Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Sedmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Ovu posebnu sednicu sazvala sam da bi se Narodnoj skupštini obratio predsednik Evropskog parlamenta, njegova ekselencija prof. Jirži Buzek. Čast mi je da u ime narodnih poslanika i u svoje ime pozdravim njegovu ekselenciju, prof. Jirži Buzeka, predsednika Evropskog parlamenta. Takođe pozdravljam i njegovu ekselenciju gospodina Vensana Dežera, šefa Delegacije Evropske unije u Republici Srbiji, gospođu Roksandu Ninčić, šefa Misije Republike Srbije pri Evropskoj uniji, gospodine Aleksandra Štucmana, političkog savetnika, gospodina Marsina Grajevskog, šefa tima za medije, gospodina Arnoldasa Pranskevičiusa, savetnika, kao i ostale članove delegacije koji su prisutni na galeriji Velike sale Doma Narodne skupštine. Takođe, pozdravljam i njihove ekselencije i predstavnike ambasada Republike Grčke, Republike Francuske, Republike Poljske, Republike Slovačke, Kraljevine Belgije, Republike Mađarske, Republike Slovenije, Republike Portugala, Kraljevine Španije i Republike Bugarske. Molim njegovu ekselenciju, prof. Jirži Buzeka, predsednika Evropskog parlamenta, da uzme reč. Izvolite gospodine Buzek.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi poslanici Narodne skupštine, poštovani prijatelji ambasadori, dame i gospodo, čast mi je da sam danas u Beogradu. Osim toga, čast mi je i što sam prvi predsednik Evropskog parlamenta koji se obraća izabranim predstavnica naroda Srbije. Obraćam vam se u pravom trenutku. Tokom poslednjih nekoliko godina vaša zemlja je čvrsto potvrdila svoju evropsku opredeljenost. Godine 2008. imali ste u dva navrata izbore. U oba navrata vaši građani glasali su odlučno za evropsku budućnost, našu zajedničku budućnost. Pre tri nedelje Evropska komisija iznela je svoje mišljenje o aplikaciji za članstvo Srbije u EU i srdačno pozdravljam preporuku Komisije da odobri status kandidata za članstvo u EU vašoj zemlji. Imajući u vidu da ona odražava stav većine poslanika Evropskog parlamenta, mojih kolega u Evropskom parlamentu, oni podržavaju dobijanje ovakvog statusa Srbije. Srbija je naporno radila tokom poslednjih nekoliko godina. Nastavili ste da sprovodite reformu u pravosuđu, vladavinu prava ste jačali i primenjujete druge kriterijume iz Kopenhagena. Ostvarili ste napredak u borbi protiv korupcije i organizovanog kriminala na svim nivoima. Međutim, ovo još uvek nije kraj puta i preostalo je još napornog rada u ovim oblastima. Preduzeli ste i važne korake ka uspostavljanju funkcionalne tržišne ekonomije, što nije lako. Znam iz svog ličnog iskustva. Uprkos globalnoj finansijskoj krizi uspeli ste da održite nivo makroekonomske stabilnosti. Međutim, povećanje konkurentnosti i borba protiv nezaposlenosti i dalje je prioritet, kao što je slučaj u mnogim našim državama, članicama i svakako je prioritet za naše građane zato što su njima potrebna radna mesta. Oni moraju da ostvaruju prosperitet u budućnosti. Možda je jednako važno to što ste pozitivno delovali u korist pomirenja, u oblast pomirenja usvajanjem baš u ovom Domu, Deklaracije o Srebrenici. Uhapsili ste i preostale odbegle optužene za ratne zločine. Time što ste Gorana Hadžića i Ratka Mladića izveli pred lice pravde Srbija je preduzela veliki korak ka obezbeđenju svoje evropske budućnosti. Kao što je predsednik Tadić rekao ova hapšenja predstavljaju novo poglavlje u istoriji Srbije i novu eru odgovornosti. Mi smo svi čestitali na hrabrosti ovog poteza, veoma hrabrom potezu. Poštovane kolege, poštovani prijatelji, nesumnjivo je da je Srbija danas u potpunosti različita u odnosu na Srbiju iz 90-ih godina. Srbija današnjice okrenuta je budućnosti, to je zemlja sa visoko obrazovanim mladim ljudima koji žude, vape za modernizacijom. Oni vape za evropskom budućnošću. Upravo ta žudnja za uspehom je ono što je novu generaciju Srba učinila uspešnom na evropskoj sceni, omogućila im je da uspeju u Evropi, bilo da je u pitanju sfera umetnosti, muzike, kao što veoma dobro znate u oblasti sporta. Ne bih želeo da vam navodim primere, jednostavne primere ali ranije sam igrao tenis i možete imati u vidu, morate znate da igram tenis već decenijama. Nemam više 20 godina kao kada sam počeo da igram tenis i znam šta to znači za mnoge u Evropi, mnoge mlade u Evropi, šta za njih znači ime Novak Đoković. Gledao sam poslednju rundu Grend slem takmičenja, polufinale sa Rodžerom Federerom. Na primer, sve vreme sam sedeo pred televizorskim monitorom i neverovatne reči koje je uputio vaš igrač Rodžeru Federeru, izvini Rodžer, nakon što ga je pobedio u jednom izuzetnom meču. Vi ste znali da je on gubio u četvrtom setu, servirao je na meč loptu Rodžera Federera, izvrsnog igrača i Đoković je uspeo da preživi, uspeo je da preokrene situaciju zato što je bio uveren da on to zaista može i da učini. To je veoma važno imati u nama takvu snagu, bilo je isto i u mojoj zemlji pre 22 godine ili pre 31 godinu. Bio sam uključen u sve promene, od samog početka u mojoj zemlji, nije bilo lako reći, mi bismo želeli da izmenimo našu zemlju, već to učiniti. Zato poštujem sve ono što vi činite u vašoj zemlji i uveren sam da ćete u budućnosti biti na stranicama istorije Srbije i evropske istorije. Vaša generacija političara i vaša generacija mladih ljudi koja želi da Srbija ide napred ka pravoj, punoj evropskoj budućnosti. Zato što je velika pouka, važna pouka za Srbiju i Evropu, naporan rad, marljivost, odlučnost koja može da pruži uspeh. Srbija je zemlja koja ne sme da dozvoli da demoni iz prošlosti stanu na put ostvarivanju njenih snova. Ne bih želeo da se suviše vraćam na svoju ličnu prošlost, već bih nastavio. Uvaženi poslanici, vaša dužnost je da pomognete srpskom narodu da ostvari svoju dobru budućnost, pozitivnu budućnost. Šta su dalji koraci? Pitamo se šta je ono što moramo učiniti, šta je najvažnije što moramo učiniti?Mogu reći samo da mi možemo pružiti naše lične primere. Mogu reći da mi stojimo uz vas, rame uz rame, spremni da vam pružimo pomoć, ako vam je naša pomoć potrebna. Ako želite da sarađujete, mi smo otvoreni. Mi bismo želeli da vam pomognemo, ako je moguće. U mojoj zemlji, bez pomoći međunarodnih demokratskih zemalja, van naše zemlje, demokratija, zapadna demokratija, kako god se ona zvala, ne bi bila moguća i ne bi mogla da promeni moju zemlju. Toga se vrlo dobro sećam, kako su se stvari odvijale početkom 90-ih godina. Dakle, šta su dalji koraci? Kako vi možete da nastavite da ostvarujete napredak? Kako mi možemo sa Srbijom da uspostavimo pravo partnerstvo? Put do integracija i regionalnih integracija je kroz pomirenje. Mi se moramo vraćati na prošlost, ali se moramo i izmiriti sa onim što se dogodilo u prošlosti. Srbija je mnogo toga prošla i činjenica je da promoviše pomirenje u regionu i to jeste u interesu Srbije, da unapredi svoje napore, kako bi se normalizovali odnosi sa Prištinom. Dozvolite mi da pomenem glavni grad Kosova. Nova kriza koja prati nasilje u severnom delu Kosova, reći ću otvoreno, neprihvatljivo je za sve nas. Ako zaista mislimo na budućnost i na pravu integraciju u EU, želim zajedničku budućnost i verujem u zajedničku budućnost. Neprihvatljivo je, zato što to nije način na koji se sa teškom situacijom bavimo u EU. Duboko sam se zabrinuo kada je krajem septembra preko 20 ljudi, uključujući i predstavnike mirovnih snaga KFOR ranjeno. Ne smemo da dozvolimo da duhovi prošlosti utiču na mir danas. Mi moramo da odmerimo dijalog i obostranu dobronamernost, iskrenost. To se zaista može učiniti. Uveren sam i vi ste pokazali da to jeste moguće. Marta ove godine, razgovori između Beograda i Prištine koji je pod pokroviteljstvom EU, bili su konstruktivni. Rezultirali su dogovorima u nekoliko veoma važnih pitanja. Važno je da se sada ti dogovori i sporazumi primere i da se dalji konstruktivni koraci, koji podrazumevaju konkretni dijalog, i učine. Naravno, imamo neke teškoće na našoj strani, kao i po običaju. Sve strane moraju da imaju ulogu u ublažavanju tenzije na severnom Kosovu i da obezbeđuju dugoročna rešenja za mir i stabilnost, da omoguće slobodno kretanje ljudi i roba. To je obaveza za dalji napredak ka EU. To nije samo u interesu stranaka koje učestvuju u dijalogu, već je u interesu čitavog regiona i svih koji žive na Kosovu. Duboko verujem da Srbija može, u tom pogledu, da pruži pozitivni doprinos ka daljim integracijama na ovom našem kontinentu. Poštovani prijatelji, pomirenje ne znači da se zaboravi prošlost. Sećajte se, pamtite prošlost i izvlačite pouke. Pravo pomirenje znači da se oda pošta i da se sećamo svih onih koji su stradali. Važno je da Srbija i Hrvatska nastave da rade, da ne usporavaju nedavno ostvarene korake ka istorijskom pomirenju. Brojni susreti predsednika Tadića i predsednika Josipovića pokazuju da svi vi delite opredeljenost ka evropskim integracijama i moja iskrena nada je da će svi ovi napori biti nastavljeni u istom pravcu. Priča Evrope je priča pomirenja. Evropske integracije omogućile su da se Francuska i Nemačka izmire nakon Drugog svetskog rata. One su postale ekonomski pokretač, motor pokretač Evrope i lokomotiva čitavog procesa evrointegracija sve do današnjeg dana. Proširenje je tako pomoglo Poljskoj i Nemačkoj da izmire svoju prošlost. Morate to da shvatite, da razumete. Odnosi između mojih sunarodnika, Poljaka i Nemaca, nakon rata bili su teški. Bilo je u jednom trenutku neophodno, u našem istorijskom razvoju, da utvrdimo zajedničku granicu, da delimo granicu i da kažemo – dosta, stanimo. Nije lako. Naši biskupi uputili su pismo nemačkim biskupima – mi opraštamo i tražimo oproštaj. Možete li vi to da zamislite? Toliko smo propatili tokom rata. Naši biskupi su poslali njima takvo pismo – mi opraštamo i tražimo oproštaj. Nije bilo lako i nije bilo lako godinu ili dve. Radili smo decenijama na tome, nije se rešilo za godinu ili dve. Mogu reći da na kraju našeg puta danas su obe države članice EU i imamo dobre odnose, ali i dalje moramo da razmišljamo o pomirenju. Svaki dan je dan kada treba na tome da radimo. Ne smemo da uzimamo to zdravo za gotovo zato što se to ne može uzimati zdravo za gotovo, kao ni demokratija, ni mir, ni pomirenje. Veoma je teško i mislim da ste vi na dobrom putu zahvaljujući vašim naporima i vašim predsednicima koji su trenutno na čelu i u Srbiji i u Hrvatskoj. EU i evropska zajednica, međunarodna zajednica moraju, a to će i učiniti, da učine sve što je u njihovoj moći da unaprede ovaj proces. EU ne može da priušti sebi da zanemari Srbiju ili Balkan. To je nemoguće. Ovu grešku smo napravili u prošlosti i posledice su bile tragične, ali smo mi izvuklipouku, što je takođe za nas veoma važno. Poštovane kolege, kada danas posmatram vašu zemlju, ja se setim izreke Ive Andrića koju je često koristio da opiše vašu zemlju – to je mala zemlja među svetovima, govorio bi. Ali Srbija nije mala, pre svega, i nije među svetovima. Srbija je deo Evrope i kao deo Evrope Srbija ima veliku budućnost pred sobom. Srbija se nalazi u središtu donošenja odluka u Evropi i u njenim rukama je odluka o budućnosti, svojoj sopstvenoj i o evropskoj budućnosti, jer mi donosimo zajedničke odluke o budućnosti i ne možemo da utičemo na našu budućnost, država članica i EU u celini, osim ako ne donosimo zajedničke odluke. Evropske integracije nisu više fantazija za Srbiju, to je na dohvat ruke vama, ali samo napornim radom i konkretnim merama Srbija može da održi svoj prodemokratski zamajac, ne samo kako bi ostvarila evropski cilj, već, pre svega, za korist vaših sopstvenih građana. Vi, demokratski izabrani predstavnici građana, poslanici, morate imati na umu da su građani ono što treba da vam bude prioritet, što je najvažnije. Vi ste, još jednom podvlačim, veoma blizu dobijanja statusa kandidata i otpočinjanju pregovora o članstvu. Ključni uslov jeste da preduzmete konkretne korake ka normalizaciji odnosa sa Kosovom. To je jedan uslov, jedan jedini. Znam da nije lak, znam to vrlo dobro, to nije jednostavan uslov. S toga, vi ćete biti predvodnik u regionu u procesu integracija zapadnog Balkana, jer će bez potpunosti čitavog zapadnog Balkana u EU ovaj proces biti nepotpun. Nema drugog rešenja za nas. Ne smemo zanemariti i nikako nećemo zanemariti Srbiju, vi ste veoma važni za nas. Morate mi verovati, ja sam pripadnik nove države članice i znam istoriju svog kontinenta, znam istoriju moje države. Poznajem prošlost i znam da ste bili zanemarivani u prošlosti, ali tako više neće biti. Neće biti lako, znam, još jednom, iz mog ličnog iskustva. Pre 30 godina bio sam premijer svoje zemlje i uveo sam niz sveobuhvatnih reformi koje su omogućile da nastavimo evropske integracije i da ostvarujemo veoma bolne reforme, posebno u kratkom roku u penzionom sistemu. To su bile reforme penzionog zdravstvenog sistema, koji je bio u potpunosti promenjen, administracija izmenjena. To je bilo od koristi za hiljade i milione mojih sunarodnika, ali mi smo zatvorili 22 od 60 rudnika uglja u mom regionu, iz koga potičem. To je bilo neophodno da bismo preživeli i da bismo zadržali industriju rudnika uglja. Ostao je veliki broj ljudi bez posla i bilo je neophodno donositi ovakve teške odluke. Morate znati da sam ja bio veoma nepopularan u tom trenutku, ali nakon nekoliko godina ljudi su shvatili da to nije bilo toliko loše i isplatile su se reforme. Bez ovih reformi Poljska ne bi bila ono što je danas, samouverena, bezbedna zemlja, koja je na čelu predsedništva, koja trenutno predsedava EU i trenutno jedna od najboljih ekonomija u EU. Bilo je neophodno doći do nečega što bismo mogli reći da je pomirenje između mene i mojih građana. Na evropskim izborima sam dobio najveći broj glasova od svih zemalja. To su bili izbori za Evropski parlament. Dakle, oni su nakon nekoliko godina razumeli da je ono što je učinjeno na početku bilo dobro. Tada nisu znali da je to dobro, ali posle nekoliko godina postalo je jasno. Zbog toga sam sada predsednik Evropskog parlamenta, zato što sam prvo morao da budem izabran u svojoj sopstvenoj zemlji za mesto u Evropskom parlamentu i dobio sam najveći broj glasova u sopstvenoj zemlji nakon tih neverovatno teških reformi. Kao i Poljska, danas niste sami. Evropska unija će nastaviti da bude za vas i uz vas. Tokom poslednjih 10 godina opredelili smo oko dve milijarde evra za Srbiju u obliku zajmova i grantova, 600 milijardi evra u okviru kredita. Srbija je danas na putu ostvarivanja članstva Evropskoj uniji. Morate da nastavite da radite marljivo. Vrata EU su i dalje širom otvorena i od vas zavisi da napravite taj ključni korak. Mi čekamo da vam poželimo dobrodošlicu. Hvala vam puno.
Zahvaljujem njegovoj ekselenciju prof. Jirži Buzeku. Zaključujem Sedmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da se još jedanput zahvalim njegovoj ekselenciji prof. Jirži Buzeku i da zaključim Sedmu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Zahvaljujem. (Sednica je završena u 11.35 časova.)
DRUGA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANJA 3. novembar 2011. godine (Deveti dan rada) (Sednica je počela u 14,15 časova. Sednicom predsedava Nikola Novaković, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 163 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svojeidentifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim vas, proverite kartice. Na samoj poslaničkoj jedinici imate dovoljno informacija da znate da li je vaša kartica u sistemu ili nije. Molim vas, proverite svako za sebe. Zašto je to toliki problem? Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodna poslanika i da postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za rad Narodne skupštine. Utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, primenjuje se član 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, a to je pravo narodnog poslanika da traži obaveštenje i objašnjenje koje mu je neophodno radi postupanja u Narodnoj skupštini. Za reč, prema redosledu koji određuje Poslovnik, prijavili su se narodni poslanici Riza Halimi, Zoran Šami, Dejan Mirović i Janko Veselinović. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, tražim objašnjenja od ministra prosvete gospodina Obradovića na koji način i kada može da otkloni konfuziju koja je nastala na relaciji Nacionalni savet Albanaca – Ministarstvo prosvete, a u vezi sa sprovođenjem člana 54. stav 4. i 5. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Nacionalni savet se obratio Ministarstvu sa predstavkom u kojoj se tražilo da se urgentno otklone prepreke, problemi koji su nastali nakon nezakonite odluke SO Preševo prilikom imenovanja školskog odbora u školama u naseljima Orahovica, Miratovac, Reljane u opštini Preševo. Tom prilikom nisu uvaženi predlozi koje je Nacionalni savet u duhu zakona dostavio, ali da bi situacija bila teža, Ministarstvo za ova tri meseca još uvek nije dostavilo odgovor na ovu predstavku, ali je zato pre desetak dana dobijen odgovor od strane opštinskog prosvetnog inspektora kome je izgleda Ministarstvo ustupilo predmet. Obzirom da opštinskog prosvetnog inspektora imenuje lokalna samouprava, on je zapravo podržao tu nezakonitu odluku SO i odbio zahtev Nacionalnog saveta Albanaca. U čemu se sada tu veštački stvara konfuzija? Moj utisak je da se stvara i od predstavnika Ministarstva prosvete u, po meni, nezakonitom tumačenju odredaba st. 4. i 5. člana 54. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja gde nam je poznato da imamo dve kategorije, odnosno dva nivoa. Jedan niži nivo u kome Nacionalni savet daje samo mišljenje u slučaju kada se obrazovno-vaspitni rad odvija i na jeziku manjine, a to znači i kada je 5% odeljenja nastava se odvija na jeziku manjina, tada Nacionalni savet ima pravo da da mišljenje. U ovim školama koje sam naveo, ovu problematiku, u dve od tih škola se nastava odvija u svim odeljenjima na albanskom jeziku, samo je jedna koja je direktno spomenuta u zakonu, a to je ona druga viša kategorija, viši nivo kada se nastava izvodi u većini odeljenja na jeziku manjina. Tu se veštački stvara dilema da li u školi u kojoj se isključivo nastava odvija na albanskom jeziku treba primeniti niži nivo, kada je zakonodavac tu predvideo samo da se u jednom odeljenju odvija nastava? Ima pravo Nacionalni savet da da mišljenje, a ne onaj viši nivo gde se daju predlozi ispred lokalne samouprave. Šta sada? Tri meseca je prošlo kako se počelo sa ovim postupcima sa kojima sam vas direktno upoznao, otići će meseci i meseci i nastaviće se sa konfuzijom i da se sprečava Nacionalni savet da obavlja zakonom predviđene kompetencije. Time se on do krajnosti devalvira. Šta ćemo onda dobiti? Kome onda služi Nacionalni savet? Da li nam treba samo zbog inostranstva da kažemo da smo dali manjinama nacionalne savete ili će oni stvarno da obavljaju zakonom predviđene kompetencije? U tom pogledu tražim podhitno da ministar da tumačenje i objašnjenje i da ova konfuzija bude otklonjena. Hvala.
Reč ima profesor dr Zoran Šami.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo poslednjih nedelja tužnog, da tako kažem, finala politike ove vlade prema KiM. Kažem – tužnog, jer naš narod na KiM stvarno doživljava veoma teške trenutke. Kompletna država nam je u agoniji, a sve zbog jedne višegodišnje pogrešne politike ove vlade. Skoro četiri godine DSS uporno pokušava da urazumi Vladu da politiku vezanu za budućnost KiM i politiku u odnosima sa EU treba da menja. Zahtevali smo i tražili smo da se ta politika promeni ne zato da bi mi odustali od evropskih integracija, nego da bi tim integracijama prišli kao i sve druge države koje su ili ušle ili hoće da uđu u EU. To znači bez uslovljavanja i bez ikakvih dodatnih ucenjivanja od strane EU koje druge države naravno nisu imale. Umesto svega toga svedoci smo da iz dana u dan, jedno po jedno, ova vlada prihvata da kosovskim, prištinskim institucijama daje sve nove i nove atribute državnosti. Svedoci smo da se apsolutno ne čini ništa da se tu bilo šta promeni. U drugim državama kada postoji neki problem, evo posmatrajte šta se dešava u Grčkoj, Vlada uredno izlazi pred Skupštinu i traži od Skupštine savet, mišljenje, o rešavanju nekog teškog problema. Ovde veliki broj poslaničkih grupa već više od dve nedelje traži od Vlade da izađe pred Skupštinu da kaže kakvo je stanje i šta misli da čini. Vlada to neće. Umesto toga, izvinite, Vlada se ponaša kao noj koji zabije glavu u pesak i misli da će to da spreči da bude pojeden. Nažalost, obistinjuje se ono što je kazao naš predsednik Republike, koji je rekao da smo mi na dobrom putu da učinimo odlučujući korak napred. Mi smo, nažalost, na ivici provalije i ja se jako bojim da ćemo taj korak napred i da napravimo. Juče smo bili svedoci kako predsednik Vlade daje izjavu kako tobož problemi na KiM i pitanja vezana za članstvo u EU uopšte nisu povezani, da su to dva neka potpuno različita puta. Pri tome smo svi svedoci da su stanje od strane vrlo ozbiljnih zvaničnika EU stizala krajnje jasna upozorenja da od EU nema ništa dok mi ne priznamo tzv. državu Kosovo. Znate, čuli smo takođe od strane predsednika države kako moramo da idemo korak po korak ka Evropi. Tobož je veliki uspeh što ćemo da steknemo status kandidata bez datuma početka pregovora, a za naše građane da objasnim da to znači da nema pristupnih fondova EU dok se ne odredi taj datum. Da podsetim da je Turska kandidat više od 20 godina, da je Makedonija kandidat šest godina, da nemaju datum početka pregovora i da prema tome nema nikakve veze što će Srbija da stekne status kandidata bez datuma početka pregovora. (Predsedavajući: Pet minuta.) Evo, završavam. Poslednji put sam pitao da li je ovu vladu sramota? Očigledno nije, pa nema razloga to ponovo da pitam. Pitaću je nešto drugo – aman, ima li nameru da dođe ovde u Skupštinu, ako sme, pa da se malo bar pogledamo u oči? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naše konkretno pitanje je u vezi sa temama koje brinu naše građane, a to su pre svega situacija na KiM i pogrešan ekonomski put koji proizlazi iz toga da EU nema alternativu. Naravno, u tom smislu, mi ističemo da smo mi jedina partija koja je i u političkom i u pravnom i u ekonomskom smislu protiv ulaska Srbije u EU. U tom smislu naša konkretno pitanje je vezano za ugovor sa "Fijatom" ili za ugovor koji je pratio Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, navodno istorijski akt koji nas je doveo u ovu situaciju da, naš narod na Kosovu i Metohiji faktički je ostavljen na cedilu i naše konkretno pitanje u vezi tog ugovora koji je doveo sigurno i do jedne vrste zbunjenosti naših glasača da se pomisli da će ulazak u EU dovesti do navodno boljeg života, mi smatramo i dokazujemo iz dana u dan ekonomskim argumentima da to nije tačno, je zašto Vlada Republike Srbije i njoj upućujemo ovo pitanje, ne objavi u celosti ugovor sa "Fijatom". Videli smo ovih dana i to je skandalozno da jednostavno da čak i poverenik za informacije, Savet za borbu protiv korupcije, ne mogu da dobiju sto strana ugovora jer je on, zamislite zatamljen i jednostavno se ne može doći do jedne definicije da li taj ugovor u ekonomskom smislu dovodi do boljitka za naše građane ili je ono čega se mi bojimo i u šta sumnjamo, da se jednostavno radi o jednoj apsurdnoj situaciji u ekonomskom smislu, da Republika Srbija koja se nalazi u teškom ekonomskom stanju, ne samo u političkom već i u ekonomskom, faktički finansira jednu veliku firmu, jednog giganta iz Italije, kao što je "Fijat". Prosto je nemoguće da u trenutku kada se toliko govori o transparentnosti, kada je to jedno od osnovnih načela EU, makar na papiru ne možemo da vidimo da li je to dobar ugovor, da li nije ili je ono što mi sumnjamo, da jednostavno država Srbija iz svog budžeta finansira socijalni mir u Italiji ili uspeh kompanije "Fijat". Sa druge strane mi smo zabrinuti i sa još jednom činjenicom da će Vlada Republike Srbije i državni organi nastaviti da na isti način, kao što se radi u slučaju "Fijata", finansiraju jedno strano preduzeće iz jedne bogate zemlje kao što je Amerika, a to je "US-steel". Videli smo ovih dana da piše u štampanim medijima da jednostavno će se oprostiti negde oko 20 miliona evra "Sartidu" jer navodno "Sartid" tj. " US-steel " i ne postoji nikakav ekonomski pokazatelj koji nam govori da je to dobro za nas, niti da su oni u krizi jer jednostavno i navešću vam taj podatak, proizvodnja u " US-steel " je porasla u odnosu na prošlu godinu. Dakle, radi se o potpuno neverovatnim stvarima, da mi pomažemo faktički "Fijat", pomažemo " US-steel ", uveli smo jednostranu primenu prelaznog sporazuma, znači još 130 miliona evra dajemo EU i to sve u trenutku kada isti ti, iste te države svoje vojnike šalju i drže na Kosovu i oni pucaju na naše građane. Znači, potpuno jedna apsurdna situacija i jedna situacija koja je proistekla iz ekonomskih, političkih, pravno i u svakom drugom smislu štetne fraze da EU nema alternativu. U tom smislu tražimo od Vlade Republike Srbije da pokaže jednu vrstu hrabrosti, jednu vrstu neostrašćenosti prema EU, prema celoj toj ideji koja je očigledno propala, ne samo zbog Grčke ili krize evra, nego i zbog mnogih drugih argumenata i da nam pokažu da vidimo to uz benefit analizu ugovora sa Fijatom. Prosto je neverovatno da to posle skoro tri i po godine nemamo na uvid, nemamo ni mi, nema ni javnost, nemaju čak ni institucije koje se oslanjaju na vlast. Dakle, ako se taj ugovor ne pokaže u jednom transparentnom obliku, radi se izgleda o obmanjivanju građana. Mi smo protiv toga, kao što smo protiv toga da se traži odgovor za situaciju na KiM kod onih koji ne žele ništa dobro srpskom narodu, a to su pre svega one države članice EU koje su priznale tzv. Kosovo. Naše pitanje je kompleksno i ono se oslanja i na pravni i na politički kontekst situacije u kojoj se nalazi Srbija zbog lažne i štetne fraze da EU nema alternativu. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima prof. dr Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih jedno pitanje koje je usmereno ka Vladi, nadležnim ministarstvima u Vladi i nadležnim telima, odnosno organima u gradovima i opštinama Srbije. O čemu se radi? Srpska napredna stranka, DSS i još neke manje stranke već nekoliko dana, odnosno više od deset dana ne učestvuju u radu ovog parlamenta. To je njihovo legitimno pravo, kao što je njihovo legitimno pravo da redovno silaze na blagajnu, uzimaju sredstva za rad u ovoj Skupštini, kao što je njihovo pravo da ih redovno viđamo i srećemo u restoranu ove Skupštine. Njih je narod birao i za to će narodu u određenom momentu trebati da polože račune. Međutim, mene ne zanima toliko ovaj njihov politički stav koji ima svoje razne aspekte, nego me više interesuje jedna druga njihova aktivnost, ona bi se mogla nazvati njihovim noćnim aktivnostima. Naime, ako ovih dana prođete gradovima Srbije, Novi Sad, Beograd, ne znam kakva je situacija u Nišu, ali znam kakva je situacija u drugim gradovima Vojvodine, videćete da su bandere, stubovi javne rasvete, mostovi, novoizgrađena infrastruktura u ovim gradovima, a priznaćete da je puno urađeno u proteklom periodu u Novom Sadu, Beogradu, da su sagrađeni novi mostovi i nadvožnjaci i puno toga urađeno na obnovi i izgradnji, oblepljeni plakatima, glavama njihovim predsednika. Možda sam povod za ovo poslaničko pitanje imao u činjenici da sam jutros prešao preko Brankovog mosta i da je od prvog do zadnjeg stuba središnjeg dela stubova na ovom mostu oblepljeno plakatima sa glavom Tomislava Nikolića. Postavljam pitanje nadležnim ministarstvima da li je izborna kampanja počela, da li su raspisani izbori? Postavljam pitanje – šta nadležna ministarstva preduzimaju po pitanju pokretanja postupaka prema važećim zakonima za vođenje kampanje na ovaj način, mimo izbornog perioda? Postavljam pitanje gradskim službama, komunalnim inspekcijama i drugim službama, da ih poimence ne navodim, nisam ni siguran koje su sve službe nadležne za to, da li su i koliko pokrenule postupaka protiv ovlašćenih lica u tim strankama za, rekao bih, grđenje ovih gradova? O čijem trošku će se ukloniti ti plakati? Kada će se ukloniti? Na neki način, postavljam pitanje, gospodin Šami je izašao. Vrlo je nekulturno, rekao bih, postaviti pitanje i brže bolje izaći iz sale, kao da njega ne interesuje ni odgovor na to pitanje, ni uopšte rad ove Skupštine, a uvek svoju rečenicu završava – da li je sramota Vladu Srbije, i slična pitanja, pitao bih ga - da li je zaista sramota pripadnike ovih stranaka što se ponašaju na ovaj način i što uz činjenicu da nisu u sali i ne raspravljaju o zakonima, kao što je Predlog nacionalne strategije zaštite i spasavanja u vanrednim situacijama, Predlog zakona o prebivalištu i boravištu građana, Predlog zakona o upravnoj inspekciji, Predlog zakona o dopunama Zakona o održavanju stambenih zgrada itd? Ovo su sve životna pitanja. Da li ih nije sramota što ne učestvuju u radu Skupštine i da li ih je sramota što se bave ovim, kako sam ih nazvao, noćnim aktivnostima i za koje ne odgovaraju? Ali molim nadležne organe da mi daju odgovor na ovo pitanje. Hvala.
Hvala vama. Taj će odgovor biti interesantan. Pošto više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa se ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Nada Kolundžija i Branko Ružić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača gospodina Vuka Jeremića, ministra spoljnih poslova i gospođe Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova i Branka Latinović, šef Odseka za kontrolu naoružanja i vojnu saradnju u Ministarstvu spoljnih poslova. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O ZABRANI USAVRŠAVANjA, PROIZVODNjE I STVARANjA ZALIHA BAKTERIOLOŠKOG, BIOLOŠKOG I TOKSIČKOG ORUŽJA I O NjIHOVOM UNIŠTAVANjU. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Dušan Marić, Radiša Ilić, Momir Marković, Milan Škrbić, Radica Jocić, Vitomir Plužarević, Goran Mihajlović, Milorad Buha, Momčilo Duvnjak, Petar Jojić, Milorad Krstin, Sreto Perić, Vladan Jeremić, Božidar Delić, Dobrislav Prelić, Milan M. Nikolić, Zoran Popović, Lidija Dimitrijević, Dragan Aćimović, Sulejman Spaho, Tomislav Ljubenović, Ljubomir Kragović, Milovan Radovanović i Vlada Milojković. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednost. Narodna skupština je obavila načelni pretres, pa saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Reč ima gospodin Marić.
Dame i gospodo, naziv ovog zakona glasi – Zakon o zabrani usavršavanja, proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja i o njihovom uništavanju. Podneo sam amandman kojim predlažem da se u nazivu zakona doda i reč "korišćenje". Da bi se izbegla šteta od upotrebe ovog oružja, svakako je najvažnije zabraniti njegovu proizvodnju, a zatim korišćenje istog. Pošto je zabrana proizvodnje biološkog oružja praktično nemoguća, jer se u biološko oružje svrstavaju i neke supstance koje se koriste u medicini, u medicinskim istraživanjima za lečenje, kao prva sledeća mera za zaštitu od biološkog, bakteriološkog i toksičkog oružja dolazi zabrana njegove upotrebe, odnosno njegove zloupotrebe. Nelogično je da donosimo zakon o zabrani korišćenja ovog oružja, a da u samom nazivu zakona, pored pet, šest zabrana nema one najvažnije zabrane, zabrane korišćenja. Da je ovaj amandman opravdan, potvrđuje prvi član zakona, u kojem se kaže – ovim zakonom propisuje se zabrana usavršavanja proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog oružja i korišćenja bakteriološkog oružja. Velika, u stvari najveća mana ovog zakona jeste to, što neće biti primenjivan na celoj teritoriji Republike Srbije, što će biti primenjivan selektivno po više osnova. Konkretno, neće biti primenjivan na teritoriji KiM. Ako sami sebi postavimo pitanje, gde na teritoriji Srbije postoji najveća opasnost od korišćenja biološkog oružja? Gde postoji najveća potreba da odredbe ovog zakona budu primenjene? Svi ćemo se složiti da je u pitanju KiM. Senku na usvajanje ovog zakona i ovu raspravu baca i činjenica da mi 11 godina otkako se dogodilo bombardovanje Republike Srbije i SRJ, sa raznim otrovima, uključujući i osiromašeni uranijum i dalje ćutimo o tome zločinu, izbegavamo da se suočimo sa posledicama tog zločina i da aktivnije radimo na njihovom otklanjanju. Podsećam da u Srbiji postoji 111 lokacija koje je NATO pakt zatrovao. Na njih je bačeno, procenjuje se, čak 30 tona osiromašenog uranijuma. Sto sedam lokacija nalazi se na KiM i nijedna još uvek nije očišćena. Ponovo podsećam da je od rata prošlo 11 godina. Da bih još jednom skrenuo pažnju javnosti, koliko je ovo pitanje značajno i izgleda značajnije svima nego nama samima, još jednom ću citirati deo priručnika koji se deli vojnicima NATO pakta na KiM.Taj priručnik je potpisao pukovnik Osvaldo Bizari. Citiram- držite se dalje od tenkova, vozila i zgrada pogođenih projektilima ili krstarećim raketama sa osiromašenim uranijumom. Nosite zaštitnu masku, ukoliko radite na udaljenosti od 500 metara od tenka, vozila ili zgrade pogođene projektilom sa osiromašenim uranijumom. Udisanje nerastvorljivih čestica ove prašine dugoročno je povezano sa zdravstvenim posledicama, uključujući i kancer i deformaciju novorođenčadi. Ove posledice mogu da postanu vidljive tek nakon nekoliko godina. Hrana i voda, postaće nejestive zbog kontaminacije ovom prašinom i zadnje, nikako ne jedite hranu koja nije kontrolisana. Ovo je znači što se tiče zaštite vojnika NATO pakta. I ovo je korektno i pošteno što se ljudi upozoravaju da vode računa šta rade. Međutim, postavljam pitanje šta je sa zaštitom ljudi koji žive na KiM, koji neće jednom u pet godina doći u blizinu lokacije koja je gađana sa ovim otrovom, koji žive pored tih lokacija ili na tim lokacijama. Da li je NATO pakt štampao ijedno upozorenje? Da li je Republika Srbija štampala ijedno upozorenje stanovništu KiM, u kojem ga je upozorila na ovu opasnost? Nije. Kakva je opasnost u pitanju vidi se iz sledećih podataka. Na KiM je pre rata od malignih oboljenja godišnje umiralo 1.500 ljudi. Sada ih umire tri puta više, oko pet hiljada. Kosovo je crna tačka na karti Evrope kada su u pitanju maligne bolesti. Od 225 italijanskih vojnika koji su u sastavu KFOR boravili na KiM, do sada je njih 45 umrlo od malignih bolesti, dok su kod 25 njih rođena deca sa genetskim anomalijama. Navešću i neke podatke Instituta za javno zdravlje DR Milan Milovanović Vatut. To je istraživanje koje je pravljeno 2005. godine, znači, šest godina nakon bombardovanja. Istraživanje je pokazalo da je učestalost oboljevanja od raka u centralnoj Srbiji porasla kod muškaraca za 22%, a kod žena za 16%. Učestalost raka prostate je porasla za 60%, mokraćne bešike za 37%, debelog creva za 29%, karcinom pluća za 16%. Kod žena je porast oboljenja od raka debelog creva 25%, pluća 24%, materice 17% i tumor dojke 7%. Stvarno smatram i kao poslanik SRS i kao građanin Srbije da je ćutanje Republike Srbije o ovom zločinu sraman, i iz humanističkih i iz političkih razloga. KiM je sastavni deo Republike Srbije. Srbi i Šiptari koji žive na KiM su građani Republike Srbije, a država mora da vodi računa o svim svojim građanima. Praktično, Srbija učestvuje u zaveri ćutanja o zločinima nad sopstvenim narodom, zajedno sa NATO paktom, Svetskom zdravstvenom organizacijom, UN. Ova zavera postoji, ima više dokaza, a ja ću navesti samo dva. UN je 1999. godine na Kosovo poslalo jednu ekipu stručnjaka. Oni su tamo radili dva meseca. Napravili su jedan alarmantan izveštaj. Dostavili su taj izveštaj UN. Taj izveštaj je potpisao funkcioner UN, Bakari Kante. Međutim, taj izveštaj nikada nije ugledao svetlost dana. Dve godine kasnije, SZO je uradila isto. Poslala je ljude na teren, oni su napravili izveštaj. Nakon toga, iz tog izveštaja je izbačeno osam poglavlja koja govore o upotrebi osiromašenog uranijuma. Mi iz SRS smatramo da Srbija treba da preduzme sledeće korake. Prvo, da od Saveta bezbednosti UN zatraži da donese rezoluciju o formiranju jednog tima stručnjaka – fizičara, hemičara, biologa i lekara, koji bi došli na teren Srbije, na KiM i ima sledeći zadatak, da utvrdi kojom vrstom i količinom otrovnog oružja je NATO pakt bombardovao teritoriju Republike Srbije, da se tačno utvrdi koje su lokacije pogođene i kakve su posledice jedanaest godina posle bombardovanja po zdravlje ljudi, po biljni i životinjski svet. Sledeće, da preko Generalne skupštine UN ili preko tužbe Međunarodnom sudu pravde, Srbija zatraži da NATO pakt očisti ove lokacije. Do sada su očišćene samo četiri na jugu Srbije. Te četiri je očistila Republika Srbija. Treće, da Srbija podnese tužbu protiv svih zemalja koje su u ovoj nelegalnoj, kaubojskoj agresiji koristile osiromašeni uranijum, a ima naznaka da je korišćen i plutonijum. Zadnje, da protiv svih tih zemalja Srbija podnese tužbu za naknadu štete žrtvama bombardovanja. Ubeđen sam da bi ovakva inicijativa, ovakva akcija Republike Srbije naišla na velike simpatije svih stanovnika Kosova, bez razlike da li su u pitanju Srbi ili Šiptari. Smatram da bi to podiglo ugled Republike Srbije u njenoj južnoj pokrajini i, u svakom slučaju, pomoglo njenu diplomatsku bitku za odbranu KiM kao sastavnog dela Republike Srbije.
Hvala. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Samo da naglasim, vreme ćete odbijati od vremena ovlašćenog predstavnika, dok god ga bude bilo. Podneo sam amandman na sam naziv zakona, s tim da se u nazivu zakona reč "toksičnog" zamenjuje rečju "otrovnog". Što se tiče obrazloženja Vlade o neprihvatanju amandmana, mogu reći da sam retko kada imao priliku da u svojoj poslaničkoj praksi vidim toliko identičnih obrazloženja u jednoj rečenici, koja u stvari ima jedan zajednički imenitelj. U ovom slučaju to je tekst same konvencije. Predlagač zakona je komotno mogao da uzme ovu konvenciju, na koju se neprestalno pozivaju, i da jebukvalno proglase zakonom, da sada nemamo ovakvu situaciju da se ništa ne može izmeniti, čak ni reči koje su strane našem jeziku i za koje u srpskom jeziku postoje odgovarajuće razumljive reči, na primer uzmimo ovu reč "toksin" koju želimo da zamenimo rečju "otrov". Šta mislite koliko bi građana Srbije znalo, da izvršite neku anketu, šta znači reč – toksin? Verujem da makar 80% ljudi ne bi znalo o čemu se radi. Koja je svrha usvajati zakone, a nije u pitanju samo ovaj zakon, ima ih mnogo gde se postavlja ovakva dilema, gde ljudi neće znati o čemu se radi? Mislim da nikom od svetskih zvaničnika, pod znacima navoda, ne bi smetalo da se u domaćem zakonodavstvu usvoje zakoni koji će biti imenovani onako kako ih narod razume. Ovako narod ima da razbija glavu kada čuje: readmisija, diskriminacija, eksproprijacija, restitucija, tranzicija. Mada ovo – tranzicija komotno ste mogli da prevedete kao – oguljen do kole kože. Da se vratim na obrazloženje Vlade. Video sam da je ovo obrazloženje namenjeno samo ovom amandmanu. Međutim, ispostavilo se da od 30 i nešto amandmana 11 je, pod znacima navoda, propalo, zato što smo se usudili da menjamo određene pojmove ili izraze Konvencije napisane pre skoro četiri decenije. Međutim, onaj ostatak amandmana imao je opet drugo unikatno obrazloženje koje je glasilo, citiram: "amandman se ne prihvata iz razloga što je rešenje u Predlogu zakona preciznije" itd. itd. Što se tiče ovog amandmana, kojim tražimo da se u Zakonu mesto reči – toksin, odnosno toksičkog, unesu reči – otrov, odnosno otrovnog, smatramo da je to ipak ispravno, bez obzira što je, rekao bih, zaraza upotrebe stranih nerazumljivih reči, kao vid nekog nakaradnog pomodarstva, izgleda zahvatila i ministarstva koja pišu ove predloge zakona. Mada, mogli smo ovim da dobijemo i Predlog zakona i na engleskom. Obrazloženje bi verovatno bilo identično. Tekst Konvencije se ne menja. Tako su i Bugari radili pred ulazak u EU 2007. godine. Usvajali su neprevedene zakone na engleskom jeziku. Evo danas u EU lepo žive, pod znacima navoda, a iz Bugarske je već isparilo milion i 800 hiljada njenih građana, otišlo u svet, što bi rekao Ljubivoje Ršumović, tako da je jedna četvrtina Bugarske opustela. Samo da podsetim, mi danas raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o zabrani upotrebe biološkog oružja, a ne o tekstu Konvencije. Pošto je ovaj Predlog zakona, u neku reku, delić puta u EU, ka vašoj EU, a pošto SRS smatra da Srbija ne sme ni po koju cenu da uđe u EU, a i patrijarh Irinej vam je dao takođe jasnu poruku po pitanju KiM i EU, predlažem vam da, kao predstavnik Vlade i vaše kolege, da požurite sa pristupanjem. U suprotnom, Božidar Đelić će stići tek da položi venac na grob EU koja polako ali sigurno puca po svim šavovima, Grčka je samo početak. Pitanje za predstavnike Vlade, to vas je pitao i kolega Marić, a i mnogi drugi – kako ćete ih sprovesti na KiM? Upravo je tamo ova vrsta oružja ostavila užasne posledice na okruženje gde se ovim oružjem dejstvovalo. Najbolji primer koliko je teritorija KiM kontaminirana, a ništa bolje nije ni u pojedinim delovima Srbije koji su intenzivno bombardovani projektilima sa različitim punjenjima, a pre svega sa osiromašenim uranijom, govori činjenica da američki vojnici donose iz Amerike vodu za piće, jer znaju koliko je sve oko njih zatrovano i uništeno. To nam je čestitka od EU i NATO-pakta.
Hvala. Po amandmani kojim se traži da se u nazivu zakona reč "toksičkog" zameni rečju "otrovnom" reč ima gospodin Milivojević Srđan.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da se ovaj amandman treba odbiti iz mnogo razloga, jer to "toksično" je svima jasno šta znači. S druge strane, u obrazloženju ovog amandmana i pitanju kako ćemo ovaj amandman da sprovodimo na teritoriji KiM, svakako bolje nego oni koji to pitanje postavljaju, a koji su imali prilike da zakone Republike Srbije sprovod 1999. godine, pa su onda vojsku i policiju povukli sa KiM i narod ostavili na milost i nemilost, ne samo radioaktivnom otpadu i posledicama radioaktivnog bombardovanja, već i na milost i nemilost onima koji su umesto srpske vojske i policije, koji su se tu nalazili dok oni nisu vodili takvu politiku kakvu su vodili, tada je naš narod ostavljen na milost i nemilost mnogo većim nesrećama i nedaćama koje uključuju i posledice radioaktivnog bombardovanja. Mi koji vodimo državotvornu politiku, za koje su KiM sastavni deo Republike Srbije, naravno da ćemo uvek biti posvećeni brizi, očuvanju zdravlja našeg narod koji je opstao i ostao na KiM, jer kao što ste čuli, neki kažu – naš narod još uvek živi na KiM, ja kažem – naš narod će i dalje i ubuduće živeti na KiM. Kao što neki kažu – požurite da položite venac na grob EU, mnogi su se istrčavali sa neodmerenim izjavama i još neodmerenijim ponašanjem… (Predsedavajući: Gospodine Milivojeviću, da se vratimo na amandman. EU je dobro koliko ja vidim.) Hvala na pitanju ovima što postavljaju, ali bilo je mnogo postavljenih pitanja kada je reč o EU i srpskoj perspektivi, tako da će Srbija čuvati KiM, ali i svoju evropsku perspektivu, ali će naći načinada taj narod koji živi na KiM, koji se suočava sa strahotama jedne politike koja je vođena 1999. godine, da mu svakako bude bolje, jer i ovaj zakon će se primenjivati na teritoriji KiM, a država Srbija će brinuti o našem narodu koji je tamo ostavljen na milost i nemilost 1999. godine. Ono što je najvažnije politika, koja je taj narod ostavila tamo onako kako ga je ostavila, nikada neće biti u poziciji da odlučuje o zdravlju i da brine o narodu na KiM. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Marić Dušan, izvolite.
Član 1. govori o zabranama koje se propisuju ovim zakonom. Citiram: "ovim zakonom propisuje se zabrana usavršavanja proizvodnje, korišćenja i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičnog oružja". Kolega Momir Marković je svojim amandmanom predložio da se ovim zabranama doda i zabrana reklamiranja biološkog i toksičnog oružja. Međutim, Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Zbog toga imamo jednu popriličnu apsurdnu situaciju, po mom mišljenju. Usvajamo zakon o zabrani proizvodnje biološkog, bakteriološkog, toksičnog ili otrovnog oružja, a tim zakonom ne zabranjujemo reklamiranje istog. Prilikom predlaganja ovog amandmana pre svega smo se rukovodili činjenicom da smo svedoci sve češćeg otvorenog reklamiranja određenih sumnjivih lekova, vakcina i sličnih proizvoda koji u sebi sadrže biološke agense koji se mogu tretirali kao biološko oružje. Praktično, svaki lek koji nije ispravan, svaka vakcina koja nije ispravna, svaki lek koji se ne koristi na pravi način predstavlja toksično oružje. Kako reklamiranje lekova može biti pogubno, građani Srbije i građani cele planete su najbolje videli u slučaju svinjskog gripa. Podsećam da su televizijski kanali, televizijski programi, novinske stranice mesecima bili zatrpani pričom o svinjskom gripu i spasonosnoj injekciji, vakcini protiv svinjskog gripa. Najviši državni funkcioneri su se vakcinisali, svakodnevno pozivali narod da se vakciniše, zemlja je mesecima živela u panici. (Predsedavajući: Gospodine Mariću, izvinjavam se, moram da vas uputim na amandman. Znam da su lekovi i oružje protiv bolesti, ali u ovom konkretnom slučaju se ne odnosi na to. Dakle, ovde se radi o oružju u pravom smislu reči. Molim vas, gospodine Krasiću, da me ne ometate dok upozoravam gospodina Marića na obaveze Poslovnika i hvala obojici.) Ako pročitate pažljivo ovaj zakon, onda ćete videti da se pod biološkim oružjem podrazumevaju i određeni biološki agensi, određene biološke supstance koje se koriste u medicinske svrhe, koje se koriste za proizvodnju lekova i drugih materijala koji se upotrebljavaju za lečenje ljudi. To je jedno. Drugo, ovde govorimo o amandmanu kojim mi predlažemo da se zabrani reklamiranje biološkog oružja. Da nastavim, kad je ova sva ujdurma prošla oko ove famozne spasonosne vakcine, utvrđene su sledeće činjenice. Prva činjenica je bila da je otkriveno da se u vakcini protiv svinjskog gripa nalazio virus svinjskog gripa. Gospodine Novakoviću, izvinjavam se, ali ako imate vakcinu za koju se utvrdi da u sebi sadrži virus, virus je biološko oružje, u ovom zakonu piše da je biološko oružje, onda ne možete reći da se nalazim izvan teme. Znači, utvrđeno je da je više ljudi umrlo od vakcinacije, od ove famozne vakcine, nego od samog svinjskog gripa. Sledeće što je utvrđeno jeste da je vakcina protiv svinjskog gripa proizvedena godinu dana pre početka ove epidemije i njenog proglašenja. Pre nego što je vakcina pronađena pronađen je virus. Sledeća činjenica vrlo bitna jeste da je međunarodna farmaceutska mafija na proizvodnji vakcine zaradila sedam milijardi evra. U raspravi u načelu govorio sam o scenariju koji primenjuje svetska farmaceutska mafija, ova mafija koja na ovaj perfidan način kroz lekove i vakcine plasira biološko oružje. Prvo farmaceutske kompanije naprave virus, tim virusom izazovu određenu bolest, a nakon toga plasiraju vakcinu protiv tog virusa. Ono što je najvažnije, naprave veliku medijsku galamu koju diže plaćena medijska mafija i zarađuju milijarde dolara. Iz tih razloga, kolega Momir Marković je predložio da se među zabranama iz člana 1. ovog predloga zakona nađe i zabrana reklamiranja biološkog, bakteriološkog i toksičkog oružja. Kakva je podvala i zavera u pitanju, može se videti iz činjenice da ogroman broj deonica u kompaniji koja proizvodi ovu vakcinu, "Tamiflu", građani se sećaju, to je bila vakcina kojom su ljudi vakcinisani protiv ptičijeg gripa, da dobar deo akcija ima bivši ministar odbrane SAD, Donald Ramsald. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Dušan Marić.
Kao što sam rekao, član 1. govori o zabranama koje se propisuju ovim zakonom. U ovom prvom članu ima jedna neshvatljiva, nepodnošljiva gramatička govorna greška. Ona se nalazi u nazivu zakona. Rešenje koje je predložila Vlada je blago rečeno potpuno nepismeno. Citiram: "Ovim zakonom propisuje se zabrana usavršavanja proizvodnje, korišćenja i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja i o njihovom uništavanju." Moram pročitati još jednom i molim vas da obratite pažnju: "Ovim zakonom propisuje se zabrana usavršavanja proizvodnje, korišćenja i stvaranja oružja i o njihovom uništavanju". Milan Škrbić je predložio u svom amandmanu da se ova nakaradna formulacija uskladi sa srpskim pravopisom i gramatikom i da glasi – ovim zakonom propisuje se zabrana usavršavanja proizvodnje, korišćenja, stvaranja itd. biološkog, bakteriološkog i toksičkog oružja, kao i način njegovog uništavanja. Vlada je amandman odbila uz obrazloženje da se amandman ne prihvata iz razloga što Konvencija ne sadrži odredbe o načinu uništavanja naoružanja koje je zabranjeno Konvencijom. Ovde je u pitanju jedna klasična zamena teza, o čemu je govorio i kolega Radiša Ilić. Ovde se ne govori o tome kako će ovo oružje biti uništavano, kako će se uništavati, ovde se govori o elementarnom poštovanju svakodnevnog govora, o poštovanju gramatike, padeža i vremena. Ovo je, inače, jedan od desetak amandmana koje je predložila SRS, koje je Vlada, da je bilo imalo dobre volje, morala da prihvati. Ona ih je odbila uz obrazloženje da nisu u saglasnosti sa Konvencijom o zabrani usavršavanja, proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja. Čak se u amandmanu, u kojem smo predložili izmenu naziva zakona, kaže da to nije zakon Konvencije. Pa, mi ovde ne usvajamo konvenciju, Konvencija je usvojena 1972. godine, a mi ovde usvajamo zakon Republike Srbije, koji tretira ovu problematiku. Mi smo dosada znali, to je javna tajna, da vladajuća koalicija mnoge zakone prepisuje od zemalja članica EU. Međutim, sada imamo jedno konkretno priznanje da ne prepisuju samo zakone, nego da prepisuju i njihove naslove. Znači, odgovorno tvrdim da ni jedan amandman SRS nije suprotan ovoj konvenciji. Pozivanje na ovu konvenciju u obrazloženju odbijanja amandmana bilo bi logično da su rešenja koja bi predlažemo liberalnija od rešenja koja postoje u Konvenciji, pa da njihovim prihvatanjem postoji opasnost da se poveća opasnost od proizvodnje, upotrebe, korišćenja itd. biološkog, bakteriološkog i toksičkog oružja. Međutim, stvari stoje potpuno suprotno. Mi samo dopunjujemo praznine koje postoje u Konvenciji. To se vidi u ovom predlogu zakona, velike praznine. Tako praktično smanjujemo mogućnost proizvodnje ili upotrebe ovog oružja. Radi građana Srbije moram da istaknem da ste odbili naš amandman da se među zabranama u nazivu zakona nađe i zabrana korišćenja bakteriološkog oružja, pa ste odbili naš predlog da se zabrani prikrivanje bakteriološkog, biološkog i otrovnog oružja, a o tome ćemo kasnije. Doslovce se odbija taj amandman i opet se poziva na famoznu Konvenciju. Odbili ste naš predlog da se izričito zabrani reklamiranje ovog oružja. Sada odbijate da uklonite gramatičke greške, pravopisne i neverovatne greške iz Predloga zakona i pri tome se stalno pozivate na ovu konvenciju. Što se tiče ovog podsećanja na to ko je kriv, a ko je zaslužan, moram samo da kažem u dve rečenice. Dok je SRS bila na vlasti, Srbi i Srbija su KiM branili onoliko koliko smo mogli i odbranili smo svaki pedalj teritorije Republike Srbije, a na milost i nemilost okupatorima Srbi i Albanci na Kosovu su odstranjeni nakon sprovođenja Kumanovskog sporazuma. (Predsedavajući: Tema, gospodine Mariću, nije geopolitička, nego je konkretan amandman.) Završavam. Zahvaljujem vam se i podsećam da je moj prethodnik govorio pet minuta o ovoj temi, a vi ga niste prekinuli, tek na kraju. Završavam rečenicom da SRS nije glasala za Kumanovski sporazum. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Radića Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik SRS Vitomir Plužarević podneo je amandman na član 2. ovog predloga zakona o zabrani usavršavanja, proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog i toksičkog oružja i njihovo uništavanje. Gospodin Vita Plužarević predlaže da se u članu 2. reči: "pojedini pojmovi" zamene rečju: "pojmovi". Čitajući amandman koji je predložio poslanik Vitomir Plužarević i čitajući obrazloženje Vlade: "Amandman se ne prihvata iz razloga što konvencija sadrži samo pojmove koji se uobičajeno koriste u međunarodnim dokumentima", stekao sam utisak da je Vlada, nemajući nikakav ozbiljan argument da opravda neprihvatanje amandmana SRS, pribegla jednom ovakvom rešenju, a to je klasično ponavljanje, kao papagaj, opet se pozivajući na konvenciju, a ponavljam, mi usvajamo zakon koji će trebati Srbiji, da bi se Srbija zaštitila od biološkog oružja, a ne konvenciju koja je opšta i, rekao bih, šuplja za neke pojedinosti koje su karakteristične za određene zemlje potpisnice i koje upravo mi iz SRS želimo da usadimo u naš zakon. Nažalost, koliko vidim, vi ste stavili zabranu za naše amandmane, kao da je ova konvencija sveta krava. Ubeđen sam da čak i u toj konvenciji nema nikakve prepreke za ovakvo rešenje kako je predložio poslanik Vitomir Plužarević. Kad smo već kod konvencije, gospođo Malović, sigurno znate da li su SAD potpisnice ove konvencije i kakva je korist od toga i da jesu. Amerikanci su stvorili virus side, Amerikanci su usavršili genetski virus ebole, ojačali ga, proizveli su u vojnim laboratorijama virus svinjskog gripa, a da ne govorim o mnogim drugim međunarodnim konvencijama, sporazumima koje su SAD svesno gazile proteklih nekoliko decenija. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Radiša Ilić ima reč.
U ime poslaničke grupe podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona, koji glasi: U članu 2. tačka 1. podtačka a) posle reči: "zaštitne" dodaje se zapeta i reči: "naučne, medicinske". Ovaj amandman je najbolji primer da se Vlada nije rukovodila najboljim interesima da se poboljša Predlog zakona, možda i zbog shvatanja da to i nisu pitanja koja će značajno uticati na svakodnevni život građana Srbije. Na ovakvu pomisao navodi obrazloženje Vlade: "Amandman se ne prihvata zato što je rešenje u Predlogu zakona preciznije". Upravo smo mi iz SRS amandmanom precizirali šta se može podrazumevati pod biološkim oružjem i tu poimenice navodimo da tu spadaju agensi ili toksini koji nisu namenjeni, između ostalog, za naučne i medicinske svrhe. Vlada je navela samo: "zaštitne ili druge mirnodopske svrhe". Sada vas pitam da li je preciznije ovo što su predložili poslanici SRS, gde se konkretno navodi: "naučne, medicinske svrhe", ili ovo šturo pojašnjenje koje je dala Vlada? Pojam: "zaštitni" i "mirnodopski" može se svakojako tumačiti, kako kome odgovara, mada i ne moramo nešto preterano da se trudimo što se tiče biološkog i toksičkog oružja, verovatno ga i nemamo, kao što smo uništili i pretopili i klasičnu artiljerijsko, oklopno i pešadijsko naoružanje. Od tih toksina jedino su nam ostala sredstva za zaprašivanje komaraca, ali to je prešlo u nadležnost poljoprivredne avijacije. Pošto je Vlada smatrala da naučne i medicinske svrhe nisu prioritet koji bi trebalo da se naglasi u ovom zakonu, kao poslanici SRS iznosimo jedan, rekao bih tako slikovit primer koji najbolje pokazuje kako medicina i nauka, kada se uhvate ruku pod ruku, mogu da naprave strahovito oružje apokaliptičkih razmera, naravno, zato što neko verovatno namerno nije razgraničio medicinsko i naučno istraživanje u mirnodopske i vojne svrhe. Upravo smo mi to želeli ovim amandmanom. Da se vratim na nauku i medicinu, koja se navodi u amandmanu i na primer o kome sam malo čas hteo da govorim. Virus H1N1, koji je u stvari uspešno testirano biološko oružje u vidu generalne probe prošle i pretprošle godine, u stvari je kombinacija svinjskog, ptičijeg i sezonskog gripa kreiranog u laboratorijama Američkog vojnog instituta u Merilendu, na kome je radio tim doktora medicine, genetičara i mikrobiologa. Šta se dalje dešava? Ovaj virus se prosleđuje "Novartisu", farmaceutskom gigantu koji je u davnoj prošlosti, pre nekih 70-ak godina, pripadao velikoj nemačkoj kompaniji "IG Farbenu", velikom nacističkom kartelu. "IG Farben" je bila kompanija koja je uveliko upravljala čak i koncentracionim logorom u Aušvicu… (Predsedavajući: Ne ulazeći u neistinitost svih ovih navoda, upozoravam vas da se vratite i da posle reči: "zaštitne" dodate zapetu i: "naučne, medicinske". Radi se o oružju, a ne o lekovima. Švajcarska je u svim ratovima bila neutralna i manite me Drugog svetskog rata i svega toga. Molim vas da se vratite na temu. Hvala.) Tako funkcioniše nauka i medicina u službi novog svetskog poretka. Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji ima reč.
Član 2. tačka 1. podtačka b) "Oružje, oprema i sredstva namenjena za korišćenje takvog agensa ili toksina u neprijateljske svrhe ili u oružanim sukobima". Ovde se radi o objašnjavanju pojmova koji su upotrebljeni u ovom zakonu. Mi iz SRS smo podneli amandman gde smo predložili da se ove reči: "u neprijateljske svrhe ili u oružanim sukobima" brišu. Evo zbog čega. Zamislite jednu rečenicu u kojoj se kaže da su lekovi oni lekovi koji se koriste za lečenje i medicinska ispitivanja. Naravno, dok se koriste za lečenje, naravno da su u pitanju lekovi. Po ovome bi morali da postoje i neki lekovi koji se ne koriste za lečenje, a znamo da takvih lekova nema. Isti je slučaj i sa oružjem. Oružje je oružje, bez obzira da li se koristi u neprijateljske svrhe i da li se koristilo ili ne koristilo u oruža-nim sukobima. Ako kažete da je oružje samo oružje koje se koristi u neprijateljske svrhe, vi sugerišete da postoji neko oružje koje se koristi u prijateljske srhe. Takvo oružje ne postoji. Isti je slučaj kad kažete da postoji oružje koje se koristi u sukobima koji nisu oružani. Ako dođe do nekog sukoba, dok u njemu upotrebite oružje, da li je u pitanju sukob između dva čoveka ili dve države, taj sukob je oružani sukob. Jednostavno smo smatrali da ovo nije logično. Bespotrebne su ove reči čije brisanje predlažemo. Mi smo Vladi predložili da izbriše te reči. Međutim, Vlada je, iz razloga o kojima smo govorili, a osnovni je razlog taj što amandman podnosi SRS, odbacila ovaj amandman. Ponovo upozoravam na onu činjenicu, smatram da je to najveća mana ovog zakona, da taj zakon neće biti primenjivan prema svima koji ga budu kršili. Ako bi se sad pravila lista onih od kojih preti najveća opasnost da će građane Srbije ugroziti bakteriološkim, biološkim ili toksičnim oružjem, na prvih 10 mesta bi bile zemlje NATO pakta, zato što su te zemlje najveći proizvođači ovog oružja, zato što su jedino te zemlje u dosadašnjoj istoriji ratova koristile to oružje, zato što su te zemlje oružje o kojem govori ovaj zakon već koristile na teritoriji Srbije i zato što te zemlje, praktično, deo teritorije Republike Srbije drže pod okupacijom, jer su izašle iz okvira Rezolucije 1244. Zato što su te zemlje najveći proizvođači ovog oružja. Zato što su jedino te zemlje o dosadašnjoj istoriji ratova koristilo je to oružje. Zato što su te zemlje oružje o kojem govori ovaj zakon, već koristile na teritoriji Srbiji i zato što te zemlje praktično deo teritorije Republike Srbije drže pod okupacijom jer su im izašli iz okvira Rezolucija 1241. Sada imamo jednu apsurdnu situaciju da usvajamo jedan vrlo važan zakon, posebno može biti važan u budućnosti, a taj zakon se neće primenjivati jedino prema onima od kojih preti najveća opasnost da će kršiti ovaj zakon. Zbog čega smo došli u apsurdnu situaciju? Zbog toga što je kao što smo već nekoliko puta govorili u načelnoj raspravi Srbija 2005. godine, potpisala je onaj famozni sporazum sa NATO paktom, po kojem su vojnici pripadnici NATO pakta pravno nedodirljivi na teritoriji Republike Srbije. Sada kada mi raspravljamo o ovom zakonu bilo koji vojnik NATO pakta, a koje imaju kakve zalihe, uzmimo da je u pitanju ludak, može da uzme jedan ili pet kilograma nekog biološkog agensa, da prođe auto-putem, da prospe i uništi biljni svet oko auto-puta, izazove smrt pet ili pet hiljada ljudi, on apsolutno neće odgovarati po ovome zakonu. Znači, nameće se jedno pitanje kakva je svrha usvajati jedan zakon ako taj zakon mogu da krše upravo oni od kojih preti najveća opasnost. Moram zaista ponovo da postavim pitanje, čime je to NATO pakt zaslužio ovu privilegiju. Čak, iako se morao potpisati taj sramotni sporazum u nekim segmentima ali morao je da ostane otklon, da se država zaštiti i da kaže, postoje neke oblasti gde ćete odgovarati ako prekršite zakone. Ako izazovete masovnu smrt ljudi, masovno trovanje. Podsećam da je NATO pakt ubio tri hiljada građana Republike Srbije, Srba i Šiptara, ranio 15 hiljada ljudi, ubio 80 dece, na teritoriji Republike Srbije i spalio 420 hiljada projektila ukupne težine 22 hiljade tona, a od toga prema sopstvenom priznanju 31 hiljada projektila, znači svaki 13 projektil je u sebi sadržao otrov koji je predmet ovoga zakona osiromašeni uranijum. Da ne bi bilo zabune, priručnik RHB zaštiti JNA, Izveštaj ekspertskog tima UN iz 1999. godine koji su ispitivali, istraživali upotrebu nedozvoljenih sredstava o agresiji NATO pakta na SRJ, Izveštaj svetske zdravstvene organizacije iz 2001. godine i mišljenje doktora Radomira Kovačevića, toksikologa Instituta za medicinu rada i radiološku zaštitu, institut se zove " Doktor Dragomir Karajović", znači svi su saglasni da je osiromašeni uranijum radioaktivno, radiološko ali i toksično oružje, da ne bi bilo neke zabune. Znači, NATO pakt kaže, mi smo na srpsku decu, na srpske gradove i sela istresli 31 hiljadu projektila sa ovim otrovom, ukupne težine sedam tona. Vojska Srbije tvrdi da je u pitanju 45 hiljada, teški 15 tona, a ruski vojni izvori tvrde da je u pitanju 90 hiljada projektila sa 30 tona osiromašenog uranijuma. Sav taj otrov se nalazi na teritoriji Srbije. Mi sada ovde u skupštini Srbije, pred građanima Srbije, pravimo se nešto važni, usvajamo zakon o zaštiti od otrovnog oružja, a teritorija Republike Srbije je već 11 godina zasejana tim otrovom i niko ne preduzima apsolutno ništa. Kolika je, znači praktična primena ovog zakona? Kolike su naše mogućnosti? Koliko je apsurdno njegovo usvajanje u ovim okolnostima to se najbolje videlo u četvrtak, 20. oktobra. Podsećam vas dok smo mi u načelnoj raspravi raspravljali o donošenju Zakona o upotrebi biološkog, bakteriološkog i toksičnog oružja, na teritoriji Srbije, na samo 300 kilometara odavde, na Kosovu i Metohiji, dogodio se napad NATO pakta na građane Republike Srbije tim toksikološkim oružjem. Podsećam dok smo mi ovde raspravljali NATO pakt je bacio suzavac na Srbe koji su se nalazili na tim nesrećnim carinskim prelazima u pitanju je suzavac, nepoznate sadržine i ono što je zanimljivo, jeste da je više od 10 vojnika NATO pakta izvršilo samo ranjavanje. Kada sam razgovarao sa ljudima koji se malo razumeju u ovu problematiku, znate šta su mi rekli? Najverovatnije je bilo u pitanju isprobavanje nekog novog naoružanja koje koristi ove otrove. Vi znate, kada se ispaljuje suzavac, suzavac zna da ispali svaki običan policajac, svaki vojnik. Nemoguće je da je neko vojnike NATO pakta poslao u mirovnu misiju na Kosovu i Metohiji, da se ovde nalaze nekoliko meseci i da nisu naučili da ispale jedan suzavac. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Marić Dušan, izvolite.
Kolega Jojić je podneo amandman na stav 2. koji glasi "biološki agens je svaki materijal biološkog porekla koji može da izazove štetu, bolest ili oboljenje". On je predložio da se briše reč svaki zato što je u pitanju suvišna, bespotrebna reč. Znači, opet se vraćamo na onaj teren, nespremnosti Vlade da prihvati predlog opozicije, pre svega predloge SRS koji bi doprineli kvalitetnim zakonskim rešenjima. Tekst zakona treba da bude što jasniji, što kraći. Vlada je odbila amandman uz obrazloženje da je rešenje koje je ona predložila preciznije i opet je u pitanju klasična zamena teza. Znači, mi ovde ne govorimo o takmičenju u streljaštvu već govorimo o tekstu zakona i o poštovanju nekih pravila koja je regulisala oblast koja se zove gramatika. Jedno od pravila jeste da se u pisanju ne koriste reči koje su bespotrebne, koje su suvišne. Zaista bih voleo da čujem objašnjenje, gospođa Malović nije stručnjak za ovu oblast i ne mislim da je za ovo kriva, ona se slučajno našla danas ovde u Skupštini, da sluša ovu raspravu. Međutim, zaista bih voleo da ovde dođe neki činovnik Vlade koji je čitao ove amandmane, koji ih je odbijao i koji je pisao obrazloženja zašto ih je odbio. Znači, ne postoji ni jedan razlog da ovaj amandman ne bude prihvaćen.
Na član 2. amandman je podne narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.)
Evo, kratko ću. Vlada je prilikom pisanja ovog zakona očigledno mislila na zaštitu ljudi, od biološkog, bakteriološkog i toksičnog oružja. Mi iz SRS smatramo da bi jedan ovakav zakon trebao da garantuje zaštitu ne samo ljudi nego i biljno i životinjskog sveta. Znači, jedna kompletna zaštita. Znate, ne možete usvajati zakon kojim kažete "Zabranjena je upotreba biološkog oružja protiv ljudi", a ne usvojiti zakon da je zabranjena upotreba bakteriološkog, biološkog oružja protiv biljaka i životinja. Zbog toga je kolega Milorad Krstin podneo amandman da se u članu 2. u tački 2. posle reči "oboljenje", znači biološki agens je svaki materijal biološkog porekla koji može da izazove štetu, bolest i oboljenje, da se dodaju reči oboljenje kod ljudi, životinja ili biljaka. Smatramo da bi na ovaj način bila otklonjena ova velika manjkavost koja je posledica neodgovornosti Vlade Republike Srbije.
Izvolite gospodine Iliću. Reč ima gospodin Radiša Ilić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Narodni poslanik Milorad Krstin podneo je amandman na član 2. Predloga zakona gde se traži da u članu 2. tačka 2) posle reči: "oboljenje" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: "kod ljudi, životinja ili biljaka". Narodni poslanik Milorad Krstin je ovim amandmanom imao nameru da preciznije formuliše ovaj stav, ali izgleda da Vlada misli da je nešto preciznije ako se ne pojasni. Tako je napisano u obrazloženju. Kakva je šteta da se u zakonu naznači da biološki agens može da izazove oboljenja kod ljudi, životinja i biljaka? Nikakva, ali nekome to možda ne odgovara. Evo, naveo bih jedan primer zbog čega to nekome može da ne odgovara. Recimo, u slučaju trovanja životinja usled akcedenta sa biološkim agensima koji se mogu tu naći iz ko zna kojih razloga iz koje zemlje, neko može tražiti naknadu štete. Sada, pošto u zakonu koji ste ovde predložili ne piše da tu dolaze u obzir i životinje, svako ko tumači zakon može da se brani na taj način. Zato je amandman SRS i napisan, da bi se izbegla bilo kakva mogućnost ličnog tumačenja zakona i zato tvrdimo da je upravo naš predlog precizniji, a ne ono što je predložila Vlada. Takođe, moram da kažem da je malo čudan put ovog zakona i usvajanje amandmana. Prvo, Odbor za zaštitu životne sredine je 18. oktobra razmatrao ovaj predlog zakona. bila je prisutna i ambasador Branka Martinović. Na načelnoj raspravi u Skupštini prisustvovala je, kao i danas ovde, ministar pravde Snežana Malović. Pre nekoliko dana Odbor za bezbednost se čak izjašnjavao o ovim amandmanima, a u obrazloženju se pominje i Ministarstvo spoljnih poslova kao neko ko je zadužen na neki vid sprovođenja ovog zakona. Verujte da danas nismo znali ko će doći da ovde predstavlja, ali eto vidimo da je opet ovde prisutna ministarka pravde Snežana Malović. Vas kao predstavnika Vlade pozvao bih da prihvatite amandman Milorada Krstina, s obzirom da ste verovatno zamenili teze pišući ovakvo obrazloženje za odbijanje amandmana. U stvari, mi smo se preciznije odredili, a ne predlagač. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Milorad Buha je podneo amandman na član 3. tačka 1) gde se kaže posle reči: "koristiti" dodaje se zapeta i reč "reklamirati". Zabrana reklamiranja bakteriološkog odnosno biološkog i otrovnog oružja je jedan od bitnijih preduslova za ostvarivanje svrhe donošenja ovog zakona i neophodno je da se među zabranama iz člana 1. i člana 3. ovog zakona nalazi i zabrana bilo kakvog reklamiranja navedenog oružja. Opet je jedan dobar amandman SRS odbijen jer, podvlačim obrazloženje Vlade, konvencija ne sadrži reč "reklamiranje". Tako piše u obrazloženju. Opet postavljamo pitanje da li mi ovde usvajamo Predlog zakona o biološkom oružju ili repliku konvencije. U ovom članu 3. tačka 1. navedeno je tačno 14. pojmova koji se odnose na zabranu u vezi biološkog oružja. Ja ću samo da ih nabrojim. Na teritoriji Republike Srbije zabranjeno je završavati, proizvoditi, posedovati, koristiti, stvarati zalihe, sticati, zadržavati, izvoziti, uvoziti, obavljati transport, tranzit, pretovar ili direktno ili indirektno na druga lica prenositi bakteriološko odnosno biološko oružje. Pitam predstavnika Vlade šta je bio problem da se i reklamiranje biološkog oružja zabrani u Srbiji? Sada možete reći, a to ste napisali i u obrazloženju – amandman se ne prihvata iz razloga što Republika Srbija ne raspolaže naoružanjem koje je zabranjeno konvencijom. Iz ovog izvlačimo logički zaključak, da Srbija ima biološko oružje vi biste verovatno i prihvatili amandman, ali ga nemamo i čemu onda ovaj zakon. Ako ga nemamo, čemu onda ovi pojmovi kao "usavršavati"? Šta? Ništa jer nemamo biološko oružje. Posedovati. Šta da posedujemo? Ništa. Sticati, šta? Ništa. Ili, recimo, stvarati zalihe. Čega? Ničega. Da sada ne upoređujemo ono što piše u članu 3. Eto vidite do kog apsurda ide Srbija u ovom trenutku. Baš u aktuelnom dnevnom redu imamo, recimo, zakone o pomorskoj plovidbi, o prekookeanskim brodovima, a mi ništa od toga nemamo, ali bitno je da imamo zakon. Verovatno ćemo jednog dana imati zakon o letu na mesec iz Srbije, ali videćemo. Kada smo već kod reklamiranja, državni organi koji se bave visoko-tehnološkim kriminalom bi trebalo malo više da povedu računa o raznim internet sajtovima koji su u stvari škola i preko kojih se veoma prosto i lako izvodljivo zainteresovana lica upućuju kako da naprave i opasne otrove i eksploziv i kako da prenesu bolesti, biljne i životinjske, ali i bolesti koje napadaju čoveka i treba obratiti pažnju ko poseduje te sajtove. Verovatno postoje mehanizmi da se uđe u trag licima koja posećuju određene sajtove. To rade i osnovci, a recimo ne mogu policajci. Verovatno znate da samo u poljoprivrednim apotekama možete nabaviti skoro sve elemente da bi ste napravili razornu bombu. Imali smo prilike da vidimo i na delu u Norveškoj gde je masovni ubica upravo od jedne tone veštačkog đubriva napravio bombu po uputstvima sa interneta uz pomoć koje je razneo centralni trg u Oslu.
Ovim ste iskoristili vreme ovlašćenog predstavnika i tri minuta od vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, svi odgovorni građani državljani Republike Srbije imaju moralnu obavezu da neguju srpski jezik, da neguju srpski jezik i ćirilično pismo, da u svakodnevnom životu, u razgovoru, u pisanju koriste domaće reči i izraze tamo gde god mogu i gde postoje adekvatne reči. Državni organi nemaju smo moralnu obavezu, nego imaju i zakonsku obavezu. Ko će drugi poštovati zakon ako ga ne poštuje Vlada i ako ga ne poštuje parlament? Ako Vlada u pisanju zakona koristi strane izraze tamo gde postoje adekvatni izrazi iz srpskog jezika, ako poslanici koji se odgovorno ponašaju prema srpskom jeziku predlože da se tuđi izrazi zamene srpskim izrazima, a skupštinska većina to odbije, onda se ne trebamo čuditi što imamo situaciju da na severu Vojvodine imamo više od 50% mesta u kojima se na tablama na ulazu u ta mesta nalaze ispisani nazivi na latiničnom pismu, na mađarskom jeziku, a od ćirilice i srpskog jezika nema ni traga ni glasa. Da bi to malo ispravili mi iz SRS smo podneli amandman da se u članu 3. i u svim ostalim članovima reč "direktno" zameni sa rečju "neposredno". Ovo je jedan od onih amandmana za koje ne postoji nijedno normalno logično opravdanje da ne budu prihvaćeni, ali nije prihvaćen zato što ga je predložila poslanička grupa SRS.
Hvala. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Kolega Božidar Delić je podneo amandman na stav 3. koji govori o tome da je na teritoriji Republike Srbije zabranjeno na bilo koji način pomagati, finansirati, ohrabrivati ili podsticati druge da se uključe u aktivnosti iz tačaka 1) i 2) ovog člana, znači u aktivnosti koje su zabranjene ovim zakonom. Kolega Delić je predložio da se ovim zabranama, znači zabrani pomaganja, finansiranja, ohrabrivanja i podsticanja doda i zabrana prisiljavanja nekog pravnog ili fizičkog lica na proizvodnju, promet, upotrebu i slično biološkog, bakteriološkog, toksičkog oružja. Zaista smatram da je ovaj amandman toliko dobar da ga nije potrebno obrazlagati. Proizvodnjom i upotrebom biološkog i bakteriološkog oružja, svih ovih oružja za masovno uništenje, bave se najveće svetske sile i najveće kompanije. U pitanju je svetska mafija, državna mafija i farmaceutska mafija. Sada postavljam pitanje – da li neko ko je pisao ovaj zakon zaista misli da će oni koji se odluče da proizvode biološko oružje, koji upotrebljavaju biološko oružje, da će se ustručavati od toga da se koriste i prisilom, da prisiljavaju nekog da nekog drugog prisili na učešće u ovom kriminalu? Zaista bih voleo da čujem neki razuman razlog zašto je ovaj amandman odbijen. Obrazloženje Vlade glasi – amandman se ne prihvata iz razloga što je terminologija koja se koristi u Predlogu zakona… Znači, Vlada kaže – amandman se ne prihvata zato što je terminologija koju mi koristimo u skladu sa međunarodnim standardima i ne obuhvata mogućnost prisiljavanja. Šta nas briga što vaša terminologija ne prihvata mogućnost prisiljavanja, ovo je zaista smešno. Vi niste predvideli, kada ste ovo pisali, da upotrebite termin prisiljavanje. Ovde nije u pitanju samo termin, ovde je u pitanju kriminal. Kada nekog prisiljavate da čini određeno krivično delo, vi činite krivično delo, to postoji u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Prvo, ovo je potpuno nepismeno. Pazite – amandman se ne prihvata iz razloga što je terminologija koja se koristi u Predlogu zakona u skladu sa međunarodnim standardima, ne obuhvata mogućnost prisiljavanja. Potpuno pomešani padeži, vremena i sve živo. Priča se o jednoj i prelazi na drugu temu. Drugo, nemate pravo, verujte, ovo su nenormalne stvari, nemate pravo da u zakonu kojim propisujete zabranu usavršavanja proizvodnje, stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog, toksičkog oružja, da ostavite mogućnost da neko nekog prisiljava da proizvodi, upotrebi oružje i da kažete – to nije kriminal. Bilo ko može sad nekog da prisili da iz Bonstila prošvercuje pet kilograma nekog toksičkog otrova u Beograd, taj koji je prisiljen, ucenjen ili iz bilo kojih razloga, će odgovarati, a onaj koji ga je prisilio neće odgovarati ni na koji način. Podsećam, odbili ste naš amandman da se u nazivu zakona među zabranama nađe i zabrana korišćenja, zabrana upotrebe ovog oružja. Odbili ste naš predlog da se zabrani prikrivanje ovog oružja. Odbili ste naš predlog da se zabrani reklamiranje ovog oružja i sada odbijate predlog da se zabrani da neko nekog prisili da proizvodi ili upotrebi ovo oružje. Onda, postavljam pitanje – koja je svrha ovog zakona, zašto ga usvajamo? Nije bilo nikakve potrebe da ga usvajamo, samo ste mogli napisati jedan član zakona – usvaja se, potvrđuje se Konvencija o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja, koja je potpisana 10. aprila 1972. godine, ali i tu bi postojao jedan mali problem, zato što je ta konvencija potvrđena od strane parlamenta tadašnje SFRJ. Znači, narodski rečeno, da oprostite, mi onda mlatimo praznu slamu.
Hvala. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Dobrislav Prelić podneo je amandman na član 3. ovog predloga zakona o zabrani usavršavanja proizvodnje, i stvaranja zaliha biološkog i toksičkog oružja i o njihovom uništavanju. Amandman glasi - U članu 3. tačka 3) posle reči "člana" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: "ili bilo koje druge aktivnosti koje imaju za cilj usavršavanje, proizvodnju, korišćenje, reklamiranje, transport ili skladištenje bakteriološkog ili otrovnog oružja, mikrobioloških ili drugih bioloških agenasa i otrova, koji nisu namenjeni u preventivne zaštitne, medicinske i druge mirnodopske svrhe u skladu sa ovim zakonom". Moramo biti iskreni, jer nekada se preko mnogih instituta, preduzeća, farmaceutskih kompanija kriju pravi proizvođači biološkog i toksičkog oružja. Cilj svega toga je da se sakriju tragovi, jer takve kompanije uglavnom finansira država i to iz trajnih fondova. Ono čega smo svedoci mi ovde u Srbiji, ali i u mnogim drugim zemljama u okruženju, pogotovo zemalja koje su u nekom vidu tranzicije, mnogi mladi stručnjaci, talentovani, se primamljivim ponudama, velikim platama, odvlače u zemlje koje su sklone proizvodnji biološkog oružja i onda ih maltene do kraja života dobro plate da bi svoje znanje pretočili u nešto što se zove biološko oružje. Srpska radikalna strankasmatra da je neophodno u ovoj odredbi pojedinačno naglasiti sve aktivnosti vezane za upotrebu bakteriološkog, biološkog i drugog otrovnog oružja, kojim je zabranjeno pomagati, finansirati i ohrabrivati ili podsticati. Naravno, cilj amandmana je i poboljšanje teksta zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Reč ima gospodin Nikolić.
U ime SRS podneo sam amandman na predlog ovog zakona o zabrani usavršavanja, proizvodnji, stvaranja zaliha biološkog i toksičkog oružja, kao i njihovo uništenje i to na član 4. stav 2. gde se reči: "obavljanje delatnosti" zamenjuju rečima: "način obavljanja delatnosti", reč "izdavanje" zamenjuje se rečju "izdavanja" i reč "vođenje" zamenjuje se rečju "vođenja". Ovo je u smislu da bi se tekst zakona, odnosno ovaj član poboljšao. Naime, uredba o ratifikaciji Konvencije o zabrani usavršavanja, proizvodnji, stvaranja zaliha biološkog i toksičkog oružja i njihovog uništavanja doneta je još u vreme stare Jugoslavije daleke 1964. godine. Svaka članica se obavezala potpisivanjem da se neće baviti ovom delatnošću. Za razliku od nuklearnog oružja, materijal i oprema, odnosno uređaji koji su potrebni za proizvodnju biološkog oružja mogu se nabaviti po veoma niskim cenama, tako da se ovo oružje u vojnom žargonu može nazvati – nuklearna bomba siromašnih. Vrlo savremena i dobro opremljena laboratorija za izradu biološkog oružja može se instalirati za male pare, negde za 10 hiljada dolara, a isto tako smestiti u dosta mali prostor. Poseban strah predstavljaju i stručnjaci, ljudi koji su osposobljeni i rade u takvim laboratorijama, jer u svakom momentu se mogu preorijentisati i raditi za potrebe onoga ko im naruči oružje za masovno uništenje. Takođe je poseban problem da nijedna laboratorija nije toliko zaštićena da ne može biti od opasnosti za okruženje. Tako elementarne nepogode, poplave, požari, zemljotresi vrlo lako mogu da probiju sigurnost bilo koje laboratorije za proizvodnju oružja za masovno uništenje. Skoro sve zemlje, kao i SAD, tvrde da je njihov stručni rad u vojnoj oblasti isključivo u odbrambene svrhe. Međutim, nigde se nije mogla postaviti jasna razlika između ofanzivnog i defanzivnog naoružanja. Amerika sebe stavlja, znamo jer smo to videli na našim prostorima, u vrh borbe protiv terorizma, ali ironiju predstavlja činjenica da Amerika nije htela da potpiše konvenciju o bilo kom oružju. Problem je bio u tome, što je u Predlogu stajalo da i druge zemlje mogu vršiti kontrolu i inspekciju američkih biohemijskih laboratorija. Amerika traži kao i do sada, sama to radi, ne samo na svojim prostorima nego širom sveta. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 4. na koji sam podneo amandman govori o tome da je na teritoriji Srbije dozvoljeno usavršavanje, proizvodnja, korišćenje, stvaranje zaliha, sticanje, posedovanje i promet bioloških agenasa i toksina u zaštitne, dijagnostičke, preventivne i druge miroljubive svrhe, ili u cilju suzbijanja, odnosno lečenja bolesti. U stavu 2. se precizira obavljanje dozvoljenih delatnosti sa biološkim agensima. Citiram – obavljanje delatnosti iz stava 1. ovog člana, izdavanje dozvola, vođenje evidencije o izdatim dozvolama, nadzor i druga pitanja u vezi sa obavljanjem delatnosti sa biološkim agensima, uređuje se posebnim zakonom. Podneo sam amandman kojim predlažem da se reč "nadzor", zamenjuje rečima "način nadzora". Vlada je odbila amandman uz obrazloženje da je rešenje koje je ona predložila preciznije. Profesori srpskog jezika sa kojima sam razgovarao, misle drugačije nego Vlada. Oni tvrde da je jasnije i jezički ispravnije ako se kaže – način nadzora će se urediti posebnim zakonom, nego kada se kaže – nadzor će se urediti posebnim zakonom. Stručnjaci potvrđuju opravdanost amandmana. Ovo je jedan od slučajeva, a bilo ih je na stotine u mandatu ovog saziva parlamenta, kada Vlada odbija neki potpuno opravdani amandman samo zbog toga što ga je podneo poslanik SRS. Jasno je da se ova Vlada u pisanju zakona rukovodi političkim a ne stručnim kriterijumima. Zbog toga razumem kada neki ministar odbije dobar amandman, koji suštinski zadire u tekst zakona, a nudi rešenja koja ne odgovaraju aktuelnoj vlasti. Međutim, ne postoji ni jedno razumno objašnjenje i opravdanje zašto se odbijaju amandmani koji suštinski ne menjaju zakon, ne nude rešenja koja ugrožavaju i osporavaju politiku vladajuće većine, već samo poboljšavaju tj. pojašnjavaju tekst zakona. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbranu i bezbednost prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 4. stav 2. je Vlada Republike Srbije prihvatila. Mi u poslaničkom klubu SRS smo sigurni da će tekst Zakona o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranja bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja u njihovom uništavanju biti poboljšan, naročito ako uzmemo u obzir da su na ovaj član prihvaćena dva amandmana SRS, ovaj i amandman kolege Srete Perića na prethodni stav 1. Član 4. definiše u koje je svrhe dozvoljeno usavršavanje, proizvodnja, korišćenje, stvaranje zaliha, sticanje, posedovanje i promet bioloških agenasa i toksina. Dobro je ponoviti da je dozvoljeno u cilju suzbijanja, odnosno lečenja bolesti, u zaštitne, dijagnostičke i preventivne miroljubive svrhe. Predlagač se pozivao na konvenciju UN za usvajanje ovog zakona, o zabrani usavršavanja, proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog i toksičkog oružja u njihovom uništavanju. Objašnjava da se privrženost Republike Srbije, da se onemogući zloupotreba korišćenja ovog oružja za aktivnosti koje su u suprotnosti sa konvencijom i rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1540, kao i drugih međunarodnih ugovora. Kada govorimo o mogućnosti da se biološko i toksičko oružje koristi isključivo u mirnodopske svrhe, a da na to obavezuju i pomenuta konvencija i rezolucija Saveta bezbednosti, dobro je da se prisetimo naše bliske prošlosti, kako smo i mi u samoj Srbiji, a kako su i naši ljudi u okruženju prošli. Pre dva dana smo bili u prilici da vidimo da je bivši kanadski vojnik Paskal Lakost koji je bio u BiH, planira da štrajkuje glađu ispred kancelarije kanadskog ministra za boračka pitanja dok ne dobije medicinsko lečenje ili dok ne umre. Kao razlog za tu svoju odluke je naveo da je otrovan osiromašenim uranijumom dok je bio u BiH. Ovakvih primera u kojima strani vojnici iznose istinu o tome šta su njihove zemlje koristile od oružja na našim prostorima, sve su brojniji. Bez obzira, što vlast u Srbiji uporno ćuti i ne donosi zakone u oblasti zdravstva koji bi išli u korist građana, surova svakodnevnica nam jasno govori kakve su posledice svega onoga što su nam lažni evropski prijatelji, NATO pakt i SAD uradili. Dovoljno je samo pogledati koliko je porasla smrtnost odojčadi u Srbiji i broj obolelih od malignih bolesti. To sve govori i izgleda da ove lažne prijatelje proevropskih snaga u Srbiji ne interesuje niti konvencija, niti rezolucija. Njima su bitni poligoni na kojima će se otarasiti svog oružja i bitan im je profit njihovih vojnih industrija. Zahvaljujem.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Mariću, izvolite.
Malo je zakona koje smo usvojili u ovoj Skupštini na predlog Vlade, a da u njima nije predloženo osnivanje nekog tela, saveta, komisije, bez obzira kako se zove, koja će se starati o njegovom sprovođenju, kao da nadležna ministarstva uopšte ne postoje. Podsećam da u Vladi trenutno radi 32.000 službenika. Radi podsećanja i radi poređenja, u vreme Slobodana Miloševića ih je radilo 8.000. Znači, imamo 32.000 ljudi. Pored te armije zaposlenih, mi stalno izmišljamo nova radna tela i izmišljamo nova radna mesta za zapošljavanje nezaposlenih stranačkih aktivista. Na žalost, ni ovaj zakon nije izuzetak. Pored živog i zdravog Ministarstva zdravlja, o sprovođenju ovog zakona će se brinuti komisija. Kolega Dragan Aćimović je podneo amandman na član 5. stav 2. koji glasi – komisiju obrazuje Vlada. On je predložio da se ovaj stav malo izmeni i da se doda da komisiju obrazuje Vlada na zajednički obrazloženi predlog ministarstva nadležnog za zdravlje i ministarstva nadležnog za nauku. Ne vidim šta je ovde sporno. Znači, Vlada imenuje komisiju i mi to ne sporimo. Smatramo da je ta komisija suvišna, jer imamo nadležno ministarstvo. Ali, kada već hoćete da je formirate, vi ćete je formirati. Samo predlažemo da Vlada tu komisiju formira na predlog stručnih ljudi, da ne bude da se opet zapošljavaju nestručni ljudi, ovo je izuzetno ozbiljna oblast – biološko, bakteriološko, toksičko oružje. Znači, nije oblast za šalabajzere. Predlažemo, da bi se to sprečilo, da se komisija formira na predlog stručnih ljudi. Pretpostavljamo da stručni ljudi sede u Ministarstvu zdravlja i u ministarstvu koje je nadležno za nauku. Hvala.
Po amandmanu, reč ima Srđan Milivojević.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da ovaj amandman treba odbiti, jer obrazloženje da će formiranje ove komisije ne znam koliko uvećati administraciju, a pogotovo koristeći argumentaciju da je nekada bilo samo 8.000 državnih činovnika u Republici Srbiji do 2000. godine, a posle ih ima ne znam koliko hiljada, prvo nije tačno. Mi smo posle 2000. godine, pogotovo posle razdruživanja sa Crnom Gorom, prihvatili mnogo administracije koja je nekada radila u saveznim organima. To je tačno. Republika Srbija je 1999. godine imala svoju upravu carina. To nije bila samostalna, nego je bila Savezne Republike Jugoslavije. Republika Srbija je prihvatila mnoge savezne organe i ti ljudi koji su radili u saveznim organima, nisu ostali bez posla, već su ti savezni organi sada postali republički organi i ti ljudi su dobili posao i počeli su da rade. Takođe, kada govorimo o obrazloženju, ne znam koliko ljudi će naći posao, nije to ne znam kakav broj ljudi, a pogotovo nema potrebe da se sumnja u kredibilitet Vlade, da će Vlada naći najbolji način da izabere te ljude. Naravno da će taj posao raditi u saglasnosti sa svim ministarstvima i to ne znači da samo sede stručni ljudi u određenim ministarstvima, a da u Vladi sede nestručni ljudi. Sva ministarstva čine Vladu i svi ti poslovi se rade usaglašeno sasvim ministarstvima i svi ti poslovi se rade uz duboku koordinaciju na svim nivoima, tako da nema nikakvog mesta improvizaciji, površnosti, takav pristup državnim problemima koštao je Srbiju koliko je koštao i taj amaterizam u radu…. (Predsednik:Gospodine Milivojeviću, samo da se vratimo temi. Može?) Hvala. Eto to smo imali kao primedbu i sugestiju. Dakle, ovu komisiju treba da formira Vlada i ovaj amandman treba odbiti. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, ili najpre, izvinite gospodine Spaho, vi prvo.
Prvo replika? [[Predsednik:Nema replike. Izvolite.]] Vidim da vi mene ne primećujete, ali primećujem ja vas, kako ste se oduševili danas dolaskom vašeg velikog prijatelja, inače velikog trenera tenisa, jer danas je više govorio o tenisu, nego o Kosovu. Verujem i čuo sam, dobio sam obaveštenje, da ulazak u Evropu zavisi samo od tenisa. Građani Srbije moraju da znaju tenis da bi ušli u Evropu. Amandman u članu 5. stav 3, posle reči "podnosi" dodaje se reč "pisani". Član 5. glasi, u stavu 3. piše da se u sprovođenju ovog zakona komisija podnosi izveštaj Vladi najmanje jednom u šest meseci. Gospođo ministre, ja sam podneo amandman koji predlaže da se ovaj stav dopuni tako što će se precizirati da komisija izveštaj Vladi podnosi u pisanoj formi. Ono što je interesantno je da bi u mom predlogu pisalo drugačije. Član 5. u stavu 3. glasi – da se sprovođenjem zakona komisija podnosi pisani izveštaj Vladi najmanje jednom u šest meseci, ali pogledajte drugu stvar. Vlada je odbila i to ne čuvenim obrazloženjem, citiram: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se izveštaj uvek podnosi u pisanom obliku.". Ovo što je Vlada napisala naprosto nije tačno. Kao što postoji pisani, tako postoji i usmeni izveštaj. Ne verujem da vaši ministri i državni sekretari i drugi vladini službenici, uglavnom su to diplomirani pravnici koji se bave pisanjem ovog zakona, ne znaju za usmene i pisane izveštaje. Upravo zato, za svaki slučaj, gospođo ministarka, da ne bi bilo različitih tumačenja, nesporazuma i zloupotreba, smatram da je obavezno podneti i pisati da se mora staviti pisani tekst, podneti Vladi i Skupštini Srbije. Ovo je, ako ste već gledali amandmane i izveštaj, samo jedna od desetak predloženih izmena koja poboljšavaju tekst zakona, čine ga jasnijim, a koji nisu prihvaćeni zato što ih je predložila SRS. Ovoj Vladi kvalitet zakona očito nije mnogo bitan. Gospodinu Cvetkoviću i njegovom kabinetu je najvažnije da tih zakona ima na broju i da svi komesari Brisela budu zadovoljni i da vam što pre daju prodor u EU. Ne verujem da ćete dobiti i u decembru, možda u decembru 2389. godine.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? Izvolite gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. ovog predloga zakona u kome se kaže – u članu 5. stav 3. posle reči "šest meseci" tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: "a Narodnoj skupštini Republike Srbije jednom u četiri godine". Očigledno je da je onaj koji je pisao obrazloženje za odbijanje amandmana, mogu slobodno reći da je sasvim promašio temu. Ovaj amandman je pravi primer kako to izgleda. Gospođo Malović vi ste predstavnik Vlade. Podneo sam amandman na član 4. stav 3. i on se odnosi na izveštaj koji komisija treba da podnese Narodnoj skupštini, to mi tražimo, ali i izveštaj o sprovođenju celog ovog zakona ili konvencije, pošto jedno jedino slovo ne može iz nje da se promeni. U obrazloženju ste totalno promašili temu. Pozivate se na prethodni član 4, to možete videti sami, u kome se najavljuje poseban zakon kojim će se to urediti. Ako bolje pročitate šta ste napisali u članu 4, vidi se da će taj zakon koji ste najavili da se odnosi na biološki agens i toksine koji će se koristiti u miroljubive svrhe, odnosno za lečenje ljudi, a ne za biološko i toksičko oružje, a mi smo tražili izveštaj za konkretno sprovođenje celog ovog zakona koji se odnosi na biološko oružje. Ovo što najavljujete, nema govora o biološkom oružju, a vi nama predočavate u obrazloženju da će to biti uređeno nekim budućim zakonom. Amandmanom smo tražili da komisija izveštava Skupštinu o celokupnoj primeni zakona, bez obzira što vi kažete da tog oružja u Srbiji nema. Neka se napiše u tom izveštaju da ga nema i to je neki vid dokumenta, odnosno pisanog traga. Ovako ispada da ste vi već zakoračili u budućnost i već znate kako će izgledati taj futuristički zakon, znate čak da će postojati i član zakona koji će predviđati taj izveštaj Narodnoj skupštini, kao što su se nekad pozivali na nacrt zakona kojim su osporavali prava dr Vojislavu Šešelju. Ko nama poslanicima garantuje da ćete vi taj zakon nekad u nekoj budućnosti doneti Narodnoj skupštini? Vi tako uvek možete pisati obrazloženja za bilo koji amandman SRS ako želite izgovor za njegovo ne prihvatanje. Komotno možete reći – odbili smo amandman jer planiramo da donesemo zakon koji će biti usvojen ali za koju godinu. Ovo je zaista smešno obrazloženje. Da zaključimo po ovom amandmanu, tražili smo jedno, vi ste odgovorili nešto sasvim drugo. Ispada da imate nameru da krijete određene stvari od narodnih poslanika, samim tim od građana, ako ne želite da podnosite izveštaj parlamentu za celokupno sprovođenje zakona, a hoćete da podnosite izveštaj po zakonu koga nigde nema, osim u vašoj najavi, i to samo o agensima koji se upotrebljavaju u miroljubive svrhe. Nije ovde u pitanju izveštaj o setvi šećerne repe. Ovde je reč o biološkom i toksičkom oružju. Trebalo bi da odgovorite na pitanje poslanika – šta sve NATO prevozi kroz i nad Srbijom? Zahvaljujem.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Najpre narodni poslanik Dušan Marić.
Ovaj član govori o radu i nadležnostima Komisije, pa ću iskoristiti da se osvrnem na diskusiju prethodnog kolege. Tačno je ono što se tiče broja zaposlenih u nekadašnjim saveznim organima, što se tiče njihovog preuzimanja od strane republičkih organa. Tačno je da se formiranjem ove komisije broj zaposlenih u republičkoj adminsitraciji neće značajno povećati. Znači, verovatno je u pitanju desetak ljudi. Ali, ako pored 28 članova Vlade, pored više od 20 ministarstava, formirate još 150 raznih regulatornih tela, saveta, komisija, kancelarija i u svaki od tih organa zaposlite po deset ljudi, to je 1500 ljudi. Međutim, tačni su i podaci koje sam izneo o broju zaposlenih u Vladi Republike Srbije. Te podatke sam preuzeo iz obrazloženja budžeta Vlade Republike Srbije za 2009, 2010. i 2011. godinu. Tamo piše – do 5. oktobra 2000. godine u Vladi je radilo oko 8000 službenika. Sada u Vladi radi 28000 službenika na stalnom radu i 4000 službenika po ugovoru. Ako laže Vlada, onda sam slagao i ja.
Narodni poslanik Ljubiša Petković ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik SRS Radica Jocić podnela je amandman na član 6. i predložila da se reči: "duži su" zamene rečima: "obavezni su". Kako bi građanima Srbije bilo jasnije o čemu se zapravo ovde radi, pročitaću vam član 6. koji glasi: "Članovi komisije i predstavnici nadležnih organa, koji učestvuju u sprovođenju ovog zakona, dužni su…". Srpska radikalna stranka je predložila sasvim drugačiji tekst i kaže se: "…dužni su da štite poverljive informacije do kojih dođu u vršenju poslova u vezi sa primenom Konvencije". Srpska radikalna stranka je predložila umesto reči: "dužni su" da se zamene rečima: "obavezni su". Suština našeg amandmana nije samo u pitanju da li je jezički ispravnije reći "dužni su" ili "obavezni su", posebnu težinu reči "dužni su" imaju u odnosu na "obavezni su". Obavezni znači da možete da primenite i neke sankcije, dok reči dužni su, nisu dužni, mogu, ne mogu, da li nešto hoće ili neće, a pogotovu kada su u pitanju poverljive informacije, ne mogu se prepuštati slučaju, jer u nekom razumnom periodu unazad, u jednoj normalnoj državi, kao što je bila i naša država, niste mogli da predvidite ovakve mogućnosti, niti ste smeli da dozvolite slučaju da li će neko biti voljan ili neće biti voljan da čuva poverljive informacije. U tom periodu ste bili u obavezi čak i da polažete zakletvu. Zahvaljujem.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Tomislav Ljubenović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 6. Predloga zakona o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičnog oružja i o njihovom uništenju, ovaj amandman poslaničkog kluba SRS odnosi se na lica koja obavljaju poslove u vezi sa primenom Konvencije o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranju zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičnog oružja i o njihovom uništenju. Naime, u članu 6. definisano je da članovi komisije i predstavnici nadležnih organa, koji učestvuju u sprovođenju ovog zakona, dužni su da štite poverljive informacije do kojih dođu u vršenju poslova u vezi sa primenom Konvencije. Mi smo predložili da se umesto reči: "u vršenju" napišu reči: "u obavljanju", ne samo zato što je jezički ispravnije, već bliže odražava smisao odredbe. Ovim zakonom je u Srbiji zabranjeno sve u vezi sa biološkim oružjem, biološkim agensima i toksinima. Međutim, dozvoljeno je usavršavanje, proizvodnja, korišćenje, stvaranje zaliha, sticanje, posedovanje i promet bioloških agenasa i toksina u profilaktičke zaštite, dijagnostičke i preventivne i druge miroljubive svrhe ili u cilju suzbijanja, odnosno lečenja bolesti. Međutim, uvek treba imati na umu da postoji opasnost od eventualnih zloupotreba ili nestručnog korišćenja. Ovom prilikom kada govorimo o biološkom i toksičnom oružju, važno je istaći da je Republika Srbija u vreme NATO agresije bila izložena svakakvim vrstama oružja i da je to ostavilo prevelike posledice, pre svega, po zdravlje ljudi. Ono što je poznato našim građanima je da je NATO u agresiji na SRJ koristilo municiju sa osiromašenim uranijumom. Manje je poznato da je alijansa koristila i zabranjeno biološko i hemijsko oružje protiv SRJ, a španski pilot višenamenskog borbenog aviona F18, kapetan Adolfo Luis Martin de la Os, je prvi oficir NATO koji je progovorio o upotrebi hemijskog biološkog i radio aktivnog oružja. Martin de la Os je u izjavi španskom listu "Artikulo" optužio vlade zemalja koje su izvršile agresiju na SRJ za širenje lažnih vesti o samom ratu. On je ujedno izneo podatke da ubijanje civila nije bila greška nego plan. Oni koji su bacali svakakva oružja po nama sami su priznali zločine, a predstavnici vlasti u Srbiji neprestano nas bombarduju rečima o tome kako Srbija treba da postane član NATO. Jedino dobro u svemu tome je što je svakim danom sve veći broj građana Srbije koji su protiv toga, protiv ulaska u NATO. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o zabrani usavršavanja proizvodnje, stvaranja zaliha bakteriološkog, biološkog i toksičnog oružja i o njihovom uništavanju podneo sam amandman koji glasi da se član 7. menja i glasi: "Ministarstvo nadležno za spoljne poslove dostavlja izveštaj telu UN, koje je nadležno za podršku u primeni Konvencije svake godine do 15. aprila tekuće godine za prethodnu godinu." Obrazloženje formulacije člana 7. predloženo amandmanom jasnije je i jezički je ispravnije od formulacije koju je predložila Vlada. Cilj amandmana je poboljšanje teksta zakona. Znači, ovde se radi o jednom tehničkom amandmanu koji je jezički ispravniji, precizniji i preciznije definiše član, a samim tim i poboljšava Predlog zakona. Naime, o čemu se radi u članu 7? Da bi građani videli, on glasi – ovo ministarstvo nadležno za spoljne poslove dostavlja izveštaj, deklaraciju nadležnom telu za podršku primeni Konvencije pri UN svake godine do 15. aprila tekuće godine. Tu je samo jedna korekcija u tehničkom smislu. Ono što je Vlada podnela kao izveštaj, oni su odbili ovaj amandman uz jedno obrazloženje da se ovaj amandman ne prihvata iz razloga što je rešenje u Predlogu zakona preciznije i u skladu sa međunarodnim standardima. Mislim da obrazloženje nije adekvatno, nije dobro proučeno i da je samo stihijski pisano i prepisivano. Predlažem Vladi da u danu za glasanje ipak prihvati ovo kao jezički ispravnije i standardizovanije u cilju poboljšavanja ovog predloga zakona. Na kraju, ovih desetak sekundi da iskoristim, što se tiče ovog predloga zakona i uopšte o stvaranju ovih bakterioloških i bioloških oružja, moj bi predlog bio da se pokrene akcija za uništavanje a ne skladištenje tog i takvog oružja koje postoji trenutno u svetu, jer smo svedoci da takvo oružje koriste ove svetske sile kada vrše agresiju na druge zemlje. Jednu od poslednjih agresija koju mi pamtimo i svedoci smo toga je agresija na državu Srbiju kada je bombardovana 78 dana. Sticajem prilika bio sam tada u zgradi Izvršnog veća kada su tri projektila pogodila poštu i Izvršno veće koje je uništeno u tom bombardovanju. Desetak godina nakon toga dobio sam tumor, morao sam da izvadim prvo levi bubreg, pa onda levo plućno krilo i pitanje je šta ću dalje morati da izvadim. Ubeđen sam da sam tada otrovan, kao i svi ostali koji su bili prisutni, upravo od tih bombi koje su poslate na Srbiju iz Jadranskog, ili Sredozemnog mora. Predlažem da se pokrene akcija ispred naše države da se sva ova, i ovako slična sredstva ne skladište, ne lageruju, nego da se strogo uništavaju, jer je to pogubno za savremenu civilizaciju i za savremeni svet uopšte. Zahvaljujem.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo, u članu 8. koji govori o kaznama za kršenje zakona. Podneo sam amandman na stav 1. tačka 1) koji glasi: "Novčanom kaznom od 500.000 do 3.000.000 dinara kazniće se pravno lice ako usavršava, proizvodi, poseduje, koristi, stvara zalihe, stiče, zadržava, izvozi, uvozi, obavlja transport, tranzit, pretovar, ili na druga lica direktno ili indirektno prenosi biološko oružje". Amandmanom sam predložio da se među privrednim prestupom, koji je kažnjiv po ovom zakonu, uvrsti i prikrivanje biološkog oružja. Vlada je odbila moj amandman uz obrazloženje da je rešenje koje je ona predložila "sveobuhvatno i jasno". Ovo obrazloženje je napisano tek reda radi, da se nešto napiše. Kako može da bude sveobuhvatno rešenje ako se u Zakonu o zabrani proizvodnje i korišćenja biološkog oružja, među radnjama koje su zabranjene i kažnjive ne nalazi i prikrivanje biološkog oružja? Zvuči neverovatno, kao gruba šala. Zbog građana koji gledaju ovaj prenos moram da ponovim da predlažem da se zakonom zabrani skrivanje biološkog oružja, Vlada tvrdi da to nije potrebno. Šta ovo, praktično, znači? Vlada Srbije poručuje da građani i farmaceutske kompanije mogu do mile volje da sakrivaju biološko oružje, bez ikakve bojazni da će za to odgovarati. O čemu se ovde radi? Radi se o bahatosti o kojoj sam govorio i prilikom obrazlaganja amandmana na član 4. Neki Vladin službenik, koji je čitao predložene amandmane, nije se ni trudio da ih razume. Njemu je bilo dovoljno da vidi da je amandman napisao neko iz SRS i da ga odbije. Ponavljam treći put, Vlada smatra da u Srbiji ne treba zabraniti skrivanje biološkog oružja. Hvala.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u delu koji govori o kaznenim odredbama, u članu 8. stoji: "Novčanom kaznom od 500.000 do 3.000.000 dinara kazniće se za privredni prestup pravno lice ako" tačka 1) "usavršava, proizvodi, poseduje, koristi, stvara zalihe, stiče, zadržava, izvozi, uvozi, reeksportuje, obavlja transport, tranzit, pretovar ili na druga lica direktno ili indirektno prenosi biološko oružje (član 3. tačka 1)". U amandmanu koji sama podneo uime SRS stoji da se u č lanu 8. stav 1. tačka 1) posle reči: "druga" dodaju reči: "fizička ili pravna". Da bi se izbegla različita tumačenja i zloupotrebe, neophodno je tekstom ove odredbe precizirati da se zabrana prenošenja biološkog oružja odnosi na fizička i na pravna lica. Cilj amandmana je poboljšanje teksta zakona. U Predlogu zakona stoji: "druga lica". Može da se tumači da su ta druga lica kako fizička, tako i pravna lica, ali to može samo da se tumači i podrazumeva. Amandmanom koji sam podneo u ime poslaničke grupe SRS precizira se datu radi kako o fizičkim, tako i o pravnim licima, a što je trebalo da se predvidi ili predlogom zakona ili, eventualno, amandmanskom intervencijom i u članu 3. tačka 1) da se doda: "druga fizička ili pravna lica". Preciznije je u terminološkom značenju. Kazne koje su predviđene Predlogom zakona od 500.000 do 3.000.000 dinara i nisu tako male. Ne samo zbog toga, pošto se radi o prenosu veoma opasnog materijala, biološkog oružja, važno je da bude usmerena odgovornost za privredni prestup precizno na krug ljudi ili krug odgovornih, a to su fizička i pravna lica zbog privrednog prestupa. U mišljenju Vlade stoji da Vlada nije prihvatila moj amandman, da je dovoljno jasno ovo što stoji u tački 1) stavu 1. člana 8. Predloga zakona, što može da bude prihvatljivo ako se tumači da su ta druga lica fizička i pravna lica. Moramo da priznamo, gospođo Malović, u amandmanu koji sam podneo preciznije se odnosi na krug lica koja treba da budu odgovorna za prenos biološkog oružja, a to su fizička i pravna lica. Uopšte to nije sporno, eventualno, od vas kao predstavnika Vlade, da prihvatite ovaj amandman. Ovim amandmanom, u smislu pravno-tehničke intervencije, ne zadire se u suštinu, u smisao, u koncept Predloga zakona. Ovde se samo zadire u poboljšanje preciznosti, kada je reč o kaznenim odredbama, lica koja treba da budu odgovorna ako se ne pridržavaju ovog zakona i materije koju ovaj zakon reguliše.
Gospodin Radiša Ilić ima reč.
Kolega Milovan Radovanović je podneo amandman na član 8. sa obrazloženjem da se u članu 8. stav 1. tačka 1) posle reči: "druga" dodaju reči: "fizička ili pravna". Član 8. se odnosi na novčane kazne koje se primenjuju za teške oblike kršenja ovog zakona, odnosno na mogućnost da pravno lice bude kažnjeno ukoliko, između ostalog, bude uključivalo i druga lica u proces koji ima veze sa biološkim oružjem, i ako je samo lice počinilo ozbiljno krivično delo. Amandmanom se preciznije određuje da se pod pojmom lica mogu podrazumevati pravna i fizička lica. Ovako ostaje sužena mogućnost tumačenja ili tumačenja koja mogu nekoga da zaštite. Kada smo već kod lica koja mogu da izvrše ovo teško krivično delo koje je kažnjivo ipo članu 377. Krivičnog zakonika Srbije, postavljam pitanje gospođi Malović – da li postoje u Srbiji na snazi neki sporazumi ili čak i zakoni koji nekim licima omogućavaju da paradiraju sa biološkim i toksičkim oružjem po Srbiji? Da li postoji neko ko će biti izuzet od člana 377. Krivičnog zakona Srbije i člana 8. ovog predloga zakona, kao pravno i kao fizičko lice? Postoji. Mi smo o tome govorili u načelnoj raspravi i vi to dobro znate, ali vam je neprijatno da kažete. Ta lica supripadnici NATO pakta. Njima je omogućeno od 2006. godine, po SOFA sporazumu, da mogu kroz Srbiju da prolaze kad hoće, da prevoze šta hoće, da unose šta hoće i da angažuju koga hoće. Evo kako glasi član 10. tog sporazuma, a koji je bitan baš po pitanju unošenja u zemlju opasnih materija, biološkog i toksičnog oružja: "opremanje, rezerve, materijali i druga sredstva Vlade SAD i njihovih partnera u sporazumu, odnosno privatnih vojnih kompanija, koji se uvoze i izvoze, neće biti podvrgnut carinskoj ili bilo kojoj drugoj kontroli od strane srpskih vlasti". Armija SAD i privatne kompanije koje ona angažuje za saradnju, mogu slobodno uvoziti u Srbiju sve što smatra potrebnim, uključujući i razne vrste naoružanja, opasne materijale, bez bilo kakve provere. Pogledajmo samo šta se kaže u paragrafu 2. tačke 7. ovog čuvenog SOFA sporazuma: "Avijacija, transportna sredstva i brodovi SAD oslobađaju se kontrolisanja". Ovaj amandman se baš i odnosi na prenos prava na druga lica, ali i da ga usvojite, nećete imati nikakvu težinu pošto su pripadnici NATO-a nedodirljivi i za zakon i za konvencije i za Krivični zakon Srbije. Ja bih baš voleo da vas vidim da sutradan pripadnicima NATO-a za jedno ovakvo teško krivično delo izreknete novčanu kaznu od 500 do tri miliona dinara, po članu 8. stav 1. tačka 1.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Izvolite, gospodine Milojkoviću.
Podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranja zaliha biološkog i toksičkog oružja i njihovom uništavanju. Amandman glasi: "U članu 8. stav 1. tačka 2. reči: "stvara zalihe" dodaje se reč: "prikriva"." Radi uspešnog sprovođenja i postizanja cilja zakona, neophodno je među aktivnostima koje će biti sankcionisane novčanim kaznama, a koje ste vi naveli u Predlogu zakona, a to su: usavršava, proizvodi, koristi i stvara zalihe, obavlja transport, pretovar itd, treba dodati reč: "prikriva". Smatram da je mnogo teži prekršaj prikrivati biološko i toksičko oružje od navedenih prekršaja. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, uz obrazloženje da je u zakonu dovoljno jasno. Postavlja se pitanje da li ovo znači da je dozvoljeno prikrivati biološko oružje a da pri tome ne snosite nikakvu odgovornost?
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite, gospodine Mariću.
Član 8. govori o aktivnostima za koje će po ovom zakonu biti izricane novčane kazne. Predložio sam da se doda nova tačka, po kojoj bi se kazne izricale i za: "bakteriološko, biološko ili toksično oružje". Znači, onome ko bakteriološko, biološko ili toksično oružje uništava samoinicijativno, bez znanja, odobrenja i nadzora komisije i nadležnih organa koji učestvuju u sprovođenju ovog zakona. Na moje zaprepašćenje, Vlada je odbila ovaj amandman, uz sledeće obrazloženje: "Amandman se ne prihvata iz razloga što Republika Srbija ne poseduje bakteriološko, biološko oružje, jer je ona strana Konvencije od njenog stupanja na snagu, 1975. godine". Po ovom obrazloženju Vlade, nama ovaj zakon onda uopšte nije ni bio potreban. I kakve veze ima ovo obrazloženje sa predmetom amandmana? Ovo obrazloženje bi bilo odlično, logično i prihvatljivo da se ovaj zakon odnosi na državu Srbiju. Ali, on se odnosi ne samo na državu Srbiju nego se odnosi na njene građane, odnosi se na pravna i fizička lica, odnosi se na strane državljane koji u trenutku izvršenja nekog krivičnog dela koje je predmet ovog zakona borave na teritoriji Republike Srbije. To je što je Srbija 1975. godine potpisala Konvenciju o zabrani ovog oružja i što ne poseduje ovo oružje, i naravno da ga ne poseduje, samo po sebi nije garancija da se na teritoriji Republike Srbije ne nalazi takvo oružje. Sami znamo da se nalazi najmanje na 107 lokacija na KiM. I sad po ovom zakonu, s obzirom da odbijate naš amandman, svaki pojedinac ima pravo, ako dođe u kontakt sa biološkim oružjem, recimo, neki pojedinac koji radi u nekoj farmaceutskoj kompaniji, koji radi u nekom institutu gde se vrše medicinska istraživanja, gde se vrše testiranja lekova, čovek iznese biološke agense, iz ko zna kojih razloga, hoće da ih uništi, on po ovom zakonu ima pravo da izađe u dvorište, na sred ulice i da ih uništava onako kako on smatra da treba, onako kako zna i kako ume. Mi smatramo da je ovo neprihvatljivo. Na kraju ove rasprave, moram građane Srbije da podsetim na sledeće. Vi ste odbili predlog SRS da se u nazivu zakona, među zabranama, nađe i zabrana upotrebe ovog oružja. Odbili ste predlog SRS da se zabrani prikrivanje bakteriološkog, biološkog i toksičkog oružja. Odbili ste predlog SRS da se zabrani reklamiranje ovog oružja, kao što ste odbili i predlog da se zabrani prisiljavanje da neko prisili nekog drugog da proizvodi, skriva ili koristi ovo oružje i na kraju, odbijate naš predlog da se zakonski zabrani da neko u Srbiji samoinicijativno uništava eventualne zalihe biološkog, bakteriološkog ili toksičnog oružja. Hvala.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima, odnosno, pre nego što zaključim, pitam predstavnika predlagača, gospođu ministar, Snežanu Malović, da li želi reč? Izvolite, gospođo Malović.
Hvala. Poštovana predsednice, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, tokom prethodne debate koja je vođena u Narodnoj skupštini povodom Predloga zakona o zabrani usavršavanja, proizvodnji i stvaranja bakteriološkog, biološkog i toksičnog oružja i o njegovom uništavanju, dato je sveobuhvatno obrazloženje o razlozima usled kojih se predlaže njegovo usvajanje. Ovom prilikom želim da vas podsetim, da se Konvencijom o zabrani biološkog naoružavanja koji je naziv u upotrebi uspostavlja efektna zabrana kojom se zabranjuje razvoj, proizvodnja, sticanje, transfer, skladištenje i upotreba biološkog i toksičnog naoružanja. Takođe smatram za potrebnim, da ukažem da se sveobuhvatna primena obaveza koje proizilaze iz ove konvencije, a koje su sadržane u Predlogu zakona, treba da stavi u kontekst i drugih zakona koji sadrže relevantne odredbe u vezi sa primenom pomenuti Konvencije, kao što je Krivični zakonik, Zakonik o spoljnoj trgovini i naoružanjem vojnom opremom jer ove dvostruke namene i druge regulative. Prilikom samog tumačenja Konvencije treba takođe imati u vidu dodatno pojašnjenje i tumačenje koje su data u relevantnim dokumentima konferencija, pregleda koji su sadržani nakon što je Konvencija stupila na snagu. Podsetila bih da je prva Konferencija pregleda za ocenu primene konvencije o zabrani usavršavanja proizvodnje i stvaranja zaliha bakteriloškog i toksičkog oružja i njegovo uništavanje održana 1980. godine, poslednja 2006. godine kao da su u toku i završne pripreme za sedmu konferenciju pregleda koja će se održati u Ženevi od 5-22. decembra 2011. godine. Potreba za dodatni tumačenjem nastala je između ostalog i usled novih bezbednosnih izazova i pretnji u odnosu na vreme kada je konvencija usvojena. Aktivnosti strana na efektnoj i punoj primeni konvenciji su dopunjavanje novim merama uključujući i one na nacionalnom nivou, što podrazumeva usvajanje nacionalnih mera u oblasti biobezbednosti, biosigurnosti, podnošenje izveštaja o merama za jačanje poverenja, kao i usvajanje kaznenih mera. Primarna funkcija usvajanja pomenutih mera je sprečavanje opasnosti od bioterorističkih napada. Da bi pomenuti merebile efektne i mogle da se primenjuju, potrebno je usvajanje nacionalnog zakonodavstva, kao i druge odgovarajuće regulative, s tim u vezi. U odnosu na mere koje je potrebno usvojiti na nacionalnom planu, Predlog zakona u članu 7. potvrđuje obavezu Republike Srbije u vezi sa dostavljanjem godišnjeg izveštaj o merama za jačanje poverenja koja se dostavlja svake godine do 15. aprila Jedinici za podršku implementacije Odeljenja UN za razoružanje sa sedištem u Ženevi. Pored ostalog, izveštaj sadrži podatke o istraživačkim centrima i laboratorijama, nacionalnim istraživanjima i razvojnim programima, o zaraznim bolestima na teritoriji strane konvencije, promociju, istraživanje i profesionalni kontakti, informaciju o zakonodavnim aktivnostima u vezi sa obavezama koje proističu iz Konvencije. Takođe, u članu 8. i 9. Zakona propisuju se novčane kazne za privredni prestup i prekršaj za nepoštovanje obveza na osnovu zakona. što se tiče drugih kaznenih mera, odnosno krivičnih i ovom prilikom želim da podsetim da su one od ranije sadržane u Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Naime, član 377. Krivičnog zakonika propisuje krivično delo, kao i kaznene mere u slučajevima nedozvoljene proizvodnje, trgovine i posedovanja zabranjenog oružja, među kojima spada i biološko i toksično naoružanje. Ovo je rešenje u skladu sa modernim evropskim zakonodavstvom u pomenutoj oblasti. Izvozna i uvozna kontrola robe dvostruke namene propisana je Zakonom o spoljnoj trgovini, vojnom opremom i robe dvostruke namene, sa drugim podzakonskim aktima, kao i usvajanjem kontrolnih lista o naoružanju, odnosno robe dvostruke namene. Ove liste se periodično harmonizuju u skladu sa odgovarajućim listama EU i Vastenarskog aranžmana. Vlada Republike Srbije usvojila je nove kontrolne liste 30. juna 2011. godine, koje su objavljene u "Službenom glasniku". Što se tiče preostalih obaveza vezane za biobezbednost i biosigurnost, iste će biti regulisane novim zakonom u skladu sa članom 4. stav 2. Treba da pripreme nadležna ministarstva. U fazi rasprave u odgovarajućim odborima podneto je 36 amandmana na Predlog ovog zakona. Vlada je usvojila tri amandmana, dok ostali amandmani nisu prihvaćeni iz razloga koji su dati u obrazloženju za svaki amandman pojedinačno. Verujem da su se stvorili potrebni uslovi za usvajanje ovog zakona, gde će narodni poslanici glasati za njegovo usvajanje na odgovarajući način i da će na taj način Republika Srbija se uvrstiti među one zemlje koje su na ovaj način regulisale jednu značajnu obavezu na nacionalnom plavu koja proizilazi iz same Konvencije. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem gospođi Malović. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Sa radom ćemo nastaviti u utorak, 8. novembra u 10.00 časova.