Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u ovoj godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 121 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika i da imamo uslove za dalji rad. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o - PREDLOGU ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O IZBORU NARODNIH POSLANIKA Danas sednici prisustvuje ministar Branko Ružić sa saradnicima. Pošto je Narodna Skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo već navikli da se u Srbiji izborni zakoni, odnosno zakoni koji utiču na izborni proces u Srbiji najčešće donose na jednu vrstu oktroisanog načina, gde nema konsenzusa političkih stranaka i obično se promene dešavaju kao grom iz vedra neba. Dakle, godinu dana neki kvazi-dijalog između predstavnika vlasti i predstavnika prozapadne opozicije. Prvo, posredovanjem nevladinog sektora, odnosno organizacije Džordža Soroša, Fondacije za otvoreno društvo u Beogradu i još nekih nevladinih organizacija, pa posle toga, da stvar bude još gora, Narodna skupština Republike Srbije se ponizila na taj način što je prihvatila posredovanje bivših poslanika Evropskog parlamenta nekakvom dijalogu u Srbiji. Dakle, neki ljudi, koji nisu više u institucijama Evropske unije, koji su u penziji, postavili su se kao autoriteti da reše pitanje demokratije i poštenih izbora u Srbiji, a mi smo to sve prihvatili i odnosili se prema njima kako da nam oni donose, otprilike, vatru koju mi nemamo, kao da civilizacija stiže u Srbiju. Eto, takva situacija je bila u Narodnoj skupštini. A videli smo posle toga primedbe oko medijskog prisustva, oko načina glasanja na lokalnim izborima i tako dalje, da su se stvari neke zaista i promenile, ali samo selektivno i samo tamo gde vladajućim strankama to odgovara, a dobar primer za to jesu lokalni izbori u Medveđi održani prošle godine. Dakle na izbornoj listi nekakve srpske desnice, koja je preko noći osvanula kao neka nova patriotska desničarska stranka ili šta god, na njihovoj lokalnoj listi pojavili su se funkcioneri i članovi SNS. Dakle, malo izgleda nekim ljudima jedna stranka, treba da imaju više, pa onda članovi iste stranke izlaze na lokalne izbore na različitim lokalnim listama i forsiraju se na uštrb nekih parlamentarnih, dugotrajnih i ozbiljnih stranaka u Srbiji. Slična stvar je bila, na primer, na izborima u Kladovu, koji su održani pre dve godine. Dakle, demokratska atmosfera u kojoj tri vladajuće stranke osvoje 95% glasova. Gde to ima na svetu da 95% građana glasa za vlast? Da li to mesto postoji? Samo je postojalo 2018. godine u Kladovu. Valjda je onda neko trebao da dođe u stanje svesti da to treba da se promeni, da treba malo da se povede računa o poštenim izborima, da treba vladajuće stranke da se odnose prema opoziciji onako kako bi voleli da se prema njima odnose kada oni jednom budu opozicija. Naprednjaci su trebali da imaju već jedno takvo iskustvo, budući da vlast DS nije bila tolerantna prema različitom mišljenju svojevremeno i, umesto da naprednjaci uče na njihovim greškama, oni su počeli da primenjuju sličan sistem rada i funkcionisanja kao i DS. Dakle, nije se vodilo računa o pravim problemima. Predstavnici Narodne skupštine su mislili da će oni nekom udovoljiti iz Evropskog parlamenta ili institucije EU ukoliko budu prihvatili posredovanje u nekakvom dijalogu tih evropskih poslanika, odnosno bivših evropskih poslanika, ali videli smo i koji su njihovi kriterijumi. Njihovi kriterijumi su da su izbori pošteni ukoliko sve one stranke koje se zalažu za evropske integracije Srbije na njih izađu, a da najmanje ima veze koliko će građana Srbije na tim izborima da glasa. Mi smo od te iste EU već jednom dobili da je čestitala Tomislavu Nikoliću pobedu na predsedničkim izborima u pet sati, a ostalo je još tri sata da se glasa na biračkim mestima. Izgleda da je Evropska komisija mnogo brže prebrojala rezultate izbora nego RIK u Srbiji. To nam govori kako se oni ponašaju i kako se postavljaju. Demokratski je kada si sa nama, kada se zalažeš za našu stvar, kada ispunjavaš bezpogovorno sve ono što ti mi naredimo, a sve što je protiv evropskih integracija Srbije, odnosno pogubne politike Srbije na putu u EU, to je nedemokratski, to je zastarelo, to je anahrono, to nas vraća u devedesete i ne znam ni ja šta, odnosno kakve floskule smo mogli da slušamo baš od tih Evropljana za ovih godinu i nešto dana. Dakle, stanje u Srbiji, parlamentarizam u Srbiji i izborni proces u Srbiji treba da se promeni, treba da se promeni na bolje voljom građana Srbije, odnosno konsenzusom političkih stranaka koje predstavljaju u Narodnoj skupštini građane Republike Srbije, a ne da se podilazi diktatima iz inostranstva zato što njima nisu interesi građana Srbije na prvom mestu, nego im je na prvom mestu ispunjavanje njihovih zahteva. (Miladin Ševarlić: Poslovnik.)
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić, po Poslovniku.
Zahvaljujem, predsednice. Član 107. u vezi sa članom 8. Ustava Republike Srbije koji glasi – teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Granica Republike Srbije je nepovrediva, a menja se po postupku predviđeno za promenu Ustava. Juče smo imali prilike da vidimo u „Politici“ izjavu ambasadora Ruske Federacije, da Rezolucija 1244 treba da se promeni. Istovremeno, juče je objavljena izjava predsednika Republike da će celo da će celo Kosovo biti proglašena na svojoj teritoriji kao samostalna država. Predlažem da Skupština pod hitno sazove sednicu, pozove predsednika Republike i da raspravljamo o tome. Ako predsednik Republike širi takvo… [[Isključen mikrofon]]
Ja se izvinjavam, vi niste dobili reč za diskusiju nego povredu Poslovnika. Kako sam ja povredila Poslovnik, a da ima veze sa vašom diskusijom, molim vas? Ne možemo imati lažne povrede Poslovnika posle, ne znam ni ja koliko godina. Naučite Poslovnike. (Miladin Ševarlić: Ja sam naučio.) Sada će biti raspust, pa naučite Poslovnik. Stvarno besmisleno posle četiri godine da mislite da je povreda Poslovnika sve što vama padne na pamet da držite govore. Nemate poslaničku grupu i pokušavate uz pomoć povrede Poslovnika da to nadomestite. (Miladin Ševarlić: Da li je to dostojanstvo Skupštine?) Reč ima narodni poslanik, Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Javio sam se za reč povodom amandmana, prosto želim da iznesem nekoliko važnih stavova poslaničke grupe SNS u vezi onoga što smo čuli danas, a i u vezi onoga što smo čuli pre dva dana kada smo u načelu raspravljali o predlozima ovih izbornih zakona koji se odnose na izbore narodnih poslanika i na lokalne izbore. Pre svega, želim da kažem da je SNS prihvatila razgovore sa svima koji su želeli sa njom da razgovaraju o tome u kom pravcu treba reformisati naš politički sistem i u kom pravcu treba reformisati, između ostalog, i naše izborno zakonodavstvo. Tu se, naravno, uvek izvlači iz konteksta ono što je rekao predsednik Republike, Aleksandar Vučić, a to je da neće prihvatiti bilo kakve ucene, čak i ako ih se skupi pet miliona. On je rekao da neće prihvatiti diktat ulice. Dakle, na ulici može da se skupi čak i pet miliona ljudi, što naravno nikada neće da se desi, jer oni koji organizuju proteste protiv Aleksandra Vučića mogu da skupe samo 15 do 20 mafijaša i narko-dilera, kao što je to pre dva dana uradio fašista, Boško Obradović, ali je istovremeno predsednik Republike rekao da je spreman da razgovara sa svima onima koji žele ozbiljan i tolerantan dijalog o reformi našeg političkog sistema, ali u institucijama političkog sistema, odnosno u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Još je rekao, ako ne želite da razgovarate sa mnom, razgovarajte sa predsednicom Narodne skupštine. Ako ne želite da razgovarate ni sa predsednicom Narodne skupštine, evo vam tu poslanici SNS pa razgovarajte sa njima. Mi smo pokazali spremnost da razgovaramo u kom pravcu treba promeniti naš politički sistem i naše izborno zakonodavstvo. Razume se, ne moguće je promeniti sve to za kratko vreme u potpunosti, ali ja mislim da svako objektivan mora da primeti da smo mi mnogo toga u našem političkom sistemu promenili na bolje u proteklih godinu dana i da sve te promene, ako opet objektivno pogledamo, idu u prilog onim političkim strankama koje su trenutno u Srbiji opozicija. Ja bih voleo da čujem jedan ozbiljan argument o tome da je bilo šta promenjeno u našim zakonima a da je na štetu opozicije. Ne. Sve je u korist opozicije i sve je na štetu SNS, počevši od smanjivanja cenzusa sa pet na tri procenata pa nadalje. Mi smo u tim razgovorima prihvatili praktično sve ili skoro sve što su nam opozicione stranke zamerale da ih nema u našim zakonima, da ih nema u našim pravnim propisima, mi smo sve to ugradili u naše zakonodavstvo. Onda kada nisu znali šta će, neki od njih koji su učestvovali u tim razgovorima, ja sam slušao i jednog od njih pre dva dana koji nam spočitava zašto se menjaju izborni uslovi u izbornoj godini ili neposredno pred izbore, a njegova stranka je između ostalog insistirala na tim promenama. Mi smo sedeli za istim stolom, razgovarali, prihvatili skoro sve što su oni predlagali i onda dođu u Narodnu skupštinu i kažu – e, ali zašto menjate uslove na nekoliko meseci ili na godinu dana pred izbore? To su sve bili njihovi uslovi. Mi smo time pokazali jednu širinu, mi smo time pokazali spremnost da razgovaramo. Ja u tome ne vidim ništa loše. Neke kolege, kao što je sad maločas uradio kolega Šešelj, nam stalno zameraju to zašto smo mi uopšte razgovarali sa tom tzv. „prozapadnom“ opozicijom. Razgovarali smo sa svima koji su želeli da razgovaraju. Predsednik Republike je početkom ove nedelje razgovarao i sa vama, ako se ne varam, iz SRS, vezano za ove izmene Zakona o izborima narodnih poslanika i izmene Zakona o lokalnim izborima i koliko mi se čini, na tom sastanku u ponedeljak sa predsednikom Republike, svi koji su učestvovali na tom razgovoru prihvatili su da se ova dva zakona izmene. Te izmene opet idu u prilog opoziciji. Njima se olakšava da prikupe potpise. Dakle, neće morati da prikupljaju potpise kod javnih beležnika, nego će moći svoje potpise, odnosno potpise građana koji podržavaju njihove liste da overavaju u opštinskim, odnosno u gradskim upravama. To je takođe jedan benefit za opoziciju. Što se tiče SNS, mi smo potpise morali da overavamo, kao i vi uostalom, kod javnih beležnika, ali ima mnogo stranaka u Srbiji koje žele da učestvuju na izborima, opozicione su, nisu prikupile potpise i mi im sada ovim zakonskim rešenjima omogućavamo da potpise overavaju u opštinskim, odnosno u gradskim upravama, što je mnogo brže, mnogo efikasnije i na kraju krajeva sa zdravstvenog aspekta mnogo bezbednije nego da se to radi kod javnih beležnika. Želim da kažem još jednu stvar oko ovog posredovanja EU. Ništa u našem izbornom zakonodavstvu nismo menjali po diktatu bilo koga iz EU ili bili kog drugog stranog faktora. Sve što smo promenili, rezultat je dijaloga sa onim političkim strankama sa kojima smo razgovarali. Aleksandar Vučić kao predsednik Republike, Vlada Republike Srbije i mi kao skupštinska većina nismo prihvatili mnogo strašnije pritiske nego što su oni koji se odnose na izborno zakonodavstvo. Republika Srbija je, uz Belorusiju, jedina država danas u Evropi koja nije uvela sankcije Ruskoj Federaciji. Trpeli smo strašne pritiske zbog toga što kupujemo rusko naoružanje. Trpeli smo strašne pritiske zašto omogućavamo kineske investicije u Srbiju i ni pod jednim tim pritiskom nismo poklekli i nismo promenili našu spoljnu politiku. Nismo uradili ništa što je na štetu građana Srbije. Naprotiv, sve što smo uradili, uradili smo tako da je naša država danas mnogo snažnija nego što je bila 2012. ili 2014. godine, snažnija i politički i ekonomski i vojno. Pokazali smo, na kraju krajeva, i sad u ovoj pandemiji ove strašne bolesti da smo spremniji da se suočimo i sa takvim izazovima od zemalja koje su od nas ekonomski mnogo razvijenije. Mi danas ne bismo bili u situaciji da možemo u kratkim rokovima da obezbedimo u milionima komada ili u stotinama hiljada komada maske, rukavice, skafandere, respiratore i sve ono drugo što je neophodno za borbu protiv ove bolesti, da nije bilo finansijskih i ekonomskih reformi 2014, 2015, 2016. godine, kada smo osnažili našu državu u ekonomskom i finansijskom smislu i ona je danas praktično spremna i mnogo spremnija od mnogih drugih evropskih zemalja da se suočava sa raznim izazovima, uključujući i ove zdravstvene. Bez obzira na sve naše razlike, mi se verovatno nikada nećemo oko određenih pitanja složiti, vama hvala što sedite u Narodnoj skupštini i što pokazujete poštovanje prema državi, što pokazujete poštovanje prema parlamentu, što se ne ponašate onako kao što se ponašaju oni koji za sebe tvrde da oni imaju jedini tapiju na demokratiju, da su jedini oni evropski i građanski političari. Mi smo ih pitali i pre dva dana u kojoj to evropskoj demokratskoj državi jedan fašista sa 15 do 20 narko dilera i mafijaša brani poslanicima da uđu u Narodnu skupštinu? Marijana Rističevića su bukvalno pretukli, bacili čoveka na zemlju, šutirali ga nogama, iscepali mu sako i na sve to, onda je krenula salva najneverovatnijih laži da je Marijan Rističević pretučen zato što je navodno imao nož, pa je nožem valjda pretio Bošku Obradoviću. To sad možemo da vidimo i po ovim njihovim reakcijama na društvenim mrežama. „Sad bar znamo“, kažu ovi iz Dveri, „ko je iscepao sako, samo ne znamo gde je bilo obezbeđenje“ i fotografija mog uvaženog kolege Marka Atlagića, koji je u stvari izašao ispred Narodne skupštine da pomogne kolegi Marijanu Rističeviću, a oni mu kažu – ti si iscepao sako. Onda se oglasila Marinika Tepić, koja kaže: „Marijan drži nož“. Evo, ja ću sad da pokažem taj nož. Evo, to je taj nož, neka ga vide svi građani Srbije. Ovo su ključevi od automobila Marijana Rističevića sa priveskom. Dakle, ovo su ključevi automobila sa kojim Marijan Rističević svakog dana dolazi i odlazi sa svog radnog mesta, a to je mesto narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Evo, ovo je taj nož koji se priviđa Draganu Đilasu, Bošku Obradoviću i Mariniki Tepić. Kaže Marinika Tepić: „Marijan drži nož. Koliko Vučićevih poslanika nosi hladno oružje u Skupštini? Od nje su prvo napravili ruglo, sad i opasnu po život. Ovo su“, kaže, „ti uslovi za izbore. Više ne unose šipke i pištolje, kao njihov Šešelj, prešli su na noževe. Gde li su sad Ana Brnabić i Aleksandar Vučić?“ Ja, a i moje kolege iz poslaničke grupe Srpske napredne stranke, namerno nećemo da spominjemo danas imena nijednog novinara, jer ne želimo da od tih ljudi pravimo žrtve. Prvo, oni nisu novinari, oni su ostrašćeni politički protivnici Aleksandra Vučića, SNS i Vlade Republike Srbije. Oni su svi na platnom spisku jednog čoveka - Dragana Đilasa. Ja molim moje kolege da im ne spominju imena. Svi znamo o kome se radi. Nemojte im spominjati imena, jer oni uživaju u tome da su žrtve, kao što Boško Obradović uživa u tome da je žrtva. On moli Boga da ga policija uhapsi. On moli Boga da se policija u Srbiji prema njemu ponaša onako kao što se prema ljudima poput njega ponaša policija u Nemačkoj, u Francuskoj, u Velikoj Britaniji, u Americi itd. I svi znamo kako se tamo ponaša policija. On moli Boga da se policija danas u Srbiji ophodi na isti način prema njemu. Zašto? Zato što je njemu neophodno da bude žrtva. Evo, on je sad postao od napadača žrtva. Sad nije stvar u tome što je on srušio na zemlju Marijana Rističevića, i to ne on sam, nego još njih 20 zajedno sa njim. Nije dovoljno što su čoveka pretukli, naneli mu ozbiljne telesne povrede, nego je sad Marijan Rističević isukao nož, zamislite, na Boška Obradovića. I, naravno, svi ovi mediji, objektivni, nepristrasni, demokratski, krenuli su da brane fašistu Boška Obradovića i njegovog mentora Dragana Đilasa. Šta je, u stvari, pozadina svega? Baš njih briga za izborno zakonodavstvo. Baš njih briga za reformu političkog sistema. Bitno je da u nekom momentu Dragan Đilas i njemu slični ponovo dođu na vlast i da rade sve ono što su radili dok su bili na vlasti, a to znači – baš me briga za državu, baš me briga za ekonomiju, baš me briga za vojsku, baš me briga za Srbe koji žive u bivšim jugoslovenskim republikama, važan sam ja, važne su moje firme, važno je moje lično bogatstvo. Nije problem samo Boško Obradović. Boško Obradović je jedna batina u rukama Dragana Đilasa. Sutra kad ne bude bilo Boška Obradovića, Dragan Đilas će da nađe neku novu batinu sa kojom će pokušati da udara po Narodnoj skupštini, po predsedniku Narodne skupštine, po narodnim poslanicima, po svima onima koji ne misle kao Dragan Đilas. Ovde se radi o tome da ljudi koji su bili na vlasti do 2012. godine pokušavaju da ukoče Srbiju, da je zaustave na putu njenog razvoja. Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, zamislite vi, građani Srbije, koji ste zajedno sa nama, koji ste zajedno sa Vladom Republike Srbije, zajedno sa zdravstvenim sistemom, zajedno sa predsednikom Republike, izborili se protiv ove pandemije. Nismo je pobedili do kraja, ali nismo doživeli ni poraz. Nismo imali ni italijanski, ni španski scenario zahvaljujući budnosti i prisebnosti i predsednika Republike i Vlade Republike Srbije i naših zdravstvenih radnika. Sad, zamislite da su nekim slučajem na vlasti danas u Srbiji ljudi poput Dragana Đilasa, ljudi poput Boška Obradovića ili Saše Radulovića, koji tvrdi da je pandemija izmišljena, da ju je Vučić izmislio zbog izbora, da bi vodio izbornu kampanju u vreme pandemije, zamislite da su takvi ljudi na vlasti. Pa, mi bi imali na desetine hiljada leševa po ulicama. Zbog toga je važno da se u Skupštini razgovara o svim problemima sa kojima se Srbija danas suočava ili o svim onim pitanjima koje političke stranke kandiduju kao teme za razgovor. Ovo je mesto gde se razgovara, nije ulica. Nije demokratija kada fizički vas 20 napadne jednog Marijana Rističevića. Nije demokratija kada upadnete u kancelariju predsednice Narodne skupštine, pa joj nanesete povrede. Nije demokratija kada, kao pre dva dana, naterate automobile i podignete haube od tih automobila ispred Narodne skupštine, tako da niko od vas ne može da uđe. Nije demokratija kada sa očigledno ljudima koji su pod dejstvom narkotika, sa ljudima koji su agresivni blokirate zgradu predsedništva, blokirate Narodnu skupštinu, kada vređate, kada pljujete narodne poslanike. To se nama dešavalo pre dva dana u režiji onih koji kažu da je Aleksandar Vučić diktator, da hoće da zavede tiraniju, da smo mi svi njegovi puleni koji branimo njegov pokušaj da se sruši demokratija u Srbiji. Kada je bilo ko od nas u protekle četiri godine od kada traje ovaj saziv uradio bilo šta od onoga što su uradili puleni Dragana Đilasa? Nikada niko. Oni su protestvovali, da vas podsetim, i 2017. godine kada je Aleksandar Vučić pobedio na predsedničkim izborima, zato što su bili nezadovoljni, pazite, bili su nezadovoljni izbornim rezultatom. Saša Radulović je priznao da nije bilo izborne krađe iako je prethodno tvrdio da jeste i onda je rekao da nije bilo izborne krađe, Aleksandar Vučić je pobedio zato što SNS jedina ima snažnu stranačku infrastrukturu na terenu, zato je pobedio na predsedničkim izborima. Oni su nas mesecima sačekivali ispred Narodne skupštine, napadali, psovali, vređali, Marijanu Rističeviću su oštetili automobil, prebijali su narodne poslanike, a oni koji su protestvovali od 2017. godine pa do dan danas, koji sa testerama upadali u Narodnu skupštinu, koji su naterali kamion ispred zgrade predsedništva, koji su pre dva dana pretukli Marijana Rističevića, koji su blokirali ulaz u Narodnu skupštinu, koji su ponovo blokirali ulaz u predsedništvo Srbije, nisu dobili ni jednom bilo kakve batine od policije, nisu videli policajca na ulici. U njihovo vreme bacali su suzavac na nas koji smo samo hteli mirno da prošetamo do zgrade RTS. Ubili su Ranka Panića tako što su ga izgazili čizmama i zbog toga niko nije odgovarao. Batinali su nas, gasili su nam mikrofon, izbacivali su nas iz Narodne skupštine, to se nikome od njih nije desilo, i oni tvrde da su oni demokrate, a da smo mi diktatori. Srbija je demokratska država, Srbija je stabilna država i Srbija će umeti da odgovori na sve izazove koji dolaze i u oblasti unutrašnje i u oblasti spoljne politike, ali da pokleknemo pred tajkunima kao što je Dragan Đilas ili da pokleknemo pred fašistima kao što je Boško Obradović, to neće da se desi. Srbija će ostati država, Srbija je večna i Srbija je starija i važnija od nas pojedinačno. Mi imamo obavezu kao odgovorni ljudi da našoj deci ostavimo Srbiju boljom nego što smo je zatekli, a zatekli smo je u katastrofalnom stanju. Pozivam danas narodne poslanike, sve narodne poslanike, i one iz vlasti i one iz opozicije, da slobodno, argumentovano diskutujemo o ovim amandmanima, o izbornim zakonima. Važno je da o tome razgovaramo i važno je da pokažemo i našim građanima, ali da pokažemo celom svetu da je Srbija demokratska država, da je Srbija stabilna država, da je Srbija država koja ima institucije i to institucije koje funkcionišu u skladu sa Ustavom i zakonom.
Zahvaljujem. Reč ima Marko Atlagić. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, svakako da neću podržati ovaj amandman, nego zakonsko rešenje Vlade Republike Srbije koje je predloženo iz više razloga, a osnovni je već rekao dr Martinović pre mene. U svakom slučaju iz zdravstvenih razloga, ne samo što će veći broj političkih aktera imati šansu da prikupi i overi svoje potpise. Kada sam rekao iz zdravstvenih razloga, kada je u pitanju pandemija, moram da kažem radi građana Republike Srbije nekoliko stvari koje su očevidne i koje su nepobitne. Prvo, Republika Srbija je prva uvela vanredno stanje, prvi smo uveli, odnosno i doneli svo neophodno merenje za suzbijanje virusa Kovida, prvi smo sačinili ekonomske mere za oživljavanje naše privrede. Od nas niko to nije pre učinio, ni u Evropi, ni u okruženju. Što je vrlo bitno, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, sačuvali smo zdravstveni sistem Republike Srbije, što je bilo presudno za zdravlje svih naših građana. Sačuvali smo jedini, moram da kažem, u Evropi 99 i više posto naših penzionera od 1.700.000. Žao nam je svakog umrlog, pogotovo onih mlađih, a i nekih naših kolega narodnih poslanika, a i državnih sekretara. Posebno moram spomenuti dr Blažića, koji je bio i lični prijatelj i veliki drug. Nadalje, nabavili smo prvi opremu za zdravstvenu zaštitu. Pokazali smo solidarnost prema svim zemljama u okruženju, ali zato, poštovani građani Republike Srbije, Srbija ima između dva ili tri preminula od Kovida na 100.000 stanovnika. Da li je tačno, gospodo narodni poslanici, ili nije? To znači da stojimo 10 puta bolje nego jedna Švajcarska, a to znači da stojimo 30 puta bolje nego Belgija, a to znači da stojimo 156 puta bolje nego Španija, kod njih je 156 puta veća smrtnost nego u Republici Srbiji, i da stojimo bolje 177 puta nego Italija. To su nepobitni pokazatelji, zahvaljujući Vladi Republike Srbije, a u prvom redu predsedniku Republike Aleksandru Vučiću koji je još inicirao sastanak naše Vlade i našeg Kriznog štaba u februaru mesecu. Poštovani građani Republike Srbije, obratite malo pažnje, izneću nekolike činjenice vezano za naše političke protivnike. U prvom redu za ovaj nemili događaj koji se desio unazad dva dana, a od strane Boška Obradovića. Nije on jedini takav, već je takav sav Savez za Srbiju. On je samo eksponent toga. To su ljudi koji samo seju laž i nasilje. Podsetiću vas na nekoliko činjenica i pitati vas da li je tačno ili ne, uvaženi narodni poslanici iz opozicije i pozicije. Boško Obradović izvršio je upad u Republičku izbornu komisiju. Da li je tako ili ne? Boško Obradović izvršio je upad u opštinu Pećinci, nasilni upad. Da li je tako ili ne? Boško Obradović izvršio je upad u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, gospođe Maje Gojković. Da li je tako, uvaženi građani Republike Srbije? Izvršio je upad u policijsku stanicu u Guči, izbacio ga čuvar naglavačke iz te stanice. Da li je tačno da je izvršio upad u zgradu RTS? Da li je tačno da je izvršio upad u zgradu SO Gornji Milanovac? Da li je tačno da je pokušao upad u REM? Da li je tačno da je pokušao upad u zgradu predsedništva Republike Srbije ili ne? Da li je tačno da je ovaj nasilnik pokušao upad u zgradu Skupštine grada Beograda? Da li je tačno da je nasilnik Boško Obradović rušio ogradu ispred predsedništva Republike Srbije? Da li je tačno ili ne da je ovaj nasilnik izvršio upad u Narodnu skupštinu Republike Srbije i pravio haos i skrnavio zastavu Republike Srbije, otvarao vrata zastavom i prekjuče to uradio drugi put? Da li je tačno ili ne da je Boško Obradović izvršio napad na dr Martinovića na sednici Administrativnog odbora ili ne? Da li je tačno da je Boško Obradović izvršio napad na novinarku Pinka? Da li je tačno ili ne da je Boško Obradović izvršio napad na dr Martinovića 29. 12. 2019. godine, usred Narodne skupštine i oborio ga ovde? Da li je tačno da je zapretio predsedniku Aleksandru Vučiću da će ga išamarati? Da li je tačno da je 19. 11. 2000. godine izjavio, citiram: "Vučić mora na hitnu operaciju srca u SAD, kako bi preživeo. Baš zato, sada je pravi trenutak da se intenziviraju napadi na njega iz svih oružja", završen citat. Da li možete, poštovani građani Republike Srbije, pojmiti da ovaj bestidnik to govori? Da li je tačno da je izvršio verbalni napad na profesora Mićunovića, jednog od osnivača Demokratske stranke? Uvaženi i pametni profesor Mićunović je odgovorio, citiram: "Mene ne interesuje politički huligan Boško Obradović koji pokušava da u naš politički život uvede tabloidno prostaštvo", završen citat. Taj Boško Obradović bestidnik je optužio vlast za kampanju protiv migranata, a Srbija je jedna od retkih zemalja u svetu koja je primila migrante zaista na jedan divan način. Čak je Goran Ješić, kad je prigovorio Zoran Lutovac, zvani "zalutovac" jer je zalutao u politiku i kolega Šutanovac su rekli, citiram: "To ima veze sa jednom budalom što tumara po Srbiji sa okićenom hladnjačom širi strah, laže kao pas i od nesretnih ljudi pravi političku kampanju", završen citat. To je rekao naš politički protivnik Goran Ješić sa kojim se ja u mnogo čemu ne slažem, kao ni sa gospodinom Šutanovcem, ali imali su toliko časti i poštenja da to izgovore. Na kraju, poštovani građani Republike Srbije, vi čujete ovih dana takve pogrde, psovke, ponižavanja po društvenim mrežama, po portalima, na predsednika Republike Aleksandra Vučića i pretnje. Ja upozoravam tužilaštvo, ovo je moje lično mišljenje - mislim da mu je ugrožena bezbednost. Ponavljam još jednom - mislim da mu je ugrožena bezbednost. Podsećam vas da je Aleksandar Vučić prvi finansijski konsolidovao državu. Jel tako, gospodo iz opozicije, ili ne, ustanite pa recite da li je to istina ili ne. On je prvi rekao - neću u NATO, za razliku od vas. Prvi je obeležio NATO agresiju na našu zemlju. Prvi je rekao - neću uvesti sankcije Rusiji, kao što reče dr Martinović. Prvi je rekao zapadu - nećete me sprečiti da sarađujem sa Rusijom i Kinom. Prvi je posle dosovskog uništenja podigao vojsku Republike Srbije na jedan zavidan nivo, a Tadić je rekao, citiram: "Šta će nam vojska?" On je prvi povratio međunarodni ugled zemlje, jer je pre njega bila na minimumu. Prvi je uveo digitalizaciju, zahvaljujući, moram to da kažem, i našoj predsednici Ani Brnabić, koja je izuzetna na tom području i forsira taj deo. Setite se kad su naši politički predstavnici u ovim klupama nasuprot nas bili protiv da se digitalizacija uvodi u škole, da nećemo obučiti nastavnike i glasali protiv toga. U ovom visokom domu prvi je povratio 166. list nakon mnogo godina "Miroslavljevog jevanđelja" tamo gde mu je bilo mesto i ovo što je najvažnije, molim vas obratite pažnju, poštovani poslanici, danas je Aleksandar Vučić poslednji i jedini slobodni vladar u Evropi. Ponavljam, poslednji i jedini slobodni vladar u Evropi. Hvala lepo.
Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvažena predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko reči vezano za amandman, obzirom da je gospodin Šešelj u jednom širem kontekstu obrazlagao amandman koji je podneo i govorio između ostalog i o navodnim pritiscima evropskih parlamentaraca koji su vezani za međustranački dijalog, govorio je između ostalog i o izborima u Kladovu, o određenim, koliko sam shvatio, navodnim nepravilnostima izbora u Kladovu, pa dozvolite samo nekoliko stavova poslaničke grupe SPS. Najpre, kada je reč o razgovorima na temu izbornih uslova želim da kažem da se slažem u potpunosti sa gospodinom Martinovićem i SPS je prihvatila poziv za razgovore i na Fakultetu političkih nauka i kada je reč o međustranačkom dijalogu. Upravo smo želeli da pokažemo spremnost da promenimo postojeće izborne uslove, da stvaramo nove okvire, da poboljšamo postojeće izborne uslove i da saslušamo šta je to što konkretno predlaže jedan deo opozicije, ali isto tako smo vrlo jasno rekli da je za nas bilo potpuno prirodno i logično da od samog početka takve razgovore vodimo u parlamentu, u institucijama sistema i da je za nas bilo potpuno prirodno i logično da upravo jedan deo opozicije koji je inicirao takvu vrstu razgovora prihvati dobronameran poziv predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, ako se sećate, još na početku zasedanja pa da, između ostalog, neposredno pred samo zasedanje razgovaramo na relaciji vlasti i opozicije kako da unapredimo parlamentarnu praksu, kako da unapredimo parlamentarizam u Srbiji. Kada je reč o sugestijama koje su vezane za izveštaj Evropske komisije, da se mi razumemo, mi jesmo prihvatili neke sugestije, ali ne zato što je to bio imperativ EU, što je to bio imperativ Evropske komisije, već da bi unapredili parlamentarizam u Srbiji i mislim da je to potvrđeno nakon prihvatanja i nakon usvajanja određenih preporuka ovde u parlamentu. Parlament je glas naroda, mesto gde mi narodni poslanici, neko ko ima mandat i poverenje građana da obavlja jedan odgovoran i ozbiljan posao treba da razgovaramo o alternativama kako da dođemo do najkvalitetnijih zakonskih rešenja i upravo iz tog razloga smo na početku vrlo jasno rekli da je potpuno logično i prorodno, ponavljam, da razgovore o izbornim uslovima vodimo u parlamentu. Međutim, imali smo, ukoliko se sećate, najpre ispostavljanje nekakvih uslova, nekakvih zahteva od strane jednog dela opozicije. Samo ispostavljanje uslova i zahteva, a pri tom zaobilazeći parlament kao najviši organ zakonodavne vlasti, a znajući da sve zakone i sve ono što je vezano za izborne zakone, izborne uslove, se upravo usvaja u parlamentu vi narušavate dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, što nije bio ni prvi, ni poslednji put kada je reč o jednom delu opozicionih političkih stranaka. Inače, želim da podsetim da ova vladajuća koalicija nije promenila nijedan izborni zakon, nijedan izborni zakon u prethodnom vremenskom periodu. Jesmo jedan vezano za finansiranje, ispravite me ministre ako grešim, gde je reč o finansiranju političkih stranaka gde smo umanjili sredstva koja se usmeravaju ka političkim strankama upravo jer je prioritet i imperativ Vlade Republike Srbije bila štednja, a štedelo se tamo gde ima. Ne možete štedeti tamo gde nema. Međutim, kada pominjete razgovore i kada dođemo do razgovora, mi smo vrlo jasno rekli - želimo demokratsko rešenje, želimo demokratski dogovor, želimo da dođemo do konsenzusa. Hajde da sagledamo šta su vaše sugestije i predlozi, onda smo na drugoj strani imali jedan jasan stav - ili 42 zahteva ili bojkot. Izvinite, ali to nikako nije prostor i put koji vodi do konsenzusa i koji vodi do nekakvom kompromisa, već jedan klasičan ultimatum, a ultimatum nije način da razgovaramo. Nije dobro što je politička scena Srbije u tom trenutku bila podeljena na jedan deo političkih stranaka koji jeste pokazivao spremnost da učestvuje u stvaranju novih zakonskih okvira, postojećih zakonskih okvira, koji je želeo da učestvuje u poboljšanju postojećih izbornih uslova, ne mislim na kolege iz SRS, jer oni su imali jasan stav da ne žele da učestvuju u razgovorima, ali učestvuju u razgovoru parlamenta, žele svoje stavove da iskažu jasno ovde u parlamentu i žele naravno da učestvuju na izborima jer shvataju da se demokratija jedino ostvaruje na izborima, a ne na drugi način. To je za poštovanje. Govorim o jednom drugom delu opozicije koji je, navodno, govorio o nekakvim izbornim uslovima, a pri tome nije želeo da učestvuje u razgovorima i nije želeo da saopšti šta je to konkretno što možemo da učinimo da bi te izborne uslove popravili, osim ultimatuma o kojem sam već govorio. Onda smo mi u jednom trenutku, kao predstavnici SPS, rekli tadašnjim organizatorima na Fakultetu političkih nauka da se od nas kao parlamentarne stranke očekuje da prihvatimo zahteve, da prihvatimo sugestije i da nam se čini da nam se na taj način vezuju ruku, da se diže cena organizatoru, a da mi još uvek ne znamo šta je stav deo jednog dela opozicije koji ne učestvuje u razgovorima, a sve vreme je inicirao ove razgovore. Naravno da nismo dobili odgovor. Između ostalog, ja sam postavio i pitanje – da li možda taj jedan deo opozicije, sad možete se složiti sa mnom ili ne, učesnici razgovora, ali da li taj jedan deo opozicije ima svoje predstavnike na tim razgovorima? Čini mi se da period, gospodine Martinoviću, posle razgovora i kampanja koju su nekakvi nevladini civilni sektori vodili, konkretno posle razgovora koje smo imali, mislim i na Fakultetu političkih nauka i međustranački dijalog, mislim da kampanja koju su vodili, izjave koje su davali upravo govore u prilog konstataciji da su oni sve vreme imali svoje predstavnike koji su iznosili njihove zahteve, a predstavljali se, navodno, kao nekakvi, ispravite me, ne znam kako su ih u tom trenutku definisali, kao stručnjaci koji se bave određenim oblastima. Mi smo sastavili, na osnovu svega onoga što smo čuli, kada je reč o razgovorima, kolega prof. dr Žarko Obradović i ja smo u ime SPS učestvovali na razgovorima, sastavili jedan predlog sugestija koji je za nas kao stranku prihvatljiv, sadržan u 17 konkretnih tačaka i veliko nam je zadovoljstvo da je svih tih 17 tačaka upravo uvršćeno u ono što jeste bio stav Vlade Republike Srbije i dela Vlade Republike Srbije, Komisije Vlade Republike Srbije koja se bavila ovim pitanjem. Mislim da se Vlada Republike Srbije, ne mogu tu da se složim sa jednim delom opozicije, opet, da se Vlada bavila deklarativno, da se bavila banalno, već smatram da se bavila veoma odgovorno, ozbiljno i konkretno i to kroz konkretne zakonske predloge. Mi smo promenili pet zakonskih predloga u parlamentu, ako se sećate, i to jeste bio jedan veliki iskorak, kada govorimo o izbornim uslovima. Mislim da su izborni uslovi daleko bolji od onih koje smo imali 2008. godine, samo zlonamerni danas mogu reći da je drugačije. Mislim da je, na neki način, pronađena ravnoteža između poštovanja prava pozicije, sa jedne, i opozicije, sa druge strane. Naravno, postoji još dosta stvari na kojima treba raditi i o kojima treba razgovarati. Kada je reč konkretno o tome da je opozicija oštećena na bilo koji način, gospodin Martinović je maločas pomenuo jedan zakonski predlog koji je, zapravo dva zakonska predloga, jel tako, koje je podnela SNS, mislim na snižavanje cenzusa sa 5% na 3%, postavlja se pitanje – na koji način je oštećena opozicija, kada omogućavate upravo onom delu opozicije koji čak nije u mogućnosti da prikupi ni potpise da pokuša da ima svoje predstavnike u parlamentu? Mi smo i tada rekli da smatramo da to jeste još jedan iskorak ka poboljšanju izbornih uslova, jer ćemo u parlamentu imati relevantno preslikano javno mnjenje, jer ćemo vratiti politički život u parlament. I stranke vlasti i stranke opozicije, ma ko to bio u narednom vremenskom periodu će morati daleko više da rade, jer ćemo imati daleko više predstavnika u republičkom parlamentu, Isto tako, ono što je suštinski najvažnije – politika će se voditi u parlamentu, a neće se voditi na ulici. Sa druge strane, nisu tačne, takođe, ni konstatacije da postoji nekakvo pisano pravilo, ja nisam pravnik, ali, evo, ovde ima pravnika, ispravite me ako grešim, ne postoji ni jedno pisano pravilo da se izborni zakoni ne mogu menjati u izbornoj godini. Kako smo to mogli, pet izbornih zakona da promenimo nakon međustranačkog dijaloga i razgovora koji smo vodili na Fakultetu političkih nauka, a nismo mogli da razgovaramo i nismo smeli da razgovaramo konkretno o zakonu koji se tiče snižavanja cenzusa od 5% na 3%? Nije tačno da je na taj način, već sam rekao, oštećena opozicija. Zašto to ne odgovara jednom delu opozicije? Bojkot je definitivno propao. Oni su, verovatno mislili da će bojkot uspeti, da će nakon bojkota, potreban im je jedan vremenski period, recimo od šest meseci, da pokušaju da naprave opšti haos u Srbiji kako bi došli do vanrednih parlamentarnih izbora. Niti će biti vanrednih parlamentarnih izbora, niti će biti onoga što su oni predlagali, a na šta smo se svi nasmejali tokom dijaloga, nekakve prelazne Vlade, prelazne pokrajinske Vlade, tehničke ili ne znam kako su ih već nazvali, pokrajinske Vlade, Vlade Republike Srbije. Dakle, imaće Srbija fer i demokratske izbore i dobiće Vladu koja će imati ogromno poverenje i podršku građana Srbije. Na kraju tog dijaloga mi smo vrlo jasno rezimirali, i vlast i opozicija, da je postignuta određena konstruktivnost koja vodi ka demokratskom duhu, što j e izuzetno važno za održavanje izbora u Srbiji. Što se tiče evropskih parlamentaraca, ja moram potpuno jasno da kažem stav poslaničke grupe SPS. Ni jednog trenutka mi niti smo dozvolili, niti smo zbog toga došli da razgovaramo sa evropskim parlamentarcima, došli smo da razgovaramo da bi saslušali predloge i sugestije evropskih parlamentaraca, jer smatramo da sa svima treba razgovarati. Možda neke od tih sugestija i predloga jesu kvalitetne i možda treba da budu deo naših zakonskih predloga, ako govorimo o izbornom zakonodavstvu. Ali, isto tako smo na početku rekli, vrlo jasno i evropskim parlamentarcima, da evropski parlamentarci ne smeju i ne treba da dele političku scenu Srbije i nas koji učestvujemo u razgovoru na podobne i na nepodobne i da favorizuju bilo koga i da nema potrebe da o izbornim zakonima sa nama razgovaraju u institucijama sistema, a sa jednim delom opozicije razgovaraju… Nisam vas čuo, izvinite. I o tome ćemo. Ne bih o fizičkom izgledu, ali o nečem drugom da. Ali, da treba da razgovaraju sa nama u institucijama sistema, a ne u hotelskim lobijima i dok gospođa Fajon konkretno mislim da ste na nju mislili kada ste ovo rekli, da gospođa Fajon ne treba da brine za demokratiju i za slobodu medija u Srbiji, demokratija u Srbiji se ostvaruje na izborima i jedino izbori mogu da promene izborni kurs Srbije, a što se tiče slobode medija, slobode mišljenja, slobode govore jesu osnovni postulati jednog demokratskog društva, kakva Srbija danas i jeste. Veoma je interesantno da se niko iz Evropskog parlamenta, konkretno mislim 2011. godine nije osvrnuo na izveštaj Verice Barać koja je upravo govorila o pritisku na određene medije. Mislim naravno na Evropski parlament. Nedavno mi je jedan novinar postavio pitanje – kako komentarišete to što evropski parlamentarci, gospođa Fajon i gospodin Bilčik insistiraju da se Skupština sastane? Rekao sam da ne osećam apsolutno nikakvu potrebu da to komentarišem, ali da mi je konačno drago da shvataju da u Srbiji postoji parlament kao najviši organ zakonodavne vlasti i da se o suštinski najvažnijim pitanjima razgovara u parlamentu između relevantnih razgovori vode sa relevantnim političkim činiocima i da nikada nisu imali potrebe da o važnim pitanjima razgovaraju u hotelskim lobijima, da je lepo što misle o Srbiji, ali da ćemo mi znati na najbolji način kako da radimo u najboljem interesu građana Srbije. Znate šta, na razgovorima smo takođe rekli, ako je za Evropski parlament ključno pitanje izborni uslovi u Srbiji, mada mislim da imaju daleko važnije probleme, a ako je to za njih ključno pitanje, onda kada organizuju debate na temu izbornih uslova u Srbiji, nemojte da pozivate samo jedan deo omiljene opozicije, pozovite sve nas, pa ćete onda čuti i kontra argumentaciju, a ne da stavove i mišljenja donosite samo na osnovu onoga što vam kažem jedan deo opozicije, a sve ono što je izrečeno, ne bih sada ulazio u detalje, su bile klasične notorne laži. Što se tiče konkretno izbora, pomenuto je Kladovo, želim da kažem da je SPS učestvovala na izborima u Kladovu, da je ostvarila 31% glasova i da smo mi ponosni na rezultat koji je SPS ostvarila u Kladovu, da je to potvrda da smo izašli sa dobrim programom, da je to potvrda da smo izašli sa ljudima koji su garant realizacije tog programa. U ovom trenutku SPS u Kladovu je opozicija. Ne vidimo ni tu apsolutno nikakav problem. Za nas je daleko važnije da građani prepoznaju naš rad u toj lokalnoj samoupravi. Ne mislim da je postojalo, zapravo, potpuno sam ubeđen da nisu postojale apsolutno nikakve nepravilnosti, jer imamo jako dobru informaciju od ljudi iz našeg opštinskog odbora, našeg izbornog štaba koji su učestvovali na terenu. Što se tiče konkretno nekih stvari koje su ovde pomenute, i sa time želim da završim, ne pominjući, ali moram pomenuti jedno ime, ja sam dame i gospodo narodni poslanici, tokom, mislim prekjuče kada smo govorili, rekao da je Dimitrije Ljotić, jednom prilikom izrekao da nama nisu potrebni glasači već borci. To je ono što radi gospodin Boško Obradović u Srbiji. Dakle, nisu njemu potrebni glasači već traga za načinom kako da bez izbora dođe do vlasti i do privilegija. Onakva vrsta incidenta je za svaku osudu. Mi smo to kao partija i poslanički klub osudili, ali morate da shvatite da kada nemate politiku, kada nemate program, kada imate manjak političkog uticaja i moći onda dolazi do onog najprimitivnijeg ponašanja. To dovodi do vokabulara koji odavno prevazilazi granice nekakvog političkog okvira i onda se postavlja, ponoviću po zna po koji put, suštinsko pitanje, da li je ovo politika i da li je ovo suština postojanja politike, ili je ovo nasilničko i siledžijsko ponašanje? Hoćemo li konačno svi, mi smo na to pozivali mnogo puta u ovde u parlamentu, hoćemo li konačno svi, i vlast i opozicija da kažemo - ne sme i ne može to da bude norma društvenog ponašanja u Srbiji. Mi politički možemo različito da mislimo, da imamo različite stavove, to je potpuno logično, višestranački sistem, nije dobro da po svim pitanjima mislimo svi isto. Kada bi mislili svi isto ne bi mislili dovoljno. Ali, dozvolite, sučeljavanje mišljenja ovde u sali, u plenumu, ali ne snaga sile, već snaga argumenata. I, nemojte molim vas više, ponavljam još jednom, o tome sam govorio pre nekoliko dana, nemojte više da pokušavate, jedan deo opozicije da pokušava od sebe da napravi žrtve, kako bi izazvao sažaljenje kod građana Srbije. Suze i deca se koriste čisto u političke svrhe. Meni je žao svakog deteta, ali taj patent nije izmislio niko ko sedi u ovoj sali, taj patent su na početku izmislili oni kojih danas nema u ovoj sali. Kada smo ih mi upozoravali, čekajte ljudi, gde su granice? Mi nismo pitali našu decu da učestvujemo i da se bavimo politikom. Ostavite porodice, ostavite decu. Od političara se očekuju rešenja, a ne da izigravaju žrtve i da traže sažaljenje. Ako ste hteli drugačiji pristup i ako ste hteli nešto da promenite, izvinite, gospodin Đilas je trebao da uhvati za uvo Boška Obradovića i da mu kaže izvini se predsednici parlamenta jer si fizički nasrnuo. Na jednu damu se tako ne nasrće, a posebno ne na predsednicu parlamenta. Izvini se predsedniku Administrativnog odbora, jer si fizički nasrnuo na njega. Izvini se novinarima, jer su tvoje pristalice fizički nasrnule na njega. Da uhvati Sergeja Trifunovića da mu kaže – stani, tako se ne razgovara sa građanima. E, onda bi pokazao da želi nešto da promeni, onda bi pokazao da mu je žao, a ovako, čista politička promocija, pokušaj da od sebe napravi žrtvu, da izazove sažaljenje, da pokuša da među građanima Srbije da nađe nekoga ko se danas, otprilike oseća slično kao žrtva, mada je promašio i vreme i mesto, nije ovo vreme kada je on vladao, kada kroz takvu vrstu političkog marketinga i političkih pamfleta može doći do političkih poena. Zahvaljujem, predsednice [[Aleksandar Šešelj: Jel može sad replika, pomenuo me je pre 15 minuta?]]
Koliko puta? (Aleksandar Šešelj: Pomenuo me je nekoliko puta pre izvesnog vremena.) Izvolite.
Hvala vam gospođo Gojković. Što se tiče poboljšanja naših izbornih uslova i sveopšteg demokratskog progresa i tih izbora u Kladovu, ja koliko se sećam tamo je bilo nekih trzavica u odnosima između dve koalicione stranke sa republičkog nivoa gde je jedna od tih stranaka istaknutom članu te druge stranke, na kućnu adresu poslala neki tamburaški orkestar da ga obiđe, a tu je bilo i nekih sekira i nekih rekvizita, ne znam da li je to sad sve po evropskim standardima. To će možda potvrditi gospodin Ružić, verovatno nešto zna više o tome. To su verovatno samo nevolje u raju među koalicionim partnerima. Pitanje je kakvi bi bili odnosi između tih stranaka da oni ne čine vlast na republičkom nivou. Ali, od gospodina Martinovića smo malopre čuli tumačenje da vladajuća koalicija prepoznaje interes opozicije. Umesto da se opozicija sasluša, ona parlamentarna, ona koja bi bila relevantna, sama vlast šta je interes opozicije. Ovi zakoni se danas donose, a to može i predsednica parlamenta da potvrdi, isključivo na zahtev jedne marginalne političke pojave, grupe „Jedan od pet miliona“, ne znam kako se zaista zovu te osobe koje su bile na tom sastanku, ali bila je i gospođa Gojković prisutna, ovo je njihov komentar bio sa tog sastanka i danas se ovde pretače u zakon. Što se tiče toga da se ne ispunjavaju uslovi iz inostranstva. Ni to nije istina. Mi smo videli od najbanalnijih stvari zašto se zahvaljujete Kinezima i Rusima, to nije u skladu sa dobrim odnosima između Srbije i EU, odmah dan posle takve izjave Žozefa Borela, u Beogradu su osvanuli bilbordi – hvala Evropo, a pre toga je bilo – brate Si. Dakle, to je stav o diktatima iz inostranstva. Tako je bilo i sa sankcijama, tako je bilo i sa svim što dolazi iz EU.
Reč ima Dragan Jovanović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, celo jutro pričamo o izbornim uslovima, kolega Šešelj pominje taj susret kod predsednika Vučića, a pomenuo ga je i gospodin Martinović, kada je doneta ta odluka da se ide sa izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika i odbornika i da se omogući da se potpisi prikupljaju i u lokalnim samoupravama, odnosno gradskim i opštinskim upravama. Iskreno, ja ću predstavljati izbornu listu – Milan Stamatović, Zdravo, da pobedi Dragan Jovanović na narednim parlamentarnim izborima. Mi smo prikupili 9.200 potpisa pre uvođenja vanrednog stanja. Gospodine Ružiću, nije mi problem ipak da podržim ovaj zakon. Zašto to govorim? Pre svega, ovo će pomoći i na nekim narednim izborima. Ovaj model koji smo imali do sada, a to je ekskluzivni pravo notara da overavaju potpise, se pokazao kao loš. Vladajuća koalicija je uvek imala mogućnost da utiče da notari dođu najpre u jednu kancelariju pa onda da idu u drugu, a uvek je naravno to najpre kod onih koji imaju vlast i to je donekle i razumljivo. Izborna lista kojoj pripadam je predala u nekih 35 gradova i opština do sada izborne liste, tu su i veliki gradovi kao što su Kragujevac, Loznica, Leskovac, Užice itd, gde smo predali više od 15 hiljada potpisa na lokalnom nivou overenih kod notara, da ne govorim sada o drugim manjim opštinama. Hoću da kažem, kada idemo u susret izbornim uslovima, ja bi bio srećniji da smo mi ovo radili pre svih ovih razgovora koje su kolege pominjale i nekako mi se čini da smo stalno kaskali i kao Skupština i kao Vlada. Bolje bi bilo da smo mi ovo lepo radili pre tri meseca kada smo doneli i izmene zakona i spustili cenzus sa 5 na 3%. To je prva stvar. Druga stvar, ono što bih voleo i što bi verovatno potpuno promenilo sliku Srbije, a to je, ja sam to više puta govorio u ovoj Narodnoj skupštini, da se promeni izborni zakon i da se poslanici, odbornici biraju na ime. Tada kada bi se poslanici, odbornici birali na ime, mi ovakvih problema, kao što su i blokade Skupštine i sve ostalo, apsolutno ne bismo imali. Ovde bi sedeli ljudi koji imaju integritet u svojoj sredini, gde bi građani znali ko su oni, za koga glasaju i koji bi znali kome polažu račune, ne stranačkim prvacima koji su nosioci lista, već pre svega građanima koji su ih u ovu Skupštinu poslali, a samim tim bi izabrali Vladu koja bi se potpuno drugačije ponašala. Ono što moram da vam kažem, gospodine ministre, ali verovatno vi već to dobro znate, ovde kolege govore i o uspesima u borbi protiv pandemije ili epidemije koronavirusa i to je sve u redu. Ali, ja bih vas napomenuo, mi koji živimo u unutrašnjosti Srbije, evo mi u Šumadiji, kada gledamo nacionalne medije u doba korone, mi vidimo, na primer, da se penzionerima u Beogradu deli pomoć, i to svim penzionerima koji imaju penzije ispod 30.000 dinara. A da li vi mislite da bi u tom Kladovu, Topoli ili na nekom trećem mestu mogli to da radimo na lokalu? To su stvari koje su potrebne da se kažu i danas kada govorimo o izmenama izbornih uslova, jer hoćemo da kažemo da Srbija nije Beograd i da je potrebna jedna potpuna decentralizacija, a ta decentralizacija može da dođe i izmenom izbornih zakona. Da se vratim na lokal. Što se tiče potpisa, ja se nadam da ćemo već sutra moći da predamo izborne liste. Ovde je kolega Šešelj pomenuo taj, opet da se vratimo na taj sastanak kod predsednika Vučića, nadamo se da će se pre svega mediji sa nacionalnom frekvencijom otvoriti i da će imati više debatnih emisija u narednom periodu i da ćemo moći svi da iznesemo svoje političke stavove i da govorimo o stvarima koje su potrebne da se život u Srbiji drugačije odvija, da ova beogradizacija koju sada imamo se malo promeni i da se čuje glas i centralne i zapadne i istočne Srbije i naravno naših kolega iz Vojvodine, jer samo na takav način imaćemo i drugačiju Skupštinu Srbije. Ja bih se zahvalio i predsednici Skupštine i kolegama narodnim poslanicima na saradnji u ove prethodne četiri godine. Nadam se da se vidimo u nekoj boljoj Skupštini već za par meseci. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Samo jedna napomena oko ovog bilborda: „Hvala Evropo“. To nema nikakve veze sa SNS. To je naslovnica jednog nedeljnika koji se reklamira i koji je na svoju naslovnu stranu stavio taj naslov: „Hvala Evropo“. Dakle, to nije stavila SNS. Samo toliko da pojasnim, tako da taj bilbord i ta naslovna strana sa našom strankom nikakve veze neme. Želim da kažem nešto što je mnogo važnije. Te zamerke zašto smo prihvatili da razgovaramo sa političkim strankama koje su u opoziciji, znate, to je stvar pomalo i pogleda na svet. Oni koji su vladali Srbijom do 2012. godine, a njihovo oličenje danas je Dragan Đilas, oni su mislili da sve znaju, da su uvek oni u pravu i uvek su krojili zakone prema sebi, jer su mislili da će vladati beskonačno dugo. Srpska napredna stranka nema takav ideološki pogled na svet. Mi prihvatamo da možda i neko drugi bude u pravu, da možda i neko drugi bolje sagledava određene stvari nego mi. Mi nikada nismo tvrdili da smo bezgrešni i uvek smo bili spremni da prihvatimo argumente za koje smo smatrali da imaju smisla. Dakle, to vam je stvar političke filozofije. Oni koji su vladali do 2012. godine, oni su zauzeli stav – mi znamo sve, vi ne znate ništa. Zauzeli su stav – zakone pišemo onako kako nama odgovara, a baš me briga šta misli opozicija. A mi smo rekli – hajde da sednemo za sto, pa da razgovaramo. Pokazali smo i te kakvu demokratsku širinu, da prihvatimo skoro sve argumente, skoro sve predloge, skoro sve sugestije kolega iz opozicije koje su želele da se ti njihovi predlozi i sugestije ugrade u naše zakone. Zahvaljujući SNS i naravno našim koalicionim partnerima, mi danas u našem izbornom zakonodavstvu i uopšte u zakonodavstvu Republike Srbije imamo definisanu funkcionersku kampanju, a nismo je imali definisanu u vreme kada je Dragan Đilas vladao Srbijom. Mi danas u Srbiji imamo cenzus od 3%, a ne od 5% kakav je bio u vreme Dragana Đilasa. Mi smo ti koji smo pojačali nadzornu ulogu Agencije za borbu protiv korupcije i na kraju krajeva mi smo ti koji ćemo danas da izglasamo i izmene ova dva zakona koji će opet ići naruku strankama iz opozicije koje još uvek nisu predale svoje izborne liste. Ne radimo ovo mi zbog SNS, mi smo naše izborne liste predali. Što se nas tiče, mi možemo sad da krenemo sa kampanjom, ali ovo se radi ne zbog nas, ovo se radi zbog nekih drugih. Mi smo u stvari time pokazali da smo promenili i da smo spremni da promenimo politički kliše i političku paradigmu u Srbiji, da oni koji su na vlasti ne misle samo na sebe, nego da i te kako imaju razumevanje i za one koji su u opoziciji. Kao što sam rekao i pre neki dan kada smo razgovarali o potvrđivanju odluka, odnosno uredbi Vlade Republike Srbije vezanoj za pandemiju koronavirusa, ja sam malo metaforično govorio o ovima iz jednog dela opozicije kao o bezgrešnim ljudima. Naravno da nisu bezgrešni, ali oni se ponašaju kao da su bezgrešni. Kada su na vlasti, rade sve protiv države, rade sve protiv građana. Dragan Đilas kada je bio na vlasti nije uradio apsolutno ništa u korist države Srbije, ništa, najpre kao izmišljeni šef izmišljenog organa, direktor nekakve Narodne kancelarije predsednika Republike tadašnjeg predsednika Borisa Tadića, ništa nije uradio dobro za državu ni kao ministar u Vladi Republike Srbije, ništa nije dobro uradio ni kao gradonačelnik Beograda. Jedino što je za sve to vreme uspeo je da se enormno obogati. Danas mu smeta kada građani sa svojih zgrada uključe zvučnike i onda on čuje – Đilase, lopove. On nikada nije rekao da to nije tačno, on je samo rekao da mu to smeta. Smeta lopovu kad mu kažete da je lopov. Mi ga pitamo – kako si uspeo da se obogatiš tako da za nekoliko godina svoje vlasti stekneš 619 miliona evra? On kaže – vi ste diktatori, vi želite da zavedete diktaturu u Srbiji, vi ste tirani, vi ste despoti. Niko, ali bukvalno niko nije prozvao njegovo dete, niko, niko bar iz SNS, koliko ja znam. Onda se on pojavi pred televizijskim kamerama i plače i kaže – evo, napadaju mi dete. Ispada da je Dragan Đilas jedini čovek, jedini politički lider u Srbiji koji ima pravo na emocije. Aleksandar Vučić je jedini koji nema pravo na emocije. Jeste li nekada videli naslovnu stranu bilo kojih novina u Srbiji na kojima se pojavljuju, na primer, deca Dragana Đilasa u negativnom kontekstu? Ja takve novine, takve časopise, takve nedeljnike nisam video. Ali sam video na desetine naslovnih strana na kojima se pojavljuju Aleksandar Vučić, njegov brat, njegov sin, njegova ćerka. Jednostavno se vodi jedna besomučna kampanja ne čak ni protiv jedne stranke, SNS, ovde se vodi kampanja protiv jednog čoveka, i to na najprizemniji mogući način, tako što udarate po članovima njegove porodice, a najgore od svega je što udarate po deci. I kada niko ne spomene decu Dragana Đilasa, on se rasplače pred televizijskim kamerama, a kada Aleksandar Vučić kaže – zašto napadate moju decu, napadajte mene, napadajte SNS, napadajte Vladu Republike Srbije, oni kažu – Vučić je diktator, Vučić radi sve suprotno interesima građana Srbije, Vučić je izmislio pandemiju, Vučić je namerno uveo vanredno stanje zato što mu to odgovara iz političkih razloga, Vučić je vodio političku kampanju u vreme vanrednog stanja. Čovek nijednom rečju nije spomenuo SNS, nijednom jedinom rečju. Zamolio sve druge, zamolio sve nas, nemojte da vodite kampanju dok traje vanredno stanje, pozvao sve da se uključe u borbu protiv ove globalne pošasti. O tome se radi. Dakle, mi imamo prosto drugačiju političku filozofiju od onih koji su vladali Srbijom do 2012. godine, i koji bi hteli ponovo da se vrate na vlast, ali ovoga puta ne izborima, nego ulicom, tako što će da batinaju svakoga ko ne misli kao on. Tako što će da izazivaju haos, tako što će da upadaju u institucije državne, medijske, tako što će da blokiraju ulaz u Narodnu skupštinu, tako što će da blokiraju zgradu Predsedništva Srbije i to rade mesecima. To je jedna politika kojom se niko od nas koji sedimo u ovoj sali, koliko je meni poznato, bez obzira da li smo vlast ili opozicija, do sada nije služio. Mnogi od nas su bili godinama u opoziciji, pa nije nam palo na pamet, nije nam palo na pamet da fizički nasrnemo na čoveka koji ne misle isto kao i mi. Nije nam palo na pamet da stanemo u špalir ispred ulaza u Narodnu skupštinu i da kažemo ne možete da uđete. Nije nam palo na pamet da čoveka srušimo na pod i da ga šutiramo nogama. Nije nam palo na pamet da blokiramo ulaz u zgradu Predsedništva, a bili smo veliki protivnici tadašnjeg režima, i vi i mi. Borili smo se protiv iste vlasti, te vlasti koja je bila u Srbiji do 2012. godine. Ja sam ponosan na to što se ni vi ni mi, nismo služili tim sredstvima, ovo je u političku praksu uveo Dragan Đilas. Ovo je njegov politički izum, nasilje, netolerancija, mržnja, uključite sve medije pod mojom kontrolom u borbu protiv predsednika Republike Aleksandra Vučića, ne štedite nikoga, ni majku, ni oca, ni brata, ni decu, udrite po svemu što je njegovo. To je politički izum Dragana Đilasa. Mi se time nikada nismo služili i mi sa time nikada nećemo ni složiti. Mi smo pokazali jednu demokratsku širinu. Kada sam došao sa svojim kolegama, bio je tu i Vlada Orlić, bio je i Dejan Đurđević, i bile su neke druge moje kolege, mi kada smo došli na Fakultet političkih nauka, jedan deo ljudi iz opozicije nije mogao da veruje da smo se mi pojavili. Zašto? Zato što su oni verovali da smo mi ljudi koji ne žele ni sa kim da razgovaraju, a mi smo došli da razgovaramo i razgovarali smo, i slušali smo svakojake predloge i suvisle i mnoge nesuvisle, pa smo razgovarali u parlamentu Srbije, ne pod pokroviteljstvom EU, to želim da kažem zbog građana Srbije. Niko nama nije tutorisao i niko nije nama usmeravao tog dijaloga. Razgovori u Narodnoj skupštini su vođeni pod, uslovno rečeno, političkim pokroviteljstvom, predsednice Narodne skupštine, Maje Gojković, a mi smo sami rekli neka dođe na te razgovore svako ko hoće, spremni smo da prihvatimo sve sugestije, sve ideje koje nam dolaze ma sa koje strane i za sve ono što smo smatrali da je dobro u cilju reforme našeg političkog sistema. Mi smo prihvatili i ugradili u naše zakonodavstvo, iako kad bi ja stvari posmatrao isključivo iz stranačkog ugla, najveći deo tih stvari je apsolutno na štetu SNS, a apsolutno je u korist svim strankama koje su sada u opoziciji i time ću i da završim. Srpska napredna stranka, Aleksandra Vučića, uspeli su da promene i to je ono što niko neće moći da dovede u pitanje ni za pet ni za 10, ni za 100 godina. Promenili smo političku paradigmu u Srbiji koja je do 2012. godine glasila, ja znam sve, mislim na Dragana Đilasa i njemu slične, vi ne znate ništa, zakone pravim prema sebi i prema svojim tajkunima, a ne prema vama. A mi sad kažemo razgovor dijalog, argumentacija i glasamo i za ono što ne ide u prilog našoj stranci, nego ide u prilog koji su sada u opoziciji, zato što mi svi smatramo, mi koji smo sada na vlasti, da smo mi državna vlast, kao što ste vi državna opozicija. Nemojte zaboraviti u Velikoj Britaniji, opozicija se naziva opozicijom njegovog, odnosno njenog veličanstva, tako je gospodine Šešelj. Dakle, i opozicija je deo političkog sistema. Ono što radimo danas i ono što smo radili pre nekoliko meseci kada smo menjali i Zakon o izboru narodnih poslanika i Zakon o finansiranju političkih aktivnosti i Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije i tako dalje. Menjali smo sa stanovišta da smo i mi koji smo trenutno na vlasti i vi koji ste trenutno u opoziciji deo istog političkog sistem i da nema potrebe da se služimo bilo kakvim drugim metodama sem političkim, a jedini politički metod je debata, dijalog i razgovor, a to jedino može da se vodi u parlamentu. Vama još jedanput hvala i svima ostalima koji sede danas u ovoj sali, što se ne ponašate onako kao što se ponaša Dragan Đilas, jer je parlament jedina institucija u kojoj civilizovani ljudi treba da razgovaraju o svemu onome što je bitno za građane Srbije. Trenutno su važni izborni uslovi zato što mi hoćemo da se ti izbori održe u jednoj potpuno fer i demokratskoj atmosferi, da ne bude nikakvog nasilja, da ne bude bilo kakvog nezadovoljstva i da kada se završe izbori kako god da se završe i ko god da pobedi, možemo da kažemo da se život u Srbiji nastavlja potpuno normalno i da ćemo svi mi bili vlast ili opozicija posle narednih izbora nastaviti da radimo u korist države Srbije i njenih građana.
Hvala, gospodine Martinoviću. Sada pravo na repliku ima Đorđe Milićević, posle njega Aleksandar Šešelj, pretpostavljam replika. To su replike za sada ljudi koji su se prijavili. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću ja ću koristiti pravo šefa poslaničke grupe i vreme koje pripada poslaničkog grupi.
Onda po amandmanu?
Da, ukoliko gospodin Šešelj ima prednost.
Da, ima prednost. Izvolite, gospodine Šešelj.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Pa, trebali bi možda da vidimo šta je intencija pravnog propisa da se skupi deset hiljada potpisa, odnosno zakonskog uslova deset hiljada potpisa za izlazak na izbore. To je da bi se iz političkog života odstranili oni koji su neozbiljni, oni koji su ekstremni, oni koji nemaju nikakvu podršku i da ne bi pravili farsu od političkog života u Srbiji i zato je propisano da samo onaj koji može da prikupi deset hiljada potpisa može da se kandiduje na izborima. Mi smo imali situaciju više puta širom Srbije da te marginalne pojave, predaju lokalne liste i osvoje manje glasova nego što su imali potpisa za predaju lokalnih lista. Drugo, jedna stvar je razgovarati u zgradi Narodne skupštine pod tutorstvom iz EU, kao što je to bio slučaj u Srbiji, a potpuno druga stvar je kada Narodna skupština, odnosno predsednica Narodne skupštine inicira te razgovore u okviru ustavnog položaja Skupštine Srbije i nezavisnosti koje Ustav garantuje. A ne da slušamo islužene evroposlanike koji ovde drže predavanje i preporuke šta koja stranka treba da radi. To nije dijalog, to je ispunjenje naređenja. I to je to. Mi smo čuli kako da je u Nemačkoj ili Francuskoj se desilo ovo ispred Narodne skupštine da bi ljudi bili pohapšeni i tako dalje, došlo bi do privođenja i ostalih stvari. Pa, ja ne znam kako mi ikada možemo da uđemo u EU ako mi tolerišemo fašizam na stepenicima Narodne skupštine. Zašto se mi ne ponašamo kao ti napredni moderni Nemci, oni hapse, procesuirajum, ne dozvoljavaju takvo ponašanje, ne dozvoljavaju napade na narodne poslanike. A šta se ovde dešava? Ništa, televizijski emisije zbog prebijanja Marijana Rističevića. Dakle, vi šaljete na taj način poruku da se to toleriše u Srbiji takvo ponašanje, da to nije nešto neprimereno. Ne možete da kažete da bi oni jedva čekali da izigravaju žrtvu. Nije tačno, građani Srbije bi pozdravili sprovođenje zakona i ne dozvoljavanje narušavanja ugleda Narodne skupštine i napada na narodne poslanike. Niste možda mogli ove sa imunitetom da hapsite i ne treba da im skidate imunitet, ali mogli ste sve njih okolo koji su bili i koji nemaju imunitet, pa bi te njihove pristalice videli da su ih iskoristili Boško Obradović i ostali i ne bi im se više pridruživali u takvim nekim besmislenim akcijama i napadima na ostale narodne poslanike.
Hvala, gospodine Šešelj. Replika, doktor Martinović. Izvolite.
Upravo je to država i uradila. Dakle, 15 tih huligana koje je doveo Boško Obradović su privedeni. Jedan od njih, da biste znali vi i građani Srbije iza sebe već ima 13 godina robije zbog teških krivičnih dela. Dakle, takvi ljudi su se okupili pre dva dana ovde na ulazu u Dom Narodna skupštine da bi sprečili narodne poslanike da dođu na svoje radno mesto i da debatuju o predlozima zakona. Dakle, jedan od njih ima iza sebe već 13 godina robije. Neki od njih su već registrovani kao narko dileri. Neki od njih su odgovarali zbog krivičnog dela razbojničke krađe. Da vam ne navodim sad sve detalje. Boško Obradović, bolje rečeno, Dragan Đilas, da se mi ne lažemo, Dragan Đilas je pokupio sa dna društvenog života ljude i poslao ih ovde pred Narodnu skupštinu, a Boška Obradovića iskoristio kao batinu kojom treba da se lupa pre dva dana po glavi Marijana Rističevića, danas, sutra ili za sedam dana, po ko zna čijoj glavi. Samo da znate o kakvim ljudima se radi. Radi se o ljudima kojima uopšte nije stalo ni do kakvih izbora, ni do kakve demokratije. Baš njih briga šta je tema u Narodnoj skupštini. Baš njih briga šta piše u predlozima zakona. To su čisti kriminalci. To su huligani, to su razbojnici koji su dovedeni pred Narodnu skupštinu da bi izazivali incidente. Dakle, država Srbija je reagovala. Ono gde država Srbija nije reagovala i dobro je što nije reagovala, a to Dragan Đilas želi, da se prema Bošku Obradoviću kao narodnom poslaniku, još uvek narodnom poslaniku, primeni sila od strane policije da bi Boško Obradović i Dragan Đilas ispali politički mučenici. Samo im to još nedostaje u onom scenariju koji su napisali – kako bi trebao da se odvija politički život u Srbiji. O tome se radi.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku ima gospodin Šešelj.
Tek naknadno su ti ljudi uhapšeni i to posle našeg upozorenja da bi, ukoliko zakon ne može da se sprovede, ukoliko je ministar policije nesposoban da bi trebalo da napusti to mesto, a ne da se to sve dozvoljava. Podsetiću vas, ispred Narodne skupštine bilo je više televizijskih kamera nego protestanata, odnosno ljudi koji su tamo protestvovali. Toliko znači od tog događaja. Policija apsolutno nije intervenisala da napade na narodne poslanike spreči. Znate kako? Nameće se zaključak - ukoliko vi ne želite sa tim da se obračunate, odnosno da sprovodite zakon i da ne dozvoljavate narušavanje integriteta narodnih poslanika onda možda i treba takve stvari da se nam dešavaju. Nas su pokušali tako da napadaju, ali mi se ne damo, mi ćemo im odgovoriti, a vi ih tolerišete, pa ćete videti onda kako ćete proći. Dakle, mi smo slušali od predsednika Republike konkretno da se skupi i pet miliona – nema popuštanja. I ja to podržavam. Ulica ne treba da utiče na politički život u Srbiji i ne sme se menjati vlast na ulici i to SRS govori od svog osnivanja. Ali baš ti „Jedan od pet miliona“ i njih to dva od pet miliona, ne znam da li da je gospodin Marinković bio na tom sastanku, oni su predložili ovo što mi danas donosimo u Narodnoj skupštini, ne parlamentarne stranke, ne poslaničke grupe, nego neke marginalne političke pojave kojima vi izlazite u susret zato što mislite da će to naići na dobar komentar od strane institucija EU, samo zbog toga. Ukoliko neko ne može da skupi neophodnih 10.000 potpisa da učestvuje na izborima, nema šta da traži. Mi smo videli i na prošlim predsedničkim izborima da je Nenad Čanak najpopularniji u Bajinoj Bašti. Njegova autonomaška politika, vojvođanski separatizam da je najpopularniji u Bajinoj Bašti. Videli smo neke sada druge stranke da su najpopularnije u Jablaničkom i Topličkom okrugu, na primer, a većina tih poslanika živi, na primer, u Vojvodini i nemaju tamo svoje predstavnike, ali su skupili veliki broj potpisa.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima gospodin Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, sad smo se složili, dakle, predsednik Republike je lepo rekao – neću da prihvatim vaše ucene, taman da vas se skupi pet miliona. Može da vas se skupi pet miliona na ulici, ne prihvatam vaše ucene. Ako hoćete da razgovaramo, mesto za razgovor je u parlamentu i mi smo te razgovore i vodili u parlamentu. Ja, o tome što smo razgovarali, ne vidim ništa loše, naprotiv, ja mislim da je to dobro, da je to blagotvorno za demokratiju u Srbiji, da treba da razgovaramo, da treba jedni druge da saslušamo. Niko od nas ne zna sve o svemu. Neko zna više, neko zna manje. Ali, zato smo se valjda svi zajedno i borili i izborili da imamo demokratski i politički sistem u kome ljudi koji ne misle isto o nekim pitanjima međusobno razgovaraju. Ja ne vidim koji je drugi način da dođemo do rešenja problema, sem da jedni sa drugima razgovaramo. Što se tiče tih 10.000 potpisa, zbog građana Srbije, želim to da kažem, to i dalje ostaje uslov da bi ste kandidovali vašu izbornu listu, mi ne smanjujemo broj potrebnim potpisa, mi sada samo propisujemo da se potpisi i to pre svega zbog zdravstvenih razloga, jer pandemija još uvek vlada u Srbiji, da se potpisi mogu overavati za narodne poslanike, odnosno, za odbornike u skupštinama jedinica lokalne samouprave i u opštinskim, odnosno gradskim upravama, ali 10.000 potpisa kao uslov da biste izašli na izbore sa svojom izbornom listom ostaje. Dakle, to se ne menja, to nije izbačeno, samo dodajemo da se potpisi mogu overavati, tih 10.000 potpisa za parlament, odnosno odgovarajući broj potpisa za lokalne skupštine, da se mogu overavati u opštinskim, odnosno gradskim upravama, ništa drugo.
Hvala, doktore Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Pravo na repliku. Izvolite.
Po Zakonu bi trebalo da svi učesnici u izbornom procesu da budu jednaki, a vidimo da su ovde neki jednakiji od drugih. Prve tri liste koje su predate za izbore 2020. godine, su skupile svoje potpise kod javnih beležnika, gde je to mnogo teže uraditi zbog spore procedure i zbog velike gužve i zbog negde nesnađenosti javnih beležnika u celom tom postupku, a neki će sada da po opštinskim upravama na mnogo lakši i sa mnogo manje formalizma da skupljaju te potpise i njima je veliki posao olakšan, a to nije u redu i nije fer prema ostalim izbornim akterima, da ne pričam o ovim drugima kojima je vlast skupila potpise, ne računam tu manjinske stranke. Dakle, trebali su svi da budu jednaki, a ne da se nekima podvlađuje, pogotovo onima kojima se sada izlazi u susret, oni u političkom životu Srbije, u biračkom telu apsolutno ne postoje. Zašto bi bilo korisno za nas da se uradi sve šta oni hoće ukoliko oni nisu u stanju da izađu samostalno na izbore i ne bi bili to u stanju da urade sa javnim beležnicima u tom procesu. Što bi se izlazilo njima u susret? Šta će nam pohvale iz Evropske unije zbog toga? Kao da će to uticati nešto na kvalitet izbora. Treba da radimo ono što je dobro za građane Srbije i da oni mogu da imaju političke stranke koje imaju različite programe na izborima i da mogu da čuju, odnosno, da političi program tih stranka dođu do njih putem sredstava osnovnog informisanja. A da sada izmišljamo nove stranke da bi bilo više ljudi na izbornom listiću, odnosno više kandidata, ja mislim da je to potpuno besmisleno. Dakle, vi ste 2016. godine poslušali na neki sličan način i Američku ambasadu, Kajla Skota koji je pod pritiskom, odnosno pritiskao je izvršnu vlast u Srbiji, Republičku izbornu komisiju, i na kraju je ubacio dve poslaničke grupe, odnosno dve liste u Skupštinu Srbije Čeda – Boris – Čanak i DSS, Dveri i sad vam je taj Boško Obradović kriv za sve i vi osuđujete njegove postupke. Pa, mogli ste tada to sve da sprečite. Hvala vam.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Samo nekoliko napomena. Prvo, Srpska napredna stranka nema većinu u Republičkoj izbornoj komisiji, to građani Srbije treba da znaju, tako da nismo mogli ni da prihvatimo bilo kakve ucene i pritiske oko toga ko treba da uđe ili da ne uđe, kako vi kažete u Narodnu skupštinu. Što se tiče prikupljanja potpisa za izlazak na izbore, pa mi to ne radimo zbog političkih stranaka, mi to radimo upravo zbog građana, zbog njihove bezbednosti zato što pandemija, nažalost, još uvek je u Srbiji i nigde u svetu nije do kraja pobeđena. Dakle, ovo što ćemo mi danas da izglasamo vezano za izbor narodnih poslanika i vezano za lokalne izbore, nije zbog političkih stranaka i grupa građana koji će na tim izborima da učestvuju, nego upravo zbog građana koji treba da dođu i da daju svoj potpis za određenu izbornu listu. Mi zbog građana ovo radimo, ne zbog političkih stranaka. Deset hiljada potpisa za narodne poslanike ostaje i dalje, to se ne menja. Ni na koji način mi taj broj ne dovodimo u pitanje. Mi samo želimo da građane izložimo manjem riziku u uslovima pandemije kada budu došli da daju potpise određenim izbornim listama. Pitate me zašto to nismo uradili na početku? Pa, zato što smo potpise počeli da prikupljamo sedam pre nego što je Svetska zdravstvena organizacija proglasila pandemiju Koronavirusa. Dakle, u vreme kada smo mi prikupljali potpise, pandemija još uvek nije bila proglašena, desilo se tok nekoliko dana kasnije, i u takvim uslovima odlučili smo da zbog građana, zbog njihovog zdravlja, zbog smanjivanja rizika od dobijanja ovog virusa, omogućimo da se potpisi overavaju i kod opštinskih, odnosno gradskih uprava. Pri tome, ja uopšte ne mislim da je to suština i da će to presudno da utiče na to ko će na tim izborima da pobedi, kao što ne mislim da je presudno ni definisanje funkcionerske kampanje, niti spuštanje cenzusa na 3%. Narod dobro zna i dobro razume ko je iza sebe u protekle četiri godine imao rezultate, a ko nije imao rezultate. (Predsedavajući: Hvala.) Završavam. Zna narod vrlo dobro i ko je napravio nove kliničke centre i nove autoputeve i ko je sada u vreme pandemije obezbedio maske, rukavice, skafandere, respiratore, ko je omogućio da se građani Srbije, koji su živeli u inostranstvu, prevezu u Srbiju. Znaju vrlo dobro građani Srbije ko je ojačao našu ekonomiju, ko je ojačao našu Vojsku, ko je uspostavio najbolje moguće odnose u novijoj srpskoj istoriji sa Rusijom i Kinom. Dakle, sve to građani Srbije vrlo dobro znaju i zbog toga sam ubeđen da će na izborima, koji će biti održani 21. juna, upravo da ukažu poverenje Aleksandru Vučiću i SNS.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku ima Aleksandar Šešelj. Molim vas da polako privodimo kraju ovaj krug replika, da damo i drugima priliku da govore.
U gradaciji, jedini koji se više pita u Srbiji od građana Srbije, odnosno naroda je ambasador SAD. Dakle, to smo videli 2016. godine. Džabe je bilo glasanje, ko je za koga glasao, on dođe nacrta rezultate i na osnovu toga se podele mandati u Narodnoj skupštini. Dakle, nisu zbog razloga zdravstvene prirode ovi zakoni promenjeni, nego zbog pritisaka, odnosno zbog nekih predloga i udovoljavanja nekim marginalnim političkim pojavama kakva je ta grupa „Jedan od pet miliona“. Dakle, ne možete da nam kažete da će mesne kancelarije ili gradske ili opštinske uprave biti mnogo bolje sterilisane, nego kancelarije javnih beležnika i da je tu manje ima šanse da se neko zarazi ovim virusom. Dakle, to su besmislice. Procedura je lakša, ima manje formalizma i to ide brže i zbog toga se to menja, a ono što je skandalozno jeste što se to uvodi i za republičke izbore, jer nikada to u Srbiji nije bilo, ni pre javnih beležnika. Potpisi su se prikupljali kod sudskog overivača na teritoriji mesno nadležnog suda, a ne opštinskog. Opštinskog su se skupljali za lokalne izbore, a ne za republičke. To su besmislice, to je izrugivanje demokratskim principima. Mi vidimo da je vlast u Srbiji spremna da promeni zakone samo da bi udovoljila interesima nekih manjih neparlamentarnih političkih opcija, a ne da treba da sprovodi zakone i da piše onakve zakone da budu u što boljem interesu naše zajednice, odnosno građana Srbije i to treba da bude valjda cela poenta svega ovoga, a ne izlaženje u susret kako bi bio izborni listić što veći.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Nije stvar u tome da izborni listić bude što, kako vi kažete, veći, a ja bih rekao duži, nego da bi zdravlje građana bilo manje ugroženo. Ono će ionako, nažalost, biti ugroženo zato što pandemija još uvek traje, ali mi želimo da mogućnost zaraze svedemo na najmanju moguću meru, a to se mnogo lakše može obezbediti kada vam potpise overavaju opštinske, odnosno gradske uprave nego javni beležnik. Zašto? Zato što u većini opština imate jednog, eventualno dva javna beležnika, a mnogo je veći broj opštinskih, odnosno gradskih službenika koji mogu da se uključe u proces overe potpisa građana. Smanjiće se gužve, smanjiće se čekanje, ima više prostora, ima više svežeg vazduha. Dakle, sve su to razlozi zašto se pristupilo overi potpisa od strane opštinskih, odnosno gradskih uprava. Ali, ponavljam još jedanput, nije to suština i neće to da prelomi izborni rezultat. Ko god da overi potpis građanina Republike Srbije, bio to javni beležnik, bili to ljudi iz opštinskih, odnosno gradskih uprava, to je manje važno od onoga što se zovu rezultati nečije vlasti. Ili imate rezultate ili ih nemate. Mi pred građane kao stranka izlazimo sa rezultatima. Mi smo ponosni na sve ono što smo na čelu sa Aleksandrom Vučićem uradili u protekle četiri godine. Voleo bih da čujem i jednu lošu stvari koju smo uradili. Da li je loše što smo napravili i sagradili nove kliničke centre? Da li je loše što smo napravili na stotine kilometara novih autoputeva? Da li je loše što od Srbije činimo jednu slobodnu i suverenu zemlju? Da li je loše što imamo sada prijatelje i partnere i u EU, ali i u Rusiji i Kini? Da li je loše što nam danas ekonomija stoji sto puta bolje, nego što je stajala 2012. godine? Da li je loše što smo povećali plate zdravstvenim radnicima, lekarima i medicinskim sestrama? Da li je loše to što država Srbija danas može skoro jedina u Evropi da za svega nekoliko dana iz svog budžeta, ne zadužujući se nigde, ni kod poslovnih banaka, niti u inostranstvo, kupi za svoje građane opremu koja je neophodna za borbu protiv korona virusa? Dakle, tu nema ničega lošeg za građane Srbije i za državu Srbiju. Mi sa tim rezultatima idemo na izbore, a ovo su sve marginalije političke – ko će da overava potpise, da li je cenzus 3% ili 5%, da li možete da dođete sa službenim automobilom na miting ili ne možete. Ne kažem da je nebitno, ali nije to od suštinskog značaja. Od suštinskog značaja su rezultati – ili ih imate ili ih nemate.
Hvala, dr Martinoviću. (Aleksandar Šešelj: Replika.) Završio bih ovaj krug replika, ako mi dozvolite, jer ne možete da se složite. Uvažavam i vaše i argumente dr Martinovića. Očigledno je, ali počinjemo da se ponavljamo, pa da damo mogućnost i Đorđu Milićeviću da nešto kaže. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Nisam koristio pravo na repliku, a imao sam osnov za repliku. Obzirom da je govoreno o više tema, koristiću, naravno, pravo šefa poslaničke grupe i pravo koje pripada poslaničkoj grupi. Najpre nešto kada je reč o državama koje su u periodu kada se Srbija suočavala sa najvećim zdravstvenim izazovom pomogli Srbiji. Dakle, ja sam rekao više puta da je ovaj period, koji je iza nas, pokazao da u periodu kada se suočavate sa najvećom u ovom trenutku zdravstvenom krizom, vi možete da se oslanjate samo na dve stvari. Prva stvar su sopstveni izvori, i tu, pre svega, mislim na poljoprivredu. Mi smo agrarna država. Da nije bilo naših poljoprivrednika, koji su heroji ove države, takođe, ne bi bilo dobre snabdevenosti. Druga stvar su upravo dobri odnosi sa tradicionalno prijateljski orijentisanim državama. Upravo diplomatija se pokazala ne samo kao politika, već kao svrha kako da zaštitite svoje građane, kako da pomognete građanima koji su se u periodu pandemije našli van granica naše zemlje, jer virus ne poznaje granice i dobro je da je Srbija sve vreme apelovala na zajedništvo, na saradnju, na pomoć i na uzajamnu podršku. Zašto ovo pričam? Ne želim apsolutno nikoga da kritikujem. Zahvalnost svima, ali ovaj transparent o kojem je govorio gospodin Martinović, zahvalnost EU sigurno ne dolazi od strane vladajuće koalicije, bar ne od SPS, a reći ću i zašto. Dakle, ne želim da kritikujem, zahvalnost svim državama koje su pomogle Srbiju u periodu pandemije, ali, prosto, hajde da govorimo ono što je činjenično, a vi me ispravite ako grešim. Evropska unija je donela propis da ograničava pravo trećim zemljama da u periodu pandemije dođu do medicinske opreme. Izvinite, mi nismo članovi EU, ali pretendujemo da budemo članovi EU, ispunjavamo obaveze daleko više od nekih drugih koji pretenduju da budu članovi EU i mogli su bar u ovom periodu da nas tretiraju kao ravnopravne članove. Posle su to ukinuli, ali ukinuli su onog trenutka kada predsednik Srbije izađe i kaže da u EU nema solidarnosti, kada ministar Dačić kaže da se očekivala daleko brža pomoć od EU, e onda je nakon toga ukinut propis i onda je nakon toga kritikovan, između ostalog, i ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. Maločas je bilo reči o nekakvim trzavicama na lokalnom nivou i o tome ću samo nekoliko rečenica. Svaka lokalna sredina ima svoje specifičnosti. Socijalistička partija Srbije nikada nije i neće koristiti nasilje u političke svrhe. Na lokalnom nivou izlazimo sa ljudima, sa programom, sa ljudima koji su garant realizacije programa i to se pokazalo kao veoma poznato i prepoznatljivo u Kladovu, gde smo osvojili 31%. Nismo deo opozicije i, kažem, nije ništa tragično. Ali, lokalni odnosi ne utiču na republičke odnose i nema tu trzavica između republičkih partnera, jer postoji jedno dugoročno i strateško partnerstvo između predsednika naših stranaka, a to dugoročno i strateško partnerstvo je vidljivo kroz rezultate koje će i građani prepoznati 21. Malo čas je bilo reči o nečemu što jeste interesantna tema. Neko je zagovarao da bi bilo dobro, pošto je ministar državne uprave i lokalne samouprave tu, zato govorim o tome, malo čas mislim da je gospodin Jovanović govorio o tome, da bi bilo dobro da u Srbiji imamo većinski sistem. Većinski sistem odgovara većinskim političkim strankama i većinskim političkim opcijama. Ako bi imali većinski sistem, ja sam potpuno ubeđen da bi jedan deo opozicije rekao da radimo na njihovu štetu. Mi smatramo da je proporcionalni sistem koji trenutno imamo politička realnost u Srbiji, a takođe želim da vas podsetim da je proporcionalni većinski sistem, ispravite me ako grešim, ima ovde starijih poslanika, izmenjen 1992. godine, na inicijativu opozicije. Tada je Slobodan Milošević prihvatio da promeni većinski u proporcionalni izborni sistem i tada je jedan deo opozicije inicirao i insistirao da cenzus bude 3%, a vrlo je interesantno da onda kada smo govorili o snižavanju cenzusa sa 5% na 3% bili su protiv cenzusa od 3%. Mislim da je proporcionalni izborni sistem politička realnost. Postoji više modela proporcionalnog izbornog sistema, o tome možemo da razgovaramo. Možda bi još veća realnost bila i možda bi dobro bilo da u perspektivi razgovaramo o, recimo, proporcionalno personalizovanom izbornom sistemu, gde bi svako znao za koga glasa, gde ne bi nijedan glas bio uzaludan i gde bi jedan deo poslaničkih mandata konkretno pripadao političkim strankama, a drugi deo bi sa izborne liste išao shodno rezultatu, koliko je kandidat ostvario na svojoj izbornoj jedinici. Ali, to su sve stvari o kojima možemo razgovarati nakon ovih izbora i svakako treba da razgovaramo o suštinskoj reformi izbornog zakonodavstva. Mi smo, gospodine ministre, sa vama razgovarali o dve ključne teme, za nas važne. Složili ste se da zajedno radimo na tome u narednom vremenskom periodu. Mi smo to pitanje postavili i evropskim parlamentarcima, ali nismo mi očekivali da od njih dobijemo odgovor. Naime, šta je za nas važno pitanje? Za nas je jedno od ključnih pitanja u ovom trenutku - kako sprečiti da nakon ovih izbora, mislim da to nećemo uspeti sada, ali o tome razmišljati u perspektivi, da poslanički mandat bude predmet političke trgovine? Rekli smo da u ovom trenutku imamo oko 25 samostalnih poslanika, 14 poslaničkih grupa. Mislim da to nikada nije bilo u istoriji parlamentarizma u Srbiji. (Narodni poslanik Vjerica Radeta dobacuje.) Ja sam uvek glasao za vaš predlog, kao što ste i vi glasali za moj predlog. Ne, ja znam zašto vi to pitate. Dakle, kako da sprečimo da poslanički mandat bude predmet političke trgovine? Uvek se postavljalo pitanje šta je starije - volja birača ili poslanički mandat? Znate, mi smo bili u situaciji u ovom mandatu da smo imali političke stranke u parlamentu koje, dovoljno je da imate novca, kupite nekoliko poslanika, pa čak neću da kažem da je kupljeno, ali, jedan poslanik je otišao iz poslaničke grupe SPS u neku nepostojeću stranku koja nije učestvovala na izborima i oni imaju svoj poslanički klub. Upravo to gorko iskustvo smo imali i 2003. godine, kada je SPS, gospodine Obradoviću ispravite me ako grešim, oteto sedam poslaničkih mandata i kada zbog jedne pravne i političke anarhije koju je DOS uveo nismo znali u jednom trenutku koliko imamo poslanika, da li 250 ili 350 u parlamentu, jer se više nije znalo ko je poslanik a ko nije poslanik. E, upravo iz tog razloga smo inicirali da dođemo do načina, zakonski, kako da onemogućimo da mandat ne bude predmet političke trgovine, jer smatramo da je to važno za političku stabilnost Srbije, a politička stabilnost Srbije je preduslov svakog daljeg napretka Srbije. Takođe, predložili smo još jednu izmenu i to pitanje smo takođe postavili evropskim parlamentarcima. Ja sam lično to pitanje postavio gospođi Fajon, pitao sam je da li vi u Evropskom parlamentu imate Poslovnik o radu i ako imate Poslovnik o radu, da li taj Poslovnik o radu predviđa sankcije za one poslanike koji ne učestvuju u radu parlamenta? Izvinite, preuzeli ste odgovornost. Dobili ste mandat i poverenje građana da obavljate jedan odgovoran i ozbiljan posao. Između ostalog, primate platu u ovom parlamentu, ne odričete se ni putnih troškova, putujete po inostranstvu, red je da učestvujete, to je valjda vaša obaveza i odgovornost prema građanima da učestvujete u radu parlamenta. Naravno da nisam dobio odgovor, ali smatram da to treba da bude deo Poslovnika o radu, koji, uzgred rečeno, takođe treba da bude tema već na početku narednog skupštinskog zasedanja, jer ne postoji idealan Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Kada je usvajan ovaj Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, vi gospodine Ružiću jako dobro znate, tada ste bili šef poslaničke grupe, mi smo rekli da ovo sagledavamo kao prelazno rešenje ali da su brojna otvorena pitanja da poštujemo savete stručne javnosti, da poštujemo savete Ustavnog suda, ali da postoje brojna otvorena pitanja o kojima treba da razgovaramo i da iznađemo konačna rešenja. Malo čas je bilo reči i o medijima, oko zastupljenosti medijima. Gospodin Jovanović, žao mi je što nije tu, ali mi smo u parlamentu vodili takođe, između ostalog to je bio deo razgovora koji smo vodili na relaciji vlasti i opozicije ali u ovom trenutku smo uključili i predstavnike medija, a pre svega medija sa nacionalnom frekvencijom jer smatramo da je potpuno logično da neposredno pred izbore imate takvu vrstu dijaloga vlasti, opozicije i predstavnike medija sa nacionalnom frekvencijom. Razgovarali smo o zastupljenosti političkih stranaka u medijima i mi smo tada rekli da nam je potpuno jasno da nam se čini da jedan deo opozicije želi da se bavi uređivačkom politikom medija i da polaze od teze da ukoliko su prisutni u medijima, medijska scena je dobra, a ukoliko nisu prisutni u medijima, medijska scena je loša i da je više dosta te kuknjave o medijima u medijima. Izvinite, strategija o privatizaciji medija je doneta posle 2000. godine. Želeli ste kapitalizam – dobili ste kapitalizam. Odakle danas potreba da želite da učestvujete na privatni sektor? Dakle, interes vlasništva medija je primaran, a mediji moraju i trebaju da budu autonomni u odlučivanju. Podsetiću vas, 2011. godine, iako smo bili deo vladajuće koalicije, SPS nije glasala za izmene i dopune Zakona o javnom informisanju upravo zato jer bi to bio korak unazad, kada je SPS bila izložena na stub srama upravo zbog medija. Smatrali smo da su te izmene i dopune 2011. godine bile udar na objektivno i na profesionalno novinarstvo. Takođe, na tom dijalogu, mislim da smo se u potpunosti složili, niko nije imao ništa protiv. Gospodin Đukanović je čak rekao – evo vam sav prostor na medijima, pojavljujte se što češće. Ni mi sa tim apsolutno nemamo nikakav problem. Nemamo apsolutno nikakav problem. Rekli smo – ravnopravnost medija. Tematske debate, u tome, naravno, želimo da učestvujemo, jer to je prilika da pokažete svoj program, ali i da pokažete ljudi koji su garant za realizaciju tog programa. Naravno, ono što je ključno, REM je saopštio svoj stav, da će dati pravilnik, kada je reč o medijima sa nacionalnom frekvencijom, a kada je reč o privatnim medijima, oni ne mogu imati pravilnik, već preporuke, jer ipak su predstavnici privatnog sektora. Sve vreme dok mi ovde govorimo o važnim temama, o dva važna zakona, i ja se slažem i mi ćemo glasati, naravno, za ove zakone, ne zato da bi omogućili nekim manjinskim strankama koje ne mogu da skupe potpise, da skupe potpise, već pre svega, zbog bezbednosti građana. To je suštinski razlog, a verujte da i neke parlamentarne stranke su u problemu da skupe potpise. Želim da kažem da i mi, kao i kolege iz opozicione stranke, kao i SNS, nismo imali razloga i nismo imali problema, već smo putem notara skupili potpise na vreme i predali svoje izborne liste. Ali, dok mi vodimo ovde dijalog, u holu Narodne skupštine Republike Srbije se nastavlja politički monolog predstavnika ljotićevske ideologije, koji kaže da mi činimo državni udar ovde, svi zajedno, četrdesetak dana pred izbore, da ako usvojimo ove zakone, oni će se naći pred Ustavnim sudom. Mi nemamo ništa protiv, neka Ustavni sud kaže svoje mišljenje, koji poziva na prekid izbornih radnji. Pa, njemu odgovara prekid izbornih radnji, jer ja sam rekao, jedini cilj koji želi da postigne je da se nekako, bez izbora, bez demokratski izražene volje građana, dokopa vlasti i privilegija. Neće mu to poći za rukom. Ponavljam, imaćemo fer i demokratske izbore i poštovaćemo volju građana. Kaže – 21. juna ćemo imati antidemokratske izbore. Ponavljam – imaćemo fer i demokratske izbore. Potpuno je jasno, dakle, potreban im je i dalje prostor da bi kroz incidentne situacije bili prisutni u javnosti, da bi kroz incidentne situacije pokušali politički da profitiraju i da dođu do nekih političkih poena. Ako se sećate, koliko mene pamćenje služi, možda se varam, eto, neka to bude kao da postavljam pitanje, da li su nastali tako što su na Hilandaru rekli – mi nemamo stranku i mi nemamo lidera i bavimo se porodicom? Jesu li to na kraju učinili? Definitivno nisu. Znate kako, naš narod kaže da nagradu uglavnom dobija onaj koji jaše, a ne konj. Ovde neće dobiti nagradu ni onaj koji jaše, a ni konj. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Nesrećna je okolnost da u Srbiji i predstavnici vlasti, pre svega predstavnici vlasti, i predstavnici te tzv. proevropske opozicije sve probleme u našem političkom životu i u našem društvu pokušavaju da reše tako što traže pomoć od EU, od nekih tamo činovnika, bivših, sadašnjih, kako god. To zaista nije dobro. Ljudi, mi nismo maloumni, nismo maloletni, ozbiljni smo ljudi, ozbiljan smo narod. Mi moramo sami da rešimo sve probleme koje imamo unutar svoje države, i kad su u pitanju izboru i kad su u pita nju bilo kakvi problemi, sad govorim iz nadležnosti Narodne skupštine. Kolega je malopre pomenuo kako EU, tamo neki činovnici, takođe doneli odluku na početku pandemije se ne pruža pomoć, otprilike tako, zemljama koje nisu članice EU. Pa, to je fašistički akt i ne znam zašto ga tako ne nazovete. To da je to ukinuto zato što su intervenisali Vučić i Dačić, to stvarno spada u red viceva. Ali, zaista je neverovatno da ta EU tako nešto uradi, da zatvori granice čim se pojavila pandemija, a vi nama 20 godina u kontinuitetu pričate da ne postoje granice u okviru EU. Oni šta god urade, vama je to dobro, vi ćete i dalje da ih slušate. Evo, pominje se tu – pomogli su. Šta su pomogli? Zašto danas niko ne pominje koliko su nama u ovoj pandemiji pomogli braća Kinezi, braća Rusi, i materijalno i svojim stručnim prisustvom i svojim iskustvom? Ne, vi samo ono što vam kaže ta Tanja Fajon. Koga je briga šta kaže neka Tanja Fajon, koja koristi da se prošvrćka po belom svetu o trošku toga nečeg što se zove EU, što inače ne postoji? To je grupica tamo nekih činovnika, a oni su sad na ovoj pandemiji pokazali da kao institucija ne postoji EU, ne postoji.
Hvala. Reč ima Đorđe Vukadinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovde je sad pokrenuto mnogo tema i mnoge su od njih i važne i relevantne, samo je pitanje da li su sada, da li je ovo sada trenutak da se o njima razgovara. Krenuću od kraja. To je ova promena izbornog sistema, šta je bolje većinski ili proporcionalni. Ja takođe mislim da je potrebna reprezentativnija zastupljenost građana i veća personalizacija narodnih poslanika, što se ne postiže ovim, pogotovo ovako anonimnim listama, gde se uglavnom glasa za lidera i onda se preko toga prošvercuju i mnogi drugi. Ja bih lično, i meni bi to odgovaralo, ali nezavisno od toga šta meni odgovara, voleo da se glasa za čoveka, ali sam svestan i manjkavosti toga. Zato bi možda neki drugi saziv, u neko, nadam se, bolje i normalnije vreme, mogao ozbiljno da razmisli ili o kombinovanom izbornom sistemu, koji je pomirio neke ili otklonio neke problematične aspekte i proporcionalnog i čisto većinskog, jer jasno je da većinski radi po principu – pobednik nosi sve, a sa druge strane, kažem, i obezbedio veću vidljivost, odnosno veću subjektivnost i veće prisustvo i ulogu samog konkretnog čoveka na listi, a ne samo da bude anonimni broj na toj listi i da onda preko lidera, u suštini, uđe u parlament. Ali, to su stvari koje sada ovde, niti mi o tome odlučujemo, niti je za to trenutak. Druga stvar, i odmah moram da konstatujem svoje iznenađenje da ja danas gospodina Martinovića kao da ne prepoznajem, kako je govorio razumno, razložno, pozivao na toleranciju, iznosio argumente, u prilog, naravno, svojoj političkoj opciji i poziciji i usput neke udarce ili neke primedbe ili žaoke na račun opozicije izneo. To otprilike tako, plus-minus, treba da liči ova skupštinska debata. Ali, nevolja je u tome što ja teško mogu da prepoznam u tom, bar dosadašnjem delu rasprave, njega iz nekih drugih dana, nekih drugih uloga, pogotovo neke njegove stranačke kolege. Dakle, da je u ovom tonu, bez obzira na to što se sa mnogim stvarima izrečenim ne slažem ili ne mogu u potpunosti da se složim, da su u ovom tonu, da su tako izgledale sednice Skupštine i diskusije u Skupštini, ne bismo imali ovu političku krizu, koju ja mislim da imamo. Tako da, hajde makar naknadno, da ne kažem na kraju, da se demonstrira, da se vidi kako otprilike mogu da izgledaju te rasprave. I taj pledoaje za toleranciju i da se čuje glas i onih koji su manjina i onaj glas sa kojim se ne slažemo i sve to je, kažem, više-manje lepo i krasno, ali nažalost, toga nismo mnogo gledali u Skupštini svih ovih meseci, pa i godina. I tu su ton i intonaciju davali predstavnici vlasti, odnosno vladajuće većine, po mom dubokom uverenju. Zbog toga smo došli u situaciju koju imamo. Ne mislim ni tu da je deo opozicije potpuno nevin. Mislim da oni time što koriste, to sam već rekao, ali moram da naglasim, Skupštinu da pošalju svoje političke poruke, makar hol Skupštine, pokazuju indirektno da je Skupština važna kao institucija. Žalosno je što smo mi tek sada, na samom kraju, kad kažem mi, mislim na poslanike, a i na političke stranke, aktere, a Boga mi i na građane, jednim delom, to se vidi, između ostalog, i po gledanosti ovih prenosa u poslednje vreme, ali nije to glavni kriterijum, dakle, kao da smo naknado sada shvatili da je Skupština najvažnija institucija, formalno, ustavno u ovoj zemlji. Razne opravdane kritike i javnosti i političkih stranka i aktera na to kako ona izgleda, kakve se ovde vode rasprave, ne bi smele i ne smeju da dovedu u pitanje sam značaj i važnost i ulogu Skupštine i parlamenta. Toga je bilo, tog omalovažavanja, bagatelisanja, kažem, vrlo mnogo i sa jedne i sa druge stane. Od strane vladajuće vlasti time što je često ponižavala Skupštinu načinom kako su slali te zakone, kako su inicirali pojedine rasprave, koliko je bilo zahteva da se radi po hitnom postupku. To je, kažem, u poslednje vreme izmenjeno, ili kakav je bio tretman ili kakvo je bilo ponašanje pojedinih ministara ovde prema narodnim poslanicima. Dakle, sve su to bili primeri ponižavajućeg i neadekvatnog odnosa izvršne vlasti prema parlamentu. Kažem, deo opozicije je, rekao bih, tu pao na ispitu, jer je nezadovoljan, više ili manje, opravdano, stanjem u Skupštini. Oni zaključuje da je bolje biti na ulici, pod šatorom, ili na stepenicima. Ovo nije konferencija za medije. Naravno da je lakše na konferenciji za štampu, okružen svojim istomišljenicima i kolegama, iznositi svoje političke stavove. Mnogo je udobnije, komotnije i prijatnije, ali bi i ovde morala da bude omogućena razmena mišljenja sa onima sa kojima se ne slažete. To nije uvek bio slučaj od strane predsedavajućih. Isto tako dobar deo kolega u parlamentu je stvarao atmosferu gde to nije lako, ali je to neophodno. Moramo se učiti toleranciji i demokratiji. Tolerancija i demokratija jeste da čujmo mišljenje koje nam se ne dopada, ali isto tako način na koji izlažemo to svoje mišljenje ili taj koji izlaže svoje mišljenje mora da, bar minimalno, bar elementarno, čuva, zadržava pristojnost i da očuva dostojanstvo sagovornika uz jasno naglašavanje sa čime se u izlaganju sagovornika ne slaže. Naknadno, na kraju balade, kao da su svi shvatili da Skupština nije neka igračka, da Skupština kao da ne postoji, kao što govori deo parlamenta, da nije puki privezak izvršne vlasti koji glasa, ne znam, na dugme, na zvonce ili kako god, nego da bi trebalo da igra važnu ulogu, važnu ulogu u smirivanju tenzija na političkoj sceni. Nažalost, Skupština nije igrala tu ulogu. Izbori treba da imaju tu važnu ulogu da u nekom trenutku te napetosti, taj lonac političkih strasti otklope, da se smiri, taj politički pritisak da se malo smanji i da se onda ide dalje. Plašim se, odnosno tvrdim da ovi izbori ovako kako su zakazani, u ovom trenutku, 21. juna, neće imati taj efekat i to dejstvo, tj. neće doprineti, sve ide ka tome, smirivanju tih tenzija i neće biti održani, ne mogu biti održani u normalnoj političkoj društvenoj atmosferi. Rekao sam da postoje politički i zdravstveni razlozi. Dakle, i jedni i drugi, mediji su preneli samo ovu priču o zdravstvenim razlozima zbog kojih ja smatram da ti izbori treba da budu odloženi, ne zato što hoće na vlast bez izbora, nikako. Ja sam rekao, pa su mi neke kolege zamerile. Mislim da je ovaj zahtev za, kako beše, prelaznom Vlado itd. nije nešto što podržavam. Mi smo, poštovane kolege, to govorim zbog građana, vi to znate, mada se neki prave da ne znaju, već zbog činjenice vanrednog stanja, izašli iz okvira, ovih ustavnih i zakonskih okvira. To što mi radimo danas, da li ste primetili, da li su građani primetili da je ovo prva sednica u sazivu ovog parlamenta koja je zakazana u nedelju. Možda je bila, ali mislim da nije bila ni jedna. Dakle, radimo u nedelju. Zašto? Zato da bi se nekako na silu stvar ugurala u ove okvire, a da bi izbori mogli biti održani 21. juna. Zašto? Zato što će sutra izborna komisija, na osnovu naših današnjih odluka, da otkoči sat, taj zaustavljeni sat, i da nastavi da teče ovo izborno vreme. Sve je, dakle, pomalo tu zgurano, pa kažem da smo mi morali barem dan nakon prekida vanrednog stanja nastaviti te aktivnosti. Potpuno arbitrarno je stavljen datum 11. maj kao datum od kojeg ponovo kreću predizborne aktivnosti. Kao što stoji 11. maj, tako može da se stavi 11. jun ili, kao što sam ja predlagao, 30. avgust. Da, i jedno i drugo je vanredna okolnost, jer smo imali vanrednu situaciju. Verujem sa razlogom i opravdano, mada neki misle da nije bilo, ali suviše su nekako, rekao bih, pod jednom tenzijom bile ove mere što se predlažu i odjednom kao da nema opasnosti od epidemije. Ozbiljni epidemiolozi, članovi vašeg, našeg stručnog tima su rekli, konstatovali da opasnost nije prošla, rekli da ne znaju i da je vrlo moguće da je virus tu još bio u januaru mesecu. Citat: „Ne znam kako će se izbori biti 21. juna“, kaže član vašeg stručnog tima. On govori iz zdravstvenog razloga, ne iz političkog. Baš njega briga za političke razloge, nadam se, barem. Sam sam pominjao neki dan, znate kako izgledaju naša biračka mesta, znate koliko je posmatrača. Po važećoj uredbi – svi u zatvorenom prostoru moraju da nose maske. To bi trebalo da važi za članove biračkog odbora i trebalo bi da važi i za glasače. Na šta će to da liči? Znate kolike su te naše učionice ili ta mesta na kojim se, u većini Srbije, znači, većem delu Srbije, glasa. Nije to meni jedini i glavni razlog, ali je vrlo bitan. Vi znate da barem do polovine juna nema svadbi, nema maturskih večeri. Pri tome, to je veoma važno za te ljude. Naglašavam koliko je to najvažniji događaj u životu mnogih, od maturske večeri do svadbe, pa ih nema, a vi hoćete da napravite izbore. Znači, ne govorim sebi bilo šta u prilog. Ja na takve izbore niti mogu izaći, niti mogu pozvati nekoga da na takve izbore izađe. Mislim da ni politički neće doprineti stabilnosti, tj. siguran sam da neće doprineti stabilnosti. Izlaženje u susret ovom mom predlogu, pretočio sam ga i u neki predlog izmene i dopune zakona, nije znak slabosti nego je znak razuma, da ne kažem snage, ali makar razuma od strane vladajuće koalicije. Nemojmo se praviti da je normalno nešto što nije normalno. Suviše je bila velika trauma i šok za većinu građana ove zemlje da bismo tek tako mogli, da kažem, kao na nekoj utakmici napraviti pauzu, poluvreme, taj-aut, pa prođe 60 ili 50 dana, pa kažete – nastavljamo gde smo stali. Alternativa bi bila, i to neke kolege predlažu iz opozicije, elektronsko glasanje, glasanje putem pisama itd. U svetu toga ima, zaista toga ima, ali na šta bi ličilo u našem slučaju to elektronsko glasanje? Naši građani nisu sigurni, plaše se ili zaziru ili sumnjaju da i ovo na biračkom mestu nije dovoljno tajno. U anonimnim anketama ne žele da se izjašnjavaju, jer se plaše i sumnjaju da nisu anonimne i da će neko negde njihov glas i njihovu simpatiju da prijavi i objavi. Kako onda očekivati da će smeti slobodno da izrazi svoju političku volju elektronski i koliko građana je elektronski pismeno da mogu to tako da rade? Dakle, bezbroj je razloga zbog kojih to nije izvodljivo ili jeste, ali uz jedan vanredni pritisak i neku vrstu siljenja. Nisam rekao silovanja, ali siljenja i građana i čitavog sistema da bi se ti izbori odradili. Napokon, da ne potrošim baš sve vreme, moram da kažem i da ova mera od 100 evra, koju mnogi pominju i mnogi kritikuju, mislim da je u redu da građani dobiju tu vrstu pomoći i podrške, ali zar nije malo ružno i bez veze, ako mogu tako da kažem, da se to prijavljivanje i ta podela tih 100 evra poklopi sa izbornom kampanjom ili čak sa samim činom glasanja? To suviše deluje kao neka vrsta legalizovanog mita, odnosno kupovine glasa ili barem, evo vidite kako smo dobri, jer tako je i predstavljeno, to daje dobra vlast, daje lično Aleksandar Vučić tih sto evra. U tom trenutku traje prijavljivanje ili traje glasanje na izborima. To je već razlog za pomeranje. Na stranu što verujem, i završavam time, da bi uz razumno pomeranje i ovaj deo opozicije koji sa razlogom smatra da nisu uslovi za izbore, neko zato što bojkotuje, a neko poput mene, što nije za bojkot ali smatra da se nisu stekli uslovi za održavanje fer i demokratskih izbora. Sigurno bi se do neke rane jeseni, septembra ili eventualno sredine oktobra predomislio i on uzeo učešće u tome. Vi možete da kažete – baš nas briga, to su vam turisti, to je margina, manjina, huligani i šta nas briga za njihov stav. Ali, ja mislim da niti je to baš takva manjina i takva margina, a pogotovo ako vam je zaista stalo do stabilnosti u zemlji ne bismo smeli da ignorišemo i da propustimo priliku da svako ko ima neku težinu i neku podršku u javnosti, istovremeno želi da konstruktivno doprinese političkim procesima u Srbiji, da bude isključen iz tog izbornog procesa. Dakle, možete ignorisati, možete nastaviti normalno kao da se ništa nije dogodilo, ali rekoh neće doprineti stabilnosti. Zaista, pri kraju, nije dobro svoditi čitavu opoziciju na Savez za Srbiju, a pogotovo Savez za Srbiju na Đilasa, a Đilasa na Boška Obradovića. Svako je tu … iza sebe, kao što uostalom nije, i vi ste me ovde ubeđivali, ne mene, nego javnost, da iza kolege Đukanovića i njegovog poziva na onu bakljadu ne stoji Aleksandar Vučić. Sam predsednik Vučić je rekao da on to ne podržava, nije ni za jedno ni za drugo. Sad mi treba da poverujemo da iza tih bakljada, iza ovde ponovljenog stava političkog, izjave i poziva na njih gospodina Đukanovića ne stoji niti SNS, vaš istaknuti poslanik, niti Aleksandar Vučić, a ovamo treba javnost da veruje da iza Boška Obradovića koji je lider neke stranke, parlamentarne stranke, samostalna ličnost stoji Đilas i ceo Savez za Srbiju i čitava opozicija. Hajde da budemo dosledni. Možda je zaista gospodin Đukanović delovao autonomno i ne stoji predsednik iz SNS iza njega, ali onda zašto vi tvrdite tako da onda iza Boška Obradovića stoji ne znam Đilas, Savez za Srbiju, ja ili neko treći i peti. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima, po amandmanu, gospodin Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. Nemam nameru da repliciram. U životu isključivo sam donosim odluke, ne pitam nikoga. Nekad pogrešim, nekad sam u pravu, takav sam kakav sam, ko me voli voli, ko me ne voli baš me briga, to je njegovo pravo, ali bitno je da svako ima svoj stav i da radi ono što smatra da je ispravno u datom momentu i da se bori za svoja uverenja. To je ono što je najvažnije. Odgovoriću ako je baš potrebno to i više puta sam rekao, što se tiče tih baklji nažalost nisam organizator, voleo bih da jesam, a svakako sam podstrekač i podstrekavam i dalje. Tako da uopšte nemam taj problem da to kažem. Sad, ovde smo čuli jednu argumentaciju što se tiče izbora, da zbog zdravstvenih razloga ne bi trebalo da se održe itd. Znate, tu logiku kada bismo sledili možda izbori nikada ne bi bili, zato što mi nemamo pojma kada će se završiti uopšte pandemija Koronavirusa. Možda se nikada neće pronaći lek. Da li to onda znači da nikada ne bi trebalo da imamo izbore? Poenta je kontrolisati da se ne raširi epidemija, a mi moramo da naučimo da živimo sa Koronavirusom, jer ako bismo, kažem, sledili logiku da zbog toga što Vlada i što Svetska zdravstvena organizacija još uvek nije povukla da postoji pandemija u svetu, možda je neće povući nikada, možda će ovo doveka da vlada. To ne znači da možete da imate Vladu, Skupštinu ili, šta ja znam, kojoj istekne mandat, vi jednostavno morate da imate izbore, jer život ide dalje, nastavljate život sa tim, morate da se naviknete na to. Šta da radite, to je tako. Tako da sam taj argument je potpuno izlišan, jer se u mnogim drugim državama takođe održavaju izbori. Na kraju krajeva, pa opozicija može da bude odličan argument. Recimo, nemamo veliku izlaznost ili šta god, mada ja iskreno verujem da će građani izađi, jer cilj im je valjda i želja da izaberu vlast kakvu oni žele, ali ako bude manja izlaznost kažu – eto, nemate legitimitet. Zar im to nije negde čak i nešto što im dobro dođe? Mi snosimo rizik kao vlast zato što ćemo te izbore organizovati 21. juna. Jednom moraju da se dogode. To je tako. I naravno mi ćemo preuzeti tu vrstu rizika na sebe i odgovornost na sebe zato što ne postoji alternativa tome. Kada ne bismo dali izbore onda biste nam rekli da smo diktatori, da želimo doveka da vladamo, da nećemo da pružimo nikome šansu da glasa itd. Naslušao sam se tokom same pandemije, odnosno dok je trajalo vanredno stanje – prvo je bila strašna kritika prema Aleksandru Vučiću zašto se ne uvodi vanredno stanje, pa onda kada je uvedeno vanredno stanje, onda je bilo – evo ga, zatvorio nas je u kuće i želi da nam onemogući da slobodno razmišljamo, da se slobodno krećemo, pa sada kada je ukinuto vanredno stanje sada ne valja ni što je ukinuto vanredno stanje. Tako da postoje ovde ljudi kojima nikada ne možete da udovoljite. Šta god da uradite, oni će reći – pa to ne valja. Ne razumem tu vrstu logike, ali šta ćete, neko izlazi sa takvom ponudom pred birače. Ono na šta bih se ja zaista osvrnuo i što jeste veoma važno to je ta medijska slika u Srbiji. Tvrdim da je ona katastrofalna zato što jesu mediji podeljeni. To je činjenica. Užasno su podeljeni i meni se nimalo ne dopada. Međutim, mi imamo jedno telo, navodno nezavisno, koje ne reaguje kada su u pitanju televizije koje čak ovde nisu ni registrovane u Srbiji i koje krše flagrantno zakon, a reaguje tako što meni skine emisiju. Pričamo o Vučićevoj diktaturi i cenzuri gde meni kao delu te vlasti skinu emisiju, iako čak u toj njihovoj preporuci televizija na kojoj sam vodio emisiju nije ni pod nadzorom, ali valjda tu mora da se iživljava i da se pokazuju ne znam kakvi mišići, ali zato prema ovima što krše zakon u ovoj zemlji njima ne smeju ništa da kažu i onda pričamo o cenzuri i diktaturi, gde sam ja kao predstavnik vlasti cenzurisan. To zaista nema nikakvog smisla. Ne radi se ovde više o medijima, o gostovanjima i slično, radi se o tome šta nudite. Kada bi oni imali šta da ponude, verujte mi, to bi došlo do birača. Nemojte da potcenjujete ovo što se dogodilo prekjuče i što je kolega poslanik Nogo, šta god ja mislio o njegovom delovanju, zaista to što zagovara zaista nije dobro i da je to nešto što je van svake pameti, ali on kakav je takav je je nešto ponudio i za to su se ljudi uhvatili, zato što ljudi traže da im ponudiš kakvu takvu alternativu koliko god da je to sumanuto što nudi, koliko god da je to van svake logike i pameti, ali ljudi su se uhvatili za nešto i on je uspeo preko alternativnih medija da dođe do birača i da dođe do ljudi koji izlaze na proteste. Zašto ne mogu to Đilas i Obradović itd? Zato što ne nude ništa, osim – ua Vučiću, mrzimo te Vučiću. To je već viđeno i to ljudi neće. Nisam neko ko potcenjuje te ljude. Ti ljudi koji su nešto protestvovali, pokušavam da uđem u njihove cipele. Morate da shvatite da ne mali broj ljudi u Srbiji uopšte ne gleda televiziju. Ja sam jedan od njih. Uopšte ne gledam televiziju. Gledam sport kada mi se gleda zato što smatram da su pre svega naše političke emisije, „tok šoui“ tzv. i uopšte to što se nudi na televizijama dosadne i sterilne. Glupo mi je to da gledam. Ne dopada mi se. I gde se ljudi onda sele? Sele se na društvene mreže i na „Jutjub“. Ono što je problematično kod tih kanala alternativnih tzv. je zato što najveću gledanost ima nešto što je ekstremno. Vi ćete recimo uvek naći onoga ko će na primer da preti preko Fejsbuka, „Jutjuba“, Tvitera, nije bitno, Vučiću i reći će – ubićemo te. Taj će da ima sto hiljada gledanost, ali od tih sto hiljada ljudi koji su to kao pogledali bar 95% će reći – pa ovaj je lud, ovaj nije normalan, ali će to svako da gleda. Morate da znate da ti alternativi mediji imaju sve veći i veći uticaj posebno među mlađom populacijom i da bezmalo televizije su gotovo postale nebitne. Mi to moramo da prihvatimo. Potpuno su postale nebitne. Mi smo na kraju krajeva, evo i gospodin Martinović je ovde, bili svedoci, išli smo na Fakultet političkih nauka, razgovarali smo sa ljudima koji su nešto nezadovoljni, odnosno tražili su i da se izmeni REM i birački spiskovi i tako dalje. Nikada nisu doneli ni jedan predlog šta bi to trebalo promeniti što se tiče medijske scene, REM-a, nije ni važno. Samo su znali da kažu da to ne valja. Da ih pitate – pa dobro kako biste vi to izmenili, tim pre, jer su baš taj REM oni napravili takav kakav jeste, i tu su stavljali isključivo svoje ljude, i kada su njihovi ljudi tamo bili i to direktno po partijskoj liniji, od Gordane Suše, do ne znam koga, tada je to valjda bilo super. A, u njihovo vreme, podsetiću vas, kada nisu do te mere bile razvijene društvene mreže, imali ste dva medija, dnevni list „Pravda“ i „Radio Fokus“ koji su negde nešto govorili protiv njih. Sve ostalo je bilo ravno staljinističkom, najprimitivnijem staljinističkom metodu u medijima i upravljanju, gde ste imali danas jednog lidera, političkog koji je tada bio vlasnik jednog medija, govorim o Đilasu koji je bio vlasnik u „Presu“. Prema tome, danas kada su društvene mreže do te mere razvijene, pričati o medijskoj cenzuri i blokadi to može samo da priča onaj ko ne zna da dođe do birača, ko ne ume to da iskoristi. Nećete mi reći da neko ko ima preko 100, 200 hiljada pregleda na „Jutjubu“, da je on sada nešto manje gledan od nekoga ko gostuje na nekoj televiziji, a možda i više pregleda. Pitanje je samo - šta nudiš? Inače, ja jesam rekao, mislim da je gospodin Milićević me spomenuo, nisam ja rekao – da im se, ne znam, ponudi, ja sam zamolio sve vlasnike televizija, urednike, javno, evo i sada ih molim, zovite ljudi ove iz opozicije što više. Nama je u interesu da se oni pojavljuju, zato što svako njihovo pojavljivanje, posebno Saveza za Srbiju za koje se inače slažem da nije u kompletu opozicija, i pravo da vam kažem, ja to otvoreno i pričam, to šta oni rade i kako se ponašaju ja neretko izražavam sumnju da neki od nas rade za nas, jer to potpuno nije normalno kako se ponašaš. Ali, naš je cilj da se oni pojavljuju što više i mi bi voleli da se pojavljuju što više, zato što svako njihovo pojavljivanje nama je 5% više. Apelujem, zaista apelujem na vlasnike medija da ih zovu. Ali, ima tu nešto drugo. Oni neće da idu. Ne žele da gostuju ni na „Pinku, ni na „Prvoj“, ne žele da gostuju ni na „B 92“. Neće nigde. Zašto? Zato što im je komotna pozicija da glume žrtvu. Iks puta su pozivani, slučajno znam. Zvao sam ih i ja u svoju emisiju, nisu hteli nikada da dođu zato što im je komotno da glume žrtvu. Oni onda kažu – pa, mi ćemo ispasti da smo Vučićevi. Ma nije tačno, nego nemate šta da kažete, a lepo je glumiti žrtvu i naravno ići na nameštena pitanja na „N1“ ili na „Novu S“. A kada pogledamo o medijskoj slobodi, pogledajte samo te dve televizije. Pogledajte samo nedeljnike „Vreme“, „NIN“, „Novi magazin“ itd. pa to su partijski bilteni. Od korice do korice svaki tekst je uperen protiv Aleksandra Vučića. Najgori partijski bilteni Đilasove partije Stranka slobode i pravde, kako se to zove. Tako da, što se tiče medija, nemojte da se žalite, jer ne postoji apsolutno nikakva cenzura, niti vas iko išta cenzuriše. Čak, evo u REM-u što je tražila Tanja Fajon, nažalost i tu su dobili većinu, pa mi nije jasno više šta žele, šta hoće. Taj REM, još jednom ponavljam skida moju emisiju, a ne reaguje na druge stvari. Na kraju krajeva, pogledatje koliko imate tih alternativnih emisija po „ju tjubu“, to su ozbiljni kanali. Vi imate emisije koje imaju po 300, 400, neke čak milion preglada. O čemu pričate, kakva cenzura? Samo je poenta šta nudiš ljudima. Ako imaš šta da ponudiš, ljudi će se zakačiti za tebe. I ono što moram da kažem, šta mi potcenjuju, mi ovde neretko neke ljudi koji kažu – nismo ni za jedne ni za druge, ni za treće, mi smo sami za sebe i to smo imali situaciju u petak, mi to potcenjujemo ljudi. To ne smemo da potcenjujemo. Imate ovde jedan deo ljudi koji šta god da im pričate imaju dve teme, to je 5G mreža i migranti i šta god pokušate racionalno da im kažete – ljudi, to ne postoji u Srbiji, to nije realan problem, ne oni imaju 5G mrežu i migranti. To je onda opasno zato što se sa tim ljudima manipuliše i ne postoji racionalan razgovor sa njima i ti ljudi mogu da dovedu zaista do ozbiljnih društvenih tenzija iako to nije brojna grupacija, ali mora da se prihvati da postoje. Kao što znate, kada izađete pa kažete da ste protiv vakcine, slažem se ne mora da to bude obavezujuće, ali oni ne prihvataju nikakav racionalan razgovor o tome da čekajte ljudi, ako se ne vakcinišemo da može da dođe do zaista nenormalne zaraze, da možda mogu deca da nam umiru. Ne, ne postoji kod njih racionalan razgovor o tome. I mi te ljude moramo negde da shvatimo. To vam je situacija Belog Preletačevića na izbora. Taj čovek je osvojio 10%. Bio je treći na izborima, iz protesta zato što su pojedini ljudi glasali protiv čitavnog sistema. Mi te ljude moramo da razumemo, da probamo da pričamo sa njima, da probamo da ih dovedemo u situaciju da makar racionalno pokušaju da razmišljaju, a ne samo nabacaju deset tema, od toga ove dve su udarne, 5G mreža i migranti i nema šta više sa njima da se priča. Njima je to jedina tema kojom barataju i koliko god da im kažete – ljudi, u Srbiji postoji 7.000 migranata, svi žele da odu iz Srbije, uopšte ne žele da ostanu u Srbiji, ne vredi, nema šanse da se priča sa njima. Oni znaju da su ovde migranti svaki dan, da će oni da nas nasele, da zauzmu sela, ne znam šta da rade i ne vredi. Ne možete da pričate sa njima. To moramo da sprečimo. Te društvene, koliko su korisne, mogu da budu jako, jako opasne zato što se preko njih stravično manipuliše i to dovodi do tih tenzija u društvu, što neko ovde pokušava da kaže. Tvrdim da srpsko društvo nije podeljeno, imate jednu većinsku ogromnu Srbiju koja gleda da normalno, pristojno sve prati, gleda, ali imate ekstremno i levo i desno. Ti ljudi su na društvenim mrežama najaktivniji, oni smatraju da samo oni imaju pravo na mišljenje, oni smatraju da su samo oni Bogom dani, oni ne izlaze sa „tvitera“, ne vide sa strane da postoji nešto drugo, osim „tviter“ zajednice i onda kažu – mi smo narod. To je veoma problematično. Molim vas da u predizbornoj kapmanji se toga zaista držimo da i tim ljudima pokušamo racionalno da se obratimo. Hvala.
U skladu sa članom 27. Poslovnika, prelazim na sledeći amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Želeo sam repliku na gospdoina Đukanovića, ali dobro. Suština mog amandmana je nešto što sam ovde već delimično govorio, da ako se stvarno želi demokratizovati politički proces i izborni proces, onda je trebalo stvarno izaći u susret zahtevima o kojima sam ovde već govorio, a to je da se ovaj cenzus, odnosno ne cenzus nego uslov od 10 hiljada prikupljenih potpisa smanji proporcionalno onoliko koliko je smanjen cenzus. Dakle, ako je 10 hiljada, cenzus je bio 5%, sada ako je 3%, treba da bude šest hiljada. Posebno je to važno za lokal, odnosno za izbore za odbornike, jer svi znaju koji učestvuju tu tome, koliko je to komplikovano prikupiti te potpise za odbornike i koliko tu ima prostora za manipulaciju. S tim u vezi, rekao bih da ovo što se sada čini, ova promena načina overavanja potpisa je zaista samo kozmetička, a jeste intervencija u izborni zakon. Ako ćemo formalno da se držimo, teramo mak na konac, imamo činjenicu sada da u toku izbornog procesa praktično menjate Zakon o izborima. Dakle, ne u toku izborne godine, što neko kaže da nije u redu, ja nemam ništa protiv da se menjaju u toku izborne godine, ali sada se menjaju u toku samog izbornog procesa. Ne mislim da je to loš korak, jeste, u redu, bolje tako i pre Korone je trebalo na taj način da se to uredi, jer ovo nepotrebno favorizovanje beležnika, em pravi gužve, em otežava realno subjektima na tim izborima, učestvuju. Dakle, to nije sporno da se dešava. Ali, moram da se vratim na ono što je suština ovde. Rekao sam, postoje zdravstveni. Epidemiološki razlozi zašto bi trebalo preispitati odluku o izborima. Postoje i ovi razlozi politički, jer ne doprinose smirivanju tenzija. Postoje i oni razlozi, rekao bih, pristojnosti, ako je to period i tokom kojeg vi zapravo delite ovih 100 evra, naravno, nije to da neko deli iz džepa, ali takav utisak ostaje da vlast deli 100 evra, što penzionerima, što svim ostalim građanima koji se prijave i upravo u toku tog procesa vi održavate izbore. To ne može da ne deluje kao da se na taj način ljudi kupuju, da se kupuje njihova podrška. Dakle, već zbog toga bi trebalo da se te dve stvari razdvoje, plus zdravstveni razlozi, kao što rekoh, član našeg, odnosno državnog tima iz Kriznog štaba kaže da ne zna kako će izbori da se održe 21. juna, kaže da ne zna šta je bilo sa koronom, odnosno sa virusom, da li je bio u januaru ili u februaru kod nas i nekako se stiče utisak kao da su i raspisani izbori, odnosno da je izvedeno vanredno stanje na dugme, kao da je ukinuto na dugme. Ja nisam za to da se nastavlja vanredno stanje, ja sam za to da se nekim leks specijalisom ta stvar premosti. Ali, kao što rekoh, zamislite kako će izgledati ta biračka mesta, sa koliko desetina ljudi sa maskama, bez maski i ostalo. Mislim da o političkim razlozima i političkim tenzijama koje postoje u ovom društvu ne treba ni govoriti, jer bi bilo bolje za sve da se uzme sad jedan stvarno tajmaut društveni i politički i pokuša postići društveni dogovor, kojeg nije bilo do sada. To je pomalo bolno i za vlast i za onu opoziciju koja najavljuje bojkot i koja je najavila, a sad vidim da se malo i kolebaju. Ali, kažem, ja nisam bio za taj bojkot, ja sam za izlazak na izbore bez obzira da li mene ima na njima ili nema. Izbori jesu način na koji se rešavaju politički problemi, ali da bi bili izbori, a ne samo puko glasanje, onda moraju biti neke neophodne pretpostavke za to obezbeđene. Ja tvrdim da u ovom trenutku te pretpostavke ne postoje i da će to biti jedna vrsta, opet kažem, neću da kažem silovanja, ali svakako siljenja, jednog opšteg siljenja da se to negde odradi, da se na to izađe, da se vidi koliko je izašlo i ostalo. Meni ne treba, što je pomenuo kolega Đukanović ili neko drugi, da sada, kao, navijam da bude što manja izlaznost. Ne navijam, ja navijam da izlaznost bude dobra i da izbori budu stvarno reprezentativni i da preslikaju onda i taj budući parlament i da preslikaju odnos političkih snaga. Ali, to u ovom trenutku nije moguće, kažem, što iz zdravstvenih, što iz političkih razloga. A ovih 100 evra i poklapanje održavanja izbora ili glasanja sa dodelom i podelom tih 100 evra je, rekao bih najblaže rečeno, neukusno i bilo bi dobro za samu vlast da tu stvar promeni i izbegne. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, želim da vas obavestim o nekoliko stvari. Dokazani fašista i nasilnik Boško Obradović stupio je u štrajk glađu. Valjda je nezadovoljan što nije naneo još teže povrede Marijanu Rističeviću. Ja želim da obavestim narodne poslanike i želim da obavestim građane Srbije da ćemo moja koleginica Sandra Božić i ja sada da izađemo ovde ispred Narodne Skupštine i da stupimo u štrajk glađu dok sudstvo i tužilaštvo u Srbiji ne bude reagovalo na fašističke ispade Boška Obradovića i na sve ono što je uradio pre dva dana i dok se takozvani objektivni i nezavisni mediji ne izvine Marijanu Rističeviću zbog toga što su besomučno lagali da je u rukama držao nož, a ne ključeve od automobila. Ovo radimo zato što je kucnuo poslednji trenutak da se narastajućem fašizmu u Srbiji stane na kraj. Dakle, ili će da postoji slobodna i demokratska Srbija ili će Srbija biti fašistička država. Mi ovim činom hoćemo da pokažemo da je Srbija slobodna i demokratska država i da fašisti ne mogu da pobede. Hvala vam, gospođo Gojković, što ste mi omogućili da ovo kažem. Evo, molim moju koleginicu da izađe zajedno sa mnom ispred Narodne skupštine i da se zajedno borimo da našoj deci ostavimo u amanet državu koja je slobodna, koja je demokratska, koja je suverena, u kojoj svako ima pravo da kaže svoje mišljenje, ali u kojoj niko nema pravo da bije drugog zato što ima drugačije mišljenje od njega. Gospodu tužioce molim da se dobro zamisle zašto do sada nisu reagovali na krivična dela koja je činio Boško Obradović i koja su činile pristalice Dragana Đilasa i nadam se da je ovo poslednji trenutak da tužilaštvo se konačno u Srbiji probudi i da fašiste privede licu pravde. Hvala vam još jedanput.
Određujem pauzu od pet minuta, dok ne porazgovaram sa poslanicima. [[Posle pauze]] Poštovani poslanici, razgovarala sam sa našim kolegama Aleksandrom Martinovićem i Sandrom Božić. Oni započinju štrajk glađu. Mene su zamolili da nastavim sednicu, jer ovo nije protest protiv Narodne skupštine Republike Srbije niti protiv vas i zamolili su da nastavimo sa našim redovnim radom i ja ću to i učiniti. Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj savet mojim kolegama, ako štrajkuju glađu zbog fašiste Boška Obradovića da to ne čine. On nije vredan pažnje. Jednostavno, on nije vredan pažnje. Ako to rade zbog tužilaštva, što ne progoni takvu vrstu pojave, bilo da se radi o Bošku Obradoviću, bilo da se radi o Draganu Đilasu, bilo da se radi o Bastaću, onda ja svoje kolege razumem. U toj situaciji bih im se ja pridružio, međutim, zbog zdravstvenih tegoba koje ne želim da opisujem ja to fizički nisam u stanju da učinim. Ponavljam, moj savet mojim kolegama, ukoliko to čine zbog Boška Obradovića, on nije vredan toga. Ukoliko to čine zbog pojava čiji je vođa Boško Obradović, zbog Bastaća, Đilasa, Boška i drugih nasilničkih dejstava koje smo doživeli po Beogradu od čupanja znakova, upada u Predsedništvo, gde reakcije tužilaštva uopšte nije bilo. Ukoliko to čine da bi tužilaštvo počelo da radi svoj posao u skladu sa Ustavom i zakonima, ja to onda razumem. Želim da vam kažem da ni mi nemamo problem sa opozicijom. Naš problem počinje onog trenutka kad Šolak i Đilas zbog „Telekoma“ pokušavaju da očuvaju monopol na ovom tržištu. Mi imamo problem sa Šolakovim i Đilasovim biznisom. Oni koji su naseli na njihovu priču, otprilike to glasi ovako – demokratija nije uvoz ni imperijalni proizvod koji se da nametnuti spolja, demokratija je proces zrenja, nešto se događa unutar jednog društva. Moj utisak je da ovi koji navodno bojkotuju, koji traže odlaganje izbora na godinu dana, dve godine itd. mnogi od njih imaju finansijski razlog i to ću govoriti popodne, da bi im stranke i oni lično dobijali onaj novac itd. Mislim da je glavni motiv Dragana Đilasa i Vuka Jeremića koji uopšte nisu učestvovali na ovim izborima, a koji su stekli 11 poslanika na veoma čudan način, na veoma čudan način stekli političke stranke koje su preregistrovane u njihovu korist itd. Mislim da oni pokušavaju da spolja, uz medijsku pažnju, neregistrovanih kanala, mnoge neregistrovane partije, znači, imate medijski pejzaž koji je, mi smo sanjali da nam dopuste da registrujemo televiziju itd, da predstavimo opozicione programe, oni dejstvuju preko neregistrovanih televizija, tu ima neregistrovanih političkih stranaka koji sebe zovu tzv. pokret itd. Ne postoji nikakav registar pokreta. Naš san je bio da izbori budu pre vremena, a ovi sanjaju da se izbori uopšte ne održavaju. Zašto? Postoje kod Boška Obradovića finansijski motivi i Saše Radulovića, a kod ovih postoje motivi da se spolja naturi navodno demokratija, odnosno da se oni nature kao vlast. Ja moram da kažem, nije popularno, ali Tanja Fajon je zvanični ili nezvanični njihov portparol pred evropskim institucijama, uz medijsku podršku, medijsko sponzorstvo ove dve televizije se sve to dešava. Podsećam, pokušaj upada u Predsedništvo, više pokušaja upada u Narodnu skupštinu, više nasilničkih pokušaja Boška Obradovića. Imate onog Bastaća, kese na glavu itd. Tako da, razumem moje kolege ukoliko žele da nateraju na određeni način svojim protestom tužilaštvo da radi svoj posao. Što se ovih potpisa tiče, hajde da budemo, hajde mi koji smo bili protivnici Miloševića, hajde da nešto priznamo. Ja sam mu svašta rekao, svašta, dok je bio vlast i dok je bio živ, posebno dok je bio vlast. Onog trenutka kada je izgubio vlast i posle umro, ja mrtvim vukovima rep ne merim, a pred fašistima neću da se povlačim, ali pred mrtvim Miloševićem nemam šta da kažem, sve sam mu rekao dok je bio živ. Hajde da priznamo da smo na prve izbore izašli sa 100 ne overenih potpisa. Hajde da budemo toliko pošteni da priznamo. Verovatno je njegov motiv bio što je opozicija bila slabašna da da priliku da se što više ljudi kandiduje, da izađe na izbore, da se na određeni način izmere i da dobiju podršku. Hajde da priznamo da nije on kriv što je pobedio. Prebrojte devedesete godine sve glasove koje je dobila vlast i koje je dobila opozicija koja je izlazila posebno i videćete da je to bilo negde pola-pola i da smo mi iz opozicije sami bili krivi što smo izašli tako. Hajde da priznamo da se potpisi skupljeni maksimalno 1.000, koliko se sećam, ne overenih, vi ste takođe dugo u politici, dugo ste učestvovali u izborima, ne overenih potpisa do 2000. godine. Hajde da priznamo da se potpisi overavaju tako strogo, rigidno, sudski tek od 2000. godine posle promena. Valjda se pokušalo da se spreči, da se očuva monopol svojih stranaka, da se spreče drugi učesnici da na te izbore izađu. Evo, ja podržavam i to što Vlasi imaju samo 5.000 potpisa, bez obzira što se sad bunim. Ja podržavam što je to omogućeno da ta nacionalna grupa može sebe da istakne i da izađe na izbore pod povoljnijim uslovima. Jer kaže stepen demokratije se ceni u jednoj zemlji po pravima manjina koje uživaju, i to znaju mnoge moje kolege, u toj državi. Sada dođe Tanja Fajon i kaže – e, ali ja sam zabrinuta za demokratiju u Srbiji. Ovde su 4.033 Slovenaca, imaju status nacionalne manjine, nacionalne savete, finansiramo njihovu kulturu, izdavačku delatnost itd. Srbi kojih tamo ima trideset puta više u procentima, kojih ima 40.000, kojih ima deset puta više, nemaju nikakva prava. Ona dođe ovde i ponaša se kao okupatorski namesnik. Ona je zvanični-nezvanični portparol, oni su medijski sponzori i žele demokratiju koja će biti naturena spolja. To onda nije naša demokratija, to uopšte nije demokratija. Zato ja podržavam što smo omogućili da što više učesnika može ponovo da učestvuje, da oživi politička scena, da lokalni politički pokreti sa procedurom lakšeg prikupljanja potpisa i tako dalje, mogu da se kvalifikuju, kao što se nekada kvalifikovao DJB da preko društvenih mreža i tako dalje, slobodnih medija mogu da budu učesnici. Zašto bih ja čuvao stereotipne političke stranke koje su ovu državu upropastile? Zašto bih ja čuvao njih ovde da jedino oni ovde imaju novac, da jedino oni mogu da prikupe potpise, da jedino oni mogu da učestvuju. Neka učestvuju svi, neka pobedi najbolji. Ja građane pozivam da učestvuju na izborima. Vlast biraju oni koji glasaju, a bogami utiču na to i oni koji bojkotuju izbore. Zato ja želim da svi odlučuju o tome ko će biti vlast, aktivnim izborom, a ne pasivnim ostajanjem kod kuće. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Vladimir Đukanović.
Evo, ja bih da ukažem na jednu skandaloznu manipulaciju koja se od jutros vrši i to se sve koristi vezano za izbore i na konferenciji ovde za štampu sam to ukazao. Nisam u početku imao razumevanje zašto je gospodin Ševarlić odjednom izašao i počeo sa tim štrajkom glađu, ali sada ću pokazati ljudima o kakvoj se manipulaciji radi. Naime, sporna izjava, inače istrgnuta iz konteksta o tome gde se navodno priča kako će Kosovo dobiti nezavisnost, a vezano je za ono što je Aleksandar Vučić govorio, nije data juče, iako je neko na YouTube kanalu pokušao i stavio datum 9. maj 2020. godine. Ta izjava je data prošle godine, imate zapisano na N1 portalu, 5. maja 2019. godine. Izjava je tada data istrgnuta iz konteksta i stara je godinu i nešto dana. A onda vidite kako je neko prevarom, pošto imam i snimak na YouTube, i evo to mogu i da pokažem, stavio je da je data 9. maja 2020. godine. O čemu se ovde radi? O kakvom bezobrazluku se ovde radi? Onda kao idemo i štrajkujemo glađu i glumimo, ne znam šta. E, o tome se radi zato što neko bestidan način manipuliše, pri tom, vi vidite snimak gde Aleksandar Vučić je u džemperu i košulji. Pa, zar zaista neko smatra da je neko luda da će na 26 stepeni koliko je juče bilo ili prekjuče, da bude u džemperu i košulji. Pogledajte čime se sve neko služi. Imali li ovo više ikakvog smisla? Onda štrajkujemo glađu i glumimo cirkus i onda navodno Boško Obradović kada je video, videla žaba da se konj potkiva, pa hoće i ona, pošto mučenik nema više gde da nađe podršku, pa ako može i u gradskom prevozu da je traži, onda se i on kao pridružuje štrajku glađu zbog toga. Najgorom manipulacijom su pokušali da prevare ljude. Ovo zaista nema nikakvog smisla i bio sam dužan da reagujem, evo vam kako se vodi predizborna kampanja. To je zaista sramota.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, koliko god da se ovde dobacuje, da se dovikuje ko zna šta će ovaj ovde da kaže, neće da kaže, građani Srbije imaju pravo svakog od nas da čuju i građani Srbije imaju pravo da znaju kako se vodi politička kampanja od strane ovih koji sad napolju štrajkuju, a oni koji sve to finansiraju, sponzorišu i kako oni i na društvenim mrežama nastavljaju danas da zloupotrebljavaju tu slobodu koja na društvenim mrežama postoji. Meni je poslato, pre nekih sat vremena, ta je objava, ako se ne varam bila možda pre nekih dva, tri sata, gde je izvesni Branislav Stanišić napisao – u redu je da se napadaju deca Đilasa, ali ne i Vučićeva deca. Možda bi trebalo roknuti Vučkovu kopilad, čisto da se nacista Vučić prizemlji. Evo, ja ovo građanima Srbije i ovima koji dobacuju, onima koji se uzrujavaju, onima koji su uzbuđeni, onima koji štrajkuju napolju, misleći na Boška Obradovića i Ševarlića i na sve te stručnjake i idiote koji svakoga dana upućuju najmonstruoznije moguće pretnje deci Aleksandra Vučića, deci svih funkcionera, članova SNS, svakog od nas pojedinačno, onih koji ugrožavaju imovinu svakog pojedinačno članova SNS, simpatizera SNS, oni koji su glasali za Aleksandra Vučića, koji upućuju najmonstruoznije moguće pretnje, psovke, iživljavanja, koji razvlače po svojim tzv. medijima svakoga pojedinačno od pristalica ili članova SNS, pozivam, evo te koji pozivaju na toleranciju, na humanost, ne znam kakve sve fine odnose, na neki lep rečni, na divan vokabular, da osude ovakve stvari javno, pa i na sednici Narodne skupštine. Da oni koji samo u holu drže konferencije da uđu i da javno kažu pred građanima Srbije u direktnom prenosu da ovakve stvari osuđuju. Onda možemo da vodimo sa takvim monstrumima bilo kakav dijalog. Kakav dijalog da vodite sa ljudima koji ćute na ovo? Kakav dijalog da vodite sa organizacijama koje ćute, i ne znam, UNS, NUNS, ko sve ćuti na ovo? Gde su te organizacije koje ćute, razne nevladine kada se bilo šta dogodi nekome iz opozicije, a nije se događalo ništa, kada Dragan Đilas zaplače svojim lažnim suzama ispred zgrade gde mu žive deca, a niko mu decu ni pomenuo nije? Ja pitam, evo i naše poslanike, bilo koga u sali ovde, da li znate ime jednog od deteta Alekslanda Vučića? Da li znate uopšte da li ima sina, ćerku, koga ima? Da li znate bilo šta? Niko ovde ne zna ovde kako mu se deca zovu, ni gde žive, niti nas to treba da zanima, niti to treba da bude tema politike? Tema politike treba da budu programi, ideje. Idu izbori 21. juna. Da čujemo šta ko nudi. Pa nećemo se slagati svi međusobno, naravno, zato i postoji vlast, zato postoje stranke opozicije, to je sve prirodno i normalno, ali, ovo nije normalno, na ovo ne sme da se ćuti. Znate, niko nije pomenuo nigde decu Dragana Đilasa, a on je navodno počeo da cmizdri ispred zgrade na Vračaru, pa je počeo da lupa u one šerpe i lonce, pa pameti u tom delu opozicije ima taman koliko ima u jednoj šerpi. Nema ničega. Nema ni pameti ni morala, ni obraza, ni skrupula. Nije bitan ovaj što je to napisao. Njega treba procesuirati svakako. On je inspirisan političkim, fašističkim delovanjem Boška Obradovića, batine u rukama Dragana Đilasa i onih koji to šire, šeruju, dele dalje po svojim, ono što nazivaju medijima. Da li će neko danas u tim svojim vestima da osudi ovakvu stvar, da kaže da treba roknuti nečiju decu, u ovom slučaju decu predsednika Republike? Da li će da osudi to i jedna organizacija danas ili ćete svi iz tog dela opozicije da ćutite, da klimate glavom i da bledo gledate na to? Da je to neki idiot napisao vašoj deci ja bih to osudio i rekao bih da je to monstrum čije god stranke da je član ili nije član mora da odgovara i mora da bude uhapšen. Nebitno da li je to član ove ili one stranke. Deca su deca, ne poznaju članstvu ni u jednoj partiji. Nemojte decu u te stvari da mešate. To što neko nosi ovo ili ono prezime, to nije bitno. Zbog toga ne sme da bude predmet političkog niti bilo kakvog drugog iživljavanja, pretnji, a daleko bilo nečega goreg. Ovde neko priziva ubistvo dece predsednika Republike. Poziva, možda još većeg ludaka da posegne za takvim stvarima. Pre neki dan smo imali uhapšenog čoveka koji je municiju spremao za atentat na predsednika Republike. Njega je neko inspirisao životom na tviteru, na fejsbuku, na instagramu i ko zna gde sve, on je pronašao sebe kao nekakvog lažnog heroja, ne znam ni ja šta koji treba da oslobodi Srbiju. Od čega? Da oslobodi Srbiju para? Da ono đubre Dragan Đilas ima više novca u svom džepu, zajedno sa Šolakom i ostalim monstrumima, Jeremićem, Obradovićem i ostalima. Onom što se priviđa plantaža marihuane. Pa, kada odu novinari, snime samo kokoške, a da nije marihuana šta onda? Onda tišina. Kada se objavi fotomontaža slike gde ubace Danila Vučića i kada se dokaže da je fotomontaža, tišina. Kad se pokaže da nije Marijan Rističević imao nož, nego imao privezak za ključeve, imao ključ od svog automobila, tišina. I nikada nema izvini. Nikada nema izvini od ovih koji pozivaju da ovde vodimo nekakav civilizovan dijalog. Pa, koje koga uvredio od njih? Niko. Kakva pristojnost? Ovde govorimo o pristojnosti. Tu. A, svi ti koji govore o toj pristojnosti iz tog dela opozicije koriste i društvene mreže. Pa, uđi, pa imenom i prezimenom napiše – druže, mi nismo za to, mi imamo neku politiku, nismo za pretnju deci, nismo za to da se u Narodnu skupštinu upada, nego da se u nju ulazi na izborima. Imaš izbore 21. juna. Nikakav problem nije. Ne moraš da se slažeš sa SNS, ne moraš da budeš za Aleksandra Vučića, imaš pravo da misliš drugačije, tvoja je stvar, tvoje je lično opredeljenje, ali nemaš pravo da u to mešaš decu. Sram te bilo, ti koji si ovo inspirisao. Ovaj ludak je za ludnicu ili za zatvor. Ali, onaj koji je to inspirisao, kakav imunitet? Pričali smo o tom imunitetu. Poslanički imunitet, šta, oslobađa vas toga da bijete nekoga. Pa kada premlatite nekoga, pa ja imam imunitet. I pozovete ljude na nasilje, pozovete ih na rušenje ustavno pravnog poretka države Srbije, pa imunitet. Pa, kakav imunitet? Dokle ćemo? Hajde da u nekom sledećem sazivu i o tome razgovaramo, da definišemo tačno u kojim slučajevima taj imunitet važi, u kojim slučajevima imate pravo da se pozovete na poslanički imunitet. Ne može to da bude bezgranično, beskonačno, pa možeš da radiš šta hoćeš. Ako si izabran na funkciju hajde da se iživljavamo onda sada nad svima. Veliki sam frajer, sad ću da pretim, imam imunitet četiri godine, tašna, mašna, službeni auto ili šta već, novac iz budžeta i mogu da pretim, ali na posao neću da dolazim, nego će pare samo da ležu u džepove, idu pare na račun, što iz inostranstva, što iz budžeta, ono što legalno leže, što ko zna kako sve ide crnim fondovima preko Dragana Đilasa i ostalih. Juče je rekao – koliko god da košta, ne moram na izbore. Naravno, čovek je pun para, ima para, on će da plaća haos u Srbiji, on je svestan čovek, on možda i bojkotuju te izbore, on će uvek da ih bojkotuje možda, samo zato što ne može da pobedi na tim izborima. Ljudi u Srbiji neće za to da glasaju, kako god da ste opredeljenja nije ono što vidite na društvenim mrežama nije to raspoloženje u Srbiji i nije to slika Srbije. Vi možete da napravite na društvenim mrežama na hiljade razno raznih profila, sa raznih IP adresa, da ulazite i otvarate mejlove i pravite različite profile i da pišete šta god hoćete, ali nije to slika, slika je kada izađete na izbore, slika je kampanja, pa se prebroje ti glasovi, pa RIK saopšti koliko je ko dobio glasova, pa konačni rezultati, pa dođete u parlament, to je slika građana Srbije, njihove izborne volje i onoga što građani Srbije žele od nas. Nije slika to što je neko seo pod nekim imenom Pera Perić i napisao nešto na Fejsbuku i sad kao mi smo narod, mi smo građani, zamislite. Oni ne govore da su građani. Evo, ja na Starom Gradu živim i oni brkaju to „đ“, „dž“, oni menjaju govor. Juče sam video jednog od njih, pa kad ga pogledam da lupa o šerpu on se krije iza peškira. Pa, i njih je sramota toga što jesu, a ta sramota će im biti još veća nakon 21. juna, jer ih ovde neće biti. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Po Poslovniku. (Aleksandar Marković: Koji član?)
Član 107. predsednice, dostojanstvo Skupštine, mislim da je grubo prekršeno. Zaista nisam potezao često taj član, ali mislim da ste bili dužni, iako naravno ne možete vi da intervenišete na svaku izjavu narodnih poslanika, ali ono se toliko puta ponavlja da se bez ikakvog upozorenja predsedavajućeg najstrašnije stvari ovde čuju na račun političkih protivnika, ali sad čak ne govorim o tome, što je ovde upravo izgovoreno - đubre, Dragan Đilas. Neki dan, prekjuče od strane sa istog mesta, od strane istog govornika smo čuli – bitanga. Isto tako, neko kaže – protuva. Dakle, ti izrazi prosto ne smeju da se čuju ovde u Narodnoj skupštini i vi to znate, gospođo Gojković. Ono što je još gore od toga, ja apelujem na vas, na svakoga, na kolege, ako sam ja nešto napisao, ili neko od poslanika, ili neko od lidera opozicije ili vlasti, to ima smisla, mada ne treba preterivati, to ima smisla da se citira i da se pročita ovde. Ali, skidati sa mreže anonimne navodno tvitove navodnih ljudi, koji možda postoje a možda i ne postoje i to koristiti kao argument protiv političkih protivnika tipa - roknuti, bilo koga, a kamoli decu, bilo čiju, naravno da ja to osuđujem i svako normalan osuđuje. Ali ne samo to, ja osuđujem čak i pominjanje i citiranje toga, jer to takođe stvara zlu atmosferu. Kako ja da znam da to možda nije neko od aktivista vlasti napisao da bi optužio… [[Isključen mikrofon.]]
Smatram da je ovo uvreda za sve nas. Ovo je strašna uvreda što ste sada izgovorili. Ozbiljno bih vas saslušala da ste bilo šta rekli o događajima od pre dva dana. U prilog toga, da vam kažem, ne znam ko je rekao da su oni dileri drogom što su prekjuče bili ovde sa Boškom Obradovićem bitange, ja sam izgovorila da su oni vucibatine i ne povlačim tu reč. Ako ste mislili na mene, da, dileri drogom osuđeni na dugogodišnje zatvorske kazne su za mene vucibatine i kriminalci. Ja ne znam kako ih to branite i kako ste osetljivi sad što je neko rekao za njih da su bitange, kriminalci ili vucibatine? Ja sam samo šokirana kako su oni mogli da dođu na stepenice ovde, blizu vrata, tu gde mi radimo, gde dolazimo. Sve je to Skupština. Nije Skupština samo ova sala. Mene to brine. A mene rečnik ko će šta da kaže za nekog ko je osuđen na 13 godina zatvora zbog dilovanja droge, za mene su vucibatine. Vi im se izvinjavajte, ja neću. Bez obzira koliko je opasno reći jednom kriminalcu da je vucibatina i bitanga. To što vi ne možete da izgovorite rečenicu, prećeno je deci Aleksandra Vučića nego bilo čije, ovoga, onoga, to je vaš problem. To nije problem parlamenta. Ovoga, onoga, ne možete da izgovorite rečenicu - deca Aleksandra Vučića su na udaru danima. I nisu anonimni tviteraši nego se potpisuju. Šta je to problem da se kaže? To nije nikakav problem. Deca, ovoga, onoga, Dragana Đilasa, nisu bila predmet napada. I to je izmišljotina. To znate i vi. Niko tu decu nije spomenuo. I sad da ispadne da oni iz mog okruženja mogu da trpe da sam ja, kako je to bilo izgovoreno u javnosti, fuksa, kretenka, debilka, ovakva, onakva, moji rođaci, deca iz mog okruženja. Njima to ne treba valjda da smeta. A kad neko viče - Đilase lopove vrati pare - onda su deca strašno uzbuđena. Znači, spinovanja nikad dosta. Ja član 107, da dostojanstvo Narodne skupštine branim tako što ću da branim jedne tvitove a druge da odobravam, možda u nekom sledećem životu. Ali, ja nisam to. (Aleksandar Šešelj: U sledećem sazivu.) Možda u nekom sazivu. Ali, za kriminalce ću uvek reći da su kriminalci. Za dilere ću uvek reći da su dileri. Za bitange ću uvek reći da su bitange. Da su vucibatine - vucibatine su. Šta su radili na stepeništu sa tri poslanika? Mene to interesuje. I kako smo došli do toga da oni dođu i da blokiraju rad Narodne skupštine Republike Srbije? To su teme. Nisu teme - niste prekinuli prethodnog poslanika. U moru onoga što mesecima ovde slušamo i van ove zgrade, sad ja nisam prekinula poslanike, neko je osetljiv zbog toga što je citiran tvit nečiji, da su deca Aleksandra Vučića opet na meti, da će ih neko silovati, da će ih neko ubiti. Đorđe Vukadinoviću, Đorđe Vukadinoviću, šta da vam kažem? Član 107. povređen nije. Možemo da glasamo o tome. Različita su merila za glasanje. Ali, uvek većina, barem u demokratskim režimima, daje ocenu. Koliko imate glasova "za", takva je ocena povrede Poslovnika. Kad bude drugačije, ja se neću baviti politikom, sigurno. Ja bih vas molila da idemo dalje. Poslanici štrajkuju glađu a mi pričamo o osetljivosti na nečije izjave. Reč ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nastavlja se permanentna prljava kampanja protiv Aleksandra Vučića, SNS, članova Vlade Srbije, kampanja spinovanja, kampanja laži, kampanja zamena teza i ostalih manipulacija, a primere za to i dokaze evo iznosimo mi iz SNS celo jutro. Ta kampanja potiče od onih političara i njihovih medija, i njihovih novinara, ali ja bih rekao "nazovi novinara", odnosno novinara koji se samo predstavljaju kao novinari i kriju iza te profesije, a zapravo su obični politički aktivisti koji dobijaju naloge za svoj rad i, naravno, pare u skladu sa tim iz jednog centra, a to je Dragan Đilas. I oni su spremni danima i nedeljama da razvlače čak i decu političkih protivnika, decu Aleksandra Vučića, kako je kolega Filipović malo pre pokazao, ali i da relativizuju brutalno premlaćivanje narodnog poslanika, našeg kolege, Marijana Rističevića. I oni su spremni da to banalizuju, kao da se nije ni desilo. Spremni su da to relativizuju, da ne kažu da je u pitanju čist fašizam na delu, fašistički ispad narodnog poslanika Boška Obradovića. Za njih to nije bilo tako. Tako imamo vesti da je Marijan Rističević nosio nož i ostale gluposti u tom smislu što smo imali prilike da čitamo i gledamo. I N1 televizija je otišla korak dalje u izveštavanju o događajima ispred Narodne skupštine od pre nekoliko dana, pa su naveli kako je, sada citiram, Marijan Rističević snimljen kako ulazi u Skupštinu sa pocepanim sakoom i to je to. Dakle, Marijan Rističević je snimljen kako ulazi u Narodnu skupštinu sa pocepanim sakoom. To je vest za N1. Tako oni plasiraju tu vest, pa sada ti razmišljaj kako je došlo do cepanja sakoa. Možda je pao, možda ga je sam iscepao, možda ga je grom udario itd. To je ta manipulacija, to je ta zamena teza. Do koje mere ide ta banalizacija i ta relativizacija čistog fašizma u Srbiji? Sledeće je verovatno što će da napišu da je Marijan Rističević, zapravo, sam sebe udarao, sam sebe tukao, sam sebi iscepao sako. Zato je N1 televizija vodeći medij u Srbiji po neprofesionalizmu, po zameni teza, po subjektivnosti, po lažnim vestima i prljavoj kampanji protiv Aleksandra Vučića i svih nas iz SNS. Dužnost i obaveza svakog od nas, svakog pristojnog čoveka, svake institucije u Srbiji je da kaže - stop fašizmu, stop nasilju, stop Đilasovim i Boškovim batinašima. Predsedavajuća, želim da pružim snažnu podršku kolegama iz SNS, šefu poslaničke grupe Aleksandru Martinoviću i koleginici Sandri Božić, koji su se odlučili da otpočnu štrajk glađu iz razloga što žele da pravosuđe i tužilaštvo konačno u Srbiji počnu da rade svoj posao, da zaustavimo ovakve fašističke napade pojedinih predstavnika naroda u Narodnoj skupštini Republike Srbije i pokušajima da se fašizam uvede na mala vrata u Srbiji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, složiću se sa svim onim što ste rekli tokom malopređašnjeg obrazloženja i ponoviću još jednom da konačno moramo da stavimo tačku i da osnovna norma društvenog ponašanja u Srbiji ne sme da bude nasilničko i siledžijsko ponašanje i da Tužilaštvo i nadležni organi i nadležne institucije moraju konačno da odreaguju. Tu u potpunosti podržavamo stav kolega iz SNS. Sa druge strane, danas na početku sednice ste bili potpuno u pravu kad ste gospodina Ševarlića pitali – šta vi zapravo želite da kažete? Četiri godine ste u ovom parlamentu, vi ne poznajete ni Poslovnik, zapravo pokušavate da ga zloupotrebite, a ne znate da ga zloupotrebite, a sa druge strane ne znate ni šta želite da kažete. Onda, na sve to, on pokušava na jedan politički način, pošto je definitivno više politički minoran, nebitan, znate, dođete iz jedne poslaničke grupe, pa onda napustite tu poslaničku grupu, budete nekakav samostalan poslanik, neprepoznatljiv, nevidljiv u javnosti, nevidljiv u parlamentu, potrebni su vam politički poeni, ne znate kako da dođete do tih politički poena i onda osmislite – štrajkovaću glađu. Zbog čega štrajkujete glađu? Zato što je neko izdao Kosovo i Metohiju. Ko je izdao Kosovo i Metohiju? Onda mu se Boško Obradović prikači kao politička pijavica, kao što su se prikačili na ovaj protest u 20 časova. Zapravo ne protest, oprostite, nego 20 časova kada smo svi trebali da izađemo i da aplaudiramo herojima Srbije, pre svega zdravstvenim radnicima, ali i svima onima koji su pomogli da ovaj sistem funkcioniše u jednom najtežem trenutku, pa se jedan deo opozicije se, kao političke pijavice, prikače u 20,05 časova misleći da na taj način politički profitiraju. Tako Boško Obradović, pošto je verovatno istrošio sve političke ideje, on se prikačio nekom nazovite protestu ili štrajku glađu, kako već to definišu, jer nema više ideja, nema više načina kako da dođe do incidenata, jer postaje politički previše minoran. Šta je to predsednik Srbije rekao i na koji način je to predsednik Srbije izdao Kosovo i Metohiju? Zato što je rekao nešto što je istina, nešto što pripremaju drugi i zato što je rekao da je pozivao u Srbiji na unutrašnji dijalog i zato što je postavio pitanje – dobro, recite mi sada šta je rešenje? I zato što je na insistiranje jednog dela opozicije, koji jedan od njih sedi danas na stepenicama i štrajkuje glađu, insistirali su, ispravite me ako grešim, da se održi sednica Narodne skupštine Republike Srbije na kojoj će se razgovarati o pitanju Kosova i Metohije, zapravo podneti Izveštaj o Kosovu i Metohiji? Sve što su imali da kažu mogli su da dođu na tu sednicu i da saopšte, apsolutno sve. Vlada Republike Srbije i predsednik pokazuju spremnost da idu u susret problemima, da daju odgovore na teška pitanja. Pitanje Kosova i Metohije je veoma teško pitanje i predsednik i Vlada shvataju da je veoma važno da se dijalog nastavi i da dijalog nema alternativu, ali za to što nema dijaloga nije kriva Srbija i niko ne može da okrivi Srbiju. Srbija čini sve da dođe do kompromisnog i pravičnog rešenja koje će biti prihvatljivo za obe strane. I predsednik Srbije i Vlada Republike Srbije ne vode, po pitanju Kosova i Metohije, politiku sa maskama, već politiku bez maski. Istina mora da bude osnov za iznalaženje kompromisnog rešenja po pitanju Kosova i Metohije. I predsednik se pojavio pred parlamentom i vrlo otvoreno o tome govorio. Mi smo tada vrlo jasno rekli – ma koliko je taj put težak i ma koliko je taj put za nas i emotivno težak i ni malo lak mi taj put moramo da nastavimo, jer ne postoji drugi put i ne postoji drugi pravac. Ali, u svemu tome moramo da budemo realni sami prema sebi, pre svega, i da prihvatimo greške onda kada su te greške počinjene. Nije Kosovo i Metohija izgubljeno onako kako bi to drugi želeli, ali nije ni naše onako kako bi mi to želeli, ali je pitanje – zašto su oni koji u tom trenutku nisu bili u sali Narodne skupštine Republike Srbije duži vremenski period krili mnoge stvari baš upravo po pitanju Kosova i Metohije? Dozvolite, jesu li lica sa poternica politički lideri sa kojima se moralo razgovarati? Jesu li se rezolucije menjale u avionu? Zašto su pitanje Kosova i Metohije iz Njujorka prebacili u Brisel? Zašto su pred Međunarodnim sudom pravde postavili pogrešno pitanje? Zašto su granični prelazi? Sve oko graničnih prelaza, dame i gospodo narodni poslanici, je završeno do 2011. godine i zna se koje stavio paraf i potpis na to, a pošto su izbori bili 2012. godine, znalo se da će to sniziti rejting. E, da ne bi govorili o tome, onda se prećutalo, pa se to ostavilo na odgovornost narednoj Vladi. Ali, ne vredi danas da govorimo o tim i o takvim kukavicama, jer kukavice su oni koji se u tom trenutku nisu pojavili u parlamentu da otvoreno o tome razgovaraju. Sve što imate da kažete, dozvolite, dođite u salu, saopštite svoj stav, saopštite svoje mišljenje. Dajte da čujemo šta je konačno njihova alternativa po pitanju Kosova i Metohije, naša je jasna. Nema danas rešenja, rešenja bez kompromisa, bez Srbije. Za razliku od nekih prethodnih perioda, Srbija danas može nešto da kaže i da traži, a ne da samo gleda kako od nje otimaju deo po deo teritorije. Ali, da bi došli do toga bilo je potrebno mnogo rada, mnogo truda, mnogo energije i mnogo posvećenosti, pre svega. Koliko ćemo benefita izvući u narednom vremenskom periodu to opet zavisi od naše realnosti, koliko mi možemo da budemo realni sami prema sebi. Građani, kada govorimo o pitanju Kosova i Metohije, pre svega od nas očekuju istinu, ali očekuju od svih nas odgovoran i ozbiljan odnos. Ta realnost znači – da li mi možemo konačno da sagledamo realno situaciju na prostoru Kosova i Metohije i da shodno tome imamo realna očekivanja? Dozvolite, na jednoj strani zapad insistira da Srbija prestane sa diplomatskim aktivnostima, jesam li u pravu? Priština kaže da ih to iritira i da je to jedan od razloga zašto ne žele da nastave dijalog. Nije problem, mi smo to znali. To je opšte poznato, ali znate šta je problem? Albanci ili šiptari, nazovite ih kako god hoćete, ma koliko se politički razlikovali, o jednom misle svi isto, a to je o nezavisnosti Kosova i Metohije, imaju potpuno identičan stav. Ovde u Srbiji tog konsenzusa nema, dok mi pokušavamo sa kolegama koje su tog dana učestvovale ove u raspravi i svaka čast i kolegama iz SRS koji su tada pozvali građane, ako se sećate, tada su bili izbori, pozvali građane da izađu i da glasaju za „Srpsku listu“. To je jedinstvo. Uvek smo jaki onoliko koliko smo jedinstveni i treba da po pitanju Kosova i Metohije uvek težimo da izgradimo taj konsenzus. To je važno. Sa druge strane, imate onaj deo opozicije koji se nije opredelio da dođe u salu i kaže šta misli, već je to govorio iz skupštinskog hola. A šta su govorili iz skupštinskog hola? Šta su rekli za diplomatsku aktivnost? Nije, zaboga, etički, nije u skladu, nije moralno, za to se uzimao novac. Čekajte, mi smo iz skupštinskog hola slušali reči prištinskih političara. Dakle, reči prištinskih političara smo slušali iz skupštinskog hola i danas oni imaju puno pravo da nama spočitavaju pitanje Kosova i Metohije. Mislim da je bolje da ćute. Mislim da je najbolje da po pitanju Kosova i Metohije zaćute, jer onda kada su trebali da pričaju, nisu našli za shodno. Dakle, mi smo potpuno ubeđeni, predsednik Srbije, Vlada Republike Srbije čine sve da iznađu kompromisno, pravično rešenje koje će biti prihvatljivo za obe strane. Čine sve upravo zbog generacija koje dolaze, jer nemamo tu odgovornost da ovo pitanje prebacujemo na generacije koje dolaze. Kako vreme bude prolazilo, ovo pitanje će postajati sve teže i mi na kraju nećemo imati o čemu da razgovaramo. Za razliku od svih ostalih i predsednik i Vlada otvoreno govore istinu pred građanima Srbije. Istinu i onda kada odu i u SAD i u bilo koju drugu državu, samo istinu. Ne jedna priča o Briselu, ne jedna priča o SAD, a treća priča ovde u Srbiji kako se dešavalo u nekom vremenskom periodu. Moguć je kompromis, moguć je dogovor, na čemu se insistira, kako je do sada činio i predsednik i Vlada, i insistiraju na dijalogu, i sve dok, kao i do sada što su činili, dosledno i odlučno brane nacionalne i državne interese. Sve ostalo je sramno. Sve ostalo je licemerno. Sve ostalo je nemoralno i sve ostalo samo dovoljno govori od strane onih koji su hteli da navodno protestuju zbog toga, govori o njihovom i moralnom i političkom karakteru. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik gospođa Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem. Čini mi se da smo zaboravili danas suštinu zašto raspravljamo i o čemu uopšte raspravljamo na ovoj sednici Narodne skupštine. Ja bih rekla da je čitava ova danas loše izrežirana amaterska priča od strane lidera Saveza za Srbiju Boška Obradovića i Miladina Ševarlića, u stvari, pokušaj da spreče ono što sutra treba da se dešava u našoj državi usvajanjem ovog paketa izmena i dopuna zakona, a to je svakako da sutra izborne komisije moraju da nastavljaju sa izbornim radnjama koje su prekinute onoga trenutka kada je uvedeno vanredno stanje u našoj državi. To je svrha današnjeg ovog igrokaza između Ševarlića i Boška Obradovića. Neću nikoga zaista da štedim, ne pada mi na kraj pameti, jer ne štede ni oni nas, ne štede ni oni mene, pa ne moram ni ja njih, niti moram. Ko kaže da ja moram biranim rečnima da se obratim ili da opišem ponašanje nekog poslanika? Zaista ne moram. Istom merom, onako kako se oni obraćaju meni, na taj način, sa istim uvažavanjem ću se obraćati ja njima, kada opisujem ono što pokušavaju da urade od Srbije i pokušavaju da urade od Narodne skupštine Republike Srbije. Žele da obesmisle sve, iz nemoći da dobiju poverenje građana ove države. Baš me interesuje kako izgleda birač gospodina Ševarlića. Mene to interesuje, koliko je to ljudi i gde zaokružilo njegovo ime. On je bio na listi, pa i u sada propaloj poslaničkoj grupi Dveri. On se samo - Lesi se danas vratila svojoj kući, i ništa više. I niko me neće ubediti posle 30 godina bavljenja politikom, da je on danas slučajno ustao, slučajno tražio da mi raspravljamo o nekoj izvrnutoj rečenici predsednika države od pre dve godine, koju je opet neko slučajno baš juče ili danas izvrteo na tim društvenim mrežama i onda je on tako, čovek zreo, od nekih 70 godina, iste sekunde izašao napolje, seo na stepenice i rekao – ja ću sada da štrajkujem, jer se ne raspravlja o Kosovu i Metohiji, a mi se svi kopčamo izgleda na leđa i nosimo ludačke košulje, izgleda, i ne znamo da razmišljamo svojim mozgovima i ne znamo da prepoznamo kako je posle reda incidenata u režiji Boška Obradovića, ovo sada kao nešto spontano. Malo sutra je spontano. Onda je Boško Obradović baš rešio da od fašiste malo glumi žrtvu, pa su juče spinovali da je Marjan Rističević imao nož u rukama. Sram ih bilo. Sram ih bilo sve zajedno, za to što rade državi. Ne rade oni ništa ni meni, ni Marjanu Rističeviću, ni Peri, ni Žiki, ovde u parlamentu, oni to rade Srbiji i građanima Srbije. Iz čista mira jedan ključ za automobil pretvore u nož. I Marinika Tepić se opet slučajno prevrće od bola i straha i baš ona ne zna kako izgleda ključ od automobila, pa joj se čini nož. Sve je to jedna režirana predstava, režirana predstava da se Srbija predstavi u, ne znam, jednom delu društva, i još gore, u inostranstvu, pred nekima koji hoće da slušaju tu predstavu, da je ovde diktatura, da ovde s pravom narkomani, dileri drogom dođu da prebiju Marijana, jer Marijan ima neki perorez neki, nož, a ne ključeve. Oni su baš od kuće odlučili to jutro da dođu da Marijana spreče u zločinačkom poduhvatu da vozi svoj auto. Jel to hoće nas koji još uvek imamo nešto malo razuma da ubede, samo zato što je otvoreno pročitano, rečeno više puta ko su ti ljudi sa Boškom Obradovićem koji su došli ovde da nas uče demokratiji pre dva dana? Jasno i glasno je rečeno da to nisu anđeli koji sprovode demokratiju, nego su to narko dileri sa ovakvim dosijeima, ovakvim dosijeima sa pravosnažnim presudama itd. Mi čitav dan danas razgovaramo o tome i branimo se od ološa, od vucibatina koje hoće od ove države da naprave zaista nedemokratsku državu, da dođu ovde na vlast bez izbora. To je čitava ideja. Jer, da veruju da imaju veliku podršku, da veruju da će zaista da ustane masovno Srbija da se bori protiv nedemokratije u ovom parlamentu, onda bi izašli na izbore 21. juna. I onda bi ta masa ljudi mirno, tiho, olovkom, ja tvrdim da je olovka najjače oružje, najjače oružje. Ne moraš nikom da se ispovedaš, ideš tamo iza i zaokružiš za koga si. Nikad nisam glasala protiv, uvek sam glasala kroz svoj život za nečiju politiku. Ali, naravno da ne veruju u to i vrlo dobro znaju, Đilas je jedan moćan čovek, bogat čovek, koji svaki dan radi istraživanja. On zna da ne može da dođe na vlast putem izbora. A, ovaj pajac je samo izvršitelj ovde, da popunjava naslovne stranice novina, da se ne bi pisalo da mi donosimo demokratske zakone, da se ne bi pisalo da je posle sastanka sa predsednikom države, gde su prisustvovale oko 20 stranaka, lista koje žele da izađu na izbore i poštuju demokratske procese u ovoj državi, poštuju Ustav i poštuju zakon, da su tražili da se omogući da potpise overavaju, najviše su to tražili pripadnici manjinskih stranaka, a onda još jedna stranka, to sam čula, da li lista „Jedan od pet miliona“ i još neki. Oni su tražili, zato što nemaju uslove da to rade, nemaju uslove da u svoje sredine dovode overivače, odnosno notare. Ja ne vidim šta je sporno u cilju poboljšanja uslova za izlaske na izbore, da to kao nekada urade i opštinski overivači ili sudski overivači ili već zavisi u kom pravcu ide ta liberalizacija? E, o tome se neće pričati, o tome se neće obavestiti Tanja Fajon i Bilčik, nego će im Đilas pisati koliko puta se predsednik pozdravio laktom, prstom, palcem sa doktorima iz Narodne Republike Kine i pisaće se o onome što svakodnevno režira Boško Obradović kao pajac i klovn koji predstavlja Savez za Srbiju ovde. Ako nije pajac i klovn, nek me tuži. Meni to deluje kao to. A, oni koji ga podržavaju i koji su došli ovde pre dva dana da nas tuku, da nas tuku, uvaženi poslaniče, koji ne možete to da izgovorite, jako vam je to teško, zato što i vi pripadate tom načinu razmišljanja. Da. Ne možete, jednostavno, to je toliko vama teško da izgovorite. Znate šta, prava osoba koja traži da se o tome otvoreno govori u našem društvu, o fašizmu, sam sigurno ja. Od mene je sve počelo. Samo je onda to bilo smešno. Samo su onda poslanici Marinika Tepić i još poneka govorila – ako se to uopšte desilo, upad Boška Obradovića. U to vreme je Ševarlić bio sa njima u poslaničkom klubu, nije mu ništa smetalo. Ništa mu nije smetalo što su ušli kod predsednika Narodne skupštine, upali i što su me maltretirali, što su maltretirali sekretarice, što su maltretirali šefa mog kabineta, nije ni u jednoj stranci čovek. Bošku Obradoviću, kao svakom fašisti, smetalo je što on ima kravatu, pa je rekao – maneken, šta ti glumiš, jednom finom čoveku koji ga je zamolio da dođe kod njega u kancelariju, pa ako ima nešto da kaže, da dogovore, da mu pomogne, nije uopšte razumeo, nikad nije bio u tome šta se dešava. On kaže, onako kako to nacisti, fašisti inače hoće da ponize nekoga ko ne govori rečnikom kao što govore oni, maneken, šta ti glumiš. Čovek je bio u šoku. On kaže da li su to ovi koji zastupaju porodične vrednosti. Ja kažem – da, to su baš ti, koji imaju časno ime koje su okaljali, okaljali time. Narko dileri na stepenicama Narodne skupštine Republike Srbije, strašno. Bilmezi neki u crnim majicama, namerno, svi imaju crne majice. To je kao slučajno? Ne, nego pokazuju Srbiji kako će da izgleda država kada oni preotmu vlast, ne glasovima, kada oni preotmu vlast tako što će da nas tuku. Danas tuku Marijana Rističevića, kidaju mu sako i onda dame iz Saveza za Srbiju, glumci, slikari, ne znam ni ja ko se sve oglasio, sa kojim zanimanjem, nude da kupe Marijanu Rističeviću novi sako. Fuj! Eto šta imam da im kažem – fuj! Ja sam građanska Srbija zato što poštujem državu. Tako se ponašaju građani. Zato što poštujem veru svoju i tuđu, zato što poštujem porodicu, zato što poštujem pravila, zato što poštujem zakone. Tako se ponašaju oni koji kažu za sebe da su građani, a oni koji su malograđani oni se ponašaju ovako. Smeju se na nasilje ispred Narodne skupštine Republike Srbije, nude da nam kupe nove sakoe, pa ponovo da ih kidaju. Gde ide ta politička opcija, ako je to uopšte opcija? Opcija znači izbor između onih koji rade nešto u državi, koji poštuju zakone, koji čuvaju dostojanstvo ove države, koji se bore sa svakim problemom, donose odluke, jer baviti se politikom znači da se svaki dan opredeljujete ili ste za ili protiv nečega. Zato u sledećem sazivu neće biti onih koji ne mogu da se opredele. Nisu ni za, nisu ni protiv, ovaj, onaj je vređao onu decu i tako. To je prošlost. To vam ja garantujem da nećete biti u sledećem sazivu, jer nema nikog ko će da glasa za vas. Da vam kažem nešto, taj Boško Obradović u ovu salu, osim kada je želeo da nas sve disciplinuje, da nas maltretiraju, da nas ponižavaju, da šutaju policajca… Novine sutradan, koje su naklonjene, ne naklonjene, otvoreni bilten Boška Obradovića iz Saveza za Srbiju, njega intervjuišu bez ikakve mogućnosti da se čuje i taj policajac koga je on šutao, kaže – ja nisam šutnuo policajca. To je gotovo, to je zadata istina, čitava Srbija mora da kaže da je to istina. Nije istina. Taj policajac je ušao kod Ane Brnabić i kod mene u kancelariju, podigao nogavice, noge su mu bile krvave. Znači, ovde se ne poštuje ni vojska, ni policija. On sad poziva nekakvu vojsku i policiju da mu se pridruže. Ne daj Bože! Sačuvaj Bože da nam vojska i policija stanu iza jednog otvorenog fašiste. Trideset godina je ovde demokratija na delu. Ne znam kako je bilo za vreme Tita, jedna stranka, jedna partija, ima da ćutiš i gotovo, inače ideš ili u zatvor ili na Goli otok. Toga od devedesetih ovde nema. Niko nije tukao poslanike. To se sada desilo pre dva dana. Znaju oni da to nije bilo dobrog odjeka među građanima Srbije, pa čak i među onim njihovima, to nešto malo, malo možda što… Ne znam ni kako je moguće da u našoj državi neko može da podrži Boška Obradovića. To je meni šok, jedan sociološki, ali dobro kakva vremena, takvi i običaji, šta da radimo, ima ih. Da se zaboravi šta je taj čovek sve radio - tukao novinarke, tukao novinare, upadao u RTS i na sve to se onako cinično, kao svaki seoski đilkoš ispred samoposluge sa flašom piva, tako ga ja zamišljam, smeje i sve je u redu i sve se relativizuje, i kada on nešto uradi onda nam prikažu kako Srbija to odobrava. Ako odobrava, ja ga pozivam da izađe na izbore 21, evo mu sve vreme sveta u svim medijima, jer mediji ga vole, on je svaki dan na televiziji. Mene kao predsednika Narodne skupštine Republike Srbije retko ko pozove, verujte mi, da dam nekakvu izjavu kada se nešto ovde dešava. Boška Obradovića da, zato što je klovan koji popunjava vreme, jer ozbiljni ljudi ne mogu da se dočepaju televizije, izgleda, da ozbiljno razgovaraju, nego samo klovnovi i oni koji prave incidente. Ja ne pamtim kad sam gostovala negde duže od minut do dva, na ulici pored neke reke, pa čekam da me uključe po 25 minuta, smrzavam se u Novom Sadu na trgu i sva srećna što ću reći da ćemo imati sednicu i onda kažu – prošlo nam je vreme. Tako izgleda odnos prema ozbiljnom čoveku koga Boško Obradović kao ruši i za koga Sergej kaže – dosta je bilo prćije Maje Gojković i tako neke nebuloze, a o njima svaki dan slušamo i oni su postali zvezde granda, što se tiče politike. O njihovim glupostima i budalaštinama se svaki dan piše i mi ovde smo upali u zamku i svaki dan ih komentarišemo. Svaki dan komentarišemo šta su vucibatine uradile, napisale, rekle i kako će da nas tuku i ako mi sad ne odložimo izbore za decembar mesec, oni će da na ubijaju po kućama. Izbori ne mogu da se odlože. Onaj ko se poziva na Ustav i zakon ne može da odloži izbore. Boško Obradović neka lično uvede vanredno stanje u ovu državu, po Ustavu, ali neka to objasni pokretu šerpe i lonci, jer prvo su se organizovali da udaraju u šerpe i lonce da bi ukinuli vanredno stanje, a sada kada je ukinuto vanredno stanje, politička ideja Boška Obradovića i Dragana Đilasa je da se produži vanredno stanje na još i haj, haj meseci da bi se nekako dočepali nekog zamišljenog datuma za izbore. Ko zna zašto? Uopšte ne razumem šta će taj decembar da donese i šta je to različito u odnosu na jun ili na april kada smo trebali da imamo izbore. U Ustavu piše – samo kada je vanredno stanje mogu da se odlože izbore. Vanredno stanje je prošlo i sada idemo na izbore i građani Srbije će izaći na te izbore i imaće šansu da, od onih političkih stranaka koje izađu tog dana na izbore, koji predaju liste, zaokruže onu političku opciju koja im najviše odgovara. Ne mogu da zaokruže nekog ko neće da učestvuje na izbore. To nikada nije bilo. Bolje čak i ova simpatična ideja Borisa Tadića da izađu, pa da ne dolaze ili šta ja znam. Bolje to, nego uopšte ne izaći na izbore i onda pisati negde tamo da oni nisu prošli na izborima i nisu ni izašli zbog ne znam kakvih uslova. Ništa mi tu nije jasno. Meni je samo jasno da Boško Obradović dve godine ili godinu i po dana prima svakog meseca 100.000 dinara. To je važno da građani Srbije čuju. Kao predsednik parlamenta nisam nikada želela da pričam ovim rečnikom, ali hoću da pričam tim rečnikom zato što oni drugačije ni ne umeju. Za to što ne dolaziš ovde 100.000 dinara, svaki dan, svakog meseca. Na svaku sednicu se upišu da su ovde i uzimaju putne troškove, da se ne lažemo, a naši građani se ovde bore za minimalac ili za posao. On radio ne radio uzme toliki novac. Šta još da radi fašista Boško Obradović, ovaj koji hoće da naglo u ova dva dana postane žrtva? On živi na Dedinju, mnogi žive tamo u tom kraju Beograda, ali on je onako iz Čačka došao i odmah pronašao stan na Dedinju i Narodna Skupština Republike Srbije, u prevodu građani ove države mu svakog meseca plaćaju stan tamo, da spava da živi u Beogradu, a da ne radi i to je koliko smo odlučili, Administrativni odbor pre hiljadu godine rekao da to košta 30.000 dinara i eto to je to. Znači, Boško Obradović, taj koji bojkotuje sam sebe, ne bojkotuje novac građana Srbije, ima masnu platu za nerad, 100.000 dinara i građani Srbije, poštovani građani Srbije, vi mu plaćate iznajmljeni stan na Dedinju sve ovo vreme dok on tvrdi da ne dolazi, a inače kao što ste čuli kada je pokušao da blokira policijsku stanicu u opštini Vračar on je opet ismevao tamo te ljude koji rade svoj posao i onda je svoj privatni automobil proglasio za službeni automobil Narodne Skupštine Republike Srbije. Mi imamo možda jedan automobil, čini mi se. Jel tako Branko? Jedan automobil, a taj automobil koji se slikao to nije službeni automobil. Znači, gde god se pojavi laže, ali je možda mislio da je službeni zato što je naplatio troškove pa uzeo pare za benzin da se vozika po Beogradu. Meni je sve ovo nasilje i maltretiranje, koje on čini, fizički napadi nad poslanike, veliki znak pitanja zašto tužilaštvo koje je dužno i kada pročita neki natpis u novinama da reaguje, zašto tužilaštvo ćuti? Kakve to veze ima što on im poslanički imunitet? Tužilaštvo mora da reaguje. Da li će se on pozvati na imunitet ili neće, to možemo da utvrdio samo ako tužilaštvo reaguje. Pošto on čeka da bude žrtva, on nikako da postane žrtva, pa da maše time kako je on politički progonjen, iako napad na poslanika u Narodnoj Skupštini nije valjda političko delovanje, nego krivično delo, jer oni su njega napali u grupi, to se kvalifikuje kao napad u grupi, to ipak nije prekršaj, to je krivično delo po meni, ali dobro ja nisam ni tužilac, ni sudija, ja sam kako ono - vođa privatne prćije i tako nešto, kako me već kvalifikuju ovi koji mnogo bolje znaju ovaj posao da rade, izgleda od nekoga ko radi ovo godinama. Nemam ništa protiv, ali na nama je onda. Kažem Bošku Obradoviću, nikada neće biti žrtva dok god smo mi ovde većina, ali tužilaštvo mora da reaguje, a onda ćemo mi da odlučimo ovde u parlamentu, bez obzira i vi znate kako to izgleda. Ne bi nam bilo prvi put da raspravljamo o nečijem imunitetu. On može da se ne pozove na imunitet, a mi opet da mu ga uspostavimo i da mu ne dozvolimo da bude žrtva. Ali da pričamo čitav dan o njemu ovde, o njegovom ponašanju kao predstavnika građana Srbije, o njegovim parama koje uzima od građana Srbije, dve godine po sto hiljada dinara i 30 hiljada za stan na Dedinju i troškove za put od Dedinja do ovde ili naplaćuje od Čačka do ovde. Ne znam već šta radi svakog mesece. Tome da posvetimo jednu sednicu, ceo dan samo o tome da padnu maske, a ne da mi se prenemaže na stepeništu i pokazuje se kao žrtva, on jadan, bedan deli sudbinu običnog građanina. Obični građani bi svi voleli da žive i da budu bogati kao Boško Obradović, a da ne kažem da još sumnjam da ima još nekih izvora prihoda da bi se ovako ponašao kako se ponaša. Tako da ja vas molim da mi danas izglasamo ove izmene i dopune jer mi smo pre neki dan usvojili zakon po kome moraju izborne radnje da se nastave sutra, da Boška Obradovića pustimo Savezu za Srbiju i čitavom tom finom demokratskom društvu koji sami za sebe govore da su intelektualci, a intelektualac, kao i jedna žena nikada za sebe neće reći da je intelektualac, kao što nijedna žena sama za sebe neće reći da je dama. To neko drugi valjda treba da oceni. Da oni vide šta će sa Boškom Obradovićem. Ja bih volela da on nastavi da ih predstavlja jer onda zaista neće biti izbora na izborima jer neće ljudi, to nešto malo u našem društvu koje je otišlo na neku drugu stranu, pa misli da je da ovo alternativa, očigledno ako Boško Obradović bude njih predvodio i nastavio ovako da deluje nasilnički ne treba niko više da razmišlja kako će izgledati rezultati na izborima 21. juna, pošto građani Srbije nikada ne greše i znaju da vrednuju rad, trudi i nekog ko voli Srbiju. Neće dati glas onome koji mrzi Srbiju i koji pravi haos u ovoj državi. Mi to nećemo dozvoliti. Pozivam naše uvažene poslanike Martinovića i Sandru Božić da izdrže u svojim nastojanjima, ali ne utičem na pravosudne organe nikako. Samo ih molim da pročitaju novine od pre dva dana i juče, da vide šta se dešavalo ispred i u Narodnoj skupštini Republike Srbije i da nam kažu svoju ocenu – da li smatraju da je počinjeno neko krivično delo ili oni smatraju da se zaista ništa nije desilo u ovoj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, cenim kada se narodni poslanici bore za teritoriju Republike Srbije, ako to rade iskreno. Dakle, mene ne mogu ubediti batinama. Možda dobrim argumentom mogu, ali batinama ma koliko one bile jake to ne može. Posebno to ne dozvoljavam kada vidim da to čine fašističke grupe. Sada da pogledamo „Ekspres“ prištinski od 22. jula 2010. godine. Posle mišljenja Međunarodnog suda pravde, koje je tražio Vuk Jeremić, po dogovoru koji su ranije imali sa američkom ambasadom. Kada prištinski časopis na kome se vidi i albanski jezik, kada oni naslov napišu na srpskom – hvala Vuče, onda znate koliko cene to što je Vuk Jeremić zajedno sa ostalima činio na izgradnji kosovske nezavisnosti. Pazite, odloži priznanje nezavisnosti Kosova za period posle drugog kruga srpskih predsedničkih izbora, kako ne bi naškodila predsedniku Tadiću, što je sve zapisano u depeši od 17. decembra 2007. godine, pod naslovom - odložite priznanje kako biste pomogli dobrim momcima. Pazi, dobrim momcima, čudni Amerikanci. Nemojte tražiti da Tadić prihvati gubitak Kosova. Pokojni premijer Đinđić je ubijen za manje od toga, zavapio Stefanović na tom sastanku. To je učinjeno. Boris Tadiće je, čini mi se, položio zakletvu 14. ili tako, februara, pobegao u Rumuniju, odnosno 14. februara su Albanci proglasili nezavisnost, a Boris Tadić je, odnosno 14. februara izabran, a Albanci su proglasili nezavisnost nekoliko dana, čini mi se 17. februara. To je dokaz da su učestvovali u nezavisnosti Kosova i Metohije. Vi ste, takođe, dame i gospodo narodni poslanici, mogli da čujete više puta od gospodina Ševarlića, da on sa Dverima i Boškom Obradovićem više nema ništa. Bez obzira, ima stara izreka, kaže – pojedinac ili društvo se poznaje po predvodniku. Ako vas na izbornoj listi predvodi Boško Obradović, onda ste malo prepoznati na takav način, posebno posle negiranja kao - više nisam sa njim, ali sam ipak sa njim. Dame i gospodo narodni poslanici, ja ne verujem ni u pacifizam, humanizam, ovde od jednog kolege, koji tu govori nešto, pa kao, vi sad Đilasa, odbrana Đilasa i tako dalje. Svi se sećate poruke Dveri kako nas treba vešati na Terazijama, do slovce - treba nas vešati na Terazijama. Da li je to tačno, da ne skidamo odgovore na te „tvitove“ i tako dalje. Naš kolega koji ovde hoće sebe da predstavi kao humanistom je rekao - nemojte ih vešati na Terazijama, tamo vešaju rodoljube. Znači, možete tamo negde gde se ne vidi, ali nemojte, na Terazijama se vešaju rodoljubi. Takođe se sećate incidenta u Narodnoj skupštini koji je izazvao onaj Ljotićevac, gde je posle tog incidenta naš kolega humanista bacio mu ovako, čestitao, i bacio pet, kao - svaka čast majstore. E, sad ja vas pitam kakva je to vrsta humanizma i zabrinutosti? Još nešto da vam kažem, postoje materijalni i finansijski razlozi, odnosno naše kolege, prvo verujem da štrajkuju glađu zbog nemoći tužilaštva. Tužilaštvo mora da spreči nasilje, da kazni prethodno da se ne bi desilo novo. Ukoliko nešto ne kaznite, suđeno je da vam se to ponovi. Zakon je za svakoga zakon. Zlo se tuče dok je malo, ima izreka. Tužilaštvo to nije uradilo i poslednji je momenat da svojim delovanjem stvore regularne uslove pod kojima će se odvijati izborna kampanja, odnosno pod kojima će se ti izbori odvijati. Sada, da pokažem kako to tužilaštvo radi. Član 344. Krivičnog zakonika koji je povređen od strane ovog Ljotićevca više puta. Kaže – ko grubim vređanjem i zlostavljanjem drugog, vršenjem nasilja prema drugom, izazivanjem tuče ili drskim i bezobzirnim ponašanjem značajnije ugrožava spokojstvo građana, ugrožava spokojstvo građana ili teže remeti javni red i mir, kazniće se zatvorom do tri godine. Kaže stav 2. - ako je delo iz stava 1. ovog člana izvršeno u grupi, podvlačim, izvršeno u grupi, ili je pri izvršenju dela nekom licu nanesena laka telesna povreda ili je došlo do težeg ponižavanja građana, učinilac će se kazniti zatvorom od šest meseci do pet godina, laka telesna povreda, treba li neki dokaz još. Dakle, to je ono što je tužilaštvo propustilo, da se bavi svojim poslom, da sankcioniše nasilje, jer nasilje i oružje slabi, a nenasilje je oružje jakih. I to nenasilje ne možemo da stvorimo samo mi, već tužilaštvo, štiteći, nevine kažnjavajući krivim, treba da stvori uslove da se to odvija u atmosferi koja neće biti nasilna po ulicama. Šta se dešava u parlamentu, ko je kome kako rekao i način, to ostaje među nama. Priznajem da sam veoma oštar u svojim diskusijama, ali, neka kaže neki kolega da sam napolju bilo šta uradio protiv njega. Ovde su pred ovim klupama pokušali fizički da nasrnu na mene. Majka mi je bila slabašnog zdravlja. Umrla je za tri dana, ali nikada nijednog kolegu, bez obzira šta su radili, nisam optužio za to i ne pada mi napamet da ga optužim. To se ipak završilo bez fizičkog nasrtanja, završilo se ovde, ali pustimo oko za oko, pozivam sve da ne odgovaraju na nasilje ljotićevaca i drugih. Nije samo Boško nasilan, setite se Bastaća, kese na glavu, setite se pregrađivanja ulice, setite se kada su dočekivali Šešelja, da mu ne daju da uđe u Narodnu skupštinu. Setimo se čupanja znaka, setimo se upada u Predsedništvo. Setimo se pokušaja razbijanja vrata Narodne skupštine. Setimo se svih tih nasilja koja su se desile i to je problem tužilaštva. Tužilaštvo traži da ih poštujemo, jer je samostalno. Pravosuđe je nezavisno. Hoćemo mi vas da poštujemo, ali počnite vi da poštujete sami sebe i da radite svoj posao iz samopoštovanja. Batine su bile, batine će proći, ali ja pred njima nemam nameru da kleknem. Mićunović nije tu, možda sam ga jednom dosetkom uvredio, što mi je žao, ali je rekao jednu stvar, citirajući nekog – odavde me mogu samo na bajonetima izneti. Sve dok građani glasaju i prođem na listi, ja ovde ne izlazim, bez obzira koliko ljotićevaca bilo i šta u rukama imali. Navodno sam imao, jer od ključa su pravili šta su pravili. Danas u državi postoje i panciri i višecevni raketni bacači, ali Boško Obradović unese kamen, on je političar kamenog doba, on je političar pećinske Srbije. On treba toga da se odrekne. Nije on tako bezveze, može da bude rečit, ali mora da se odrekne te vrste politike, ukoliko misli da bude uspešan u toj politici. Pokušao sam da mu pomognem time što sam dokazivao da nije antikomunista, što se predstavlja, da nije veliki vernik. Zamislite vernika koji je uveče došao kući i kaže – e, mi veliki vernici Srbi, sledbenici Marka Miljanova čojstva, junaštvo, danas smo na stepeništu prebili neke kolege, prebili smo jednog tamo što nam se ne sviđa koji ima 62. godine. Da li su to vernici, da li su to humanisti? Naravno da nisu. Nisu ni oni koji ih podržavaju. Da li je Dragan Đilas usko vezan sa njim? Ovde je bilo neko poređenje sa bakljama, naravno da jeste. Nije sa Boškićem Vučić čupao znak, nego Dragan Đilas. Nije u RTS upao blisko vezan. Nije upao, evo ima i fotografija, Dragan Đilas, prilikom nasilja, nije u RTS upao sa Vučićem itd. U tim nasilnim pokušajevima je bio Boško Obradović, usko, blisko pripijen uz Dragana Đilasa. Na mestu Dragana Đilasa bih se ja zabrinuo, zato što odgovornost nije na pojedincu koji ujeda i na čoporu. Odgovornost je i na gazdi čopora. Malo je ružno poređenje, ali to u Sremu je tako. Kada te napadne čopor kažu – nije kriv samo čopor, već i gazda čopora. Postoji ta njihova uzajamna veza, cilj je odložiti izbore da Srbija ne bude demokratska zemlja, što dalje. Maja Divac se pojavila, kaže – nema zemlje u kojoj se izbori održavaju. Evo, ja ću nabrojati, Francuska 15. mart, pitajte ministra, da li je tačno da su lokalni izbori na celoj teritoriji Francuske obavljeni 15. marta u usponu epidemije zarazne bolesti? Sa četiri hiljade obolelih tog dana, čini mi se i 91 mrtvim? Da li je istina da su u Južnoj, ne Severnoj, Koreji održani izbori sa 11.000 zaraženih? Ima stvari koje se moraju zbog države, zbog upravljanja državom. Ne biraju nas… Kaže Janko Veselinović, vratite mi državu. Pa, nije država stvar pa da ti vratimo. Mi dobijamo pravo upravljanja javnim poslovima, je li tako, ministre, a ne dobijamo državu. Oni to doživljavaju – mi smo pobedili na izborima, država je naša, možemo da radimo šta hoćemo, možemo da uzmemo 619.000.000 evra. Postoji finansijski motiv zbog kojeg je Saša Radulović želeo da se izbori održe što kasnije. To su ove neregistrovane političke stranke itd. Šezdeset i nešto hiljada evra mesečno stranka dobije, na čudan način se te pare transferišu. Sad tobože kliktanjem ne znam čega, feng šui, neke terapije itd. i tako se prazni novac koji je namenjen izbornim listama, a ne pojedincima koji su vodili tu izbornu listu. Ja vas pitam gde, u kojoj državi on može da zaradi mesečno 60.000 evra i strpa u svoj džep? Nema je. Ovo je šema po kojoj je Boško Obradović za manje od godinu dana ispumpao 250.000 evra koje mu je država dala za stranku, ne za njega lično. Pazite, Cvijanović Ivan, Verica, Željka preduzetničke radnje, iz Borče, Simidžija iz Borče itd. Dvadeset miliona. Pa, šta su mu u izbornoj kampanji oni radili za 20 miliona? Odmah sledećeg dana novac podignut u kešu. To su fiktivni poslovi, to je pranje para, to je utaja poreza, to su teška krivična dela. Ja kad sam dobio ovu dokumentaciju, obaveza je bila da prosledim Tužilaštvu za organizovani kriminal. Zašto Boško Obradović hoće da odloži izbore? Nije on na finansiranje došao sam, već u koaliciji sa Demokratskom strankom Srbije koja ga je pogurala, a bogami malo i Skot. I sada dobija 25.000 evra, plus 1.000 evra plate, plus stan na Dedinju. Ne gubi se njemu tako lako. Batinama, nasiljem, oni će probati da prolongiraju što duže izbore, da što duže dobija 25.000 evra mesečno, trista hiljada godišnje, da to transferiše u svoje džepove. Pri tome, kada je policija vršila istragu, tužilaštvo je to koje treba da uradi posao, tužilaštvo to ne radi. Danas naše kolege štrajkuju zbog tog tužilaštva i vreme je da to tužilaštvo radi. Ne možemo 18 meseci plaćati 25.000 evra nasilnika koji vrši nasilje po Srbiji, da bi prolongirao izbore i dokazao kako je navodno u Srbiji diktatura. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem. Kalendar izbora će biti pretočen u uputstvo koje će RIK najverovatnije tokom sutrašnjeg dana, na osnovu svojih ovlašćenja, podeliti sa svima nama, izbora predviđenih za 21. jun i to će biti veoma neobično uputstvo. Na pisanje tog uputstva i na pridržavanje odredaba iz rešenja koje će RIK doneti smo obavezni svi mi učesnici izbora, ali i svi drugi koji nisu neposredni učesnici, ali jesu glasanjem, jesu svojim zanimanjem da čuju nekoga od nas ko na izbore izlazi. Praktično, to znači da je sada izborna kampanja. Najlakše je, i to jeste jedna vrsta iskušenja, optužiti vladajuću koaliciju za puno kršenje Ustava i za menjanje izbornih zakona u toku izborne kampanje. Koliko god to bilo lagano, a tačno, i u razgovoru sa pravnicima se može do toga, to je neproduktivno. Koliko god ja mislila da su izborna pravila najosetljiviji, najdelikatniji i najvažniji deo zakonodavstva o kome ljudi u nekom društvu pričaju, jer opisuje temeljne slobode koje zapisane u zakonu kažu kako ćemo birati one koji će nas voditi. Zato su strašno važni slobodni izbori, kao i slobodni mediji. To su dva stuba vladavine prava koju svi mi kojima je do vladavine prava i do demokratije stalo vrlo pažljivo uzimamo u razmatranje. Dakle, umesto da ne odolim ili da odolim pa da kritikujem vlast za postupke nakon ukidanja vanrednog stanja, ja sam podnela amandman kojim bi trebalo da se doprinese jednakosti učesnicima u izbornom procesu u sledećim danima. O čemu se radi? Šesti jun ove godine je poslednji dan kada će biti zatvoreno primanje svih izbornih lista. U trenutku kada je doneta Odluka o vanrednom stanju, ostalo je još 25 dana da svi oni koji žele da učestvuju u izbornom procesu sakupe potpise i da u odgovarajućem roku, tada do 10. aprila, predaju svoje izborne liste RIK-u. Sada se taj kalendar izborni, kako će pisati i u uputstvu koje će RIK dati sutra, pomera pa je 6. jun neki datum kada će zbirne izborne liste biti zatvorene. Šta su poslovi koji treba da se obave u sledećih 25 dana? Skupljanje potpisa za one koji nisu skupili potpise i nisu predali liste, bez obzira da li su taj posao započeli, da li je on prekinut odlučivanjem o vanrednom stanju ili će tek sada odlučiti. Kao što umem da odolim da ne upotrebljavam klasičnu kritiku – menjamo izborne zakone tokom izborne kampanje, jer je to neproduktivno i od toga niko nema koristi, tako umem i da odolim da kažem – baš me briga, jer je lista na kojoj sam, lista Ujedinjene demokratske Srbije, predata i proglašena važećom listom za izbore tada 26. aprila. Dakle, s te tačke gledišta, šta me briga. Mi smo taj deo posla obavili. Ako se bavite javnim poslom, ne može da bude – šta vas briga. Ako hoćete da ozbiljno razgovaramo o izbornim zakonima i o medijskim slobodama tokom izborne kampanje, ne možemo pričati o tome da postoje zakoni koji su dobri za opoziciju ili loši za opoziciju, a dobri za vlast. Mi ne razumemo koncept zakona koji se donose. Zakoni ili valjaju ili ne valjaju. U demokratskim društvima niko nikom ne poklanja zakone. U demokratskim društvima ljudi, kroz institucionalni dijalog, odlučuju šta je najbolje za društvo u kome će biti održani izbori, u kome će biti slobodnih medija, u kome će biti slobode i prava za koje će neko garantovati. To je ogromno jedno nerazumevanje koje, ja vrlo često čujem, kao što se ne razume koncept dijaloga, možda sam ja pogrešno interpretirala, ovde se ljudi jedni drugima izvinjavaju zato što učestvuju u dijalogu. Mi ne razumemo koncept demokratije, ne razumemo šta je dijalog. Dijalog je proces u koji stupaš dobrovoljno sa ljudima koji te ne podnose i koje ti ne podnosiš i radije bi bio na nekoj drugoj planeti, a ne u sobi u kojoj se dijalog odvija. Ja sam ovde, ja mislim, sasvim tačno čula da se ljudi izvinjavaju zašto su u dijalogu sa evropskim poslanicima, zašto su u dijalogu sa opozicijom. Ja sam ovde čula da neko treba da zasluži da bi bio u dijalogu. Neće ništa valjati posle ovih izbora, kako god ko od nas zaslužio poverenje, koliko kog broja birača, ako ne budemo počeli da razmišljamo koliko je to pogrešno. Moj amandman je upravo zato kada već imamo jednu posebnu situaciju posle pandemije, kada već imamo prekinut izborni proces, pa onda neminovno odlukom RIK-a nastavljan, da idemo do kraja u stavu – neobične su potpuno okolnosti i zahtevaju se potpuno neobične mere, i da ostavimo ljudima ne da biraju između javnog beležnika i jedne institucije tamo gde javnih beležnika ima, nego da biraju u svim gradovima i opštinama gde će podneti potpise na overu, bez obzira da li javnih beležnika ima ili nema. To je za ovu situaciju, ja mislim, bolje rešenje. Da li ćemo ove izborne zakone menjati kada izbori 21. juna prođu i s kojim obrazloženjem? Da li ćemo se vraćati na to da samo beležnici mogu? Ovi izborni zakoni moraće biti predmet rasprave posle izbora, pa ako ćete već imati nekakav dijalog, kog se ja nada niko neće stideti i izvinjavati se što je pristao da priča s nekim iz opozicije. Digresija - da žene u ovoj Skupštini nikada se nisu izvinjavale što su jedne sa drugima bile u dijalogu. Koliko god vi mislili da žene ne umeju da se ne podnose, jako grešite. Ali, smo imale svest o tome da je cilj institucionalnog dijaloga da se promene neke stvari u društvu na bolje. Svi treba da se učimo tom procesu. Dakle, ako ćemo već menjati, a hoćemo, onda pustite sada ministre neka tamo i gde ima beležnika neka overavaju i u opštini i gde god hoće. Ja znam zašto ste se vi odlučili za ovakvo rešenje, ali amandman koji vam predlažem je politička poruka. Kao što bih ja volela da u ovoj sali čujem političke poruke o tome da stvarno verujemo u dijalog i da stvarno hoćemo i slobodne medije i fer i demokratske izbore i da se ne izvinjavamo zato što sa nekim iz opozicije pričamo o dijalogu. Postoji jedno stanje u društvu koje istraživači imaju ime, da ne spominjem, kada ljudi imaju neodoljivo potrebu da pričaju o ljudima koji nisu prisutni. To je isto stanje kao kad ljudi pričaju o sebi u trećem licu. To se ne radi. Mi očigledno uživamo u tome i mi ovde u sali i oni koji su tamo napolju. Od toga dobra nikome neće biti. Ovi izbori će se završiti po ovakvim ili onakvim pravilima, videćemo uputstvo. Ono što neće biti rešeno 22. ujutru je činjenica da imate jedan prilično veliki broj ljudi koji ima iskrenu i čvrstu podršku za vladajuću stranku ili vladajuće koalicije. Oni istovremeno gaje neverovatnu netrpeljivost prema bilo kome iz opozicije, do mržnje. I niste sa podrškom u riziku, to je jednostavno zasluga načina na koji oni koji vode stranke vladajuće većine komuniciraju sa svojim biračima. To je sve i legalno i legitimno. Sa ove druge strane imate ljude koji kažu – nemam za koga da glasam. Ali, energija kojom gaje netrpeljivost prema vladajućoj je identična. Naša odgovornost je da bar pokušamo da napravimo alternativu koja je politički artikulisati to koliko su netrpeljivi. Vi s tim nemate ništa. Ako ne uspemo, za to ćemo biti odgovorni samo mi sami, ali će problem ostati. Pokušavala sam o tome da vam govorim da to što nemate sa strane opozicionog biračkog tela jasnu političku artikulaciju, to jeste naša greška i naša odgovornost, ali je šteta zajednička. Iako mi dobacujete da nemam mozga dok govorim ili bilo ko da nema mozga dok govorim onda utvrđujete rovove u kojem za Srbiju nema demokratije. Uzdržite se od toga da ljudima kažete da nemaju mozga. Ako hoćete da sa mnom razgovarate dobacujući o bilo kom od lidera Saveza za promene ja vam stoji na raspolaganju u holu, uz kafu, uz piše sa sve maskom i rukavicama, zato što se to ne radi u skupštinskoj sali. To se radi u hodnicima i u kafeterijama. Ali, to ja ne mogu nikoga da naučim šta se radi ovde, šta se radi po kafanama. Kafanu smo uneli ovde. I to će biti zajednička šteta. Kako god da se izbori 21. juna završili. Zašto smatram da ministar ipak treba da razmisli da ova jednokratna promena Izbornog zakona bude tako da biraju gde hoće da overe potpise. Zašto sam odustala od toga da tvrdim što je svima nama ovde nesporno, tačno, šta rade oni, menjaju Izborni zakon usled izborne kampanje? Zato što smo ušli u promene izbornih pravila pre godinu dana? Zato što je opozicija s pravom imala proteste, primedbe, zahteve i sve ono što su kazali i na ulici i što su kazali u institucijama, zato što smo od decembra prošle godine već menjali izborne zakone. Tri plus dva izborna zakona i funkcionersku kampanju i Zakon o borbi protiv korupcije i način na koji se bira REM i na kraju zato što smo u februaru na moj predlog, zato što je bio dobar, ali uz odgovornost i predsednice Skupštine i predsednika Srbije menjali izborne zakone uvodeći kvote od 40% za manje zastupljen pol. To je bio februar. Znači, dva meseca pre raspisivanja izbora mi smo jedan deo izbornog zakonodavstva menjali. To može da bude obrazloženje zašto odolevam iskušenja da sa lakoćom samo kritikujem kako to u izbornoj kampanji da menjamo način prikupljanja potpisa. Ako bih bila neko ko odustaje od poverenja u moći Srbije, ja bih ovo svoje obraćanje vama potpuno drugačije koncipirala, ali ja duboko i iskreno verujem u moć Srbije da osvojene slobode i prava, da osvojeni stepen demokratije, da nedostatke vladavine prava, da nedostatke u institucijama, da sve to izgradi. Da bi se to izgradilo mora biti dijaloga. Dijalog nije, ne pričaj s njim, nabodi ga, kao što urla stadion kada sudija pokušava nekog igrača da dovede redu. Ne možete pričate hoću dijalog, a u stvari deliti, ne pričaj s njim, nabodi ga. Pred nama su jako teška vremena. Ja sam optimistična osoba po prirodi i zato sam i podnela amandman s nadom da će ga ministar prihvatiti. To je lepo kad ti prihvate amandman. Dakle, teška vremena zato što je pandemija koja je sa nama tu da ostane sve dok se ne pronađe vakcina. Ekonomija čiji smo deo, to je prvenstveno EU, ali i planetarno je u recesiji i u padu i to se neće zaustaviti za nedelju dana, čak i da Srbija funkcioniše dobro, čak i da nemamo problem sa likvidnošću, čak i da uspemo da održimo nivo investicija, mi sa nekim moramo da trgujemo. Taj neko i u EU gde ćete imate procenjenu recesiju. Nova su vremena pred nama. Nova normalnost je pred nama i pred nama je izbor. Možemo da kažemo, dobro nam ide, ovo, nemamo mi šta da pričamo sa opozicijom, nabodi ih, vidiš kakvi su u ostalom, ne moraš nešto ni da ih grdiš sami ti prave korist, samo treba malo to da pokažeš ili možemo da kažemo, ajde da utemeljimo dijalog, pošto smo dužni ljudima u Srbiji odgovor na to od čega će živeti ako i preživimo zaraze i sačuvamo najveći deo stanovništva u Srbiji. To će biti pitanje i za izbornu kampanju, a pogotovo će biti pitanje posle izbora. Zbog toga molim ministra da razmisli i da amandman kojim sam predložila gde ne izdvajamo gradove i opštine sa javnim beležnicima prihvati ili neka vam odbor stavi, jer nije meni do imena, i drugi amandman koji se odnosi na Zakon o lokalnim izborima takođe iz iste teme. S nadom da ću imati vremena da obrazlažem i drugi amandman želim sa vama podelim jednu vrstu zadovoljstva što sam sa mnogima od vas dobro sarađivala i što smo, ako ćete pošteno gledati, neke stvari uradili dobro, ali na žalost mnogo propustili da uradimo kao institucija, kao poruku i kao nadu da će sledeći saziv Skupštine posle izbora videti listu onoga što smo propustili i da će nadoknaditi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Zahvaljujem se, naravno, i poslanici Čomić na ovoj dobro argumentaciji u vezi sa mnogim stvarima koje se tiču pre svega dijaloga koga se ne treba stideti, to uopšte nije sporno. Mislim da se niko ovde ne stidi dijaloga. Što se tiče sadržaja amandmana, i po ovom zakonu, i po Zakonu o lokalnim izborima, upravo na tragu onoga što ste i rekli, principijelno pristupajući toj temi i imajući u vidu, kao što ste rekli, da je vaša politička opcija već prikupila potpise pa ne biste imali razloga da se time bavite, ali želite principijelno da tome pristupite, Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo, upravo imajući u vidu javno zdravlje i efekte pandemije i, naravno, onaj politički dogovor na kome su bili prisutni predstavnici vaše političke opcije, se odlučila da proširi krug ovlašćenih overitelja potpisa svih političkih grupacija i lista koje žele da učestvuju na izborima. To smo i učinili ovim predlogom, tako da smo, što se tiče lokalnih izbora, vratili nadležnosti opštinskim i gradskim upravama, a što se tiče Zakona o izboru narodnih poslanika, uključili praktično gradske i opštinske uprave, pored javnih beležnika, uz onaj izuzetak koji je stajao i u ranijem zakonskom rešenju, a to je da tamo gde nema javnih beležnika, u tim jedinicama lokalne samouprave, u ovom slučaju sada i pored gradskih i opštinskih uprava, overu mogu da rade osnovni sudovi, sudske jedinice ili kancelarije osnovnog suda. Možda nismo do onog najvišeg nivoa izašli u susret onome čemu ste se vi nadali ili što vidite kao olakšavajuću okolnost za izborne uslove, ali u svakom slučaju mislim da je mnogo lakše u ovom trenutku pre svega sprečavati rizik još uvek postojećeg virusa, za koga smo dokazali kao država i zdravstveni sistem da možemo da se borimo sa njim, da se uhvatimo u koštac, ali je sada obaveza da u svim sferama društva naučimo da živimo sa tim. Tako da je i ovo jedan od načina da te rizike sprečimo i takođe da napravimo što širi okvir mogućnosti za one koji su zainteresovani da izađu na izbore da im pružimo tu mogućnost da što brže overe te potpise podrške za svoje liste. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Molim da mi evidentirate vreme ovlašćenog predstavnika. Par napomena samo u vezi sa onim što je izrečeno na temu dijaloga u Narodnoj skupštini, s obzirom da je nama zamereno da se za taj dijalog ne zalažemo u dovoljnoj meri, da ga ne praktikujemo, čak je rečeno i da sa naše strane postoji mržnja i totalna netrpeljivost prema svima koji se nalaze u opoziciji. Tako je saopšteno. Želeo bih samo da kažem, zato što je važno, da je istina značajno drugačija. Istina je da dijalog za koji nam neki zameraju što ga vodimo, dijalog je iniciran upravo sa naše strane. Mi smo razgovore u Narodnoj skupštini, pod pokroviteljstvom gospođe Gojković kao predsednika Narodne skupštine, sa svim drugima koji su želeli da učestvuju u tom razgovoru na temu izbornih uslova u Srbiji, mogućih unapređenja i izmena zakona koja to podrazumevaju, dakle, upravo i vodili, zato što je to bila naša volja. Nesporna je činjenica - da mi nismo to želeli, ne bi ti razgovori bili uopšte održani u Narodnoj skupštini, uz otvoren poziv svima da učestvuju u tom dijalogu, ukoliko te žele, iako su zastupljeni u Narodnoj skupštini, pa i ako nisu, a predstavljaju neki politički faktor. Ukoliko žele. To je bilo jedino što je bilo pitanje - želite li ili ne. Vrata su im Narodne skupštine bila u potpunosti otvorena. A mi smo sa svoje strane u tom dijalogu učestvovali, kao i u dijalozima pre toga. Recite, da li je bilo prilike da se u ovoj zemlji govori o drugim pitanjima, kao što je, recimo, pitanje Kosova i Metohije, neki su ga danas ponovo aktuelizovali ovde, na nivou kao što je jedan unutrašnji dijalog koji je, sećate se toga dobro, pokrenuo u ovoj državi upravo Aleksandar Vučić. To je valjda dobar pokazatelj naše želje i spremnosti da sa svima razgovaramo i da se čuje svačiji glas, svačiji stav, svačije mišljenje, da za to ima prostora. Ja se zaista iskreno ne sećam da se tako nešto u ovoj državi organizovalo u neko vreme koje nema dodirnih tačaka sa Aleksandrom Vučićem i SNS. Tako da smatram da nije ispravno zamerati nama na želji da govorimo, da razgovaramo sa svima. I da smo u toj nameri potpuno iskreni, to je uostalom danas upravo sa ove govornice saopštio i predsednik poslaničke grupe SNS Aleksandar Martinović. Nikada se mi nismo izvinjavali, niti pokušavali da se pravdamo, zbog toga što dijalog vodimo, ni na jednom mestu. Naprotiv. Ovo što vam govorim sada, doslovce, mi kao svoju poruku saopštavamo sve vreme, to je govorio i danas Aleksandar Martinović. To je ta značajna, suštinska promena u političkom životu u Srbiji, promena paradigme o kojoj je govorio, spremnost da se na taj način postavimo. Nećete pronaći primera da su se drugi postavljali na taj način, a bili su u prilici. Onda kada su bili, nisu uopšte razmišljali o tome. I nema tu nikakvog pravdanja. Na tu činjenicu smo ponosni, kao i na činjenicu da smo pokazali spremnost na delu, rezultatom pokazali spremnost da dijalog u ovoj Skupštini vodimo. Takođe, i u ovoj sali, da uvažimo i predloge koji dolaze sa druge strane sale da se neke teme stave na dnevni red, da se o njima raspravlja, da se vreme dodatno obezbedi da se o tim temama raspravlja, da se predlozi koji dolaze sa druge strane sale, i toga ste sigurno svesni i vi, gospođo Čomić, bilo je i vaših predloga među njima, ukoliko se složimo da postoji u njima kvalitet koji je suštinski i doprinosi nečemu dobrom, usvoji od svih nas u ovoj sali zajednički. To su sve dobri dokazi da smo iskreni kada kažemo da je za nas dijalog vrednost. I demokratija, da. Upravo zbog te demokratije, sada su u ovom trenutku u protestu Aleksandar Martinović i narodna poslanica Sandra Božić. Zbog našeg stava prema demokratiji, jer se na naš pozitivan odnos prema pitanju dijaloga, prema pitanju odnosa prema institucijama, gajenju demokratije u ovoj zemlji, odgovaralo, znate jako dobro na koji način - metodama koje mi ne možemo, koje ni jedan pristojan čovek u ovoj zemlji ne može da nazove drugačije do fašističkim, time što su pravili ovde zasedu za narodne poslanike iz SNS, pre samo dva dana. Ne može se nikada uspostaviti znak jednakosti. To, šta god ko mislio o Srpskoj radikalnoj stranci, bilo kojoj od stranka koje sede preko puta, to ne može da kaže za bilo koga od nas da je isto, da je jednako, jer to niko od nas radio nije, netrpeljivost prema svima iz opozicije, nikada nikome iz opozicije tako nešto mi radili nismo, da se narodnom poslaniku zabranjuje da dođe u Narodnu skupštinu, da radi svoj posao, da se pri tome, čoveku u lice unosi i da se vređa, da se omalovažava, da se provocira, pa sve to nije dovoljno, onda se fizički napada i tu dolazimo do najstrašnijih stvari, da se udara, da se šutira, baca na pod, gazi dok je na tom podu, cepa mu se odeća i nekima tu prestaju sva, eventualno sporna pitanja, ali ipak i da mu se krv pusti, što mnogi nisu hteli da vide. Onda, pokušavaju sve to da opravdaju. Za nas je to da budemo potpuno jasni i otvoreni do kraja, čist fašizam, a za one koji to pokušavaju da opravdaju, to je očigledno nešto što je njima blisko, što im je srcu milo, to su radili ovi iz Dveri, koje je sigurno poslao Dragan Đilas da to radi. Znate šta je dokaz da je to tako bilo? Jer su praktično par sati kasnije pokušali da te ljude na najbezočniji mogući način opravdaju lažima da je Marijan Rističević to zaslužio zato što je navodno njima pretio nekakvim nožem. Svi znaju da je laž. Svi znaju da nikakvog noža tu nema. Svako ko pogleda snimak, ako već nije bio na tom stepeništu, pa snimaka ima onoliko, vidi da su najobičnije bezočne laži, neljudske laži, priča o nekakvom nožu. Čovek u jednoj ruci drži telefon i kesu, u drugoj ruci drži ključeve od automobila i pokazao ih je ovde i nikome to čak ne može ni da liči na nož. Ne, to je nešto drugo u pitanju. Tu se laže, svesno laže da bi se opravdali oni koji su te fašističke metode ovde sprovodili. I onda kažu – sad ćemo malo da izigravamo žrtve, pa ćemo da plačemo ispred ulaza u Narodnu skupštinu, pa će to sve da nam se oprosti i da se svi prave ludi. I oni koji su to podržavali i oni koji su to besramno pravdali i oni koji su čoveka koji je istinski bio žrtva napadali, najbezočnije klevetali, lagali o njemu, sad će svi da kažu – ništa nije bilo, sad ćemo malo da sažaljevamo te fašiste koji su čoveka pokušali da ubiju, bukvalno. Ovi mediji koji su pisali i lagali, raspirivali tu mržnju i tu laž da je Marijan Rističević, navodno, kriv za to što mu se desilo, oni će da se, takođe, prave nevešti i neće im paste na pamet da izvinjenje upute, koje su dužni tom čoveku. Vidite, sve to je raspirivanje fašizma i to je nešto što je sve suprotno demokratsko i to je nešto što je nama kao stranci, ako želite da o tome govorimo, kao poslaničkoj grupi apsolutno neprihvatljivo. Danas Aleksandar Martinović i Sandra Božić tu poruku šalju. Mi hoćemo da zaštitimo demokratiju od narastajućeg fašizma i očigledne kampanje. Nije to nikakav incident, ništa od toga, to je kampanja da se te stvari raspiruju, podržavaju i u političkom svetu, ali i u medijskom svetu i da kažemo da su dužni da reaguju oni kojima je posao da to rade. Tužilaštvo ne sme da se ne oglasi, Tužilaštvo ne sme da ne postupi po tim pitanjima i to je naš zahtev - da se utvrdi jasna odgovornost Boška Obradovića i onih ljudi oko njega za taj fašistički pir od pre nekoliko dana i da se niko ne pravi lud oko toga. Ovi mediji koji su podržavali, zajedno sa kojekakvim Đilasima, Marinikama i ostalima, ono što su Boško Obradović i Dveri uradili, ti mediji su dužni jedno veliko izvinjenje Marijanu Rističeviću, da, ali i svima u Srbiji, jer tako nešto podržavati je, prosto, nečasno. To je neljudski. To je naš stav po pitanju odnosa prema dijalogu i odnosa prema važnosti demokratije u ovoj zemlji. Možemo da se razlikujemo koliko god hoćete, ali ovo su razlike koje su suštinske. Šta god mislili jedni o drugima, na taj način jedni druge da ugrožavamo ne smemo. To je naš jasan i principijelan stav i zbog toga samo to možete očekivati kao poruku sa naše strane, a ljudi sve to dobro vide, pa će na osnovu svega toga i suditi onog momenta kada budu pitani, na izborima, naravno, jer je to jedino što demokratija poznaje kao način merodavnog izražavanja mišljenja - šta ćemo nadalje, kako ćemo dalje, u koga smatramo da imamo dovoljno poverenja da mu poverimo da se o zajedničkom dobru, a to je naša lepa zemlja, stara u naše ime. Samo na izborima, jer je to demokratija, jer je to nešto što je dobar pokazatelj vrednosti kao što su i dijalog i tolerancija i spremnost da druge razumeš. To je za nas jedini prihvatljiv način. Za ove fašiste koji bi da uskrate pravo na život drugima samo ako im politički ne pripadaju, svi znamo šta je odgovor – to nije način. Oni su svoje načine potpuno ogoleli i pokazali. Njihov način je preko tuđih života, očigledno. To nije demokratija i to je ono protiv čega smo mi i danas ovde ustali i to je nešto što je suštinski odnos za koji verujem da može sa strane onih ljudi kojima je istinski do demokratije u ovoj zemlji stalo da naiđe samo na podršku i na saglasnost. Verujem da se oko toga jako dobro razumemo, baš kao što i građani Srbije koji sve ovo sa velikom pažnjom prate jako dobro razumeju. I baš zato što dobro razumeju, ne treba niko da ljude u ovoj zemlji potcenjuje. Baš zato i podržavaju onu politiku koja čini da se demokratija u ovoj zemlji čuva, da se vremenom čini samo sve snažnijom, baš kao što je i ekonomija sve snažnija, baš kao što je i pozicija naše zemlje u svetu sve snažnija. Jednom rečju, to jeste politika koju je ustanovio Aleksandar Vučić, a pošto je bilo pitanje kakav je odnos ljudi iz SNS i naših poslanika, to je upravo politika koju svim mi sledimo. Sledimo, rekao bih, dosledno, sledimo nekada i srčano, ali budite sigurni, nikada po cenu da druge ugrožavamo. Ne, mi sve čuvamo i u zaštitu uzimamo, ali svakako je to politika koju sledimo sa velikim ponosom. Ako to građani vide, pa samo nam je drago što to građani vide. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam podneo amandman vezano konkretno za ovaj Zakon o izboru narodnih poslanika baš u delu skupljanja potpisa, gde se pokazalo da notari, to jeste javni beležnici u prethodnom periodu nisu odradili svoj posao onako kako treba. Bilo je velikih problema. S jedne strane, stranka koju vodim i kojoj pripadam, a to je Ujedinjena seljačka stranka, mi smo skupili i predali potpise u mom rodnom mestu, u Svrljigu. Tu idemo u koaliciji sa SNS „Aleksandar Vučić – za našu decu“, ali imamo još desetak opština, gde smo predali potpise. Recimo, u gradu Nišu smo ušli u posao skupljanja potpisa, ali došlo je do velikih problema i nismo mogli da završimo postupak. Skupili su blizu hiljadu potpisa za gradsku skupštinu, ali trebalo je još nekoliko stotina. To ćemo završiti u narednom periodu. Ovo je dobar potez, dobra stvar, da možemo sa opštinskim ili gradskim overivačima to završiti, ali sada, pošto ovde govorimo i o drugim stvarima, ja bih sada napomenuo, zvali su me sada moji ljudi iz Svrljiga, iz Pirota, iz Niša, koji imaju problem vezano za jagnjad. Možda nije mesto, ali i to treba da se čuje. To je veliki problem. Možda bih i ja trebao sada, kao narodni poslanik koji predstavlja Ujedinjenu seljačku stranku, da izađem tu ispred i da štrajkujem glađu, baš zbog toga što veliki broj mojih ljudi koji se bave ovčarstvom, govedarstvom, ne mogu da prodaju tu svoju jagnjad, telad, a oni od toga žive. Imali smo sada situaciju, bilo je vanredno stanje. Sada je to vanredno stanje zaustavljeno. Sada ti naši ljudi tu jagnjad i tu telad ne mogu da prodaju. Potrebno je da svi zajedno iznađemo mogućnost da država Srbija, Ministarstvo poljoprivrede, zajedno na čelu sa našim ministrom, obezbedimo uslove da se ta jagnjad kupi, da se obezbedi plasman za tu jagnjad i, s druge strane, to da ne bude cena, pošto je bila ponuđena cena od 210 dinara. Verujte mi, ljudi, to je mala cena i moji ljudi koji se bave stočarstvom i ovčarstvom spremni su čak i da tu jagnjad daju i besplatno, a ne na o vaj način da ih neko ponižava. Potrebno je da se obezbedi plasman, da se obezbedi tržište, da se obezbedi mogućnost da ljudi koji se bave ovčarstvom, da se bave govedarstvo, drugim poljoprivrednim aktivnostima, da im se obezbedi tržište i da država stane iza njih. Baš zbog toga ja sam i sada na listi sa našim predsednikom Aleksandrom Vučićem, jer želim ovde u Skupštini da iznosim probleme svih nas koji živimo na jugoistoku Srbije i imamo potrebe da se čuje glas. Ja sam glasnogovornik svega onoga što je problem kod nas na jugoistoku Srbije. U malim opštinama, što se tiče poljoprivrede… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, kolega. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Nenad Čanak, Nenad Konstantinović, Olena Papuga, Nada Lazić i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Donošenje ovih zakona na današnji dana, kada je pre dva ili tri dana ukinuto vanredno stanje, je apsolutno neustavno i nezakonito i ovde je zaista napravljeno niz pogrešnih poteza. Mi zapravo ovde ne možemo uopšte da razgovaramo o tome da li je ovo dobro ili nije dobro, da li je dobro da potpise overavaju notari ili službenici u lokalnim samoupravama, nego možemo da razgovaramo o tome da li je to moguće ili nije, a nije moguće. Što se tiče nas srpskih radikala, mi smo odavno izneli stav kada su u pitanju notari. Mi se zalažemo da u notarskom poslu, u njihovoj nadležnosti ostaje samo zaključivanje ili solemnizacija ugovora o prometu nepokretnosti, a da sve overe potpisa i prepisa se vrate kao nekada, jedan deo u lokalne samouprave, u skladu sa zakonom, a u drugi deo u sudsku upravu, takođe u skladu sa zakonom. Mi nemamo tu problem ko bi trebalo da overava ove potpise, ali imamo problem u tome što ste vi sa ova dva zakona prekršili Zakon o overi potpisa. On bi trebalo valjda da je neki krovni zakon. Što niste predložili najpre da taj zakon promenimo? Ovde ste sa ova dva zakona takođe prekršili Zakon koji reguliše rad javnih beležnika, koji je takođe, na izvestan način, krovni zakon kada su u pitanju overe potpisa. Mi ceo dan danas slušamo kako vi iz vlasti eto, želite da učinite opoziciji pa vi radite ove neke ustupke. Ranije ste isto menjali zakone dva meseca pred raspisivanja izbora, neke i ove sad, da učinite opoziciji. Vi možda imate dobru volju, ali vam to ne dozvoljava Ustav. Vi niste ovde da činite opoziciji, odnosno, vašoj opoziciji, onima s kojima ste se dogovorili da ćete doneti ovaj zakon. To si ovi, kako, „Jedan od pet miliona“, a na ostale se ne odnosi. Znači, biće vam lakše da njima skupljate potpise po mesnim kancelarijama, biće malo dalje od javnosti, nego da to radite kod notara. Kakva je razlika, kažete vi, da eto, vi ovo sve radite u interesu zdravlja naroda. Naravno da je zdravlje naroda prioritet, pogotovo u ovoj situaciji kada još uvek vlada pandemija, kada još uvek imamo određene mere, ali, to ni na koji način nije vam opravdanje za ovo što radite. Da li vi mislite da je bolje sterilna kancelarija u nekom selu, u nekoj mesnoj kancelariji, nego kancelarija notara? Kod notara se uvek radi kao da je pandemija. Kod notara nikad nemate dva čoveka u kancelariji. Prosto, takav je posao da je to nemoguće. Ima, kupac i prodavac neke nepokretnosti i sledeća stanka mora da čeka, ima zakazano vreme ili čeka ispred, sedi. Znači, već unapred, precizno utvrđen način rada, još samo da se kaže, svako mora doći s maskom i rukavicama, notar mora sedeti sa maskom i rukavicama i završen posao. Ali, ne. Vi ovo radite iz nekih potpuno drugih razloga. Vas, ministre, moram da pitam, pošto ćete vi usvojiti ove zakone, moram da vas pitam – na koji način ćete, kojim zakonom, kojim propisom, uredbama više ne možete jer nije vanredno stanje, kako ćete ili rešnjima, morate nekim rešenjem da naložite ljudima u lokalnim samoupravama da se sada bave u nekom periodu overom potpisa, jer više nema takvih radnih mesta sistematizovanih u lokalnim samoupravama, znači jedan ozbiljan pravni problem, kako ćete, kojim aktom vratiti knjige overe potpisa? Tih knjiga odavno nema. Od kada su nastali notari one postojeće su trajno arhivirane, drugih nema. Kako ćete, kojim aktom tražiti nove pečate za overu? Toga više nema. To je bačeno, rashodovani oni pečati koji su se lupali gde su se upisivali podaci itd. Dakle, vi ste krenuli grlom u jagode. Vi ništa niste ozbiljno uradili. Vi ste obećali, još predsednik Republike kaže posle onog sastanka sa predstavnicima stranaka, gde su i srpski radikali bili, kaže – mi smo se dogovorili da ćemo menjati ovaj zakon. Nisu se dogovorili nego je „Jedan od pet miliona“ predložio, a on prihvatio. Pokušavate da nas ubedite da je vaš odnos prema vlasti i opoziciji, da vi hoćete da izjednačite u svim mogućim pravima vlast i opoziciju. Pa, to nije tačno. Evo vam primer na glavnom ulazu u ovu zgradu. Ovi što štrajkuju glađu koji pripadaju vlasti sede udobno na stolicama, ovi što su iz opozicije štrajkuju glađu, sede na stepenicama. Sad se mi pitamo, večeras kad padne mrak, kako će najneprimetnije Martinović i Boškić razmenjivati sendviče? Nije fer.
Reč ima ministar Ružić. Izvolite.
Prosto, ovo što je rečeno da ne bi bilo nekih nejasnoća, naravno neću ja usvajati ove izmene i dopune zakona, nego ćete vi o tome glasati kao narodni poslanici, to je pod jedan. Što se tiče opcije u kojoj će izmene i dopune biti usvojene, to postaje zakonska obaveza i načelnici gradskih i opštinskih uprava će svakako napraviti raspored zaduženja ko će raditi na overi potpisa. Ukoliko ima takvih slučajeva da negde nema pečata i da su rashodovani, mi smo takođe adresa za izradu novih pečata kao ministarstvo nadležno za, između ostalog i za sistem lokalne samouprave. Tako da, u tom smislu neće biti bilo kakve epohalne problematike, ali su vam pitanja, rekao bih, principijelno na mestu, a zato iz tog razloga sam i želeo da odgovorim na njih. Ono što je takođe svima nama jasno, to je da niti jedan Ustav kao najviši pravni akt bilo koje države ne predviđa bilo koju pandemiju, pa ni pandemiju korona virusa, a složićete da se to dogodilo pa da smo u tim novonastalim okolnostima praktično se opredelili da olakšamo neke uslove izborne utakmice, što je sasvim logično, prirodno i, rekao bih, korektno. Hvala.
Hvala, ministre Ružiću. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodine Ružiću, naravno da ni jedan Ustav, ni jedan zakon, pa čak ni jedna uredba ne može predvideti pandemiju, ali Ustav Republike Srbije je predvideo vanredno stanje i okolnosti pod kojima se vanredno stanje uvodi i šta se dalje radi. I propisao je taj isti naš Ustav da vanredno stanje uvodi Narodna skupština Republike Srbije, ali vi ste to preskočili, ali danom ukidanja vanrednog stanja, što se ovde desilo kad? Pre tri-četiri dana. Danom ukidanja vanrednog stanja, ministre Ružiću, automatski se primenjuje Ustav od slova do slova. Dakle, više nema odstupanja kakva postoje u vanrednom stanju. Vanredne mere su nešto drugo i mi očekujemo da će biti preciznije, ozbiljnije od strane kriznog štaba, da će neke biti obavezujuće jer moramo zaista da zaštitimo zdravlje naroda. Očigledno je, pandemija se još uvek nije smirila, ali život mora da ide dalje. Dakle, onog momenta kada je vanredno stanje ukinuto, tog momenta se Ustav, kako vi volite da kažete, primenjuje u svom punom kapacitetu, vi volite ovaj izraz. Ni ovo nije bilo moguće. Vi kažete – ne donosimo mi zakon, nego ga usvaja Narodna skupština. Hvala na informaciji. Hajde sada u poverenju dajte nam još jednu informaciju, ko vam je šapnuo da ovaj predlog zakona, najpre Nacrt, pa Predlog uradite? Ko vam je to rekao? Vi ste taj formalno-inicijalni organ koji je to uradio. Ko vam je šapnuo da to uradite? Onda kaže – da, to će doneti narodni poslanici. Gospodine Ružiću, nemojte tako. Još samo nam recite, kako kažete ako negde nema onih pečata overe? Kako je moguće da ih negde ima? Da li je to neko nešto zloupotrebljavao? Da li je to neko nešto pečatirao i overavao neke potpise, pravio neku zloupotrebu? Kako je moguće da ih ima uopšte? Ministre Ružiću, malo bolje o svojoj nadležnosti, molim vas.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima profesor doktor Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Hvala, kolega. Poštovane koleginice i kolege, ja ne mogu da se saglasim sa koleginicom Radetom iako sam veoma često bio u prilici da prihvatim njihove amandmane, kolega i koleginica iz SRS, iz mnogo razloga. Jedan od osnovnih razloga je da ovo nisu normalna vremena i da ne mogu ni uslovi da budu normalni. Naišli smo u jedan period koga iskreno rečeno nismo imali u poslednjih pedeset, možda i više, godina. Normalno, koleginica je vrstan pravnik i ona će naći razloge kojima će da kontrira i da kaže – nije, kako će da se uradi, evo primera, recimo, problem veliki pečati. Tačno, ne postoje pečati, uništeni su najverovatnije, jer je promenjen bio zakon, ali svako ko se i malo bavio poslom i ko je i malo imao potrebe za nekim pečatom, zna da pečat može da se uradi za sat vremena. Tako da to nije neki veliki problem, to ćemo završiti. Neko će da kaže – tražili su radikali da se notarima suzi mogućnost onoga što rade. Možda je ovo jedan trenutak koji nagoveštava da će u budućnosti doći do izmena zakona i da će se zbilja mnogo toga promeniti u tom poslu koji sada obavljaju notari. Ja se slažem sa tim zahtevom oko notara i izvršitelja koje vi tražite, i verujem da je ovo možda početak da se to sve reši. Sad, pogledajmo kakva je situacija u zemlji. Malopre je kolega Milija govorio o problemima koje imaju stočari u njegovom kraju. Zar to ljudi nisu važni problemi koje ćemo mi morati da rešavamo u budućnosti? Nemojte da se ovde majemo, što kažu moji Crnotravci, oko nekih stvari koje su nebitne. Hoćemo da izađemo u susret svima onima koji žele da učestvuju na izborima, da im omogućimo da na bezbedniji način po građane i na lakši način dođu do potpisa koji su neophodni da bi predali liste. Neke stranke, među kojima smo i mi i radikali, su već po onom principu kakav je bio, skupili potpise. Ali, neće nama to ništa da smeta u odnosu na ove koji će na neki, iskreno rečeno, lakši način da to urade. Zato, nemojte da se raspravljamo oko nekih stvari kojim nije sad mesto za raspravu. Dajte ovo da završimo, da krenu te, da se nastave izborne radnje, da završimo sa tim izborima i da krenemo u ozbiljan posao koji čeka Srbiju u budućnosti. Hvala.
Hvala, prof. Stojmiroviću. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku.
Mi apsolutno jesmo za to da se nastave izborne radnje i zato smo tražili čak da se vanredno stanje ukine 3. maja, u ponoć, pre nego što ste vi to predložili. Iz tog razloga smo glasali za ukidanje vanrednog stanja. Mi ne želimo ni na koji način da ukočimo i jedan demokratski proces u državi. Naprotiv, mi želim da to bude u skladu sa zakonom i sa Ustavom. Vi se, ljudi moji, danas ponašate kao onaj jedan što je govorio – šta se držite zakona ko pijan plota. Vi kršite Ustav, vi kršite krovne zakone koji ovo regulišu. Ne može to – mi, evo, hoćemo da učinimo da sad nekom bude lakše. Vi niste dobre vile, vi to nemate pravo ni u odnosu na vašu izbornu listu. Nemate pravu ni vašu izbornu listu da dovedete u teži položaj nego te, kako se zovu, „Jedan od pet miliona“. Ako ste vi mogli sakupljati potpise, ako ste ih zaista sakupljali realno kao što se to radi, zašto to ne bi mogao neko drugi? Da li mora svako ko kaže – ja bi išao na izbore, da li mora da izađe? Zna se koje uslove treba da ispuni. Ko ispunjava uslove, neka nas je ovde koliko god, mislim 250 poslanika, ali koliko god političkih partija, nikome normalnom to ne smeta, ali ne znači – e, mi bi baš ovoga da ide na izbore, ali kako da mu se skupe potpisi, daj da kršimo zakon da se to uradi. To nije moguće i to nije normalno, kao što reče kolega Ljubiša, da se sve ovo dešava u nenormalnim okolnostima. Ne, ništa nije nenormalno, sve može da se uklopi u Ustav, sve može da se uklopi u zakone ukoliko vi to zaista želite. Ovde je jedino nenormalno ono što se sada dešava ispred Narodne skupštine, da jedan deo vlast štrajkuje, jedna grana vlasti štrajkuje protiv druge grane vlasti u okviru iste vlasti. Neverovatno.
Hvala, gospođo Radeta. Vladimir Orlić, pravo na repliku. Izvolite.
Sigurno ste primetili onda koliko smo mi tamo na vlasti, mislim na tužilaštvo i mislim na sud. Koliko smo mi samo tamo na vlasti? Pa, nismo uopšte. I potpuno je poznato svima u ovoj zemlji da su i u tužilaštvu i u sudovima većinom i danas kadrovi onih Đilasa, Jeremića, Tadića i ostalih koji su te ljude birali, očigledno sa ciljem da im i dan danas budu verni. Jer, ja ne mogu da razumem drugačiji razlog za odnos koji imamo od strane tih, kako kažete, grana vlasti, samo očigledno ne naše vlasti, prema pojavama koje su nama apsolutno neprihvatljive, i ne samo nama, ja verujem svakome pristojnom, razumnom u ovoj zemlji, apsolutno neprihvatljive, da se niko ne nađe pozvan, a trebalo bi da je pozvan samim tim što je, recimo, u nekom tužilaštvu, da reaguje kada se na mala vrata, kako je to neko rekao, ali ne incidentom, nego očiglednim planom fašizam u ovoj zemlji uspostavljen, kada se ovde fašističke falange skupljaju pred ulazom u Narodnu skupštinu da zlostavljaju, napadaju, pokušaju da ubiju narodnog poslanika i da za to nikakve odgovornosti nema. Dakle, jedino što je nenormalno, pošto je rečeno da je ovde nešto nenormalno, jeste da se na to pravimo slepi, gluvi i naivni, da ne vidimo te pojave i da posle još neko sebi da za pravo, a to su radili i Đilas i Marinike i svi ostali, da pokušaju te stvari da relativizuju i pravdaju i da to kao predstave nečim normalnim, lepim, pristojnim i potpuno prihvatljivim. Čime prihvatljivim? Iz kog razloga prihvatljivim? Zato što to rade onim ljudima koji im politički ne pripadaju, već otvoreno te ljude, poput Marijana Rističevića ili bilo kog poslanika koji čini većinu, ali ne samo većinu, ne misle oni ništa lepše, bolje ni o vama, da se ne lažemo, da mogu da pokušaju da ubiju. I to sad treba da bude lepo, normalno i demokratski. Pa, nije. Dakle, demokratija je sve suprotno od toga. Protiv toga danas mi protestujemo. A, pošto sam primetio i sklonost da se od toga prave neke šale, pošalice, vicevi, nama tu apsolutno ništa nije smešno, kao što nam nije smešno pitanje dijaloga, odnosa prema Narodnoj skupštini, odnosa prema toj demokratiji. Ovo je pitanje odnosa prema državi. Hoćemo li Srbiju koja je demokratska ili Srbiju koja je fašistička? U tom pitanju apsolutno ništa smešno nema. O tom pitanju može da se nosi odgovorno, onako kako to danas rade Aleksandar Martinović i Sandra Božić ili neodgovorno, pa svako nek sam izabere na kojoj strani misli da vrednosno pripada.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Iskreno, nas srpske radikale najviše vređa kada neko kaže da smo mi i vi isto, a u stvari ste vi i ovi koji nisu sad u sali isto. Što se tiče tužilaštva, dragi kolega, setite se ili pogledajte stenograme koliko puta smo mi srpski radikali ovde prozivali tužilaštvo, koliko puta smo prozivali Zagorku Dolovac, koliko puta smo tražili da reaguje na kriminal ministara od Zorane Mihajlović, Rasima Ljajića, Zlatibora Lončara, javnih preduzeća, droge, čega sve. Puno puta smo pomenuli upravo državnog javnog tužioca Zagorku Dolovac, tražili od vas da je obezbedite u Narodnu skupštinu. Ona je slala neke svoje tamo zamenike. Ali, samo morate da se prisetite da je Zagorka Dolovac vaš državni tužilac, vaš. Vi ste joj obnovili mandat. Ako nije bila dobra, ako je bila njihova, što niste onda doveli vašeg, kako vi to kažete? Zamislite, ljudi moji, narode, čujete li vi, narodni poslanik vlasti kaže da oni nisu na vlasti u sudovima i tužilaštvima. Pa, zar biste hteli da budete? Zar biste smeli da budete? Da li je to moguće? Tužilaštvo i sudovi su nezavisni, tužilaštvo samostalni organi. To što je to grana vlasti, jedna od grana vlasti po našem Ustavu, to vam nikako ne daje, kaže čovek – mi nismo, kako je rekao, morala sam da zapišem ovo čudo od rečenice, mi, kaže, nismo vlast, nego su to oni žuti. To je zaista strašno što neko ko je vlast sme da razmišlja o tome da on treba da bude vlast u sudovima i vlast u tužilaštvu.
Hvala, gospođo Radeta. Pravo na repliku ima Vladimir Orlić. Izvolite.
Kao što ste rekli na samom kraju, na tu sam tezu, koja je dolazila sa vaše strane, ja odgovarao - da je to u tužilaštvu i to u sudu naša vlast. Pa nije, iako na kraju razumete da nije, onda se mi na samom kraju slažemo oko nečega što bi trebalo da je bilo jasno na samom početku. Dakle, apsolutno ništa tu naše nema i nikada se nismo postavljali tako da mi tražimo da ima nešto što je naše, ne znam, stranačko ili bilo kako, lično, privatno. Nas to ne zanima. Nas to ne zanima, ali ne prihvatamo tezu i tu vam ništa ne zameram da što tamo očigledno ima mnogo toga rđavog, treba da bude naš teret. Mi u tome nismo učestvovali i kao što vidite, ti ljudi očigledno se trude da stvari rade na način koji je na štetu, hajde nama, ali na štetu ove države, i to je ono što je problem u celoj priči. Ono što je nama neprihvatljiva teza je da tu postoje bilo kakva jednakost i bili šta isto između bivšeg režima i nas. Dakle, još jednom, nađite primer, ko god hoće neka se seti, da je bilo ko sa naše strane radio ovo što oni rade danas, što rade sve ovo vreme. Da li se iko seća da smo mi uzeli, pa zabranili bilo čijim poslanicima da na svoj posao dođu, da uđu u salu Narodne Skupštine i da ovde govore ili glasaju? Nikada niko neće moći da se seti takvog primera, takvog primera nema, kao što to nismo radili ni narodnim poslanicima iz vaše stranke ili poslaničke grupe, tako nismo radili apsolutno nikome drugom. Nama to na pamet ne pada. Nas to ne zanima. Kada se tako nešto dešava, a kao što vidite to rade, po direktnom nalogu Dragana Đilasa, ovi njegovi dveraši, fašisti. Kada se tako nešto dešava, pa valjda svako kome je iskreno stalo do demokratije može samo da kaže – ljudi ovo je neprihvatljivo, ljudi ovo ovako ne može. Ako ćemo da pričamo o demokratiji, ovo apsolutno u obzir ne dolazi. Ne da se to pravda, ne da se to relativizuje, ne da se ide na neke izmišljotine, pa Marijan Rističević je nož držao. Kakav nož? Nož koji izgleda kao polovina priveska sa jedne strane ruke, polovina priveska sa druge strane ruke. Privezak od ključeva. Toliko besmisleno očigledne laži da bi, šta, opravdali pokušaj ubistva, i to su radili oni koji su te dveraše poslali, ali i njihovi mediji koji su trubili ceo dan juče da je Marijan Rističević, zamislite, držao nož. To su najobičnije laži. (Predsedavajući: Hvala.) Završavam, gospodine predsedavajući. Za te najobičnije laži, ne samo narodnom poslaniku koga su pokušali da ubiju, celoj Srbiji duguju izvinjenje svi oni. Tužilaštvo duguje da reaguje, da radi svoj posao. Ili ćemo da zaštitimo zakon, ili ćemo da zaštitimo institucije i da zaštitimo demokratiju u ovoj zemlji, ili ćemo da se bacimo u ralje tih fašista, a ja mislim da niko od nas koji sada sedimo u ovoj sali ovde ne želi da to bude opcija koja će da prevagne na kraju.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta.
Mi mislimo da je apsolutno nedozvoljeno i neprihvatljivo to što se desilo da narodnog poslanika napadne neka rulja ispred Narodne Skupštine. Mi smo to jasno i glasno rekli, ali nismo mi hteli da budemo deo igrokaza pa da kažem - ako ne smenite Nebojšu Stefanovića mi ćemo da štrajkujmo glađu. Ne. Mi smo vam samo rekli – Nebojša Stefanović, kao ministar policije, je odgovoran zašto se odmah nije reagovalo. Ne može, kolega Orliću, ja razumem da vi kao elektroinženjer predajete u nekoj medicinskoj školi, možda tu može nešto da se poveže, ali pravnik niste, konsultujete, ali nema vam sad Martinovića i ostali ste svi gladni pravničkog znanja, dakle, tužilaštvo da reaguje bez prijave. Prijavu podnosi policija i mi smo zato rekli – ovo ne sme više da se dešava. Desilo se, šta da se radi, niko valjda nije mogao predvideti, ali policija je morala da reaguje. Policija nije reagovala, tek kada su svi preneli to što smo mi ovde rekli, onda su se setili da uhapse 10, 15, 12 ljudi. I u redu je što su pohapšeni, ali to je trebalo uraditi odmah. Nije se smelo desiti. Zapravo da je policija reagovala ne bi se ni desilo, jer policija nije smela da dozvoli okupljanje ispred Narodne Skupštine u danu kada se drži sednica. Vi znate da ne može niko, ni neki prijatelj ili rođak poslanika, ne može da parkira automobil ili ne može da uđe ako taj ne siđe da ga dovede ovde. Zna se neki red. Ne, vi ste sve pustili, kod vas sve može, da bude zadovoljna ta Fajon, da budu zadovoljni ti razni ovakvi, onakvi isluženi i ne isluženi činovnici, samo da vi tu budete, da vam oni aplaudiraju, a to što kršite sopstveni Ustav sopstvene države i zakone sopstvene države, to vas ne zanima i onda posle štrajkovaće neko vaš glađu. Šta? Zbog čega? Šta? Valjda će sad reagovati tužilaštvo, ova vaša Zagorka Dolovac? Ne možete se oprati da nije vaša. Vaša skupštinska većina je birala, vaša. Sad to što ona ne radi, to što je ona negde sakrivena, dobro sakrivena u neki ćošak… Mi smo molili, kumili, dajte pošaljite da neko izvrši deratizaciju u tužilaštvu, možda iz nekog ćoška izmisli, niste hteli, evo vam sad, sad štrajkujte kad nemate Zagorke.
Hvala, gospođo Radeta. Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Stvarno ne razumem šta vam je u celoj ovoj situaciji zabavno, pa da pokušavate i dalje da se šalite, da pokušavate nekim ličnim napomenama da ovo učinite zanimljivijim. Ništa ovde nema zabavno, ni smešno, ništa u čemu bi trebali da uživamo dok o ovim stvarima razgovaramo. To je prva stvar. Druga stvar, što se tiče policije, policija je juče reagovala, ne čekajući da se neko sa bilo koje strane u ovoj sali seti da nešto kaže. Policija je juče reagovala odmah nakon što se desilo ono što se desilo i, ako to još neko nije video, ne verujem da toliko ne pratite vesti, 15 učesnika tog skupa je zaista završilo u policiji. Videli ste ili niste videli, ako ste rešili da niste videli, da je među njima bilo kojekakvog divnog sveta, da je bilo dobrih šampiona ljudskih prava, jedan sa 13 godina robije zbog dilovanja droge. To je doveo ovde onaj fašista Đilasov Boško Obradović. Bilo ih je još nekoliko sa po par godina, čini mi se, tri ili četiri, takođe, robije, već overene i odrađene, što za razbojništvo, što za nanošenje teških povreda. Dakle, sve sam divni, pošteni, fini svet. To vam je pokazatelj da su notorni kriminalci, da su banditi najobičniji, da su razbojnici, ti ljudi koji su sebi dali za pravo da urade ono što se dogodilo pre dva dana – da napadnu mučki, u hordi, u čoporu, kako je rečeno i tačno je rečeno, Marijana Rističevića, obore ga na pod, izgaze ga, glavu mu raskrvare, a onda to da posle u svojim medijima predstave kao neko gurkanje, incident neki i tu je možda nekome pocepan sako i ništa više. Kad su videli da laž neće proći, onda su krenuli da je brane još gorim lažima – kriv je sam Marijan Rističević, on je njih isprovocirao, on je njima nečime pretio. Sve se to dogodilo. Kada se neko na tu priču zabavlja, ja to prosto ne razumem, tu apsolutno ništa lepo, ništa zabavno nema. Tačno se zna ko je šta uradio, a ko nije. Ono na šta mi reagujemo danas je taj nedostatak urađenog posla od strane tužilaštva i, još jednom, ne može niko apsolutno u ovoj zemlji da kaže da je to tužilaštvo u bilo kom smislu naše. Dakle, oni koji ne rade posao u ovoj situaciji, nek se to dobro zna i dobro razume, rade apsolutno direktno, neposredno u suprotnosti sa onim što mi kao poruku šaljemo sve vreme. Mi kažemo – to je ne prihvatljivo, mi kažemo – to je napad na demokratiju, mi kažemo – to je napad na državu… (Predsedavajući: Hvala.) Mi pozivamo, ne samo narodne poslanike, koliko god nas voleli ili ne voleli da se prema tome odrede. Mi pozivamo i vajne borce za ljudska prava i nezavisne institucije i nevladine organizacije i sve one koji su prvi da nešto viknu protiv Aleksandra Vučića i SNS. Kažite sada, opredelite se i odredite se vi – da li je to demokratija, da li su ljudska prava… (Predsedavajući: Hvala, kolega Orliću.) …ovo što su Đilasovi falangisti, završavam, uradili pre neki dan, a što su potom pokušali da opravdaju? Valjda ne očekujem previše što mislim da svaki čovek pristojan treba da kaže svoj sud i svoj stav o tom pitanju.
Hvala. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta.
Bila sam baš zabrinuta, pošto je daleko Vaskrs, kako će Martinović sačekati da se omrsi vaskršnjim jajetom, odnosno da prekine štrajk ko onomad Toma na stiroporu i onda mi pade na pamet da će ovih dana biti godišnjica dana kada je trebalo da reagujete, da pozovete tužilaštvo, da podnesete krivičnu prijavu protiv predsednika RIK i predsednika države zato što su… Taman to mogu Martinović i Sandra Božić da slave sa Boškom i ovim Ševarlićem. Tada je trebalo da reagujete, da kažete nećemo slušati Skota. Boško Obradović, Dveri, DSS, Tadić, Čanak, Čeda, nisu prešli cenzus, oni ne mogu biti narodni poslanici, oni ne smeju ući u Narodnu skupštinu, do naravno nekih sledećih izbora kada su možda mogli imati ne znam koliko. Tad ste vi napravili grešku i to vam se naravno četiri godine vraća kao bumerang, ne samo vama. Ništa od toga što ste vi rekli šta oni rade ispred Narodne skupštine i šta su radili ništa od toga mi nismo podržali. Ponavljam, prvi smo rekli kako je trebalo da se reaguje. Nije se smelo desiti da bude neka bulumenta okupljena ispred Narodne skupštine u vreme održavanja sednice, pa ni taj što je dilovao drogu itd. Naravno, ali vi propustite pod uticajem tada Skota, sada ste ove zakone popustili pred uticajem nevladinih organizacija u okviru ovog konventa EU u Srbiji, vi pred takvima popustite i onda se svima nama razbija o glavu ono što bude posledica vaših loših političkih poteza, zapravo, ne loših, vaši loši politički potezi su vaša stvar, nego neustavnih i nezakonitih poteza koje ste radili i koje radite. Tako da je tada reagovala Dolovac ne bi danas Boško bio narodni poslanik. Možda bi bio ispred Skupštine. Možda bi imao 100.000 ljudi, možda bi njegova politička moć bila mnogo veća. Mi se ne brinemo oko toga, nego se brinemo oko toga da u Narodnoj skupštini mora, kao i u celoj državi da se poštuje zakon, a vi kada vidite u šta vam se sve to preokrenulo, onda - ajmo igrokaz, ajmo cirkusijadu, ajmo da štrajkujemo od 12 do podne, besmisleno, zaista.
Hvala koleginice Radeta. Vladimir Orlić se javio za repliku. Izvolite.
Ja sam bio ubeđen da svako u ovoj zemlji zna da u RIK, koja valjda donosi odluke, da li nešto hoće ili neće da prihvati, SNS većinu nema. Nije imala ni na prethodnim izborima, ni na izborima pre toga. Ako neko nije znao, mada sumnjam da može da ne zna, može samo da zažmuri malo nad tom činjenicom, pa na to je danas podsetio i Aleksandar Martinović, koji, primetićete, ne učestvuje ni u kakvim cirkusima ili kako ste to već nazvali, ozbiljan čovek, a ovo su još jednom isuviše ozbiljne stvari da bismo o njima govorili na način na koji se to uporno radi. Ti ljudi, dakle, mislim da nove ekstremiste koji su dobrano ušli u otvoreno pokazivanje fašizma, zaista su tokom ovog saziva u ovoj Narodnoj skupštini, ali ne samo u njoj, pokazali svašta, što je možda vama kao i nama bilo nezamislivo, neprihvatljivo što se ne sećamo da je ikada postojalo u prethodnim sazivima, ma u istoriji višestranačja, ako hoćete, u ovoj modernoj, ali da se oko jedne stvari razumemo, pogrešno je posle toga reći i to se sada razbija o glavu kome - sem Aleksandru Vučiću i SNS i nama koji sedimo tu… (Vjerica Radeta: Srbiji.) .. to je poruka. E, to je poruka, poruka koju ja ponavljam treći ili četvrti put uzastopce. To je poruka. O glavi su radili pre dva dana neposredno pred ulazom ovim Marijanu Rističeviću, a ko im je osnovna meta kojim je non-stop na nišanu, na nišanu koji su u stanju i otvoreno da mu upere u grudi, to je Aleksandar Vučić. To ne rade drugim političkim liderima. Čijoj deci prete ubistvom i ostalim gadostima, sećate se svega toga, svi ste sve čuli o tome i silovanjem i klanjem i ostalim najmorbidnijim, najodvratnijim mogućim stvarima na ovom svetu? Njegovoj deci. I da se ne lažemo oko toga, to su njihove osnovne mete i zbog toga udaraju tako kako udaraju, zbog toga hajke u njihovim medijama, zbog toga besomučnoj kampanje i pokušaji da izazovu što je moguće veće zlo u ovoj zemlji. (Predsedavajući: Hvala.) Dakle, ako neko trpi, završavam, gospodine predsedavajući, pa zna se, potpuno je jasno ko u ovoj zemlju trpi, ali primetite da mi sa svoje strane na to nikada ne kukamo, kao što nikad niste videli Aleksandra Vučića da poput Đilasa - na tri, četiri, sad snimaj me, roni suze i želi nad svojom sudbinom, uvek je bio u stanju da stisne zube i da se bori dalje zato što znamo za šta se borimo i zato što ne dozvoljavamo da nas bilo šta u tome ometa i to je najveća kazna zlikovcima koji pokušavaju sve vreme da poštene ljude uzdrmaju. Ono što ste rekli malopre to je bilo tačno. Najugroženija ovde je sama Srbija. Ako dozvolimo takvima, najgorima od najgorih da im ovo uspe, da im ovo prođe, da nam fašizam u državu uvedu, onda nije bitno ko će od nas propasti pojedinačno. U tom slučaju uništena je sama država, uništena je njena bilo kakva budućnost i deca o kojoj često govorimo, sva deca Srbije, svi će biti podjednako žrtve i propast će biti zajednička.
Hvala kolega Orliću. Za repliku se javila Vjerica Radeta. Molim i vas i kolegu Orlića da zatvaramo ovaj krug replika. Još po jedna. Vidim da se ne slažete, ali opet nema nekih uvreda, tako da nema razloga više da nastavljamo. Izvolite koleginice Radeta.
Zatvaranje replika je na vama, gospodine potpredsedniče. Jutros ste obećali da će sledeći krug biti završen poslednjim izlaganjem poslanika SRS. Videćemo da li će. Imamo jedan, vrlo kratka replika, konkretan predlog. Skupština je u redovnom zasedanju. Završićete ovo danas, glasaćete ove zakone, RIK od sutra nastupa sa novim rokovima u skladu sa ovim zakonima, u skladu sa dogovorima koji su postignuti o novom datum za održavanje izbora, a mi narodni poslanici da ponovo sednemo ovde i da se na dnevni red stavi odgovornost, izveštaj o radu i odgovornost Zagorke Dolovac kao državnog tužioca, izveštaj o radu i odgovornost Nebojše Stefanovića kao ministra policije, pa da lepo ovde sve detaljno ispričamo, da vidimo ko će od njih dvoje opstati, ko će otići. Naravno, vi imate većinu, ali samo da budete realni i da bude sve u skladu sa zakonom i opet da ne bude kasno. Ovo vam je predlog da biste bili sigurni da ćemo do sledećih izbora, ovih sada prvih izbora koji će biti 21. juna i na taj izborni dan, itd. imati potpuno normalnu predizbornu atmosferu.
Hvala koleginice Radeta. Reč ima Vladimir Orlić. Izvolite. Pravo na repliku.
Hvala. Cenim, i završiću na sličan način. Ako pričamo o izbornoj atmosferi, ako pričamo o našem stavu kako treba da se ponašamo svi zajedno svako može da bude sto posto siguran – naša je želja i naš je interes da u periodu do izbora, pa i nakon izbora, bez ikakve razlike, se ova zemlja bavi pametnim stvarima i temama koje su od zajedničkog interesa. Dakle, da pričamo o ekonomiji, da pričamo o tome šta ćemo sve dobro zajednički da napravimo u periodu koji tek dolazi. To su stvari koje se tiču svakog građanina i njegovog životnog standarda, ali i kvaliteta puteva koje koristi i kanalizacije koju treba da ima. To se tiče i prilike da mu se deca zaposle sutra. To se tiče i pitanja kako vidimo Srbiju za pet, 10,15 godina, da li smo u stanju, a pokazali smo mi da jesmo, da je činimo samo boljom i uspešnijom iz godine u godinu. To su stvari koje su po našem ukusu, ako tako neko hoće da pita, ali i da ukazujemo na opasnosti i da govorimo da nije prihvatljivo, da apsolutno ne dolazi u obzir da ova država pada u kandže fašista, da je oni dalje dodatno truju svojim lažima, kako lažima o tome da je Marijan Rističević nekome pretio nožem, što se nikada nije desilo, i ostalim lažima iz one kuhinje – kokoške iz Morovića itd. tako i ovim lažima koje pokušavaju danas da prodaju u jednoj neverovatnoj kampanji – pokušaja da sami sebe pravdaju i predstave kao neke žrtve. Znate šta sad govori Boško Obradović tamo ispred Narodne skupštine? Da on protestvuje, znate zašto, zato što je uhvatio jednu lažnu vest, jednu notornu neistinu koju su objavili Đilasovi mediji danas, da je navodno Aleksandar Vučić kazao da će konačno rešenje za KiM, koje ćemo mi da donesemo, da bude nezavisno Kosovo na celoj svojoj teritoriji. Dakle, laž najobičnija i falsifikat najobičniji. Uzeli su deo izjave Aleksandra Vučića od prošle godine… (Miljan Damjanović dobacuje.) …. Slobodno vi vičite, slobodno dobacujte, znam da vam ništa nije to važno, ali ja pričam ovima koji slušaju. … u kojoj je Aleksandar Vučić zapravo rekao – zbog toga što su sabotirali, zbog toga što su pokušavali na sve moguće načine da unište napore države Srbije, napore koji su išli u smeru da se napravi jedno trajno i održivo rešenje na KiM sa kojim će moći da žive i Srbi i Albanci, svi oni koji su iz Srbije u toj hajci učestvovali, a učestvovali su oni đilasi, dveraši i ostali, svi oni vode ka samo jednom cilju i njihov je cilj i cilj onih koji nisu prijatelji Srbije, da se napravi rešenje koje neće biti kompromisno, nego će biti ono što oni žele, čemu se oni nadaju, a to je da im Kosovo bude tzv. nezavisna država na celoj svojoj teritoriji.
Hvala.
Dakle, to je… Završavam rečenicu, gospodine predsedavajući. Dakle, to je cela i kompletna istina i sada to ovi Đilasovi fašisti pokušavaju da iskoriste kao neko opravdanje za ono što danas rade i kao razlog da dobiju simpatije bilo koga u ovoj zemlji. bojim se da od toga neće biti ništa iz jednog jedinog razloga – građani ove zemlje ne simpatišu, pa samim tim ne mogu ni da pokažu razumevanje za fašiste, ne mogu da sažaljevaju fašiste, ne mogu da se sa njima identifikuju, mi smo uvek bili slobodarski narod, narod ponosan na svoju antifašističku tradiciju i baš zbog toga ne prolaze podmukli pokušaji ni Boška Obradovića, ni Dragana Đilasa, ni njima sličnima. Mislim da je to u ovoj zemlji apsolutno svakome jasno.
Hvala kolega. Reč ima Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Dopuniću kolegu Orlića, on je malopre već izašao iz teme, pa je pričao o tome šta je sve vlast uradila, šta je sve pokazala narodu. To je već predizborni deo. Zaboravio je nekoliko stvari, ja ću samo da ga dopunim. Da, vi ste narodu pokazali kako vam ministru kradu, vi ste narodu pokazali kako se afere poput „Jovanjice“ i „Krušika“ sakrivaju pod tepih, vi ste narodu pokazali kako izvršitelji izbacuju ljude i ostavljaju bez krova nad glavom, vi ste narodu pokazali kako hara uvoznički lobi na štetu našeg srpskog seljaka, i tako, pokazali ste vi neke stvari zaista koje vas ne preporučuju onako baš kako se vama čini. Hvala.
Hvala koleginice Radeta. Pravo na repliku ima Vladimir Orlić.
Dobro, znači, ako je to sav odgovor na ove laži i podmetanja koje pokušavaju da stave u usta Aleksandru Vučiću, kako ja to onda mogu da shvatim do kao pokušaj da se u toj kampanji nekome pridruži. Ja zaista ne razumem. Dakle, u danu kada pričamo o tome da su kolegu isprebijali, glavu mu razbili, pokušali da ga ubiju, u danu kada pričamo da su pokušali da slažu da je on nekome nožem pretio, u danu kada pričamo o tome da monstruoznu kampanju ponovo vode protiv Aleksandra Vučića i članova njegove porodice, da kao odgovor dobijemo šta – mi smo, izgleda, krivi za sve to što se dešava, mi smo to, izgleda, sve zaslužili. Bojim se da neće biti. I ko god pokušava da nas sa bivšim režimom u tome izjednači mislim da samo strašno greši. Nikada neće biti isti oni koji institucije čuvaju sa onima koji su institucije rušili i ovu Skupštinu, između ostalog, palili, što je više nego dobro poznato svima. Nikada neće biti isti oni koji za svačiju decu rade i svako dete pokušavaju da, svakome da obezbede bolju budućnost, sa onima koji besomučno napadaju decu Aleksandra Vučića, druge članove njegove porodice ili decu bilo koga ko se politički nalazi na strani SNS ili parlamentarne većine. Nikakve tu jednakosti nema i to niko neće moći da izvede, koliko god se trudio i šta god rekao. Na samom kraju, nikada neće biti jednaki oni koji brane demokratiju u ovoj zemlji, što danas rade ljudi i kolege vaše koje bi zbog toga trebalo da poštujete, uvažite makar. Dakle, oni koji su pokazali da su spremni da se za tu demokratiju bore sa fašistima i dripcima najobičnijim sa 13 godina robije zbog dilovanja deci našoj. Tu nikakve jednakosti nema, nikada je neće biti, zato što Srbija shvata da je tu razlika ogromna. Zato u ovoj zemlji ja cenim, i tog 21. juna koliko god se neko oko tog datuma brinuo, može da pobedi samo politika Aleksandra Vučića, lista koju on predvodi i ovaj put, između ostalog, jer obezbeđuje tu budućnost za svu decu Srbije, ali i zbog notorne činjenice – jedino je ta lista, ta politika i taj čovek imenom i prezimenom Aleksandar Vučić brana da ovi fašisti, da ovi banditi ponovo dođu na vlast u Srbiji koliko god neko imao visoko mišljenje o sebi, drugi mu brana nisu, zna se ko jeste, Aleksandar Vučić i SNS, zapamtite to dobro.
Hvala kolega Orliću. Javila se Vjerica Radeta, replika. Izvolite.
Vi iz vlasti, četiri godine pokušavate pre svega, radi javnosti da kažete da smo mi srpski radikali malo, malo pa isti kao ovi koji su tzv. proevropska opozicija. Mi se sada kao njima nešto pridružujemo i to nije prvi put. Zaista, i završavam ovaj krug replika, samo jednom jasnom i preciznom rečenicom – SRS je opozicija i vlasti i opozicija ovom delu tzv. evropske opozicije. Srpska radikalna stranka jedino nikada nije bila i neće biti opozicija Srbiji i narodu. A ko će kako proći na izborima, ja bih ipak da sačekamo 21. jun. Hvala
Hvala. Bilo mi je zadovoljstvo da vas slušam. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić . Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u novije vreme u Srbiji izborni sistem, odnosno izborno zakonodavstvo ima oko 30 godina. U početku ono nije bilo savršeno. Nije bilo ni moguće doneti i napraviti izborno zakonodavstvo koje će biti savršeno. Učešćem SRS u vlasti ono je popravljeno. Ovo sada što vi želite da uradite, to nije dobro, ali kao dobar izgovor vam je došao, niko od vas to nije želeo, niko od vas to nije mogao da naruči, kao dobar izgovor za ovo što želite da uradite, odnosno da kvarite izborno zakonodavstvo, jeste to bivše vanredno stanje, odnosno Korona. Ali, znate li kolege da je Srbija zaražena 2000, od petog oktobra 2000. Zaraza nije stigla sada. I mi pokušavamo uspešno tu da se izborimo, međutim, izgleda da nije moguće. Nemamo saveznike u vama koji trenutno vršite vlast. Ko će biti na dobitku sa ovako izbornim zakonodavstvom? Biće i EU zato što ona pokušava kroz konkretno ovaj zakon, vezan za izbor narodnih poslanika da neke svoje buduće lidere ili svoje favorite uvede u ovaj parlament. Čini mi se i SNS, da bi mogli da kažete – eto, vidite, izlazimo u susret, na sve vaše zahteve odgovaramo pozitivno. To nije dobro. Najpre, kada se stalo na stanovište da narodni poslanik može samostalno da odlučuje o svom mandatu, videli ste šta sve imamo. Neko je ovde pomenuo paljenje Skupštine, lično mislim, ovde ne prepoznajem, ali u vašim redovima je mnogo onih koji su učestvovali u paljenju ili su bar podržavali to. Mi kroz izborno zakonodavstvo bi morali da uozbiljimo izborni sistem i da najbolji budu u parlamentu, da najbolji budu predstavnici naroda. Ako to radimo na ovaj način i kažemo da ovi potpisi mogu da se overavaju, ne znam gde neće moći da se overavaju, mi to malo činimo neozbiljnim, tu izbornu utakmicu. Hajde da razumemo kada su u pitanju lokalni izbori, tamo negde, nemam precizni podatak, ali mislim da se pojavi nekoliko stotina lista, računajući SNS u svakom mestu, u svakom gradu je jedna, ali ima grupa građana, pokreta, ima drugih stranaka, hajde tu da se izađe u susret. Tu ima i malo razlike, sada ću vam objasniti kakve i na koji način se ona stvara. Kada su u pitanju parlamentarni izbori, cela Srbija je jedna izborna jedinica, 10.000 potpisa za sve i sada ne treba neko da odgovara i da tu nešto menjamo. Ne menjamo tu ništa i mislimo da je to neki optimum, da one političke stranke koje mogu da obezbede taj broj potpisa jesu ozbiljne. One koje ne mogu, kojima vi treba da obezbeđujete potpise, ne treba ni da učestvuju na izborima. Ali pošto narodni poslanici vrlo često znaju da budu vrlo jeftina i kvarna roba, vama tako odgovara. Vi ste fabrikovali Boška Obradovića, Skot ga je ugurao ovde, mi smo bili protiv toga, predlagali smo da se formiraju anketni odbori da to ispitaju i ovo sada što on radi, vrlo nepristojno i opasno za Srbiju, to vama u izbornoj kampanji odgovara. Kako? Zato što ćete da kažete, zato što vi saopštavate – ako nećete nas, evo kakvi će da vam dođu. Plašite građane Srbije. Valjda su sami dovoljno svesni i zreli da takvi ne zaslužuju da budu nosioci vlasti u Srbiji. I više smo ovde govorili o njemu u ova dva dana nego o bilo čemu drugom, a postoji realan problem. Da li je mesto baš danas da se o tome priča? Jeste, zašto da nije. Jeste, kolega Miletiću, pitanje je ko da otkupi, po kojoj ceni da otkupi, ali mleko u Srbiji, vi to dobro znate, sirovo mleko u Srbiji možda i blizu deset godina nije menjalo cenu. Mi o tome treba da pričamo. Pa, neko kome stranka nešto znači, a srpskim radikalima svakako da, on ne može tako da se igra i neće da se igra tako. A vidite ovde, nema nijednog od tih. Ko je spreman u jednom mandatnom periodu od četiri godine, četiri ili pet puta, možda i više, da promeni političku stranku? Očigledno da je to veliki problem. Ne zaboravite da vi pomažete da to tako bude. I sada ćete pomoći. I sada će određen broj poslanika da uđe u Skupštinu, tako što ćete vi pomoći da obezbedi potpise, nekog natera da uđe. Ovo što je Nenad Čanak bio vrlo popularan u Bajinoj Bašti, u jednom lepom drinskom selu Bačevcima, znači na granici između Ljubovije i Bajine Bašte, aktivista SNS je sa građanima iz tog sela prikupljao potpise Nenadu Čanku za kandidata za predsednika Srbije. Onda, jel vi ne učestvujete u tome? Neki od vas to možda nisu ni znali. I Aleksandar Vučić kaže – neću da pokleknem pred pet miliona ljudi. I to je dobro. Nasilno ne može ništa da se uradi. Postoje procedure valjda, za koje se vi kao sledbenici politike DS zalažete, to je dobro, ali podležete pod najbanalnijim pritiscima, pod najbanalnijim pritiscima nevladinih organizacija i isluženih poslanika iz EU. Ovde moramo ozbiljno da shvatimo ovaj problem i da ne degradiramo izborne propise koji ne donose ništa dobro, ni vama. Ima još jedna stvar. U jednom danu ste omogućili građanima Republike Srpske da dobiju državljanstvo bez uplate takse. Ja bih voleo da to moguće, i to u izbornoj kampanji, ja bih voleo da to bude moguće stalno i svaki dan, ne samo kada se završe izbori, vi ćete onda to da prekinete i da stavite van snage tako nešto. Nemojte se time baviti. Donosite ozbiljne propise da bi ozbiljno radili u ovoj državi. Hvala vam.
Hvala, gospodine Periću. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite, kolega Miletiću.
Zahvaljujem se. Ja sam se javio po replici gospodina Perića zato što je prozvao mene, konkretno vezano nešto za mleko. Hoću da odgovorim. (Predsedavajući: Nije vas pomenuo.) Jeste. Malopre me je gospodin Ljubiša Stojmirović isto prozvao vezano za probleme malih sredina, gde sam ja govorio o problemima otkupa jagnjadi. Ja sve razumem i poštujem svakog. Evo, ovo je zadnji dan možda gde se naš saziv završava. Za ovaj period od četiri godine, pre toga sam bio dve, uvek sam bio korektan, tolerantan prema svakom. Gledao sam da se ponašam onako kako želim da se prema meni ponašaju, da budem domaćin, da predstavljam sebe, svoju porodicu, svoj kraj, svoju opštinu i Seljačku stranku. Ovde predstavljam jednu stranku koja je registrovana 2009, odnosno 2010. godine. Prema tome, voleo bih da me uvažavate. Ja se javljam za repliku na isti način kao jedan doktor, drugi. Ja nisam doktor, ja sam polumedikus, ja sam veterinarski tehničar. Možda je to problem. Ja ću u narednom periodu biti na listi SNS zato što verujem predsedniku Srbije. Govoriću ovde u Skupštini o problemima svih naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije u našim selima u Nišu. Problem koji sam malopre izneo jeste problem otkupa jagnjadi. Sada ću ovde predložiti, da niko ne zameri, pošto je malopre predsednica Skupštine govorila da je plata poslanika 100.000 dinara, što jeste. Bilo bi dobro da imamo 250 poslanika tu u Skupštini, da svaki od nas koji smo tu poslanici, i vlast i opozicija, da od tih ljudi koji imaju problema sa tim jagnjadima, nemaju gde da ih prodaju, neka svaki poslanik uzme da kupi dva jagnjeta, cena će biti 10% manja, ne 210 dinara, nego biće to 300, 310 dinara, to je realna cena, i da tim ljudima mi pomognemo. To su ljudi koji su iz Svrljiga, Bele Palanke, Pirota, ti ljudi imaju problema i to je ono na čemu moramo da radimo. Moramo rešavati probleme. Moramo sa ljudima govoriti. Verujte mi, nije isto kada dođem ja tu iz Svrljiga i kažem koji su problemi u našim sredinama, ja osećam to na svojoj koži. Nema jedno, nema drugo, nema treće. Ja poštujem Beograd, ja poštujem Novi Sad, ali najviše volim da rešim probleme, zato se ja vraćam kod tih mojih ljudi, u Svrljig, u Niš, u Pirot, u Babušnicu, u Belu Palanku, u Knjaževac. Ljudi, treba govoriti jezikom koji narod treba da razume. Ja osuđujem svako nasilje zato što sam tako vaspitan. Moj otac je bio policajac i uvek mi je govorio – poštuj svakog, uvažavaj svakog, ali nemoj dozvoliti nikad da te neko gazi. Zbog toga, uvažene kolege poslanici, građani Srbije, uvek, na svakom mestu moramo podržavati normalne stvari. Normalna stvar jeste kada se kao poslanik izađe i kaže – problem malih sredina jeste taj i taj, problem ljudi koji se bave ovčarstvom jeste da nema plasmana za tu jagnjad. Cena predložena je 250 dinara, ta cena je mala, ta cena ne priliči tim ljudima. (Predsedavajući: Hvala, kolega Miletiću.) Zbog toga treba da pustite da govorim kada se javim. Ako ne sad, imaćemo još vremena, ako bog da, naredni izborni ciklus, biću sigurno poslanik zato što znam da predsednik Srbije Aleksandar Vučić vodi Srbiju kako treba, ja sam na toj listi. Zbog toga želim da i u narednom periodu nastavimo da radimo za prosperitet malih sredina, pomoć malim sredinama i da na taj način obezbedimo sigurnost za ljude da tamo ostanu. (Predsedavajući: Hvala, kolega Miletiću.) Nama tamo ne treba nijedan da dođe sa strane, nama treba neko da tamo može da živi normalno.
Hvala. Evo, i sada ste govorili po replici tri i po minuta i ja nisam primetio da vas bilo ko diskriminiše, bilo ko od predsedavajućih, ali ne možete govoriti sve vreme ili koliko vi želite. To je jedini problem. Dobili ste repliku. Evo, sada možete da govorite, pošto ste podneli amandman na član 3. Izvolite po amandmanu. Imate svoje vreme, imate priliku kad god želite. Izvolite.
Zahvaljujem se. Zahvaljujem se još jednom. Ne zamerite, ja poštujem stvarno sve vas koji vodite Skupštinu, ja poštujem svakog poslanika. Za mene ovde u Skupštini nema neprijatelja. Ima ljudi koji misle na sličan način kao ja, ja sa tim ljudima sarađujem, a ima nekog ko ne misli kao ja, i sa tim ljudima sarađujem zato što svakog čoveka poštujem i volim. Podneo sam amandman i na osnovu tog amandmana sada ću i govoriti. Konkretno, vezano za amandman, pošto je sada donet po predlogu ministra zakon da to bude danom donošenja, ja sam rekao – za osam dana. U krajnjem slučaju, jedna od bitnijih stvari jeste da se stvarno obezbedi svakom ko želi da izađe na izbore, ovo je dobra stvar da možemo sutra i u malim sredinama, u većim centrima, male političke opcije kao što je USS da može da skupi potpise. Mi imamo dovoljno ljudi i infrastrukture. Ali, bio je problem notara. Na ovaj način rešavamo taj problem kada gradska uprava može overavati potpise ili opštinska uprava. Ovo je dobar potez i na ovaj način daćemo mogućnost i malim strankama, grupama građana da mogu da izađu na izbore da govore o problemima svog kraja, da govore o problemima kako se tamo živi i na osnovu toga građani će ceniti da li će podržati tu malu organizaciju ili će podržati nekog drugog. Najbitnija stvar je da svako ko želi da izađe na izbore da mu to bude omogućeno. Na ovaj način to se dešava. Još jednom, ja ću kao poslanik i u narednom periodu zastupati interese ljudi koji žive na selu i od sela, ljudi koji žive u malim sredinama, ljudi koji žive na teritoriji jugoistočne Srbije, zato što mislim da tamo moramo staviti veću pažnju. Uvek kako sam govorio i sada ću reći – tuđa ruka svrab ne češe. Jedna stvar bitna za sve ovde u Skupštini, da znaju – ako seljak ne zaore gospodin će biti gore, ako seljak ne zadrlja gospodin će da nadrlja. Zato budimo uz seljaka, da nam Srbija bude jaka i da nam sela budu puna đaka. Još jednom, uvaženi poslanici, govorim jezikom koji možda nekom smeta, gramatički možda ne govorim kako treba, ja govorim jezikom kako se govori u mom kraju i mislim da je to za mene ispravan jezik i ispravan govor.
Hvala, gospodine Miletiću. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O LOKALNIM IZBORIMA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Đorđe Vukadinović, Nataša Sp. Jovanović, Gordana Čomić, Marijan Rističević, Marko Đurišić, Nenad Čanak, Nenad Konstantinović, Olena Papuga, Nada Lazić, Tomislav Žigmanov, Milija Miletić i Petar Jojić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 1. podneo je narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, na osnovu člana 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio je ovaj amandman, a odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa, u skladu sa članom 163. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Trideset godina je stranačkog pluralizma u Srbiji, obnovljenog od 1990. godine, kada su bili održani u decembru mesecu prvi višestranački izbori i kada je bilo, čini mi se, preko 40, jel tako kolega Obradoviću, partija koje su se kandidovale na tim izborima. Dosledno, istrajno i u skladu sa najvišim demokratskim principima, SRS se borila za to da Srbija bude jedna izborna jedinica i da taj jedan glas, svaki građanin koji glasa za određenu političku stranku i time svoj suverenitet prenosi na narodne poslanike, bude zaista takav da je autentičan i da može slobodno da se kaže da nema manipulacija, da su izbori regularni. Međutim, i na žalost, i ove izbore ćemo da sačekamo tako da će učesnici, pogotovo oni koji će biti favorizovani od strane SNS izmenom ovog zakona i načinom overe potpisa kod organa opštinske uprave, da učine da jednostavno degradacija parlamentarnog života bude takva da sve ono što smo radili, za šta smo se borili unazad 30 godina, jednostavno neće imati ni smisla. Kolega Orlić je rekao, odgovarajući koleginici Radeti, da SNS nema većinu u Republičkoj izbornoj komisiji. Za svakoga ko poznaje Ustav Republike Srbije, Zakon o izboru narodnih poslanika i pre svega Poslovnik, jasno je, a to je osnov parlamentarnog prava, da prava i obaveze narodnog poslanika počinju da teku verifikacijom njegovog mandata u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Danas vam se ispred Narodne skupštine u nekakvom pridruženom štrajku nalazi ovaj ljotićevac Boško Obradović, sa pravima i obavezama narodnog poslanika. Vi ste mu to pravo dali kada ste 3. juna 20916. godine, uprkos protivljenju Srpske radikalne stranke, verifikovali njegov mandat na izbornoj listi koja nije dobila dovoljan broj glasova. Isto ste uradili i sa ovom listom ovih izdajnika i prozapadnih piona Čeda-Čanak-Tadić i sada vam se sve kao bumerang vraća. Upozoravali smo vas na to da bez obzira na pritiske, a ogroman pritisak ste imali od tadašnjeg američkog ambasadora Skota, ostanete dosledni principima parlamentarne demokratije, Ustavu i izboru narodnih poslanika. Sada dolazimo do jedne druge situacije. Posle četiri godine, Srbiju i čitav svet je zabeležila pandemija neverovatnih razmera, sa nevidljivim, kako stručnjaci kažu, neprijateljem, Kovidom - 19, koji je uticao na to da se prekinu izborne radnje i izborni proces odloži za 21. jun. U svim zemljama, a njih je nekoliko u Evropi, gde je ili započet ili planiran izborni proces, pandemija Koronavirusa je uticala na eventualno odlaganje i na saglasnost oko toga kada će ti izbori biti održani. Negde su potpuno odloženi za godinu dana, a lokalni su u Francuskoj, uprkos svemu, održani. A u Srbiji, vi koji stalno govorite, a to je valjda i normalno za svakog razumnog čoveka, da je zdravlje i sigurnost građana na prvom mestu, nije pandemija Koronavirusa uticala na to kako će da se održavaju izbori, kada 21. će sada biti, već nižerazredni činovnici iz Evropske unije. I kada Aleksandar Vučić kaže - hajde, neka mi navede neko ime tog i tog koji će da dođe i meni u lice iz EU da naredi ovo ili ono, pa, znate, evo ga, kolega Marinković slučajno sada predsedava sednicom, a veoma je upućen u izakulisne radnje mnogih parlamentaraca, kako kongresmena iz Amerike, tako i parlamentaraca širom Evrope, pa ne radi se to tako, već se na način na koji oni to rade konstantno, kada ste vi sa dozom cinizma i podozrenja gledali na sve ono što smo mi srpski radikali pričali, podmeću nogu svuda gde stignu i vrše i te kako pritisak na strukture vlasti u ovoj zemlji da nemamo nikakve ekonomske ni dobre političke odnose ni sa Rusijom, ni sa Kinom. Sama sam svedok toga da su u dokumentima, evo, u Parlamentarnoj skupštini NATO-a, bilo je toga i u Savetu Evrope, decidno tražili da Srbija prihvati izveštaj u kojima se kaže da im smeta svaki ekonomski i bilo koji drugi napredak u odnosu Srbije i Narodne Republike Kine, a o Rusiji da ne govorim, vojnoj saradnji. Vi ste na sve to ćutali, pa, kao, možda ste i trpeli, ali zbog čega? Zbog ostanka na vlasti, zbog dobrih odnosa sa njima, da bi vam možda ta Evropska unija dala i pružila neku ruku pomoći. Onda ste se setili, sada kada je ova pošast zadesila čitavo čovečanstvo, da kažete - od njihove humanosti ništa, pa ste se onda ispravili, ovim novim bilbordima, da se zahvaljujete Evropi. Ali, mnogi trezveni parlamentarci u Bundestagu i u drugim zemljama su to primetili, neki levičari - kakva humanost, kakva njihova briga o Srbiji, itd. Vi ste doveli jedan celokupan mukotrpan proces razvijanja parlamentarnog života i najviših standarda koji treba da se primene u ovoj zemlji u situaciju da ih degradirate, da simulirate određene navodne demokratske procese, a Branko Ružić, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, sada na sebe treba da preuzme odgovornost za to na koji način će, suprotno zakonu o overi potpisa, prepisa i kako već kolega Jovanoviću taj zakon dalje glasi, koji je usvojen 2018. godine, da se vrši overa potpisa za parlamentarne izbore, jer je Srbija jedna izborna jedinica. Pa, znate pošto jedna izborna jedinica, a pošto vama odgovara da se sada ko zna ko pojavi na izborima tek tako, a da apsolutno nema nikakvu podršku, a kamoli da sakupi deset hiljada potpisa, onda možemo ove godine, kao što smo imali i pre 25 i više godina da očekujemo neke nove jogi letače, univerzalistički pokret i tako dalje, cirkusante, samo zato što vi strepite od toga šta će da vam kažu Fajon, ovaj Frankeštajn, Kukan i ostali istrošeni i otpisani parlamentarci bivši iz EU. Vi ste trebali, ako ste želeli da se nastavi ovaj proces izbora, ali po najvišim standardima, da poslušate sve sugestije SRS, jer kao što smo govorili da ne treba da verifikujete bez dovoljnog broja glasova mandate ljotićevcu Bošku i ostaloj njegovoj bratiji, tako će i sve ovo što radite, budite sigurni kao bumerang da vam se vrati, ali tada će vam zaista biti kasno.
Hvala, gospođo Jovanović. Pravo na repliku ima Vladimir Orlić. Izvolite.
Nekoliko stvari. Prvo, ovo o čemu mi raspravljamo na ovoj sednici nema apsolutno nikakve veze ni sa nevladinim organizacijama, ni sa evropskim posrednicima, niti sa bilo kim osim sa političkim strankama u ovoj zemlji koje su rešile da izađu na izbore 21. juna. Dakle, to su oni koji su na sastanku sa predsednikom Republike razgovarali na temu datuma kada ćemo održati izbore u ovoj zemlji ove godine i na tom sastanku su upravo razgovarali na temu kako da zaštitimo zdravlje ljudi koji bi želeli možda da potpisima nekoga podrže, ko potpise još uvek skuplja. Naravno da se ne odnosi na stranke koje su to završile odavno. To je potpuno jasno, ali tiče se, u interesu je, pre svega, ljudi koji bi želeli nekoga da podrže. Uopšte ne ulazim u to koga i da li će taj neko uopšte da uspe u prikupljanju 10.000 potpisa ili neće, u to ne ulazim. Tiče se građana koji bi želeli da to urade na bezbedan, zdravstveno bezbedan način. To je sve i tu ništa ne treba mistifikovati. To je cela istina i to je, valjda dobra stvar koju bi svako mogao samo da podrži. Što se tiče onoga što je bila politička ocena da mi bilo šta radimo pod pritiscima, pa, eto, kao što vidite, podsetio je na to danas i Aleksandar Martinović, Srbija nije podlegla pritiscima, a nisu mali, da učestvuje u režimu sankcija protiv Ruske Federacije. Naprotiv, lično je Aleksandar Vučić rekao – to ne dolazi u obzir i nema onoga ko će na to danas natera. Kaže se – imamo strašne pritiske i, kao, mi ćemo da podlegnemo pod tim pritiscima da prekinemo našu saradnju koja je fantastična sa Narodnom Republikom Kinom. Baš kao što je podignuta na istorijski najviši nivo sa Narodnom Republikom Kinom u godinama iza nas tokom kojih se, dakle, o Srbiji starao Aleksandar Vučić i Vlada koju predvodi Srpska napredna stranka, pa tako i sa Ruskom Federacijom u tom periodu dostigla taj nivo. Nikada se to nije dogodilo. Dakle, to je jasan dokaz da tih pritisaka koliko god bilo da oni ne daju rezultate. Konačno, završiću ovim, gospodine Marinkoviću, što se tiče pritisaka na to šta će i kako Srbija dalje, vidite, ovi fašisti koji divljaju i koji, još jednom podsećam, nas napadaju, nama glave razbijaju, Aleksandru Vučiću prete i što je mnogo strašnije, što je mnogo jezivije, njegovoj deci i ubistvima i silovanjima i ostalim gadostima, da smo mi ikad bili ljudi koje je moguće slomiti pritiskom odavno bi njihove želje da budu ustoličeni bez izbora bile uslišene. Još jednom, Aleksandar Vučić je jasno rekao i to može čovek da ne razume samo ako neće da razume – na to zaboravite. U ovoj zemlji je demokratija. Dok se mi o njoj staramo, samo će demokratija da bude na snazi. Nema vlasti bez izbora, nema vama prilike za ponovno pljačkanje i dranje kože sa leđa narodu, koliko god vi to žestoko tražili i koliko god vi nama pretili. Dokaz da je to sve tačno i kao dokaz da je to sve baš tako, to su vam ovi zverski napadi i ovi ataci i na Narodnu skupštinu i na institucije i na državu koje gledamo ovih dana. Da smo mi pod pritiscima poklekli, da je Aleksandar Vučić na te pritiske pristao ništa se od ovoga dešavalo ne bi, a kao što vidite, realnost pokazuje kako stvari stoje, ko je bio čvrst, ko je bio principijelan i ko je zbog toga na najžešćem udaru u istoriji višestranačja u ovom zemlji.
Hvala. Javio se za repliku, pretpostavljam, Neđo Jovanović. Gospođo Jovanović, na vaš govor replika, pa ćete onda vi dobiti priliku. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Imajući u vidu da ministar Branko Ružić nije ovde, a prozvan je, ja nemam nameru da u njegovo ime odgovaram na prozivanja, ali imam obavezu da u ime poslaničke grupe SPS odgovorim na ono što je rečeno. Branko Ružić kao ministar je ministar u Vladi Republike Srbije, deo je Vlade Republike Srbije koja krajnje odgovorno i posvećeno obavlja svoj posao u interesu građana. Njegova odgovornost je odgovornost Vlade. Ne preuzima nikakvu specifičnu odgovornost ovde, već zastupa one stavove koje Vlada iznosi i promoviše, realizuje opet u interesu građana. Ovde je rečeno nešto što u stručnom smislu reči nije prihvatljivo, pa ću ja u najkraćem mogućem, u ova dva minuta, pokušati, radi zaštite prava na pravilne poruke koje idu iz ove Skupštine prema građanima i obavezu prema građanima da nešto kažem. Neću polemisati oko toga da li je nešto ustavno ili ne, jer sve što je do sada urađeno, urađeno je u skladu sa zakonom i Ustavom. Drugo, ono što je najvažnije reći - ne možemo se baviti administrativno-tehničkim pitanjima kada su u pitanju život i zdravlje ljudi. Pečati, potpisi i sve ostalo se sprovodi isključivo u skladu sa onim što će biti, nadam se, usvojeni zakoni, isključivo u interesu građana Republike Srbije i njihovog zdravlja. Prema tome, kako će se administrativno-tehnički urediti postupak overavanja potpisa je tehnička stvar i neće biti nikakvih problema. Da li treba da intervenišemo u drugim zakonima? Ne. Ovo su odredbe leks specijalis i one se kao leks specijalis primenjuju u odnosu na krovne zakone. Imamo mnogo drugih zakona gde to isto postoji, pa ne znam zbog čega takve kritike. Na samom kraju, pošto sam prekoračio dva minuta, želim samo da kažem da je Vlada Republike Srbije pokazala i dokazala da je i u ovoj vanrednoj situaciji odgovorila zadatku na najbolji mogući način, a to je da su posledice koje su izazvane Korona virusom u odnosu na ostale zemlje u Srbiji neuporedivo manje, što znači da smo se uspešno izborili ili ćemo se izboriti sa pošasti koja je nadvila celu planetu. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Pravo na repliku sada ima Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Imam pravo na repliku i kolegi Orlići i Neđi Jovanoviću. Spojiću to u jednu, pa ako budem duže govorila da znate da je o tome reč. Vidite, kolega Orliću, ne samo da ste vi to primetili i da stalno potencirate, a to je nešto najmonstruoznije i najstrašnije, već čitava javnost je mogla da vidi da su ti monstrumi počeli da prete još detetu u kolevci, mislim na najmlađe dete predsednika Republike, maloj Milici dok je ona još bila maloletna devojčica. Vi ste sve to znali i svedoci smo svi svega toga i takve jedne kampanje koja se vodi protiv nedužne dece, ali ste ih ljuškali i držali kao malo vode na dlanu. Zašto to kažem? Upravo zbog toga što niste reagovali na način na koji je trebalo kada su upali u državnu televiziju sa motornim testerama, pre toga unošenje kamenja u skupštinu, a prekjuče, vrhunac svega, taj kome ste vi dali, mislim na ljotićevca, fašistu Boška, kojeg smo mi prvi kao takvog označili i sve to što on baštini i sve ideje monstruozne Dimitrija Ljotića i žigosali ga kao takvog na početku ovog mandata, dozvolili ste, odnosno to je propust direktno ministra policije Nebojše Stefanovića, ne samo da građani znaju, jer ne znam kakvi su sve snimci otišli u javnost, uglavnom, sa dela stepeništa i sa onog platoa ispred vrata, tri automobila koji su oni dovezli, zamislite, dovezli gde ne može da se zadrži ministarski automobil predsednika Vlade i predsednika Republike, tu zastaje samo dok izađu ti ljudi iz automobila, oni su parkirali te automobile ispred stepenica na ulazu u Narodnu skupštinu i onda nastavili sa svojim divljanjem i sa svojim performansom koji se završio kako se završio. Gde je to moglo da se desi? Kada je to moglo u istoriji novijoj srpskog parlamentarizma da se desi? Znate, onda neka neko dođe i neka parkira kamion, bager i vi ništa, stojite i kažete – dobro je, to su neki ljudi. Pa, tek onda kada oni naprave neki incident, onda je to nešto što ne možemo da prihvatimo. Mi o tome govorimo sa najboljom namerom da se integritet najvišeg zakonodavnog tela zaštiti, gospodine Orliću. Što se tiče ove opaske, govorila sam o tome, gospodine Ružiću, zato se javio vaš kolega, Jovanović, da ćete preuzeti na sebe odgovornost, jer bez obzira na to što ste pribegli na ovakav način promeni overe potpisa, kako kaže Neđo Jovanović, leks specijalisom, postoji jedna procedura za koju će morati da odgovara svaka jedinica lokalne samouprave i vaše ministarstvo. Vi znate da je najvažnije kod potvrđivanja identiteta neke osobe koja će da podrži tu neku listu, a ovde je očigledno cilj da oni koji to nisu mogli da urade, pa da su bili sposobni oni bi to za republičke izbore uradili, tih 10.000 potpisa u jednoj izbornoj jedinici, izađu pošto-poto na izbore zato da bi zadovoljili sve ono što vama stiže kao nalog iz Evropske unije.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite, gospodine Orliću.
Samo jedna stvar na temu ko je prvi ne samo prepoznao, nego i razobličio dveraše i ljotićevce kao takve. To je uradio predsednik poslanike grupe SNS Aleksandar Martinović na, bukvalno, prvoj sednici u ovom sazivu. On je bio prvi, ako ćemo da se prisetimo toga svi zajedno. Ali, nije suština u tome ko se prvi setio ili ko je bio prvi hrabar da to kaže i objasni. (Nataša Jovanović: Kakve su posledice toga?) O posledicama govorimo, slažem se. Pogledajte kako je sve to išlo prethodnih godina u ovoj Narodnoj skupštini. Oni su napadali gospođu Gojković, predsednicu Narodne skupštine. Njoj su napravili modrice kada su joj upali u kabinet, njoj su ovde čupali mikrofon, Aleksandra Martinovića su napadali fizički više puta, Marjana Rističevića su pokušali da ubiju pre nekoliko dana i to je potpuno jasan pokazatelj ko su njima bili protivnici, kako oni kažu, neprijatelji, koje imaju nameru fizički da uništavaju. Njima su, i sa time se potpuno slažem, legitimne mete, kako oni to doživljavaju, i oni to i ne kriju, dakle čak i maloletna deca. Ako su to deca Aleksandra Vučića, njima je to potpuno prihvatljivo i normalno, ali strašno je, znate, ne što se to u tim pomračenim umovima to dešava, nego što postoje oni koji iza njih stoje i koji pokušavaju sve vreme to da opravdaju i kojima je sve to u redu samo zato što se dešava Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici. To su raznorazni mediji, to su raznorazni analitičari, to su raznorazni lažni političari koji nisu nikakvi političari. Dakle, to su kabadahije najobičnije i biznismeni koji su rešili da politiku koriste kao jednu od svojih sporednih firmi. U društvu u kom pokušavate da nametnete da je Dragan Đilas političar, pa to je društvo u kom pokušavate da je jednako pogrešno nametnete da je Milovan Brkić iz „Tabloida“ u stvari novinar ili neki politički analitičar ili politički faktor. Dakle, to je nivo odnosa prema istini i laži, prema ispravnom i pogrešnom i tu nikakve pomoći nema. Oni koji su u stanju da kažu da je jedan Brkić, koji je rekao - prirodno je pravo ubiti Aleksandra Vučića i onda proganjati njegovu decu, i Danila i Milicu i malog Vukana, da je to nešto što je potpuno lepo i divno i svi tome treba da teže. Kad takvog uzmete za svog uzora, a uzeli su ga ovi dveraši, ljotićevci, Đilas i ostali, kad njega uzmete za svog političkog gurua, vi ste onda saopštili da smatrate da je u politici dozvoljeno sve. Kada su to uradili, a uradili su, bilo je potpuno jasno, otvorili su vrata za fizičke napade na narodne poslanike, otvorili su vrata za uvođenje diktature, fašizma u ovoj zemlji i sa tim svi treba da budu načisto. Njihova kampanja laži ovih dana doživljava kulminaciju, pokušajem da ponovo najpodmuklije, najbestidnije diskredituje Aleksandra Vučića, podmećući kao današnju vest da je on rekao da ćemo mi priznati Kosovo takozvano na celoj njegovoj teritoriji. Uzeli su njegovu izjavu iz prošle godine u kojoj je precizno rekao, i to može svako da pronađe, da oni, dakle, ti lažovi sa, evo, ovih đilasovih sajtova, „direktno.rs“ tu piše, znate to je direktno kod „Dajrekt medija“, da ti lažovi još tada su rovarili protiv teških napora Aleksandra Vučića i države Srbije da se napravi neko rešenje za Kosovo i Metohiju koje će biti stvar kompromisa, stvar balansa i stvar dogovora između Srbije i Albanaca. Sabotirali su bilo kakvu šansu, da Srbija bilo šta dobije, da srpski narod bilo šta dobije, a jel znate zašto, i to je potpuno jasno tada rekao Aleksandar Vučić i nema potrebe da ga falsifikuju, prepričavaju, zato što oni, ti bednici najobičniji, direktno rade u korist celovite države Kosovo i danas pokušavaju da lažima na tu temu opravdaju sebe, svoju sramnu ulogu ovih dana i da prikupe neke suze na svojoj strani, da više ljudi ne bi govorili kako su oni fašisti. To u ovoj zemlji neće proći. Fašiste svi dobro prepoznajemo i uvek ćemo ih zvati pravim imenom.
Hvala, kolega Orliću. (Nataša Jovanović: Replika.) Nataša Jovanović, ja vama mogu samo po amandmanu da dam reč. Slušao sam poslanika, četiri minuta je govorio. Pokušao sam da dam mogućnost i vama i njemu da govorite isto vreme. Stvarno sam pomno slušao. Nijednog trenutka ni gospodina Šešelja, ni vas, ni SRS nije pomenuo. Čak u 90% njegovog govora se saglasio sa vama. Molim vas, mogu da vam dam reč po amandmanu, ali replika ne. Hvala na razumevanju. Idemo dalje. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističečvić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi vi mislili da se nešto slučajno događa, da se ove montaže slučajno događaju, da se gospodin Ševarlić slučajno javio, moram one koji misle tako da razočaram - ništa nije slučajno. Ako mislite da je to samo zbog Đilasovih potreba, ni to nije tačno. Dakle, ovo je današnja izjava. Danas se sve to dešava. Ovo je današnja izjava gospođe, ne znam da li je neko to govorio, Medlin Olbrajt. Ovo je njena izjava od danas. Dakle, gospodin Đilas i njegova ekipa, u koju su uključili velikog srpskog domaćina Ševarlića, je to vrlo lepo i brižno sinhronizovala zajedno sa Albancima i albanskom majkom koja se zove Medlin Olbrajt. Evo, to je ova gospođa, koja je bila glavni zagovornik nezavisnog Kosova i da podsetim da je ova bivša vlast, okupljena oko Đilasa, aktivno izgrađivala tu divlju državu albanskih terorista. Šta kažu o Vučiću Olbrajt i Eliot Engel, koji je glavni lobista? Medlin Olbrajt i Eliot Engel žestoko udarili po Vučiću. On je kriv, oni kažu, što se Amerika okrenula protiv Kosova. Nekadašnja državna sekretarka SAD, po zlu poznata, Medlin Olbrajt i najpoznatiji šiptarski lobista Eliot Engel zajedničkim snagama žestoko su udarili na predsednika Srbije Aleksandra Vučića i, gle čuda, njima su se pridružili gospodin Ševarlić, Đilas, Boškić itd.
Hvala, gospodine Rističeviću. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Nenad Čanak, Nenad Konstantinović, Olena Papuga, Nada Lazić i Tomislav Žigmanov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Na isti način kao za izbore za narodne poslanike, tako i za lokalne izbore, potrebna je mogućnost da, osim javnih beležnika, to mogu da rade gradske ili opštinske uprave u svojim pisarnicama. Ja ću sada isto reći, malopre sam govorio o onim stvarima koje se tiču problema u poljoprivredi, ali pre dva dana sam govorio i osudio nasilje koje su imali ljudi koji su tu bili ispred Skupštine, gde sam i ja prošao, gde su i nama zviždala, na mog kolegu Marijana Rističevića. Svi mi koji smo tu želimo da radimo svoj posao na najbolji način, kako to priliči našem vaspitanju. Naopake stvari, nasilje, makljaža, tuča, to ne priliči ni jednom od nas, jer ovde predstavljamo naš narod, narod koji je uvek bio tolerantan, pošten, borben, ali nikad nasilan. Uvek smo bili onako kako treba. Gospodin Rističević je osetio šta je loše kod onih tamo koji su sada ispred, kod onih tamo koji na svaki način pokušavaju da se ponašaju na način koji ne priliči politici koju su predstavili svojim glasačima 2016. godine. Ta politika je bila drugačija, a sada se drugačije ponaša. To je nešto što nikako ničemu ne vodi. Ja ću sa ovog mesta i sada i kasnije uvek podržati normalne stvari, normalno ponašanje. Sada su moj kolega gospodin dr Martinović i koleginica Sandra Božić tu ispred, štrajkuju glađu baš zbog toga da pokažu da ono što je rađeno pre dva dana da nije u redu i ja mogu i želim da se njima priključim. O tome ću sa njima razgovarati. To su stvarno loše stvari i sa ovog mesta pozivam sve kolege poslanike da osudimo nasilje, da osudimo sve ono što je loše, jer sutra, kada sve ovo prođe, iza nas će ostati samo dela ili ne dela. Ovo što se sada rada, ovi tamo što su ispred, to nije dobro. To ne priliči onima koji vode određene političke opcije koje se bave politikom. Politika je ono što je potrebno da bude bolje našem narodu i svim ljudima u Srbiji, da li je to Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, da li je Niš, da li je Vojvodina. Još jednom, uvažene kolege, gospodine Martinoviću, gospođo Sandra, podržavam to što radite, štrajk glađu. To je ono što moramo pokazati da nikad nije dobro nasilje i za to se mora odgovarati.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodine Jojiću, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, u prvom redu želim da ukažem na ozbiljnu ugroženost ustavnog i pravnog poretka u Republici Srbiji. Oni koji su u Narodnoj skupštini i ispred Narodne skupštine divljali pre neki dan, čine nešto što nije zapamćeno u parlamentarizmu Republike Srbije, hteli su da nam pokažu šta je demokratija. Čak nam žele da pokažu da je demokratija ona, da manjina vlada nad većinom i da manjina veša na Terazijama na banderi one koji ne odgovaraju. Mi srpski radikali jesmo opozicija, ali nismo rušilačka opozicija. Mi radimo kao SRS u interesu Srbije i njenih građana. Moglo bi se sa više aspekata gledati šta se ovo događa u poslednje vreme u Narodnoj skupštini i šta radi spoljni i unutrašnji neprijatelj. Po članu 132. Krivičnog zakonika, propisano je protivpravno lišenje slobode i oduzimanje slobode kretanja građanima gde je predviđena kazna zatvora i do tri godine. U članu 135. Krivičnog zakonika propisana je prinuda i elementi bića krivičnog dela i ovde su prisutni u radnjama ove grupe ljudi koji su narušili upravo ugled Republike Srbije. Po članu 138. – ugrožavanje sigurnosti. Ko ugrozi sigurnost nekoga lica pretnjama da će napasti na život ili telo, kazniće se. Imali smo napad na uglednom narodnog poslanika, gospodina Marijana Rističevića, ali odmah da u vezi sa tim kažem da je narodni poslanik, a taj status ima gospodin Rističević, službeno lice, i on se ima tako smatrati i kvalifikovati. Zatim, član 73. – povreda ugleda Srbije. Ko javno izloži i poruži Srbiju, njenu zastavu, grb ili himnu, kazniće se do tri godine. Još da vam kažem, po članu 308, napad na ustavno uređenje – ko silom ili pretnjom, upotrebom sile pokuša da promeni ustavno uređenje Srbije ili da svrgne sa vlasti najviše državne organe, kazniće se i do 15 godina. Dame i gospodo, ako je Krivičnim zakonikom predviđeno da narodni poslanik može da se pozove na imunitet, ako je počinio krivično delo, ako je zatečen, a za to krivično delo predviđena je kazna zatvora u trajanju do pet godina. Mi u ovom slučaju imamo propisanu kaznu i do 15 godina. Dame i gospodo, nasilničko ponašanje sadržano je u elementima ponašanja Obradovića i njegovih sledbenika. Po članu 112, dakle narodni poslanik je službeno lice. Drugo, imate napad na službeno lice, sva ona lica koja su intervenisala ovde protiv tih siledžija su pre svega službena lica. Drugo, nasilničko ponašanje, koje je propisano članom 344. Dakle, dame i gospodo, to mi srpski radikali nećemo nikada dozvoliti i borićemo se protiv takvog ponašanja i takvo ponašanje osuđujemo. Nažalost, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, prema mojim saznanjima do kojih sam došao pre nekoliko trenutaka, krivična prijava koja je podneta protiv grupe ovih nasilnika i Obradovića, je odbačena. Vidite, ako je narodni poslanik napadnut, ako mu je naneta telesna povreda, ako ima svojstvo službenog lica, ako ima dovoljno dokaza da je prema njemu počinjeno krivično delo, da je zadobio telesne povrede, da li postoji nešto drugo nego ono što smo odavno govorili? U sudstvu i tužilaštvu treba izvršiti promene. Molim vas, kako je moguće da se građanima ne dozvoli da preuzme krivično gonjenje? Koja su prava Marijana Rističevića? Nikakva. On ima pravo samo kao podnosilac krivične prijave da ulaži prigovore. Taj prigovor ide višem javnom tužiocu. Viši javni tužilac odbacuje i Marijan Rističević nema nikakva prava da preuzme krivično gonjenje. Zbog toga je nužno vratiti subsidarnog tužioca prema Zakoniku o krivičnom postupku kako bi građani mogli po Ustavu da uživaju određena prava i da štite sebe i svoju imovinu od učinilaca krivičnih dela. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Javio se Marijan Rističević, pravo ne repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo zbog ovoga što je gospodin Jojić rekao, naše kolege sede ispred Skupštine. Pokušavaju da nateraju samostalni organ, tužioce da rade svoj posao. Tužilaštvo je samostalno, a pravosuđe nezavisno. Nezavisno od ove vlasti, a od bivše nisu. Dakle, tamo je mnogo njihovih rođaka, mnogo članova njihove partije koji su 2009. godine, u čuvenoj ne reformi, deformi pravosuđa postavljeni za tužioce i sudije. Ja ovde nisam želeo da glasam za Zagorku Dolovac. Rekao sam i zašto, upravo ono što je kolega govorio, rekao sam doslovce, da ću pre ruku odseći nego za nju glasati s obzirom da lopovi iz ove žute stranke kažu – dok je Zagorka Dolovac tužilac, niko nam ništa ne može. Pri tome sam citirao jednog njihovog političara. Zato nisam želeo da dozvolim, odnosno da glasam da ona u kontinuitetu obavlja tu dužnost. Ovo što sam sada doznao mene ne čudi. Mene čudi zašto im Zagorka Dolovac nije podelila odlikovanja, dileru sa 13 godina zatvora, razbojniku, nasilniku, dakle osuđenim licima koji su me napali? Ima jedno drugo krivično delo koje čini tužilac, to se zove kršenje zakona od strane tužioca, odnosno od strane sudije za koje je takođe predviđena određena kazna. Ukoliko je tačno ono što je prethodni kolega tvrdio, ja ću podneti krivičnu prijavu protiv nadležnog tužioca koji je prekršio zakon, član 344. Krivičnog zakonika, najmanje to. To je kršenje zakona od strane tužioca i zato ću podneti, ako je ovo tačno, podneću krivičnu prijavu s obzirom da ja zbog zdravstvenog stanja ne mogu da štrajkujem glađu, a i neću zbog Boškića da štrajkujem glađu. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvažene kolege poslanici, građani Srbije, evo mi ćemo verovatno danas završiti sa ovim zasedanjem i četiri godine mandata ovog saziva pokazalo je niz pozitivnih stvari, gde su doneti veliki broj zakona koji su veoma dobri, odlični za naše građane. Ja sam kao narodni poslanik na listi SNS – Aleksandar Vučić bio veoma aktivan i želeo sam da budem glasnogovornik svih onih problema, svih onih stvari koje se dešavaju na jugoistoku Srbije, koje se dešavaju u poljoprivredi, na selu, koje se dešavaju u malim opštinama, demografski ugroženim sredinama i tako ću da nastavim da radim i u narednom periodu. Mislim da je potrebno da svi mi koji dolazimo iz nekih sredina, da li je to Svrljig, Bela Palanka, ja te ljude zastupam. Bilo bi dobro da u narednom periodu imamo mogućnost da više ulažemo u ta sela, u te naše opštine, da grad Niš, kao centar jugoistočne Srbije ima najmanje jednog ministra ili jednog potpredsednika Vlade koji bi zastupao i jugoistok Srbije i taj deo naše zemlje. Grad Niš je centar jugoistoka Srbije i zbog ovog što govorim, ja sam više puta govorio o problemima koji su bili na teritoriji grada Niša i jugoistočne Srbije, to su skidanje radioaktivnih gromobrana, rešavanje problema naplatnih rampi, rešavanje problema izgradnje puta od Malčanske petlje do Knjaževačke ulice. To su problemi vezano za male sredine, za mala sela, za više ulaganja za našu decu, za naše žene na selu, rešavanje pruge. To je puno problema koje sam ja ovde iznosio. Mislim da je to bilo potrebno da se zna i da te probleme rešavamo. Još jednom, uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, još jednom, svima želim puno zdravlja, uspeha i siguran sam da ćemo u ovom narednom izbornom ciklusu lista koju vodi Aleksandar Vučić – „Za našu decu“, pobediti ubedljivo, dobiti najveću obavezu, najveću podršku naroda. To znači najveću odgovornost da sve ono što nismo završili, da to završimo u narednom periodu, da bude bolje svima, posebno onim ljudima koji žive na selu i od sela i koji žive na jugoistoku Srbije, jer verujte mi, tamo je najteže da se živi.
Hvala. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga Zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna Skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI STANOVNIŠTVA OD ZARAZNIH BOLESTI Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici Miljan Damjanović, Milorad Mirčić i Marijan Rističević. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna Skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne Skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Pa, kolika je apsurdnost čitave ove rasprave, možda pokazuju i ovi predlozi u sklopu ovog zakona koji se odnose na kaznene odredbe. Mi srpski radikali, da bi skrenuli pažnju javnosti i o čemu se radi, da bi to na neki način naglasili, mi smo predložili amandman koji smanjuje taj raspon između najniže i najviše novčane kazne koju treba da plati i pravno i fizičko lice. A, onda dobijemo odgovor od resornog ministarstva, odnosno od predlagača da se imalo u vidu platežna moć stanovništva. Sada kada čovek gleda, prosto ne može da veruje da živi u ovoj Srbiji, gde je minimalna plata daleko ispod ove najniže visine kazne koju je Vlada odredila da je 50.000 dinara, od 50 do 150 hiljada. Mi smo samo radi naglašavanja, ništa više, rekli - hajde već kad se časti, neka bude 100 hiljada. Primanja u Srbiji su da nemaju građani dovoljno sredstava da plate ni ovu minimalnu kaznu. I na stranu čitava ta priča, ta realnost u kojoj mi živimo je sasvim drugačija, nego kaznena politika koja se sprovodi po pitanju pandemije i kršenja uredbi. Ali, ovde imamo jedan primer koji je itekako šokantan. Vi puštate ljude da se okupljaju, da prisustvuju javnim skupovima bez zaštitne opreme, sede na stepenicama, nikog ni da opomenete, a kamoli da mu napišete kaznu ili da ga privedete, kako to nalaže uredba, a ovde već unapred smišljate kako će obični građani ili ona pravna lica morati da plate ovako ne male kazne. Vi mislite da ćete na taj način uvesti dodatnu disciplinu ili postići taj željeni efekat. Nećete, gospodo, nego ćete podstaći još veću diskriminaciju. Zakon mora i pravila moraju da važe za sve jednako. Kada su u pitanju kaznene odredbe, one moraju da budu u visini shodno primanjima i standardu građana Srbije, a ne tako što ste vi stavili umesto 30.000, stavili ste 50.000 ili stavili ste 70.000, a maksimalna je 500.000 za pravna lica, odnosno 150.000 za fizička lica. Vama ne mali broj stanovnika, pogotovo onih koji su po prirodi stvari najugroženiji, penzioneri, primaju da sastavljaju jedva kraj sa krajem, a ne da plaćaju ovako drakonske, visoke kazne, koje će biti stvar ili predmet procene pojedinca koji će sprovoditi ovu kaznenu politiku. Ne može se tako voditi ni država, a pogotovo ne može se postupati kada je u pitanju borba protiv pandemije.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Pera Jojić je delimično ili u potpunosti u pravu. Ja sam već rekao da tužilaštvo i sud, koji predstavljaju državu po pitanju kriminala treba da štite nevine, a kažnjavaju krive. Da li se to dešava? Da se to dešava, gospodine Jojiću, naše kolege sada ne bi sedele i štrajkovale glađu. Država je štit od nepravde i tako tužilaštvo mora da se ponaša. Ne kažnjava sud i tužilaštvo ne goni samo zato što je neko počinio neki kriminal, već da se novi kriminal ne bi počinio. Oni s tim kažnjavanjem i preventivno deluju na moguće druge počinioce, a posebno u izbornoj kampanji, da ne bude nasilja itd. To tužilaštvo ne čini. Ako je tačno ono što ste vi rekli, da su oni odbacili krivičnu prijavu protiv kriminalaca za krivično delo najmanje nasilničko ponašanje u grupi, ja onda zadržavam pravo da podnesem krivičnu prijavu protiv tog tužioca koji je bio nadležan za kršenje zakona od strane tužioca. Gospodo iz tužilaštva, jeste ovo o zaraznim bolestima itd, ali veoma je turbulentno. Ovi ne biraju sredstva da odlože izbore i nasiljem dođu na vlast. Ovo što vi činite, to znači da postajete saučesnici u jednoj nasilničkoj grupi, da ih pokrivate nezakonitim postupcima, da im na takav način odobravate. I vama, gospodo tužioci, više ne treba respirator za zaraznu bolest, vama treba respirator za dušu, zajedno sa onima koji nasilje čine. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, iz onoga što sam malopre izneo, radi se o blizu 20 krivičnih dela koja su počinjena za kratko vreme od iste grupe ljudi. Kako je moguće da javni tužilac ne reaguje? Moram reći da je MUP podnelo krivičnu prijavu, jer se radi o krivičnim delima koja se gone po službenoj dužnosti, između ostalog, radi se o krivičnom delu gde je propisana i kazna zatvora do 15 godina, rušenje ustavnog poretka. Međutim, dame i gospodo, ja bih samo želeo još da ukažem na određene probleme vezano za obezbeđenje objekata i ličnosti prema Uredbi Vlade Republike Srbije broj 72, od 8. oktobra 2010. godine i 64 od 24. jula 2013. godine. U toj uredbi jasno je normirano koja lica moraju biti obezbeđivana. Između ostalog, tu su lica, pre svega, predsednik Republike, predsednik Narodne skupštine, predsednik Vlade, ministar spoljnih poslova, ministar odbrane, ministar unutrašnjih poslova, načelnik Generalštaba, direktor BIA, direktor VOA, direktor VOA pod dva i direktor policije. Dakle, to su institucije koje treba obezbeđivati po ovoj uredbi. Međutim, ja imam primedbu u odnosu na postupanje rukovodstva i MUP što nije preduzelo odgovarajuće mere da se zaštite građani, pre svega da se zaštite predstavnici naroda u najvišem domu – u Republičkoj Narodnoj skupštini, da se zaštite poslanici i javni poredak. Po ovoj uredbi moraju biti stepenovani, pod 1, 2. i 3, da se zna koji se to objekti i koja lica obezbeđuju. Da sam ministar unutrašnjih poslova kojom srećom, ne bi ni jedan se našao na 100 metara ispred ove Skupštine, a ovi koji su činili krivična dela sa Obradovićem nisu zaštićeni imunitetom i svi bi bili u zatvoru. O čemu se radi? (Predsedavajući: Hvala, gospodine Jojiću.) Radi se o rušenju ustavnoga poretka, izvrgavanja sa vlasti nadležnih i ilegalnih organa i država se mora tome suprotstaviti.
Hvala, gospodine Jojiću. Gospodin Šešelj se javio po amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Zaista jedna nesvakidašnja sednica Narodne skupštine. Mnogo se ovde priča o izbornim uslovima i o napretku Srbije ka EU i u skladu sa tim prihvatanja evropskih standarda koji treba da se implementiraju u Srbiji u izbornom procesu, pa i pitanju medija, i pitanju parlamentarne reprezentacije i, naravno, predstavljanja svih izbornih lista, odnosno kandidata na izborima na sredstvima masovnog opštenja. Dakle, to su neke teme, slušali smo o tome REM-u dugo, pa smo videli da se i taj REM popunio, pa onda smo sve ispunili šta su tražili od nas, odnosno vlast u Srbiji je ispunila sve što se od nje tražilo, a tražili su ovi bivši poslanici Evropskog parlamenta, a pre njih predstavnici nevladinog sektora iz Beograda. Oni su očigledno autoritet za to pitanje, negde su oni možda u lancu ishrane iznad Vlade Republike Srbije, reklo bi se, ali šta je tu je, to se već desilo. Šta je ishod svih tih pregovora, svih tih ustupaka koje je izvršna vlast činila prema nekima koji nemaju nameru da izađu na izbore? Imamo danas ispred Narodne skupštine. Mi imamo scenu ispred Narodne skupštine koje se ni nadrealisti i Nele Kalajić ne bi postideli. Vi jedni protiv drugih štrajkujete glađu. Vi se takmičite ko je luđi. Vi niste u stanju da sankcionišete nasilje i onakvo ponašanje i kršenje zakona, napad na narodnog poslanika ispred Skupštine Srbije, na stepenicama Skupštine, što ja svakako osuđujem, to je nedopustivo, a onda umesto da jednom vidite da nađete rešenje za politički sistem u Srbiji, da nam se takve stvari ne dešavaju, da se sve unormali, vi idete potpuno drugim putem i vi se jedni s drugima takmičite ko će duže da štrajkuje glađu. Vlast protiv opozicije štrajkuje glađu u Srbiji i mi treba sada da pričamo ovde o normalnosti kako ćemo sada da izađemo na izbore, kako ćemo da budemo predstavljeni u medijima, politički program itd, zajedno sa svim tim ludilom. Da li ima neko ko misli da je to normalno? Zašto praviti od političkog života, od Narodne skupštine Republike Srbije takvu sprdnju, predstavu od najvišeg zakonodavnog tela i posle nije jasno nekima kako građani Srbije nemaju poverenja u institucije, kako smatraju da narodni poslanici ne rade ništa, kako se ovde glasa na zvono, kako je parlament protočni bojler. Mnogo ima u tome svemu istine, ali umesto da se to sve reši, vi kažete da bi mogli da smislimo još nešto luđe od toga svega. Dakle, to je danas, nažalost, slika i prilika srpskog parlamenta. Šef poslaničke grupe vladajuće stranke, stranke koja na izborima osvojila 48 posto, njegov metod političke borbe jeste da se takmiči sa nekim ekstremistima iz opozicije ko će duže da štrajkuje glađu zbog zahteva, kojih, što Ministarstvo policije ne sprovede zakon, kao da je ministar policije neki tamo iz Dveri, a ne iz SNS i sada je on nezadovoljan. Zamislite sada šta bih rekao, na primer, ja sam nezadovoljan Poslovnikom o radu Narodne skupštine, on je izuzetno nedemokratski i on favorizuje vlast, ne daje dovoljno prostora opoziciji da se suprotstavi vladajućoj većini u Skupštini Srbije i ja stupam u štrajk glađu zbog toga. Ili moj predlog za dopunu dnevnog reda nije prošao na glasanju, zvono nije zvonilo i ja stupam u štrajk glađu. Da li je to normalno ponašanje? Da li je to parlamentarizam bilo gde u svetu? Mi posle ovoga treba da pričamo o nekim evropskim standardima i da se upoređujemo sa Nemačkom i sa Francuskom i sa Švajcarskom itd, možemo mnogo toga da čujemo ovde, a u isto vreme imamo dvoboj na stepenicama Skupštine ko će duže da izdrži bez hrane. Podsetimo se, kada je napadnut narodni poslanik ispred Narodne skupštine pre neki dan, scena u kojoj je više bilo televizijskih kamera, nego ljudi koji protestuju. Pet puta više policajaca nego tih ljudi koji su protestvovali i napali narodnog poslanika. Oni svi gledaju sa strane, kamera gleda da uhvati što bolji kadar, a napadaju narodnog poslanika i vi mislite da je to normalno. Samim tim što vi to niste sankcionisali dali ste takvom ponašanju i takvom nastupu legitimitet. I idete sve dalje i dalje u taj ekstremizam. Umesto da se jasno ogradite od svega toga, umesto da pokažete svojim primerom, vi ste vlast u Srbiji, za sebe kažete da ste najbolja vlast u istoriji, da je ovo zlatno doba, da stižu pohvale sa svih strana, da je Nemačka na svim mogućim listama 10 mesta iza nas, da Nemci masovno uzimaju srpske pasoše i da dolaze ovde koliko smo jaki i dobri, vi se upuštate u takve performanse na način da vređate građane Srbije. Sve te ljude, koji treba 21. juna da izađu na izbore, da glasaju o svojim političkim preferencijama, za koga god žele, vi na ovaj način vređate, jer vi pokazujete da niste u stanju da imate odgovoran pristup prema raznoraznim divljanjima, glupostima, ovakvim stvarima kao što imamo ispred Narodne skupštine, nego se u to upuštate. Vi na taj način to podržavate. Pazite, šef poslaničke grupe najjače stranke u parlamentu, koja uzima 48% na prošlim izborima, njegov odgovor na sveopšte ludilo koje imamo iz tih nekih stranaka ili strančica, uglavnom marginalnih pojava u Srbiji, jeste da stupa u štrajk glađu. Ja ne mogu i dalje da objasnim koliko je ovo nenormalno, iako se vi svi ovde ponašate kao da je to sasvim prirodna stvar, kao da je to ispravno. Da li je to moguće? Da li se igde na svetu to desilo? Jedna stranka ima 48% na izborima iz 2016. godine, druga stranka, sad kada bi izašla ne bi imala ni 1%, i vi sa njima ulazite u to ko će duže da štrajkuje glađu. Sad je to neka najbolja vlast u Srbiji. To ni Monti Pajton ne bi mogao da smisli, ni „Top lista nadrealista“ ovo nije, ali to se podržava. Svaka čast Martinoviću, neka izdrži što duže, pa će možda gospodin Orlić imati prilike da se afirmiše. Ako bude šef poslaničke grupe, možda on bude izabran da štrajkuje glađu u sledećem mandatu, ja mu držim palčeve. To izgleda shvatate kao uspeh u vašim političkim karijerama. Ja to ne mogu drugačije da objasnim. Dakle, to je slika i prilika onoga što vi emitujete iz Doma Narodne skupštine. Kako mi možemo na bilo koji način da pričamo o normalnosti, da se smanje tenzije u društvu, da se oslobode mediji, da se demokratizuje rasprava u Skupštini itd, kad vi počinjete da imitirate one koji predstavljaju političku marginu u Srbiji i ekstremističku stranku? Dakle, možda je moglo da se objasni. Vi nećete da hapsite ljude koji prave incidente i u sali i van nje. Možda mislite da ćete na taj način da dignete njima rejting. Uzgred budi rečeno, taj Boško Obradović je više uradio na Vučićevom rejtingu nego cela poslanička grupa SNS pa puta deset. Vi možda nećete da se upuštate u to, mislite da ćete dići cenu Bošku Obradoviću, i to je možda i razumljivo. Mislim da je to pogrešno, ali može da se tu neka logika nađe. Koja je logika ovog događaja ispred Skupštine? Jel moguće da je to vaš odgovor na to divljanje nekih opozicionih grupacija marginalnih? Dakle, nisu oni sada neki koji će na izborima da ugroze i da dođu na vlast, da je to neka politička snaga koja ima nesagledive kolone građana na ulicama, koja je osvojila ne znam ni ja kakve rezultate kroz celu Srbiju, dakle to je četiri narodna poslanika. Vladajuća koalicija ima više od 160, vladajuća većina u Skupštini Srbije ima više od 160 poslanika, je li tako? Oko 150. Sa druge strane četiri poslanika i da vidimo ko će bolje da štrajkuje glađu. Dakle, to je tužna slika nažalost. Vi treba da date primer da se sa takvom praksom prestane. Vi treba prvi da budete, ne zato što ste vi pametniji, lepši itd. nego zato što je na vama najveća odgovornost, jer predstavljate vlast u Srbiji, vi treba da pokažete da je moguće normalan dijalog napraviti između političkih stranaka, da je moguće postići konsenzus oko ključnih pitanja izbornog procesa, da je moguće organizovati fer izbore u Srbiji. To je sve na vama. Bespredmetno je razgovarati o svemu tome kada se ovde više prati ko će prvi da zagrize kiflu ispred Skupštine, ko je manje posvećen tom cilju. Dakle, vi ne samo što ne radite u interesu građana Srbije, nego ih na ovaj način ponižavate i vređate, da se sa njima poredite i da se upuštate u takve gluposti. Vi narušavate brutalno ugled Narodne skupštine Republike Srbije, a to je svakako nedopustivo. Dakle, to je nešto što treba pod hitno da se promeni, taj pristup uopšte. Imali smo sliku od pre neki dan. Kolona tih nekih ljudi, koliko god da ih je bilo 300, 400, 500, nebitno, okruži predsedništvo pre neko veče i lupaju u šerpe, protestuju sasvim legitimno, ljudi izražavaju nezadovoljstvo na način na koji oni misle da je prikladan, to je sve po zakonu, osim možda što nisu sazvali taj skup, a to već vidimo da ne mora da se poštuje, nije važno. Predsednik Demokratske stranke na konferenciji za štampu sa tog skupa, kaže - Mi zahtevamo od Evropske unije da odloži izbore u Srbiji. Mi zahtevamo od Evropske unije da odloži izbore u Srbiji? Kao da Evropska unija, otprilike, samo javi i kaže – odloženi su izbori, doviđenja. Mi znamo da je to tako u praksi, ali to je gaženje Ustava i zakona Republike Srbije. Sa druge strane, rulja napadne narodnog poslanika na stepeništu Narodne skupštine. Predsednica Narodne skupštine, druga najodgovornija ličnost u Republici Srbiji, sutra kada bi predsednik Republike podneo ostavku ili kada bi mu se, ne daj Bože, nešto dogodilo, predsednica Narodne skupštine bi bila u stvari vršilac dužnosti predsednika Republike, to je druga ličnost u državi, ona drži konferenciju za štampu posle napada narodnog poslanika i traži od Evropske unije da reaguje. Evropska unija da zaštiti narodne poslanike vlasti od rulje sa skupštinskih stepenica. Da li je to normalno? Hajde onda da rešavamo sve probleme tamo gde leži prava moć, ako je to Evropska Unija. Uštedećemo mnogo novca, uštedećemo mnogo vremena, raspustimo Skupštinu, ne trebaju nam ni izbori, ni Skupština, samo šta treba da se uradi zovemo u Brisel i oni nam kažu i to je to. Dakle, prozapadna opozicija i prozapadna vlast trkaju se da se pozovu na EU da reši njihove međusobne probleme. Jel to nije degradiranje institucija Republike Srbije i Narodne skupštine i Ustava i svih zakona? Može da se objasni, nek radi u opoziciji ko šta hoće, sutra će građani na izborima dati ocenu da li su oni sa tim zadovoljni, da li se oni sa tim slažu itd. ali na vlasti je odgovornost da poštuju i zaštite i Ustav i zakone, a ne da tako brutalno suspenduju Ustav Republike Srbije i zakone, sve zakone ove zemlje i da kažu – pozivamo EU da zaštiti poslanika vlasti. Šta to znači? Dakle, prekinite sa tom farsom ispred Skupštine. Uozbiljite se, pokušajte da rešite sve probleme u političkom životu u Srbiji. To je možda nemoguće ali na tome treba raditi, tome treba težiti da se stanje što pre normalizuje. Ako ćemo da licitiramo ko će duže da izdrži u štrajku glađu, meni se čini da će se to vama posle obiti o glavu.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Moram da kažem da sam neko ko, pre svega kao verujući čovek, nikada nije podržavao štrajk glađu, nikada. S tim što, naravno, razumem kada to ljudi primene, kada imaju određeni politički motiv. Sam gospodin Šešelj je u Hagu se borio za svoja prava. Gospodin Nikolić je to radio kako bi dobio izbore, zato što zaista jedna ohola vlast nije želela nikako da čuje glas naroda. Međutim, imati štrajk radi štrajka, čisto da praviš predstavu kao što je to uradio gospodin Obradović je pomalo bezveze. Podsetiću vas, današnji štrajk glađu gospodina Ševarlića, a to je ono što sam pričao u toku prvog dela zasedanja, krenuo je zbog manipulacije putem društvenih mreža. Čovek je naseo da je gospodin Vučić juče dao nekakvu izjavu o KiM, iako je izjava stara godinu dana, istrgnuta iz konteksta i čovek je otišao bez ikakvog razloga, izmanipulisan, pretpostavljam da je izmanipulisan, počeo štrajka glađu, a onda Boško Obradović je video da mu se možda krade ideja ili šta god i seo je i on da štrajkuje glađu. Ono što moram da kažem, duboko se slažem, ovo je svima nama jedna jedina zemlja i mi svi u njoj živimo i isti hleb jedemo, isti vazduh dišemo i najmanje što je potrebno to je ta priča o tim građanskim nemirima, ratovima, sukobima. To se neće dogoditi u Srbiji. Neće i ne sme nikada da se dogodi. Malopre sam, pošto vidim da se pristalice gospodina Obradovića skupljaju ispred Skupštine Srbije, sišao među njih. Razgovarao sam sa njima. Jesu me u početku vređali, nije sporno, ali sam pričao sa njima. Mislim da može da se razgovara. Pokušavam da uđem u njihove cipele, da vidim šta hoće. Mislim da su došli u jednu fazu kada su shvatili i kada je gospodin Obradović shvatio da šta god da je promenio nije uspelo i sada traži negde neku izlaznu strategiju. Znate, kasno se toga setio. Sto puta su mu nuđeni razgovori, sto puta mu je nuđen dijalog, i njemu i Đilasu i svima njima. Oni su izbegavali svaku vrstu dijaloga. Oni su rekli da će bojkot da im pobedi. Kao što vidite došlo je, kao što bi se reklo, kod njih – caru do duvara. Tako da im ništa nije uspelo. Nisu uspeli ni milimetar da vlast pomere, a oni su sebe urušili i sada su došli u tu fazu da pokušaju da budu pomiritelji. Nemam ništa protiv, ja sam uvek za razgovor. I kao što sam malopre sišao među njih da razgovaram, tako ću sići svaki sledeći put i mogu sto puta da me vređaju i svakog od nas da vređaju. Naš je posao da trpimo uvrede zato što smo narodni poslanici, ali ne smemo nikada da dozvolimo da dođe do sukoba. Uvek sam za to – neka se poslanici pobiju u parlamentu. Neka se mi žestoko ovde sukobljavamo. Ne sme narod da se bije, nikako i nikada. Molim, pošto vidim da i neke pristalice naše stranke dolaze, ljudi, molim vas, napravite neki razmak, probajmo da pričamo, razgovaramo. Nemojmo da pravimo bilo kakav cirkus, bilo kakav sukob. Političkih igrarija biće uvek, ali pokušajmo da budemo racionalni i normalni i da se izborni proces privede do kraja na jedan najnormalniji i ljudski način. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ja se čak slažem delimično sa onim što sam čuo u prethodne dve diskusije. Znam da je loše. Upozoravao sam da će biti loše, ne zato što sam u dosluhu sa bilo kime. Ja sam najbliži ovde, kao što znate u Skupštini, sa profesorom Ševarlićem. Nisam imao pojma da će da se odvaži da na taj gest. Ja ga i ovim putem molim i pozivam da odustane od tog štrajka glađu iako cenim njegove motive i njegov patriotizam i verujem i kažem, biće potreban u toj borbi, upravo zarad tog cilja zbog kojeg je stupio u štrajk. Biće potrebno njegovo iskustvo, znanje, pamet i njegova dobra volja. Isto tako apelujem, naravno i na sve druge poslanike koji štrajkuju glađu da odustanu od toga, ne samo zbog njih i njihovog zdravlja, nego pre svega zbog zdravlja političke i društvene situacije u Srbiji, a ona nije dobra. Govorio sam to i ovde. Nekada se to čulo, najčešće se nije čulo, nekada se ignorisalo, nekada se ismevalo. Situacija politička je prilično patološka i očito se ne slažem oko toga ko je za to kriv, odnosno krivlji, ali je potpuno jasno da nije dobro, poštovane kolege. Slažem se da ovo treba da bude mesto dijaloga i rasprave, ali to na žalost nije bilo, nije bilo prethodne četiri godine, uglavnom se u nekim retkim trenucima. Mislim da je vlast, vladajuća većina, zbog toga što je toliko velika, možda zbog toga što je opozicija tako razjedinjena bila, najčešće slaba, se suviše bahato ponašala, ponašali ste se kao da je sve u vašim rukama, to je tako izgledalo, na žalost. Podsećam na onu staru mudrost – da ničija nije gorela do zore. O tome posebno svaka vlast treeba da vodi računa i da ona bude taj koja prva pruža ruku i čini gestove dobre volje. Pa, ako se ti gestovi odbiju onda je drugo. Treće, ili poslednje. Smatram da ste suviše često svu politiku svodili na odbranu lika i dela gospodina Vučića i stalno pričali o nekoj životnoj ugroženosti, o nekim atentatima. Pozivali ste se na neke čudne likove, anonimne, sa društvenih mreža. Time smo stvorili jednu situaciju da je normalno pričati o tome, bilo kome. Nije mi problem gospođo Gojković da izgovorim ime Aleksandra Vučića i da neko i zaista ružno govori o njemu i o njegovoj porodici, ali isto tako se ako ne i ružnije govori o svim opozicionim drugim liderima, ličnostima. To nije dobro. Mi normalizujemo jednu patologiju, čak i čitajući takve tvitove ovde u Skupštini. Da ne prođete gospodo kao ona priča o babi i vuku ili čobančetu i vuku koji je toliko puta vikao vuk, vuk, pa mu posle kada se vuk pojavio niko nije verovao. Dakle, moj je apel, možda i poslednji sa ovoga mesta da svako doprinese, a pre svega onaj koji je jači deeskalaciji koliko može, ovih političkih napetosti, a one postoje i nisu farsa i potencijalno su opasnije čak i od ove epidemije. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić, zatim Vladimir Đukanović. Izvolite.
Znate šta, kada juče i prekjuče, dva dana za redom, organizuje skup, ako ne grešim Srđan Nogo zajedno sa Milovanom Brkićem. I taj što poziva na skup, taj Brkić je autor one čuvene rečenice – ubiti Aleksandra Vučića je prirodno pravo, a njegovu decu proganjati pa ćemo onda da im mi sudimo i onda imenom i prezimenom navede troje dece Aleksandra Vučića. Onda gospodine Vukadinoviću vi juče budete na njihovom skupu, na skupu koji su takvi ljudi organizovali. Stvarno ne znam šta očekuje bilo ko da mi odgovaramo na tirade o poštovanju, normalnosti i dijalogu. Ti ljudi nisu nama nikakvo društvo nikada bili. Te nakazne vrednosti mi nikada baštinili nismo. I mi sada treba da pričamo o tome da li smo mi doprineli na bilo koji način, pa nismo. Ne može to da se relativizuje, rekli smo sto puta danas, reći ćemo još sto ako treba. I ne može to da se izjednačava. Mi nikada nismo se namestili ovde, kao ove falange Đilasove i Obradovićeve, da ni vama ni bilo kome drugom sprečimo kao narodnom poslaniku da u Skupštinu dođe. Mi se nismo tu namestili ni da vas guramo, ni da vas na pod obaramo, ni da vas šutiramo, da vam glavu razbijemo, a sve su to uradili i vašem kolegi Marijanu Rističeviću. Voleli vi njega ne voleli, šta god mislili, šta god mi mislili jedni o drugima svi ovde. Takve stvari radili su samo jedni u ovom sazivu i ne samo u ovom sazivu, premotajte ih unazad koliko god hoćete, samo jedan primer ćete naći. To je ovo što su radili ovi dveraši Đilasovi pre neki dan. Potpuno u duhu onih poruka koje je slao njihov zajednički politički guru Milovan Brkić. Potpuno u duhu onih odvratnih napada, poziva da se zlo nanese deci Aleksandra Vučića samo zato što su deca Aleksandra Vučića. Smeta vam kada ih uzmemo u zaštitu, pa kako to može bilo kome da smeta? Znate, neko koga u životu niste videli, sa kime niste ni reč progovorili, Danilo Vučić, Milica Vučić, Vukan, nisu imali priliku da izazovu bilo kakav bes ni kod koga od tih ljudi. Nisu ih ničim uvredili, nisu im ništa nažao učinili i zašto da im budu meta? Zato što oca ne mogu da im podnesu. Dakle, takve stvari kod nas nikada videli nisu, ni ove napade, kao što je njihov na Marijana Rističevića, ni pokušaj da se to prikaže kao nešto normalno, kao nešto civilizovano preko čega treba preći. Mi smo uvek protiv toga bili. Protiv toga govorimo i danas i protiv toga se zauzimaju i naše kolege ispred doma Narodne skupštine. Evo sada, u ovom trenutku, dok mi ovde pričamo. Dakle, mi se principijelno borimo za svaku porodicu u ovoj zemlji, za svu decu Srbije i za demokratiju. Branimo i Narodnu skupštinu i državu i demokratski poredak. Ako neko hoće da govori o odnosima u ovoj zemlji i ovoj sali, završavam time, nek prvo uvaži tu činjenicu ko je bio na strani istinske demokratije, slobode, istine, pravde i poštovanja svih u ovoj zemlji. Reći će tada pošteno – Aleksandar Vučić i SNS koliko god ih voleo ili ne voleo, a ko je bio na suprotnoj strani, ko je sa njima pokušavao da napravi nešto loše ili bar sa njima da po Beogradu šeta, pa nek vidi svako sam za sebe.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite
Ja sam možda pogrešno protumačen ili kako god, ali u svakom slučaju želim da vam pokažem kako to izgleda kada se napada i zašto ovde teško dolazi do dijaloga, kako izgleda kada se napada Aleksandar Vučić? Profesor Ševarlić, još jednom ponavljam, štrajkuje zato što je neko sa društvenih mreža, sa opozicione strane, ne sa naše, izmanipulisao javnost tako što je predstavio da je Aleksandar Vučić izjavio da će navodno Kosovo biti nezavisno, navodno juče. Izjava je stara godinu dana i veze nema sa nezavisnosti Kosova. I čovek sada, potpuno izmanipulisan štrajkuje ispred zgrade parlamenta. Štrajkuje glađu. Sa druge strane, imate danas u današnjem „Danasu“ napad na Vučića zato što se ljute Vilijam Engdal čini mi se i Medlin Olbrajt zato što je mnogo uradio da Kosovo ostane u Srbiji. I vi više ne znate odakle vas napadaju i zbog čega vas napadaju. To vam je ova situacija, znate, oko toga što sada tražite da razgovaramo. Iks puta im je nuđen razgovor, koliko puta smo ih pozivali, hajde ljudi dođite na dijalog, dajte da pričamo o čemu se radi. Sada su se setili kada su videli da su sve izgubili. Nemam ništa protiv, kažem, malopre sam sišao među njih i uvek sam spreman da pričam i hoću da pričamo, ali znate, kasno Marko na Kosovo stiže. Vi ste naelektrisali toliko vaše pristalice da oni pre nego što krenu da pričaju sa vama prvo vas izvređaju i ne znam šta onda da očekujte, kako druga strana da reaguje. Nadam se da će se ovo spustiti i samo hoću da kažem da Srbija nije podeljena zemlja. Imate jednu manjinu prilično agresivnu, koja je isfrustrirana i koja svakako ne može da dobije na izborima, koja na kraju krajeva i luta negde, jer nema političku opciju gde bi mogla da kanališe to svoje nezadovoljstvo. Ali, nemojte molim vas da tražite od većine da se sada spušta, ponižava i ne znam šta da radi, zato što eto, oni su nečim nezadovoljni. Slobodno ljudi izađite na izbore, skupite potpise, imajte listu, nije sporno, pričajte, razgovarajte, uđite u dijalog, ali nemojte da tražite hleba na takav način, jer to nikada zaista u životu nećete dobiti. Jednostavno mora da se zna neki red. Izborima se dolazi na vlast, nikako prelaznim vladama, nikako besmislicama, nikako nasiljem i dobro je da su možda sada ljudi koji su u pokretu Dveri shvatili da to što su sve radili potpuno uzaludno i potpuno nenormalno. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Zatim Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Gospodine Orliću, mogu oni mene da prebiju, ali ne mogu da me prevaspitaju, niti ću ja to dopustiti, posebno zato što se radi o borbi protiv jedne nasilničke grupe. Nisu oni promenili stav, već pokušavaju da umanje štetu. Nema tu ništa spontano. Nema tu, gospodine Đukanoviću, nikakvog nasedanja. Nije Ševarlić naseo. Đilas je falsifikovao izjavu predsednika Republike. Olbrajt je napala Vučića. Đilas nije imao koga da mu digne ovde Poslovnik, zato što njegovi poslanici bojkotuju, njegovi poslanici, on nije učestvovao na izborima, rad Narodne skupštine. Nije ovaj zloupotrebljen, nego je upotrebljen, dogovorili su se da on digne Poslovnik i da na takav način pokušaju da započnu neku drugu aktivnost posle prebijanja. Ja se njihovih batina ne bojim. U borbi protiv fašizma nema boljeg mesta da nastradaš od fašista od Narodne skupštine. Nema boljeg mesta. Što se tiče tužilaštva koje, ako je odbacilo krivičnu prijavu, postaje saučesnik. Ja pitam tužioca - ne daj bože da se desi, šta bi bilo da na ulazu u njeno radno mesto, kada krene da radi svoj posao, oni koji ne rade svoj posao a plaćeni su, dočekaju je, iscepaju, prebiju, itd, da li bi onda to bilo krivično delo? Ali, ne daj bože da se to desi. Poruka za ove nasilnike - njihovi lideri, za koje oni misle da će ih odvesti silom u bolju budućnost, nisu vredni njihove krvi, nijedne kapi krvi nisu vredni Boško Ljotić i njegovi pomagači. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Sada bih mogao tri replike, ali iskoristiću samo dva minuta. Gospodine Đukanoviću, ne možemo se složiti, jer ja mislim da Srbija, nažalost, jeste podeljena zemlja. Dopuštam da nisu to dve jednake polovine, ali jeste podeljena. Dopuštam i da je vaša polovina veća trenutna, ali jesmo, nažalost, podeljena zemlja, i to oko stvari oko kojih ne bi smeli da se delimo. Naravno, da su mediji drugačiji u ovoj zemlji, a i da smo mi, da je opozicija drugačija i bolja, možda bi odnos bio obrnut. Ali, jesmo podeljeni. I to ne zato što neko voli, da ne nabrajam ponovo ova imena i ove lidere koje stalno prozivate, nego zbog toga što jako mnogo, ne kažem većina ali, vrlo mnogo građana Srbije, uprkos ovoj propagandnoj torturi koja se vrši i ovde u Skupštini sve ovo vreme, nije ubeđena, štaviše vrlo je skeptična prema tome, prema kursu kojem SNS i vaš lider vode ovu zemlju. Mnogi vam veruju i ja to ne poričem. Ja sam samo protiv toga i mislim da je za sve loše, i za vas je loše, da mislite da je to neka šačica, neka manjina, nekih prevaranata, huligana, itd. Kao što znate, vi ste organizovali proteste. Tu se uvek nakače neki pacijenti, ludaci, itd. Ali su vaši protesti imali podršku, to nije uopšte sporno, kada ste bili opozicija. Tako i sadašnja opozicija ima podršku, ne zato što ih vole, nego što ne vole vas. A vi to ignorišete i stalno prebacujete na priču o nekim huliganima, o nekoj grupici, nekom fašisti ili ne znam nekim sličnim problematičnim elementima, kakvih ima sigurno i među opozicijom, ali, bogami, ima i u vašim redovima, i to ne nekih sitnih dilera, nego ozbiljnih kriminalaca, čitave plantaže marihuane kod ljudi bliskih vašoj stranci. Da ne govorim o raznim aferama koje su sve nekako potisnute i gurnute u treći plan zbog ovog vanrednog stanja i ove epidemije. Dakle, bolje kada ste jaki, treba pružiti ruku i tražiti kompromis, i nuditi kompromis, nego kada se situacija obrne. I mislim da će svaka pametna vlast to iskoristiti i tako postupiti. Zapamtite ono što sam rekao o babi i vuku. Kad prečesto vičete - vuk, ubistva, atentat, kao da prizivate nesreću, a ne da se borite protiv nje. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Znate, ako pričamo o kriminalu, jedan lider opozicije je sedeo direktno do čoveka koji je sedeo 60 kg marihuane, uhvaćen sa 60 kg marihuane. Sedeo je Dragan Đilas do tog čoveka, to je bio njegov aktivista, mislim da je iz Kuršumlije. To je prosto. Znate, pričamo o kriminalu. Pa, ti ljudi najmanje imaju pravo da nam negde nešto kažu. Nismo podeljeno društvo. Ja hoću da razumem šta ta grupa ljudi, odnosno manjina, želi. Problem je u tome što ljudi koji su nezadovoljni, a postoji ovde objektivno nezadovoljan svet, nema gde da kanališe svoje nezadovoljstvo, jer nema adekvatnu političku opciju s druge strane. Ti ljudi koji njih predstavljaju, ili koji se trude da ih predstave, kad god smo ih pitali - čime ste nezadovoljni, donesite negde neki predlog, evo, imali smo na Fakultetu političkih nauka onolike razgovore, nikada nisu doneli ništa, osim što su govorili - ovo je diktatura, Vučić je diktator, Vučić je ovo, Vučić je ono. Ali, to je besmisleno. Šta onda vi tu sa njima da razgovarate i da pričate? Ja razumem njihovu političku akciju. Oni su smatrali da će, navodno narodnim buntom, revolucijom, ne znam čime, pokušati da podignu narod. Kad su videli da je to propalo, sada dolaze na stepenište Skupštine i nude nekakav dogovor. Ne znam samo oko čega da se dogovorimo? Šta god smo pokušali sa njima, nisu hteli da se dogovaraju, smatrali su da će narod da nas sruši na ulici. Sada smo došli u fazu da oni tu svoju frustraciju sa ljudima koji ih negde možda podržavaju pokušavaju možda na neki nasilan način da urade. Pa, na kraju krajeva, ako smo mi toliki diktatori, zašto nam nudite prelazne vlade? Prelazna vlada se inače formira kada je neki revolucionarni period. Ljudi, ovde nema toga. Ovde imamo stabilnu većinu, imamo narod koji glasa, kakva crna prelazna vlada. Ali, ovde imate ljude koji insistiraju na tome samo da bi svoje zadnjice nekako ubacili u fotelje, čak i bez izbora. E, to je ono što nećemo da dozvolimo. A uvek smo spremni, što se tiče izbornog procesa. Pa, mi smo jedini koji su donosili tamo rešenja, to će čak i ovaj nevladin sektor da vam potvrdi. Jedini smo nudili rešenja, i oko biračkih spiskova i oko izbornog procesa, apsolutno oko svega. Sve smo nudili. Nikada nismo čuli s druge strane čime su oni to konkretno nezadovoljni i šta bi oni to da isprave. Hvala vam.
Kolega Vukadinoviću, nemate pravo na repliku. Kolega Đukanović je pričao o liderima političkih stranaka i političarima koji nisu bili na pregovorima u međustranačkom dijalogu. Koliko ja znam, vi ste bili. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Danas smo čuli, pored ostalog, narodnog poslanika profesora Ljubišu Stojmirovića da ove izmene i dopune ovih zakona treba da prihvatimo, jer se donose u nenormalnim uslovima, pa će valjda danas kad se to usvoji da uslovi budu normalni. E, neće biti normalni, jer godinama zakoni koji se ovde usvajaju, na terenu se ne sprovode, ili se sprovode selektivno. Gospodo narodni poslanici, bili bi ovde danas normalni uslovi da ste primenili zakon kada su različiti batinaši ulazili u zgradu RTS-a, kada su raznorazni dolazili ovde ispred Skupštine i napali i nasrnuli fizički na našeg kolegu. Pokušali su oni jednom i na radikale, ali su se prevarili, nisu dobro prošli, pa kad su nas videli, bežali su sa onih stepenica. A onda imamo potpuni paradoks i smejuriju, da se posvećuje pažnja onima koji danas sede na stepeništu. Umesto da se zapitate kako ste kršili pravo svog naroda, jer niste hteli da stavite čak ni na dnevni red da raspravljamo o ukidanju Zakona o javnim izvršiteljima, koji je podnela SRS, a koji je potpisalo preko 100.000 građana Republike Srbije. Zato uslovi nisu normalni. Ali, s druge strane, ja vas još jednom pozivam i pre neki dan sam rekao u istoj ovoj sali – dešavalo se šta se dešavalo i prošli smo kroz težak period, hajde da jednom, makar na kraju ovog saziva, poslušate poslaničku grupu SRS. Poštujmo heroje, poštujmo ljude koji su u ovo doba pandemije dali život za svoj narod, za svoju zemlju. Dajmo, evo, kao jedan od dobrih primera, dajmo i najprikladnije bi bilo da Klinički centar u Nišu ponese ime po hirurgu Miodragu Laziću i da ne zaboravimo sve ostale heroje, jer će nam heroji biti potrebni ako se ovako u ovoj zemlji Srbiji nastavi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, kako pobeći od toga da nije normalna situacija? Da je normalna situacija i kolega i svi pre njega bi govorili o onome što je u amandmanima. Koliko se sećam kolega Mirčić je krenuo sa ovom grupom amandmana koji govore o visini novčane kazne koja treba da bude plaćena i on je lepo rekao da platežna moć građana to ne dozvoljava. Onda svi krenu da pričaju o nečemu što nema veze sa ovim amandmanom. Tako i moj kolega koji me je prozvao, Miljan, kaže da sam ja rekao da nije normalna situacija. Hvala Bogu da nije normalna situacija. Ali, ako ćemo već da budemo iskreni i ako hoćemo da prevaziđemo sve ovo bilo bi dobro pročitati i poslušati neko od naših velikana koji su imali dosta mudrih reči i izreka da okarakterišu pojedinu situaciju. Tako je Dučić rekao – Velika je nesreća kada čovek ne zna šta hoće, a prava katastrofa je kada ne zna šta može. Nemojte da radite ono što nećete i nemojte da radite ono što ne možete. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Nemate pravo na repliku, kolega. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem nedelju, 10. maj 2020. godine, sa početkom u 17 časova i 30 minuta, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 132 narodna poslanika, te vas pozivam da se ne igrate sa karticama da bih utvrdila tačan kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 129, protiv – osam, uzdržanih – dva, nije glasalo pet poslanika. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona, u načelu. Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Aleksandra Šešelja na član 1. Zaključuje glasanje: za – 12, protiv – dva. Konstatujem da nije prihvaćen amandman. Stavljam na glasanje amandman Đorđa Vukadinovića na član 1. Zaključujem glasanje: za – dva. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Stavljam na glasanje amandman Gordane Čomić na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 1. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje amandman Poslaničke grupe Vojvođanski front, Srbija 21 na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Marjana Rističevića na član 1. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Vjerice Radete na član 2. Zaključujem glasanje: za – 10 poslanika. Stavljam na glasanje amandman Sreta Perića na član 3. Zaključuje glasanje: za – devet, protiv – niko, uzdržan – jedan. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 3. Zaključujem glasanje: za – jedan poslanik. Stavljam na glasanje Predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – 14, uzdržanih – nema. Konstatujem da je odlučeno da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu kraćem od osam dana od njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika, u celini. Zaključujem glasanje: za – 131, protiv – 12, uzdržanih – dvoje. Konstatujem da je Skupština usvojila Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni zakona o lokalnim izborima, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 143, protiv – niko, uzdržanih – dvoje. Konstatujem da je Skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na amandmane. Stavljam na glasanje amandman Nataše Jovanović na član 1. Zaključujem glasanje: za – deset poslanika. Stavljam na glasanje amandman Gordane Čomić na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Marijana Rističivića na član 1. Zaključujem glasanje: niko nije glasao. Stavljam na glasanje amandman Poslaničke grupe Vojvođanski front, Srbija 21, na član 1. Zaključujem glasanje: za – dva poslanika. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 1. Zaključujem glasanje: za – četiri poslanika. Stavljam na glasanje amandman Petra Jojića na član 2. Zaključujem glasanje: za – pet poslanika. Stavljam na glasanje amandman Milije Miletića na član 2. Zaključujem glasanje: za – devet. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 141, protiv – dva, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima, u celini. Zaključujem glasanje: za – 143, protiv – jedan. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o lokalnim izborima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, u načelu. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – niko, uzdržana – dva. Konstatujem da je prihvaćen Predlog zakona u načelu. Stavljam na glasanje amandman Milorada Mirčića na član 1. Zaključujem glasanje: za – 13. Stavljam na glasanje amandman Marijana Rističevića na član 2. Zaključujem glasanje: za – četiri. Stavljam na glasanje amandman Miljana Damjanovića na član 2. Zaključujem glasanje: za – devet, protiv – jedan. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana njegovog objavljivanja. Zaključujem glasanje: za – 128, protiv – dva. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti, u celini. Zaključujem glasanje: za – 130, protiv – jedan. Konstatujem da je usvojen Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti stanovništva od zaraznih bolesti. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije, u celini. Zaključujem glasanje: za – 140, protiv – niko, uzdržana – dva. Konstatujem da smo usvojili Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izboren komisije.
Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika, potrebno je da se izjasni Narodna skupština u Danu za glasanje. Narodni poslanik Branka Stamenković, na sednici 8. maja 2020. godine, u 11.00 sati, ukazala je na povredu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Đorđe Vukadinović, na sednici 10. maja 2020. godine, u 13 sati i 10 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje: za – dva, protiv – jedan, uzdržanih – nema, od ukupno 131. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem Drugu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini.