija ukoliko se to postiglo privatizacijom, obaramo carinske stope. Pljuštale su izjave u smislu niko nije oštećen, svi su zadovoljni. Nisam imao nameru da duže diskutujem, ali me je potpredsednik iziritirao jednom izjavom danas, a koja je verovatno usledila na moju diskusiju na Odboru za finansije, ovde, za ovom govornicom, izrekao je da je naš tekstilposebno zaštićen. Sada ću vam reći koja je to jadna zaštita. U strukturi naše, ne samo tekstilne, nego kompletne proizvodnje, kompletne industrije, imamo malo finalizera i mnogo velikih kapaciteta koji, i ako su u obliku kombinata, ne prave završne proizvode. Kada je u pitanju tekstil, od 125.000 radnika tekstila, 80.000 radnika radi u segmentu; iako su to ogromna preduzeća, ne finaliziraju gotove proizvode u obliku gotovih odevnih predmeta, već finaliziraju pređu i tkaninu. To su upravo proizvodi koji po ovim sada usaglašenim carinskim stopama spadaju u najniži nivo, do 5%. Odgovor je bio, a zašto bismo mi repromaterijal, a pređa i tkanina su sada repromaterijal, štitili, pa mi štitimo samo finalizere. Da li znate koje finalizere štitimo? Evo opet jedan dokument i izveštaj Privredne komore. Da vam ne čitam druge stavke. Dovoljan vam je "Todor" iz Vrnjačke Banje. Tokom 2002. godine je uvezao tri miliona 707.000 dolara, izvezao milion i 280.000 dolara: negativni saldo od dva i po miliona. Tipičan finalizer. Takve ćemo štititi. Zato ćemo tu našu primarnu industrijsku proizvodnju, sada govorim o tekstilu, garantujem vam, ugasiti ovakvom zaštitom, ne dajući joj šansu da se restrukturira. Nisam za to da se bezgranično neko štiti, alisve carinske stope koje su usaglašene za tekstil stupaju na snagu u avgustu. Naša industrija je potpuno nepripremljena. (Predsedavajuća: Da li koristite sledećih 10 minuta?) Koristiću i sledećih 10 minuta. Zar nismo mogli da i tekstilu damo dve godine da uhvati vazduha, da se privatizuje, da se restrukturira to što može da se privatizuje, a zbog čega je to potrebno. Nije tekstilna grana ove privrede i ove države, dame i gospodo, i nije tekstilu perspektiva u Koreji, Kini i Turskoj. A propo toga ništa ne pričam, evo ga podatak. "Distrikt Karti" - jedna od najznačajnijih industrijskih zona u regiji - Emilija - Romanja u Italiji.U toj industrijskoj zoni, gde su isključivo trikotažeri, ima 1.871 preduzeće. Sa 10.430 zaposlenih, proizvodi milijardu i 143 miliona evra. Samo ta industrijska zona izvozi 359 miliona evra. U toj industrijskoj zonitakvi finalizeri ne mogu da funkcionišu ako pored njih nema "Prata". Zašto? Zato što su tamo oni koje mi sada gasimo kod nas, kao "Leteks" iz Leskovca i svi ostali koji treba da budu okosnica za formiranje industrijskih zona jer proizvde repromaterijal. Prema tome, nažalost, ova država se jedne industrijske grane odriče. Baca je na đubre, 125.000 ljudi, od toga će preživeti nešto konfekcionara i nešto trikotažera, ali gro te industrije koji treba da bude okosnica razvoja malih i srednjih preduzeća, to je tek period koji sledi pred nama, biće veoma brzo sa katancem. Uzgred budi rečeno, ova vlada imam utisak da ne komunicira sama sa sobom. Nemam vremena da vam govorim o podacima, šta je u strategiji industrijskog razvoja napisalo Ministarstvo nauke, tehnologije i privrednog razvoja, šta je rađeno u različitim strategijama, to nikakve veze nema sa ovim današnjim zakonom. Ova Vlada se ponaša kao da nikakvu generalnu strategiju nemamo i ne znamo šta hoćemo sutra. Još jedna stvar, mislim da odražava suštinu ne samo ovog zakona, nego kompletno naših reformi. Danas ministar Đelić na Odboru za finansije reče da ovaj naš zakon, odnosno akcioni program ima operativno - tehnokratski nivo. Tačno. Šta je suština? Izgleda da je problem Vlade Srbije onaj deo, a to je više od polovine Srbije koja je nezaposlena, siromašna, grca u dugovima, radi ili ne radi u firmama koje su pred likvidacijom. Zamislite sreće kada ne bi bilo tog dela. Mi bismo mogli sutra u Evropu. Ako bismo operativno-tehnokratski deo, odnosno nivo zakona sproveli svuda, taj deo kao rak-ranu odsečete i odbacite. Međutim, gde su tu ljudi. Našim reformama se već zameralo da u njima nema čoveka. Mi nismo socijalističko društvo, ali smo društvo u takvim problemima da socijalnu komponentu ne možemo zanemariti. Ne znam, ali izgleda da neki nisu gledali sa prozora pre neki dan kada je jedna gomila upozoravala, upravo na taj deo da se moramo okrenuti ljudima i njihovim problemima, inače će od transparenata ostati samo motke, već viđeno.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, pre neki dan dobio sam kao i svi vi gomilu papira, podebeli spisak svega unutra, što nisam čitao. Bilo mi je jasno, da su štampani udžbenici od tog papira, onda bi mnoga siromašna deca dobila bar po jednu knjigu besplatno. To je naša realnost, ali za mene jedino što je normalno, a to je ako imamo državu koja se zove Srbija i Crna Gora, to je da se carina plaća samo na spoljnim granicama, a unutra nema nikakvih carina. Pošto to ne želi aktuelna vlast u Crnoj Gori, mi nemamo kuda nego da tako postupamo da pravimo nekakve aranžmane, carinske propise. Ono što dolazi do mene i do svih vas, bio je nedavno dobar članak u "Politici" kako izgleda ta administrativna carinska linija. Administrativna carinska linija, to je prava državna granica. Lepo je opisano šta se tamo dešava, koliko se čeka da prođe neki kamion sa robom, kako se naplaćuje carina i kada čovek pokaže dokument da je platio carinu negde u Srbiji, kako se naplaćuju nekakve špediterske itd. usluge. Jednostavno se kaže da morate da platite uslugu takvu i takvu. Ljudi ne znaju zašto to da plate. Prema tome, stvar je daleko ozbiljnija, nego kada ovako to sve posmatramo zajedno. Pratiću ovu raspravu i verovatno ću glasati za ovaj zakon. Odlučiću da li da glasam, ali verovatno ću glasati samo zbog dvojice ljudi, a to su Mićunović i Koštunica, koji su iskreno želeli da se ova država formira i ako može i da se održi. Pri tom, od Beogradskog sporazuma pa naovamo učinjena su znatna odstupanja. Sama Ustavna povelja i zakon o njenoj primeni su izneverili duh Beogradskog sporazuma. Neki se čak i odriču svojih potpisa itd. Pomenuta dva političara i dalje pokušavaju da se ta država održi, da se razvija ako može, da se jednog dana možda zaista dođe do nekakve harmonizacije na koju mislim, da se carina plaća samo na spoljnim granicama. Međutim, ako ne dođe do promena vlasti u Crnoj Gori naše šanse su u tom predlogu veoma slabe, jer crnogorski aktuelni političari, uopšte ne kriju šta je njihov krajnji cilj. I, ako do promena tamo ne dođe, oni će verovatno taj cilj i ostvariti i sve će ovo pasti u vodu, i sve smo to uzalud uradili, ali kao što rekoh, to je naša realnost, nemamo kud, pokušaćemo pa kako ispadne na kraju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega Zeldžo Hurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav Srpske radikalne stranke je da je najbolje da se ovakav zakonski predlog nije nikada ni našao u srpskom parlamentu, da o njemu pričamo. Jer, on u svakom slučaju proizvodi dve negativne posledice; jedna je političke, a druga ekonomske prirode. Ova političke jeste da Crna Gora sa ovakvim zakonima zaokružuje svoj državni sistem, svoju secesionističku politiku i, ako već ne možemo u tome da je sprečimo, ne vidim razloga da je ovakvim zakonskim predlozima u tome pomažemo, da se stvara još jedna srpska država. Ona druga posledica ekonomske prirode, koja takođe ima svoju težinu i svoje posledice, sve ovo što je predlagač napisao, sve do ovog dela - oblast harmonizacije, treći naslov, a šta se tu u stvari harmonizuje, jeste skrivanje od onog pravog. Pravi razlog za ovakav jedan zakon je baš carina. Slušao sam ovde gospodina Jovanovića, potpredsednika Vlade, i čudi me da potpredsednik Vlade može ovakve stvari da priča o svojoj privredi, o svojoj ekonomiji i o radnicima i građanima čije je interese on dužan da štiti. Prvo da izjavu da država neće više da svojom carinskom politikom štiti proizvođače koji ne mogu sami sebe da finansiraju, već se stalnim dotacijama i donacijama iz budžeta na određen način izdržavaju. On u tom slučaju, kao član Vlade, ne prihvata ni svoju ličnu odgovornost za stanje - zašto je to tako, pa je nabrojao tu da su poljoprivreda i industrija - IMR, "Zmaj", Industrija motora DMB itd. Moram da kažem da jedan od razloga za to jeste baš politika koju vi vodite. Odrekli ste se naših tržišta na kojima smo bili prisutni decenijama i okrenuli se zapadnom tržištu, na kome nemamo šta da tražimo. Industrije nam nisu kompatibilne, oni su daleko ispred nas po tom pitanju. Ostaju nam zemlje bivšeg Sovjetskog Saveza, zemlje Bliskog istoka, koje ste vi proglasili za neprijateljske, fundamentalističke, tu je i Kina, koje ste se isto tako odrekli, značile su za našu privredu i industriju značajno tržište, na kome smo mogli da radimo. Isto tako me iznenađuje njegova izjava kada je u pitanju tekstilna industrija; pa kaže - nećemo više da štitimo njihove visoke cene u oblasti tekstilne industrije, kada je uvozni tekstil mnogo jeftiniji. Pa jeste, gospodinu Jovanoviću, ali opet i za to vi imate svoj deo odgovornosti. Razumeli smo se dobro. Pitajte se prvo zašto je cena domaćeg tekstila veća. Veća je zato što naši kapaciteti rade sa 10-15% od stvarnih i normalno je da su troškovi za tako malu proizvodnju enormno visoki. To je taj problem da jednostavno naša privreda ne zna šta će sa tržišnim viškovima, onda ih ne proizvodi, dolazi do gomilanja obaveza, isplaćivanja plata radnicima. Znate da je veoma teško danas smanjiti radnu snagu u društvenim preduzećima koja se privatizuju itd. I opet moram da kažem - onaj drugi deo odgovornosti jeste otud što država ne daje subvencije preduzećima koja izvoze. A taj strani tekstil je jeftiniji zato što država iz koje potiče plaća svom proizvođaču da ga izveze bilo gde. Jeste tako, nemojte da klimate glavom. Sećam se iz vremena pre ratova i ovih ružnih stvari da je stara SFRJ za svaku stavku koja se izvezla plaćala 5% premije. Jeste. A, vi ništa ne plaćate. Ili, ako ništa drugo, imali su bar poreske olakšice po pitanju poreza na dobit, da dobit koja je ostvarena izvozom ne ide u osnovicu za oporezivanje. A ova vlada, znači, jedini prioritet ima da priča i predstavlja narodu kako se unapređuje demokratija, kako idemo u Evropsku uniju, kako se guramo u nju, a u suštini zamagljujemo stvari pred svojom sopstvenom javnošću i izbegavamo sopstvenu odgovornost za ono što se dešava sa našom privredom. Mi ne možemo da očekujemo da ćemo da živimo kao lon država, znači da uvozimo sirovinu, da pravimo gotov proizvod i da ga izvozimo napolje. Jedino što nam preostaje jeste proizvodnja sa domaćom sirovinom, domaćim finalnim proizvodom, to je ono što puni budžet, gospodine Jovanoviću, a ne krediti. To je ono što narodu daje standard, a ne obećanja za Evropsku uniju, a jednim ovakvim zakonom mogu samo da vam kažem da je Crna Gora dobila maksimum onoga što je tražila, a da je Srbija ostvarila minimum onoga što nije trebalo ni da se ostvaruje.
Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, a posle njega Dušan Cvetković.
Uvaženo predsedništvo, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo kolege narodni poslanici, kada je u pitanju ovaj akcioni program za harmonizaciju ekonomskih odnosa Srbije i Crne Gore kod mene zaista nema dileme: s moje strane će dobiti maksimalnu podršku. Ali, kada je u pitanju sama implementacija svega onoga što je ovde rečeno imam obavezu, a istovremeno osećam i potrebu da kažem neke stvari, s obzirom da sam čovek baš sa tog graničnog područja, dakle neko ko je lično, a i putem onoga što mi građani prenose, jako dobro upoznat sa svim onim što se dešava. Dakle, reč je o toj, kako reče profesor Simonović, administrativno-carinskoj liniji. Vi svi znate da je ona instalirana u naselju Brodarevo i, što je posebno otežavajuće, baš u tom najurbanijem delu tog naselja, dakle na samom putu, gde se i sa jedne i sa druge strane u neposrednoj blizini tog puta nalaze kuće na vrlo malom rastojanju. Ulice koje vode prema tim kućama su bile spojene sa glavnim putem i prilikom postavljanja te administrativne carinske linije trotoari su razbijeni, asfalt takođe pomeren, i sa desne i sa leve strane je makadam, koji znatno otežava i usložnjava život obližnjih građana. Kamioni koji se zaustavljaju stvaraju oblake do neba, štaviše na tom delu, nešto slično, kako sam pročitao, kao i prema hrvatskoj granici, ne postoji ni mokri čvor. Svašta se dešava u tom dugom čekanju, tako da je prilaz građana veoma neugodan, da ne kažem izuzetno težak. Zato, gospodine potpredsedniče, apelujem, dužan sam, pred sobom imam zahtev veće grupe građana, njih 200 se potpisalo, oni su to predali u vidu neke peticije, mada sam iz razgovora sa njima shvatio da oni to ipak tako nisu shvatili, nisu hteli, ali traže, zaista sasvim opravdano, da se ta administrativna carinska linija dislocira. Tim pre što za to nisu potrebna nikakva velika sredstva, s jedne strane, a s druge strane postoje zaista daleko bolji uslovi u neposrednoj blizini tog mesta; to je susedno mesto, koje je na četiri do pet kilometara od Brodareva, prema granici Crne Gore, zvano Gostun i verujte ima izuzetno bolje uslove od samog tog mesta. Da ne dužim, zbog toga je ovo cilj mog obraćanja vama, pa bih još jednom apelovao, gospodine potpredsedniče, da učinite sve što je moguće s vaše strane da se to pitanje reši, i taj problem i pitanje tih građana jednom skidne sa dnevnog reda, tim pre što postoje i te kako dobri uslovi za to. Potrebno je samo malo dobre volje. Hvala na strpljenju.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, a posle Srđan Petrović.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, gospodine potpredsedniče, zavrzlame vezane za Akcioni plan, rekao bih, nastavljaju se i danas. Povučen iz procedure odlukom Vlade, zakonski predlog, korespodencijom u samoj Vladi između potpredsednika i sekretara Vlade, ponovo je u skupštinskoj proceduri, pa i to dovoljno ukazuje na to da je sada definitivno jasno da su promenjene uloge Vlade i Parlamenta, te da je Vlada, faktički, preuzela ulogu Parlamenta. Kao što je i sazvana ova sednica, za koju materijal nismo dobili, mi poslanici iz unutrašnjosti, tako se to nastavlja i danas, i mi ponovo nemamo definitivni materijal, važeći i usaglašen, o kome možemo da vodimo kvalifikovanu raspravu, jer su moguće izmene u toku dana. To samo dokazuje da Vladi i pregovaračkom timu baš nije stalo da čuju mišljenja i reagovanja privrednika na ovaj akcioni plan. Da je Vladi stalo do toga, ona bi, umesto današnje ubrzane rasprave, omogućila privrednicima, narodnim poslanicima, da preko regionalnih privrednih komora bar čuju mišljenje privrednika u čije ime se sprovodi ovo usaglašavanje, a o čiju glavu će se to i konačno obijati. Pregovaračima iz vlasti kao da je jedini cilj da se naprave papiri. Kakve će negativne posledice napraviti ti potpisani i u skupštinskom domu overeni papiri za privredu Srbije, čini se da nikoga ne zanima. Gospodo iz DOS-a, Evropa zasigurno traži papire, ali sprovodljive papire koji će privredu Srbije približavati Evropi, a ne papire koji će zbog svoje sadržine ubrzavati njeno dalje propadanje, kao što će se zasigurno događati kada usvojimo ovaj akcioni plan. Naslov i sadržaj dokumenta koji danas treba da usvojimo, čini se da je zavarao političke lidere da se njime može brzo u rajski vrt blagostanja i privilegija koje Evropa nudi. Mi koji smo radni vek započeli i više od 30 godina radili u uspešnoj privredi, znamo dobro šta je pregovaranje i ugovaranje, a sve to na kraju mora da bude krunisano dobrim poslovnim rezultatima. Ovim dokumentom koji danas treba da usvojimo zasigurno nećemo doći do tog osnovnog cilja, nego ćemo se udaljiti od njega i više i brže, pa čak otići i unazad od polazišta sa koga smo startovali, jer sam siguran da je, uprkos uloženom trudu, u ovaj dokument uneto mnogo stranačkih interesa i sa jedne i sa druge strane, mnogo više neprihvatljivih ustupaka od strane neuporedivo jače srpske strane, tako da to veoma mnogo opterećuje ovaj dokument. Dokazalo se da nije Solun bio biti ili ne biti, kao što se to govorilo u prošloj nedelji za Srbiju i Crnu Goru. Nisu određeni datumi presudni za izradu neophodnog dokumenta kojim ćemo se predstaviti Evropi, nego upravo njegov sadržaj. Solun jeste mogao da bude i početak evropeizacije Srbije, ali ovakvim dokumentom on to nije bio, pa se plašim da i posle svega, Rim ili neki drugi italijanski grad, kad oni preuzmu vlast od Atine, ne budu neko novo stratište na kome će Evropa tražiti da promenimo ovaj papir koji danas treba da usvojimo. Da iznesem i drugu ozbiljnu načelnu primedbu na ovaj papir koji danas usvajamo. Šta će kolege poslanici i vi, gospodine Jovanoviću, potpredsedniče Vlade, i kolege narodni poslanici misliti o tome kako će jednoga dana Evropa, pa i Ustavni sud Srbije reagovati na ovaj dokument, ako ga usvoji ovaj parlament sa 126 ili 128 glasova, a na listingu, koji ostaje kao trajni dokument u skupštinskoj arhivi, budu presudni vaš glas, glas drugog potpredsednika Vlade, gospodina Kase ili ministra Šabića, itd. Zamislite, vi ste bili glavni pregovarač za ovaj dokument i vaš glas presudno utiče na njegovo usvajanje. Veoma će biti interesantno mišljenje napred pomenutih ocenjivača ovoga čina, a da ne govorim o nekoj drugoj skupštinskoj većini koja će se napraviti u ovom domu, makar i iduće godine. Treće načelno pitanje, i želim da, ako je u mogućnosti, potpredsednik odgovori - hoćemo li sutra, kada definitivno bude danas usvojen ovaj plan, mi ponovo otvoriti načelnu raspravu o ovom dokumentu? Sada nešto sasvim konkretno, koliko mi vreme dozvoljava. Zaista sam iznenađen da se ovde nije čula ni jedna reč predsednika Republičke privredne komore povodom usaglašavanja stopa carina za industriju kože i obuće. Poznato je i Komori i predsedniku da su stope carina koje su važile i u Srbiji i u Crnoj Gori bile veoma niske, od 1 do 3%, a Komora ih je usaglasila na znatno višem nivou, kako bi zaštitila industriju kože i obuće kao granu sa ubedljivo najnižim standardom i po primanjima u zemlji. One su u Komori usaglašene na nivou od 18 do 22%. Carinska stopa od 15%, koju danas treba da usvojimo za industriju kože i obuće, znatno je niža od one usaglašene u Komori, pa je čak i ispod nivoa za Evropsku uniju, gde iznosi 17%. Ako usvojimo predloženu stopu od 15%, mislim da ćete vi, gospodine potpredsedniče, i Vlada, kao pregovarački tim, a mi kao Skupština, znatno ugroziti interese industrije kože i obuće. Siguran sam da Evropska unija nije posebno zahtevala od nas da snizimo stopu carine industrije kože i obuće ispod nivoa od 17%, koliko su važeće stope u okviru Evropske unije. Kada je reč o snižavanju carinskih stopa uopšte, koje su prisutne u ovom akcionom planu, mora se konstatovati da će, ukoliko se one prihvate u ovakvim iznosima, godišnji gubitak carinskih prihoda na nivou Republike biti 100 do 130 miliona dinara godišnje, što će znatno umanjiti prihode budžeta Republike Srbije, pa će zasigurno imati negativan odraz i na spoljnotrgovinski bilans zemlje. Pošto dolazim iz Leskovca, grada tekstila, kozmetike, farmacije i metala, moram da iznesem i stav da su ove grane privrede koje su, osim tekstila, bile nosioci razvoja Leskovca čitavih 30 prethodnih godina, ovim akcionim planom nedovoljno sagledane, tj. negativno su sagledane. Sniženje carina za tekstil, reč je o metraži, kao i nesrazmera između carinskih stopa za sirovine i gotove proizvode u metalskom kompleksu, negativno će se odraziti na ovaj deo leskovačke izvozne privrede, jer se dovodi u pitanje dalji izvoz plugova, priključnih mašina za obradu zemlje i plastificiranog lima u "Lemindu" i Fabrici plastificiranih limova. U tekstilu će, pak, sniženje carina samo još više povećati konkurenciju iz uvoza, a neće u dogledno vreme primorati tekstilce na brži izvoz, jer su tržišta dugim sankcijama izgubljena, pa je povratak na njih mukotrpan posao, koji traži i vreme i mnogo košta, a tekstil za sada nema para za taj ubrzani posao. Pojam stimulacije za izvoz, koji je svuda u Evropskoj uniji obavezno prisutan za niz industrijskih grana, kod nas je nešto što za sada i ne postoji, pa će i to zasigurno biti ozbiljna nepremostiva prepreka za niz industrija i niz industrijskih grana u našoj zemlji, počev od tekstila, pa do prerade poljoprivrednih proizvoda. Da tu kao najdrastičniji primer navedem samo one proizvode leskovačke prehrambene industrije koji u sebi sadrže šećer, a koji se uopšte ne stimulišu. Nažalost, zbog kratkoće vremena, nisam u situaciji da ovo do kraja razjasnim, ali sam siguran da me moji zemljaci iz Porečja - Vučje i Tomaka - Leskovac sigurno dobro razumeju i slažu se sa mnom, jer su to stavovi koje iznosim u njihovo ime. Iz ovo malo nabrojanih razloga kojima će se i dalje urušavati srpska privreda, SPS sigurno neće biti za ovaj akcioni plan.
Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, poslanička grupa DSS. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miloš Lukić, poslanička grupa SSJ.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, Akcioni plan i zakon za njegovo sprovođenje bi trebalo da budu završni dokument procesa izgradnje državne zajednice Srbija i Crna Gora i, što je još važnije, početni dokument, odnosno početni plan za naš proces pristupanja Evropskoj uniji. Važnost tog dokumenta je velika i zato ova atmosfera u kojoj se on donosi, kao i sve ono što prati ovaj zakon u Parlamentu Srbije nisu dobri. Trebalo je imati više ozbiljnosti i dati veći značaj ovom zakonu u Parlamentu Srbije, pogotovo što ceo taj proces, kao što vidimo, nije završen. Podsetiću na zakonsku proceduru, odnosno sam tok ovog zakona u Parlamentu. Mi smo dobili prvo zakon i akcioni plan u prvoj verziji, zajedno sa carinskim tarifama i određenim informacijama, uredbama Vlade u prvoj podeli pre deset dana i videlo se da tu ima mnogih nedorečenosti, što je normalno primetila i Evropska unija, odnosno Komisija Evropske unije. Došlo je do zahteva za povlačenje, a posle toga odustajanje od tog zahteva, pravdano tehničkom greškom i ono što je najvažnije danas smo dobili tri dokumenta: zapisnik sa sastanaka Vlade od 26. juna, sa sastanaka Vlade Srbije i Vlade Crne Gore u obliku predloga i ne vidimo da je to zaključak, nego zapisnik sa sastanka u vidu predloga. Ono što je čudno, takođe smo dobili amandmane DOS-a od 30. juna, vezane upravo za taj zapisnik, odnosno Predlog zaključaka sa sastanaka Vlade Srbije i Vlade Crne Gore, i na kraju akcioni plan u drugoj verziji, pri čemu su u tom akcionom planu u drugoj verziji uključeni amandmani DOS-a. To je jedinstven slučaj do sada da mi dobijamo zakon sa već uključenim amandmanima. Ne znam da li je to bila tehnička greška ili je namera da se odustane od amandmana. Tu imamo dve mogućnosti: da je povučen akcioni plan i da smo dobili novu verziju akcionog plana posle sastanaka Vlade Srbije i Vlade Crne Gore i mogućnost da imamo prvu verziju akcionog plana i pored toga amandmane DOS-a, o kojima ćemo raspravljati i glasati za njih. Verovatno će biti usvojeni, bar je naše mišljenje, Demokratske stranke Srbije, da je to korak unapred u odnosu na prvu verziju. Tu nešto nije u redu. Ostaje sporno da li može amandmanski da se menja jedan dodatak, jer sam akcioni plan nije zakon. Zakon je ono što je dato u tri tačke i to nije sporno, ali akcioni plan je dodatak samog zakona. Ono što je takođe sporno u amandmanima DOS-a, to je verovatno i stav Vlade Srbije, a da vas podsetim da su dati 30. juna, primljeni u Narodnu skupštinu, pa se kaže u delu III poglavlje 4. Planirane mere harmonizacije, tačka 37. menja se i glasi: "U oblasti odnosa prema Evropskoj uniji do 20. juna 2003. godine Akcioni plan će biti usvojen u zakonskoj formi". Znači, u amandmanima stoji da će akcioni plan u zakonskoj formi biti usvojen u Skupštini Srbije, u Skupštini Crne Gore i zajedničke države do 20. juna. (Čedomir Jovanović: Jula.) Juna. (Čedomir Jovanović: Greška u štampanju.) Nisam siguran da je greška, ali to pokazuje brzinu kojom je sve ovo dato. Večeras imamo sastanak sa Evropskom unijom i s obzirom da su bile velike izmene u samom Akcionom planu, ne verujem da mi danas raspravljamo o finalnoj verziji Akcionog plana. Sam Akcioni plan ima svoje delove vezane za određenu liberalizaciju po pitanju protoka ljudi, roba, usluga i kapitala. On je po toj svojoj formi dobar i vidi se da je dat kao jedan domaći zadatak Evropske unije. Tu su date i neke stvari koje su do sada urađene, pri čemu te stvari nisu ni vezane za sam akcioni plan, a pre svega u oblasti slobodnog protoka ljudi, pa i kapitala, dok su one stvari koje tek treba da se urade date sa izvesnim dalekim rokovima. Tako, na primer, imamo da su ti rokovi tri godine, pa se čak kaže da će do kraja godine biti doneta strategija usklađivanja određenih stvari, recimo vezanih za protok kapitala. U tački 77. se kaže: "U oblasti tržišta novca do 31. decembra 2003. godine biće utvrđena zajednička strategija usaglašavanja". Slušajte kako to zvuči - do 31. decembra biće utvrđena zajednička strategija usaglašavanja. Znači, šest meseci će biti potrebno za zajedničku strategiju. Pravac je dobar, jačanje zajedničke države, ali brzina je sporna. Bio je potreban veći napor od strane Vlade Crne Gore i Vlade Srbije, a pre svega Vlade Srbije, jer kao što znamo Vladu Srbije čini DOS, koja je u svojim predizbornim načelima imala očuvanje zajedničke države Srbije i Crne Gore, što normalno nije slučaj sa vladom Demokratske partije socijalista, i mi kao poslanici srpskog Parlamenta, a pre svega naša Vlada, morali smo da damo veći napor da bi ovaj akcioni plan bio čvršći i sa bržim rokovima. Očito, u tome nam pomaže Evropska unija i to je dobra stvar. Dobra je stvar što smo konačno na jednom strateškom opredeljenju, na zajedničkoj liniji sa Evropskom unijom. Dobra je stvar što smo danas čuli da su sve parlamentarne stranke za pristupanje Srbije Evropskoj uniji. Znači da mi, kao Parlament Srbije, imamo konsenzus po tom pitanju, ali ponovo kažem da je loša stvar ta dinamika koja ne daje nadu da će stvari ići onako kako su zamišljene. Vezano za pojedine delove i oblasti koje se regulišu Akcionim planom, hteo bih da napomenem da je najviše bilo reči o ekonomiji. Pored toga je dat deo gde se govori o društvenim delatnostima, a pre svega u oblasti slobodnog protoka ljudi. To su stvari koje su prihvatljive, nisu sporne. Ostaje samo jedan problem koji je nasleđen od ranije, a to je da mi sada imamo na tržištu rada liberalniju situaciju nego na protoku roba između Srbije i Crne Gore, ali to je nasleđeno stanje. Najvažnija stvar je vezana za ekonomsko usklađivanje Srbije i Crne Gore, znači za ono o čemu je u javnosti već bilo dosta reči, za pitanje carina, carinskih stopa i ono što je najvažnije, a što je naročito obrađeno u ovim izmenama akcionog plana, to je pitanje administrativne linije, odnosno carinske linije između Srbije i Crne Gore. Nesporno je da smo mi, kao zemlja, zakasnili sa tranzicijom i da smo imali izuzetno visok nivo carinske zaštite do promena 2000. godine. Kasnije, u toku 2001. godine, kod nas je dosta liberalizovano pitanje carina, smanjene su carinske stope i negde su na nivou 9,4%, odnosno to je neki nivo koji je bio u 2001. godini. Sa druge strane, izdvajanjem svoje carinske službe Crna Gora je došla do izuzetno niskog nivoa zaštite, odnosno izuzetno niskog nivoa carinskih stopa generalno rečeno i on je praktično među najnižima u Evropi, a pogotovo najniži u zemljama u okruženju. Ali, Crna Gora je sa druge strane imala izuzetno zastareli mehanizam zaštite, a to je sistem kontigenata i kvota, tako da nije sigurno lak posao bio ta dva sistema harmonizovati, jedan liberalan po pitanju načina obračuna carina, kakav je bio srbijanski, ali sa visokim nivoom carinske zaštite, i drugi kvazi-slobodan, gde su male carinske zaštite, ali sa izuzetno zastarelim sistemom kvota i kontigenata. Crna Gora je u ovom akcionom planu pokušala da 56 proizvoda strateškog opredeljenja za Crnu Goru, a pre svega prehrambenih proizvoda, zaštiti na taj način što zadržava kvote i kontigente i ne znam kako je Vlada Crne Gore to sebi mogla da dopusti da sa takvim planom izađe pred Evropsku uniju. Normalno, Vlada Srbije je to morala da skloni iz one prve verzije akcionog plana, jer to je stvarno nedopustivo da se sistem kontigenata drži. Naime, Vlada Crne Gore je dala tih 56 proizvoda da se po sadašnjim carinama uvozi sa sistemom kvota i kontigenata, a kada se kvote za godinu ispune, onda se prelazi na tu jedinstvenu carinsku stopu usklađenu sa Srbijom. Razlog za zaštitu standarda domaćeg stanovništva ne stoji, jer standard se ne štiti na takav način, to je moguće uraditi i tako što se carina poveća, u ovom slučaju je to bilo povećanje carine za te proizvode, a namensko trošenje sredstava dobijenih putem prikupljanja carine usmeriti u subvencije za te prehrambene proizvode. Sada je novo rešenje koje je dato pod pritiskom Evropske unije da se ti proizvodi izuzimaju iz usklađenih carina i to je jedan od amandmana koji kaže da će te robe imati i dalje različite carine do isteka roka od tri plus dve godine. To nije dobro jer mislim da je na tom polju trebalo više insistirati i ići makar sa kraćim rokovima. Činjenica je, i potpuno sam svestan toga, da su to proizvodi koji su od značaja za privredu Srbije. Kada se radi o prehrambenim proizvodima izvestan nivo zaštite je bio potreban. Tu je negde oko 5-6% skinuta carina, sa 30 na 24-25%, zavisi od proizvoda, ali moglo je da se ide sa još nekim procentom sniženja, ali da imamo jedinstvene carine, jer to je ono što bi dovelo do većeg obima trgovine između Srbije i Crne Gore. Ovako je neizvesno koliko će ta trgovina i dalje da živi. Naročito važna stvar je ono što su kolege već pričale, dao je konkretan primer kolega Hurić, vezano je za carinsku liniju, administrativnu liniju. Ona nije direktno vezana za akcioni plan. Ona je, nažalost, kao takva odraz lojalnosti i bila je već ubačena u Beogradski sporazum. Ali cela priča koju je Evropska unija nametala nama kao Srbiji i Crnoj Gori je da je ta carinska linija neodrživa, da zajednička država to ne može da ima. Sigurno je bilo potrebno i više hrabrosti i više zalaganja još u periodu donošenja Ustavne povelje i Zakona o sprovođenju da dođemo do rešenja o jedinstvenoj carini, međutim, to nije urađeno. Sada Evropska unija i dalje insistira na tome i traži jačanje zajedničke kancelarije, odnosno kancelarije carina Srbije i Crne Gore. Činjenica je da carine između Srbije i Crne Gore ne postoje, međutim, administrativna procedura za prelazak robe između Srbije i Crne Gore je nedopustiva, pogotovo kad se ima u vidu koliko je relativno malo tržište Crne Gore u odnosu na Srbiju i ta administracija za prenos, izvoz robe, za trgovinu sa Crnom Gorom je izuzetno velika, troškovi špedicije i ostalog, tako da sigurno, kada se budu nastavili ovi pregovori, a mislim da se oni sigurno nastavljaju, biće potrebno da srpska delegacija insistira na potpunom ukidanju te administratvne linije za protok roba. Nedopustivo je da se daju ovakva rešenja, kao što su data u amandmanima, koja ne govore jasno o tome da će se ta administrativna granica ukinuti. Dosta je u javnosti bilo reči i o fiskalnim efektima akcionog plana, doći će do smanjenja prihoda na osnovu carina, međutim, jedna država koja treba da uđe u Evropsku uniju, i u svetsku trgovinsku organizaciju, koja mora svoju malu ekonomiju da liberalizuje, sigurno da ne može da očekuje da su fiskalni prihodi po osnovu carina nešto što će biti značajno za budžet. Sa te strane mislim da kritičari tog dela akcionog plana, naročito oni koji dolaze iz redova potpisnika Beogradskog sporazuma, apsolutno nisu u pravu i da taj deo ne može da bude argument za neusvajanje Akcionog plana. Ima drugih argumenata koji govore da Akcioni plan ne treba usvojiti. Ono što je problem, što mislim da bi trebalo Evropska unija da insistira, mada je možda već kasno, pretpostavljam da će biti reči o tome, to je neusklađenost poreskog sistema Srbije i Crne Gore. Naime, Crna Gora u nečemu prednjači, a u nečemu kasni. Ona je tako došla do ideje da 1. aprila uvede porez na dodatu vrednost. Nije sporno da porez na dodatu vrednost treba da uvedu sve zemlje koje to nisu, to je samo Srbija i Crna Gora, odnosno Srbija, Bosna i Hercegovina i Kosmet, ali da li je trebalo baš toliko žuriti, jer kao što znamo Srbija će uvesti PDV od 1. januara 2004. godine. S druge strane, Crna Gora ima neke anahronizme kao što je služba za obračun i plaćanje, ona je jedinstvena u Evropi sa tom paradržavnom institucijom, tako da ne možemo da govorimo o nekom liberalizmu Vlade Crne Gore. Na tom pitanju ima puno tehničkih problema, naročito kod prelaska robe iz Srbije u Crnu Goru, pa i obrnuto, kod prelaska robe iz Crne Gore u Srbiju, jer roba koja dolazi iz Srbije u Crnu Goru automatski se oporezuje na osnovu poreza o dodatoj vrednosti, dok ova roba iz Crne Gore praktično ulazi kao repromaterijal, pa sekasnije u finalnoj fazi naplaćuje porez na promet. Takođe, u tom delu je potrebno usklađenje. Sve u svemu, Akcioni plan ide u dobrom smeru. Kao što sam rekao, mislim da ovo nije finalna verzija i nadam se da ćemo već večeras i narednih dana imati bolju verziju. Zato i mislim da o ovom akcionom planu nije trebalo danas raspravljati i da je trebalo da se povuče sa dnevnog reda, da sačekamo i da finalnu verziju usvojimo. Ta finalna verzija bi bila bolja i za nju bi verovatno Demokratska stranka Srbije, hipotetički, imala razloga da glasa. Ova verzija još nije dovoljna. Mi smo za očuvanje zajedničke države i u tom pravcu ćemo učiniti sve da dobijemo bolji dokument, kao što sam rekao, akcioni plan i polazni dokument za naše priključenje Evropskoj uniji, to je ujedno i kruna nastojanja na očuvanju zajedničke države i zato on treba da bude efikasniji i sprovodljiviji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milorad Mirčić, poslanička grupa Srpske radikalne stranke.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine potpredsedniče Vlade, pred nama je akcioni plan harmonizacije ekonomskog sistema država članica, državne zajednice Srbija i Crna Gora, radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala. Sam naziv ovog plana dosta govori i nameće niz pitanja. Prvo pitanje je zapravo - šta mi to usvajamo? Jedno naizgled prosto pitanje, ali je odgovor sigurno teško naći, zato što se radi o usklađivanju odnosa između dve članice državne zajednice. Odgovor na ovo pitanje se krije negde u događanjima od pre godinu dana kada je rađen Beogradski sporazum, kada smo mi u Srbiji zapravo prevareni i kada je nama rečeno da i dalje živimo u jednoj državi. Crnogorci znaju šta rade, oni znaju gde žive, oni žive u svojoj nezavisnoj, samostalnoj državi, tako se ponašaju, tako štite svoje interese i to rade na jedan vrlo principijelan i dobar način. Mi se ponovo nalazimo u situaciji da moramo sa njima da pregovaramo, kao sa nekim ko je izvan ove zajednice, a sa druge strane da ih držimo kao svoje, da ih ljuljamo u krilu, da ih negujemo, mazimo i da gledamo da ih ne naljutimo, da ne odu, ne daj bože kao i svi oni pre njih iz ove zajednice. Šta zapravo predstavlja harmonizacija? Da li je moguće harmonizovati privredni sistem Srbije i Crne Gore. Ti sistemi su toliko različiti da je ovaj izraz vrlo nevešto upotrebljen, s obzirom na to da je gotovo neizvodljivo harmonizovati ova dva sistema. Šta to Crna Gora treba da štiti carinama i akcizama. Koji su to njihovi proizvodi? Koji proizvodi su poznati na Evropskom tržištu? Šta je to po čemu su poznati, a na kraju krajeva, i na našem tržištu? S druge strane, postavlja se jedno značajno pitanje: koliki je njihov interes da štite ono što mi proizvodimo, da se zalažu da naš rad bude na ceni, da naša privreda radi i da stvorimo neki višak od koga će živeti i ova država i ovaj narod? Kada je reč o harmonizaciji, ona je podeljena u nekoliko oblasti i na prvi pogled to izgleda vrlo prihvatljivo, a radi se o oblastima rada i zapošljavanja, zatim zdravstva i školstva. Međutim, kada se malo bolje pogleda, mi imamo usklađivanje propisa, usklađivanje standarda, usklađivanje prakse itd. Nemamo tu pravu saradnju u ovim oblastima. Kada je reč o radu i zapošljavanju, radi se o usklađivanju propisa; kada je reč o zdravstvu, o osnovnom i srednjem obrazovanju, kao i o visokom školstvu, takođe. Međutim, tu između redova stoji nešto što verovatno većina vas nije primetila, kada je reč o školstvu imamo bezuslovni protok korisnika učeničkog i studentskog standarda. Vrlo dobro se sećate da smo imali vrlo burnu diskusiju ovde, u ovoj skupštini, i u medijima, kada je bilo reči o obavezi da primimo crnogorske studente pod istim uslovima da stanuju, po povlašćenim uslovima da uživaju privilegije u Srbiji. Ponuđeno nam je da se to radi na bazi reciprociteta. Tada su Ministarstvo prosvete i Vlada utvrdili kriterijum da u Srbiji može studirati pod tim povlašćenim uslovima onoliko studenata i đaka i učenika srednje škole koliko i naših u Crnoj Gori. Sada se na ovaj način to briše i kaže se, bezuslovni protok korisnika usluga učeničkog i studentskog standarda. To sam tako protumačio. Ako nisam u pravu, vi me demantujte. Kada je reč o slobodnom protoku roba, u pitanju je regulisanje procedure prelaska robe preko postojeće carinske linije. Sam izraz - carinska linija, i sve što se događa u Brodarevu, nešto je o čemu mora da se otvoreno priča, nešto što, po tvrdnjama onih koji prelaze tu granicu sa raznim robama i koji pokušavaju kao putnici da pređu tu granicu, zapravo predstavlja jednu od najtvrđih granica u Evropi. Ne bih navodio nekedrastične primere, ali je primer da se vozilo stavi pod carinsku plombu na granici, a ukoliko se ta roba istovara na nekoliko mesta u Crnoj Gori, svuda se plaća špedicija, svuda se ponovo rascarini, carini itd. Oni ljudi koji izvoze u Crnu Goru i oni koji voze tu robu, sigurno manje zarađuju od onih crnogorskih činovnika koji, jednostavno, par obrazaca popune i uzmu vam, bogami, velike pare. Kada je reč o usaglašavanju carinskog postupka, zatim definisanju te zajedničke procedure, odnosno procedure koja bi trebalo da bude jednoobrazna, tu ne bi imalo šta da se doda, niti oduzme. Zapravo, ceo taj postupak bi trebalo da bude jedinstven za zajednicu država, a ne za svaku državu pojedinačno. Kada je reč o pominjanju jedinstvene carinske zaštite, to je pitanje koje ću na jednom drastičnom primeru da vam obrazložim. Radi se o tome da bi robe koje su proizvedene u Srbiji i Crnoj Gori trebalo da budu zaštićene na isti način. Pokušaću na jednom primeru da pokažem da to nije isto. Imamo primer, recimo, betonskog gvožđa koje se pojavljuje u prilogu 13 i betonskog gvožđa koje se pojavljuje u prilogu 17. Zapravo, imamo primer da je betonsko gvožđe koje se proizvodi u nikšićkoj železari, a koja je profila 10 do 14 mm, zaštićeno carinom od 18%, a betonsko gvožđe koje se valja u Srbiji, na primer u valjaonici Fabrike kablova u Jagodini, samo sa 1% carinske zaštite. To je diskriminacija koja apsolutno nikakve koristi ne donosi Crnogorcima, jer oni zapravo i ne proizvode taj proizvod, ali nama nanosi velike štete. U prilogu 17 imate toplo valjanu žicu za beton, a predviđena je carinska stopa od 18%, a pogledajte prilog 13, stranu 155, gde imate toplo valjano betonsko gvožđe do 8 mm, koje se uvozi iz Zajednice nezavisnih država i zapravo je opterećeno samo sa taksom od 1%. (Čedomir Jovanović, sa mesta: To je drugi proizvod.) To je isti proizvod. Zamoliću potpredsednika Vlade da ovo razjasnimo. Siguran sam da se u ovom slučaju isti proizvod pojavljuje na dva mesta pod različitim nazivom. Apsolutno je isti proizvod. Tu je gospodin Šabić malo više u materiji i moći će da pomogne. Apsolutno je isti proizvod sa različitim stopama. Kažem vam još jednom, ukoliko se primeni stopa iz priloga 13, jagodinska valjaonica će biti zapravo u podređenom položaju. Da ne pričamo dalje koje su reperkusije, koje su cene sirovina za to betonsko gvožđe na tržištu Ukrajine, a odatle se uglavnom uvozi. Radi se o nesmotrenosti, ali imam sasvim konkretan predlog da se ovo u prilogu 13 briše i da se primenjuje prilog 17, gde kaže: žica toplo valjana za beton 18% carine i za uvoz iz Zajednice nezavisnih država. Znači, apsolutno za istu vrstu, 14 mm i manje, znači od 6 mm do 14 mm. To je primer gde praktično može jednim tumačenjem da se zaštiti domaća proizvodnja. Radi se o tome da će veliki broj radnika biti uposlen, da će naše tržište imati kvalitetno betonsko gvožđe i da će neki troškovi proizvodnje biti pokriveni ovde i ti ljudi će imati od čega da žive. Pitanje je dosta ozbiljno i možemo o njemu da porazgovaramo. Radi se o jednoj grešci koja se potkrala u pisanju ovih priloga. Napominjem još jednom, interesi firmi iz Srbije i Crne Gore nisu suprotstavljeni i oni se dopunjuju, jer crnogorske firme proizvode veće profile, a u Srbiji se proizvode manji profili. To je samo jedan primer. U svakom slučaju, žalosno je što mi pričamo o harmonizaciji ekonomskog sistema i ekonomskih odnosa između dve države, kao da su to dva nezavisna subjekta. Možda neko, poput potpredsednika Vlade, treba da skupi hrabrost i da izađe i kaže da mi ovde gajimo ipak jednu iluziju o toj zajedničkoj državi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Anđelković, poslanička grupa SPS. Izvolite.
Akcioni plan je samo nastavak onoga što je započeto sa Ustavnom poveljom, pa čak i kada je u pitanju personalni sastav. Ovde vidimo jedno ime koje se u poslednje vreme odmetnulo od DOS - Reforma Srbije, a zove se Miroljub Labus, koji je ovde sedeo kada je bila Ustavna povelja usvajana. Tada je hvalio Ustavnu povelju i njene prednosti. Puna usta bila hvale za ovaj akcioni plan, a sada kada ga DOS šutnuo, ili kada je po nalogu nečijem formirao tu "gej 17", sada napada ovaj akcioni plan. To je najbolji dokaz koliko je ovaj dokument dobar, kada ga napada onaj ko je tvorac. To što je Čedomir Jovanović, kao novoizabrani potpredsednik Vlade, to je silom prilika. On čovek, ni kriv, ni dužan, pokušava da spasi što se spasiti može. Osnovne temelje su udarili Miroljub Labus i njegova "gej 17 plus". To su bile polazne osnove pri svim pregovorima. Naime, tada se govorilo da budu dva odvojena tržišta, dve carine i dve monete. Da bi sada Mlađan Dinkić čupao kosu samo na medijima, kako Centralna banka Crne Gore ne dozvoljava poslovnim bankama iz Srbije da radi. To je u sklopu dogovora. Nigde se u tim međusobnim dogovorima nije pominjalo da jednaku važnost može da ima na crnogorskom tržištu dinar, kao što je evro važeća valuta na srpskom tržištu. To su se oni dogovorili. Šta je sada sa ovim akcionim planom? On bi pre Solunske konferencije mogao da se tumači kao mudar politički potez, kao volja Srbije, maksimalna volja Srbije da izađe u susret Crnoj Gori, u skladu sa nakaradnom poveljom da bi koliko-toliko sačuvale jedinstveno tržište. To je samo do Solunske konferencije, gde se jasno saopštilo, gospodo iz DOS-a, zahvaljujući vašoj demokratskoj vlasti tek 2013. godine imamo šansu da podnesemo zahtev za ulazak u Evropsku uniju. Vi međusobno licitirate, kada predsednik Vlade Živković kaže 2007, a drugi isto član Vlade koji se zove ili se zvao Žarko Korać onda kaže, ne - 2013. To je suviše neozbiljno. Posle Solunske konferencije, posle sastanka u Solunu, moralo se sedeti, morala se iskoristiti ova prilika da se pred Evropskim savetom kaže da smo mi pokazali maksimum volje, ali mora korekcije da izvrši, maksimum volje da pokaže crnogroska vlast. Šta ste uradili, gospodo? Jednostavno, omogućili ste sve ono što je crnogorska vlast želela. Omogućili ste im kvote, omogućili ste im teritoriju priznavanjem administrativne carinske granice. To je teritorija Crne Gore. Sada će izmisliti svoj jezik i eto im države. Završili su posao. Kako su to završili? Tako što su iskoristili nespremnost prvih pregovarača ili u krajnjem slučaju ima prostora da sumnjamo da je sve to bilo namerno urađeno. Sada, što mi očekujemo da će nam Havijer Solana pomoći, pomoći će nam toliko koliko nam pomaže Vojislav Koštunica, koji se sada pravi naivan i kaže: znao sam da to ne valja. Kada si znao, zašto si potpisivao. On uvek, što kažu, naknadnu pamet ima. Istu grešku pravite kao što su pravili i socijalisti. Socijalisti su pravili grešku u tome što kada se Milo Đukanović pobuni, zategne malo odnose, odmah dotrči u Beograd, a u Beogradu mu u to vreme Miloševićev režim davao pare, on se vrati; i sada to vama isto radirežim u Crnoj Gori. Zategne odnose, pa kaže - gospodo, moraćete da ispoštujete naše uslove. Gledajte dokle daleko idemo. Kolega je malopre rekao, samo što nije do kraja pročitao ovaj akcioni program, čak uvodimo reciprocitet kada je u pitanju studiranje u Srbiji i Crnoj Gori. Koliko studenata iz Srbije tamo, toliko će i iz Crne Gore da studira ovde. Kako mislite da sačuvate zajedništvo? Kako mislite da sačuvate svest tih ljudi u Crnoj Gori, da smo jedan te isti narod, samo preko školstva. Što vam to smeta? Uvek je više ljudi dolazilo iz Crne Gore u Srbiju da studira. Evo sledeći primer: vi čak ovim akcionim program prepuštate Crnoj Gori, njenom rukovodstvu, da preispita sve međunarodne ugovore, pa Crna Gora sama da odluči da li je po nju povoljan ugovor sa Rusijom. To je na nivou savezne države potpisano. Zajednica je pravni sledbenik te savezne države. Šta ćemo mi ponovo potpisivati sa Rusijom, pa sa Bosnom i Hercegovinom, pa nemojte gospodo da zaboravite, kako to reče potpredsednik Jovanović, poštovaće i nova vlast ovaj akcioni program. Vi već ne poštujete ovim činom. Ne poštujete Sporazum o paralelnim odnosima Republike Srpske i Srbije. Vi ga stavljate van snage. Čim Crnoj Gori dajete mogućnost da ga preispituje, to znači Srbija mora ponovo sa Bosnom i Hecegovinom da potpisuje, a to je kako sada stvari stoje politički, Republika Srpska po svaku cenu želi da se uglavi u Bosni i Hercegovini. Vodite računa šta radite, još nije kasno, možemo da odložimo, a ne ovako sa amandmanima. Amandmani koji su rezultat nekih neformalnih razgovora postaju sastavni deo zakona. Ne zna se šta je gore - amandman ili osnovni tekst zakona.
Reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je nekoliko konkretnih primedbi, pa bih želeo da ih prokomentarišem, pošto mi se čini da su posledice zaista ozbiljnog rada na Akcinom planu. Što se tiče reciprociteta, on ne uskraćuje pravo crnogorskim studentima ili omladini da se školuju u Srbiji, ali definiše meru reciprociteta da bi se zaštitili budžeti jedne i druge republike. Mi mislimo da je to neophodno u ovom trenutku učiniti, a naravno jednoga dana kada budemo imali više sredstava razmišljaćemo o takvoj vrsti stimulisanja. Ne bi bilo fer zbog domaćih studenata koje limitiramo, istovremeno poštujemo crnogorske studente na takav način koji bi dozvolio da oni neometano na račun budžeta Repbulike Srbije mogu da studiraju ovde. To je reciprocitet samo za studente koje finansira država. Koliko studenata iz Srbije sudira u Crnoj Gori, toliko će biti plaćeno iz našeg budžeta na Beogradskom univerzitetu, s tim što i drugi mogu da studiraju ovde, ali će morati da studiraju po pravilima koja su karakteristična za samofinansirajuće studente. Što se tiče sporazuma o slobodnoj trgovini, naravno da i to stoji u Akcionom planu. Oni će biti poštovani. Ne mogu se osporavati sporazumi koje je sklopila SRJ, ali smo iskoristili, pošto je to bio projekat Pakta za stabilnost jugoistočne Evrope, jednu od klauzula na kojoj je počivao taj pakt i koja dopušta Crnoj Gori da kroz anekse sporazuma, u vremenski definisanom roku od tri meseca, zaštiti one posebne interese koji nisu tretirani ovim dokumentom. Znači, pošto je Savezna vlada vodila pregovore o slobodnoj trgovini, a bez učešća Vlade Crne Gore, onda Savezna vlada nije ni uzela u obzir onaj interes Crne Gore koji ničim ne dovodi u pitanje sam dokument, a koji dodatno treba zaštiti kroz aneks i to će biti urađeno. To nije nikav problem. To nas ne dovodi u poziciju da mi ponovo pregovaramo. Mi nećemo pregovarati, to će biti aneksi sporazuma, i crnogroska vlada je dužna da u roku od tri meseca taj posao završi. Oni će samo razgovarati saHrvatskom i Albanijom, pošto su to samo dve države sa kojima tako nešto imamo regulisano, a sa kojima je potrebno dodatno zaštititi te specifine crnogorske interese. Ništa drugo tu nije sporno. Poštovaće se svi drugi međunarodni sporazumi i to je obaveza koja je iskazana u Ustavnoj povelji.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, a sledeći prijevljeni za reč je narodni poslanik Dragan Lazić, poslanička grupa DSS.
Dame i gospodo, naravno ovih nekoliko meseci od usvajanja Ustavne povelje mi u stvari stalno usvajamo neka dokumenta, neke zakone koji bi trebalo da harmonizuju odnose između Srbije i Crne Gore, da reše pitanje odnosa između Srbije i Crne Gore, da se to prilagodi, da se napravi u nekoj zajedničkoj državi. Nažalost, kako nam koji zakon i kako nam koji papir dođe, mi se sve više deharmonizujemo, razdvajamo, delimo i mi sve više pokazujemo da zatvaramo odgovarajuće celine u posebne državne zajednice. Ovaj danas akcioni plan, kada stoji ispred nas kao akcioni plan, bez ovog dodatka, naravno mogli bi da kažemo u redu to je logično, treba napraviti akcioni plan, treba rešiti nešto što će biti na platformi onoga o čemu je ovde bilo reči kada je Ustavna povelja usvajana, kada je usvajan osnovni zakonik, kada je bilo tvrdnji da će se ići novim putem i da će se harmonizacija odnosa između Srbije i Crne Gore apsolutno rešiti. Međutim, kada pogledate spisak tarifnih oznaka koje su ovde u priloguakcionog plana date, onda je to potpuno nešto drugo. To nema veze sa harmonizacijom odnosa, onda to ima više veze ne čak sa legalizacijom postojećih odnosa i različitih carina, nego sa učvršćivanjem barijera između Srbije i Crne Gore, ali i onoga što je pokušano da se harmonizuje. I ovde je potpredsednik Vlade rekao da je to faktički na ekonomsku štetu Republike Srbije, da će zbog toga budžet Republike Srbije biti manji za 70 miliona evra, ali nije reč samo o tome. Ovde je reč o jednoj novoj činjenici, a to se vidi iz ovih dokumenata, da su manje radili stručnjaci, privrednici, ili da uopšte nisu radili, a da su radili političari, u želji da se što veći broj carinskih stopa usaglasi, bez obzira da li je to na štetu Srbije ili ne. I, onda dolazimo do toga da ne samo što imamo minus u budžetu od 70 miliona evra, nego da u stvari povećavamo dužnički lobi, da postajemo veći dužnici, tačnije rečeno da ojačavamo uvoznički lobi u našoj zemlji. Uvoznici sada postaju moćni, jer u mnogim privrednim granama faktički dolazi do toga da će naša privreda potpuno zamreti ili prestati da postoji. Naravno, ovde je bilo reči da se čak i kod tih 56 roba, o kojima je bilo reči kada se govorilo o poljoprivredi, jasno vidi da je Crna Gora do kraja branila svoj interes i da njih ne interesuje šta se misli ni ovde ni onde, nego šta je interes Crne Gore. Mada mislim da je to pogrešan pristup tj. način na koji oni razmišljaju, ali svejedno, pogledajte poslednji intervju Mila Đukanovića, i u "Danu" i u "Pobjedi", on jasno kaže da je ovo zaokruživanje Crne Gore i da njega faktički ne interesuje zajednička država. Pogledajte, to jasno piše. Jasno se vidi u stvari da je i ono što je rešeno kada je rečo carinskim stopama u poljoprivredi da je u stvari rešeno na štetu poljoprivrednih proizvođača. Znam, ovde postoji obrazloženje kako se uvode sezonske carinske stope, da će se time rešiti faktički obezbeđenje i očuvanje privrede Srbije, međutim, ako mi sada imamo preko 2,5 milijarde deficita, sa ovim carinskim stopama, koliko će tek krajem godine, posle usvajanja ovog akcionog plana i ovih carinskih stopa biti povećan deficit u Srbiji u odnosu na druge države u regionu i uopšte u svetu. Prema tome, mislim da bi bilo neophodno, uostalom ako se sa akcionim planom žurilo do Soluna i računalo se da će se od toga nešto profitirati u Solunu, time što će se usvojiti akcioni plan do Soluna, a naravno to se nije dogodilo, a plus su nam rekli iz Evropske unije - čekajte, ne rešava se ovako poljoprivreda nego se rešava subvencijama, ne rešava se smanjenjem carinskih stopa nego subvencijom, onda bi bilo bolje uraditi tj. izdržati još 15 ili 20 ili mesec dana pregovora pa doći do boljih pozicija u smislu obezbeđenja uslova i povećanja broja onih carinskih stopa koje su zajedničke, nego ovo kako smo ih sada dobili. I, naravno, sada ćemo dobiti legalizovanih šest carinskih prelaza između Srbije i Crne Gore. Ono što smo malopre čuli od poslanika DOS-a i tog zahteva građana tamo to je stvarno bruka. Prekjuče sam prošao tim carinskim prelazom. Stotinu kamiona tamo stoji. To se više ne zna ni ko pije ni ko plaća, a posle ovog akcionog plana će se znati ko plaća. Plaćaće Srbija i građani Srbije, a koliko će od toga da bude koristi videćemo. Nažalost, akcioni plan je još jedan dokaz za to da Ustavna povelja ne funkcioniše, da se na tom planu ništa ne rešava. Priča da će se ovo harmonizovati za tri godine, pa još dodatnih dve godine, a s druge strane postoji izjava da će Crna Gora da ode, jednostavno idu u istom pravcu, a to je dalja destabilizacija i dalje razdvajanje Srbije od Crne Gore.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a sledeći je Milovan Radovanović.
Čudni su putevi gospodnji, gospodine Jovanoviću, pre osam dana smo razgovarali o zatvorskim danima Dušana Spasojevića, a danas već razgovaramo o harmonizaciji ekonomskih odnosa između Srbije i Crne Gore. Poštovane dame i gospodo, poštovani predsedavajući, neću biti maliciozan, kao jedan naš kolega iz crnogorskog parlamenta, koji je harmonizaciju Srbije i Crne Gore nazvao sporazumom dva kartela. Meni je mnogo bliža konstatacija profesoraMiroslava Hadžića, koji je otprilike rekao da je to više sporazum dveju političkih elita iz Podgorice i Beograda, nego što je u stvari zaštita interesa i državne zajednice Srbije i Crne Gore, i Crne Gore i Srbije pojedinačno. Ono što manjka u celoj ovoj priči oko harmonizacije u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora jeste iskrenost. Nažalost, mi ovde pričamo o ekonomskoj stabilizaciji odnosa između članica državne zajednice, ali se niko ne osvrće na jednu izuzetnu činjenicu, a to je politički aspekt ove državne zajednice. Podsetiću vas - u samom programu DOS-a, u onom izvornom smislu, stajalo je pod tačkom broj jedan očuvanje državne zajednice. To su svi tadašnji politički činioci potpisali. Ko se kako pridržavao? Naš predsednik stranke i predsednik države dr Vojislav Koštunica je od samog starta, od prvog dana insistirao na toj zajedničkoj državi i na očuvanju tekovina tih zajedničkih država, upravo iz razloga što je u interesu oba naroda i obe države. Nažalost, to drugi čionici nisu podržavali. Ne znam iz kog razloga. Valjda zbog toga što je to poteklo od dr Vojislava Koštunice, a ne od njih samih. Kada je počelo da se trguje sa zajedničkom državom? Onog trenutka kada je predsednik Koštunica sišao sa mesta predsednika države; e, onda je počelo sasvim drugačije ponašanje. Odjednom se pojavljuju neki novi akteri koji su, pobogu, zainteresovani za očuvanje te i takve zajedničke države. Kada kažem da nema iskrenosti, tu pre svega mislim na način na koji se radi u saveznoj skupštini, odnosno u Skupštini zajednice Srbija i Crna Gora. Nažalost, tamo nema isto tako ni malo, ni malo političke volje, a da ne kažem iskrenosti. Mi jednostavno nismo mogli da sačinimo ni program rada te skupštine, nemamo poslovnik o radu, bavimo se nekim poluposlovnikom ili privremenim poslovnikom. Nažalost, došlo je do spoticanja u samom startu i oko pečata državne zajednice. To je krajnje nedopustivo, a mi sada treba da raspravljamo o nečemu što se zove harmonizacija ekonomskih odnosa Srbije i Crne Gore u okviru te državne zajednice. Kada kažemo opstrukcija u samom startu, posle povelje,potpisivanja Beogradskog sporazuma i formiranja Saveta došlo je do flagrantnog kršenja te državne povelje. Podsetiću vas samo, u Povelji stoji da za dva resorna ministarstva, tu se pre svega misli na ministarstva odbrane i spoljnih poslova, ministar ne može biti iz jedne članice državne zajednice. Nažalost, videli ste i sami da su ta dva resorna ministarstva pripala Srbiji, a u sledećem ciklusu će pripasti Crnoj Gori. Kako onda možemo da razgovaramo o nekim mnogo ozbiljnijim ekonomskim aspektima kada se u startu krši ta povelja o zajedničkoj državi. Drugo, kolika je ozbiljnost vidite i sami, mi nemamo ustav. Mi imamo Ustavnu povelju. To je ono što u samom startu koči. Znači, nijedna od političkih elita nije sebe dovela u poziciju razmišljanja o tome zaštonije donet jedinstven ustav, pa se kočimo oko problema grba, himne, oko zastave. Evo, prekjuče, navodno, doneli smo konačno odluku koje će boje zastava te državne zajednice da bude i da li će biti golubije plave boje deo te zastave ili će biti neka mešavina između crnogorske i srpske plave boje. To je krajnje neozbiljno šta se radi. I kada se sve to sagleda, kako se radi u saveznom parlamentu, onda nije ni čudno što se ovako dešava na nivou pregovarača. Na nivou pregovarača ide se dotle, i sada je sasvim razumljivo iz kojih razloga, jer se jednostavno opstruiše da se dođe do sledeće godine, da bi se sledeće godine održali redovni parlamentarni izbori, iako je kriza u Srbiji toliko duboka i mi se zalažemo da ti izbori dođu što pre, do kraja ove godine,nažalost vi to ne prihvatate, ali će nekome sigurno da se obije o glavu. Kada je u pitanju sama harmonizacija ekonomskog sistema državne zajednice Srbija i Crna Gora, onda to treba posmatrati dvosmerno: u smislu eksternog i internog harmonizovanja. Nažalost, mi u startu pravimo veliku grešku što ne vodimo računa o tome da je Evropska zajednica jako zainteresovana za očuvanje ove zajedničke države, ne na polarizovan način, ovako kako se nama servira, nego naravno sa jedinstvenim monetarnim sistemom, sa jedinstvenim tržištem, sa jedinstvenim protokom roba. Od svega toga jedino postoji neka vrsta jedinstvenog tržišta radne snage i to svi koji poznaju malo bolje tu situaciju i konstatuju. Mi u ovom trenutku vodimo računa samo o internom delu harmonizacije, samo na nivou Srbije i Crne Gore. Kako će sve to izgledati na nivou Evropske unije, to nam gospodin Jovanović nije obrazložio u svom izlaganju, koliko sammogao da razumem. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Prvo da vratiš pare, pare što ste uzimali za lažna putovanja.) Dobro, to ćete vi da putujete umesto mene. U svakom slučaju, DSS neće glasati za ovajzakon iz razloga koji su naveli gospodin Mihajlov i gospodin Petrović. Nadamo se će u nekom trenutku doći do poboljšanja ove harmonizacije, ovog akcionog plana, a tada ćemo sigurno glasati.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, poslanička grupa SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ceo projekat, zamisao stvaranja državne zajednice Srbija i Crna Gora je bez perspektive. I ovim predlogom zakona pokazujete besmislenost postojanja ovakve državne zajednice koja, počevši od Beogradskog sporazuma, preko Ustavne povelje i niza zakona i akata koji su doneti na osnovu sporazuma i Ustavne povelje, prati vaša nastojanja da očuvate ovakvu državnu zajednicu, kakve nigde nema u svetu. Ovakva državna zajednica služi američkoj administraciji samo da bi vas lakše kontrolisala u vođenju državne politike. U tome je i bila uloga Havijera Solane, koji je bio sa vama prilikom dugoročnog procesa stvaranja i donošenja Ustavne povelje. Kada prođe vremenski period na koji treba da opstane ova državna zajednica, a to je tri godine, sada već i manje, predstoji ponovo regulisanje međusobnih odnosa, usklađivanje ekonomskih sistema itd. Ali, ti ekonomski odnosi, za razliku od onoga što sada radite u formi samoupravnih sporazuma, moraće da se regulišu, kao i sad što treba da radite, bilateralnim, obligaconim ugovorima o trgovinskoj i svakoj drugoj vrsti saradnje, naravno, sa ratifikacionim obavezama nadležnih državnih organa. Danas je poslanik Demokratskog centra rekao da su jedino Vojislav Koštunica i Dragoljub Mićunović iskreno zamislili projekat ovakve državnezajednice. Neću da sumnjam u njihovu iskrenost, ali samo znam, ako su stvarali ovakvu državnu zajednicu, to kao da su pravili most preko reke preko koga će da prelaze kamioni teški 50 i više tona. Sve bi to bilo u redu da nije taj most od drveta. Verovatno su i oni tako zamislili ovu državnuzajednicu i njeno postojanje. Prvo se zalažete, stranke u okviru DOS-a, za državnu zajednicu, pa pojedine stranke - DHSS, "Gej 17 plus" - za samostalnu Srbiju. Da li uopšte ima razlike između ovog dokumenta i bilateralnih sporazuma? Značaj i važnost i jednog i drugog su isti, apsolutno isti, samo se drugačije zovu, Akcioni plan ili bilateralni sporazum. Bilo bi realno da donosite ugovore o međusobnom regulisanju i usklađivanju ekonomskih sistema. U delu Akcionog plana i u oblasti rada i zapošljavanja kažete da ćete doneti određenezakonske projekte kasnije, do 31. decembra tekuće godine, u saradnji sa američkom službom za mirno rešavanje sporova. Da li je ta američka službe nevladina organizacija ili institucija sistema. Ajde i ovo prvo, onda bi bila institucija sistema i to služba za mirno rešavanje sporova. Pa, vi znate da je od samog Drugog svetskog rata Amerika učestvovala i direktno umešana u 273 oružana sukoba: jugoistočne Azije (Laos, Tajland, Vijetnam, Kambodža); zemlje srednje Amerike (Nikaragva,Panama, Kostarika, Kuba); bombardovanje Jugoslavije; okupacija Avganistana i Iraka; namera Koreje i Južne Afrike. Svuda su vršili zločine i kršili ljudska prava, izazivali haos, bedu i siromaštvo. Saradnja sa SAD-om za stranke DOS-a ima smisla samo zbog toga što vas održavaju na vlasti i što putujete po svetu. U delu - zasnivanje radnog odnosa sa stranim državljanima, ima smisla, ali prvo treba da regulišete radne odnose i zapošljavanje velikog broja ljudi kod nas u Srbiji. Blizu milion ljudi je bez posla. Samo u Elektroprivredi Srbije predviđate 22.000 ljudi da ostane bez posla. Uspostavljanje granične linije, kako kažete u Predlogu zakona. Ljudi, to su granični prelazi, granice u pravom smislu reči, između dveju nezavisnih država, kao između Srbije i Mađarske ili Srbije i Rumunije. Poslovi carinskog postupka, carinskih stopa, akciznih sistema; u oblasti finansija pominjete regulisanje svih tih odnosa. Narodna banka Srbije; nemate ni zakon o Narodnoj banci Srbije. U pravom smislu reči, u skladu sazakonom, ne postoji ni Narodna banka Srbije. Srbija i Crna Gora mesečno plaćaju 3 miliona dinara, od toga Srbija ceo iznos. Kako će u stvarnosti funkcionisati ekonomski sistemi u državama članicama u perspektivi? Kao dva ekonomska sistema u dve samostalne države, Srbiji i Crnoj Gori, sa postojanjem zakona vrednosti slobodnog tržišta, zakona o ponudi i tražnji itd. Na kraju, dve sitnice. Zašto koristite u Predlogu zakona reči ijekavskog govornog područja i štaznače potpisi na svakoj stranici Predloga akcionog plana? Jedva sam dešifrovao, mislim da piše Čedomir Jovanović.
Pravo na repliku, narodni poslanik Velimir Simonović.
Samo jedna kratka replika. I Mićunović i Koštunica su želeli mnogo bolju državu nego što je napravljena, ali nisu uspeli u tome. Hteli su oni da bude most ne od drveta, nego od betona i da mogu da prođu najteži kamioni, ali nije se moglo. Prema tome, ostaje nam da se i dalje zalažemo za tu državu, da je učinimo boljom ili će nestati.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, poslaničk grupa SPS, a zatim narodni poslanik Dušan Budišin, poslanička grupa DSS (nije prisutan, opravdao je odsustvo). Onda, narodni poslanik Dragoljub Stamenković, poslanička grupa SRS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, za ovom govornicom ste pre nekoliko meseci govorili da su se Srbija i Crna Gora odrekle zajedničkog imena da bi sačuvale zajedničku državu. Po onome kako teče donošenje i usvajanje Akcionog plana harmonizacije ekonomskog sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, ostali smo bez Jugoslavije u imenu, a sada i bez zajedničke države u stvarnosti. Ovo je država na poček - niti smo država, niti smo savez. Rešenje bez rešenja. Kada se pogleda ekonomski sporazum, faktički se vidi, to je potpuno jasno, da država sa dve centralne banke, dve valute i dve carine ne može da bude jedna država. Država podrazumeva jedinstveni ekonomski prostor, slobodu osnivanja preduzeća i banaka, jednu novčanu valutu, jednu centralnu banku,jedinstven carinski sistem, jednu carinsku tarifu. Tu dolazimo do najvećih nesuglasica u funkcionisanju zajedničke države. Gotovo je izvesno da Srbija i Crna Gora neće uspeti da u potpunosti ujednače visinu carinskih stopa. Treba da se dogodi čudo, pa da srpska i crnogorska strana i pod pritiskom stranaca nađu zajednički jezik za pojedine carinske pozicije, kao što je zaštita metalskog kompleka i poljoprivredne proizvodnje, gde dve strane imaju različite poglede na visinu carinskih stopa. Poznato je da jeu principu usaglašavanja Srbija spuštala nivo carinske zaštite, dok je Crna Gora podizala, da bi se došlo do proseka, ali ne aritmetičkog, već ponderisanog trgovačkim tokovima. Nije isto da li obaraš carinsku stopu 5% za uvoz 3 miliona tona neke robe ili podižiš carinu u istom procentu za uvoz 3.000 tona iste robe. Po meni, problem je što, sa stanovišta Srbije, u metalskom kompleksu i poljoprivredi teško da ima prostora za obaranje carinskih stopa u procentu koji bi doveo do približavanja, jer kroz potpisane ugovore o slobodnoj trgovini već imamo sasvim dovoljnu inostranu konkurenciju. U Crnoj Gori u ovim sektorima maksimalna stopa iznosi 5%, a u Srbiji 30%. Dodatna uvozna konkurencija, koju bi izazvalo obaranje carinske stope, bila bi opasna pretnja srpskim proizvođačima mleka, mesa, voća i povrća, a to dokazuju do sada potpisani ugovori o slobodnoj trgovini. U metalskom kompleksu zaposleno je mnogo ljudi koji teško uspevaju da se izbore sa inostranom konkurencijom i sa dosadašnjim nivoom carinske zaštite. Srbija ne može, niti sme, da ide na obaranje carinskih stopa zato što bi joj to narušilo koncept industrijskog i poljoprivrednog razvoja. Ako se došlo do nekog rešenja u Akcionom planu o harmonizaciji ekonomskog sistema, do kvalitetnog rešenja, teško da iko može biti zadovoljan, a naročito u delu spoljno-trgovinskog sistema i carinske zaštite. Sa gledišta Srbije, prerano otvaranje će, uz smanjenje budžetskih prihoda od carina, doneti nove teškoće i sada nekonkurentnim domaćim proizvođačima. Predviđa se trogodišnji gubitak u budžetu Srbije od 320 miliona dolara, ali će veća šteta biti uvećanje spoljno-trgovinskog deficita i pritiska na devizne rezerve, kurs i cene. Neke usaglašene carinske stope primenjivaće se tek po isteku 18, odnosno 24 meseca od usvajanja akcionog plana. Po isteku perioda od 18 meseci primenjivaće se nove carinske stope, znači znatno niže od postojećih u Srbiji. Na primer, obuća od 12% do 15%, opeka 10%, čaše i drugi proizvodi od kristala i stakla 8%, telefoni i telefaksi 5%. Znatno je duži spisak roba na koje će se primenjivati nove usaglašene stope tek po isteku perioda od 24 meseca. Telad, junad i meso 20%, novi putnički automobili 10%, polovni 12%, traktori 10%. Ove stope su znatno manje od postojećih u Srbiji, ali višestruko veće od važećih u Crnoj Gori. Dakle, postignuto je kompromisno rešenje koje će se primeniti, ako se uopšte i primeni, tek u drugoj polovini 2005. godine, a pitanje je da li će tada postojati državna zajednica. Akcionim planom utvrđeni su strateški proizvodi za potrebe Crne Gore, koji čine 56 pozicija prehrambenih proizvoda. Za uvoz ovih proizvoda u Crnu Goru utvrđuju se kvote koje odgovaraju bilansnim potrebama Crne Gore, na koje će se primenjivati postojeće niske carinske stope do bilansnih potreba, dok bi se na višak uvoza primenjivale usaglašene znatno više stope. Strateški proizvodi za potrebe Crne Gore su svinjsko meso,pšenica, raž, kukuruz, svinjska mast, ulje, margarin. Bilansiranje potreba i utvrđivanje uvoznih kvota nema veze sa liberalnom tržišnom ekonomijom, ali ima veze sa jačanjem uloge države i povećanim obimom administriranja. Da li je to način da se suzbije ulazak jeftinih uvoznih prehrambenih proizvoda iz Crne Gore u Srbiju. To može da bude ideja ako se zna primer šećera. U Srbiju je preko Crne Gore, gde su uvozna opterećenja znatno manja, ušlo 50 hiljada tona šećera. Kako se to desilo ako postoji carinska kontrola između Srbije i Crne Gore. To ukazuje da je to moguće samo uz saglasnost vlasti Srbije ili makar njene carinske službe, bez novog carinjenja. Cilj Akcionog plana harmonizacije ekonomskog sistema je slobodan protok robe. To znači bez carinske kontrole i carina na granici između Srbije i Crne Gore. To nije realno u ovakvoj državnoj zajednici kakva je Srbija i Crna Gora. Ekonomski interesi Srbije i Crne Gore su različiti. Strateški interes Crne Gore je potpuno otvorena privreda. U Srbiji preovlađuje shvatanje o potrebi visoke zaštite sopstvene poljoprivredne i industrijske proizvodnje, jer će to omogućiti brži razvoj. Sniženje carinskih stopa za Srbiju može imati negativan efekat u budućim pregovorima oko ulaska u Svetsku trgovinsku organizaciju, ako se zna da do sada nije poznato da je neka zemlja smanjila stope u ovoj meri pre početka pregovora. Šta će biti po usvajanju akcionog plana pokazaće budućnost.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Dame i gospodo narodni poslanici, obaveštenje koje je Vlada Republike Srbije dala narodnim poslanicima da povlači iz procedure Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, zatim prepiska koja je usledila između kabineta potpredsednika Vlade Čedomira Jovanovića i generalnog sekretara Vlade, a koju je predsednik Narodne skupštine podelio narodnim poslanicima kao objašnjenje da se ne radi o povlačenju zakona iz procedure, već o odlaganju rasprave o tom zakonu zbog obaveza predstavnika predlagača, odnosno službenog puta potpredsednika Vlade Čedomira Jovanovića, govori o harmonizaciji odnosa u Vladi. Kako je harmonizovan odnos u Vladi između različitih službi i ministarstava, tako ova vlada radi u državi i tako radi svom narodu. Od gospodina Jovanovića, potpredsednika Vlade, čuli smo krupne reči. Akcioni plan otvara vrata Evropi. Valjda zato i nismo mogli sami da donesemo akcioni plan i valjda zbog toga uvek neko mora da nam se meša, da nam daje konačne verzije ovog plana, a naše je samo da izvršavamo obaveze koje tim planom preuzimamo. Meni se čini da lakše zaraćene strane dođu do mirovnog ugovora nego dve republike, u kojima žive narodi istog ili sličnog porekla, a koji su nekada živeli u jednoj jedinstvenoj i velikoj državi. Dalje kaže gospodin Jovanović da se ovim daje život državnoj zajednici, koju smo formirali. Ministar Batić često ima običaj da kaže - što se grbo rodi vreme ne ispravi. Ne daje se ovim zakonom život državnoj zajednici. Ona je već rođena grbava, teško obolela i, nažalost, čini mi se da će po isteku najranijeg detinjstva, posle tri godine, ta država nestati, isto tako brzo kao što je i stvarana. Ovim zakonom se daje veštačko disanje na zahtev Evrope, da se da vremena Crnoj Gori kako bi nastavila dalje samostalnim putem. Kaže gospodin Jovanović da je za ovaj parlament izuzetna čast što raspravljamo o ovom zakonu, što možemo raspravljati o njemu. Meni, kao poslaniku Srpske radikalne stranke, zaista bi bila čast da raspravljamo o zakonu koji će govoriti o uređenoj i sređenoj državi, o državi koja će imati samo jednu zajedničku himnu, zajednički grb, zajedničku zastavu, jedan krivični zakon, jedan carinski zakon, da nam sve bude zajedničko, a ovako kada radimo na rastakanju države, na daljoj razgradnji države, meni zaista nije čast da raspravljam o ovom zakonu. Kaže se da je tačno da imamo dva carinska zakona, ali su oni identični i ne proizvode razlike. Ako su identični i ako ne proizvode razlike, zašto onda imamo dva zakona i zašto nije jedan jedinstveni zakon. Kaže se dalje da će biti manje prihoda u budžetu Republike Srbije zbog smanjenja carinskih prihoda, ali to će u sledećoj godini biti nadoknađeno iz donacija. Šta će biti kada prođe ta godina i da li se može živeti od donacija i milostinja. Kaže se dalje da ovaj zakon počiva na saradnji dve vlade, na uvažavanju predstavnika jedne i druge vlade, Vlade Crne Gore i Vlade Republike Srbije, ali pošto je već izvesno da će u Srbiji biti izbora do kraja ove ili na početku sledeće godine, a izvesno je da će doći do promene raspoloženja građana, do promene sastava Parlamenta, pa samim tim i do promene Vlade,hoće li onda ona počivati na nesaradnji Vlade Crne Gore i Vlade Republike Srbije. Hoćemo li opet Jovo nanovo, a izvesno je da ćemo morati Jovo nanovo. Bilo šta bilo, sa Crnom Gorom je očigledno posao završen. Mene plaši samo da ne počnete harmonizaciju odnosa sa Vojvodinom, harmonizaciju sa Raškom, sa Nišavskim okrugom, a onda ostaje Srbija harmonizovana, ali do Beogradskog pašaluka. Ne postaje se član Evropske unije tako što će se razoriti zemlja i njena ekonomija, a ovim zakonom se upravo to radi. Ja sam mislio da se u Evropsku uniju ulazi time što se povećava standard života, što se smanjuje inflacija, što se razvija ekonomija, privreda, što građani postaju sigurniji, što država postaje čvršća, jača i organizovanija. Već je jasno da su obične laži da nas samo DOS može uvesti u Evropu. Uostalom, ako je to tačno, da nas samo DOS može uvesti u Evropu i u Evropsku uniju, a građani Srbije budu živeli kao što danas žive pod ovom vlašću, onda nam ni Evropa, ni Evropska unija sigurno nisu potrebne. Srpski radikali su više puta upozoravali na sve opasnosti koje sa sobom nosi Beogradski sporazum. Ovog puta vas upozoravamo da će sprovođenje ovog zakona voditi daljem rastakanju srpske države u Crnoj Gori, srpske države u Srbiji, da preti velika opasnost da građani izgube zajedničko tržište, kao što su već izgubili valutu, da više ne bude slobodnog protoka robe, kapitala, da ne bude više zajedničke države i valjda je svima jasno da Srpska radikalna stranka neće glasati za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, zamolio bih samo radi vremena, pošto ima još dva prijavljena, koliko ima poslanička grupa SPS?
Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije ima na raspolaganju 15 minuta.
Hvala. Evo, prođe već godinu dana od kad nas harmonizujete, da ne kažem srpskim jezikom usklađujete, i zbog toga mogu neki da se naljute, imajući u vidu da smo ove poslove, odnosno da ste ove poslove započeli 24. juna prošle godine. Još nemamo zvanično potvrdu dokle smo stigli na tom poslu. Dok se petnaestak suverenih zemalja Evrope već harmonizovalo i prihvatilo zajedničko načelo Evropske unije, a desetak je u poodmakloj fazi pripreme, Srbija se bori da uskladi svoje odnose sa malim batom, pazeći da ga ne uvredi ili slučajno ne naljuti, kao da do juče nismo bili jedna država, jedan narod. Naš narod je pametno rekao - sa svojim jedi i pij, a ništa ne šuruj. Kad pomenuh jednom komšiji šta čitam, Akcioni plan o harmonizaciji, kaže - o harmonici, video sam, čuo sam, to je prava harmonika, jedni drže DOS-ove,drugi klavijaturu, a mehova između nigde. Ili će se i dalje solirati, ili svako za sebe svirati, vreme je da se odluči kom carstvu da se privolimo. Da li Akcioni plan harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala treba prihvatiti, postavlja se kao osnovno pitanje i odgovor je u ovom trenutku - ne, iz nekoliko razloga, koje ću ovom prilikom istaći i konstatacija, a takođe zbog nekih nerešenih pitanja. Prvo, sam naziv plana je rogobatan, kao i ova nakaradna državatreba da bude u nazivu, u samom imenu plana, nešto afirmativno, što vodi određenom cilju i da se zove npr. plan za usklađivanje ekonomskog sistema radi priključenja Evropskoj uniji, a ne radi sprečavanja i uklanjanja prepreka. U samom članu 13. Ustavne povelje Srbije i Crne Gore proklamovano je slobodno kretanje ljudi, robe, kapitala i istovremeno zabranjeno svako sprečavanje njihovog slobodnog protoka između država članica. Takođe je članom 12. Ustavne povelje predviđeno uspostavljanje zajedničkog tržišta na prostoru Srbije i Crne Gore, a u stavu 2. ovog člana i odgovornost država članica za njegovo nesmetano funkcionisanje. Drugo, nemamo nikakvih zvaničnih potvrda o usaglašenosti ovog teksta i da li će ovo prihvatiti i druga strana, odnosno Skupština Crne Gore, ili će pasti crnogorska Vlada. Predloženi rokovi za usaglašavanje su predugi, 18, 24, 36 meseci, pa čak i do pet godina, što znači da od prijema u Evropsku uniju nema ništa pre 2010. godine. Naknadno usaglašeni rokovi od tri, pet godina duži su od roka upotrebe ove tvorevine zvane državna zajednica, i ko garantuje da će za dve i po godine Crna Gora nastaviti ovim zajedničkim putem. Isto pitanje je i za Srbiju. Zadržavanje niskih carinskih stopa za 56 strateških, poljoprivrednih, prehrambenih proizvoda, u narednih pet godina, na insistiranje Crne Gore, porazno je za Srbiju, ukoliko želi proizvodno orijentisanu privredu, ili će i srpska privreda biti zasnovana na potrošačkom društvu, bez domaće proizvodnje. Danas smo pročitali podatak da u ovom trenutku Srbija uvozi tri puta više banana nego nekada što se uvozilo za celo tržište SFRJ. To znači da i dalje potrošački lobi ima veliku prevagu u poslovanju naše privrede. Dok Evropa ukida ili je ukinula carinske granice, mi pravimo carinske teritorije dve države i povlačimo administrativne carinske linije, koje će tek za tri do pet godina biti ukinute, odnosno tržište bi trebalo da funkcioniše bez unutrašnjih prepreka. Kakva je to država sa dva odvojena monetarna sistema, dve centralne banke, dve različite valute kao zakonskih sredstava plaćanja? Evro je zvanična valuta Crne Gore. To se zadržava, a znamo da je najveći broj zemalja članica Evropske unije prihvatio evro kao zvaničnu valutu plaćanja. Da li će ikada ponovo zaživeti platni promet kao nekada. U ovom trenutku čak ni pošta ne funkcioniše prema Srbiji. Pošiljke stižu sa zakašnjenjem od nekoliko dana, kasnije u odnosu na one koje su poslate i došle i vratile se u Srbiju, dok prema Švajcarskoj i drugim zemljama odvija se nesmetano i poštanski saobraćaj. Najveća šteta po Srbiju je ugovor o predstavljanju državne zajednice Srbije i Crne Gore u međunarodnim i finansijskim organizacijama, koji su potpisala dva ministra finansija, a nije verifikovao Savet ministara. Zašto Srbija nije dobila poslove fiskalnog agenta Srbije i Crne Gore u Svetskoj banci, već u MMF-u, možda što ministar finansija sprovodi sporazum i torturu MMF-a, a napisano je takođe da Crna Gora i njena centralna monetarna institucija nemaju sertifikat Svetske banke za obavljanje finansijskih transakcija, čak ni za Crnu Goru. Kako će nas zastupati dok ne dobije sertifikat? Po kom osnovu? Skupština Srbije i Crne Gore daje garancije za kredite kada državna zajednica nema imovinu i ne može se zaduživati. To je napisano u ovom akcionom planu, a mi imamo primer da je ministar finansija Boža Đelić jurio poslanike za Savezni parlament, odnosno Skupštinu Srbije i Crne Gore, kako bi izglasali određene garancije o zaduživanju, odnosno davanju garancija za zaduživanje pojedinih njenih članica. Da li će evropski ustav biti donet pre nego srpski i da li ćemo i mi prihvatiti osnovna načela evropskog ustava i Evropske unije? Poslednje pitanje i kontatacija, a više se odnosi na pitanje, koliko košta srpsku privredu i budžet Republike Srbije ova harmonizacija i da li će ovaj deo sredstava, po osnovu smanjenih carinskih prihoda i prihoda po osnovu carine, biti udar na poreske obveznike u Srbiji, ili će to pitanje biti onako kako je predviđeno i budžetom za 2003. godinu, odnosno memorandumom za narednu godinu. Toliko, hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Nije prisutan. Posle njega prijavljena je narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Marko Ćulibrk.
Preostalo vreme po demokratskom poslovniku Demokratske stranke Srbije i ostatka DOS-a za Srpsku radikalnu stranku je pet minuta. To nije ni stoti deo vremena koji je potreban da bi se prokomentarisao deo onoga što sadrži tzv. akcioni plan, jer ključna stvar nije celokupni proces i taj radni zadatak za vlade tzv. država članica, već carinska tarifa za sve grane naše privrede i ono što je najbolnije za potpuno upropašćenu privredu u protekle dve i po godine, odnosno njeno urušavanje od kada je DOS na vlasti. Ono što su komentari posle jedne takve kampanje od strane pre svega gospodina Čedomira Jovanovića i ostalih čelnika, što DOS-ovske vlasti, što vaše separatističke bratije u Crnoj Gori, što je vama u ovom trusnom političkom trenutku za vas, a naročito za vas gospodine Jovanoviću, poslužilo kao odskočna daska i kao neki povod da budete silni, da budete u centru pažnje itd. Međutim, što se tiče komentara od strane onih čije vi odgovore čekate i od kojih zavisite, da biste sproveli ovaj tzv. akcioni plan, a naročito oko spora kod 56 stavki sa Crnogorcima, nisu nimalo povoljni ni za vas samog, a pre svega za gospodina Živkovića, još uvek aktuelnog premijera, sa kojim imate ili nemate neke konflikte, u to neću da ulazim. Vidite, vi ste danas u toku vašeg boravka ovde, videla sam, prelistali veći deo dnevne štampe, ali pretpostavljam da ste preskočili komentar koji dolazi iz "Novih ciriških novina", a nisu samo one u pitanju, nego mnogi drugi stručni i ekonomski časopisi, koji demantuju i samog Živkovića, i vas i sve što ste govorili proteklih dana, a vezano je za tzv. harmonizaciju odnosa. Pre svega, bacanje prašine u oči potpuno osiromašenom narodu Srbije da ćemo mi ući u Evropsku uniju 2007. godine. Oni procenjuju kao izvesnu trku regate, kako su rekli, a to kao potpuno nerealan rok, zbog toga što su zaključci u Porto Karasu nešto što je preveliki zalogaj za ovakvu Vladu Republike Srbije kakva jeste, a naročito zbog činjenice da je vreme da sve te stavke koje su naveli ostvarite u veoma kratkom roku, imajući u vidu da su tzv. Beogradski sporazum, a zatim i Ustavna povelja, poslužili i sada služe,to smo mogli da čujemo i prilikom inauguracije Filipa Vujanovića,Crnogorcima samo za promovisanje njihove državnosti i za što brže odvajanje, nažalost i izdvajanje iz tzv. državne zajednice Srbije i Crne Gore. Za razliku od Vojislava Koštunice, kabinetskog bivšeg predsednika SRJ, a često pominjanog danas ovde, a o predsedniku "gej 17 plus" Miroljubu Labusu i da ne govorimo, prof. dr Vojislav Šešelj, ugledni profesor Pravnog fakulteta, a pre svega ekspert iz oblasti poznavanja sveukupnih prilika i na bivšim prostorima Jugoslavije, a i sada poslednjeg otadžbinskog rata, ponašanja vlasti u Crnoj Gori i vas samih je odmah, prilikom usvajanja i rasprave o tzv. Beogradskom sporazumu, rekao da same tačke sporazuma i Ustavne povelje, a naročito čl. 12. i 13, samo su deklarativno određeni poslovi slobodnog prometa roba i usluga, a da to neće nimalo ići lako. Mi smo, u vreme dok ste vi ukali i bukali po beogradskim ulicama i bili u raznoraznim koalicijama, asocijacijama itd, veoma ozbiljno učestvovali u političkom životu Srbije. To je, podsetiću vas, bio period kada je naša zemlja bila izložena najgorim mogućim sankcijama tzv. međunarodne zajednice. Za vašu informaciju, gospodine Jovanoviću, vašu bratiju separatista iz DPS-a i ostale koji uz njih idu, nikada nije interesovala privreda Srbije i nikada nisu želeli da kroz usaglašavanje carinskih stopa tada u SRJ u nadležnim odborima, a čiji sam učesnik bila četiri godine, odbor se zvao Odbor za ekonomske odnose sa inostranstvom, da se zaštiti privreda i bilo koja privredna grana u Srbiji. Pokazalo se i sada da ste vi sa njima imali muke, a da pri tome niste imali sluha da zaštitite strateške privredne grane, one koje su sada posrnule, a koje treba da se oporavljaju u narednom periodu. Kao ilustracija toga, reći ću vam da je politički mentor Mila Đukanovića, izvesni Damjan Šećković bio predsednik tog odbora, ne, niste čuli, naravno, vi ste mlad političar, pred vama je ili nije nekakva perspektiva. Znači, za četiri godine, gospodine Jovanoviću, taj gospodin iz DPS-a, Milov mentor, jedan jedini put nije došao na sednicu odbora kojom treba da predsedava. Vidite kako brzo prođu ovih pet minuta. Prema tome, neću imati mogućnost, ali verujem da će naše stavove izneti ova tri poslanika SRS, koji su podneli amandmane sa nekim konkretnijim primedbama na carinske stope. Ne mogu ni poljoprivrednici, ni zaposleni u tekstilnoj industriji, ni u Fabrici automobila, ni u metalskom kompleksu ništa dobro da očekuju od svega ovoga. Uostalom, sve je izvesniji pad vaše vlade, a vi to produžavate od vrelog leta do neizvesne političke jeseni. Ono što je činjenica, a to je da će neka buduća vlast imati mnogo više razumevanja i mnogo više se truditi da stavku po stavku izvrši precizno definisanje carinskih stopa i da se zaštite najugroženije grane naše privrede i one koje imaju perspektivu. Morali ste da povedete mnogo više računa, nego što ste, što bi rekli moji Šumadinci, mlatili praznu slamu sa Crnogorcima, kao i o ugovoruo slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, pa da ne bežite od toga. Mnogo će veće koristi imati naša privreda. Mi smo na taj sporazum ponosni i ratifikovan je i potpisan u vreme kada smo mi aktivno učestvovali u vlasti, a sa vama šta će biti, već sam iznela svoju prognozu. Prognoze tih eksperata ... (Predsedavajuća: Sedam minuta.) završavam ...iz Evropske unije koji vam i sami ne predviđaju svetlu budućnost.
Reč ima narodni poslanik Marko Ćulibrk, a posle njega narodni poslanik Vukosav Tomašević
Dame i gospodo narodni poslanici, sigurno je da smo mi koji podržavamo zajedničku državu očekivali i bilo je neophodno da se donese ovakav akcioni plan o harmonizaciji ekonomskih odnosa dve zemlje države, jer smatramo da će time zajednička država u svakom slučaju da se ojača. Sigurno je da je predlagač ovog zakona bio u jednom problemu, zato što je ovaj akcioni plan trebalo doneti u vrlo kratkom vremenu i zbog toga možemo da mu progledamo kroz prste što nije ostvario veći konsenzus svih političkih stranaka u Republici Srbiji i što nije postignut konsenzus oko stručnih stvari. Možda su neke stvari trebale da budu na javnoj raspravi i u privrednoj komorii u stručnoj javnosti. Međutim, pošto znamo da je ovaj akcioni plan trebalo da bude predstavljen do solunskog samita, možemo da kažemo da to možemo na neki način da sagledamo. Iz te brzine smatramo da će da nastupe određene štete, pre svega za našu privredu i naša preduzeća. Liberalizacijom tržišta, jer se carinske stope spuštaju na neki prosek od 8%, smatramo da je došlo do naglog spuštanja carinskih stopa, jer još uvek države koje su više odmakle u liberalizaciji tržišta i carine, kao što su Slovenija i Hrvatska, imaju prosečnu stopu oko 15% još uvek. Možda je trebalo iz dva puta skidati ove carinske stope, kao što je to pokušano sa vremenskom distancom od 24 meseca, tri godine itd. Možda je trebalo spustiti carinske stope za jedan niži nivo, pa tek onda kroz ovu kancelariju koja se osniva zajedno od strane Crne Gore i Srbije, uz pomoć stručne javnosti i sagledavanja situacije u praksi, u životu, korigovati stope za određeni procenat. Ovde je već bilo reči da će budžet Srbije biti oštećen u iznosu od 70 do 200 miliona evra. Mi smatramo da to može da se nadoknadi na više načina. Ono što je štetno za preduzeća i privredu Srbije jeste nagli udar koji će oni sigurno da osete. Takođe je bilo reči da će pre svega dužnički lobi imati još veću šansu da na naše tržište uvozi što više robe, i one koja nam je potrebna i koja nije. Izvoz će na neki način da se smanji. Mi možemo imati razumevanja za donošenje akcionog plana. Međutim, smatramo da je predlagač istovremeno morao da nam predloži ovde još neke akcione planove da bi se izbegle štetne posledice kojih je bio svestan, ali je na neki način zbog brzine usvajanja morao to da predloži. Pre svega, da se usvoji jedan akcioni plan o suzbijanju sive ekonomije. Mislim da bi Vlada trebalo da usvoji akcioni plan o suzbijanju sive ekonomije, jer bi time povećala punjenje budžeta, a to bi bila i pomoć domaćoj privredi, koja plaća sve poreze i doprinose u svom poslovanju. Takođe, mislim da bi Vlada trebalo da osnuje jednu grupu ili da napravi akcioni plan izvoza domaće robe i pre svega da se vidi sa Narodnom bankom oko kursa dinara, a o kome govorimo duže vremena, koliko bi moglo i koliko bi donelo štete monetarnoj politici, a koliko bi povećalo izvoz. U ovim okolnim zemljama, pre svega u Hrvatskoj, i danas postoji stimulacija od 10% na sve izvozne fakture koje idu u inostranstvo. Mislim da bi to moglo kod nas da bude jedna mera koja će da utiče na povećanje izvoza. Takođe, možda bi bilo dobro da se smanji obavezni nivo rezervi poslovnih banaka koje prate i kreditiraju izvoz. To su tzv. krediti o faktoringu. Znači, gde bi poslovne banke pratile izvozne fakture, ali bi im za taj iznos Narodna banka smanjivala obavezni depozit koji je veoma veliki. Smatramo da i Vlada Republike Srbije, osim što podržava liberalizaciju, trebalo bi da osnuje određene grupe koje bi našim privrednicima otvarale određena tržišta. To su pre svega tržišta Rusije za građevinarstvo, takođe u Libiji i u mnogim drugim zemljama. Mislim da naša Vlada smatra da tržišna ekonomija može da reši sve probleme naše privrede, međutim, bez organizovane pomoći Vlade i države, pre svega u nastupanju u inostranstvu, sigurno da nećemo moći da ostvarimo taj efekat. Najzad, očekujemo da Vlada kao podršku u ovom maksimalnom planu predloži akcioni plan za zaustavljanje pada industrijske proizvodnje, koji traje u dužem periodu, kao i povećanja broja zaposlenih. Smatram da Vlada ima snagu da napravi ove akcione planove, pre svega za potrebe srpske privrede i da onda i ovaj akcioni plan između Srbije i Crne Gore može da ima smisla. Dok to Vlada ne uradi, mislim da ne možemo da podržimo ovaj akcioni plan.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, a posle njega narodni poslanik Jovan Todorović. Narodni poslanik Vukosav Tomašević nije prisutan. Narodni poslanik Jovan Todorović. Vreme vaše poslaničke grupe je dva minuta, ali vi imate vreme kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da pri kraju ove rasprave kažem još nekoliko bitnih argumenata SPS-a, kada je u pitanju njen odnos prema predloženom zakonu o akcionom planu. Molio bih gospođu predsedavajuću da omogući da se sasluša mojih nekoliko minuta. Ako načelno postavimo pitanje da li je potreban ovakav akcioni plan, onda sam sasvim siguran da nema razumnog čoveka u ovoj sali koji bi rekao da ne treba akcioni plan usaglašavanja, pre svega ekonomskih odnosa sa Crnom Gorom u okviru državne zajednice Srbije i Crne Gore. Očigledno da upravo taj ekonomski segment potrebe da se usaglase odnosi između Republike Srbije i Crne Gore privlači najveću pažnju, što nikako ne može čuditi, jer zapravo od tog segmenta zavise mogućnosti usaglašavanja svih drugih, pa i pitanja zapošljavanja, protoka ljudi, zdravstvene zaštite, obrazovanja i prosvete itd. Imam utisak da kada gospodin Jovanović govori na ovu temu, žao mi je što nije trenutno prisutan, da on zaista misli da će se to upravo onako odvijati kako je napisano u akcionim planu i kako je na neki način dogovoreno sa Evropskom unijom i sa Republikom Crnom Gorom. Nažalost život i stvarnost kroz koje ova zemlja prolazi potpuno su drugačiji. Pre svega bih rekao da su se na neki način i naša delegacija i ljudi koji su predstavljali Republiku Srbiju upecali na obećanje Evropske unije da će zbog opšteg pada carinskih stopa i zaštite privrede Republike Srbije biti namiren taj nedostatak kao negativan efekat u budžetu od nekih 70 miliona evra. Međutim, nije samo u tome suština. Najmanje su tri negativna efekta koja se mogu ovde kao zaključci izvesti. Prvo, da ćemo mi opštim sniženjem carinskih stopa sa otprilike 10% na nešto oko 7%, zapravo za jednu trećinu umanjiti konkurentsku sposobnost naše privrede u korelacijama sa UN i sa zemljama u okruženju. Da li je tako, nemam nikave sumnje, jer i one proizvodnje koje sada nešto rade i koje pokazuju bilo kakvu aktivnost u poslednjih nedelju ili dve dana će jednostavno biti kao na vetrometini. Mi nećemo moći da izdržimo konkurenciju, jer će svima biti veća računica i ekonomija u poslu da nešto uvoze, nego da to proizvode ili da podstiču domaću proizvodnju. Tu nema nikakvih dilema da će se upravo to desiti. Mi sada pokušavamo jednom pričom, koja jeste potpuno u skladu sa neoliberalnim konceptom izgradnje društva, da kažemo da naša privreda mora biti izložena toj konkurenciji i mora bolesnik ustati i trčati u toj privrednoj utakmici sa Evropom, koja je i te kako u svemu odmakla. Kao posledica toga, mi ćemo neizostavno imati povećanje broja radnika koji će ostati bez posla. Smanjenje bilo kakve mogućnosti, otvaranje novih radnih mesta je čitava priča i nikako se ne sme vulgarizovati na to koliko ćemo izgubiti u budžetu po osnovu manjka carina za 2003, 2004, 2005, 2006. i eventualno 2007. godinu. Drugi negativan efekat koji neizostavno proističe kao posledica je povećanje spoljnotrgovinskog deficita. Mi sada imamo oko pet milijardi projektovan spoljnotrgovinski deficit za 2003. godinu. Prosto se postavlja pitanje odakle će ova zemlja servisirati i taj povećani uvoz i obaveze po osnovu kredita koje dobijamo od međunarodne zajednice. Kažem da će sve to trajati i Evropska unija će podržavati ovaj koncept sve dotle dok naši građani u slamaricama imaju tih pet milijardi evra. Tih pet milijardi evra kada budemo potrošili na uvoz, i onoga što nam nije potrebno i na servisiranje dugova, tada ćemo znati da smo na nuli. Kada budemo na nuli, onda je pitanje da li ćemo moći išta ozbiljno da uradimo za našu privredu. Druga posledica koja iz toga proističe je pozitivna, ali samo za Evropu. Tvrdim da ćemo u narednim mesecima, nakon početka primene ovog sporazuma, imati na našem tržištu sve više robe iz Slovačke, Poljske, Češke, Mađarske. Iz onih zemalja koje su ušle u EU. Cilj Evropske unije u ovoj prilici, kada nas je naterala da prihvatimoovakav sporazum, jeste da putem plasmana svojih roba na naše srbijansko tržište iscrpi tih četiri ili pet milijardi evra i time vrati kapital koji je uložila u proizvodnju u tim zemljama. Nemam nikakvih dilema da će se to upravo tako odvijati, jer kad nemate domaću proizvodnju i kada imate podsticaj uvoza, a ne izvoza, što bi bilo prirodno u zemljama ekonomskog stanja kakvo je naše,onda je to neizostavna posledica. Treće, pričali smo o tome, budžetski deficit po osnovu manjka prihoda od carina je samo jedan pokazatelj. Ovde je rečeno da mi očekujemo da ćemo pomoću uvećane potrošnje i poreza na promet na one robe koje će biti poreklom iz uvoza nadomestiti nedostatak u budžetu. Objektivno se postavlja pitanje ko će to moći ubuduće da kupuje kada nestane ovih 4,5 milijarde evra koje imamo u našim džepovima. Tema je tema. Četiri godine po 70 ili 80 miliona evra jednako je 320 miliona evra. Preračunato oko 400 miliona dolara. Dame i gospodo, u 2002. godini imali smo prihode po osnovu privatizacije otprilike u tom iznosu. Šta to znači? To znači da ćemo imati budžetsku rupu, da ćemo morati duplo više da prodamo u bescenje naših društvenih i državnih preduzeća da bismo nadomestili tu rupu. Da bi smo isfinansirali one socijalne funkcije koje jesu prisutne ovde u ovom programu. Ima ljudi iz Demokratske stranke koji po prirodi svoga programa imaju nešto što je pomalo i levičarsko, imaju tu socijalnu komponentu u razmišljanju, ne treba da pristaju na takav koncept koji očigledno nameće Grupa -17, da sve mora biti izloženo toj tržišnoj vetrometini pa ko opstane, a posle toga ćemo da vidimo šta ćemo. Nigde u svetu taj koncept nije nadvladao, nigde nije dao rezultate taj monetaristički pristup stvarima, taj pristup da je sve izloženo tržištu. Ne postoji nijedna zemlja na svetu koja se bar na neki način od toga ne brani. Pogledajte tekst sporazuma pa ćete videti - u roku od godinu dana odnosno do kraja godine mi ćemo morati da ukinemo i količinska ograničenja u pogledu uvoza. Dakle, nije u pitanju samo visina carine nego i količina. Nema na svetu zemlje koja će i na taj način da izloži svoju privredu. Uzmite Švajcarsku, kad hoćete da proizvodite čokoladu, onda imate dozvoljenu količinu koju možete da proizvedete, zamislite zemlju koja nema nikakva ograničenja u pogledu uvoza. Uzmite bilo koju poljoprivrednu proizvodnju u okviru razvijenih zemalja. Imate minimum i maksimum koji morate proizvesti. Ako proizvodite više od toga onda vam država ne garantuje odgovarajuće beneficije, subvencije ili cene. Dakle, proizvodite na svoj rizik, ali ako hoćete da imate pomoć od države, onda ne možete više od onoga što je dogovoreno i propisano. Pa, nije neko bez veze uveo svojevremeno te kvote i količine. Ne možete uvoziti sve i svašta, kao što je recimo priča o bananama, a pri tome naše jabuke ili neko drugo voće prodavati u bescenje ili bacati. Ne možemo u ovoj zemlji uvoziti stajsko đubrivo, a pričati o tome kako sada štitimo, recimo, proizvodnju kože zato što je to strateški proizvod time što uvodimo carine. A, na drugoj strani dozvoljavamo nekontrolisani uvoz i u pogledu količine i visine cene cipela i proizvoda od kože. Ako hoćete, konačno, i šećera. Dakle, to su neki paradoksi koji su prisutni u ovom programu i čudi me da su ljudi iz DS-a, pre svega, mislim na gospodina Jovanovića, dozvolili da upadnu u tu zamku da za obećanih 70 miliona evra, koje će navodno Evropska unija nadomestiti u budžetu, izgube milijardu evra, a što je najgore izgube jednu perspektivu sa koje bi ova privreda morala da startuje, iz odnosa koji bi se primenili po osnovu akcionog plana, a da ne govorim o subvencijama i izvoznim stimulacijama. Kolega Ćulibrk je nešto o tome govorio. Mogu, recimo, da vam predložim jedno rešenje, jer nisam sebičan u razmišljanjima, izvoznici se mogu stimulisati ne samo putem kursa ili neke stimulacije koja bi bila određena u visini od 10%, pa da mu sada neko namiruje taj novac. Može, recimo, i putem oslobađanja dela poreza ili dela doprinosa na zarade onih radnika koji rade u izvozno orijentisanim proizvodnjama, da se ta stvar bilansira na nivou jedne godine ili jednog meseca, ako hoćete, i da se u toj meri koliko je nedostatak u realnom kursu dinara nadomesti oslobađanjem obaveza tih izvozno orijentisanih proizvodnji. I, naravno, mi ovakav tekst, koji je predložen, ne možemo da prihvatimo, ne zbog toga što mislimo da ne treba usaglasiti odnose između Srbije i Crne Gore, ali ako ćemo mi za tri godine, plus dve, dakle za pet godina doći do onoga što smo imali pre pet godina, onda je pitanje zašto smo uopšte morali sve ovo i na ovaj način da radimo. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana gospođo Čomić, uvažene kolege poslanici, na osnovu člana 81. predlažem da produžimo rad do okončanja rasprave po ovim tačkama dnevnog reda i molim da se Skupština o tome izjasni.
Molim vas da pre glasanja o predlogu narodnog poslanika Siniše Mitrovića utvrdimo kvorum za glasanje. Izvolite. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog da se današnji rad produži do okončanja rasprave u pojedinostima i u celini o svim tačkama predloženog dnevnog reda. Izvolite. Za 110, protiv 57, nije glasalo šest, od 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog da se danas rad produžava do okončanja rasprave o svim predloženim tačkama dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Slađan Mijajlović, a posle njega Milan Radulović i to je poslednji prijavljeni govornik prema prijavama za reč u načelnom pretresu. Slađan Mijajlović nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS-a 29 minuta.
Poštovani narodni poslanici, dozvolite da vas podsetim na tačan naslov spisa o kome danas razgovaramo. Taj naslov glasi ovako - Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala. Mi smo u današnjoj raspravi čuli vrlo detaljne i ozbiljne, stručne ekonomske analize ovoga spisa. Umesto takvih stručnih analiza, mogao bih da se pozabavim jezičkim i logičkim analizama ovog zakonskog predloga. Pritom mi je žao što gospodin potpredsednik Vlade nije prisutan jer sam želeo da postavim pet-šest pitanja; dakle, umesto bilo kakvog komentara hteo sam da postavim jednostavna, nimalo stručna, ali čini mi se ipak logična i zdravorazumska pitanja, ona pitanja koja postavljaju građani Srbije i Crne Gore. Prvo takvo pitanje bi glasilo ovako: da li Srbija i Crna Gora doista imaju dva različita ekonomska sistema? Da li su razlike u ekonomskim sistemima Srbije i Crne Gore toliko velike, a sličnosti tako male, da moramo da govorimo o dva sistema? Već iz naslova ovog teksta se vidi da je reč o jednom sistemu. Kakvom sistemu? Reč je o ekonomskom sistemu koji je autarhičan, o ekonomskom sistemu koji postavlja prepreke slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala. I to je ono što je zajedničko i za ekonomski sistem Srbije i za ekonomski sistem Crne Gore. Druga zajednička karakteristika ta dva ekonomska sistema jeste da su i jedan i drugi neefikasni. Neefikasan je ekonomski sistem Srbije, neefikasan je ekonomski sistem Crne Gore, samim time što je bruto društveni proizvod u te dve države članice, kako se ovde zovu, na izuzetno niskom nivou, među najnižima, ako ne i najniži u Evropi. Treća zajednička karakteristika koja ta dva ekonomska sistema čini jednim sistemom, jeste da kapital ne želi da uđe u takav ekonomski sistem. Zašto strani kapital ne želi da uđe u takav ekonomski sistem? Zašto domaći kapital ne uđe u taj ekonomski sistem? Verovatno zato što nemamo institucije koje garantuju pravnu državu i zato što imamo zatvoren (autarhičan) ekonomski sistem, ekonomski sistem koji nije definisan. Taj jedan ekonomski sistem koji ima Srbija i Crna Gora, jeste sistem mutant, sistem koji vuče vrlo snažne recidive socijalističke ekonomije i koji posve nedosledno sprovodi principe tržišne i konkurentne privrede. Takav nedefinisan sistem nije ambijent u koji hoće da uđe strani kapital; neće ni domaći. (Kad se vodi rasprava i kad se napada guverner Narodne banke, onda to nije političko pitanje, nego zaista ekonomsko. Ekonomsko je pitanje zašto naši ljudi neće da investiraju u naš privredni sistem. To je problem, u prvom redu, ekonomski i politički.) A sad, pravo pitanje za potpredsednika Vlade je ovo - ima li smisla ta tzv. dva ekonomska sistema, koji su, kao što vidimo, zatvoreni, neefikasni i odbojni za konkurenciju i za protok kapitala, ima li smisla ta dva sistema (ili taj jedan sistem) usklađivati, ili taj sistem treba unaprediti? Ljude ne zanima da li će i kako će Srbija i Crna Gora da usklade svoje carinske stope, koliko će biti u Crnoj Gori robe u slobodnom protoku, koliko će biti dozvola za uvoz. Ljude zanima da li će, kad se sprovede ovaj Predlog zakona, naša privreda biti konkurentnija, da li će naša preduzeća moći da konkurišu stranim preduzećima, da li će biti više preduzeća, da li će ući kapital u državu, da li će samim tim građani živeti bolje - ili će i dalje živeti ovako kako žive na ovom stepenu bruto nacionalnog proizvoda? To je ono što ljude zanima - da li će biti bolje, da li ćemo dobiti bolji sistem, ili ćemo imati ovakav? Druga stvar koja, čini mi se, takođe jako zanima građane naše zemlje, jeste pitanje da li mi od dve države, od Srbije i Crne Gore, pravimo četiri, tri, dve nezavisne - ili jednu zajedničku. Ustavna povelja i Beogradski sporazum su postavili temelje jedne zajedničke države. Vlade Srbije i Crne Gore vode pregovore, dogovaraju se i sprovode Ustavnu povelju tako da to, s jedne strane, govori o postojanju dve nezavisne države, ali, s druge, što je vrlo opasno i što građane ove zemlje vrlo mnogo iritira, Vlada Srbije i Vlada Crne Gore, pored postojećih država: Srbije, Crne Gore i zajedničke države, stvaraju i jednu paradržavu. Paradržava se ogleda u sledećem: organ koji treba da sprovodi ovaj Akcioni plan nije Savet ministara zajedničke države. Pogledajte, u prosveti se formira Komitet za međunarodnu saradnju država članica u prosveti, kulturi, nauci i tehnologiji. Članovi komiteta su predstavnici nadležnih državnih organa država članica. Oblast rada i zapošljavanja: nadležni organi za sprovođenje mera - Ministarstvo za rad i zapošljavanje Srbije i Ministarstvo rada i socijalnog staranja Crne Gore. Na strani 6) imate jednu vrlo zanimljivu konstataciju, koja kaže: "U oblasti carinskog postupka, vlade država članica potpisale su sporazum o carinskoj saradnji i uzajamnoj pomoći, kao i sporazum o ustanovljenju Kancelarije Uprave carine Srbije i Uprave carine Crne Gore". Samo ilustracije radi navodim ove primere. Zatim, na stranici 15) imate sledeće: da su nadležni organi za sprovođenje mera (reč je o osiguranju) Ministarstvo finansija Crne Gore i Ministarstvo finansija i ekonomije Republike Srbije. "Za usaglašavanje o sprovođenju ovih mera, bez odlaganja se formira zajednički ekspertski tim država članica." Pitam potpredsednika Vlade, iako nije ovde prisutan, ko će ove razne komitete i komisije da kontroliše. Čiji su ovo organi? To su Vladini organi. Ne formira ih Skupština, formira ih Vlada. Nema nikakvu nadležnost nad njima savezni parlament, nema ovaj parlament. Oni pripadaju Vladi. Prave se paradržavni organi, pravi se nešto što je četvrta država, što nije ni Srbija odvojeno, ni Crna Gora odvojeno, ni državna zajednica, nego je nešto četvrto. Na kraju, želeo bih samo još jedno pitanje da postavim, a to je takođe pitanje koje postavljaju obični ljudi. Nisam stručnjak za ekonomska pitanja i neću se baviti carinskim stopama, ali pitam ono što pita većina ljudi koji se ekonomijom bave po metodu sopstvene kože, odnosno ljudi koji ekonomske zakonitosti osećaju u svakodnevnom životu. Gotovo sve ove mere su propisane da bi se ekonomski sistemi uskladili sa principima Evropske unije. Da li ćemo mi, kakve smo sreće, doći u situaciju da imamo sve ekonomske principe usklađene sa principima Evropske unije, da imamo sve propise formalno usklađene sa njihovim propisima, da imamo celu pravnu infrastrukturu izgrađenu na tom nivou, a da nemamo ono na čemu Evropska unija počiva. Evropska unija počiva, gospodo, na određenom, vrlo visokom stepenu bruto društvenog proizvoda koji mora da ima svaka država da bi ušla u tu zajednicu. Nije dovoljno imati zakone, nužno je imati konkurentna preduzeća, tržišnu privredu i bruto društveni proizvod bar pet puta viši no što ga mi danas imamo. I imati, naravno, manje dugove no što ih mi danas imamo. Otprilike, mi smo dužni ceo jedan godišnji bruto društveni proizvod. To je toliki stepen zaduženosti da se sa takvim dugovima nikud ne može. Ne može se ni pokrenuti domaća privreda, ne može se podići bruto društveni proizvod i, samim tim, ne može se ući u Evropsku uniju. Pri tom i Vlada Srbije i Vlada Crne Gore, preko Saveta ministara - a to je jedino gde poštuju Savet ministara - i dalje zadužuju državu. Ko god želi da im posudi, oni će od njega posuditi. Da li je to pametna ekonomska politika? Da li je pametno toliko se zaduživati? Možda mi na početku ovoga veka, kao i na početku prošloga, dolazimo kao društvo i država u opasnost da nama ovlada tzv. bankokratija. Jedini zanimljiv posao u ovoj državi su transakcije novca, bilo da se pozajmljuje, bilo da se vraća, bilo da se okamaćuje. Nigde nema zaduživanja da bi se uložilo u privredni razvoj. Sve je to zaduživanje radi zaduživanja, odnosno radi određenih bankarskih transakcija. To su neka pitanja koja sam mislio da postavim potpredsedniku Vlade, uveren, budući da se on bavi ekonomskim pitanjima, da bi on bio rad i voljan da na njih odgovori i takođe uveren da ovo za čoveka koji se bavi takvim problemima nisu teška pitanja, nego su vrlo jednostavna, logična, čini mi se, prostorazumska pitanja, pitanja koja postavljaju građani Srbije. Dok ne dobijemo odgovore na ta jednostavna pitanja, mi ne možemo da pristanemo na to da se dve Vlade bave nekim sofisticiranim pitanjima, da vode danima i mesecima pregovore o nekim u osnovi nevažnim ekonomskim pitanjima - umesto da sednu i da preko Saveta ministara definišu jedinstvenu ekonomsku politiku. Ako nemamo jedinstvene ekonomske politike, onda ćemo uvek imati ovakve probleme, imaćemo šta da usklađujemo, a od tog usklađivanja niko koristi imati neće, a pogotovo građani Srbije i Crne Gore. A njih, ponavljam, ne zanima da li su ekonomski sistemi Srbije i Crne Gore jedan sistem ili dva sistema, da li su međusobno usklađeni, nego da li su efikasni, da li su to ekonomski sistemi koji omogućavaju građanima ekonomski prosperitet, ili su to ekonomski sistemi koji nas drže na niskom stepenu razvoja i koji u osnovi - mislim da građani opravdano u to sumnjaju - služe finansijskoj i političkoj oligarhiji, a ne najširem delu društva i države.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo? Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Poštovani poslanici, harmonizacija, pre svega, treba da znači harmonizaciju naših ekonomskih odnosa i, kako kažu u samim razlozima za donošenje ovog plana, harmonizaciju sa propisima Evropske unije, kako bi se približili početku procesa razgovora oko pridruživanja Evropskoj uniji. Kopenhagenski dokument, koji sam citirao, pre svega više govori ne o ekonomskim odnosima, već o stabilnosti institucija, pravnoj državi, nezavisnom sudstvu, slobodnim medijima. Ako uzmemo samo te kriterijume videćemo da Srbija, da se danas omogući da budemo članica Evropske unije, nikako ne bi mogla da bude članica Evropske unije. Mi nemamo institucije, nemamo parlament koji poštuje odluku Ustavnog suda Srbije, nemamo parlament koji je uređen u skladu sa tom odlukom, nemamo predsednika koji bi tu Srbiju vodio u Evropsku uniju, nemamo institucije koje mogu da garantuju slobodu medija, nemamo savet za radiodifuziju, tačnije imamo ga, a bolje da ga nemamo. Nemamo ustavni sud, čije će odluke delovati najviše na one organe koji kreiraju zakone u Srbiji. Srbija, da nam danas kažu da uđemo u Evropsku uniju, to ne bi mogla da bude i ne bi mogla da postane. Čija je odgovornost? Kao što je odgovornost za loš akcioni plan harmonizacije odnosa; za akcioni plan u kome interese građana Srbije, države Srbije i državne zajednice Srbija i Crna Gora štiti Evropska unija i Evropska komisija, dok Vlada Republike Srbije (što bi rekao jedan od naših poslanika, da li je ovo dogovor dva kartela ili šta je) te interese gasi. U takvim odnosima o kakvoj harmonizaciji mi možemo ovde da govorimo, kada Evropska komisija mora da kaže vama da se ukinu kvote za poljoprivredne proizvode u Crnoj Gori, kada Evropska komisija mora da kaže da mi moramo da zaštitimo našu privredu, naročito poljoprivredu. Da li ovde govorimo o odgovornoj vlasti koja pravi akt harmonizacije koji treba da udahne život državnoj zajednici Srbija i Crna Gorai koji će probleme rešavati sada, ako su vam već puna usta da ste vi ti koji rešavate probleme. Rešite problem između dva sistema Srbije i Crne Gore. Rešite problem monetarne unije, dva odvojena tržišta, spoljno-trgovinskih odnosa. Vi ta pitanja odlažete za tri plus dve, znači za pet godina i tada ćete te probleme rešavati. Koje probleme vi ovde rešavate? Vi ovim putem rešavate vaše lične probleme i vaše lične odnose. Naplaćujete stare dugove. Te probleme vi rešavate, dame i gospodo. Vi ne rešavate probleme građana Srbije, građana državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji žele da se odnosi harmonizuju, koji žele kada nešto uvezu i kada nešto ide iz Bara za Beograd da nemaju administrativnu granicu i taj tovar niko ne treba da im pregleda, koji mogu sa dinarima da odu u Podgoricu i da kupuju za dinare, koji neće da menjaju valute na granici i koji hoće kada prelaze granicu između Srbije i Crne Gore, administrativnu granicu, da im niko ne traži da otvaraju gepek da vide šta nose. Takvu državu građani Srbije i Crne Gore hoće. Neće državu u kojoj će prolaziti proceduru kao da idu u Mađarsku, Hrvatsku ili u neku drugu zemlju. Štaviše, čujemo da se granica sa Hrvatskom, od kada su ukinute vize, brže prolazi nego granica između Srbije i Crne Gore. Da li takvu državu vi pravite i kakve odnose vi harmonizujete? Da li smo takvu državu obećali građanima? Naravno da nismo; ova država ima i ova harmonizacija imaju rok trajanja dok ste vi na vlasti. Ona treba da posluži kao forma koju vi hoćete da ispoštujete, da vam iz Evropske unije ne bi zavrtali uši što ništa niste uradili. Upravo o takvoj harmonizaciji mi danas ovde govorimo. Ako mi, kao građani Srbije, treba da čekamo da Evropska unija štiti naše interese i da preko Evropske unije možemo da ostvarimo naše interese, koja se zalaže da ti odnosi budu jači, da te veze budu bolje, da komunikacija bude protočnija, onda o čemu mi ovde govorimo, o kakvim namerama ovde govorimo. Jednostavno mi, kao predstavnici građana Srbije, treba ovde da učinimo da te građane zaštitimo i da tim građanima pružimo priliku da ova državna zajednica, koja je na probnom radu od tri godine, pokaže da može da funkcioniše, ali ne kao politička tvorevina, već kao realna potreba građana Srbije i Crne Gore, kao realna potreba privrednika u Srbiji i Crnoj Gori, kao realna potreba za stabilnost u ovom regionu i kao realna potreba za našu bržu integraciju u Evropsku uniju. To je ono što je naša obaveza da u naredne tri godine pokažemo. Ovim akcionim planom sva sporna pitanja odlažemo da rešimo. Vi koji ste preuzeli odgovornost prebacili ste tu odgovornost na one koji će na vlasti biti za tri ili pet godina, zato što znate da vi na toj vlasti nećete biti i zato vam je lakše da to prebacite na one druge, vi koji ste preuzeli odgovornost za budućnost ove državne zajednice i sve radite da ona ne profunkcioniše. Zašto? Zato što nećete biti na vlasti kroz tri godine, kada se završi taj period i kada će se gledati da li će biti ili neće biti referenduma. Na taj način vi odlažete rešavanje problema. Kada se rešavanje problema odlaže on postaje veći i veći i na ovaj način ne doprinosimo izgradnji i harmonizaciji odnosa ove dve države. Na ovaj način mi ne doprinosimo našem bržem uključivanju u Evropsku uniju. Ako mi tek za pet godina uskladimo naše odnose, tek za pet godina ćemo moći da krenemo da razmišljamo o članstvu u Evropskoj uniji i da krenemo sa njima da zaključujemo sporazume, tek za pet godina, jer moramo kao jedno tržište, jedna država da krenemo da se učlanjujemo u Evropsku uniju. Ako ste pogledali malo zaključke iz Soluna mogli ste to da vidite, da će se države učlanjivati ili pristupati Evropskoj uniji pojedinačno. Nema više kolektivnog učlanjivanja zapadnog Balkana ili jednog broja država iz našeg regiona. Ne, nego pojedinačno. Ta lažna obećanja koja dajete građanima - 2007. godina - čiste su neistine, zato što ništa po tom pitanju ne može da se počne dok se posao, koji smo danas trebali da uradimo, ne završi. Po vama će se ovaj posao završiti kroz pet godina i kroz pet godina će budućnost Srbije biti značajno drugačija nego što ona može danas da izgleda. Perspektive Srbije kroz pet godina, ukoliko posao koji treba danas da radimo ne uradimo, biće mnogo gore nego što su danas. Ako vi o takvoj državi nama govorite i ukoliko o takvoj harmonizaciji nama govorite, onda građanima Srbije obećavate ulazak u Evropsku uniju 2015. godine, 2020. godine. Vi njima obećavate da će Srbija ovde ostati izolovana i da neće imati državu sa kojom će moći nesmetano da trguje. To vi nama i njima obećavate. Da li je to ono što stoji u Beogradskom sporazumu? Nije. Da li smo se mi, kao oni koji smo podržali Beogradski sporazum, za to zalagali? Nismo, zalagali smo se za funkcionalnu državu koja će imati ingerencije u oblasti ekonomije. Vi ste Ustavnu povelju prekršili već na prvom koraku izborom Saveta ministara. Vaša je odgovonost što su sve ekonomske funkcije u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora prepuštene članovima Saveta ministara iz Crne Gore, spoljni ekonomski odnosi i unutrašnji ekonomski odnosi. Vaša je odgovornost što kroz Savet ministara nećemo imati prilike da utičemo na harmonizaciju odnosa Srbije i Crne Gore. Vi ste ukrstili Ustavnu povelju i neki balans koji je tom ustavnom poveljom bio planiran, da se podele ekonomski odnosi jednoj državi članici za ekonomske odnose sa inostranstvom i drugoj državi članici za unutrašnje. Vi ste to sve dali predstavnicima iz Crne Gore da bi namirili vaše političke dugove Borisu Tadiću, Goranu Svilanoviću i Rasimu Ljajiću. Mi smo dobili nepotpun, nefunkcionalni Savet ministara, s obzirom da Crnogorci vode najviše interesa o Crnoj Gori, o privredi Crne Gore i kroz ovaj akcioni plan se vidi da je Crna Gora ostvarila sve što je htela. Kada meni Banović ili neko iz Socijaldemokratske partije Crne Gore, koja zagovara otcepljenje, kaže da je akcioni plan izuzetan i izuzetno dobar za Crnu Goru, onda znam da za Srbiju nešto nije u redu. Ako meni separatisti u Crnoj Gori kažu da je ovo dobro za Crnu Goru, znači da nije dobro za Srbiju i Crnu Goru, i za građane Srbije. Dame i gospodo, ovo što ćete vi uraditi izglasavanjem ovog akcionog plana, bez prihvatanja sugestije Evropske unije koja treba da dođe u toku današnjeg ili sutrašnjeg dana, mislim da je nešto loše... (Predsedavajuća: Deset minuta.) ... i da je nešto što će samo prouzrokovati sukobe, konfrontacije, a neće doprineti stvarnoj i suštinskoj harmonizaciji odnosa Srbije i Crne Gore, tu pre svega mislimo na carine, spoljnu trgovinu i uniju jedinstvenog tržišta, pre svega monetarnu uniju. Neka vam ovo glasanje služi na čast.
Zaključujem načelni pretres i saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona i član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Nije prisutan. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Sledeći amandman na član 2. podnela je narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Nije prisutan.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Sledeći je član 3, na njega je amandman podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na Akcioni plan, koji je sastavni deo Predloga zakona, amandman je podneo narodni poslanik Čedomir Jovanović. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Čedomir Jovanović, potpredsednik Vlade Republike Srbije, želi završnu reč? Nije prisutan. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima, a kako smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje, određenom za danas, odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Obaveštavam narodne poslanike da ćemo glasanje otpočeti u 18,45 časova, kada će predsedavati predsednica Narodne skupštine, Nataša Mićić.
Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZA IZBOR ČLANA VLADE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres o predlogu predsednika Vlade za izbor člana Vlade Republike Srbije - ministra poljoprivrede i vodoprivrede dr Stojana Jevtića, pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da se, prema članu 187. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, o predlogu za izbor člana Vlade odlučuje tajnim glasanjem, osim ako Narodna skupština ne odluči da se glasanje obavi javno. Pošto je do sada bila praksa da se glasanje prilikom izbora članova Vlade obavlja javno, predlažem da Narodna skupština o predlogu predsednika Vlade za izbor člana Vlade Republike Srbije glasa javno - upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Stavljam predlog na glasanje. Za 130, protiv 51, nije glasalo šest, od ukupno 187 prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da se o predlogu za izbor ministra poljoprivrede i vodoprivrede glasa javno, upotrebom elektronskog sistema za glasanje. Podsećam vas da se, prema članu 92. stav 2. Ustava Republike Srbije i članu 187. stav 2. Poslovnika, odluka o izboru člana Vlade smatra usvojenom ako je za nju glasala većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog predsednika Vlade za izbor člana Vlade Republike Srbije, ministra poljoprivrede i vodoprivrede dr Stojana Jevtića. Za 130, protiv 54, nije glasao jedan, od 185 poslanika. [[Aplauz.]] (Poslanici SRS napuštaju salu.) Molim ministra poljoprivrede i vodoprivrede, gospodina Stojana Jevtića, da uđe u salu. Izvolite. [[Aplauz.]] Dozvolite mi da u vaše ime i svoje ime čestitam gospodinu Stojanu Jevtiću na izboru za ministra poljoprivrede i vodoprivrede. Sada ćemo pristupiti polaganju zakletve, u skladu sa članom 6. Zakona o Vladi Republike Srbije; čitaću, a vi ćete ponavljati. "Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati Ustava i zakona i da ću dužnost člana Vlade vršiti odgovorno i savesno."
Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati Ustava i zakona i da ću dužnost člana Vlade vršiti odgovorno i savesno.
Čestitam još jednom. Molim izabranog ministra da potpiše tekst zakletve i da preda Službi. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U SUZBIJANjU ORGANIZOVANOG KRIMINALA Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, u načelu. Za 153, protiv šest, nije glasalo devet, od 168 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Protiv 123, uzdržana dva, nije glasao 41, od 166 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik Marko Ćulibrk. Protiv 120, nije glasalo 45, od 165 narodnih poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Narodni poslanik Zoran Krasić je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 117, nije glasalo 49, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Dragan Todorović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 122, nije glasalo 45, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Bogoljub Zečević je podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 2. doda novi član 2a. Vlada je prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Za 125, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 39, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 121, uzdržan jedan, nije glasalo 44, od 166 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama Zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, u celini. Za 158, nije glasalo devet, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONA REPUBLIKE SRBIJE Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije u načelu. Za 160, nije glasalo sedam, od 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 123, uzdržan jedan, nije glasalo 43, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Živodarka Dacin podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 1. doda novi član 1a. kojim se posle člana 54a. Zakona dodaje novi naziv novog krivičnog dela i novi članovi 54b. i 54v. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Za jedan, protiv 116, nije glasalo 50, od 167 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragan Ljubojević i Miomir Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 126, nije glasalo 41, od 167 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Nataša Jovanović i Toma Bušetić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 126, nije glasalo 42, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Milovan Radovanović i Ljubomir Mucić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Za jedan, protiv 121, nije glasalo 46, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Stevan Kesejić i Marko Ćulibrk. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 123, nije glasalo 45, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakona Republike Srbije, u celini. Za 160, uzdržan jedan, nije glasalo sedam, od 168 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predog zakona u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU NASILjA I NEDOLIČNOG PONAŠANjA NA SPORTSKIM PRIREDBAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, u načelu. Za 161, nije glasalo osam, od 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da su u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima narodni posanici Đura Lazić i Vukosav Tomašević, u ime podnosilaca amandmana, povukli amandmane na član 18, koje su podneli zajedno sa narodnim poslanicima Sretenom Mitrovićem, odnosno Vladimirom Dobrosavljevićem i Draganom Šormazom. Sastavni deo Predloga zakona postali su amandmani narodnih poslanika: - Nebojše Lekovića na članove 2, sa pravno-tehničkom redakcijom Odbora za odbranu i bezbednost, 3, 7 i 15. - Vladimira Dobrosavljevića, Dragana Šormaza i Vukosava Tomaševića na članove 7, sa pravno-tehničkom redakcijom Odbora za odbranu i bezbednost i člana 23. Predlazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, Odbor za odbranu i bezbednost nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Protiv 127, nije glaslo 41, od 168 narodnih poslanika. Narodna skpština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 2. podneli poslanici Toma Bušetić, Momir Radoičić i Sreten Mitrović. Protiv 125, nije glasalo 42, od 167 narodnih poslanika Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 2. podneli poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Protiv 125, nije glasao 41, od 166 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 3. podneli narodni poslanici Milan Janković i Rade Bajić. Protiv 119, nije glasalo 46, od 165 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 3. podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Protiv 121, nije glasalo 43, od 164 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 4. podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Nebojša Jović. Protiv 122, nije glasalo 42, od 164 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 4. podnela narodni poslanik Nataša Jovanović Za dva, protiv 122, nije glasalo 40, od 164 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 6. podnela narodni poslanik Vjerica Radeta Za jedan, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 44, od 164 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 7. podneli narodni poslanici Rade Bajić i Rajko Baralić. Protiv 122, nije glasalo 42, od 164 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 7. podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Protiv 119, nije glasalo 44, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 8. podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Za 35, protiv 106, uzdržan jedan, nije glasalo 22, od 164 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 8. podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Protiv 109, nije glasalo 53, od 162 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 8. podneli narodni poslanici Golub Rajić i Miomir Ilić. Za dva, protiv 115, uzdržan jedan, nije glasalo 45, od 163. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 8. podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević, Dragan Šormaz i Vukosav Tomašević. Za 32, protiv 118, nije glasalo 14, od 164 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 9. podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Za jedan, protiv 120, nije glasalo 42, od 163 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 11. podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Dragan Jovanović. Protiv 120, nije glasao 41, od 161 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 11. podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Protiv 117, nije glasalo 45, od 162 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 12. podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Protiv 117, uzdržan jedan, nije glasalo 44, od 162 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su zajedno na član 13. podneli narodni poslanici Joca Arsić i Živanko Radovančev. Za jedan, protiv 119, nije glasalo 43, od 163 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 13. podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Predstavnik Vlade je prihvatio ovaj amandman. Za 134, protiv pet, uzdržanih tri, nije glasalo 22, od 164 narodna poslanika. Konstatujem da je skupština prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su u istovetnom tekstu na član 14. podneli narodni poslanici Nebojša Leković, Zlatan Jovanović i zajedno Branko Ružić, Đura Lazić i Dragan Jovanović. Za 38, protiv 104, uzdržan jedan, nije glasalo 20, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 15. zajedno podneli narodni poslanici Marko Ćulibrk i Đura Lazić. Protiv 117, uzdržan jedan, nije glasalo 45, od 163 poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 15. podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Protiv 112, nije glasalo 50, od 162 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 16. podneo narodni poslanik Petar Jojić. Protiv 110, nije glasalo 53, od 163 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 17. podneo narodni poslanik Nebojša Leković. Za 44, protiv 102, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 162 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 17. zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević i drugi. Za 38, protiv 114, nije glasalo 9, od 161 narodnog poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 18. podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Protiv 119, nije glasalo 43, od 162 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Stevan Kesejić na naslov iznad člana 19. i član 19. Protiv 121, nije glasao 41, od 162 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 19. zajedno podneli narodni poslanici Hranislav Perić i Dragan Todorović. Protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 43, od 162 poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 20. podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Protiv 118, nije glasalo 44, od 162 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 20. zajedno podneli narodni poslanici Vladimir Dobrosavljević i drugi. Za 38, protiv 117, nije glasalo 8, od 163 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 21. podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Za jedan, protiv 111, nije glasalo 50, od 162 poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 21. zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Golub Rajić. Protiv 121, nije glasalo 42, od 163 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 22. podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Protiv 117, nije glasalo 46, od 163 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 23. podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Protiv 112, nije glasao 51, od 163 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, u celini. Za 158, nije glasalo 6, od 164 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ORGANIZACIJI I NADLEŽNOSTI DRŽAVNIH ORGANA U POSTUPKU PROTIV UČINILACA RATNIH ZLOČINA Stavljam na glasanje Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, u načelu. Za 159, nije glasalo pet, od 164 narodna poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Stavljam na glasanje amandman koji je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić na naziv zakona i naziv glave I "Uvodne odredbe" član 1. Za dva, protiv 116, nije glasalo 46, od 164 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 1. podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Zaključujem glasanje: za jedan, protiv 117, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 46, od ukupno 164 narodna poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Protiv 116, nije glasalo 45, od 161 narodnog poslanika. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 2. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Podsećam da je Vlada prihvatila ovaj amandman, odnosno predstavnik Vlade je prihvatio ovaj amandman. Za 149, nije glasalo 14, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 3. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Đura Lazić. Protiv 120, nije glasalo 43, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 3. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Predstavnik Vlade je prihvatio ovaj amandman. Za 146, protiv dva, uzdržan jedan, nije glasalo 14, od 163. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na naziv Glave 2. "Organizacija i nadležnost državnih organa", naslov iznad člana 4. i član 4. podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Protiv 118, nije glasalo 45, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 4. podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Protiv 117, nije glasalo 46, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 5. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Branislav Blažić i Joca Arsić. Za dva, protiv 114, nije glasalo 47, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 5. zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Miloš Lukić i Adam Urošević. Protiv 115, nije glasalo 48, od 163 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 6. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Branislav Vakić i Rade Bajić. Protiv 108, nije glasalo 50, od 158 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 7. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Srboljub Živanović i Rajko Baralić. Protiv 116, nije glasalo 43, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 8. i na naslov iznad člana 8. podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Protiv 118, nije glasao 41, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 8. podneo narodni poslanik Nebojša Jović. Protiv 113, nije glasalo 46, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 9. i na naslov iznad člana 9. podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Za jedan, protiv 113, nije glasalo 45, od 159 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 9. podneo narodni poslanik Joca Arsić. Protiv 118, nije glasao 41, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane na član 10. narodnih poslanika Nataše Jovanović i Dragana Jovanović. Protiv 113, uzdržan jedan, nije glasalo 46, od 160 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 11. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Petar Jojić i Ljubomir Mucić. Protiv 121, nije glasalo 39, od 160 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 12. i na naslov iznad člana 12. podneo narodni poslanik Stevan Kesejić. Protiv 114, uzdržana dva, nije glasalo 44, od 160 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 12. podneo narodni poslanik Sreten Mitrović. Protiv 117, nije glasalo 43, od 160 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na naziv Glave 3. "Pravila postupka" i na član 13. podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Protiv 117, nije glasalo 40, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 13. podneo narodni poslanik Đura Lazić. Protiv 116, nije glasalo 41, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandmane koje su na član 14. u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Dragan Ljubojević i Radojko Petrić. Protiv 117, nije glasalo 40, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 14. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Za 33, protiv 111, uzdržan jedan, nije glasalo 14, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 15, u istovetnom tekstu, zajedno podneli narodni poslanici Lazar Marjanski i Dušan Cvetković. Protiv 115, nije glasalo 44, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 15. zajedno podneli narodni poslanici Đorđe Mamula i Dragan Jočić. Za 32, protiv 113, uzdržan jedan, nije glasalo 13, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 16. podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Za dva, protiv 105, nije glasalo 52, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić na naziv Glave 4. "Plate i druga prava po osnovu rada" i član 17. Protiv 105, nije glasalo 54, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 17. podneo narodni poslanik Branko Ružić. Protiv 111, nije glasalo 48, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 18. zajedno podneli narodni poslanici Vitomir Plužarević i Golub Rajić. Protiv 108, nije glasalo 52, ukupno 160. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 19. i na naziv Glave 5. podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Protiv 110, nije glasalo 49, ukupno 159. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 19. podneo narodni poslanik Jovan Todorović. Protiv 110, uzdržan jedan, nije glasalo 46, ukupno 157. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 20. zajedno podneli narodni poslanici Dragoljub Stamenković i Joca Arsić. Z jedan, protiv 109, nije glasalo 46, ukupno 156. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 21. i na naziv Glave 6. podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. . Za dva, protiv 113, nije glasalo 41, ukupno 156. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 22. podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Za jedan, protiv 109, nije glasalo 46, ukupno 156. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje u pojedinostima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o organizaciji i nadležnosti državnih organa u postupku protiv učinilaca ratnih zločina, u celini. Za 153, uzdržan jedan, nije glasalo tri, ukupno 157. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AKCIONOM PLANU HARMONIZACIJE EKONOMSKIH SISTEMA DRŽAVA ČLANICA DRŽAVNE ZAJEDNICE SRBIJA I CRNA GORA RADI SPREČAVANjA I UKLANjANjA PREPREKA SLOBODNOM PROTOKU LjUDI, ROBE, USLUGA I KAPITALA Stavljam na glasanje Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala, u načelu. Za 124, protiv 29, nije glasalo pet, ukupno 158 poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona u načelu. Pre nego što pređemo na odlučivanje o amandmanima podećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman narodnog poslanika Čedomira Jovanovića na Akcioni plan, koji je sastavni deo Predloga zakona. Stavljam na glasanje amandman koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, na naziv Predloga zakona i na član 1. Za jedan, protiv 119, uzdržana dva, nije glasalo 36, ukupno 158. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 2. podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Protiv 116, uzdržan jedan, nije glasalo 39, ukupno 156. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Stavljam na glasanje amandman koji je na član 3. podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Za jedan, protiv 120, nije glasalo 34, ukupno 155. Saopštavam da nije prihvaćen ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o akcionom planu harmonizacije ekonomskih sistema država članica državne zajednice Srbija i Crna Gora radi sprečavanja i uklanjanja prepreka slobodnom protoku ljudi, robe, usluga i kapitala, u celini. Za 125, protiv 27, nije glasalo tri, ukupno 155. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila Predlog akcionog plana u celini. Pošto smo završili razmatranje svih tačaka dnevnog reda i odlučivanje o njima, zaključujem sednicu Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2003. godini. Hvala vam na saradnji i prijatno. Vidimo se sutra na Desetoj vanrednoj sednici.