Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, tema izbora članova Saveta REM-a bila je tema više zasedanja Odbora za kulturu i informisanje kojima sam kao član ovog odbora ispred poslaničke grupe Dosta je bilo, zajedno sa svojom koleginicom Anom Stevanović koja je juče govorila o temi, prisustvovala. Na ovim odborima mi smo imali prilike da se upoznamo sa čitavim postupkom izbora, sa procedurom, sa biografijama članova. Imali smo prilike i neposredno da razgovaramo sa kandidatima za Savet REM-a. Ono što smatram da je veoma važno reći jeste da je tokom čitavog ovog postupka, u čitavoj ovoj priči za sve ovo vreme, pa i u našoj jučerašnjoj diskusiji koja je juče trajala čitav dan, bilo više nego očigledno da se izbor članova REM-a sveo isključivo na političku priču o političkim interesima, o političkim uticajima, pritiscima, itd. Smatram da ono što je najgore jeste to da je u celoj toj priči ostalo potpuno zanemareno ono što bi moralo da bude sama suština i svrha i cilj postojanja REM-a, a to je unapređivanje kvaliteta programa. Svi znamo da je program loš. Mislim da oko toga gotovo svi možemo da se složimo, jer ja čak ni u ovoj diskusiji nisam čula gotovo uopšte reči hvale na račun rada REM-a, niti na kvalitet programa. U svakom slučaju, što se tiče kvaliteta programa, još manje. U tom smislu smatram da je vrlo neobično što se od članova REM-a nije uopšte tražilo da predstave neku svoju viziju, neko svoje viđenje čime bi trebalo da se bave i kako bi time trebalo da se bave, jer kada konkurišete za bilo kakav posao, a ovo je, ja mislim da možemo da se složimo oko toga, veoma ozbiljan posao, obično se od kandidata traži da iznesu neko svoje viđenje i da iznesu svoj plan rada i programa i kako bi trebalo da izgleda kako će oni obavljati posao koji obavljaju. Zbog toga sam iskoristila priliku na ovim razgovorima da uputim pitanje kandidatima upravo o tome šta oni misle o tome kako izgleda naš program i o tome kako oni misle da bi trebalo da izgleda? Moram da kažem da su mi se neki kandidati čak na tom pitanju i zahvalili. Naime, mislim da je i samim kandidatima koji su ovom prilikom, neki od njih sa manje ili više entuzijazma govorili o tome šta i kako bi mogli da rade veoma jasno, da iako REM treba da bude nezavisno i samostalno telo, njihov rad veoma ograničen na više načina. Napomenuću, pritom, recimo, da su kandidati Vozarević i Peković, obojica rekli da smatraju da nema cenzure u medijima. Kandidat Vozarević je čak rekao da smatra da je program dobar ili u smislu da kakav je takav je, što sam ja shvatila kao poruku da misli da on i ne može biti mnogo bolji. Govorim naravno o kandidatima koji će verovatno biti izabrani danas i zbog toga smatram da je ovo važno. Međutim, kandidat Peković je prilikom ovog razgovora ukazao, kada smo govorili o kaznama koje je REM dodeljivao ili pokušavao da sprovede, na još jedan problem, a to je da kazne koje je trebalo da budu sprovedene zapravo nisu sprovedene. Smatram da ovo nas još jednom podseća na veliki problem pravosuđa i na to da je sigurno da ništa u ovoj zemlji ne može funkcionisati kako treba dok pravosuđe ne bude funkcionisalo kako treba. S obzirom na sve napred navedeno, naša poslanička grupa DJB smatra da izbor kandidata treba da izgleda potpuno drugačije. Čitav postupak izbora svakako ne treba da bude rukovođen političkim pitanjima već isključivo stručnim pitanjima i zbog toga smo protiv ovakvog izbora i ovakvog rada REM-a u svakom slučaju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Dragana Barišić. Neka se pripremi Aleksandra Belačić.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kod izbora članova u Savetu regulatornog tela za elektronske medije vrlo je značajno to da izabrani članovi ovog Saveta pored toga što ispunjavaju uslove za rad u Savetu regulatornog tela za elektronske medije, svojim kvalifikacijama i ostvarenjima rade na unapređenju i profesionalizaciji medijskog prostora Srbije. Ne sumnjam da ćemo u danu za glasanje podržati baš takve kandidate. Kandidate koji će odgovorno i savesno obavljati svoju dužnost i koji će raditi pre svega na unapređenju kvaliteta i raznovrsnosti usluga i doprineti očuvanju, zaštiti i slobodi mišljenja u Srbiji. Ovom prilikom pomenula bih i to da se gotovo svakodnevno govori o cenzuri u medijima. Ali, samo letimičan pogled na elektronske, pre svega na štampane medije i na društvene mreže svedoči o tome da raznovrsnost postoji uprkos kontinuiranim napadima na aktuelnu vlast da vrši neku strašnu cenzuru i diktaturu. Ono što posebno upada u oči je to da deo medija koji su otvoreno pokazivali podršku sada nekim opozicionim strankama od 2012. godine vode organizovanu i brutalnu kampanju protiv aktuelne vlasti, a pre svega protiv SNS. Glavna meta je gospodin Aleksandar Vučić, kao i njegovi bliski saradnici. Njihov osnovni zadatak je da gospodina Vučića domaćoj i stranoj javnosti predstave kao brutalnog cenzora koji ukida emisije, obara portale, smenjuje urednike, zabranjuje tekstove. Izvor tih napada jeste jedna negativna opsesija, pre svega gospodinom Vučićem i SNS. Vidljiva je tendencija da se rezultati vlast prećute, a eventualne negativne ili greške preuveličaju. Tako već mesecima unazad imamo priliku da svakodnevno budemo svedoci medijskog linča pojedinih članova Vlade, kao i bliskih saradnika premijera RS. Ne prašta im se to što su deo pobedničkog tima na čelu sa najboljim. Zaboravlja se sve dobro, a akcenat sevrlo često baca na neke nebitne stvari, a ponekad i na nesvesno izgovorene reči. Ovom prilikom osvrnula bih se i na nedavno otvorenu izložbu „Necenzurisane laži“ koja je u Gradu Kruševcu iz kojeg ja dolazim, otvorena do 22. oktobra. Izložba je najbolji pokazatelj toga i odgovor na pitanje da li u Srbiji postoji ili ipak vlada sloboda medija, koja se vrlo često i zloupotrebljava. Posebno bih istakla da izložba nije imala za cilj da prozivanje medija eventualno ili uvredljivo ili pokaže to da mediji uvredljivo pišu kako o premijeru, gospodinu Vučiću, tako i o drugim akterima, već isključivo na osnovu činjenica i primerima javnosti je pokazala kako izgleda novinarstvo u Srbiji od 2014. godine do danas. Na kraju iskreno se nadam da će novoizabrani članovi u Savetu REM za elektronske medije, uticati na objektivno izveštavanje, da će ubuduće mesta govoru mržnje biti zabranjena, a da će se akcenat bacati na sve ono što je dobro urađeno, pa tako i kada se govori o gradu iz kog dolazim, o Kruševcu više mesta će biti o onome šta je urađeno u prethodne četiri godine, a manje mesta će biti za vređanja lokalnih i državnih funkcionera, za bavljenja njihovim porodicama, a vrlo često i maloletnom decom. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Belačić. Neka se pripremi Dragana Kostić.
Poštovana predsednice, uvažene kolege narodni poslanici, danas je na dnevnom redu izbor članova Saveta regulatornog tela za kontrolu elektronskih medija. Dobili smo i pažljivo smo poručili biografije svih šest predloženih kandidata, od kojih bi troje trebalo da bude izabrano za članove Saveta. Proučili smo ne samo njihove biografije, koje su nam dostavljene od strane Narodne skupštine, već i sve ono što smo mogli da pronađemo o njima iz drugih izvora. Potpuno je jasno da su svi predloženi kandidati zapravo partijski kadrovi, koji su ponikli iz redova stranaka bivšeg režima - Demokratske stranke, Lige socijaldemokrata, G17 plus i koji su se sada priklonili Srpskoj naprednoj stranci zarad neke svoje lične koristi. Obzirom da su u pitanju partijski kadrovi koji se prebacuju iz stranke u stranku u zavisnosti od promene režima, nama je jasno da su to lica koja nisu u stanju da nezavisno i objektivno obavljaju svoj posao. Imali ste priliku da čujete detaljno izlaganje narodnog poslanika Vojislava Šešelja o svakom od predloženih kandidata i na osnovu toga mogli ste da zaključite da narodni poslanici Srpske radikalne stranke neće glasati ni za jednog od predloženih kandidata. Naravno, mi ne osporavamo poslanicima vladajuće većine pravo da obzirom da imaju skupštinsku većinu, podrže kandidate za koje smatraju da su najbolji za ovu funkciju. Međutim, ishod glasanja je već unapred poznat i mi svi ovde prisutni znamo koji će kandidati biti izglasani, a koje će mesto ostati upražnjeno. Dakle, član koji je predložen ispred Odbora za kulturu i informisanje, a na predlog Udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara u Srbiji, biće izglasan Goran Peković. Kao predlog nadležnog Odbora za kulturu i informisanje AP Vojvodine biće izglasan Đorđe Vozarević. Član koji se bira na predlog Udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece neće biti izabran, zato što neće imati dovoljno glasova ni za Milana Antonijevića, ni za Snežanu Stojanović Plavšić. Dakle, to su informacije kojima mi raspolažemo. Videćemo nakon što se obavi glasanje da li su nam informacije tačne. U svakom slučaju, obzirom da ne možemo da utičemo na ishod glasanja, mi se nećemo baviti više pojedinačnim biografijama kandidata. Ono o čemu želim da govorim i na šta se odnosi moja današnja primedba jeste samo funkcionisanje regulatornog tela, odnosno pitanje opravdanosti postojanja ovakvog tela. Dakle, Zakonom o elektronskim medijima Regulatorno telo za elektronske medije je definisano kao samostalna, nezavisna regulatorna organizacija sa svojstvom pravnog lica koja vrši javna ovlašćenja u cilju delotvornog sprovođenja utvrđene politike u oblasti pružanja medijskih usluga u Republici Srbiji, zatim u cilju unapređivanja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija i u cilju doprinosa očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja. Postavlja se pitanje da li regulatorno telo obavlja sve gore navedene dužnosti? Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da to nije slučaj i sada ću vam objasniti zbog čega. Dakle, regulatorno telo, odnosno REM prethodnih godina najčešće se oglašavao zbog incidenata koji su se događali u rijaliti emisijama koje se emituju na komercijalnim televizijama. Znači, bilo da je u pitanju neka tuča, vređanje na nacionalnoj osnovi ili nešto tome slično. Najavljeno je bilo donošenje obavezujućeg uputstva kojim bi se obavezali emiteri da rijaliti programe prikazuju samo u večernjim satima, dakle, nakon 23,00 časa. Očekivalo se da će takvo uputstvo biti brzo doneto. Međutim, ispostavilo se da uputstva neće biti. U borbi između rijalitlija i zaštite javnog morala pobedile su rijaliti emisije i interesi komercijalnih televizijskih stanica. Regulatorno telo, osnovano 2003. godine, do danas nije uspelo da donese pravilnik kojim bi se maloletnici zaštitili od scena nasilja, opasnog i nepristojnog ponašanja, verbalne agresije i različitih vidova vulgarnosti. Ovo je naročito apsurdno kada se uzme u pitanje da jedan od tri člana, koji se danas biraju za članove Saveta REM-a, se bira na predlog Udruženja za zaštitu dece. Predsednik Saveta REM-a, znači, predsednik od pre nekoliko meseci Goran Karadžić izjavio je da bi usvajanje ovakvog uputstva bilo u suprotnosti sa preporukama Evropske komisije i Saveta Evrope, obzirom da Evropska komisija i Savet Evrope regulišu da se može cenzurisati, odnosno da se može regulisati i kontrolisati samo sadržaj koji je već emitovan i da se ne može vršiti apriori kontrola medijskog sadržaja. Ovo je u suprotnosti sa ovlašćenjem regulatora da vrši javna ovlašćenja u cilju unapređivanja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija. Da bi medijski stručnjaci Evropske komisije i Saveta Evrope mogli u potpunosti da razumeju ozbiljnost problema, neophodno bi bilo dostaviti im emisije srpskih rijalitlija i to sa prevodom. Naravno, Srpska radikalna stranka smatra da ne treba ograničavati uređivačku političku komercijalnih televizijskih stanica u privatnom vlasništvu, ali ne zbog toga što je to preporuka Evropske komisije i Saveta Evrope, već zato što bi to predstavljalo određeni vid cenzure. Vlasnici televizijskih stanica na svojim televizijskim stanicama u privatnom vlasništvu imaju pravo da emituju sve ono što nije protivzakonito, a ukoliko želimo da negujemo javni moral, da podstičemo pozitivne vrednosti i da od nacije koja primarno gleda rijaliti emisije postanemo nacija koja gleda naučno-obrazovni, kulturni i istorijski program, onda je potrebno da takav sadržaj ponudimo svim građanima Srbije. Zabranama se ništa ne postiže. Neophodno je da se REM angažuje na proveri kvaliteta programskog sadržaja onih televizija koje se finansiraju iz budžeta, a to su Radio-televizija Srbije i Radio-televizija Vojvodine. Premijer Aleksandar Vučić je 2003. godine dao sledeće obećanje, citiram – „TV pretplata kao što sam i obećao građanima Srbije biće ukinuta, jer ja ne pripadam onom tipu ljudi koji je 12 godina obmanjivao građane Srbije i bavio se samo marketinškim trikovima. Ukidanje TV pretplate je naša obaveza od koje nećemo odustati.“ Kakvom tipu ljudi pripada Aleksandar Vučić to procenite sami, ali činjenica je da televizijska pretplata nije ukinuta, već je samo preimenovana u taksu koja se plaća putem računa za struju. Iznosi 150 dinara, od kojih 120 dinara se izdvaja za Radio televiziju Srbije, a 30 dinara za Radio televiziju Vojvodine. Iznos od 150 dinara zaista nije velika suma i svako to može da izdvoji, ali sporne su dve stvari.Prvo što je sporno jeste da građani koji ne žele da gledaju Radio televiziju Srbije ili Radio televiziju Vojvodine nemaju mogućnost da im se ti kanali ukinu i da bude izuzeti od TV pretplate. Kada nekome naplaćujete dobro koje on ne želi da koristi i ne koristi ga, onda je to pljačka. Druga sporna stvar je što građani izdvajaju tu zaista minimalnu sumu, ali postavlja se pitanje - šta oni dobijaju za taj novac koji izdvajaju za Radio televiziju Srbija? Dakle, direktor Radio televizije Srbije Dragan Vujošević, sudeći po podacima sajta Agencije za borbu protiv korupcije, a informacija je od juna prethodne godine, ima platu 255.000 dinara. Mediji u januaru ove godine saopštavaju da je njegova plata 284.000 dinara. Ne znam da li Agencija za borbu protiv korupcije ima netačnu informaciju, odnosno da nisu ažurirali njegovu platu i o čemu se tu radi. U svakom slučaju plata je previsoka za ono što Radio televizija Srbije nudi građanima Srbije. Direktor Radio televizije Srbije najavio je da će RTS ove godine emitovati 12.000 minuta novog programa, a to su uglavnom prenosi Olimpijskih igara i svetskih i evropskih prvenstava i ostalih takmičenja na kojima učestvuju naši sportisti. Radio televizija Srbije zapravo je Javni servi evropske Srbije, zbog čega evropske nama to nije jasno. Srbija nije član EU i kako stoji stvar neće u skorije vreme postati. Međutim, sam naziv Javni servis govori da ova televizija ima obavezu prema građanima Srbije da ažurno i objektivno i bez cenzure izveštava o svim relevantnim, spoljnim i unutrašnjim dešavanjima pre svega u domenu politike. Radio televizija Srbije ne ispunjava ovu obavezu, a regulatorno telo ne reaguje. Samim tim, postojanje Regulatornog tela za kontrolu elektronskih medija dovedeno je u pitanje. Znam da poslanici Srpske napredne stranke prepoznaju ovaj problem. Kada su bili u opoziciji 2011. godine, organizovali su protest ispred zgrade Radio televizije Srbije. Aleksandar Vučić, u to vreme zamenik predsednika stranke, izjavio je da se u Srbiji vodi monstruozna i brutalna kampanja protiv lidera naprednjaka Tomislava Nikolića, koji je u to vreme štrajkovao glađu. Da li je Tomislav Nikolić štrajkovao glađu ili nije štrajkovao glađu, to ne znamo. Ja verujem gospodinu Martinoviću koji je tvrdio da nije. U svakom slučaju, Aleksandar Vučić tada je rekao jednu pametnu i tačnu stvar – svi plaćaju pretplatu RTS-u, ali moraju znati da je plaćaju i građani Srbije koji su protiv režima Borisa Tadića. To je apsolutno tačno. Međutim, ono što ignorišu i vlast i REM jeste činjenica da i ovu sada taksu plaćaju svi građani Republike Srbije, pa i oni koji su protiv Aleksandra Vučića. Ako je RTS 2011. godine vodila brutalnu i monstruoznu kampanju protiv Tomislava Nikolića, onda ista ta televizija danas vodi još brutalniju i još monstruozniju kampanju protiv SRS i Vojislava Šešelja, a kampanja koju vode zasniva se na potpunoj medijskoj cenzuri. Godine 2014. RTS potpuno je bojkotovala SRS nakon proglašenja izborne liste, iako su imali zakonsku obavezu da u dnevniku emituju priloge o aktivnostima SRS u istom trajanju kao i priloge ostalih stranaka. Mi u SRS svaki dan smo slali dopise na adresu regulatora obaveštavajući ih o minutaži koju su dobile ostale stranke u izbornom bloku i koju nije dobila SRS. Regulator je ignorisao sve naše dopise, ali je paralelno objavljivao na sajtu dopise sličnog karaktera upućene od strane drugih stranaka. Tek kada je izborni proces završen obavestili su nas da smo bili u pravu i da nismo bili dovoljno medijski zastupljeni tokom izborne kampanje. Međutim, nije izdata nikakva sankcija RTS-u. Dana 12. novembra će se navršiti dve godine od kako se Vojislav Šešelj vratio u Srbiju. Za to vreme on je davao različite izjave za mnoge svetske televizije, i CNN, BBC, „Raša Tudej“, za hrvatski HRTL, više stanica sa nacionalnom frekvencijom u Francuskoj, u Italiji, u Makedoniji itd. Međutim, nije nijednom dobio priliku da gostuje na Javnom servisu građana Srbije. Izgovor zbog čega srpskih radikala nema na RTS-u do nedavno je bio taj da nismo parlamentarna stranka. Međutim, činjenica je da srpske radikale nisu bojkotovali samo u domenu politike, već su bojkotovane i druge vesti koje imaju veze sa SRS, a nisu usko vezane za politiku. Na primer, RTS je potpuno bojkotovala promociju knjige „Srpski narod mora da oslobodi Kosovo i Metohiju“, koja je održana pred prepunim Sava centrom. Nakon što su raspisani izbori i nakon što je SRS predala izbornu listu i sakupila potpise, RTS je dobila obavezu da emituje naše priloge u jednakoj minutaži kao i priloge ostalih stranaka. Međutim, to naravno nije bio slučaj i nismo svi imali isto emisiono vreme u izbornom bloku. Takođe, došlo je do još jedne neregularnosti, a to je da je RTS emitovala u izbornom bloku priloge o aktivnostima svih onih stranaka koje su najavile učešće na izborima, pa i onih koje u tom trenutku nisu predale izbornu listu. Svaka politička stranka postaje učesnik u izbornom procesu onog trenutka kada sakupi potpise i preda listu, a ne kada najavi kandidaturu. Naravno, Regulatorno telo se ni tada nije oglasilo i nije izreklo meru upozorenja RTS-u. Srpska radikalna stranka je nakon izbora prešla cenzus, tako da taj argument danas na javnom servisu nema zbog toga što nismo parlamentarna stranka više ne važi. Bojkot, naravno, i dalje traje, ne prenose se naša saopštenja, ne prenose se informacije sa naših konferencija za novinare, sa naših skupova, niti bilo šta što imamo da poručimo građanima Srbije kao druga po veličini stranka u Srbiji. Regulator, naravno, ne reaguje na sve ove nepravilnosti. Kolege iz SNS su bile u pravu kada su pričale da je na Televiziji Vojvodine bila jako dugo postavljena celokupna antisrpska agentura, koja je veoma neobjektivno izveštavala o svemu što se dešava. Međutim, problem nije rešen kada je promenjeno rukovodstvo na RTV-u, obzirom da na RTS-u takođe postoje antisrpske strukture na čelu sa Draganom Bujoševićem, koje sprovode proevropsku politiku i namerno cenzurišu glas svih onih koji su protiv NATO pakta i protiv EU. Problem sa cenzurom u Srbiji nije rešen onog trenutka kada je SNS prestala da biva cenzurisana. Predsednik Saveta za kontrolu elektronskih medija prima platu u visiti tri prosečne mesečne neto zarade u Srbiji, a članovi Saveta primaju platu u visini dve prosečne neto zarade. Samim tim, mi smatramo da su oni previše plaćeni za posao koji očigledno ne obavljaju adekvatno i smatramo da ovakvo telo treba rasformirati, a da prethodne članove REM-a, dakle u svim prethodnim sazivima, treba krivično goniti, ne samo zbog cenzure, već i zbog mnogih drugih propusta o kojima je juče bilo reči, a koji se tiču dodele frekvencija i manipulacije sa dodelama oglasnog prostora na stranim televizijama. Hvala vam.
Hvala. Replika, izvolite.
Hvala. Dobrim delom mogu da se složim, dobrim ne, ali hajde da samo krenemo… Inače, koristim vreme ovlašćenog predlagača, pošto imam još, ali kako god. Da krenemo od tih rijalitija…
Ne, ne možete, možete samo repliku.
U redu. Ukratko, ako krenemo od rijalitija, nemam ništa protiv, ja inače te budalaštine nikada ne gledam i zaista su to notorne budalaštine što se tiče tih programa, ali mi ovde imamo političare koji idu u rijaliti programe da bi dobili popularnost, svesni duboko da to narod gleda. Prema tome, nemojmo sada da budemo licemerni. Onda kažite – nemoj da idu političari tamo da bi dolazili do popularnosti. Ono što je najneverovatnije, mi ovde najveću kritiku na rijaliti programe imamo upravo od strane tih političara, a inače svi znate sve junake iz tih rijaliti programa, a ovamo imate kritiku na te programe. Na kraju krajeva, ako ste tako humani, onda otvorite vašu televiziju, pa sve te takve emisije koje bi vi puštali, vi to tako slobodno radite, ali nemojte da prigovarate privatnom vlasniku televizije koji na taj način zarađuje novac. To je biznis, ljudi. Rijaliti program je krenuo još negde 2005, 2006. godine i tada su vaši neki predsednici partija zarađivali veliki novac. S druge strane, po pitanju RTS-a, evo, ja ću vam reći, skandal je što Vojislav Šešelj ne može da bude na RTS-u. Ja vam to otvoreno kažem. Oni čak nas cenzurišu. Imamo velike prigovore na rad RTS-a, ali to je dokaz ipak neke demokratije. Ne mešamo se uopšte u uređivačku politiku njihovu. Smatramo da je ona izuzetno loša, ali nemamo pravo da se mešamo u to. Prema tome, ja smatram da svako od parlamentarnih predstavnika treba da bude na RTS-u i skandal je da ne bude na RTS-u. Naravno, u skladu sa procentualnom zastupljenošću u parlamentu. Prema tome, evo, zajedničkim nekako apelom ako možemo da uputimo prema njima – ljudi, zovite, dajte da bude više polemika. Mi nemamo ništa protiv, mislimo da je to odlika demokratije i želimo da to tako bude u našem društvu.
Vreme.
Samo na kraju ako mogu, ako mi dozvolite, oko pretplate.
Ne mogu da vam dozvolim, jednu rečenicu možda i to je to.
Dobro, onda ću u sledećem javljanju. Hvala.
Hvala. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika.) Ne, nemate prava. (Vojislav Šešelj, s mesta: Pomenut sam poimenično.) Ime vam je rekao? (Vojislav Šešelj, s mesta: Da.) Onda može. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisu problem rijaliti programi sami po sebi, nego ono što se ponekad tamo desi i što nisu u stanju da kontrolišu. Naravno da komercijalne televizije idu za svojim interesom, a njihov interes nije opšti društveni interes, nego privatnim. Ali, kad mi srpski radikali kažemo rijaliti programe, za nas je najgori rijaliti program koji se emituje pre podne na televiziji Kopernikus, valjda svaki dan, emisija kod Đuke molera. Nikad ništa nepristojnije nismo čuli u drugim rijaliti programima u odnosu na ono što se tamo čuje. Takvi napadi, takva obezvređivanja ljudi, takva podmetanja, čudo neviđeno. Mene jednom nagovoriše slučajno da to gledam i zaprepastih se. Zar to postoji u zemlji Srbiji? To ni u dosmanlijsko vreme nije postojalo tako. Moramo da nateramo RTS da bude javna televizija. Javna znači državna. Neka vam ovi sa zapada govore šta god hoće, u pravnoj teoriji javni znači državni, i da taj državni bude dostupan svima pod istim uslovima i da se nikakav monopol ne može i zadesiti. Kad je reč o rijaliti programu kod Đuke molera, okrenemo kanal, izvučemo utičnicu i rešava se brzo taj problem. Taj problem se lako rešava kad imate mnogo televizija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite. Prvo replika, prozvao ga je prethodni govornik, pa ću vam onda dati reč. Molim vas, nemojte vikati, kad budete predsednik, vi vodite sednicu. Samo dve minute, niko neće umreti.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Ja bih molio da mi se vrati vreme. Prihvatam ja da sam i moler i da je to rijaliti, nije to problem. Problem je samo u tome što ja makar nisam licemeran, ja pričam sa narodom. Da li je to pristojno ili nepristojno, ocene gledaoci i okrenu kanal. To je privatna televizija koja ima pravo da emituje program kakav ona hoće. Problem je ovde licemerja, što neko napada rijaliti programe a onda ide da se druži sa Zmajem od Šipova i na taj način da dobija na popularnosti. To je problem. I kada neko ko sebe smatra vrhunskim intelektualcem se spušta na taj nivo da bi došao do nekog glasa, e, to je najveći problem. Ja vas nisam napao, ja sam vas čak uvažio i želim da dođete na RTS i bilo bi jako lepo da budete na RTS-u. Ne znam zašto ste ovako reagovali? Moram još nešto da kažem, vezano za pretplatu i za Radio-televiziju Srbije. Dragi prijatelji, moramo samo da izaberemo jednu stvar – hoćemo li da ugasimo RTS ili hoćemo da imamo RTS. Ako hoćemo da imamo RTS, postoje dva načina – ili da to građani finansiraju, ili da se finansira iz budžeta. Treća stvar ne postoji. A opet, ako je i iz budžeta, to finansiraju građani. Prema tome, izaberite. Ako hoćete da se ugasi RTS, kažite to javno, pa da ljudi znaju, a s druge strane, ako nećete, ona mora da ima neka sredstva, izvor finansiranja, a ovo su jedina dva načina, na moju žalost. I meni je nekada krivo što moram da platim tu pretplatu, ali, šta da radim, to moram da uradim. Hvala vam.
Moram da dam povredu Poslovnika. Odmah ćete dobiti reč. Vidite koliko me kritikuju. Izvolite.
Gospođo predsednice, u prethodnom slučaju replike mislim da je povređen član 104. Poslovnika Skupštine, koji jasno definiše kada ima pravo narodni poslanik na repliku. Znači, ako narodni poslanik u svom obraćanju direktno pominje ime, prezime ili funkciju, pogrešno protumači izlaganje ili se na uvredljiv način odnosi prema drugom narodnom poslaniku. Gospodin Đukanović se u prvom obraćanju nije uvredljivo odnosio ni prema kome i zaista ne znam po kom osnovu je data prethodnom poslaniku replika? Sada verovatno ima elemenata za repliku, ali, da li je u pitanju neki prijateljski odnos između dve poslaničke grupe, Srpske napredne stranke i Srpske radikalne stranke osnov za repliku, ja ne znam. Ostalim poslanicima se ne dozvoljava u takvim slučajevima replika, tako da mislim da zaista nije bilo elemenata za repliku. Što se tiče rijalitija, svi su išli u rijalitije, i Aleksandar Vučić je išao u Kursadžije.
Hoćete i vi nešto da kažete o rijalitijima? Ne može. Neću ovo da pretvorim u diskusiju o glupostima.
Ali, kako je mogao gospodin Šešelj pre mene?
Zato što je on spomenut da je učestvovao u rijalitijima. Ne slušate dobro.
Ne, ja nisam prijatelj sa Srpskom naprednom strankom…
Nemojte, molim vas. Da vam kažem, poslaniče. Vi ne znate dobro poslanike ovde, a ja ih jako dobro sve poznajem, većinu, od 250 znam 230 i znam kad je dobro nešto za parlament. Znači, u nekom smislu ste u pravu. Ali, s druge strane, ima onaj stav – o tome odlučuje predsednik ili predsedavajući. I ja znam kad treba dozvoliti nekom da kaže nešto, a ne da imamo ovde posle nikad završenu priču. Ako me razumete. Malo je komplikovano – kaže Vjerica Radeta. Što se tiče prijateljstava i neprijateljstava između poslaničkih grupa, ja mislim da ovde nema neprijatelja, samo političkih neistomišljenika. I ako to imamo svi u glavi, onda će ovaj parlament lepo da radi. Jer, ovde niko nikog ne mrzi, nadam se. Takvu vrstu emocija treba da sklonimo i da se bavimo samo politikom. Znači, mi smo politički neistomišljenici. Svi ovde zajedno. Po grupama, naravno, a negde i u okviru grupa ima isto toga, to smo svedoci svaki dan da su neke grupe sve manje i manje. Vojislav Šešelj sada ima pravo na repliku.
Ja ću sada svoje pravo iskoristiti samo radi davanja kratkog objašnjenja, da u javnosti ne bi bilo zabune. Ja nemam ništa protiv molera. Biti moler, to je časno, pošteno zanimanje, ako se profesionalno obavlja svoj posao i ako se suviše ne naplati onome kome činiš uslugu. Nije u tome problem. Neću ja da vređam Vladimira Đukanovića kada kažem „Đuka Moler“. Nije to zbog molerske profesije, nego što je Vladimir Đukanović uhvaćen kako iza ponoći kreči Narodnu lutriju Srbije, navodno kreči. Kad su ga uhvatili tamo da ulazi s nekima, onda je on sam dao izjavu za novine da su krečili. U tome je poenta. I ja sam mislio da to svi ovde shvataju. Kad, odjednom, okrenu mi to Đukanović kao da ja napadam molere. Ne. Svaka čast svim molerima koji časno obavljaju svoj posao. Ali, da se taj moleraj ne izvodi iza ponoći u Narodnoj lutriji Srbije, pogotovo kad znamo kakve su se grozne finansijske afere tamo dešavale, a još nisu raščišćene.
Hvala. Prvo ide povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Član 103. stav 3. Ovo je već drugi put. Malo pre ste to uradili sa predstavnikom Dveri, pre izlaganja gospodina Šešelja sa mnom. Znači, po stavu 3, povreda Poslovnika ide pre replike, a ne posle. Tako da, kad poslanik kaže da ima povreda Poslovnika, dužni ste da prvo tom poslaniku date reč. Hvala.
Hvala na tome što ste me opomenuli. Moram da dam Aleksandru Martinoviću povredu Poslovnika. Radulović mi je skrenuo pažnju i u pravu je. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodin Vladimir Đukanović nikoga po imenu nije pomenuo, pa ni Vojislava Šešelja, niti bilo kog poslanika SRS. Evo, dajte mu i stenogram, pa neka pročita, u pravu ste, predsedavajuća, a što se tiče ovih izraza Đuka moler i tako dalje, mislim da su to izrazi koji apsolutno nisu prikladni Narodnoj skupštini. Mene zanima gde je to Vojislav Šešelj uhvatio Vladimira Đukanovića da kreči, gde ga je to video, šta je to Vladimir Đukanović radio pred očima Vojislava Šešelja kad može tako javno pred svim građanima Srbije da kaže – Đuka moler. Dakle, Vladimir Đukanović je imao argumentovanu diskusiju o tački dnevnog reda i nije pomenuo nikoga. Mene je pomenula gospođica ili gospođa Aleksandra Belačić, nemam pojma iz kog razloga, verovatno joj to čini neko političko zadovoljstvo, Vladimir Đukanović je nazvan Đuka moler i tako dalje. Ako ćemo da usvojimo taj vokabular,pa da krenemo tim rečnikom da se služimo, nije sporno, možemo i mi tako da govorimo. Mislim da to onda ovu Skupštinu neće baš dovesti na dobar glas. Tako da vas molim, gospođo predsednice, da vodite računa o tome da su se poslanici SNS do sada trudili da govore argumentovano, da govore načelno, da principijelno iznosimo naše stavove vezane za problematiku REM-a i uopšte za problematiku medija u Srbiji, a nikoga nismo pomenuli pojedinačno i po imenu, niti smo iznosili bilo kakve detalje iz privatnog života, apsolutno, nijednog narodnog poslanika, niti jednog kandidata koji je predložen za Savet REM.
Hvala vam. Nemate pravo na repliku ovo je povreda Poslovnika, to će vam objasniti Nataša, nema to veze što vas je pomenuo. Molim službe da mi daju stenogram da pročitam diskusiju. Molim vas, iako je vaš predsednik poslaničke grupe tražio da striktnije vodim ovu sednicu po Poslovniku onda molim i vas za razumevanje. Hvala vam puno. Molim vas i da vi imate razumevanje i da se pridržavate onoga što je šef vaše poslaničke grupe tražio, a to je da ne spominjete imenom nikoga. Možete da replicirate i sada vam dozvoljavam, striktno dve minute i prelazimo na spisak.
Uvažena predsedavajuća, što se tiče tog nadimka, ja sam veoma ponosan na njega. Ja sam ga osmislio, iz razloga da bih zaštitio te neke ljude koji su bili to veče tamo, a upravo se sprečavao najgori kriminal koji se tamo odvijao. Da vam nešto kažem, jeste, ja sam Đuka moler, ja sam to osmislio sam sebi taj nadimak i nemam nikakav problem sa tim, a srce bi mi zaigralo da me tužilaštvo pozove. Jedva čekam da me pozovu, ako ikada hoće da rešavaju taj slučaj i ako, naravno, postoji ta mogućnost, svašta bih tamo mogao da kažem. Nekima ne bi baš bilo dobro upravo zbog tog moleraja. Hvala vam puno.
Hvala. Moler je svakako časno zanimanje i niko ovde to u pežorativnom smislu nije upotrebio. Dragana Kostić ima reč, a neka se pripremi Aleksandra Jerkov. (Vojislav Šešelj, s mesta:Replika.) Nemate pravo na repliku, vas niko nije spomenuo. Ne može sad kad vam neko kaže ime, da vi kažete govorim ja. Ne može. Sve je o vama najlepše rekao, verujte mi. (Vojislav Šešelj, s mesta:Neću njemu da repliciram.) Polako samo, nema ubeđivanja, odlučila sam da nema. Reč ima Dragana Kostić, pa Aleksandra Jerkov. Ako neko neće, ne mora. Imate reč, morate da se izborite za to.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Poštovane kolege, građani Srbije zaslužuju mnogo objektivniju, nezavisnu, visokoprofesionalnu i na principima novinarske etike kvalitetnije informisanje od medijske kuće. Zato smi mi ovde da preko članova Saveta REM omogućimo to našim građanima, a svakako članovi REM za to što oni rade dobijaju i nadoknadu koja iznosi dve prosečne neto zarade na nivou Republike. Verujem da je izveštaj Odbora za kulturu i informisanje najbolje to sagledao i da su tamo ljudi koji su od struke, tako da ćemo mi po njihovoj preporuci i glasati za te članove. Međutim, ja bih se ovde osvrnula i na pitanje informisanja, odnosno medijskih kuća na lokalnom nivou gde konkretno kod mene u opštini odakle ja dolazim, a to je Sokobanja, gde je do pre tri meseca izvršnu vlast vršila DS, uticali su na to kako će se sredstva raspoređivati iz budžeta za sufinansiranje projekata na konkursu na koji su se javile medijske kuće. Tako je lokalna medijska kuća koja je prošle godine 2015. dobila 3.600.000, pošto nije htela da podrži politiku DS, u ovoj godini, pošto je bila izborna godina, dobila je 50% manje iz budžeta, odnosno samo 1.800.000, dok je ostatak sredstava raspoređen, znači, 1.800.000 je dato nekim drugim medijskim kućama koje su blatile SNS u predizbornoj kampanji i koje nisu izvršavale svoju delatnost po principima na kojima treba, već su svesno kršile ta pravila igre. Te komisije koje se biraju, a koje su takođe iz nezavisnih udruženja na nivou lokala, a iz Nezavisnog udruženja novinara Srbije, Nezavisnog društva novinara Vojvodine, Udruženja novinara Srbije, Medijskog istraživačkog centra i drugih udruženja, oni koji najviše govore o tome da su ta udruženja nezavisna pokazalo se na primeru moje opštine da nisu nezavisna i da su obično izabrana po preporuci određenih stranaka. Da se ne bi ovo više dešavalo, mislim da je najbolje da postoje neke sankcije, i to najbolje novčane sankcije, jer se pokazalo kada nekome uzmete iz džepa da se on tek onda opameti, da se vode određeni postupci protiv tih članova komisija jer su oni za to plaćeni i plaćeni su od para građana ove države. Nadam se da ćemo savesno danas glasati i da ćemo najbolje, ono što je u našoj moći, predložiti i izabrati članove REM. Zahvaljujem.
Reč ima Aleksandra Jerkov, a neka pripremi Vesna Rakonjac. Nije pomenuta DS. Ništa nije ružno rečeno. Aleksandra, molim vas samo uzmite reč.
Zahvaljujem, predsednice. Mislim da je bilo osnova za repliku, ali nije sada to tema. Danas je ono o čemu mi treba da razgovaramo veoma jednostavno – kakvu televiziju gledaju naši građani, šta je to što oni mogu da vide na televizijskim programima i da li će ljudi o kojima treba da glasamo doprineti tome da naši građani gledaju kvalitetne televizijske programe. Nisu danas tema ni šta svako od nas misli koliko je minuta dobio u kojoj emisiji na RTS, ne priča se ni o umišljenim napadima na premijera i njegovu porodicu, ne priča se ni o izložbama, ne priča se ni o tome koliko koja televizija novca dobija iz budžeta, što inače možda nije put kojim bi SNS trebalo da ide jer bolje da o tome ne razgovaramo. Danas treba da razgovaramo o tome šta naši građani gledaju na televiziji, a ono što gledaju na televiziji, verujte, nije ni malo sjajno. Oni gledaju rijaliti programe, neću biti prva koja ih pominje i koja govori o tome šta se sve u tim programima vidi, oni gledaju emisije u kojima se dovodi žena koja trpi nasilje i njen muž koji je tuče pa da onda sučele malo stavove, da se vidi ko je tu u pravu, da li je ona zaslužila da dobije batine, da li nije dobila batine, oni gledaju kako se vlasnik jedne televizije godinama obračunava sa pojedincima, organizacijama, medijima i državama koje mu se na bilo koji način nađu na putu, njegovim biznis kombinacijama, gledaju specijalne emisije posvećene državnim udarima, gledaju kako tri televizije sa nacionalnom frekvencijom prenose rođendan stranke na vlasti i gledaju kako se REM svaki od tih puta proglašava nenadležnim, kako govori da ne može da reaguje ili da zakon nije prekršen. Jako je strašno ono što smo nekoliko puta čuli u ovoj raspravi, da vlasnik privatne televizije može da emituje na toj televiziji šta hoće. To nije tačno. Privatna televizija koristi nacionalnu frekvenciju koja je javno dobro. Taj vlasnik se prijavio na nekakav konkurs kada se prijavio da dobije nacionalnu frekvenciju i dobio je nacionalnu frekvenciju na korišćenje na osnovu nekakvih uslova koje je trebalo da ispunjava. Zato strašno zabrinjava kada REM u svom izveštaju kaže da ni jedna do pet komercijalnih televizija nije ispunila svoje obaveze predviđene Zakonom o elektronskim medijima i ne uradi ništa. Zato je jako strašno kada REM konstatuje da na „Hepi“ televiziji se emituje 58,42% rijalitija u ukupnom vremenu u kojem ta televizija emituje program i ne uradi ništa tim povodom. Zato ja mislim da niko ko je bio član REM ne treba da bude ponovo član REM jer su ti ljudi u prethodnom periodu pokazali da ne rade svoj posao dobro. Verujem da i vi to znate. Onda se postavlja pitanje zbog čega ste vi tako na sve načine tog Gorana Pekovića pokušavali po svaku cenu da ubacite u REM. Prvo ste preko nevladinih organizacija pokušavali da oborite glasanje, manipulisali kvorumom Odbora za kulturu, tražili autentična tumačenja, sada ga gurate kao predstavnika medijskih udruženja itd. Odgovor mislim leži u jednoj vesti koja je prošla dosta nezapaženo, a to je da su čak šest članova REM na jednoj sednici sa liste od 52 kandidata za Upravni odbor RTS i 22 kandidata za Upravni odbor RTV zaokružili identična imena. Tako da očigledno da taj REM ne radi baš one stvari koje treba da radi kako valja ali zato neke stvari radi baš kako treba i baš kako vi želite i zbog toga po svaku cenu neki moraju da budu u REM a to će se u danu za glasanje verujem i pokazati, odnosno vi ćete to pokazati. (Vladimir Đukanović, s mesta: Replika.)
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Pa, evo ovako što se tiče emisija na televizijama ja mogu da se složim da su one manje-više jako loše. Ja priznajem čak i ne gledam televiziju, što je tragično, zaista ne gledam, ali, ako već govorimo o skandaloznim emisijama gde se neko suočava, pa jedna voditeljka koja je vaša vedeta danas, na Tviteru najaktivniji vaš agitator, vodila je na jednoj televiziji koju vi danas najviše pljujete bašna tom istom „Pinku“ jednu skandaloznu emisiju zvala se „Trenutak istine“ 2009 godine, gde smo svake gadosti mogli da čujemo. Pa nije tad ni REM koji je bio vaša partijska ispostava, niti vi nikada ništa niste rekli protiv takve jedne emisije. Pa je malo sad licemerno da nekom pričate o tome šta gledamo na televiziji, jer tada šta smo mogli da vidimo a i da čujemo, svi smo se zgražavali. Pa gde vam je bila tada ta etika i gde vam je tada bio vaš RRA i Gordane Suše i razni drugi? Nije bilo nigde, zato što su vam odgovarali i zato što su vam takve emisije odgovarale. Prema tome, nemojte vi da pričate o tome šta danas gledamo po televizijima, ja se slažem da REM mora mnogo bolje da radi, čak da se neki kodeksi daleko više poštuju pošto se očigledno danas ne poštuju, ali je licemerno da to od vas slušamo, posebno od voditeljki koje su vodile takve emisije. Hvala vam. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.)
Marko Đurišić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, prethodni govornik je dobio po vašoj odluci pravo na repliku, iako ako pročitamo član 104. nije bilo apsolutno nikakvog osnova za davanje replike. Naime, stav 2, to je možda najbliže, govori da ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj političkoj grupi. U izlaganju na koje je bilo osnov za repliku ni jednom jedinom reči nije spomenuta stranka koju danas u Skupštini predstavlja gospodin Đukanović. I ovde se primenjuju stalno dvostruki aršini. Znači, kada neko iz SNS želi da dobije repliku, digne ruku dobije bez problema. Sa te strane kada stignu najveće uvrede na spominjanje stranaka tzv. „bivšeg režima“ , lakonski predsedavajući daje odgovor – nemate pravo na repliku, to je moja odluka. Ja vas pozivam da imate isti aršin prema svima. Ako neko smatra i želi da dobije repliku, onda svakome dajte to pravo, a ne samo članovima vaše stranke. Hvala vam.
Gospodine, možda biste i bili u pravu, ali recite mi molim vas kada ja to vama nisam dao pravo na repliku čak i kada je spominjan bivši režim? (Marko Đurišić, s mesta: Ja ne mogu da gledam ko predsedava, predsedavajući…) Svako od nas ima svoj prag tolerancije, pravo na repliku je diskreciono pravo koje pripada predsedavajućem. Neke kolege imaju strožiji kriterijum, ja smatram da imam blaži i smatram da nisam povredio Poslovnik. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Replika.) Apropo tome, gospođice Jerkov nemate pravo na repliku, a pošto niste ovlašćen predstavnik predlagača ali vaša poslanička grupa ima ukoliko želi da iskoristi to pravo. Izvolite.
Ponovo smo čuli ovlašćenog predstavnika koji je nizom uvredljivih reči i prema DS ali i prema nekim nezavisnim novinarima koji imaju ozbiljne karijere i mislim da to treba poštovati, pokazao na koji način se odnosi prema ljudima iz tog profesionalnog života sa još jednom velikom primedbom. Promenite način predsedavanja i da još jednom pokažemo kada se moj kolega Balša Božović javio za repliku nije dobio, iako je DS pomenuta i to na najuvredljiviji način, videli smo to sada i kao reakciju na izlaganje gospođice Jerkov. Mislim da je vrlo važno da u tom smislu obezbedite jedno civilizovano ponašanje u ovoj sali bez uvreda, ali i sa prilikom da mi iz DS i iz čitave opozicije reagujemo na salvu uvreda koje često čujemo u ovoj sali. (Vladimir Đukanović, s mesta: Replika.)
Pa, upravo ste gospodine Ćiriću dokazali da ovu sednicu vodim u skladu sa Poslovnikom i da se prema svim poslanicima ponašam jednako. Ni jednom nije spomenuta DS… (Balša Božović, s mesta: Jeste.) … ali sam smatrao da se gospodin Đukanović obraća vašoj poslaničkoj grupi i zato ste dobili pravo na repliku. (Goran Đirić, s mesta: Ali Balša Božović nije dobio to pravo, toga ste i vi svesni.) Žao mi je, žao mi je, ja odgovaram samo za svoje postupke. (Aleksandar Martinović, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 27. Gospodine Arsiću, gospodin Ćirić je ovlašćeni predstavnik, odnosno predsednik poslaničke grupe DS i nemam ništa protiv da on brani DS ako je DS neko napao. Ali, on nije ovlašćeni predstavnik ovog ili onog novinara, pa da dobija pravo na repliku, zato što je neko pomenuo ime jedne novinarke koja je vodila jedan rijaliti program. Dakle, to ne mogu da razumem. S druge strane, ako neko trpi salvu uvreda, trpi poslanička grupa SNS. Malo, malo pa neki od narodnih poslanika iz različitih poslaničkih grupa kažu za nekog od predloženih kandidata za Savet REM, te ovaj je iz SNS, te vi gurate iz SNS ovog, te gurate onog, te preko ovog udruženja, te preko onog udruženja itd. Jeste li čuli nekog od nas da ćemo da glasamo za ovog ili onog kandidata? Jeste li čuli, na kraju krajeva, jednu ružnu reč o bilo kom kandidatu koji je predložen. Predloženi su ljudi od strane institucija koje su ovlašćene za predlaganje. Za koga ćemo mi glasati, odnosno nećemo glasati to je naše pravo, ali to je i vaše pravo. To je pravo svakog narodnog poslanika da glasa ili da ne glasa za nekog od predloženih kandidata, ali ne mogu da razumem da DS ima monopol na repliku kad god se pomene neki novinar, neka emisija, neki kandidat a da mi iz SNS ne smemo o tome jednu jedinu reč da progovorimo.
Gospodine Martinoviću, smatram da nije prekršen Poslovnik odredbama koje ste citirali. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ne tražim da se glasa.) Naprotiv, ja smatram da su novinari takođe javne ličnosti, da imaju pravo da se bave politikom čak i dok se bave novinarstvom, samo bih voleo da se identifikuju na čijoj su političkoj opciji da bi građani znali da cene istinitost njihovog istraživačkog novinarstva. (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) (Vladimir Đukanović, s mesta: Replika.) Balša Božović, po Poslovniku.
Član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, pričamo o izboru članova REM-a, pričamo o nezavisnim medijima, a vi kao predsedavajući sada tražite da se novinari politički opredele da bi znali kako prema kome da se ophodimo. To ugrožava dostojanstvo ovog doma koji odlučuje o jednom regulatornom telu koje treba da obezbedi slobodu medijsku i građanima program kakav zaslužuju. Upravo ste sada uradili, ne prekršili Poslovnik, nego ste očigledno došli u problem sa etikom vas kao predsedavajućeg kada ste pomenuli da profesionalni novinari koji rade na javnom servisu moraju politički da se opredele da bi znali kako prema njima da se ophodimo, da li da im verujemo ili ne. E, o takvoj Srbiji mi danas pričamo i takvu Srbiju mi želimo da promenimo. Siguran sam da i vi sami znate da ste prekršili Poslovnik. Zahvaljujem.
Gospodine Božoviću, nešto što najviše ne volim jeste da mi neko stavlja reči u usta koje nisam rekao. (Balša Božović, s mesta: Možda vam je izletelo.) Nije mi ni izletelo. Ja dobro znam šta sam rekao. Proverite u stenogramu. Ja govorim ono što mislim, a šta vi čujete, to je druga priča, i nema veze sa onim što sam i mislio i govorio. I upravo ste demantovali sebe u svemu onome što ste do sada radili, a ja sam upravo dao podršku nezavisnosti novinara, ako niste primetili. Imaju pravo na svoj politički stav i svoje političko mišljenje. Po Poslovniku, još jednom Balša Božović.
Član 106. Dakle, ukoliko zaista to niste mislili, ja vam se izvinjavam. Ali, samo je situacija do te mere ozbiljna i do te mere osetljiva da svaki ispad može da se pogrešno protumači. Ja se izvinjavam ukoliko zaista to niste mislili, i ja vas ne poznajem kao takvog. Ali je činjenica da je rečeno, pa sam iz tog razloga i reagovao. Često se dogodi i meni da kažem nešto što ne mislim, ali, evo, ja sam tu da budem maksimalno korektan prema vama kao predsedavajućem. Još jednom vam kažem – izvinjavam se ukoliko to niste mislili, nema apsolutno nikakvih problema. Novinari su slobodni i naravno da mogu u skladu sa svojom profesijom rade ono što im je posao, profesionalno. Apsolutno niko od njih ne mora da se izjašnjava politički da bi radio profesionalno posao. To je sloboda u Srbiji i to je demokratija za koju se svi borimo. Ja znam da se borimo i vi i ja. Zahvaljujem.
Ja prihvatam izvinjenje. Ne znam kako ste vi mene razumeli, ja znam dobro šta sam rekao. Po Poslovniku, reč ima gospodin Martinović. Izvolite.
Član 108, gospodine Arsiću. Ja sada moram da uzmem vas u zaštitu zato što ste kao potpredsednik Narodne skupštine napadnuti bez ikakvog razloga. Vi ste rekli da je pravo svakog novinara da bude politički opredeljen. Ja se sa tim potpuno slažem. To je pravo svakog građanina Republike Srbije. Uopšte ne znam šta je problem da potpredsednik Narodne skupštine izjavi da svaki novinar u Srbiji, svaki poslenik u nekom mediju, ima pravo da bude politički opredeljen. Na kraju krajeva, oni su već politički opredeljeni, čak i da to gospodin Arsić nije rekao, i to je njihovo pravo. Ali, mi ovde ne biramo novinare, mi ovde biramo članove Saveta regulatornog tela za elektronske medije. Dakle, za elektronske medije, ne za pisane medije, nego za elektronske medije. Tako da, gospodine Arsiću, evo, dozvolite mi da zaštitim instituciju potpredsednika Narodne skupštine, a samim tim i Narodnu skupštinu od napada koji su potpuno bezrazložni, jer to što ste vi rekli je apsolutno tačno. Novinari imaju pravo da budu politički opredeljeni. Svuda u svetu su politički opredeljeni. Politički su opredeljeni i u Srbiji, ali to što novinari imaju pravo da budu politički opredeljeni nije napad na novinare. To je afirmacija njihove političke slobode. Na kraju krajeva, ovo nije tačka dnevnog reda. Mi ne biramo novinare, mi ne biramo članove nekog novinarskog udruženja ili organa nekog novinarskog udruženja, Udruženja novinara Srbije, Nezavisnog udruženja novinara Srbije, Nezavisnog udruženja novinara Vojvodine itd. Mi biramo članove Saveta regulatornog tela za elektronske medije.
Zahvaljujem. Pravo na repliku Vladimir Đukanović i ja vas molim da završavamo sa replikama.
Ja bih samo zamolio da se meni ne stavlja u usta nešto što nisam rekao, to zaista nema nikakvog smisla. Prvo, ja o dotičnoj novinarki mislim da je ona veliki profesionalac. Čak i tu emisiju što je nekada radila, radila je krajnje profesionalno ono što se od nje zahtevalo. Ja ovde govorim o njihovom licemerju, zato što tada te emisije im nisu smetale, niti nijedan rijaliti program. Zašto? Zato što su im neki predsednici partije kasnije itekako zarađivali novac od reklama na tim rijaliti programima. To im je tad bilo jako dobro. Danas odjednom povika na programe. Pri tom, ta voditeljka je tada radila na televiziji koju danas najviše napadaju. E, to je licemerje. Inače, sama voditeljka, mislim da je ona, bez obzira što se politički ne slažem sa njom ništa, ali mislim da je ona veliki profesionalac. Čak neke njene emisije danas rado gledam i nema tu problema što se toga tiče. Samo, nemojte da mi stavljate u usta nešto što nisam rekao. Prosto, ovde govorim samo o vašem licemerju, što danas vidite nešto što u vaše vreme niste želeli da vidite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege, smatram da je današnja tema veoma ozbiljna i moj, da kažemo, govor razlikovaće se od svih dosadašnjih. Neću se baviti ni petparačkim pričama, ni ko je kupio, ni ko je platio koliko koji medij. Mediji imaju ogromnu moć. Formiraju mišljenje svakog građanina, a tako i javno mnjenje cele države. Na osnovu toga i regulaciono telo ima ogromnu odgovornost da poštuje zakonsku regulativu, svaku stavku zakonske regulative i da ne čeka na apele građana na greške i prekršaje koje pojedini medijski servisi prave, već da pomno prate šta se dešava na našim tv ekranima i šta je dostupno i deci i omladini, a i svim drugim građanima. Pre svega, osvrnuću se na jednu opštu pomamu, a tiče se apsolutno mog domena delatnosti. To je zdravstvo. Imamo u opštoj javnosti pomamu nekih reklamnih sadržaja za dijetetske proizvode. Želim ovom prilikom da buduće članove REM-a zamolim da obrate pažnju i na tu sferu. Po zakonu u opštoj javnosti se ne smeju reklamirati sledeći lekovi: oni koji se izdaju na recept, većina se izdaje na recept, na teret zdravstvenog osiguranja za tuberkulozu, bolesti koje se prenose polnim putem, infektivne bolesti, hroničnu nesanicu, dijabetes i druge metaboličke poremećaje. Sami ste svesni koliko takvih reklamnih sadržaja ima i koliko su primamljivi. Takođe, zabranjeno je oglašavanje leka bez dozvole, a to su lekovi kojima je istekla dozvola ili nije upisano u registar. Lekovi koji dovode u zabludu, odnosno navode na zaključak da su bezopasni i efikasnost leka osigurava njegovim prirodnim poreklom, odnosno kojim se opisuje bolest i uspesi lečenja tako da navode na samoizlečenje, kao i leka, odnosno medicinskog sredstva na neodgovarajući i senzacionalistički način o njihovim uspesima u lečenju i prikazivanjem slika. Tim se navodi na zaključak da lek spada u hranu, kozmetiku ili druge predmete opšte upotrebe. Radi podsticanja na propisivanje i izdavanje, odnosno prodaju leka, davanja i obećavanjem finansijskih, materijalnih i drugih koristi, to je član 5. Pravilnika. Ono što mogu da vam kažem kada je zdravstvo u pitanju, a zabranjeno je, to je da obradom člana 61. Zakona o oglašavanju „Službeni glasnik Republike Srbije“ 79/2005 godinu propisano da je oglašavanje imena, poslovnog imena, naziva, sedišta i osnivača zdravstvene ustanove, odnosno drugog oblika zdravstvene službe i radnog vremena vrši u skladu sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, pa imamo koji članovi, poslednji iz 2014. godine, i koji u članu 71. kaže da je zabranjeno oglašavanje, odnosno reklamiranje zdravstvenih usluga, stručnomedicinskih postupaka i metoda zdravstvene zaštite, uključujući zdravstvene usluge, metode i postupke tradicionalne medicine, alternativne, homeopatske i druge komplementarne medicine koji se obavljaju u zdravstvenoj ustanovi. Možda vam je čudno zašto ovo kažem, ali na ovaj način vi ste dozvolili da se pojedine zdravstvene ustanove neprimereno reklamiraju. Mogu one da se reklamiraju, ali i zna se kako, na koji način. Vi ste doveli u nepravedan položaj državnu zdravstvenu ustanovu koja se finansira iz budžeta lokalne samouprave i koja nema sredstava da jednostavno predstavi svoj rad na adekvatan način i da uspešno parira privatnom sektoru. Ono što želim da kažem još odnosi se na tzv. rijaliti programe, pa njih smo dobili i uvezli posle petooktobarske revolucije, kao tekovinu slobode medija. Nije problema rijaliti šou. Problem je u koje vreme se on emituje. Problem je da li je dostupan maloletnim licima i kakve će posledice ostaviti na njihovo mentalno zdravlje. To je ono što je problem i dok Vlada Republike Srbije se bori za svako radno mesto, za novu investiciju, mi ovde raspravljamo o nečemu što uopšte nije bitno u ovom trenutku. Ako zaposlimo Srbiju, ako zaposlimo naše građane, pa ko će u pet sati ujutru gledati rijaliti program ili, ne znam, od 12 do 15 časova popodne, nego će biti na svom radnom mestu. Prema tome, trebamo nastupati tako selektivno i jednostavno našoj deci omogućiti kvalitetne programe i vršiti kao roditelji kontrolu šta to oni gledaju. Ono na šta želim još da se vratim, a to je jedna zloupotreba o kojoj se govorilo juče. Ko je dao pravo nekom da da podatke porodilja, koje su se porodile ovih dana, da im na kućnu adresu stiže propagandni materijal za adaptirana mleka? Nisu oni prekršili ništa, oni su napisali u propagandnom materijalu da je promocija dojenja broj 1, ali to je zloupotreba ličnih podataka. Imali smo izjave predsednice udruženja da niko od tih majki nije potpisao saglasnost. To je veoma opasno. Opasno je kada reklamiramo dijetetske suplemente lekari o tome nisu obavešteni da li ih pacijent koristi i mogu da imaju ozbiljne posledice po zdravlje i ne treba da nas čudi zašto nam mladi od 15, 16, 18, 20 godina doživljavaju naprasne srčane smrti. Upravo zbog zloupotrebe dijetetskih proizvoda koji se nenormalno reklamiraju i daje im se veliki prostor u medijima. To je ono na šta trebamo da obratimo pažnju i da sugerišemo budući izabranim članovima REM-a kako da posebnu pažnju obrate na zdravlje i na mentalno zdravlje naše nacije, kako bismo mogli da postanemo ozbiljna država koja će se baviti ozbiljnim stvarima, a pre svega zapošljavanjem, investicijama, a onda će i ovi problemi polako nestajati. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosadašnja izlaganja o poslovanju REM-a su se odnosila na ocenu šta je to telo radilo, šta nije radilo, šta bi trebalo da radi, a šta ne bi trebalo da radi. Ja ću se u svom izlaganju osvrnuti na finansijske efekte poslovanja REM-a sa posebnim osvrtom na troškovnu stranu, odnosno na rashode. Prema Izveštaju o realizaciji finansijskog plana REM-a, on je tokom 2015. godine ostvario ukupne rashode od 280 miliona dinara, odnosno 2,3 miliona evra. Građani Srbije treba da znaju da ih je poslovanje REM-a prošle godine toliko koštalo. U strukturi tako ostvarenih rashoda, zarade i naknade zaposlenima se kreću na nivou 177 miliona dinara, odnosno 1,47 miliona evra, dok iste zarade iznose 162 miliona dinara, odnosno 1,35 miliona evra. Prema pomenutom izveštaju, prošle godine je u REM-u bilo zaposleno 85 radnika. Prosečna bruto zarada po zaposlenom je iznosila 165 hiljada dinara, odnosno 1.367 evra, a neto zarada 92.500 dinara, odnosno 766 evra. neto zarade članova Saveta REM-a su se kretale od 150 hiljada dinara, odnosno 1.220 evra do 175 hiljada dinara, odnosno 1.425 evra. Prema članu 5. Zakona o elektronskim medijima, REM vrši javna ovlašćenja u cilju delotvornog sprovođenja utvrđene politike u oblasti pružanja medijskih usluga, unapređenja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija i, ovo je naročito važno, doprinos očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja u cilju zaštite interesa javnosti u oblasti elektronskih medija i zaštite korisnika usluga elektronskih medija. Pitam – da li je REM to radio? To je trebao da radi, i to je glavno pitanje koje je osnova današnje diskusije. Umesto da REM svoju delatnost usmeri na realizaciju unapred pomenutih ovlašćenja, svakodnevno se suočavamo sa urušavanjem kvaliteta sistema javnog informisanja. Medijski prostor Srbije je postao strogo kontrolisan od strane izvršne vlasti. Došlo je do naglog pada kvaliteta i upliva svih vrsta neprikladnih sadržaja. Na to sve glasnije ukazuju izveštaji ovlašćenih institucija, kako u zemlji, tako i u inostranstvo. Zbog svega toga, građanima Srbije želim da ukažem na veliki raskorak između utroška sredstava REM-a i njegovog učinka. Predlažem da se preispitaju rezultati njegovog rada, kao i rada svih ostalih agencija, kancelarija, uprava, fondova i sličnih korisnika budžeta, a sa ciljem da se smanji nepotrebno i nekontrolisano razbacivanje budžetskih sredstava, a ujedno da se podigne nivo i kvalitet njihovih delatnosti u skladu sa zakonskim ovlašćenima koja su im data. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom drugom danu naše rasprave o izboru članova Saveta regulatornog tela za elektronske medije, moram da upitam vladajuću većinu, pre svega, gospodina Martinovića i poslanike SNS, kako to da vam nije palo na pamet da se zapitate da u Srbiji već 16 godina nema izveštaja nadzornog odbora i da ste prvu sednicu u novom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije trebali da otpočnete sa tom tačkom dnevnog reda. Pitam vas, jer trenutno nije gospođa Gojković, kao predsednik Skupštine, ovde. To je zaista skandalozno, jer ovde pred sobom imam izveštaj REM-a iz 2015. godine. Članove Saveta REM-a na upražnjena mesta birate posle godinu dana, a najosnovniju stvar nismo raspravili o tome kako je sproveden izborni proces za vanredne parlamentarne izbore i za lokalne izbore u Srbiji. Ako očekujete od REM-a da će u svom izveštaju bilo koji mediji, na bilo koji način, čak i deklarativno, da sankcionišu za nepoštovanje procedure, onda ste se prevarili. Najpre, zbog činjenice da tamo sede ljudi koji uopšte se ne bave na pravi način onim što je njihovo zakonsko pravo, a sa druge strane besmisao postojanja jednog takvog tela, od početka, dakle od osnivanja RRA, pa do današnjeg dana, ogleda se u tome ko njima rukovodi i ko su članovi Saveta, pa čak i oni predloženi kandidati, jer zna se unapred, kao što reče koleginica Belačić, ko će biti izabran, i to je vaša slobodna volja. Hajde da dođemo na ono što je osnovna uloga ovog tela, a kada već nemamo nadzorni odbor Skupštine, da nezavisno, profesionalno i na pravi način obezbeđuje i predstavlja pravila koja se tiču praćenja rada elektronskih medija u Srbiji. Drugi ključni element za izbor ovih članova koji se predlažu je taj da oni u procesu njihovog kandidovanja budu potpuno nezavisni kao eksperti iz određene struke i da uslov za njihov izbor bude taj da su se dokazali u profesionalnom smislu, kao ljudi koji se u svaki segment razumeju u rad medija. Zaista mi je opet žao što tu nije gospođa Gojković, koja je predsedavala Odborom za informisanje, gde su ovi potencijalni kandidati dolazili na tzv. brifing. Bio je ovaj Đorđe Vozarević, kao i svi ostali kandidati. Da ne bude zabune, on nije u bliskim kontaktima i odnosima sa Goranom Karadžićem, koji vedri i oblači u REM-u, koji određuje na koji način će da bude izabran Upravni odbor RTS, Upravni odbor RTV, jer po Zakonu o elektronskim medijima i po Zakonu o osnivanju ovog tela, Savet, odnosno regulator raspisuje javni konkurs za imenovanje članova upravnog odbora, šest meseci pre isteka mandata članova Upravnog odbora RTS. Dolazimo do toga kako gospodin Karadžić koristi svoju moć i svoj uticaj, politički uticaj, znači ni u jednom smislu reči on nije nezavisni, niti kandidat bio, niti je sada na mestu predsednika, niti je bilo ko od ovih koje on forsira i gura, a pre svega Vozarević, koji je njegov kum i koji je na pitanje gospođe Gojković na sednici nadležnog skupštinskog odbora, kada su predstavljali taj svoj profesionalni angažman, budući i prošli, kako se oni preporučuju, na njeno direktno pitanje – koje zakone će da koristi u svom radu, on je rekao - tamo neke zakone. Šta ćete da radite kao član Saveta REM-a? Gospodin Vozarević je rekao – pa, eto, radiću sve što treba da se radi. Znači, on nije pročitao zakon, ali zato vrlo dobro zna da preko udruženja koje zajedno on i gospodin Karadžić, između ostalih, samostalno udruženje nekih preduzetnika, lobiraju na način koji je samo njima poznat, kako će da postavljaju članove upravnog odbora u javnom servisu. Taj tzv. javni servis su takođe pominjali poslanici SRS je, i te kako otet od naroda. Od naroda se otima novac za pretplatu, sada do duše, u tom nekom umanjenom iznosu, a mi imamo situaciju da nekoliko stotina hiljada građana Srbije ne želi uopšte da, ljudi su se na razne načine, putem raznih foruma, peticija, inicijativa, apela koje su upućivali „Elektroprivredi Srbije“ izjašnjavali da ne žele da prate taj program. S druge strane imamo situaciju u kojoj ljudi koji su tzv. vikendaši, ljudi koji nemaju mesto prebivališta u tim objektima, gde im je vezano električno brojilo takođe moraju da plaćaju za žuti RTS i za Vujoševićev uređivački program koji je sve samo nije objektivan i koji ne predstavlja pravu sliku naroda. U prilog tome ide pomenuta retrospektiva događaja praćenja kampanje, nepozivanje predsednika najveće opozicione stranke, a to je SRS u emisiju, nepozivanje učesnika iz redova najveće opozicione stranke u emisije gde se novinari, poput ove koja se najavljuje za sutra uveče, jel tako gospođo Radeta? Svi su se izređali u toj emisiji, evo sutra se emituje u 21.00 čas, da je ne reklamiram, ali nema srpskih radikala na teme koje su ključne za državu, a to je pitanje opstanka KiM. Sada se postavlja pitanje za vas koji ste zaštitnici valjda državnih i nacionalnih interesa, pošto je promenjen zakon 2014. godine, a vi ste i tada bili na vlasti, kada nije bilo srpskih radikala, i da ne zaboravim, mi smo glasali protiv ustanovljavanja RRA i protiv REM-a i izmene zakona i donošenje takvog Zakona o elektronskim medijima, nema odredbe po kojoj deveti član saveta biran od kandidata koji žive i rade na KiM. Da li vi mislite da je Gordanu Sušu, kojoj je prestao mandat i za koju znate kao novinar, kakva opredeljenja i stavove ima, ili Karadžića, ili bilo kog drugog, briga u kojim uslovima i na koji način rade novinari na KiM, jedinog medija koji može da dođe do istine o progonu i stradanju naših sunarodnika, to je recimo televizija „Most“? Čuli ste izjavu urednika te televizije, gospođe Ljiljane, zaboravila sam u ovom trenutku njeno prezime, na koji način njihovi reporteri, sa kojim rizikom po sopstveni život odlaze da snime situaciju novog pokušaja egzodusa otimanja „Trepče“, protesta naši sunarodnika, što se otima ono što je naše od države Srbije, posle vašeg potpisivanja Briselskog sporazuma? Naravno, nikada nije bilo reakcije ovih ljudi iz ovog regulatornog tela. Mi bismo ovde u Skupštini Srbije, ako želite time ozbiljno da se bavite, ali ne, ovo je sve samo farsa i samo privid neke demokratije, da pokrenemo ozbiljnu priču o strukturi i vlasništvu medija, ne ulazim, naravno, u ove koji su privatni, nego u one koji se nalaze pod prividnom upravom drže, oni to stvarno nisu, kao što je pomenuti RTS. I da mi imamo normalnu situaciju i da je Narodna skupština Republike Srbije i da je Vlada, pre svega, kao osnivač tog javnog servisa preuzela, tu u skladu sa demokratskim načelima i principima, kao što je to slučaj u mnogim drugim državama, kontrolnu ulogu nad Televizijom Srbije, onda, kako ga neki nazivaju – žuti Bujke, direktor Televizije Srbije sa tolikom platom i sa kadriranim novinarima koje plaća po 200-300 hiljada dinara, a koji ne čini ništa za dobro javnog servisa, ne bi mogao da radi to što radi. Druga stvar i to je poslednji segment na koji hoću da se osvrnem u ovoj raspravi je uloga REM-a u izbornoj kampanji. Koliko su bili sposobni gospoda iz vladajuće koalicije, govori činjenica da su se oni tek 10 dana pred završetak izborne tišine snašli i pozvali navrat-nanos, jer su mi to lično rekli vlasnici privatnih medija u Srbiji, mnogi od njih, da dođu na neki skup u Dom sindikata gde će da im se predoči po uputstvu Karadžića kome je već istekao mandat, uputstvo je iz juna prošle ili pretprošle godine, na koji način treba da prate medijsku kampanju u Srbiju. Vi mislite da je državna televizija Srbije to poštovala? I po statistici i po programu koji je emitovan, naravno nije. Kako se niste zapitali, niste se pobunili, jer to vama ne smeta, valjda računate imamo toliko privatnih televizija gde možemo da se pojavimo, u lokalnim samoupravama gde su naši na vlasti, pa baš nas briga, da se predstavljanje stranaka za izbor u Srbiji, to će verovatno biti slučaj sa predsedničkim kandidatima, dokle god je Bujošević tamo, vrši na Drugom programu i to u nekim terminima koji su apsolutno, rekli bi ljudi iz marketinga nekomercijalni, znači termini koji ne gledaju građani. Sama činjenica da subotom uveče, recimo, predstavljanje stranke koja žrebom to izvuče od 9,00 sati uveče, gleda tek u tom nacionalnom šeru, jedva 3% il 4% ukupne gledanosti građana u Srbiji? Zar nije valjda osnovni prioritet da ako je to javnih servis, da se predstavljanje stranaka, sada i kandidata na izborima vrši? Međutim kako stvari stoje, Bujošević koji je pod zaštitom i te kako, američkog ambasadora i svih onih ne žele dobro Srbiji, ako uskoro i ako uspete da ga se otresete i otarasite, biće po informacijama kojima raspolažem, zamenjen upravo ovim kojim vedri o oblači u REM-u, a to je Goran Karadžić. To svakako nije dobro rešenje medijski servis i za sveukupnu sliku stanja medija u Srbiji.
Zahvaljujem koleginici Jovanović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Ja se sa vama gospođo Jovanović u jednom slažem, ima mnogo problema, kada je u pitanju…
Molim vas bez ličnog obraćanja.
Nisam rekao ništa ružno, dakle slažem se sa dobrim delom izlaganja gospođe Jovanović, ima mnogo problema u REM-u, ima mnogo problema kada su u pitanju mediji. Ne slažem se jedino sa tezom da je REM taj koji vam obezbeđuje pobedu na izborima. Pobedu na izborima obezbeđuje narod i nema tog REM-a na svetu koji može da vam obezbedi izbornu pobedu. Školski primer za to vam je upravo SNS. Niko u ovoj sali ne može da kaže da SNS kontroliše RTS ili da kontroliše RTV. Ja ću vam kasnije izneti faktografske podatke koliko je bilo negativnih medijskih istupa protiv Aleksandra Vučića od 2014. godine do leta 2016. godine, pa uprkos toga SNS je ubedljivo pobedila na izborima. Narod prepozna šta je realna politika, šta je politika koja može da da rezultat, a šta je politika koja se promoviše radi promovisanja jedne političke stranke reda radi. Dakle, možete vi da stavite u Savet REM-a genijalce, možete da za direktora RTS dovedete najboljeg novinara u Srbiji i da ste stalno na RTS-u i da se ne skidate sa RTS-a 24 sata, ako vas narod neće to vam ne može obezbediti pobedu na izborima. Vi ovde imate jedan problem, svi vi koji sada kritikujete SNS za stanje u medijima. Nisu vama krivi mediji što niste na vlasti, vi ste krivi, jer, bili ste na vlasti pa ste loše vladali. Dakle, loše ste vladali. A vi koji biste hteli na vlast…
Vreme kolega Martinoviću.
… morate da promenite politiku da narod prepozna da je vaša politika realna, jer je narod prepoznao vašu politiku kao nerealnu i zato vam nije dao dovoljno glasova na izborima i nema tog REM-a koji to može da izmeni.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Maja Mačužić. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika. Neka se izjasni Martinović. Jesi li me pomenuo?) (Aleksandar Martinović, s mesta: Jesam. Nisam rekao ništa ružno.) Pravo na repliku, narodni poslanik Vojislav Šešelj, na pohvale od gospodina Martinovića.
Ja samo povodom ovoga što je rekao gospodin Martinović, a odnosilo se na SRS. Postoje razne klasifikacije političkih partija. Jedna od mogućih klasifikacija je na političke partije koje se prilagođavaju javnom mnenju trenutnom da bi došle na vlast i političke partije kojima je primarna njihova ideologija i njihov program pa nastoje da poduče, informišu, vaspitaju javno mnenje, odnosno građane jedne države da bi im približili svoje ideje i da bi se tako stvorili uslovi da te stranke dođu na vlast. Znači, postoje stranke kojima su važniji principi, ideologija, koje su u tom smislu požrtvovane. Spremni su njihovi članovi i njihovi funkcioneri da se žrtvuju za te principe, da i život žrtvuju ako treba, a postoje stranke koje stalno vagaju šta misli javno mnenje, stalno nešto istražuju i prema tome se prilagođavaju. To je lakši način da se dođe na vlast, ali mnogo rizičniji, videćete i sami, uverile su se i dosmanlije. To su radili i socijalisti '90. godina. Prilagođavali su se momentalnom javnom mnenju koje je bilo dosta podmazivano i od strane instrumentalizovanih medija, došli na vlast i spektakularno odleteli sa vlasti. Do sad vi ste samo došli na vlast. Kada ćete spektakularno odleteti, još se ne zna.
Privodite kraju gospodine Šešelj.
Ali što se nas tiče ne moramo nikad doći na vlast, ali se naših ideja nećemo odreći. Za nas su ideje i ideologija važniji od vlasti, od ličnih interesa, od materijalnog bogatstva i svega ostalog.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa gospodine Šešelj, ako i jedna stranka se nije dodvoravala javnom mnenju, pa nije se dodvoravala SNS. Pa kažite mi jel bilo popularno, jel bilo dodvoravanje javnom mnenju i narodu reći – ljudi, moramo da limitiramo zapošljavanje u javni sektor, ljudi, moramo da smanjimo jedan deo penzija, inače će nam država otići u bankrot, moramo da stegnemo kaiš ne bi li naša deca živela bolje. Evo i sad, na ovoj temi oko Kosova i Metohije. Pa možemo i mi, niste vi veći Srbi od nas. Možemo i mi sada da udaramo u talambase i da kažemo – juriš, svi na Kosovo, branimo svetu srpsku zemlju, itd, ali da neko drugi ide na Kosovo, a mi da sedimo u Beogradu i da kažemo da smo veliki Srbi. Ne, vodimo racionalnu, razumnu, mudru politiku, zato što hoćemo da sačuvamo žive srpske glave. Zato što hoćemo da sačuvamo srpsku ekonomiju od propasti. Pa veća bi nam bila popularnost. Ta popularnost o kojoj vi govorite. Ja sam razumeo šta ste vi hteli da kažete. Ta popularnost se vrlo brzo stiče, ali vrlo brzo se i gubi, ali politika koju mi promovišemo je politika koja daje rezultate dugoročno. U tom momentu kada je smanjen jedan deo jedan deo penzija, kad su ograničene plate, kad smo ograničili zapošljavanje u javni sektor, najveći deo naroda je to dočekao na nož, ali su ljudi vrlo brzo shvatili da je to jedini način da konsolidujemo u fiskalnom smislu državu i da krenemo putem ekonomskog oporavka. Dakle, nemojte nama da prebacujete da se mi dodvoravamo javnom mnenju. Kad bismo činili to o čemu vi govorite, pa mi bi na izborima osvojili ne 50 nego 80% glasova, ali pitanje je šta bi bilo sa državom Srbijom, i nije stvar u tome da li ćemo mi, gospodine Šešelj, jednog dana otići sa vlasti ili ne, u prirodi je svakog demokratskog sistema da stranka koja je na vlasti, jednog dana to ne bude, ali sam siguran da SNS nećete pobediti ni vi …
Izvinjavam se. Ja sam se zapričala. Izvinjavam se. Mnogo ste prekoračili dve minute.
Samo da završim.
Ne, ne. Dve minute i 30 sekundi. Mnogo je zaista. Preterala sam.
Izvinjavam se.
Nema više replike. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika.) Otišli smo … Pa nema jednostavno. Predsednik parlamenta odredi kada je kraj. To toliko dugo traje. Izvinjavam se. (Vojislav Šešelj, s mesta: Niste videli. Niste bili prisutni.) Videla sam. Ja sam stalno prisutna. Poslaniče, ja sam stalno prisutna. Verujte mi. (Vojislav Šešelj, s mesta: To je ugnjetavanje.) Nije ugnjetavanje. Ja poslanike da ugnjetavam, taman posla. Nemojte molim vas. Ja mislim da ugnjetavamo Maju Mačužić, da će vam biti zadovoljstvo da saslušamo njenu diskusiju o REM-u. (Vojislav Šešelj, s mesta: Dajte mi da repliciram.) Ne mogu sada. Sigurno će vas opet neko spomenuti. Osećam atmosferu da hoće. Dala sam vam onda, nije vas niko lično pomenuo… (Vojislav Šešelj, s mesta: Pa jeste.) Svi su me napali. Jutros sam vam dala reč. (Vojislav Šešelj, s mesta: Rekao je …) Nemojte. Nisu, nisu. Nema u stenogramu. (Vojislav Šešelj, s mesta: Martinović potvrđuje.) Evo sama sebi zvonim danas. Sama sebi zvonim. (Vojislav Šešelj dobacuje.) Sve je najlepše o vama govorio. Majo, izvolite.
Zahvaljujem se predsednice. Poštovane koleginice i kolege, danas na dnevnom redu biramo članove Saveta REM-a, ljude koji svojim kvalifikacijama, znanjem, iskustvom i integritetom treba da daju doprinos u pogledu unapređenja medijskog sadržaja u Srbiji. Pred buduće članove, a sada kandidate Saveta kao jedan od osnovnih ciljeva treba da stoji i cilj REM-a, a to je doprinos očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja u cilju zaštite interesa javnosti u oblasti elektronskih medija. Poštovana gospodo, da li sloboda mišljenja podrazumeva objavljivanje laži i degradiranje i kaljanje naših investitora i projekata poput „Jure“, „Mitrosa“, „Beograda na vodi“? Da li to spinovanje i stvaranje medijskih pritisaka na potencijalne investitore određeni spin majstori pokušavaju da oteraju potencijalne investitore i da uruše ugled Vlade RS? Ne polazi im to baš za rukom. Ti spin majstori su zaista dobro plaćeni. To nemojte nikada zaboraviti. Oni za iznošenje svojih laži, neistina u javnosti dobijaju debele nagrade. Oni su postali marketinški stručnjaci, savetnici, konsultanti, vlasnici marketinških agencija, jednom rečju vladari srpskih medija i stvaraoci lažne slike o Srbiji u javnosti. Navešću vam još primera kršenja i zloupotrebe te slobode medija o kojoj pričaju. Nakon zvaničnog saopštenja policijske uprave u Kraljevu da će se u naselju Žiča obavljati planirano gađanje na prostoru koji je za to određen, na vojnom strelištu, na jednom portalu pojavio se uznemirujući naslov – U ovom srpskom gradu se očekuje pucnjava, nikako ne idite delovima grada jer možete poginuti. Zamislite kakvo je to zastrašivanje naroda. Mogla bih vam navoditi još bezbroj takvih primera, stotine, spinovanja i plasiranja laži, ali pitam vas da li je nekada neko odgovarao za to? Da li je neko odgovarao za plasiranje laži o leševima koji plivaju u Obrenovcu za vreme vanredne situacije u državi, kada su pojedini mediji svojim lažima stvarali paniku među ljudima? Naravno da nije. U Srbiji ne samo da postoji sloboda mišljenja, već se ta sloboda ozbiljno zloupotrebljava, na takav način da se može govoriti bez ikakvih sankcija, odgovornosti i posledica. U Srbiji svako može da piše šta god mu je volja, bez obzira koliko te laži koje iznosi i uvrede mogu da naruše ugled, ne samo Srbije i ne samo takvog javnog mnjenja. Nadam se, poštovani poslanici, da će izabrani članovi Saveta ubuduće mnogo više pažnje obraćati na poštovanje zaista zaštite slobode medija, da će sankcionisati zloupotrebu i neodgovorno korišćenje toga. U danu za glasanje ja ću svoj glas dati samo takvim kandidatima, koji će nas ubuduće zaštititi od neodgovornih i bezočnih nezaštitnika medija. Hvala vam.
Reč ima Balša Božović, a neka se pripremi Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, izbor članova Saveta i rasprava koju smo vodili danas sasvim sigurno zabrinjava opoziciju, a verujem i veliki deo građana Srbije, iz prostog razloga što se kreira atmosfera u kojoj REM uporno dozvoljava da glavni i odgovorni urednik svih medija u Srbiji bude samo jedan čovek. To je ono o čemu smo danas u nekoliko navrata imali prilike da diskutujemo kada predstavnici režima kažu – privatni mediji sa nacionalnom frekvencijom, što predstavlja javno dobro, mogu da rade šta hoće. Ne mogu privatni mediji u Srbiji da rade šta hoće, o tome i jeste suština i o tome jeste reč. Ne mogu privatni mediji preko glavnog i odgovornog urednika svih medija u Srbiji, kada su u finansijskim problemima, da dobiju političke kredite za svoj rad. To mogu samo oni odabrani, privatne televizije koje imaju nacionalnu frekvenciju, koje je javno dobro. To javno dobro pripada građanima Srbije, ne pripada jednoj političkoj partiji, ne pripada jednom političkom opredeljenju ili viziji. Godišnji izveštaji Evropske komisije, izveštaji OEBS-a, Saveta Evrope, govore da u Srbiji ne postoji medijska sloboda. To su izveštaji. To govori ta Evropa za koju se vi deklarativno zalažete. Šta to znači? To znači da je kreirana atmosfera da u medijima ne postoji nijedan jedini stubac u medijima nacionalne frekvencije, nijedan jedini sekund ni minut kada možemo da raspravljamo šta je to što je potpisano u Briselu kada je u pitanju Kosovo, da li je dogovoreno da Trepča pripada kosovskoj vladi. Mediji u Srbiji o tome ćute. O tome je, dakle, tišina danas u Srbiji. Kakav danas program gledaju građani Srbije? Šta očekuju od medija sa nacionalnom frekvencijom? Da li preovlađuje kultura ili kič i šund? Da li preovlađuju programi obrazovnog karaktera ili preovlađuje mržnja, nasilje, blaćenje, šovinizam, prostakluk? Mislim da građani Srbije to najbolje znaju. Kakav sistem vrednosti danas nudi tv program, odnosno televizija sa nacionalnom frekvencijom? Da li danas oni koji su korisnici nacionalne frekvencije podstiču debatu, podstiču različitost mišljenja ili samo promovišu isključivo jednoumlje? Često se dešava da kada je u pitanju privatna televizija, koja ima sva prava, a nikakve obaveze u ovoj zemlji, koja je naklonjena režimu, da seje mržnju, da seje strah i paniku među građanima Srbije. Često puta tu možemo da čujemo da postoji neko vanredno stanje o kojem nije čuo ni premijer Srbije i da niko pri tom ne odgovara, da REM ono što mu je zadatak ne ispunjava, ne opomene, ne kazni. U takvoj zemlji ne možemo da računamo na slobode koje zahtevaju pre svega građani Srbije. Mislim da je posebno pitanje svega onoga što se tiče prekograničnih kanala i onog šverca, o kojem je govorio kolega iz suprotnog tabora. Desetine miliona evra ostaju nenaplaćene. Ja sam pitao ministra Vujovića u nekoliko navrata o čemu se radi i nije želeo da da konkretan odgovor. Desetine miliona evra se švercuje na taj način što se dozvoljava nekome da se reklamira, a da porez ne plaća Srbiji. Završavam. I dalje imam svoje utiske svake nedelje. Na kraju svake nedelje ja imam svoj utisak, to mi niko ne može oduzeti, a na kraju tako sam i navikao. Utisak nedelje ovog puta jeste tišina povodom uzimanja Trepče od strane kosovske vlade koja vlada u medijima u Srbiji, i tolika hrabrost regulatornog tela i tolika hrabrost medija sa nacionalnom frekvencijom, koja je javno dobro, da ne izveštavaju o tome nijedan jedini sekund, nijedan jedini minut, da ne sme niko da postavi pitanje, a da niko ne želi da da odgovor. To je Srbija koja ne poznaje slobode i takvu Srbiju ćemo mi da promenimo. Zahvaljujem.
Reč ima Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, iz dosadašnje rasprave, koja traje već drugi dan, shvatili smo da je ova tačka veoma važna, tačka koja je na dnevnom redu. Rasprava koja je obeležila ove dane je ponovo po ko zna koji put sadržala neke stvari kojima prosto nije bilo mesta ovde. Ponovo su se čuli, po ko zna koji put, razni argumenti ili poluargumenti koji nemaju mnogo veze sa istinom, ali ako mene pitate, nemaju mnogo veze ni sa logikom, a ni sa zdravim razumom. Najviše se govorilo o stanju u medijima, kvalitetu medija, cenzuri, rijaliti programima i slično. Onda se postavlja pitanje – a ko pregovara? Zaista, ko to nama pregovara? Oni koji su zapalili RTS? Je li oni koji su zapalili zgradu RTS-a, nakon što su zapalili zgradu Narodne skupštine? Da li nam oni prigovaraju, da bi došli na vlast, da bi izvršili puč, da bi mogli sa fantomkama i sa puškama da upadaju i da otimaju imovinu? Vole te fantomke pošto poto. Jel nam oni prigovaraju o cenzuri? Kojoj cenzuri? Prethodni govornik je pokušao, dao neku insinuaciju da su se neke organizacije bavile cenzurom u Srbiji. Nikada nijedna relevantna organizacija. Nikada nijedna zvanična organizacija nije utvrdila da u Srbiji postoji cenzura, nikada nijedna. Nemojte da izmišljate. Jedina cenzura, prava cenzura koju ja znam, bila je ona u vreme „Sablje“, ona u vreme vanrednog stanja. Ima tu jedan genijalac koji je juče hvalio „Sablju“, koji je hvalio vanredno stanje i tekovine „Sablje“, i nije ga sramota. Tada ste hapsili ljude, progonili ljude, zatvarali ljude, zatvarali medije. Genije, koliko ste uhapsili ljudi u „Sablji“? Koliko je oslobođeno? Koliko je presuda bilo? Koliko ste medija zatvorili u „Sablji“? Od marta pa do septembra te godine nije bilo ni skupštinskih prenosa, samo da vas podsetim, gospođo predsednice. Primitivizam, estradizacija,vulgarizacija medijskog prostora, rijaliti programi, pa to su vaši produkti, pa to je nastalo u vaše vreme, pa to su vaši proizvodi. Na potpuno irealan način pokušavate nama danas da stavite u odgovornost to što je vaših ruku delo. U vaše vreme su nastali rijaliti programi i sve ostalo, čije posledice svi mi danas trpimo, ja se slažem, ali to je vaš proizvod. Kao što je u vaše vreme upravo bila najstrašnija cenzura, prava cenzura, medijski mrak, u pravom smislu te reči. Medijski mrak spinovanja, to su vaši proizvodi. Pre toga u Srbiji toga nije bilo. Spinovanje kao pojam nije postojalo, dok ga Đilas nije uveo. Partijske televizije, pa i to je vaš proizvod. Pa vi ste pravili partijske televizije. Na „Studiju B“ jednog sekunda nije mogla da se pojavi Srpska napredna stranka ili neka druga opoziciona stranka u to vreme. Potpuno mi je neprihvatljivo, gospođo predsedavajuća, da oni danas nama zameraju i da nam spočitavaju neke lekcije o nekakvoj cenzuri. Upravo oni koji najstrašnije optužbe svakog dana, na svakom mestu, najmonstruoznije optužbe lansiraju i najgnusnije laži iznose o Aleksandru Vučiću i članovima njegove porodice, svaki dan, na svakom mestu i nikada im dlaka sa glave nije falila zbog toga. Niko ih pipnuo nikad nije zbog toga, a svaki dan lažu, na svakom mestu. Ja čitam sve dnevne novine. Vrlo dobro znam kolika je zastupljenost koje strankei u „Blicu“ i u „Novostima“ i u „Politici“ i u „Danasu“ i u ostalim medijima. Stanje u medijima. Stanje u medijima nije savršeno, naravno da nije savršeno. Ni, ja nisam zadovoljan sa stanjem u medijima. I ja imam zamerke. Više bih voleo da se neki mediji bave nekim, kako oni to kažu, istraživačkim novinarstvom, da se postavi pitanje kako to da samo jedan ili dva medija možda u državi je pokrenulo, odnosno usudilo se da postavi pitanje – odakle Božoviću pare da zimuje na Maldivima? Imamo jedan svetli primer medija koji je jedini smogao snage da pita – Balša, odakle ti, majstore, pare da zimuješ na Maldivima za 1.500 evra? Jedini medij je to pitao. Da se vidi da mediji postave pitanje dokle se stiglo sa slučajem Heterledn. Da li se bavi još neko time? Osim što Pajtić izbegava da se pojavi na ročištu, pobegne kada je ročište. Da vidimo ko je otimao novac namenjen za decu sa smetnjama u razvoju, ko je krao pare od dece. Jel treba da vas podsećamo kako je to izgledalo? Jel treba da vas podsećamo kako je izvršeno renoviranje Heterlenda? Time treba mediji više da se bave. To su moje zamerke na stanje u medijima, dakle. Da svi vide kako su se zidali pašnjaci po Vračaru.
Poslaniče, dozvolite mi samo jednu sekundu. Izvolite, Branislav Mihajlović, povreda Poslovnika.
Samo da završim u jednoj rečenici.
Branislav Mihajlović, povreda Poslovnika. (Saša Radulović, s mesta: Ja sam prvi.) Ne, vi niste prvi, vidim ja. (Saša Radulović, s mesta: Ja sam šef poslaničke grupe.) Gde piše to? Povreda Poslovnika, Branislav Mihajlović. Nađite mi gde kaže kada šef poslaničke grupe podigne drugi, treći Poslovnik, on ima prednost? Izvolite, Branislav Mihajlović. (Branislav Mihajlović, s mesta: Šef se javio.) Niste vi predsedavajući. Znači, dižete Poslovnike, nemate ozbiljnu nameru da govorite o povredi Poslovnika. Hoću da zna javnost da podigne deset poslanika s leve strane Poslovnik, kao nekakvu koreografiju, nemaju ozbiljnu nameru da kažu nešto o povredi Poslovnika. Kad prozovem poslanika koji stalno podiže Poslovnik, oni se zgledaju i kažu – šef. Mandat pripada poslaniku, ne pripada šefu, toliko znamo valjda. Znači, neću vam sada dati zato što je ovo izigravanje rada našeg parlamenta i povrede Poslovnika. Znači, ovo nije koreografija. Ja mogu da ponudim da učestvujete na nekom festivalu ili nešto, ali nemojte da se glupiramo. Ovo nema smisla. (Saša Radulović, s mesta: Član 103. stav 3.) Izvinjavam se poslaniku što sam ga prekinula. Želite li da nastavite diskusiju? Izvinjavam vam se. Znači, nećemo da pravimo cirkus, i to loš cirkus od parlamenta. Ne možete to da radite. Izvolite. Nema vas u sistemu. Pokušajte na drugoj jedinici. Ja vam se izvinjavam, ali morala sam ovo da uradim pošto stvarno nema smisla. Obesmišljavamo povredu Poslovnika koja je vrlo ozbiljna stvar, a nije stvar za glupiranje ovde. Nemojte dobacivati, ovo je parlament. (Zoran Živković, s mesta: Kako vi dobacujete?) Ja ne mogu da dobacujem. Nemojte biti nepristojni. (Zoran Živković, s mesta: Prekidate poslanika.) Tako je. Prekidam da pokažem šta radi jedna poslanička grupa zarad kamera. (Zoran Živković, s mesta: Ne možete, po Poslovniku, nemate domaće vaspitanje.) Mogu, mogu. A za domaće vaspitanje obratite se mojoj majci. Malo poštovanja da imate naspram roditelja svih nas. Izvolite. Poslaniče, daću reč drugom poslaniku, a vama ću dati jer sam vas ja lično onemogućila da diskutujete. Izvinjavam se poslaničkoj grupi SNS. Znači, vi nećete. Hoćete ili nećete? Hoćete. Izvolite. Ali nekako, kako da vam objasnim, morate i da se prijavite. Imam puno strpljenja. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Hvala, predsedavajuća. Sve vreme se prijavljujem, a vi mi ne dajete reč. Sve vreme govornik vrši povredu člana 106. Poslovnika stav 1, da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Takođe, i vi kao predsedavajuća vršite povredu Poslovnika po članu 103. stav 3, koji kaže – predsednik Narodne skupštine daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu stava 1. ovog člana odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika, s tim što predsednici poslaničkih grupa imaju prednost, gospođo predsedavajuća.
Nemojte vikati, vi ste prvi podigli Poslovnik.
Ja sam hteo da dam prednost mom predsedniku poslaničke grupe, a vi mi to niste dozvolili. Hvala.
Vi ne možete da date prednost nikome. Sačekaću samo da prestanu ovacije. Vi ne možete da dajete prednost i reč nikome, to znate, po Poslovniku. (Branislav Mihajlović, s mesta: Prednost daje Poslovnik, a ne ja!) Nemojte vikati, stvarno, prekinuću sednicu. Imam utisak da bi neko želeo pauzu, a ja neću, ja hoću da radimo jer moramo da shvatimo da ima i onih poslanika koji žele da mi pravimo pauze, da ne izaberemo nikoga i onda će da kažu da mi opstruišemo izbor REM-a. A ovo pitanje je staro godinu dana, koliko ja znam da čitam, samo neko ima selektivno sećanje, a neko nema, u odnosu na Poslovnik. Znači, svi poslanici danas su pričali o stanju u medijima. Niko nije pričao o kandidatima. Sada da pitam poslanike kako se tačno zovu kandidati i šta piše u njihovim biografijama, ne znam da li bi onda prekidali ili ne bi prekidali sednicu. Prema tome, i govornici iz vaše poslaničke grupe o tome nisu rekli ni reč. Hajde, reč ste rekli. I drugi su rekli reč. I drugi su rekli REM, pa pričali o nečemu drugom. Ne znam zašto uopšte vi reagujete na diskusiju poslanika iz SNS gospodina Markovića? Gde ste se vi tu pronašli? Znači, govorio je o temi o kojoj se govori dva dana, a vi ako budete hteli ovde nekog da imate strogog učitelja, pa da kaže – može, ne može, kraj, mogu i tako da vodim sednice, to znaju poslanici, ali neće vam se dopasti, ali će biti po Poslovniku. Pa, birajte, nije problem. Hoćete da glasamo o povredama Poslovnika? (Branislav Mihajlović, s mesta: Da.) (Saša Radulović, s mesta: Da.) Ne pitam vas, pretpostavljam vaši poslanici smeju nešto da kažu, a da im vi to ne sugerišete. Znači, poslanik Mihajlović je individua sama po sebi štiti ga Ustav. Njemu pripada mandat. Da li je tako? Da, kao što je juče jedna poslanica kad ste vi rekli - prekini govor, rekla da joj nije dobro, pa je prekinula govor, posle pola sata joj je bilo dobro. Nemojte to da radite, nije dobro za vašu grupu, za vaš imidž, prosto, slobodno mislećih ljudi ovde. Molim i drugi put hoću da pomognem mladim kolegama, ali sad već radimo nekoliko meseci. Izvolite, gospodine Raduloviću.
Hvala. Povredili ste član 107. Poslovnika vređate dostojanstvo narodnih poslanika i Narodne skupštine, obraćate se sa neprimerenim rečnikom narodnim poslanicima. Ponašate se kao da ste učiteljica u školi, a to sigurno niste, i da vas još podučim u članu 103. kaže – da prednost prilikom reklamiranja povrede Poslovnika imaju predstavnici poslaničkih grupa. Malopre ste čitav govor o tome održali i niste se vratili nazad, mislim da dugujete izvinjenje poslaničkoj grupi, pošto ignorišete član 103. stav 3, i hoću da se glasa o ovoj povredi Poslovnika. Hvala.
Član 103. je već iskorišćen, pa ne možemo dva puta da glasamo. Glasaćemo samo za povredu. (Saša Radulović, s mesta: Rekao sam 107.) Duhovito. Pokušaj duhovitosti. Rekli ste i član 103. i onda ste mi… (Saša Radulović, s mesta: Rekao sam 107.) Dobro. Uzećemo stenogram, pa ćete se vi izvinuti meni, i javnosti i parlamentu. Znači, 107. i 103. (Saša Radulović, s mesta: Reklamirao sam 107. i objasnio sam vam i 103. kako urušavate dostojanstvo Narodne skupštine.) Član 107. i 103. ste rekli. Član 103. stav 3. upotrebio je gospodin Mihajlović prethodni poslanik. Nasiljem nećete ništa kod mene uspeti. Odlično, tvitujte o tome. Član 103. stav 3. glasaćemo za ono što je izneo poslanik Mihajlović, a vi i ne morate da slušate, a o 107. ćemo glasati, ono što ste vi rekli, ali dva puta ne može. Važe svi članovi Poslovnika, a ne samo ono što se nekome dopada ili ne. Znači, ne može dva puta isto, znači samo 107. za vas, a 103. za prethodnog poslanika [[Balša Božović, s mesta: Da li mogu da dobijem repliku?]] Kada završim poslanik Marković, dobijate repliku sigurno, on mora da završi svoj govor. Mali problem, morala sam da prekinem jer petnaestoro je diglo Poslovnik iz čista mira i kada sam prozvala poslanika on kaže, neću hoće moj šef. Izvinjavam se Balši Božoviću. To je zloupotreba, to zaista ne može. Izvolite poslaniče, završite vašu diskusiju.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća što ste mi dozvolili da privedem govor kraju. Samo u jednoj rečenici. Izražavam nadu da će Narodna skupština izabrati dobre kandidate za Savet REM i SNS će podržati najbolje kandidate od onoga što je ponuđeno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se vama i izvinjavam se još jednom. Još jedna poduka iz Poslovnika. Znači, kada je tu ovlašćeni po određenoj tački dnevnog reda i šef poslaničke grupe pravo da govori i sva prava iz Poslovnika crpi ovlašćeni predlagač. To moraju da znaju poslanici. (Marko Đurišić, s mesta: Da li to važi i za poslanike SNS?) To važi za sve, mora da se zna Poslovnik fantastično, a poslanici koji govore o nasilju u parlamentu i neće da slušaju, misle da može kako god oni to zamisle, to ne važi. Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice. Kolega koji je govorio maločas, očigledno ima problem, ima problem lične prirode u koji ja zaista ne bih ulazio, ali bih mu savetovao da se posavetuje sa nekim profesionalcem. Ta opčinjenost mojom ličnošću, gde ja zimujem, gde ja letujem, zaista me fascinira. Jeste, živim potpuno normalno u skladu sa svojim primanjima, imovina mi je prijavljena, to je javni podatak kao narodnog poslanika možete da proverite i ne znam u čemu je problem. Kada je u pitanju gospodin Šutanovac, on je vodio kao što znate Ministarstvo odbrane i bio je najbolji ministar u Vladi od 2008-2012. godine. Najsveobuhvatniju i komplikovaniju reformu vojske je uspeo da izvrši, a nakon njega je bio ministar gospodin Aleksandar Vučić. Podsetiću vas još jednom, da ni jedna prekršajna prijava nije bila protiv gospodina Šutanovca koga optužujete za razne malverzacije, mahinacije koje su plod vaše mašte i vaše nemoći da odgovorite na pitanje, zbog čega danas ne postoji vladavina prava u Srbiji, zbog čega ne postoje medijske slobode, zbog čega građani ne žive bolje posle vaše četiri godine na vlasti dok vi ste samo oni koji žive bolje. Vi ste ti koji imate po tri, četiri, pet plata. Vi ste ti koji na osnovu resursa Srbije ubirate plodove dok su građani Srbije siromašniji, neustavno smanjene penzije, policajci i vojnici nemaju plate. A možete da se bavite mojim privatnim životom do zlaboga, ali da vam kažem iskreno, mislim da neće građani živeti bolje od vaših izmišljotina i laži na moj ili na račun Dragana Šutanovca. Zahvaljujem.
Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Moram da kažem da nemam ni četiri ni pet primanja, imam jedno jedino primanje narodnog poslanika koje je prijavljeno uredno Agenciji za borbu protiv korupcije [[Balša Božović, s mesta: Zašto sada replika?]]
Molim vas, samo viču na mene, ako možete vi da me zaštitite. Izvolite, Aleksandre.
Dakle, želeo bih samo da istaknem zbog građana Srbije, da nemam ni četiri ni pet primanja, da imam jedno primanje narodnog poslanika koje je uredno prijavljeno Agenciji za borbu protiv korupcije, ali ponovo je prethodni govornik izbegao volšebno da odgovori na pitanje odakle mu novac. S tim, što moram da kažem, to je u njegovom interesu. U njegovom je interesu da to objasni zato što su mu građani Srbije već dali nadimak. Njegov nadimak je vojvoda od Maldiva i vrlo dobronamerno mu savetujem da objasni, ali i da prenese svojim kolegama, dakle, vojvodi od Hajnikena, koga trenutno nema u Skupštini, vojvodi od pašnjaka, vojvodi od Briona, a vojvodu od pašnjaka bi i mogao da pitam odakle mu novac za sat od 35.000 evra koji nosi i to nije tajna. Naravno, i najnovija vojvotkinja od Strazbura koja nam tamo u Strazburu pravi neke smicalice, ne nama kao SNS već državi Srbiji, što samo govori o njima. Zahvaljujem.
Reč ima Saša Radulović, povreda Poslovnika.
Povređen je član 106. Poslovnika, treba da govorimo o tački dnevnog reda, to o Maldivima zaista nije predmet, morate da vodite računa o dostojanstvu Narodne skupštine, da se držimo tačke dnevnog reda, ovo zaista nema nikakvog smisla. Hvala.
Ovo je bila replika.
Hoću da se glasa. Nema veze da li je bila replika ili ne, želim da se glasa o ovome. Hvala.
Nema veze, jel da? Nema veze što je replika? Dobro. Zahvaljujem. Nisam povredila Poslovnik, ovo je replika, ima pravo poslanik da odgovori. (Saša Radulović, s mesta: Apsolutno, ko god govori.) Nemojte vikati na mene, mnogo ste danas agresivni. Polako samo, tek smo počeli da radimo, a pred nama su četiri godine. Ne možete, jer ovo je zloupotreba Poslovnika, uzeću vam dva minuta, ovo vam kažem vrlo dobronamerno. Ne možete na moj odgovor, oduzeću vam dve minute. Hvala vam što ste došli u parlament da nas naučite šta piše u Poslovniku, puno vam hvala. Samo momenat, imam mnogo strpljenja, niste ni svesni koliko imam strpljenja. Znači, hoću da odgovorim Saši Raduloviću na mahanje Poslovnikom. Ne možete dok ja govorim o prethodnoj povredi Poslovnika da odmah podižete Poslovnik, to je zloupotreba i da imate primedbu na moj odgovor. Kako da vam objasnim? Imam pravo na svoje mišljenje i svoj stav. I branim svoje postupke, a to takođe piše u Poslovniku. Znači, našli ste pogrešnog sagovornika da mašete Poslovnikom i zloupotrebljavate Poslovnik. I uzdržavam se da vam ne izreknem prvu meru, a vrlo ste blizu. To vam kažem zato što zloupotrebljavate Poslovnik već četiri meseca – i mahanjem, i spuštanjem, i onemogućavate kolegama da rade. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, replika. Ali, ne morate da pričate o REM-u, nego da uzvratite odgovor.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Vreme vojvoda i vojvotkinja je obeležilo i vreme dvorskih luda. Ne bih se vraćao na to vreme. Mislim da je veoma loše kada govorimo o nečijem privatnom životu, ponavljam još jednom, zamislite kako bi bilo kada bi sada neko govorio o privatnom životu premijera ili njegovog brata, ili imovini visokih funkcionera Demokratske stranke i Srpske napredne stranke, a da se pri tom ne uđe u mulj, glib, klevete i sve ono što će na kraju sudovi morati da reše, upravo zbog ovakvih stvari, mog prethodnog govornika. Ja sam tužio i list „Informer“, tužio sam i gospodina Vučićevića, za izrečene neistine u tom javnom glasilu. Dakle, ponavljam – da li sam ja išao negde na odmor ili nisam sa svojom devojkom, to je moja privatna stvar. I ne bih voleo da se to predstavi u glavnu temu. A moja imovina je, ponavljam, javna, zato što živim od primanja koja ima narodni poslanik, po zakonu. S druge strane, ne nazivam ja građane lenčugama koje po ceo dan sede u kući i žale se što nema grejanja, iako su platili Infostan, nego to radi vladajući režim. [[Isključen mikrofon.]] (Balša Božović, s mesta: Šta sam sad rekao? Imam još 30 sekundi.)
Ne znam, stvarno. Nemate 30 sekundi, imate 15 sekundi.
Zahvaljujem. Mislim samo još jednom da neistinama i lažima neće građani Srbije živeti bolje. Njima su smanjene plate i penzije, nisu smanjene plate i penzije vrhu…
Hvala poslaniče. Potpuno se slažem da treba da se vratimo na temu. Znači, nema više replika. Morate da čekate drugi krug replika. Jedino se ne slažem da postoje različiti kriterijumi, za jedne ovakvi, za druge ovakvi.
Oni večito govore neistine i lažu, a nemaju šta da ponude. Četiri godine su na vlasti. Katastrofa. Lj udi nemaju grejanje, a plaćaju Infostan.
Dajem minut pauzu, da napravim reda, pošto ovo stvarno nema više nikakvog smisla. Samo minut i idemo na listu. Zapamtite.
Kao, građani su lenčuge što su u kući i nemaju grejanje na 19 stepeni, moš` misliti bezobrazluka, a s druge strane uredno plaćaju Infostan i za to su kažnjeni.
Ne interesuje me ko će da izađe iz sale. Balša Božoviću, molim vas, za vaše dobro, mikrofon vam je uključen. Sve što ste izgovorili, ušlo je u etar. Za vaše dobro, uzdržite se. Molim poslanike da ne dobacuju jedini drugima i da ne podgrevaju lošu atmosferu. Pošto vi vičete u pauzi, mogu valjda i ja da vičem u pauzi? Evo, vraćamo se na temu. Sada ćemo govoriti, ubeđena sam, o kandidatima. Sledeći govornik je Vladimir Đurić, a iza njega ide Dušica Stojković. Izvolite, gospodine Đuriću.
Hvala. Po klasičnoj definiciji, demokratija je takvo društveno uređenje u kojem se političke odluke donose od strane kompetentnih i dobro informisanih pojedinaca. Pretpostavka je, dakle, da su ti građani dobro informisani, da umeju da prepoznaju opšte dobro i kompetentno odlučuju. Jasno je iz ovoga koliko je važna uloga elektronskih medija. U Srbiji, nažalost, oni služe za sluđivanje građana izmišljenim državnim udarima i sličnim sadržajima za opijanje građana. Savet REM-a ne obavlja svoju funkciju. On posluje nezakonito, jer šest meseci pre isteka mandata nije pokrenut izbor člana Saveta ispred medijskih i novinskih udruženja i nevladinih organizacija. Savet REM-a, nažalost, nije izgradio ni kapacitet ni integritet. Mišljenja smo da predloženi kandidati ništa po tom pitanju neće izmeniti. Na sednici skupštinskog Odbora za informisanje, na pitanje koji zakoni uređuju oblast njegovog rada, jedan od kandidata je doslovce odgovorio – važeći zakoni. Na pitanje – koja ovlašćenja u skladu sa tim zakonom ima, taj isti kandidat odgovorio je samo – u sklopu sa važećim zakonima, bez navođenja ikakvih detalja. Savet REM-a nije istovremeno sankcionisao ni ponašanje medija u predizbornoj kampanji, a morao je reagovati na sve ono na šta je posle izbora ukazano u Izveštaju OEBS-a, da su uslovi za predstavljanje u predizbornoj kampanji bili neregularni. Savet za borbu protiv korupcije u svom Izveštaju izneo je i problem netransparentne vlasničke strukture i opisao raznolike načine uticaja na medije. To su sve stvari sa kojima mislimo da ni novopredloženi kandidati za Savet REM-a neće biti u stanju da se izbore. Najbolji metod uticaja na medije je kroz stavljanje kontrole na kanale njihovog finansiranja, a to je, recimo, kada ministar diskreciono ukine sredstva projektnog finansiranja pojedinim medijima i time pregazi odluku komisije čiji je član bio i ispred REM-a. Da li je REM onda nezavistan od izvršne vlasti i da li će predloženi kandidati uspeti da očuvaju nezavisnost ovog regulatornog tela? Mišljenja smo da neće. Neki se mediji povinuju silom, a neki milom, nudeći poslušnost u zamenu za kredit Agencije za osiguranje izvoza, radi finansiranja poreskih dugova. Ishod je da su milom ili silom stavljeni u položaj zavistan od izvršne vlasti. Da je naša država pravna, ne bi bilo ni poreskog duga, čije bi se finansiranje menjalo za poslušnost, propagandni servis i usluge klevetanja i denunciranja političkih neistomišljenika, uz sluđivanje građana prilozima sa gostima koji su viđali vanzemaljce u javnom prevozu. Da je naša država pravna i da su u njoj demokratske institucije razvijene, mi ne bi imali REM bez integriteta, sa članstvom koje je formirano protivzakonito ili izigravanjem zakonskih procedura. Da je naša država pravna, imali bi REM koji ne bi ćutao na skidanje radara sa programa Radio-televizije Vojvodine, čišćenje redakcije ovog javnog servisa. Imali bi REM koji bi podržao RTV, što ću ja ovog puta, sa ove govornice, učiniti. Savet REM-a posluje nelegitimno, a po svemu sudeći i u nelegalnom sastavu, i stoga smatramo da bi postojeći članovi REM-a demonstrirali svoj integritet najbolje tako što bi dali ostavke, a da nove članove REM-a pre toga praktično ne treba ni birati. Ostanimo u uverenju da od ovih kandidata za članstvo u Savetu REM-a nadalje ne očekujemo ništa, a to će se i dokazati kroz medijske sadržaje u narednom periodu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušica Stojković. Neka se pripremi Tatjana Macura.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, drage kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ja danas biram da govorim o tački dnevnog reda, znači, govoriću o izboru članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, sa liste kandidata koju su podneli ovlašćeni predlagači. Podsećam vas, ovlašćeni predlagači su udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece, Udruženje izdavača elektronskih medija i nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine. Čisto zbog istine i zbog informacije za javnost. Imali smo prilike da u prethodna dva dana, koliko raspravljamo o ovoj tački dnevnog reda, čujemo različite informacije o stepenu slobode medija u Srbiji. Ja sam se danas upoznala sa zvaničnim podacima koje daju „Reporteri bez granica“. Srbija je u prethodnoj godini napredovala, to je izveštaj koji su „Reporteri bez granica“ dostavili u martu 2016. godine za period 2015. godine, za osam mesta na rang listi kada je reč o indeksu slobode medija. Dakle, Srbija se nalazi ispred brojnih zemalja članica EU, ispred Bugarske, Hrvatske, Grčke, ali, takođe smo i lideri kada je reč o zemljama Balkana, jer se nalazimo ispred Albanije, BiH, Makedonije, koja je najniže rangirana zemlja sa Balkana i nalazi se na čak 118. mestu. Finska je zemlja koja je već šest godina za redom ubedljivo prva na ovoj rang listi, a za njom sledi Holandija i Norveška. Zanimljivo je da u ovom izveštaju stoji da u evropskim zemljama i dalje vlada najveća sloboda medija, dok je Afrika prvi put ispred Amerike, u kojoj je, kako se navodi u ovom izveštaju, nasilje nad novinarima u porastu. Da se vratimo sada zaista na ono o čemu danas razgovaramo, a to je izbor članova REM-a. Visok prioritet Odbora za kulturu i informisanje je bio što je u praksi dokazao na drugoj, četvrtoj i petoj sednici Odbora za kulturu u novom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije, sproveden je postupak za izbor kandidata za članove Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, koga predlažu ovlašćeni predlagači. Sve je apsolutno urađeno po propisu i po Zakonu o elektronskim medijima. Znači, od početka do kraja ceo proces je bio transparentan. Podsećam vas, članovi Odbora za kulturu su na 5. sednici, koja je održana 22. septembra 2016. godine, obavili razgovor sa predloženim kandidatima za članove Saveta REM, ceo postupak javnog pozivanja, kandidovanja, prijave, tekao je u skladu sa Zakonom o elektronskim medijima. Predsednica Narodne skupštine gospođa Maja Gojković, koja je ujedno i predsednica Odbora za kulturu i informisanje, ali i svi članovi i zamenici članova ovog odbora mogu da posvedoče da je ceo postupak kandidovanja i predlaganja bio u skladu sa zakonom. Moja koleginica Snežana Paunović vas je juče kao izvestilac Odbora za kulturu i informisanje informisala o konkretnoj proceduri i preduzetim koracima vezanim kako za javni poziv, tako i zakonski rok koji je bio predviđen zakonom koji podrazumeva 15 dana koje je ovalašćeni predlagač imao od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Takođe, želela bih da istaknem sledeću stvar. Odbor je konstatovao da je uz predloge kandidata dostavljena sva neophodna dokumentacija koja je propisana Zakonom o elektronskim medijima. Lista kandidata objavljena je na veb sajtu Narodne skupštine, čime je ceo postupak na još jedan način obavljen na transparentan i valjan. Originalna dokumentacija predloženih kandidata, želela bih da informišem javnost, nalazi se u službi Odbora za kulturu i informisanje i dostupna je na uvid svim narodnim poslanicima. Znači, svih 250 narodnih poslanika su imali prilike da iskoriste pravo i bili su im dostupni podaci koji su vezani kako za biografije, tako i sva ostala dokumentacija koja je bila potrebna i koja je bila definisana javnim pozivom. Danas ja neću analizirati pojedinačne biografije predloženih kandidata za članove Saveta REM ali ću istaći zašto je važno da ovo telo radi u svom punom kapacitetu. Želim da vas podsetim da je set medijskih zakona donet avgusta meseca 2014. godine, da je više nego pozitivno ocenjen od svih relevantnih institucija, najpre od Evropske komisije, zatim i od ostalih domaćih i stranih institucija u Srbiji i inostranstvu, a na nama narodnim poslanicima je da kao i ostale zakone, i ove zakone, da se staramo o njihovoj primeni i poštovanju u praksi. Na osnovu člana Zakona o elektronskim medijima, REM je osnovano Zakonom o elektronskim medijima. Regulator je samostalna nezavisna regulatorna organizacija, sa svojstvom pravnog lica, koje vrši javno ovlašćenje u cilju delotvornog sprovođenja utvrđene politike u oblasti pružanja medijskih usluga u Republici Srbiji, unapređivanje kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, zatim doprinos u očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja. Zatim, u cilju zaštite interesa javnosti u oblasti elektronskih medija i zaštite korisnika usluga elektronskih medija u skladu sa odredbama ovog zakona na način primeren demokratskom društvu. Znači, ovo su odredbe koje su ušle u sastavni deo Zakona o elektronskim medijima, koji smo usvojili 2014. godine. To je procedura koju želimo da ispoštujemo kada je reč o popunjavanju, odnosno izboru Saveta regulatora. Savet regulatora, želim da podsetim širu javnost, ima devet članova. Oni se biraju iz redova uglednih stručnjaka iz oblasti koje su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti REM. Znači, tu su zastupljeni medijski stručnjaci, ekonomisti, pravnici, inženjeri telekomunikacija. Član Saveta bira se na period od pet godina, sa mogućnošću da još jednom bude ponovo reizabran na tu funkciju. Članove Saveta bira Narodna skupština. Stoga pozivam sve svoje kolege narodne poslanike da iskoriste svoje pravo u danu za glasanje i da se shodno svom nahođenju odluče za predložene kandidate. Sada bih se osvrnula na jednu pojavu koja je jako, da tako kažem, uzela maha na političkoj sceni Srbije. Reč je o maniru pojedinih narodnih poslanika da na svaki način pokušaju da diskredituju politiku Vlade Republike Srbije i premijera Aleksandra Vučića. Poslednji primer možete videti iz novinskih objava ovih dana je situacija u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, kada je srpskoj delegaciji blokiran rad usled pritužbi DS, odnosno jedne poslanice koja više nije deo ove delegacije. Znači, manir narodnih poslanika je da se na svaki način diskredituje rad Vlade, rezultati Vlade koju predvodi Aleksandar Vučić. Građani Srbije su se na poslednjim izborima, to želim da vas podsetim i to želim posebno da istaknem, su se odlučili koga podržavaju. Sastav parlamentarnih delegacija i ostalih radnih tela odražava volju naroda, jer su narodni poslanici na osnovu proporcija osvojenih mandata zastupljeni u ovim radnim telima. Takođe, želela bih da ukažem na još jedan fenomen na javnoj sceni Srbiji. Ako ste npr. stranac koji je na proputovanju kroz Srbiju i koji posmatra elektronske medije bar na jedan dan, da ste taj stranac, on bi stekao mišljenje da je premijer ili predsednik države Srbije neko drugi, a ne gospodin Nikolić i gospodin Vučić. Paradoksalno je, takođe, da politička koalicija koja je ubedljivo pobedila na izborima 24. aprila 2016. godine bude najmanje zastupljena u pojedinim medijima. Građani su dali apsolutno poverenje listi Aleksandra Vučića, njegovoj politici, ostvarenim rezultatima u prethodnom periodu, a kada pogledate pojedine medije ili kada uradite prostu kvalitativnu i kvantitativnu analizu medijskog sadržaja pojedinih medija, pomislili biste da je neko drugi u Srbiji preuzeo odgovornost za vršenje vlasti. Najveće uvrede, najveće neistine možete naći o poslanicima vladajuće koalicije. Možete takođe naći uvrede i neistine i o članovima Vlade, ali ubedljivo visoko rangirano na listi uvreda su uvrede koje idu na račun premijera, neistine o njegovoj porodici, članovima njegovog tima. Ključna reč kojom želim da završim svoje današnje izlaganje je odgovornost. S tim u vezi, važno je da nastavimo proces započetih reformi u oblasti informisanja, da nastavimo sprovođenje medijske strategije u celini, da završimo proces povlačenja države iz medija, da iznađemo održivo rešenje za funkcionisanje javnih propisa. Još jednom, ključna reč koja nam svima često nedostaje je odgovornost. Moramo uvesti odgovornost kako za javno izgovorenu reč, zatim odgovornost za profesionalno obavljanje poverenog posla, bez obzira na kojoj se funkciji nalazili, ali moramo uvesti i odgovornost i za trošenje našeg novca, novca građana Srbije. Da li se mi danas nalazili u Narodnoj skupštini ili Vladi ili u javnom servisu ili na čelu neke druge institucije, moramo imati odgovornost za finansijska sredstva koja dolaze iz budžeta Republike Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima Sonja Pavlović. Izvolite.
Povreda Poslovnika, član 106, govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres, ali ne kod ove govornice. Ja vas najlepše molim, poštovana predsednice, pošto ste vi ti koji možete povrediti Poslovnik, to smo od vas naučili, u više navrata ste izjavili da biste bili najsrećniji da ovde bude red i da budemo u temi. Pitam vas – šta vas sprečava da sami ispunite tu želju, a i svima nama, kako bi do kraja ove i narednih sednica ostali u temi? Ove sednice tema je – biramo članove Saveta REM. Hvala vam najlepše.
Sprečava me diskusija Vladimira Đurića, koji nije govorio o izboru kandidata za REM. (Vladimir Đurić, s mesta: Jesam.) Jeste, duhovito je, ali kada bi vi imali neku posebnu prostoriju, pa samo da se slažete sami sa sobom, a ja moram da napravim kompromis sa 240 poslanika plus ja. Znači, pustite da ljudi govore u debati tako kako je juče započeto. Da li je greška moja, pa sam trebala da sečem odmah na trećem govorniku koji je počeo da govori o Aleksandru Vučiću i Vladi, priznajem da je moja greška, ali sam smatrala da ne treba da cenzurišem, pa da onda dobijam kritike s te strane.
Vaša sreća je u vašim rukama, rekli ste da biste bili najsrećniji ako je red u sali, pa izvolite.
Nije sreća u mojim rukama, nego u Poslovniku. Nemojte dobacivati, nije lepo. (Saša Radulović, s mesta: Da li mogu da priđem?) Ne možete da priđete, vodim sednicu posle ćete, sačekajte samo. Hvala vam. Samo momenat da pročitam Tatjanu Macuru, neka se spremi Aleksandra Tomić. Izvolite. Priđite [[Vesna Marjanović, s mesta: Tražila sam repliku.]] Izvinjavam se. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović, replika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice…
Dobro, ovo je zloupotreba prilaska. Molim da mi ne prilazite ovde dok teče sednica, jer šta imate u ovom smislu da mi kažite, reći ćete posle zasedanja ili u nekoj pauzi. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović.
Zahvaljujem, ali ako možete da mi ne oduzimate vreme. Veoma kratko, pošto želim da podržim vaš stav da treba da se govori o temi i da se oslonim na ono šta je prethodnica govorila o odgovornosti za javnu reč, koja bi valjda, pre svega, trebala da se odnosi upravo na nas. Dakle, ceo dan vidim da provejava ova primitivna šala u odnosu na to šta se događalo u Savetu Evrope. Mislim da je to krajnje neumesno i neadekvatno. Radi se o osobi koja godinama uspešno predstavljala Srbiju u ovoj velikoj međunarodnoj organizaciji, koja je dala izjavu da nije ni na koji način uticala na procedure u Savetu Evrope, niti je to moguće u jednoj tako ozbiljnoj organizaciji. Ako poslanici SNS zasnivaju svoje stavove na osnovu kuloarskih dojava u Savetu Evrope, neka se na tome i zadrže. Činjenice, ukoliko žele da utvrde, neka se obrate socijalističkoj grupi Saveta Evrope koju čine poslanici iz 47 država Evrope koje su članice ove važne organizacije. Tako da vas molim, držite se činjenica, a te defamacije ličnosti koje ste počeli ponovo da činite poslednjih dana, pokušajte da zaboravite to ne pripada dostojanstvu ovog parlamenta.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković, pravo na repliku.
Pravo na repliku sam dobila zato što se nije odnosilo ovo na repliciranje prethodnoj govornici, nego se govorilo o mojoj izjavi ovde juče, datoj i medijima, ali i ovde kada sam upoznavala čitav plenum sa situacijom oko statusa, odnosno mandata i akreditiva naše delegacije u Savetu Evrope. Ovo sada što je poslanica iznela apsolutno ne odgovara potpunoj istini. Ne želim da bilo kakva ljaga padne na našu delegaciju, čiji su osporeni mandati, odmah prekjuče zvala i rekli i izneli podatke koji su dobili u samom Savetu Evrope. Svi se slažemo da poslanica Nataša Vučković nije formalno napisala i žalila se na činjenicu da ona više nije član ove delegacije, niti DS ima mandat člana ili zamenika u našoj stalnoj delegaciji u Savetu Evrope. Sama je u svojoj izjavi rekla - neformalno jesam. Neformalno je bilo dosta, jer je ona potpredsednica u Evropskoj socijalističkoj grupi i ona je svoje kolege upoznala sa činjenicom da DS nema svog člana u toj delegaciji. Juče se poslanik iz Velike Britanije, koji je dobio taj zadatak ispred svoje grupe da iznese pred plenum i podršku od 15 poslanika, na Komitetu izvinio, jer nije bio upoznat, detaljno, sa našom procedurom, sa brojem glasova i brojem mandata koji su pojedine poslaničke grupe, odnosno liste osvojile i činjenicu da DS je treća ili četvrta po veličini ovde od strane opozicionih stranaka. Ja ovo govorim samo zbog javnosti, jer imam utisak da dobro znaju poslanici DS po kojoj proceduri se ovde radilo, da su glasali na kraju za sastav delegacija, ali da je ipak primedba otišla posebnim kanalima u Savet Evrope, što zaista nije korektno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović, po Poslovniku.
Hvala. Po stavu 104, ne postoji nikakav osnov za ovu repliku i izgleda da u ovoj Skupštini važi ono pravilo – svi su poslanici jednaki, samo su neki jednakiji od drugih. Molim vas da se ne zloupotrebljava replika kada padne na pamet predsednici Skupštine da govori o onome o čemu ona hoće da govori. Želim da se glasa o ovoj povredi Poslovnika. Hvala vam.
Predsedavajući nije povredio Poslovnik. Dao mi je repliku zato što prethodna replika nije bila upućena uopšte govorniku, nego je bila upućena onome što se dešavalo dan ranije. (Narodni poslanici dobacuju s mesta.) Da li mi nešto pada na pamet? Da, često, jer pameti imam. Dobro je to što se izgovorili da predsednik ima pameti, pa mu nešto padne na pamet. Mislim da je to veliko otkriće. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 106. stav 3: „Za vreme govora narodnih poslanika i drugih učesnika u pretresu nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora.“ Član 109. stav 1. tačka 4) kaže: „Opomena se izriče narodnom poslaniku ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora.“ Ceo dan, sve vreme mi gledamo jednu poslaničku grupu, koju ja nazivam „nikad im dosta nije bilo“, koji na raznorazne načine ometaju govornike, što se desilo i za vreme izlaganja prethodnog govornika. Ja nisam posebno dirnut, niti me zabrinjava njihova koreografija, koja je primerena navijačkim grupama i tamo Južnoj Koreji…
Poslaniče, molim vas, povreda Poslovnika ide na moj račun. Meni recite šta imate.
Gospođo, mene ne zabrinjava to što oni liče na Titov slet. Ja sam malo stariji pa sam zapamtio i to, ali na takav način ometati govornike i kada ste vi govorili i kada je govorila gospođica iza mene. Dakle, neprimereno je i predviđena je kazna opomene. Tražim da vi to pravilo primenite, posebno prema vođi grupe, koju ja zovem „nikad im dosta nije bilo“, zato što dok govornici govore on šeta ovde kao kočen paradajz i na taj način dopunski ometa kolege i koleginice koji govore. Hvala.
Hvala vama. Slažem se sa svima. Svi očigledno očekujete da budem mnogo strožija. Da li želite da glasamo o povredi? (Ne.) Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Dame i gospodo, nakon što smo ovde detaljno apsolvirali nekoliko članova Poslovnika, ja bih da se vratim na temu o kojoj je danas reč. Danas biramo članove Regulatornog tela za elektronske medije. S tim u vezi, ja bih se osvrnula na biografiju i dosadašnji učinak jednog od kandidata. Naime, mr gospodin Goran Peković ima zaista sjajnu biografiju, iza sebe ima jedan veliki rad i veliki doprinos, kako u medijima, tako i u sistemu obrazovanja i mogu da kažem da njegova biografija, po svemu sudeći, ukazuje na to da je on cenjen gospodin. Moglo se zaključiti, nakon što je izabran za člana nekadašnjeg RRA 2009. godine, odnosno moglo se očekivati da će on biti jedan od onih nepristrasnih, savesnih i odgovornih članova ovog važnog Saveta. U žižu javnosti, sam gospodin Peković dolazi onog trenutka kada u ime tadašnjeg RRA izriče opomenu jednoj humorističkoj emisiji, odnosno emisiji koja se zove „Mentalno razgivanje“, pod izgovorom da RRA uvek reaguje kada nešto izlazi iz okvira humora. U toj emisiji, da vas podsetim, govorilo se o predsedniku Republike Srbije. Ovakvim sporadičnim opomenama, mi u stvari stičemo utisak da se novinari na jedan jasan način sankcionišu za prikladan ili neprikladan način humora. Ova emisija je samo jedan od primera na koji način se sankcioniše svako pominjanje vlasti u negativnom kontekstu. Istovremeno se sadašnji REM u kome je nastavio svoje članstvo gospodin Peković, ne obazire ne sankcioniše sadržaj u emisijama kakvi su rijaliti programi koji šalju daleko veći broj loših poruka, a koji jedino imaju za cilj da pažnju javnosti preusmere sa veoma važnih dnevno političkih tema, ili se sankcionišu emisije ili autori emisija koji su pokušali da svom novinarskom pozivu prilaze odgovorno i da poštuju profesiju. Tako danas nemamo emisiju kakva je „Utisak nedelje“. Na takvu vrstu cenzure ili autocenzure REM, niti jedan njihov član, pa ni sam Goran Peković, nisu reagovali čak ni opomenom ni privatno ni ono na šta ih obavezuje profesija, i sa punim pravom sadašnja javnost može da dovede u pitanje nezavisnost ovog kandidata. Moj najjači utisak danas je poražavajući uticaj političkih moćnika na nezavisnost medija uopšte. Utisak mi je i to što još uvek nemamo izveštaj o izbornoj kampanji iako smo tokom čitave izborne kampanje gotovo svakodnevno slušali kako se REM svakodnevno i sastaje. Kako je ovo samo ponovno kandidovanje gospodina Pekovića za člana nekadašnjeg RRA, sadašnjeg REM-a, izazvalo niz intrigantnih situacija na Odboru za kulturu i informisanje, to samo znači da je gospodin Peković prepoznat kao neko ko odlično razume potrebe, ili neko ko odlično čuje poruke političkih moćnika i čije će interese nastaviti da štiti svojim delovanjem u sadašnjem sastavu saveta.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, dosta smo toga čuli kada govorimo o kandidatima, ali da ponovimo, znači, odbor je doneo odluku da Milan Petković, Biljana Ratković Njegovan, Goran Peković, Velimir Milošević su u stvari lista kandidata za člana Saveta REM-a, koja se predlaže iz organizacija koje zajedno čine ovlašćenu listu predlagača. Biramo dva člana. Ali, ono što treba reći, sigurno da je na osnovu izlaganja i koleginica koje su članovi Odbora za kulturu i informisanje, procedura obavljena perfektno, da ono što je sigurno moglo da se čuje na tom odboru o razgovoru kandidata je jedna konstruktivna debata i razgovor o tome koji je kandidat bolji i na osnovu čega ćemo mi tek doneti odluku. Naša poslanička grupa će pre dana za glasanje imati sastanak poslaničke grupe i tada, praktično odučiti za koje kandidate ćemo glasati. Ono što je važno reći da REM kao regulatorno telo prema svojim nadležnostima treba da obezbedi da svaki medij obezbedi slobodno, objektivno, istinito i blagovremeno informisanje, ali da ljudi koji, praktično će raditi ovaj posao treba u svakom trenutku prevazilaze i svoje lične animozitete unutar same institucije, ali i lične stavove, koje jednostavno svako od njih ima, i jednostavno rešava probleme koji su se sigurno tokom ovih godina nataložili. Problemi koje treba ljudi koje ćemo izabrati da rešavaju koji su praktično bili nekada, a nekada su se problemi odnosili na ono da nisu radili svoj posao, jer nisu smeli da rade svoj posao, jer je politički uticaj do 2012. godine toliki da njihovo mišljenje nikada ni u jednom trenutku nije smelo biti donešeno, a da nije bilo odobreno od najviših instanci tadašnje vlasti do 2012. godine. Današnji problemi se odnose na rešavanje nametnutih problema. Nametnutih problema u javnosti koji se vode pod nazivom, cenzura, autocenzura, diktatura. Da otvorimo priču i o cenzuri, i o tome da EU je dala pozitivno mišljenje na čitav set medijskih zakona koje je usvojila ova Narodna skupština. Da je u izveštaju o napretku Srbije od strane Evropske komisije i za prošlu i za pretprošlu godinu pohvaljen, praktično, napredak, čuli smo i od moje koleginice, da postoje organizacije koje su radile izveštaj, i da je Srbija napredovala za osam mesta u ovoj oblasti. Kada pričamo o cenzuri, prosto, u državi u kojoj su i predsednik države i premijer države predstavljeni od strane mnogih medijskih kuća, ali i štampanih medija, na najgori mogući način, sa iznešenim gadostima koje se odnose po ličnoj osnovi, na članove porodice, da to jednostavno nije karakteristika država u kojima postoji cenzura. I navedite mi jednu državu u kojoj ovakav vid cenzure postoji. Sa druge strane, kada govorimo o istraživačkom novinarstvu, očito je potreba stranaka bivšeg režima bila da pozovu u pomoć određene nevladine organizacije koje su napravljene isključivo zbog toga da bi se bavili plasiranjem neistina i laži. Kada uzmete dve godine i pogledate kolike su te laži bile potpuno je razumljivo bilo što je SNS organizovala izložbu necenzurisane laži, gde ja za dve godine pregledala sve naslove koji su bili i konstatovali da ih ima 6732 od kojih je izložila svega 2523 naslova, direktno od svih onih medija koji su imali mogućnost i dali svoja određena viđenja, ne samo premijera kao čoveka koji vodi Vladu Republike Srbije i državu Srbiju već i na ličnoj osnovi gde su navedeni privatni podaci, gde su navedeni ljudi iz njegovog najbližeg okruženja koje nije zabeleženo ni u vreme gospodina Tadića, ni u vreme gospodina Koštunice, pa čak ni u vreme gospodina Slobodana Miloševića. To je činjenica i fakat koji ne možete promeniti. Da određene nevladine organizacije koje se bave istraživačkim novinarstvom tipa BIRN, tiša BIROT su finansirane po određenim projektima od strane EU, po projektima medijskog praćenja po određenim temama, sada imamo i žutu patku koja se bavi medijskim praćenjem određenog rada gradskih struktura. Vidite da postoje orkestrirane laži koje se plasiraju na medijskoj sceni Srbije. To je ono od čega ne možemo niko da pobegne u Srbiji i to je ono što su dokazi ka tome da su oni koji su vladali do 2012. godine izgubili izvore finansiranja u kojima, pogotovo onih medijskih kuća koje su do tada po principu plati pa ću da te reklamiram, vodili svoje političke kampanje, vodili svoje lične kampanje kao uspešni privrednici, imali određene ne samo medijske kuće, nego čitave grupe koje su bile posrednici za instaliranje određenih programa, kao što su rijaliti programi i praktično su začetnici takvog jednog kreiranja javnom mnjenja u Srbiji. Danas su najveći kritičari svega toga, danas su najveći kritičari i izložbe koju je SNS počela da prikazuje Srbiji kao dokaz o tome kako izgleda medijska slika u Srbiji i čime se sve bave političke strane. Ono što još treba reći, kada govorimo o autocenzuri treba reći da se Srbija danas suočava da medijske kuće trče za novce, trče za izvorom finansiranja. Zbog toga su u tom svom putu krenule ka popularizaciji tema koje u društvu izazivaju senzaciju. U toj popularizaciji došli su do toga da određene emisije tipa rijaliti, koji svi ovde osuđujemo i cela javnost osuđuje, su popularnije nego političke emisije. Na to ne možemo da utičemo. Možemo da utičemo da se one emituju, jer je to tržište, da se oni emituju u vreme kada jednostavno je gledanost jako mala, ali ne možemo da utičemo da tržište radi svoje. Ono na čemu treba da utičemo da kvalitet uopšte medijskog programa, a i da u tome pomogne REM, mora da bude bolji, mora da postoje određeni kriterijumi po kojima će uopšte takvi programi biti emitovani i da jednostavno i kao poslanici dignemo glas da svi oni koji žele takvo tržište treba jednostavno da daju svoje viđenje uopšte cele medijske slike u Srbiji da ona treba da bude bolja i da naša deca treba da uče mnogo bolje stvari nego da budu jednostavno opsednuti ovakvim rijaliti programima. U tome mora da učestvuje i politička elita, ali i obrazovna, ali i roditelji koji jednostavno treba da kontrolišu svoju decu. Ono što bih još rekla, kada govorimo o autocenzuri, to je da određene emisije koje su ovde navedene da su skidane zbog političkog uticaja, ta činjenica jednostavno ne stoje. Evo zašto. Zato što onoga trenutka kada ste pustili tržište i kada neko želi da ide ka što većoj gledanosti, kao određena medijska kuća, onda ona prati te „piplmetre“. Ako se ustanovi da određene emisije nemaju određenu gledanost, svaki vlasnik određene televizijske kuće i elektronskog medija jednostavno tu emisiju će skinuti sa svog programa upravo zato što želi sve veći priliv u budžetu da bi imao što veće investicije u svojoj medijskoj kući. Tako da je potpuno opravdano zbog čega određene emisije nisu toliko gledane. Na kraju krajeva, reći ću vam sa određenim izborima, političkim kampanjama, vreme kada je došlo do toga da pričamo čak i o emisiji „Utisak nedelje“ u kontaktu sa narodom sve više smo čuli da jednostavno ljudi nisu mogli više ni da gledaju tu emisiju. Uvek su gasili i ta gledanost je povremeno opadala sve više i više i potpuno je logično bilo da je ta emisija jednostavno ugašena i ne samo ona. Ako pričamo i o „Trenutku istine“, kao što znate, ta emisija je u početku bila vrlo gledana do trenutka dok nije prešla praktično granicu dobrog ponašanja i kulture i u tom trenutku ljudi su takođe okretali kanal i čim je ta emisija počela da pada po svojoj popularnosti vlasnik je jednostavno promenio i ugasio ovakvu emisiju. Prema tome, kada pričamo uopšte o cenzuri u politici i kada pričamo o autocenzuri koja se odnosi u rijaliti programima u jednoj komercijalnoj osnovi pokušaj bivšeg režima je da izjednači te dve stvari. To nikada neće biti i nikada se neće pojednostaviti. U tome je razlika između nas i vas. Mi jednostavno politiku ne doživljavamo kao komercijalnu stvar i ne doživljavamo kao nešto što je za prodaju. Političke ideje treba da imaju zaista svoj medijski prostor, treba da budu na određenom nivuo komunikacije i treba da govorimo zaista realno sa činjenicama. Kada pričamo o cenzuri i kada pominjemo RTS treba reći da ako govorimo o cenzuri evo samo primer jučerašnjeg Dnevnika RTS od pola osam. Skupština Srbije je prikazana od svih političkih stranaka, samo ne od strane poslanika SNS. Priča o tome da su problemi za verifikaciju mandata u Savetu Evrope bili i da je to jednostavno problem cele Srbije nije nijednom rečju pomenuta u tom Dnevniku. Treba reći da ako engleski poslanici socijalističke grupe, što je objasnila gospođa Maja Gojković, dolaze na određene odbore i traže stopiranje verifikacije mandata Srbije, onda je to problem Srbije. Znači, nije problem DS, nije problem ni SNS, nego je problem neodgovorne politike onih koji šalju svoje predstavnike u Savet Evrope nezadovoljni time što su vladali tamo 15 godina pa bi hteli i dalje da budu na silu poslanici, ali građani Srbije im nisu dali to poverenje kada jedna poslanička stranka treća po redu po broju svojih poslanika nema prava da ima onda svog predstavnika u određenoj delegaciji. Prema tome, tako nešto nikada niste mogli da čujete na RTS, probleme koje imamo kao država zbog neodgovorne politike bivšeg režima nikada nećete čuti na RTS, pa vas onda pitam – o kojoj cenzuri pričamo? Da li govorimo o cenzuri politike koju vodi Vlada Republike Srbije i ova skupštinska većina ili pričamo o tome da su neki sebi dali za pravo uz pomoć određenih centara moći da jednostavno kreiraju javno mnenje tzv. spinovanjem i jednostavno pobunom javnosti i lažima koje plasiraju građanima Srbije. Građani Srbije su prepoznali šta je istina i svaki put na izborima daju svoj glas istini i tako je bilo i tako će biti i zbog toga SNS nema problem sa tim da izađe na izbore i kaže građanima Srbije za koju političku platformu treba da se opredele. Zbog toga ćemo u danu za glasanje sigurno podržati kandidate za REM koji će obezbediti u medijskom prostoru podjednaku zastupljenost i da istina uvek bude na političkoj sceni Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18.00 sati zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Ana Stevanović, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Parezanović.
Zahvaljujem se. Podsetila bih samo ukratko koje su to nadležnosti REM-a. Oni treba da vrše kontrolu i nadzor nad radom emitera. Takođe, moramo da govorimo i o kvalitetima i kvalifikacijama koje kandidati moraju da imaju. Jedan od uslova koji se navodi u statutu, kao i u Zakonu o elektronskim medijima kaže da kandidati treba da imaju stručnost, ugled, prepoznatljivost, kao i da imaju vrhunska dostignuća u oblastima kojima se bave. Postavljam jedno pitanje, ako su već emisije „Radar“ sa RTV i emisija „Vidik“ sa Drugog programa RTS ukinute, ako su se ti autori obraćali upravnim odborima, a upravne odbore kao što znamo postavlja uprava REM, upravni odbori su ćutali, da li REM tu ima odgovornost? Svakako da ima. Da li kandidati imaju odgovornost? Apsolutno da imaju, čak i u trenutku kada nisu članovi REM-a upravo zbog toga što su oni vrhunski profesionalci, vrhunski stručnjaci u oblastima kojima se bave. Vi ako pretendujete na neku funkciju morate svakako da imate odgovornost. Već su kolege pominjale koliko je odgovornost bitna. Dakle, vi kao kandidat morate stati u odbrani profesije, morate stati u odbranu svojih kolega. Emisije koje sam pobrojala nisu bile emisije u kojima su se pojavljivale starlete, nisu bile rijaliti emisije. Dakle, nisu imale nikakvog razloga da budu ukinute sa programa. Već sam podsetila juče, a ponoviću i danas da je emisija „Radar“ bila jedina emisija ovakve vrste u regionu, bila je izuzetno kritički nastrojena i apsolutno je jasno zbog čega je bila skinuta. Dakle, vi kao kandidat morate da se osvrnete na svako kršenje i zakona, ali i moralnih i etičkih postulata. Vi ste kandidat, ako vi tokom perioda kandidovanja ostanete nemi kao što je REM apsolutno nem, onda se vi automatski diskvalifikujete da budete član ovog značajnog regulatornog tela. Tako da u skladu sa tim će poslanička grupa Dosta je bilo i doneti svoju odluku u vezi sa glasanjem. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović, a neka se pripremi narodni poslanik Saša Radulović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane kolege, ja neću danas govoriti previše o samim biografijama kandidata, ali ću da izrazim nadu da će u narednom periodu Regulatorno telo za elektronske medije, kada počne da funkcionišu u punom sastavu, na značajno bolji način vršiti svoju funkciju, pre svega u nekoj vrsti kontrole medija i unapređenja kvaliteta medija. Mogu da se složim da u prethodnom periodu REM nije u dovoljnoj meri uticao na to da se kritički odnosi prema nekim situacijama kada smo na različitim medijima imali scene koje nisu bile adekvatne i koje su mogle negativno da utiču na pre svega maloletna lica, dakle, situacije gde smo imali neke neprimerene sadržaje. Mi smo se složili iz poslaničke grupe SNS i čuli smo dosta komentara koji su išli i u kritičkom tonu prema REM-u, da je u mnogo većoj meri REM morao da ima tu vrstu kontrole medija i da neke takve situacije spreči. E sad, koliko REM može da utiče na podizanje kvaliteta medija i uticanje na to kakav će program neki mediji da emituju? Komercijalni mediji funkcionišu na nekom tržišnom principu. Njima je cilj da prodaju onaj proizvod koji gledaoci žele da kupe, pod znacima navoda da kupe. To funkcioniše bukvalno kao svako drugo tržište. Mislim da u tom smislu REM ne može da utiče na ono šta će određeni mediji da prikažu javnosti. Na javnosti je da proceni, odnosno gledaocima, da li to žele da gledaju. Da se u manjoj meri gledaju ti rijaliti programi, oni bi se u manjoj meri i emitovali. Prosto, mediji bi emitovali neke druge programe. Naravno,postavlja se i pitanje ko je uopšte uveo te rijaliti programe? Prvi „Veliki brat“ je emitovan 2006. godine. Sada imamo situaciju da su oni koji su uveli te rijaliti programe tobož mnogo zabrinuti za mentalno zdravlje nacije. Mene baš zanima koliko je poslanika u to neko vreme, 2008, 2009. 2010. godine, za ovom govornicom izražavalo tu zabrinutost, kada ste bili na vlasti. Mogli smo čuti danas da su mnogi poslanici SNS-a veoma negativno govorili o tim pojavama i kritički se odnosili prema REM-u. Takođe, bilo je dosta komentara na uticaj REM-a na objektivnost medija u izbornom procesu. Ja smatram da nikad nismo imali situaciju kao sada, da imamo nikad slabiju opoziciju koja je, po meni, nikad više prisutna u medijima u odnosu na svoju snagu. Sve vreme imamo iščuđavanje kako to stranka koja ima 50% podrške među građanima Srbije ima veću prisutnost u medijima od nekih stranaka koje su jedva prešli cenzus. Ja ne vidim šta je tu čudno. Bila je SNS u opoziciji pre pet-šest godina, i to je bila veoma ozbiljna opozicija. Bila je u stanju da skupi milion potpisa za izbore, da izvede preko 80.000 ljudi na ulice, da pobedi na lokalnim izborima u nekim veoma ozbiljnim opštinama, kao što su npr. Voždovac i Zemun. Nigde nas nije bilo u medijima. Možda na „Fokus radiju“ ili u listu „Pravda“, nigde više. I danas da imaju deo one snage koju SNS ima, siguran sam da medijski ne bi postojali. Dosta se kaže da je premijer previše prisutan u medijima. Ja postavljam pitanje – šta je tu čudno? Šta je čudno da premijer jedne zemlje koji donosi najvažnije odluke za ovu zemlju, koji se sastaje sa najmoćnijim liderima na svetu, bude prisutan u medijima? Sasvim je logično da je to medijima zanimljivije nego da li se neko u opoziciji pet ili šest puta posvađao u jednoj sednici, ili da su se podelili na pet ili šest frakcija, ili da li je neki lider opozicije zavrnuo jednu stranu zemlju za milion evra poreza. Takođe kažete – postoji cenzura, niko ništa ne sme da kaže o premijeru. Ja sada postavljam pitanje – koliko još tekstova treba da imamo u kojima se najbrutalnije vređa premijer, njegova porodica, njegov brat, njegov sin? Koliko moramo da imamo najbrutalnijih laži, a dokazano je da je svaka afera koju su fabrikovali bila neistina? Mislim da nikad više nego danas imamo različitih pojedinaca koji na društvenim mrežama otvoreno pozivaju na ubistvo premijera. Onda, kada sve to prikažemo na jednoj izložbi, kada prikažemo nekoliko hiljada takvih tekstova, takvih laži, takvih pretnji, onda je to opet problem. Dakle, još jednom želim da kažem da se nadam da će u narednom periodu, kada ovo telo bude radilo u punom sastavu, u značajno većoj meri delovati u okviru svojih nadležnosti, pre svega u smislu podizanja kvaliteta i kontrole medija, a opoziciji želim da kao i do sada bude što više prisutna u medijima, jer što ste vi više u medijima, to će građani teže da zaborave i uvek će da se podsećaju kakvu ste štetu naneli Srbiji i kakav ste pustoš ostavili iza sebe. Hvala.
Zahvaljujem. (Radoslav Milojičić, s mesta: Replika!) Po kom osnovu? (Radoslav Milojičić, s mesta: Pominjanje stranke.) Gospodine Milojičiću, po kom osnovu tražite reč? (Radoslav Milojičić, s mesta: Opozicija, Demokratska stranka…) I vi ste predstavnik koje poslaničke grupe? (Radoslav Milojičić, s mesta: Demokratske stranke.) Ne, vi ste narodni poslanik u poslaničkoj grupi Demokratske stranke. Mogu da dam pravo na repliku ili ovlašćenom predstavniku DS ili šefu poslaničkog kluba ili njegovom zameniku. Vi to jako dobro znate. (Radoslav Milojičić, s mesta: Poslovnik!) Ne možete po Poslovniku. (Radoslav Milojičić, s mesta: Kako ne mogu po Poslovniku?) Ako zloupotrebite pravo po Poslovniku, budite sigurni da ću da primenjujem odredbe Poslovnika koje se odnose na zloupotrebu Poslovnika. Jeste li sigurni da želite? (Radoslav Milojičić, s mesta: Jesam.) U redu. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Zaista bih želeo da znam na osnovu čega vi prejudicirate o čemu ću ja govoriti. Želeo sam da reklamiram član 106. Poslovnika, da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Nisam upoznat sa činjenicom da se ovde vodi pretres o opoziciji, o podelama unutar bilo koje opozicione partije, a kamoli o blaćenju opozicionih partija, o čemu je govorio prethodni poslanik. Zbog toga sam želeo da se javim za reč i hvala vam što ste mi dozvolili da se javim, da reklamiram član 106. Samo vas ubuduće molim, kao što je to uradio gospodin Đurišić, moj kolega iz SDS-a, da date poslanicima reč, bez obzira da li su vlasti ili su opozicija, i da imate isti tretman prema svim opozicionim poslanicima, kao i prema poslanicima koji su iz vladajuće garniture. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Milojičiću. Vi ste reklamirali sad član 106, a inače, koliko sam razumeo, vaš razlog za prijavljivanje povrede Poslovnika je i vezan za član 104. koji određuje pravo na repliku. Pa, kaže lepo… (Radoslav Milojičić, s mesta: Ne.) Jeste li spominjali Marka Đurišića? Pa, upravo tada vaša koleginica Aleksandra Jerkov nije mogla da dobije reč, ali sam dao vašem šefu poslaničke grupe, gospodinu Ćiriću reč. Pozivali ste se na to. (Radoslav Milojičić, s mesta: Pričamo o ovoj sada situaciji.) Narodni poslanik je bio u temi dnevnog reda i, osim i kandidatima, govorio je i o tome kako je u prošlosti radio taj nezavisni organ i imao svoje primedbe na uticaj sadašnje opozicije na njegov rad. U čemu je sad tu prekršen Poslovnik? Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Još minut i 30 sekundi. Izvolite.
Hvala. Niste mi dali ni repliku, ni povredu Poslovnika. Nego, razgovaramo o REM-u, razgovaramo o stanju u medijima, i interesantno je da smo se složili očigledno i sa strane poziciji i sa strane opozicije, iz drugačijih razloga, da je stanje u elektronskim medijima katastrofalno. Očigledno poslanici vladajuće pozicije misle da je katastrofalno zato što oni nemaju dovoljno prostora na televiziji. Objašnjavaju da ni premijer nema dovoljno prostora, a čuli smo čak i neverovatna objašnjenja koja kažu – kad bi neko gledao televiziju u Srbiji, mislio bi da premijer nije Vučić, nego je neko drugi. To je njihova primedba. Naša je malo drugačija. Mi mislimo da je potpun medijski mrak, da opozicija nema priliku da iznese svoja mišljenja i za to je kriv zaista REM. Zadatak REM-a je da vodi računa o tome da recimo u izbornoj kampanji bude ravnomerna zastupljenost. Izveštaj OEBS-a o tome jasno govori. Rezultat izbora je direktna posledica takvog stanja u medijima. Nažalost, to se tako nastavlja. Ja od izbora do danas nisam bio nijednom na televiziji sa nacionalnom frekvencijom. Što se tiče članova REM-a, mislimo da će nastaviti ono što rade sadašnji članovi REM-a. To njihova biografija i sve čime su se bavili do sada potvrđuje, a to je da će slepo slušati izvršnu vlast i način na koji vlast kontroliše medije u stvari preko budžeta, odnosno finansijski. Ako 30 do 40 posto prihoda nekog medija zavisi od države, ako govorite nešto protiv države, oni vam zavrnu taj novac. Hvala.
Zahvaljujem. (Vladimir Đukanović, s mesta: Poslovnik!) Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. (Vladimir Đukanović, s mesta: Ja sam tražio povredu Poslovnika, ako može.) Povreda Poslovnika, izvolite.
Član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Mi ovde nismo jednu jedinu reč čuli o tački dnevnog reda. Zašto sam se javio? Zato što dotična gospoda konstantno ovde nama drži lekcije kako bi trebalo da se ponašamo, naravno, gušeći parlamentarizam na takav način i konstantno nam govore kako bi trebalo da budemo u temi. Pa evo sada smo čuli izlaganje šefa poslaničke grupe koji je grubo povredio Poslovnik i reč jedinu o temi nije rekao. Pričao je o svemu, samo ne, naravno, o temi. Bili ste dužni, naravno, da ga opomenete, tako da bih vas zaista zamolio da oni nam više ne drže lekcije jer nisu ni profesori, niti smo mi ovde njihovi učenici. Hvala vam.
Mislim da to pozivanje na temu evo ovako izgleda. Ako imamo kandidate za sudije koje bira Skupština prvi put, govori se o stanju u pravosuđu, a ako imamo kandidate koji se biraju za tužioce i njihove zamenike, govorimo o radu tužilaštva. Tako da ne vidim da je prekršen Poslovnik ako neko govori o radu REM-a. Očigledno je da njegovim radom nisu zadovoljni ni vlast, jer pozicija ne postoji, nego vlast, i poslanici koji podržavaju Vladu i opozicija, to postoji i bivši režim. Znači, i jedni i drugi su nezadovoljni radom REM-a, što izgleda meni uliva nadu i poverenje da taj državni organ će možda u budućnosti da radi kako treba. Reč ima narodni poslanik Marko Blagojević. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo poslanici, diskusija o izboru članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije pretvorila se, očekivano, u diskusiju o stanju u medijima. Analizirajući temu stanja u medijima, možemo da primetimo da se samo jedna televizija sa nacionalnom frekvencijom drži neutralno u odnosu prema vlasti, a većina ostalih učestvuje u neretko sinhronizovanim napadima na SNS, dok su za preostali deo uspesi Vlade periferne vesti koje se ne mogu čuti u udarnim terminima koji su rezervisani za oštre kritike, spletke, laži, rijalitije, kič i šund. Da vas podsetim samo na udarnu vest od 26. maja na RTS-u, u dnevniku je prva vest bilo mišljenje hrvatskog analitičara Davora Đenera, da bismo kasnije tokom dnevnika mogli da saznamo i ne tako važnu vest da se predsednik Vlade Republike Srbije Aleksandar Vučić sastao sa predsednikom Ruske Federacije Vladimirom Putinom. Ako postoji cenzura u Srbiji, onda bi dokaze za to morali da čujemo bar u ovom domu, u kom se nalaze predstavnici skoro svih političkih stranaka i pokreta u Srbiji koji nešto znače ili su nekada nešto značili na našoj političkom sceni, čak i oni koji su po podršci u narodu na nivou statističke greške. Ali, dokazi i optužbe se svode na već viđene teme upravo iz medija, uglavnom intrige, manipulacije, senzacionalističke poluinformacije. Čiji se glas u medijima danas ne čuje i čija su prava zapostavljena? Fama oko monopola i cenzura je smešna, pogotovo u eri društvenih mreža i velikog broja različitih medija i medijskih organizacija, jer kakva bi to ličnost ili društvo moglo da kontroliše ovaj galimatijas koji funkcioniše u medijima. Jasno je da to ne može niko, prema tome, fama o cenzuri i monopolu je nedobronamerna, jer je neistinita. Plasiranje priča o monopolu i cenzuri šteti imidžu Srbije jer se poručuje da u Srbiji umesto demokratije vlada totalitarni režim i autokratija, a mnoge su bitke pred nama. Podsećam vas na one koje smo dobili. To su međunarodne bitke, Unesko ili ova sramota sa jučerašnjim skandalom u Savetu Evrope i lažima koje smo čuli. Potrebno je da se upristojimo i da raspravu dignemo na nivo suštine o značaju medija, a ne da spekulišemo o nečemu što ni formalno ni tehnički, a ni suštinski nije moguće. Srbija je nesumnjivo demokratska, civilizovana i dovoljno uređena zemlja. Ovde je dosta rečeno i o predloženim kandidatima koji su u stvari tema. Siguran sam da je svima jasno da SNS nije umešana u predložena rešenja, kao što će glasanje potvrditi da ne želi da utiče na nezavisnost REM-a. Nije odugovlačila, pregovarala, niti na bilo koji drugi način uticala na kandidate. Verujem da kandidati prate naše izlaganje i zato želim da ih podsetim, i njih i javnost i vas, dame i gospodo poslanici, da je njihova obaveza, pored ostalog, da podstiču razvoj stvaralaštva u oblasti medija, da podstiču razvoj profesionalizma i visokog stepena obrazovanja zaposlenih u elektronskim medijima, kao i unapređenje uređivačke nezavisnosti i autonomije pružalaca medijskih usluga i najvažnije – da podstiču očuvanje i zaštitu srpske kulture i jezika, kao i nacionalnih manjina. Zato apelujem na izabrane i buduće članove Saveta REM-a da budu svesni da mediji imajujednu od vodećih uloga u našem društvu, ulogu kolektivne savesti, da su zato dužni da utiču na podizanje profesionalizma i društvene odgovornosti, da su dužni da vode računa o kvalitetu, zastupljenosti i afirmaciji naše kulture, nauke, obrazovanja i istorije, da su dužni da pokažu brigu o Srbima u regionu, dijaspori, krađi našeg nasleđa, prekrajanju istorije. Siguran sam da ništa od navedenog nije stav s kojim se nećemo svi složiti, naročito u ova teška vremena po naš narod i našu državu. Zato i podsećam one s čijim smo se biografijama upoznali da im niko ne može zabraniti da budu rodoljubi. Sve vas podsećam na reči Mihajla Pupina, da kada ljubav prema otadžbini zamre, onda i država mora umreti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, da kažem samo vrlo kratko i ja iz nekog ličnog ugla, nekog ko je predsedavao na poslednjih nekoliko sednica Odbora za kulturu i informisanje i nekog ko je, kao i ostale kolege iz našeg odbora, prihvatio vruć krompir da ispravlja tuđe greške, nerad ili propust. Zahvaljujući našem zajedničkom radu i saglasju danas imate šest kandidata za koje ćemo uskoro imati, danas, sutra ili prekosutra, ne prejudiciram, mogućnost da se opredelimo za tri od njih koji će nakon toga postati članovi REM-a. Više, nadam se, neće biti zamerki da šest nije dovoljan broj da bi REM radio na ispravan način, iako je po zakonu šest članova zaista dovoljno i ničim nije bio ugrožen rad REM-a ni do sada. Ali, ovaj saziv i ova vladajuća većina ispraviće i greške nekih naših prethodnika. Dakle, 9. septembra smo imali sednicu na kojoj smo i dobili predloge ovlašćenih predlagača. Sa nekima smo od kandidata imali priliku i da razgovaramo. Jedna od lista kandidata je svakako lista na predlog udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara u Republici Srbiji koji su se usaglasili i pred nas izašli sa dva imena i dva kandidata, to su gospođa Biljana Ratković Njegovan i Goran Peković. Zaista su svi članovi Odbora iskoristili svoje da im postave određena pitanja iz njihovih biografija, šta su do tada radili, da li na ovaj ili onaj način i kako vide svoj angažman u REM-u, ako budu bili izabrani. Mogu da vam kažem, oba ova kandidata su vrlo relevantna i svi smo se saglasili da će plenum imati vrlo težak posao da se opredeli za nekog od ova dva člana. Meni je izuzetno žao što u ova dva dana nismo govorili o kvalitetima Biljane Ratković Njegovan i Gorana Pekovića zajedno. Čuli smo lična tumačenja odgovora koje smo postavljali ovim kandidatima što naravno nije zabranjeno, ali nije sve baš bilo tako i nisu kandidati baš tako odgovarali kako ste imali prilike da čujete. Njih dvoje su manje-više, vidim na ovom plenumu, nisu mnogo sporni iako je utisak sada već uveliko uvrežen, da su se poslanici opozicije nekako unapred već opredelili i da današnje rasprave nije moralo ni biti, jer tačno vidimo koga napadaju, ko im to od kandidata smeta, a očigledno niko iz vladajuće većine nije ovde u diskusijama rekao da će glasati za bilo kog od ovih poslanika. Koliko sam upoznata, konsultacije u poslaničkim grupama vladajuće većine će biti tek kada završimo raspravu i mi ćemo se onda dogovoriti ako dogovor uopšte može da bude. Zašto to kažem? To ću vam reći kada dođemo do ovih kandidata čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece. Ono što smo 9. septembra 2016. godine takođe razmatrali, to su kandidature nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine koje su nam predložili gospodina Sinišu Isakova i Đorđa Vozarevića. Želim da naglasim da niko iz vladajuće većine zaista ne poznaje ove kandidate, ne u tolikoj meri da bi mogli da iznose ocene kakve su iznošene ovde u pojedinim diskusijama i da odmah možemo da kažemo da neko valja ili neko ne valja. Bilo je zamerki zašto smo u plenumu, u prošlom sazivu glasali tako da nismo izabrali nijednog kandidata. To me stvarno čudi posle velikog političkog iskustva. Kako neko može da naredi da se opredeli ili da glasa. To bi bilo kao kada mi terali poslanike da glasaju samo za ili samo protiv kada su u pitanju predlozi nekih zakona, da nemaju pravo da budu uzdržani ili da nemaju prava da uopšte ne glasaju. Znači, pravo poslanika u prošlom sazivu, u ovom i dok god bude bilo demokratije u ovom obliku parlamentarnom, kako postoji u većini država sveta, da se opredele po svojoj savesti. Tako će biti i ovoga puta. Pitanja koja su postavljena gospodinu Siniši Isakovu i Đorđu Vozareviću su bila različite prirode. Imala sam samo jedno pitanje, zato što su poslanici prosto nasrtali na jednog od kandidata. Ja ih ne poznajem, ne znam nijednog. Prvi put sam ih videla onda, pa sam morala više puta da pitam kako se ko zove da bi mogla da vodim sednicu. Znači, sva su pitanja bila usmerena ka, ako se ne varam vi me ispravite, ka Đorđu Vozareviću. Kao da se neko već opredelio za gospodina Sinišu Isakova, tako je izgledala ta sednica. Onda pošto su Đorđa Vozarevića pitali neke lične stvar, privatne stvari, da li poznaje, nema tajni, Gorana Karadžića, pa da li poznaje ovoga ili onoga, sama sam se deklarisala kao osoba koja poznaje Gorana Karadžića. Novi Sad je jako mali grad i mi se svi poznajemo i poznavati nekog ne znači ama baš ništa. Ali sam zato i ja pozvala da mi odgovori na pitanje, gospodin Siniša Isakova, da li on možda poznaje nekoga u politici i izvan politike itd, i došli smo do činjenice i do čitanja pažljivo njegove biografije, da je on bio i visoko politički profilisan i opredeljen. Što ga ne diskvalifikuje? Nisam poslanik političar koji smatra da nekoga profesionalno diskvalifikujemo time što je hrabar i opredeljuje se da bude u nekoj političkoj stranci. Niti je to nešto pohvalno kada vam neko kaže – ja nisam ni za koga, ja se ne bavim politikom. Politika je sve, ne samo u Srbiji, nego svuda u svetu. Naravno, gospodin Vozarević, ne, gospodin Isakov rekao – pa, jeste, pa radio sam u pokrajinskoj vladi Bojana Pajtića, bio sam pomoćnik, itd. Tako smo dobili i taj odgovor na pitanje da je i on politički opredeljena ličnost i da kada pitamo jedne, treba da pitamo svakoga da li su politički opredeljeni, koga poznaju, sa kim su se družili, a i u biografiji šta su to radili i koje godine. Znači, sa pozicije vlasti mislim da je i taj kandidat mogao mnogo da utiče da medijska slika, ako ćemo uzeti kriterijume koje smo imali u ova dva dana, da političari mogu da utiču na sve. Smatram da je i on onda mogao, kao neko u Vladi AP Vojvodine, da značajno utiče da medijska slika u Srbiji prosto bude kao neka bajka i da nemamo nikakve rijalitije, da nemamo navijanja, na primer za Borisa Tadića u to vreme, da nemamo „Blica“ u kampanji sa 12 stranica jednu za drugim sa Borisovim likom i delom, da ne veličamo DS nego da se divimo opoziciji. Znači, to je bilo moguće. Kažem, govorim o kandidatu, jer je radio u Vladi AP Vojvodine. Vrlo pazim kako govorim. Vraćaću se stalno na kandidate manje-više vešto, kao što ste radili i vi ili niste uopšte radili. Znači, ima ljudi koji su bili u raznim vladama nekada i jasno politički definisani i svaka čas. Imam i onu listu kandidata, opet nam se to spočitavalo – pa niste hteli da glasate, pa niste hteli da glasate. Pa, eto nismo hteli da glasamo u prošlom sazivu ni za jednog kandidata, smatrali smo da nisu dobri. To se odnosi na Skupštinu AP Vojvodine koja nam je predložila, plus što je to bilo na poslednjoj sednici kada smo svi znali da idemo na izbore i sad treba brzo da glasamo za nekoga, a raspuštena je Skupština AP Vojvodine i da verifikujemo ono što je sada neko ko je u dalekoj manjini tamo, političkoj, želeo da nam servira. E, to nećemo. Treća grupa, Milan Antonijević, Snežana Stojanović Plavšić, to su ciljevi i ostvarivanja slobode izražavanja i zaštita dece i predložila sam gospodina Milana Antonijevića i Snežanu Stojanović Plavšić, koja je takođe politički profilisana ličnost, poslanica u više saziva, G17+, državni sekretar u Ministarstvu informisanja, niko je ovde nije spomenuo, a to je bilo do skora. Mi se samo sećamo šta se dešava danas. Da li je gospođa Plavšić mogla da utiče na medijski sliku ako je to već bila struka i da li je mogla da bude za ili protiv rijalitija. Barem da čujemo neku izjavu njenu kao predstavnika tadašnje Vlade Republike Srbije, ja oštro osuđujem ove rijalitije koje ima. Iskreno se nadam da ljudi koje ćemo izabrati ovih dana, da će upotpuniti rad REM-a i da će snagom svog uticaja uraditi ono što po slovu zakona REM treba da radi. Da li je to uticaj da bude manje rijalitija o kojima se govorilo, da bude više kulturnih sadržaja, da nekoga bude više ili manje u informativnom sadržaju, ja ću tu staviti jednu granicu, jer ne znam koliki oni mogu da imaju uticaj na sve ovo što smo mi u ova dva dana čuli. Ali, ono što ću da kažem, to ću da kažem zbog javnosti. Kada je rijaliti u stvari počeo sa emitovanjem u našoj državi. Znam da svi obožavaju da govore, period od 2014-2016. godine, da spominju Aleksandra Vučića, baš je on smislio te rijalitije. Ubeđena sam da nije. To je bilo 2006. godine i rijaliti i „Velik brat“ prvi je počeo da se emituje na televiziji B92, to je prvi rijaliti u Srbiji, 2006. godine. Znači, predsednik države u to vreme je bio Boris Tadić i DS. Premijer je bio Vojislav Koštunica, DSS. Po vašim diskusijama ispadne da je premijer trebao da učestvuje u tome da li će biti više ili manje. Vi ste rekli da to zaglupljuje ljude i da to radi sa namerom izvršna vlast. Znači, Vojislav Koštunica je hteo nas da zaglupi zajedno u koaliciji sa Borisom Tadićem i da Draganom Kojadinovićem kao ministrom kulture. Pobedio je neki pijanista, srećom. Svi su bili oduševljeni, ne zato što gledamo rijalitije, nego eto, pobedio je pijanista, kao da je to nešto pohvalno što je čovek iz kulture učestvovao u takvom nekom sadržaju. To nije bilo dosta. Godine 2007. godine idemo na VIP „Veliki brat“. Znači da je to gledao ogroman broj ljudi koji inače gleda B92. Tu je bio spektar uticajnih medijskih ljudi – Goga Sekulić, Dragan Marinković Maca, Peđa D. Boj, koji se skinuo go 2007. godine. Pa, gde ste bili vi svi koji kritikujete toliko rijalitije 2015. i 2016. godini? Olja Karleuša, Danijela Vranješ, šta sam već mogla da nađem pripremajući ovu diskusiju. Godine 2007. kažu - druga sezona je prekinuta zbog tragične pogibije učesnika tog rijalitija. I toga nije bilo dosta. To vam govori, tu je Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije u dubokoj opoziciji, bez ikakvog uticaja na medije, prosto da mole boga da se pojave u najnegativnijem sadržaju, ali ipak da se pojave, čega je bilo da vam ne kažem do 2012. godine, katastrofa. Nije ni sad ništa bolje. Godine 2008. VIP, VIP, znači, nema kraja za vreme vladavine Demokratske stranke i njenih koalicionih partnera u kulturnim sadržajima silnim koji treba da oplemene prosto naše građane i da ih okrenu da više čitaju, da više idu u pozorište, da slušaju klasičnu muziku, pa su doveli Eru Ojdanića, Milića Vukašinovića, Zoricu Marković i pobedila je izvesna dama čiji je nadimak Mimi. Toliko o uticaju na medije Vlade Republike Srbije u tom vremenu. Onda, godine 2009. finale VIP All stars. Znači 2009. godine, Boris Tadić, za koga smo govorili da je urednik svega i svačega, sada je Vladu preuzela kompletno Demokratska stranka sa nešto manje koalicionih partnera i poboljšali su medijsku sliku, pa su doveli Miru Škorić, Jelenu Karleušu, Filipa Kapisodu, koji je ubio kasnije pevačicu Kseniju Pajčin. To smo mi svi gledali za vreme vlasti Demokratske stranke, uticaja predsednika Vlade, predsednika države, a u to vreme već je ministar odbrane postao i vaš sadašnji predsednik. Znači, po vašim diskusijama, ne predsednik Srbije, predsednik vaše partije bio je ministar odbrane. Znam, na koncertu Zdravka Čolića me je kulturno podizao, od silne kulture u medijima, mahao rukom da ustanem da bi seo on. Nije problem. Imam veliko sećanje. E, to je utisak nedelje ove diskusije, da poslanici koji su ovde čitali lekciju vladajućoj većini kako treba uređivati medije, kako smo mi uveli u medije šund, kako mi imamo neku zločinačku nameru da zaglupimo naš narod, pa im serviramo silne rijalitije, a nema dovoljno informativnih emisija, kako mi utičemo na medije. Htela sam samo da vam dam poređenje kako je to izgledalo u godinama koje ste vi pojeli, koji nas danas kritikujete i gde su premijeri bili uvaženi članovi vaših stranaka. Hoću samo da vam kažem kolika je besmisao ove kritike, jer ubeđena sam da oni nisu uticali na VIP All stars ili na uvođenje „Velikog brata“ na B92 2008. godine, pa tako onda hajde da gledamo istim očima, ni Aleksandar Vučić, niti ministar kulture i prošli i ovaj neće uticati na to kako će biti uređivane naše televizije i naša medijska scena, a REM postoji od 2003. godine. Ko su članovi REM-a bili od 2003. godine do današnjeg našeg izbora? Kako Gordana Suša nije svoj glas digla da se ukinu ti rijalitiji? Kako danas niko nije spomenuo nijednog člana REM-a od 2003. godine, to su sigurno velike, ugledne ličnosti, koje su izabrali raniji sazivi ovog parlamenta, gde SNS nije ni postojala, zašto onda oni ništa nisu učinili? Onda bi 2014. godine bilo zaista mnogo, mnogo lakše ovim sadašnjim članovima REM-a da sprovode zakon i da imamo medijsku scenu po meri, da budemo iskreni, prema sebi, medijsku scenu po meri malog broja građana Srbije, i tu ne mislim na politička opredeljenja. Ako je nama tendencija da namećemo naš ukus, onda dobro, ali da nemamo dvostruke aršine. Ja pozivam kolege, kada dođe trenutak glasanja, da glasamo po svom ličnom opredeljenju i razumu, da ne trpimo nikakve pritiske da nešto moramo, niko ništa ovde ne mora, pa pri tome, ako neko neće da glasa za nekoga od ovih šest kandidata, on to i ne mora. Što se tiče procedure, procedura je u ovom sazivu perfektno sprovedena. To želim i ostalim kolegama, da postupaju samo po slovu zakona i da sprovode proceduru onako kako treba. Onda nećemo imati po godinu dana praznine u izboru članova REM-a, niti bilo kog drugog tela. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodine Vukadinoviću, po kom osnovu želite reč? (Đorđe Vukadinović, s mesta: Replika.) (Goran Ćirić, s mesta: Replika. Deset puta je pomenuta Demokratska stranka.) Gospodine Ćiriću, pustite me da vodim sednicu. Kolega Vukadinović se isto javio pre vas. Hoću da znam po kom osnovu. (Đorđe Vukadinović, s mesta: Replika.) Na osnovu čega mislite da imate pravo na repliku?
Zato što sam član Odbora za informisanje, koji je učestvovao u ovom razgovoru.
Za to nemate pravo na repliku. Na znam da li vi testirate moje poznavanje Poslovnika. U Poslovniku kaže lepo – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime, evo, to čak tolerišemo, da se ne navodi ime i prezime, ima pravo na repliku. Ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku kojoj narodni poslanici pripadaju, u toj poslaničkoj grupi u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Vi ne ispunjavate ni jedan ni drugi uslov. (Đorđe Vukadinović, s mesta: Član sam Odbora za informisanje.) Odbor za informisanje ima svog ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, pravo na repliku.
Ja stvarno nisam, uz poštovanje za predsednicu parlamenta, nisam očekivao da predsednik parlamenta govori o Peđi D. Boju.
Gospodine Ćiriću, molim vas, predsedavajući je predsedavajući. Koleginica Maja Gojković kada siđe dole u poslaničke klupe ne može da ima ograničenja time što je predsednik Narodne skupštine. Potpuno je ravnopravna sa vama, potpuno ravnopravna. Ako to u vaše vreme nije bilo, danas će da bude tako. Zatražite ponovo reč.
Mislim da nema mesta nikakvoj nervozi. Mislim da vam to ja i pokazujem kroz pokušaj da odgovorim na ovo što smo čuli u 20 minuta i dva minuta replike, koju ćete mi, nadam se, dozvoliti da završim. Bez obzira gde sedi, gospođa Gojković je predsednica ovog parlamenta i zaista mislim da je potrebno zadržati taj nivo u kome nećemo analizirati sve učesnike svih rijalitija od 2006. godine do danas. Gde bi otišla ova rasprava ukoliko bismo išli na tu stranu, a posebno ko je kada i gde bio na koncertu da li Zdravka Čolića ili nekih drugih estradnih zvezda? Mislim da ova Skupština nije mesto za takvu vrstu rasprave. Pošto sam dobio informaciju o tome, vi ste se sreli sa gospodinom Šutanovcem na tom koncertu i dobro znate da je on bio tada sa svojom porodicom i prijateljima, pošto ste sedeli na tim mestima gde su oni kupili karte, sreli ste se, kupili su, i vi ste se pomerili, a to dobro zna i menadžer pomenutog Zdravka Čolića…
Gospodine Ćiriću, ja moram da vam kažem da upravo iznosite podatke o narodnom poslaniku Maji Gojković i predsedniku parlamenta iznoseći činjenice iz privatnog života.
Ja ću ovde stati. Pošto je ona govorila o predsedniku DS na takav način, ja govorim o tome da je ona naravno njega videla na tom koncertu, ali ja govorim o okolnostima u kojima su se njih dvoje sreli, i to je tačno da su se sreli, ali pod takvim okolnostima. Ono što je važnije, to je ta priča o utisku nedelje. Meni je zaista ovaj vaš nastup utisak nedelje. Vi ste imali prilike, kao predstavnici opozicije, da gostujete u tom istom „Utisku nedelje“ kod Olje Bećković, koja je otvarala prostor i za opoziciji i za vlast i bilo je civilizovanog političkog dijaloga i mogućnosti da se čuju različita mišljenja u našoj Srbiji.
Privodite kraju, kolega Ćiriću.
Mislim da je potrebno sa pijetetom govoriti o tim ljudima koji su otvarali taj prostor, pošto ste i sami koristili tu mogućnost, a meni je neprihvatljivo da na takav način govorite o ljudima koji su obeležili značajno vreme u novinarstvu Srbije i značajno vreme u slobodi govora u Srbiji.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Znam da morate da branite predsednika vaše partije. Ja to znam. Znam da ste dobili sms od njega. Istine radi, niko nije kupio kartu za tu ložu, pa svi su dobili karte od menadžmenta Zdravka Čolića. Ne morate da branite ono što ne mora da se brani, a nije došao sa porodicom samo, došao je sa 20 kobri i pokazivao je meni i roditeljima Zdravka Čolića ovako - da ustanem. Ali, nije to tema današnje sednice. Prvo da odgovorim, replika. „Utisak nedelje“ niko nije spomenuo. Zašto ste vi…. (Poslanici DS i DSS dobacuju.) Da li možete da mi vratite vreme, ne mogu da govorim zato što me ometaju poslanici, jer nemaju elementarnu…
Vodićemo računa o vremenu koje su vam oduzeli.
Hvala. Lepo je biti fin, a još lepše je sa kulturom. Dakle, „Utisak nedelje“, kao emisiju, kao formu, niko nije spomenuo u mom govoru. Ne znam zašto skačete svaki put kad se upotrebi sintagma utisak nedelje. Ja sam to rekla u nekom drugom kontekstu, ali ako baš hoćete da znate, pa tu emisiju nije ukinuo niko od nas, pa pravac kod stranog menadžmenta i pitajte zašto, kako? Nemojte da opterećujete parlament sa pojedinačnim formatima novinara koji su bliski vašoj političkoj opciji, pa vam opet verovatno urgiraju da ih svaki put spomenete. Govorili smo o formatu „Velikog brata“ i rijalitija dva dana i znam da boli istina. Za vreme vašeg režima je uveden „Utisak nedelje“, izvinjavam se „Veliki brat“. Za vreme vašeg režima, a REM postoji od 2003. godine. Ništa niste rekli članovima REM-a od 2003. do 2016. godine, uživali ste u tim formatima. Vašim ćutanjem ste odobravali da naše televizije, sve posle B92, počnu da emituju ovakve sadržaje. (Zoran Krasić, s mesta: Vreme.) Moje vreme još nije prošlo. Godine 2006, 2007, imate nešto protiv što spominjem Peđu D. Boja koji se skinuo go 2007. godine u procvatu demokratije na našim medijima, pa onda ću da upotpunim listu. Tu su i Olja Karleuša, izvesna Danijela Vranješ, Dragan Marinković Maca, Goga Sekulić i Marta Keler. (Boško Obradović, s mesta: Šta je ovo?)
Kolege, video sam vaše Poslovnike. Samo trenutak, pošto dobacuju određene kolege. Ja razumem da ste zbog nečega ljuti. Negde oko tridesete sekunde su je, kada je govorila koleginica Maja, prekinuli, ometali i zatražila je da se to vreme, dok je bila ometana, produži. Otprilike je tada na monitoru bilo 58 sekundi. Rekao sam neće vam se računati vreme, vreme vam se računa od sada. Ako želite, tehnički, meni uopšte nije problem, da oduzmem reč, da zatražim da je ponovo dobije, da bi vama na ekranu pisalo dva minuta. Mislim da smo ovako praktičniji. (Boško Obradović s mesta: To je u redu, ali to omogućite i nama.) Isto tako i kolega Ćirić je govorio 40 ili 45 sekundi preko dva minuta, jer su ga kolege poslanici ometali i ja sam produžio. Nemojte to da prebacujete. Izvolite, kolega Ćiriću.
I ovo je bio jedan od dokaza da imamo ipak različite aršine, ali sada ste osetili kako se poslanici opozicije osećaju kada se dobacuje iz ovih drugih klupa. Slažem se da to nije dobra praksa, ali ste vi u mogućnosti sa vašim potpredsednicima da sprečite to. Još jednom se pozivate na stalne argumente, a to je šta je to bilo u prošlosti, na koji način se to vlast ponašala. Možemo da se složimo oko nečega da neke stvari nisu bile dobre. Dobra je bila ta sloboda govora, i to pravo i taj pomenuti „Utisak nedelje“ kada ste svi imali prilike da gostujete, a vi naročito. Nisu argumenti ovo je 2006. godine bilo loše, a mi smo napravili još gore i održali sve to, i podstakli to na još lošiji način, ali imamo opravdanja zbog toga što se to uspostavilo 2006. godine. Godine 2006. DS nije bila u Vladi i nije ni važno ko je bio, ali je ključna stvar da ne mogu argumenti za ovo što se sada dešava u medijima u Srbiji, za ovaj nedostatak slobode, očigledni nedostatak slobode za političke različitosti, posebno u medijskom prostoru, pravdaju time šta je bilo u nekim rijaliti programima od 2006. godine do danas. Zbog čega to niste popravili? To je vaš posao i danas, a bio je i pre pet godina kada ste uzeli potpunu odgovornost za ovo društvo, a biće i u ovom mandatu, ukoliko ga bude bilo, pa govorite o tome na koji način će se to ispraviti, a ne stalno pravdajući se time što je to nekada bilo uspostavljeno, a vi ništa niste doprineli da bude bolje, nego je samo lošije i lošije.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković, pravo na repliku.
Zahvaljujem. Ja uopšte nisam zagovornik vraćanja u prošlost, ali jednostavno vi ste započeli tu temu u ovih dan i po, pa rekoh i ja da kažem nešto, pošto sam jedan od građanina ove države koji je svedok kada je krenulo upropaštavanje medijske slike Srbije i da pobijem vašu tezu da je neko u ovoj vlasti odlučio da zagadi medijsku scenu, da zaglupi ljude ne bi li oni skrenuli svoju pažnju sa teškog života na neke zabavne sadržaje. Vi ste imali šansu 2007. godine kada su poginuli ti nesrećni ljudi, koji su učestvovali u rijalitiju, da nešto promenite što se tiče medijske slike. Kažete Koštuničina Vlada, dobro, važi. Godine 2008. ste unapredili tu sliku i ćutali kao vladajuća većina jer smo dobili taj VIP rijaliti sa ljudima kao što su Milić Vukašinović, nekakva Mimi, i ne znam ni ja kako se zovu ti opskurni likovi koji su imali sva prava ovoga sveta da se pojavljuju na B92. Mogli ste onda da reagujete, da shvatite da ide najava nečega što vam se ne dopada. A „Utisak nedelje“, ako toliko insistirate, gostovala sam jednom ili dva puta, pitanje novinarke je bilo, kao žene koja je demokratski opredeljena, liberalnih shvatanja, jer je bila kandidatura za gradonačelnika Novog Sada, okrenula se prema meni, tu su bile još tri koleginice, i pitala me – A što vi da se kandidujete za gradonačelnika i šta vam bi, kao žena, da se bavite politikom? Što ne idete kući da štrikate? Eto, to je bilo pitanje nekoga na koga toliko trošimo vreme, želeći da prikažemo da je medijska scena u to vreme bila mnogo bolja nego danas.
Molim vas, privodite kraju. Zahvaljujem. Nema više niko pravo na repliku, završili smo sa replikama. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, evo, već dva dana slušamo tirade onih koji su vatrom i dugim cevima oslobađali medije u Srbiji, verovatno da ih pročiste od nekog zla, a u stvari su ih osvajali i stavljali pod svoju strogu kontrolu. Tokom njihove 12-godišnje vladavine, Srbija je lutala medijskim bespućem, pošto gospoda koji su majstori za lov u mutnom, nisu želeli da zakonski precizno regulišu tu oblast. Otpočeli su privatizaciju, pa je prekinuli, sve sa ciljem da medije drže u neizvesnosti, u stalnom strahu, da ih na taj način apsolutno kontrolišu. Odlaskom u opoziciju, nastavili su da vrše još veći pritisak na medije, pretili urednicima i novinarima, stvarali atmosferu linča, zabranjivali pojedinim novinarima da prisustvuju njihovim konferencijama za štampu, javno cepali primerke novina koje su pisale o njihovim kriminalnim aferama i išli čak dotle da je taj isti čovek koji je cepao novine pre nekoliko dana sve novinare i čitaoce jednog dnevnog lista, citiraću, nazvao „kretenima“. Kada govorim o pretnjama i pritiscima, ne mogu a da se ne osvrnem na bahatost nekrunisanog kralja stečaja i njegov egzibicionizam, brojne uvrede i pretnje medijskim kućama i novinarima i sada, mi dva dana od takvih ljudi slušamo priče o slobodi medija. Svestan sam da od ljudi o kojima govorim i ne možemo očekivati ništa civilizovanije i kulturnije, ali ono što posebno vređa jeste ponašanje tzv. strukovnih organizacija, pre svega NUNS-a i Nezavisnog društva novinara Vojvodine, koji svakim danom sve više postaju političke partije i politički saveznici partija bivšeg režima, sa jednom jedinom svrhom postojanja – da konstantnim napadima vređaju republičku Vladu i premijera. Nisu spremni ljudi iz NUNS-a i Nezavisnog društva novinara Vojvodine da zaštite nijednog svog kolegu koji nije pod njihovom kontrolom, a koji je žrtva progona i pretnji njihovih političkih saveznika, ali zato su uvek spremni da napadnu i blate Aleksandra Vučića, da napadnu i blate Vladu Republike Srbije, da napadnu i blate svoju državu. Više puta smo juče i danas tokom rasprave čuli reč – cenzura i tu reč obavezno povezanu sa partijama na vlasti. O kakvoj cenzuri medija se govori danas, kada smo svedoci da pojedini mediji bez trunke griže savesti i bez odgovornosti iznose gomilu laži na račun premijera, njegove porodice, a ono što je najsramnije, na račun njegove dece, uz maksimalnu logističku podršku partija bivšeg režima. O kakvom medijskom mraku, cenzuri i pritisku na medije od strane vlasti govorimo kada malo-malo u medijima osvane pretnja smrću upućena premijeru ili nekom od ministara? Ono što je najzanimljivije je da na ovakve gnusne laži pravljenja atmosfere linča ne reaguju ni strukovna udruženja, a ni, nazovi, Zaštitnik građana. Niko od njih. U Srbiji postoje brojne pravne garancije slobode izražavanja i slobode medija. One su, pre svega, garantovane Ustavom, a zatim precizirane zakonom. Srbija je ratifikovala i najvažnije međunarodne akte koji jemče slobodu mišljenja i slobodu štampe. Upravo zato, merna jedinica slobode medija i slobode štampe ne može biti činjenica koliko je jedan medij izneo laži i neistine na račun premijera i republičke Vlade, samo zato što se pojedini opozicioni političari nadaju da će na taj način smanjiti nedostižnu političku prednost Aleksandra Vučića. Moraju gospoda iz opozicije shvatiti da što ga više blate i što gnusnije laži iznose na njegov račun, to je podrška koju mu građani pružaju veća. Nije kriv Aleksandar Vučić za položaj u kom se nalaze njihove partije. Krivi su sami, pošto su građanima došle preko glave njihove laži i prazna obećanja. Setimo se samo kako je izgledala ovogodišnja predizborna kampanja na Radio-televiziji Vojvodine, koju je bivši pokrajinski režim prisvojio u svoj stranački medij – strogo dirigovane teme i pitanja koja su najdirektnije sugerisale promenu ustavno-pravnog poretka Srbije, otvoreno navodile na ugroženost nacionalnih manjina u Vojvodini, za čega je, naravno, trebalo okriviti republičku vlast. Dalje, imamo pokušaj konstruisane afere, kada je urednik Radio-televizije Vojvodine po naređenju tadašnjeg pokrajinskog režima na najbrutalniji način kaznio novinarku, tobože zbog toga što je postavila pitanje Aleksandru Vučiću. I sada nam takvi drže lekciju o slobodi medija, medijskom mraku i navodnoj cenzuri. Pošto smo kao vlast, za razliku od nekih prethodnih, opredelili se da poštujemo zakonsku regulativu, naša je obaveza da izaberemo nove članove Regulatornog tela i omogućimo im da u punom kapacitetu obavljaju svoje poslove. Svi se slažemo da je bilo određenih propusta u radu, ali upravo je naša obaveza da obezbedimo uslove i utičemo na to da Regulatorno telo što kvalitetnije obavlja svoj posao. Zbog svega ovoga, Poslanička grupa Pokret socijalista – Narodna seljačka stranka – Ujedinjena seljačka stranka, će glasati za izbor novih članova Regulatornog tela. Hvala. (Zoran Živković s mesta: Replika.)
Po kom osnovu, gospodine Živkoviću? (Zoran Živković s mesta: Pomenut. Čovek koji je palio novine.) Ne, ja sam čuo kolegu da je rekao – cepao novine i novinare nazvao kretenima. (Zoran Živković s mesta: Cepao novine.) Znači, vi smatrate da zbog toga imate pravo na repliku? (Zoran Živković s mesta: Tako je.) U redu, izvolite.
Hvala lepo. Replika ima više slojeva. Prvo, jedna ispravka. Ja nisam cepao novine, nego jedan primerak novina koji sam ja platio i mogu s njim da radim šta god hoću. Mogu da ga pročitam, ako ima smisla čitati to što piše u njemu, mogu da pocepam to, može da se ostavi da se brišu prozori, to se nekad tako radilo, a postoje još neke namene o kojima neću da govorim. Recimo, za loženje vatre. Ali, to je moja stvar. To je moja imovina i to nema nikakvu političku konotaciju, osim kod ljudi koji ili nisu pametni ili su zlobni, a ja sam siguran da vi niste ni jedno ni drugo od toga. Druga stvar je da sam u jednom tvitu nazvao čitaoce i ljude kretenima. To nije tačno. Ja sam samo rekao da ko čita i piše za neke novine koje su kada se prevedu, to se prevodi na srpski kao cinkaroš … (Marko Blagojević s mesta: Sa kog jezika?) Sa engleskog, jel imate još neko pitanje? Onda, ko to čita? Ko čita te laži? Tamo datum nije tačan u tim novinama kada piše gore, a kamoli panika o tome da se sprema državni udar, da se protiv premijera zamerilo i kuso i repato, i crno i belo, to nije zdravo čitati. Ko to čita, taj nije zdrav i nije prošao onaj moj predlog da ide na pregled pre nego što se kandiduje za neku funkciju. Prema tome, cepanje novina je jedna stvar, a uništavanje sopstvene imovine u nominalnoj vrednosti od 20 dinara, što ne vredi ništa, je moja lična stvar. Hvala. (Vladimir Đukanović: s mesta: Što daješ intervju u istim?) Stavite to na papir, pa ću kasnije.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, grubo je prekršen član 104. pa i član 107. Član 104. govori o replikama, kada neko ima pravo da ostvari pravo na repliku. Član 107. govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Neko se ovde prepoznao, a toga po Poslovniku nema u pocepanim novinama. Moj kolega poljoprivrednik nije samo cepao novine, on je zabranio dvoje novina. Jedne su se zvale „Nacional“, imale su veliki tiraž. U vrlo osetljivom vremenu da bi sproveo ličnu diktaturu i pohapsio što više ljudi. Moj kolega poljoprivrednik je povredio dostojanstvo tako što je svojevremeno zabranio distribuciju stranog časopisa i novina koje se zovu „Dan“ da se ne bi doznalo kako se ljudi zakopavaju živi, kako im se puca pored glave, kako se 12.000 puta zatvara …
Gospodine Rističeviću, molim vas govorite o povredi Poslovnika.
Pa govorim da je povredio dostojanstvo time što je učestvovao u gruboj cenzuri kada su se ljudima ugrožavala prava a javnost je bila u potpunosti isključena i molim vas, predsedavajući, postoji izraz u narodu koji glasi, kaže – pocepaće ga kao majmun novine. Nadam se da neko sa one strane …
Ne mogu gospodine Rističeviću da vam dozvolite da više govorite. Pravo na repliku, Bojan Torbica.
Meni je drago što se gospodin Živković prepoznao u svemu ovome. Njegovo je pravo da bude egzibicionista, njegovo je pravo da se odnosi onako kako hoće prema svojoj imovini, ali smatram da je uvredljivo i čitaoce i novinare i medije nazivati imenima kojima ste ih nazivali. Smatram da je uvredljivo javno cepati novine zato što su pisale, ne o premijeru, ne o državnom udaru, već o vašim kriminalnim aferama. To je razlog zbog čega su novine cepane. To je razlog zbog čega ste ljuti na medije. To je razlog zbog čega ste ljuti na celu Srbiju, a i Srbija na vas i zato blizu vam je politički kraj.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković.
Ako ste pažljivo slušali poslednju rečenicu nečega što bi moglo da se nazove govorom ili vikanjem, to je bila pretnja smrću. Rekao je – bliži im se kraj. (Bojan Torbica, s mesta: Politički kraj.) Taj politički nisam čuo. Vi navijate za moj politički kraj odavno i da ste živi i zdravi, vidim da možete dobro da navijate i ja volim kod kvazi levičara tu mogućnost da mogu da jako viču. Nije to suština. Suština je u tome da su postojali i danas postoje dnevni listovi u ovoj državi, a i neke TV stanice sa maskotama koje vode jutarnji program koji vređaju duboko sve što je srpsko, sve što je pristojno, sve što je evropsko, sve što ima veze sa 21. vekom i kada imate tako nešto naravno da treba da pokažete svoj politički stav, a to je da pocepate svoj primerak novina koji ste uredno platili. To je jedan od načina. Drugi način je da ne dajete izjave za tu bruku od profesije, za to đubre od papira. Nisam nikada dao izjavu ni za jednu od tih novina koje se stavljaju u tu grupu i to nisu novine, to se kupuje na kioscima, ali novine nisu. Konačno, šta će biti sa vašim premijerom, ko njega voli, ko njega ne voli, to je potpuno nevažna stvar. Mi se ovde bavimo time da istina dođe do građana Srbije, a svako će nositi i svoj krst i svoju sudbinu i svoje mesto u istoriji. To nije pitanje o kome mi odlučujemo. O tome će odlučivati neki ljudi kroz 10 ili 15 godina. Odgovor repličaru – tačno je da postoje neke poslovice, jedna od njih glasi – psi laju karavani prolaze.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Uvaženi predsedavajući, grubo je povređen član 107. vezano za dostojanstvo parlamenta najpre zato što prvo se vređa kolega poslanik, kaže mu se da nešto što liči na govor, ali hajde to, nego što se ovde vređaju mediji. Mi nemamo prava to da radimo. Može neki mediji da se meni, vama, bilo kome ne dopadne, ali da vređate medije, a pri tom ovo što danas priča za jedne dnevne novine, pričao je ranije i za neke druge pa njima nije dao izjavu, dao im je intervju. O tome se radi. Radi se o čoveku koji je apsolutno licemeran u celom ovom slučaju i na kraju krajeva vređa medije, što je skandalozno, a mora bi ovde da reaguje i taj NUNS i svi koji ga najčešće stave u zaštitu. Hvala.
Gospodine Đukanoviću, smatram da nisam prekršio Poslovnik što sam dozvolio gospodinu Živkoviću da govori zato što, čini mi se, da je u svom govoru rekao nešto što je zvučalo otprilike ovako – svako nosi svoj krst i on svoj i mi naš. Prema tome, mislim da nije došlo do kršenja Poslovnika. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o tome? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Marija Janjušević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije i svi Srbi u čitavom svetu jer za vas je veoma važno kakav sadržaj pratite preko satelita iz svoje matične države, REM svakako nije ni nezavisna ni samostalna organizacija, tako da ja neću govoriti o pojedinačnim predlozima, niti će ih Dveri podržati, ali bih nešto konkretno o REM. Naše iskustvo iz 2012. i 2014. godine nas je naučilo pa smo u 2016. godini sami vršili kontrolu da li se ravnopravno emituje naš program u odnosu na druge stranke i sve naše predstavke završile su u REM tak što su odbijene ili su čak i dali sebi za pravo da na jedno odgovore posle gotovo tri meseca. Najdrastičniji primer kršenja zakona bio je na „Pinku“, emitovanje lažnog spota o Dverima. „Pink“ je emitovao spot u kom su navodno Dveri predstavile Srbiju bez KiM. Zašto je valjalo baš Dveri diskreditovati u jeku izborne kampanje? Zato što mi od 1999. godine u kontinuitetu i dosledno tražimo da se KiM sačuvaju unutar Srbije i da se država ne odrekne 15% svoje teritorije i svog blaga dole. Zato što sve vreme tražimo da se ovo pitanje iz Brisela vrati u UN na odlučivanje i tražimo da se pod hitno prekinu sve aktivnosti na integracijama u EU jer EU će kad tad od Srbije zatražiti da defakto prizna Kosovo kao nezavisnu državu, a ja se bojim da je to možda već učinjeno, ali se skriva od građana Srbije, kao što se brižljivo skrivaju i svi detalji u pregovorima vezano za poglavlja 23. i 24. Dakle, REM je na ovo grubo kršenje naših prava naravno ćutao. Ćuti i SNS koja je i sama dala inicijativu da se formira anketni odbor koji će utvrditi sve detalje o pokušaju izborne krađe, koju su naposletku i Dveri inicirale takođe, ali se na glasanju SNS odriče svog predloga …
Molim vas, vratite se na temu dnevnog reda.
… dnevno reda. Nisam u temi?
Niste u temi zato što su svi građani Srbije mogli da vide kako je glasala SNS.
Dakle, vraćamo se na REM i na „Pink“. „Pink“ umesto da bude kažnjen, biva nagrađen. I dalje emituje svoj skaradni rijaliti program, afirmišu se rijaliti zvezde svuda u našem javnom prostoru, pa čak i u ovom visokom domu, a niko ne reaguje na to što se iskorištavaju deca i žene koje su pretrpele nasilje. „Pink“ ih dovlači u emisije, iskorištava njihovo neznanje i emociju i brutalno im ugrožava bezbednost. Mi u Dverima zaista nećemo reagovati na to da li ćete se vi dogovoriti da li je bivši ili sadašnji režim kriv za rijaliti, ali mislim da se svi slažemo da nam rijaliti nije potreban i rekla bih da je u stvari danas istorijski dan za ovaj saziv da mi nezvanično imamo konsenzus oko toga da nam rijaliti nije potreban. Prema tome, ja pozivam sve koji mogu da utiču, a to je, naravno, pre svega REM, ja se nadam da oni pažljivo slušaju sve ovo, da se učini ono što je neophodno da se rijaliti program ili ukine ili oporezuje, pa da se taj novac usmeri emiterima koji mogu, umeju i hoće da prave program za decu, porodični program, kulturno-obrazovni program koji je u skladu sa našim demokratskim i tradicionalnim vrednostima. Dakle, sada je potez na vama, gospodo iz vlasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, a neka se pripremi narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da, imajući na umu pre svega značaj i važnost oblasti kojom se bavi REM i značaj posla koji obavlja Savet i koji će obavljati u narednom vremenskom periodu, razumemo potrebu kolega narodnih poslanika da u jednom širem kontekstu sagledavaju današnju raspravu, govore o tački dnevnog reda i to je naravno legitimno pravo svakog poslaničkog kluba. Sa druge strane, ono što želim posebno da istaknem, jeste da sloboda izražavanja, sloboda medija i sloboda govora jesu osnovni postulati jednog demokratskog društva. Mediji u Srbiji su slobodni, nezavisni, objektivni i profesionalni i mi naravno nemamo nameru da se bavimo uređivačkom politikom pojedinih medija. Danas je bilo reči o svemu, pa i o prošlosti. Ja ću reći samo jednu rečenicu - iz prošlosti se ne živi, iz prošlosti se izvlače pouke i afirmiše se ono dobro, ako ima nečega dobro. Bilo je reči i o zakonskom predlogu koji smo usvojili 2011. godine – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o informisanju, koji je tada predložen od strane resornog ministarstva, restriktivan zakon, zakon koji je predstavljao određeni pritisak na medije. Mi kao poslanički klub tada nismo podržali ovaj zakonski predlog, jer nismo želeli, kada je reč o ovoj temi, da se kao stranka i kao poslanički klub vraćamo u prošlost, vraćamo nekoliko koraka u nazad. Što se tiče izbora članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije i liste kandidata koje su podneli ovlašćeni predstavnici udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece, zatim Udruženje izdavača elektronskih medija i Udruženja novinara, kao i nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine, dakle, mandat prethodnih članova Saveta je istekao i naša obaveza, tj. obaveza Narodne skupštine Republike Srbije, jeste da izaberemo nove članove kako bi Savet, REM mogao da radi u punom sastavu i punom kapacitetu. U skladu sa tim, naravno, jesu sprovedene neophodne procedure, najpre javni poziv za prijavljivanje kandidata, potom razgovor unutar resornog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, Odbora za kulturu i informisanje, nakon toga definisani predlozi, a danas imamo raspravu u plenumu i u danu za glasanje ćemo se izjasniti o predloženim kandidatima. Ono što je za nas veoma važno, jeste pre svega činjenica da su ispoštovane procedure u potpunosti i to pre svega od javnog poziva za prijavljivanje kandidata, razgovora koji je obavljen unutar odbora i definisanje predloga koji je upućen na razmatranje Narodnoj skupštini Republike Srbije. Druga stvar koja je za nas veoma važna, jeste da kandidati, o kojima ćemo se izjasniti u Danu za glasanje, ispunjavaju sve zakonom propisane uslove. Njihovim izborom, kao što sam već rekao, reč je o tri člana Saveta koja ćemo izabrati, odnosno šest kandidata između kojih ćemo se opredeliti za tri člana, njihovim izborom Savet će moći da radi u punom sastavu i punom kapacitetu. Zato je veoma važno, slažemo se u potpunosti, da ovaj proces što pre završimo. Ono što mi kao poslanički klub očekujemo od novih članova Saveta koje budemo izabrali, jeste da odgovorno i kvalitetno obavljaju posao za koji preuzimaju odgovornost, u skladu sa, rekao bih, najvišim i profesionalnim i stručnim, ali naravno i moralnim standardima. Ono što očekujemo od Saveta, ono što očekujemo od REM-a u narednom vremenskom periodu, jeste pre svega da radi na unapređivanju kvaliteta i raznovrsnosti usluga iz oblasti elektronskih medija, da zaštiti interese javnosti u oblasti elektronskih medija, ali i da zaštiti interese korisnika. Očekujemo da Savet, shodno aktuelnim propisima, definiše jasna i precizna pravila, da obavlja kontrolnu ulogu i da izriče sankcije onda kada je to neophodno. Naravno, izborom članova REM-a i izborom članova Saveta ne završava se, rekao bih, nadležnost Narodne skupštine Republike Srbije. Ostaje ona kontrolna uloga, da pratimo rad Saveta, da pratimo rad REM-a, da pratimo rad novoizabranih članova i da o tome govorimo unutar resornog odbora, Odbora za kulturu i informisanje onda kada se bude raspravljalo o godišnjem izveštaju rada Saveta. Kada govorimo o radu REM-a, nije današnja tema, ali reći ću samo u jednoj rečenici, uvek može bolje i uvek može više. Očekujemo da daleko brže reaguje u konkretnim situacijama i da prati i primenjuje najbolje evropske i svetske primere dobre prakse kada je u pitanju ova oblast medija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Imam pre svega obavezu da kažem da je predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, Maja Gojković, bila u potpunosti u pravu kada je rekla da Aleksandar Vučić lično nije kriv za uvođenje rijaliti šoua u Srbiji. On ima jednu drugu vrstu odgovornosti, a to je što je on usavršio rijaliti šoue u Srbiji na jedan viši nivo. Šta je zapravo problem u ovoj čitavoj našoj današnjoj debati vezanoj za REM? To što je zaista tačno da su neki prethodni režimi, i tu oni snose punu odgovornost, uveli ove nakaradne televizijske programe, uz prećutnu podršku REM-a, i da praktično niko nije stao protiv ovako ozbiljnog nemorala na našim najgledanijim televizijskim sadržajima. Ali, nije baš da nije niko. Recimo, časopis „Dveri srpske“ još 2007. godine, odmah po emitovanju prvog serijala „Velikog brata“, objavio je poseban broj časopisa „Veliki brat ili tehnološki totalitarizam“, u kome smo na osnovu iskustava svetskih stručnjaka pokazali o kakvoj vrsti moralnog pada i medijske prostitucije se radi. Znači, imamo apsolutno moralno pravo, jer deset godina u kontinuitetu govorimo protiv ovog medijskog zla i poroka. Šta je zapravo problem? Mi se zaista danas ovde jesmo složili da je to nešto što ne treba da bude u udarnim terminima na našim najgledanijim televizijama, ali je činjenica da je SNS na vlasti u poslednjih četiri godine i da je ona imala mogućnost da utiče da ovakvi sadržaji ne budu više deo naših televizijskih programa. Jer, ne zaboravite, te privatne televizije koriste javno dobro države Srbije, koji se zove etar, i ne mogu da rade šta hoće u svoje komercijalne svrhe. Država ima apsolutno pravo da ih zaustavi u širenju nemorala, medijske prostitucije, promovisanju nasilja, pornografije i svega drugoga što ruži i krši javni moral. Vi to, dakle, niste uradili. Ja čak mislim da ste vi na određeni način i pothranili nastavak jednog takvog sadržaja na našim medijima. Mislim da imam možda i najupečatljiviju anegdotu koja govori o toj vašoj ulozi. Naime, kada je Aleksandar Vučić gostovao u jednoj emisiji na televiziji „Hepi“, pitali su ga u režiji ove televizije da li…
Izvinite, kolega Obradoviću, ja ne znam da li je Aleksandar Vučić na ovom spisku.
Ne znam zašto me prekidate? Jel ne sme da se pomene ime Aleksandar Vučić u ovoj Skupštini?
Sme naravno, ali u okviru teme dnevnog reda.
Ovo je veoma važna anegdota da bih pojasnio…
U redu, nastavite. Izvolite.
Vrlo je kratka anegdota, ali je vrlo sadržajna i upečatljiva. Dakle, kada mu je režija ove televizije napomenula da će nastupiti sledeći raspored programa: ide prvo rijaliti šou „Parovi“, pa idu reklame, pa ide gostovanje Aleksandra Vučića, pa ponovo reklame, pa ponovo rijaliti šou „Parovi“, on je rekao istorijsku rečenicu - Ne, nego „Parovi“, ja, pa „Parovi“. To je, dakle, medijska politika Srpske napredne stranke i očiti dokaz da vi podržavate rijaliti šou i da vi svoj politički rijaliti šou, one vanredne konferencije za medije, državne pučeve, tu svu propagandu koju po svim tim televizijama prosipate neprestano, zapravo idealno uklapate između dve epizode rijalitija „Parovi“. Dakle, vi ste deo tog televizijskog programa. Idu „Parovi“, pa propaganda SNS, pa „Parovi“. Znači, vi želite jednostavno da u tu publiku, otupljenu od takvih nemoralnih i besmislenih sadržaja, praktično upumpate svoju propagandnu poruku i na taj način ostvarite zapravo uticaj koji vam je politički bitan.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Ovo je sada nešto neverovatno. Malopre smo čuli iz te poslaničke grupe damu koja je kritikovala da mi nešto krijemo i da ne želimo narodu da kažemo da je nešto negde potpisano, ne pojavljujemo se u medijima, a sada čujemo da se gospodin Vučić preterano pojavljuje u medijima. Dogovorite se sada šta vi zapravo nama zamerate. Ja zaista lično mogu čak da kažem da su one komisije u vreme Saveza komunista o moralu, koje su služile kao cenzori u medijima, donekle čak i imale neku ispravnost, iz prostog razloga što nije mogao svakakav nemoral da se pojavljuje.Ali, vi sada nama da kažete da li vi želite da mi ovde uvedemo princip kakav je bio u Savezu komunista i da onda država diriguje šta može da se pojavi na privatnoj televiziji. Kažite nam ako ste za to. Onda kažite ljudima da ste za povratak u samoupravni socijalizam i da država svuda diriguje. Ljudi, shvatite, to je privatna svojina. Vlasnik medija želi da zaradi novac, to je valjda neka logika. Vi ako hoćete sada nama da kažete da mi možemo vlasniku televizije da naredimo šta će da pusti, to baš onda nije normalno. Ali, onda kažite da niste uopšte pristalice tržišnog principa, nego da želite samoupravni socijalizam i nije problem, kandidujte to na izborima. Mislim da je to pogrešno. Zašto? Kada bismo to radili, pošto su to velike distributerske kuće koje prodaju licence, neko bi tužio ovu državu, neko bi otišao pred međunarodni sud, napravili bi nam strahovitu štetu, a to bi morali građani Srbije da plate. Shvatite, danas je era kapitalizma, da li se to nekome sviđa ili ne, ali morate to jednostavno da prihvatite. Hvala vam.
Reč ima Boško Obradović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Nemam problem otvoreno da kažem da sam protiv te ere kapitalizma o kojoj vi govorite, ere profita, ere potrošačke civilizacije, ere neokolonijalizma, u kojoj zapravo sve suverene nacije i države treba da budu, praktično, zloupotrebe stranih multinacionalnih kompanija. Da, ja sam protiv toga. Uopšte me ne interesuje takva prvobitna akumulacija kapitala bogatih država sveta koje hoće još malo da se obogate na račun siromašenja naših građana. Da, jesam za državnu intervenciju u medijima. Da, jesam da država može dainterveniše tamo gde je ona, zapravo, nekome dala mogućnost da posluje. Znači, javno dobro, državni etar, neko je zakupio, koristi, dobijajući nacionalnu frekvenciju. Naravno da država može uvek da mu oduzme tu nacionalnu frekvenciju. Naravno da može da mu isključi program. Naravno da može da mu kaže – može rijaliti šou programi, ali posle ponoći. Budite komercijalni posle ponoći. Ili, može rijaliti šou programi, ali ćete biti dodatno oporezovani, pa uzimajte te pare i budite komercijalni i radite šta god hoćete, ali ćemo barem da vam to debelo naplatimo, pa ćemo to da vratimo u budžet, pa ćemo od toga istim tim televizijama domaćim da ponudimo konkurse na kojima ćemo da im finansiramo neke druge sadržaje koje mi kao država želimo da promovišemo – zdrave stilove života, porodične vrednosti, bilo koje druge vrednosti koje zapravo treba da budu u tim programima, kulturno-obrazovne, istorijske programe, da ne mogu da se stidim kada sednem uveče da gledam televiziju sa decom i da nemam šta da gledam sa decom na toj televiziji. Znači, država ima interes da prave vrednosti dođu na pravo mesto u ovom društvu i država treba da interveniše kada neko krši prave vrednosti i promoviše lažne vrednosti. Nemam problem ni sa jednim privatnikom da mu intervenišemo tamo gde on misli da može da menja i vređa javni moral ovog naroda. Hvala.
Vreme. Hvala. Vladimir Đukanović, izvolite.
Drago mi je da ste vi sada priznali da biste vi vratili samoupravni socijalizam. Inače, ako ste toliki protivnik globalizma, inače ja jesam, ali nemojte da koristite Google Adsense, pošto ste ga koristili u vašoj kampanji za internet kampanju u izborima. Nemojte internet da koristite, pošto ste veliki protivnici toga. Nemojte da kupujete farmerice, pošto je to globalni trend, nemojte da koristite mnoge stvari koje vam globalizam daje. Nego, jednostavno, idite od vrata do vrata nosite papire, nosite letke, šta god, ali nemojte da koristite ono što vam je globalizam dao, pošto ste tako veliki protivnici svega toga. Ja lično sam, zaista protivnik tog potrošačkog društva, ali ja moram prosto da sagledam u kakvoj eri mi živimo. Ako vi hoćete na taj način da upropastite državu, da nas te silne kompanije tuže zato što one prodaju ovde licencu i da na taj način građani Srbije plaćaju abnormalnu štetu nekom, jer će pred svakom međunarodnom arbitražom dobiti, onda svaka čast, neka građani čuju da želite da ih prosto opljačkate. Mislim da to nije normalno. Na kraju krajeva, slažem se da možemo da razgovaramo o tome da se zahteva, recimo, ograničavanje od koliko do koliko sati može da se pusti rijaliti, potpuni sam pristalica toga. Ali, da vi zabranite potpuno emitovanje, pa to nije normalno, pa to nigde nema. Slažem se da postoji danas kodeks šta možete da pustite. Ne možete pornografski sadržaj, ne možete mnogo toga što vređa javni moral. Zašto REM to nije radio, to je već sad problematično. Ali, vi tražite od nas upravo ono zašta nas inače najviše kritikujete, vi tražite da mi kao vlast intervenišemo šta će televizije da puštaju, a kada bismo to uradili, onda biste skočili i rekli – evo, diktatura, oni uređuju program. Pa to je licemerje koje ne postoji nigde Još jednom vas molim, ako ste zaista tako veliki protivnici globalizma, nemojte da koristite internet, nemojte „Fejsbuk“ da koristite, nemojte „Tviter“, prosto, manite se toga i jednostavno vratite se negde u 19. vek, uopšte nije problem, živite na taj način. Hvala vam.
Dobro, da prekinemo mi ovu komunikaciju jer to više nikakvog smisla. Hoću da vas zamolim nešto, dakle, isto po Poslovniku, kažite kolegama koje napuštaju salu da izvade iz sistema kartice. Evo, tamo dosta je bilo. Da ne licitiram. Ima ovako okrenutih. Vidite, ja mogu da govorim i bez kartice, čudo tehnike. Znači, važi za sve, izvucite kartice iz sistema. Reč ima Neđo Jovanović i imamo još Aleksandra Martinovića. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Poštovane kolege poslanici, kao što je šef poslaničke grupe SPS istakao kao stav naše poslaničke grupe, nesumnjivo je da smo danas imali jednu iscrpnu diskusiju u kojoj se iskristalisao jedan jedinstven stav, a taj jedinstven stav podrazumeva da nemamo oprečna mišljenja oko toga šta ne treba da bude prisutno u medijima. Nažalost, ono što treba je odisalo populizmom, naročito od strane opozicije, što mi se čini kao jedna vrsta političkog marketinga. Ono što bi svi trebalo da se zapitamo kada diskutujemo po ovoj tački dnevnog reda jeste kako da dođemo do onoga što je cilj svakog demokratskog društva, a to je sloboda, nezavisnost i profesionalnost, prevashodno odgovornost medija. Što se tiče nezavisnosti i slobode medija, nesumnjivo je da u tom pravcu postoje oprečna mišljenja između vlasti i opozicije. Socijalistička partija Srbije, kao deo vlasti, kao deo odgovorne vlasti, želi da u svakom pogledu afirmiše i nezavisnost i slobodu medija. Međutim, danas se niko nije dotakao jednog pitanja koje je izuzetno značajno, a to je pitanje dokle doseže sloboda medija, s jedne strane, a da ne ugrozi neke vrednosti koje su vrednosti značajne za svako društvo i za svaku državu, pre svega duhovne tvorevine srpskog naroda, pre svega kulturu i tradiciju srpskog naroda, svega onoga što se sačinjava biće srpskog naroda. Ako tu slobodu medija neograničeno posmatramo, doći ćemo u situaciju da se sve ove nemerljivo vredne, nemerljivo značajne vrednosti srpskog naroda pogaze, uruše i čak eliminišu. Zbog toga se postavlja pitanje – gde je odgovornost onih koji treba da kontrolišu medije? Da li je ta odgovornost Regulacionog tela za elektronske medije dobro ustrojena, pre svega sistemski ustrojena? Nesumnjivo je da nije. Zato je zadatak ovog doma, zato je zadatak nas poslanika u republičkoj Skupštini, bez obzira kojoj političkoj orijentaciji pripadamo, da nastojimo da se upravo kroz zakone definitivno reguliše pitanje odgovornosti članova i samog REM-a kao institucije. Zašto? Mi smo danas ceo dan lementirali u pravcu, REM je nezavisno telo, nezavisno instituciji. Jeste i treba da bude, ali šta učiniti ukoliko taj isti REM ne reaguje i ne sankcioniše medije kada je to obavezno učiniti. Kako postaviti pitanje odgovornosti REM-a ukoliko se ovde po zna koliko puta ponovljena priča o rijaliti šou, starletama, skaradnim emisijama, lascivnim scenama, pornografiji itd, koja je nažalost od 2000. godine, pa na ovamo kao stampedo nasrnula u medije, kako onda postaviti pitanje odgovornosti REM-a? Očigledno je, da mi, što se tiče sistemskih rešenja, ta sistemska rešenja nismo postavili na onaj nivo koji je neophodno potreban da se i REM podvrgne odgovornosti onakvoj kakva je neophodno potrebna, kako bi se zaštitili mediji i kako bi se zaštitila kultura i sve ono što imanentno jednoj državi, jednom narodu, ali i svim građanima te države? Sve dotle dok se sistemski i to ne ustroji, ne reši, imaćemo nesporan problem. Na kraju, ono što želim da istaknem jesu dve činjenice. Prva, činjenica je da upravo mediji imaju problem zbog toga što kroz iznošenje kritičkih stavova i to na jedan potpuno demokratski i legitiman način doživljavaju problem. O tome je juče na sednici po ovoj tački dnevnog reda kratko prokomentarisao kolega Đukanović i ja ću taj deo njegove diskusije podržati. O čemu se radi? Jedan od medija, i to po mom dubokom ubeđenju autentičnih medija koji se bavi sportom, a to jesu SOS kanal, trpi jednu vrstu diskriminacije koja je apsolutno nedopustiva. Apsolutno nedopustiva iz razloga što se radi o jedinom preostalom sportskom kanalu koji afirmiše nesporne vrednosti iz oblasti sporta. Prevashodno školski sport koji nije na jednom drugom sportskom kanalu nije prisutan, gde se sportovi koji su potpuno marginalizovani u odnosu na tzv. velike sportove i komercijalne sportove daleko više afirmišu, dolazi u situaciju da bude maltene šikaniran do jednog kablovskog operatera, a to je SBB. Da li se sme dozvoliti da jedna kritička reč, jedan demokratski pristup koji mora da bude prisutan na medijskoj sceni, bude razlog da se jedan uslovno rečeno mediji šikaniraju, na takav način. Kao čovek koji dolazi iz sporta uveren sam da je to nedopustivo i uveren sam da delim takvo mišljenje zajedno sa svim poslanicima u ovom domu. Zbog toga apelujem, ne samo na resorno ministarstvo, zbog toga apelujem na sve subjekte koji su prisutni i aktivni na medijskoj sceni da se jednom ovakvom postupanju, jednom ovakvom ponašanju oštro suprotstave. Ukoliko se to ne desi dolazimo upravo u situaciju da ćemo mi svi zajedno biti odgovorni zato što se mediji gase i to oni mediji koji ni u kom slučaju, ni po kakvom kriterijumu ne zaslužuju da budu ugašeni. Druga, činjenica koju sam hteo da istaknem na samom kraju ovog mog izlaganja, jeste nešto što poslaničku grupu SPS čini veoma zadovoljnom što se tiče današnjeg rada, jer iz svih ovih diskusija koje su proistekle se može izvesti jedan jedini i pravilan zaključak koji niko ne može dovesti u sumnju, a to je da je rad odbora, resornog odbora bio potpuno legitiman. Da je u jednoj potpuno legitimnoj proceduri došlo na jedan demokratski način do kandidovanja kandidata, koji se nalaze na spisku o kojima će biti reči prilikom glasanja, bez bilo kakvog prejudiciranja. Taj demokratski pristup niko ne može da ospori i zbog toga je vladajuća većina potpuno u pravu kada kaže imamo priliku da izaberemo najbolje. Da li se ti najbolji nalaze na ovom spisku ili ne to će pokazati njihov rad, to će pokazati njihovo delovanje u budućem periodu, to će pokazati odgovornost REM-a prema svim onim okolnostima i situacijama o kojima su danas govorili i to veliki broj poslanika, a ponavljam na nama je da tu odgovornost preispitujemo, ali ne samo kroz ovaj dom, već na taj način što ćemo istrajavati da se donesu još bolji i kvalitetni zakoni u kojima će REM imati posebno mesto, sa posebnim stepenom odgovornosti. Još jednom poslanička grupa SPS podržava rad resornog odbora i podržava izlaganje naše uvažene koleginice i drugarice Snežane Paunović koja je krajnje koncizno iznela predlog resornog odbora na jučerašnjoj sednici. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što su predsedavajući ovom sednicom omogućili narodnim poslanicima malo širi pristup ovoj temi. Mislim da ova tema to i zaslužuje. Pokušaću da u ime poslaničke grupa SNS, naravno, nadovezujući se na ono što je istakao moj uvaženi kolega Vladimir Đukanović, kažem nekoliko rečenica o mislim dve ključne teme koje su se provlačile kroz izlaganja narodnih poslanika, a vezano je za izbor članova Saveta REM. Prvo, želim da se osvrnem na neistinu koja je juče i danas izneta na račun Vlade Republike Srbije, pre svega na račun predsednika Vlade Aleksandra Vučića, koju su izneli pojedini narodni poslanici, a to je da su navodno Briselski sporazumi tajni, da niko ne zna šta je potpisano i da smo se mi tim Briselskim sporazumima navodno odrekli imovine na Kosovu i Metohiji, pre svega imovine Telekoma i da smo se odrekli kombinata „Trepča“. Za rad javnosti, ne zbog narodnih poslanika koji su o tome govorili, njih jednostavno u to ne vredi uveravati, oni verovatno sa političkom namerom pokušavaju da obmanu građane Srbije, nego upravo zbog tih građana Srbije želim da kažem da i prvi Briselski sporazum iz 2013. godine i drugi Briselski sporazum iz 2015. godine, nisu nikakvi tajni dokumenti, svako do njih može da dođe zato što su objavljeni između ostalog na internet stranici Kancelarije za Kosovo i Metohiju Vlade Republike Srbije. Zbog nedostatka vremena naravno ne mogu da čitam sve tačke ni prvog ni drugog Briselskogsporazuma. Želim samo da kažem da u prvom Briselskom sporazumu iz aprila 2013. godine od 15 tačaka, šest tačaka, odnose se na asocijaciju, odnosno zajednicu srpskih opština. Prva tačka glasi – Postojaće Zajednica opština u kojima Srbi čine većinsko stanovništvo na Kosovu, članstvo će biti otvoreno za svaku drugu opštinu pod uslovom da se o tome saglase članovi. Što dobacujete gospodine Krasiću, tvrdili ste da je ovo tajnai ja vam sad čitam nešto što je javni dokument. Duga tačka – Ova zajednica će biti uspostavljena na osnovu statuta. Do njenog raspuštanja može doći samo na osnovu odluke opština učesnica. Pravne garancije će pružiti merodavno pravo i ustavno pravo uključujući i pravilo dvotrećinske većine. Zajednica opština imaće punu nadzor nad oblastima ekonomskog razvoja, obrazovanja, zdravstva, urbanizma i ruralnog razvoja. Peta tačka – Zajednica opština će vršiti i druge dodatne nadležnosti koje mogu biti delegirane od strane centralne vlasti. Šesta tačka – Zajednica opština će imati reprezentativnu ulogu prema centralnim vlastima i biće predstavljena u konsultativnom veću. U cilju ispunjavanja ove odluke predviđena je funkcija monitoringa. (Radoslav Milojičić, s mesta: Ako ne smeta da ga prekinete, mi ćemo.)
Gospodine Martinoviću, nadoknadiću vam vreme. Molim vas, slažem se sa vama u potpunosti da je za rad javnosti pre svega i građana Srbije važno da se dobije odgovor na pitanja koja su postavljena tokom današnje rasprave, ali vas molim sada da se vratimo na ono što jeste tačna dnevnog red, prva tačka dnevnog reda. Izvolite.
Mislim da je sve ovo, gospodine Milićeviću, mislim, uvažavam vašu primedbu, ali sve je ovo dnevni red, zato što, rekao sam, evo, smeju se ovi genijalci iz DS, njima je sve smešno, dakle, rekao sam da ste vi kao predsedavajući omogućili jedan širi koncept rasprave, i vi gospođa Maja Gojković i gospodin Veroljub Arsić, pa evo, dozvolite da kažem samo još nekoliko rečenica na ovu temu koja izuzetno zanima građane Srbije, a u pojedinim elektronskim medijima nije dobila adekvatan prostor na pravi način, bar onako kako mi to iz poslaničke grupe SNS vidimo. U 9. tački stoji – postojaće regionalni komandant policije na četiri opštine na severu u kojima Srbi čine većinsko stanovništvo, Severna Mitrovica, Zvečan, Zubin Potok i Leposavić, komandant ovog regiona biće kosovski Srbin, a onda, sastav kosovske policije na severu će oslikavati etnički sastav stanovništva ove četiri opštine. Postojaće još jedan regionalni komandant policije za opštineJužna Mitrovica, Srbica i Vučitrn. U 13. tački Prvog Briselskog sporazuma samo se kaže – dve strane će intenzivirati razgovore o energetici i telekomunikacijama i okončati ih do 15. juna. Dakle, ni jedne jedine reči o tome da je Aleksandar Vučić…
Ja vas molim da se sada vratimo na dnevni red.
… i Vlada Srbije, da su predali imovinu „Telekoma“ i „Trepče“ Albancima na KiM.
Što se tiče Drugog Briselskog sporazuma iz 2015. godine, on je u potpunosti, dakle kompletan Drugi Briselski sporazum je posvećen zajednici srpskih opština. Taj Drugi Briselski sporazum ima ukupno 22 tačke i njega, takođe, oni koji ne veruju i koji šire laži o politici Vlade Republike Srbije, mogu da pronađu na internet stranici Kancelarije za KiM. Ja vas molim sada samo da se vratite. Imali ste sasvim dovoljno vremena da saopštite ono što...
Jedna od tema, gospodine Milićeviću, bila je i ta da Aleksandar Vučić i SNS sprovode cenzuru u Srbiji, da nema…
To svakako ima veze sa medijima. Izvolite.
… dovoljno medijskih sloboda i da su političke stranke koje su nekada vodile Srbiju u sunovrat i propast danas medijski blokirane i da ne mogu da dopru do građana Srbije. Koliko je to tačno, evo ja ću pokušati da odgovorim jezikom brojki. Informativna služba SNS je u periodu od 27. aprila 2014. godine, kada je formirana prva Vlada Aleksandra Vučića, pa do leta 2016. godine, zabeležila, odnosno registrovala 6.732 negativna medijska priloga o Aleksandru Vučiću, članovima njegove porodice, ministrima u Vladi Republike Srbije i funkcionerima SNS. Kada je u pitanju Andrej Vučić, rođeni brat predsednika Vlade, koji uopšte nije funkcioner SNS, u ovom periodu, dakle od 27. aprila 2014. do leta 2016. godine, Andrej Vučić je bio tema tekstova i naslovnih strana 730 puta. Dakle, 730 puta je rođeni brat predsednika Vlade bio na naslovnim stranama i u tekstovima dnevnih novina u Srbiji, tabloida, mesečnika itd. samo iz jednog razloga - zato što je rođeni brat Aleksandra Vučića. Pre nekoliko dana lažni promoteri demokratije i slobode izražavanja plakali su nad tužnom sudbinom još jednog navodno ugnjetenog novinara karikaturiste „Politike“, gospodina Petričića. Sam predsednik Vlade je rekao da nema potrebe da gospodin Petričić napušta „Politiku“ i da njemu karikature koje je Petričić crtao o Aleksandru Vučiću apsolutno ne smetaju, i o tome postoje egzaktni podaci. Gospodin Petričić je od 2009. do 2012. godine, dakle, za pune tri godine, dok je Boris Tadić bio predsednik Republike, u „Politici“ objavio 174 karikature, dakle, 174 karikature, a od te 174 karikature, Boris Tadić je u jednom nekad negativnom, nekad neutralnom kontekstu bio prikazan svega 18 puta. E, sad, taj isti gospodin Petričić je u periodu od 2014. do 2016. godine nacrtao u „Politici“, dakle u „Politici“, koja je navodno režimski medij, medij Aleksandra Vučića, objavio 117 karikatura, pri čemu je Aleksandar Vučić u krajnje negativnom kontekstu nacrtan u čak 62 puta, dakle, više od polovine svih karikatura u „Politici“ od 2014. do 2016. godine su karikature koje se odnose na predsednika Vlade Republike Srbije, Aleksandra Vučića. E, sad, koliko su mediji u Srbiji neslobodni, koliko su ograničeni, koliko je Aleksandar Vučić veliki diktator i tiranin, o tome takođe govore egzaktni podaci, naslovne stranice dnevnih novina, nedeljnika, raznih mesečnih časopisa itd, pri čemu se najveći broj njih finansira ovako ili onako iz inostranstva. Evo npr. ja ću vam pročitati samo neke primere medijske satanizacije Aleksandra Vučića. U „Kuriru“ kaže: „Osveta Slobinog ministra“, „Vučić opet teroriše medije“, pa onda „Danas“: Aleksandar Vučić nacrtan kao prostitutka koja skida fantomku i piše „Tužilaštvo ćuti i čeka šta će Vučić da odluči“, pa onda opet „Kurir“: „Vlast hoće mrak“, pa onda u „Politici“ karikatura koju je nacrtao gospodin Petričić, gde je Aleksandar Vučić prikazan sa fantomkom na glavi. Zamislite kakva cenzura u Srbiji kada se u „Politici“ objavljuje karikatura predsednika Vlade sa fantomkom na glavi. Pa, onda „Nin“, takođe medij koji je na jakom udaru Aleksandra Vučića, kaže: „Nebojša Stefanović glavni fantom iz Savamale“. Pa, onda, takođe u listu „Danas“, evo vam fotografija ako ne verujete. Dakle, u listu „Danas“, ne znam šta je ovo slika, fotografija, karikatura, tri krsta koja treba da simbolizuju ona tri krsta na Golgoti, na jednom krstu se nalazi Aleksandar Vučić, na drugom Nikola Selaković, na trećem Aleksandar Vulin i gore piše veliki naslov: „Oni neće u raj“. Ako je ovo cenzura, ako je ovo nesloboda, kažite mi onda šta je sloboda? I, najmonstruoznije, ja u životu nisam pročitao nešto, kako da vam kažem, što ima više veze sa patologijom nego sa politikom, da za živog čoveka objavite čitulju. To se desilo, takođe, u jednom tabloidu. Evo, ako ne verujete, fotografija Aleksandra Vučića, koji drži sveću u ruci i piše: „Obaveštavamo građane Srbije da je prerano 13. oktobra ove godine u Briselu, okliznuvši se na amandman nastradalo naše veliko dete, naše čedo, Aleksandar F, zamislite, Vučić.“ Zašto F? Pa, kažu ovi zagovornici slobode, demokratije, ljudskih prava, i tako dalje, „Izraze iskrenog saučešća upućujemo njegovim očevima Anđelku, Fahriji i Tomi“. Kažite mi da li je igde u jednoj zemlji, koja je navodno diktatorska, tiranska, nedemokratska, moguće da se objavljuju ovakve stvari? Možemo da se osvrnemo i na komentare pojedinih glasnogovornika slobode medija u Srbiji. Čuveni glasnogovornik Slobodan Georgijev, koji je dobio samo jednom prilikom jednu tranšu od 36.500 evra, inače on je urednik čuvene Balkanske istraživačke novinarske mreže BIRN, koja nam svaki dan drži lekcije o slobodi i o demokratiji, reagovao jena naslovnu stranu „Večernjih novosti“, septembra meseca ove godine. Naime, na naslovnoj strani „Večernjih novosti“, 8. septembra, ako se ne varam, bio je tekst – Vučić od EU traži da osudi ustaštvo. I onda komentar gospodina Georgijeva, glasnogovornika slobode medija: „A šta ako ne osudi? Kakve gluposti mladog Dmitrovića“, valjda je Aleksandar Vučić mladi Ratko Dmitrović, ako sam ja dobro razumeo, „a EU je, za razliku od Srbije, antifašistička tvorevina.“ Šta to znači? Da je Srbija u 2016. godini fašistička tvorevina? I to kaže čovek koji vodi organizaciju koja se zove BIRN. Možemo da idemo i dalje. Isti taj Slobodan Georgijev, koji svakog meseca uredno prima, kao što vidite, ne mali novac, nekad 36, nekad 50, nekad 86.000 evra mesečno. Dakle to su mesečni iznosi novca. Evo vam, na svom „Tviter“ nalogu objavi fotografiju Džihadi Džona koji drži nož u ruci pre nego što će da prekolje jednog taoca u Siriji i kaže: „Sledeći put rušim po danu“, misleći na Aleksandra Vučića, koji je po njemu najodgovorniji za slučaj Savamale. Onda imate jednu neverovatnu stvar. Sećate se kampanje koja je vođena protiv Bratislava Gašića. Zbog jedne njegove nesmotrene izjave koju je on skupo politički platio, time što je odstupio iz Vlade RS i više nije bio ministar odbrane, i sticajem okolnosti, baš tih dana, još jedna ugledna, reprezentativna, nedodirljiva, jedna organizacija kojoj čak ni naziv ne sme da se spomene, jer odmah smo mi, srpski naprednjaci, neki zlikovci i diktatori, CINS, za obične građane – Centar za istraživačko novinarstvo, dakle, baš tih dana, 21. maja 2015. godine, legne uplata od jedne privatne fondacije od 39.884 dolara. Kao osnov za plaćanje je navedeno – nasledstva, izdržavanja i drugi pokloni i pomoć. Od te iste fondacije BIRN je dobio 610.000 dolara, CINS 227.000 dolara, KRIK, e oni su stvarno mučenici, oni su ljudi dobili najmanje, 13.000 dolara. Sve u svemu, suma sumarum, ukupno 850.000 dolara. Zašto ja sve ovo govorim? Mogu samo da ponovim reči Aleksandra Vučića – ljudi, nastavite sa upumpavanjem deviza u Srbiji. Te devizne doznake su dobre za srpsku ekonomiju, samo moraju više para da vam daju, više para moraju da daju ovima iz DS, iz „Žute patke“, iz „Ne davimo Beograd“ i svih drugih njihovih koalicionih partnera, jer je 4,5 miliona evra na mesečnom nivou nedovoljno da se sruši Aleksandar Vučić. Znači, kažite tim vašim mentorima, tim vašim glasnogovornicima, tim vašim učiteljima demokratije, moraju malo više da se otvore, moraju malo više para da vam daju, malo je ovo. Sa 4,5 miliona evra ne možete da skupite 200 ljudi na protestima protiv Aleksandra Vučića. Znači morate više para da izdvojite ne bi li makar malo spustili popularnost Aleksandra Vučića i SNS u narodu i kod građana Srbije. Dakle, vi samo nastavite dalje sa ovim deviznim upumpavanjem u Srbiju. To je dobro, biće više novca, platiće valjda neko i neki porez. Sve su ove organizacije registrovane, imaju obavezu da prijave svoje prihode. Imaće država Srbija od toga i te kakve koristi. Što se tiče Saveta REM-a, već sam rekao, nama je ovde spočitavano da je ovaj ili onaj naš kandidat, da ćemo mi sigurno glasati za ovog ili onog, da je naša odgovornost zašto REM nije dobro funkcionisao u proteklom periodu. To naprosto nije tačno. Dakle, REM je ustanovljen 2003. godine. Mi imamo kao stranka, kao poslanička grupa, velike primedbe na rad REM-a, jer ja mislim da je Srbija jedina država u Evropi, a možda čak i u svetu u kojoj stranka koja je vlasti i koja uživa podršku više od polovine biračkog tela u Srbiji manje prisutna i u elektronskim i u štampanim medijima, nego što je to slučaj sa SNS. Što se tiče elektronskih medija, o tome kako mi cenzurišemo elektronske medije, najbolje govori sledeća činjenica. Vi se sećate, gospodine Milićeviću, kada se predsednik Vlade RS obraćao srpskom narodu i građanima Republike Srpske u mestu koja se zove Donja Gradina. Donja Gradina je jedno mesto, jedno selo na obali reke Save preko puta varošice Jasenovac u kojoj je za vreme Drugog svetskog rata postojao najmonstruozniji ustaški koncentracioni logor u kome je ubijeno preko 700.000 ljudi, a najveći broj upravo na potezu Donje Gradine. Kada se Aleksandar Vučić, i ne samo Aleksandar Vučić, i Milorad Dodik i svi drugi koji su govorili na skupu u Donjoj Gradini, obraćao građanima Republike Srpske, građanima Republike Srbije, na kraju krajeva, građanima sveta da čuju šta se to desilo srpskom narodu u vreme Drugog svetskog rata u vreme Ante Pavelića i ustaškog režima…
Molio bih vas da privodite kraju, obzirom da je vreme isteklo.
Evo završavam. … evo, ta strašna režimska televizija, koja radi za Aleksandra Vučića, prenosila je, znate šta, polufinale košarkaške utakmice Španija – SAD. A Aleksandar Vučić je, gospodine Milićeviću, i time ću da završim, nažalost svih njegovih prethodnika, prvi predsednik Vlade RS koji je došao u Donju Gradinu i javno rekao pred celim svetom da je najveći stradalnik Drugog svetskog rata na području bivše Jugoslavije upravo srpski narod. Toliko o medijima i toliko o cenzuri.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Za reč se javila narodna poslanica Gordana Čomić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Povredili ste grubo i nezabeleženo do sada na sednicama Narodne skupštine član 27, a u svezi sa čl. 106. i 107. Narodni poslanik, ukoliko ste slušali, od 22 minuta, 18 minuta nije proizborio ni jednu reč o dnevnom redu. Savet REM-a nema veze sa štampanim medijima. Osamnaest minuta smo slušali izveštaje o tome šta se dešava u štampi pisanoj. Savet REM-a govori o elektronskim medijima. Elektronski mediji nemaju veze sa 18 minuta nastupa narodnog poslanika. Imali ste obavezu da ga upozorite da je to omalovažavanje i ruganje svima nama, a i vama kao predsedavajućem. Nije vaš lični izbor da iz ličnih razloga, bilo koje vrste, ne primenjujete Poslovnik i dopuštate da narodni poslanik 18 minuta ne govori o dnevnom redu. Prvih sedam minuta od tih 18, nažalost, je najstrašnije kršenje dostojanstva ove Narodne skupštine, jer ste dopustili da se usput, ovlaš i ko zna po kakvim preporukama sedam minuta ovde govori o normalizaciji Beograda i Prištine, o tekstovima i o svim ogromnim teškoćama koje imaju predstavnici Srbije u Beogradu da se zaista primeni normalizacija u Prištini. To da vam Kosovo bude pod razno sedam minuta samo da kažem, ja nemam dovoljno reči da opišem kolika je to sramota, osim što je sramota da 18 minuta slušamo tekstove iz štampe na sednici na kojoj govorimo o elektronskim medijima. Ako vi ne znate razliku, onda predsedavajući mora da zna razliku i da prestane da vređa dostojanstvo Narodne skupštine.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Želite li da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Molim vas tiše. Molim vas da se izjasnite samo, da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika?
Ponovo vređate Poslovnik, zato što ste u obavezi da mi date obrazloženje zašto ste pustili da se ovde o Kosovu priča pod razno i 18 minuta bez dnevnog reda.
Naravno da ću vam dati obrazloženje, gospođo Čomić, samo vas molim…
Ne želim, ne postoji glasanje…
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Osnov javljanja? (Marko Đurišić, s mesta: Replika.) Replika. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Pridružujem se stvarno negodovanju poslanika na raspravu od dvadeset i nešto minuta u kojoj gotovo da nije bilo reči o temi koja je danas na dnevnom redu, o činjenici da se o tako važnom pitanju kao što su odnosi Beograda i Prištine razgovara pod razno u okviru ove tačke dnevnog reda. Ali, više od toga me čak zgrozilo, sasvim sigurno pokazuje najbolji odnos vladajuće stranke prema medijima u Srbiji. činjenica da se ovde prebrojavaju karikature. Karikature koje izlaze u dnevnim novinama, ko se na tim karikaturama, koliko puta našao. Koja je to slobodna zemlja u kojoj postoji sloboda štampe u kojoj će neko da prebrojava karikature u nekom periodu i da onda to poredi sa drugim periodom? Ono što se danas radi u Srbiji kroz ove reči se najbolje videlo na koji način se doživljava sloboda medija. Znači, ako se neko usudi da kritički se osvrne na rad i laž premijera i njegove kamarile, onda se on kritikuje zato što sme nešto da kaže. One stvari koje su se dešavale do 2012. godine ne mogu da se porede sa onim što vi radite u poslednjih pet godina. Zato ono malo kritike koja postoji u medijima i elektronskim i štampanim vi gasite. Svake godine, svakoga dana. I ova rasprava najbolje govori o tome. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa onda vi… (Goran Ćirić, s mesta: Replika.) Dobićete, dobićete pravo. (Radoslav Milojičić, s mesta: Dva puta se javlja da priča.) Molim vas, gospodin Martinović… (Goran Ćirić, s mesta: Malopre je pričao.) Nemate mogućnost da sagledate pregled u sistemu kada je reč o prijavljenim narodnim poslanicima. Molim vas, morate biti prijavljeni u sistemu [[Goran Ćirić, s mesta: Javio sam se za repliku na prethodno izlaganje.]] Dobićete repliku. Neposredno pre vas se javio gospodin Aleksandar Martinović. Izvolite, imate reč.
Ja bih vas zamolio gospodine Milićeviću, da mi vratite vreme pošto su gospoda iz DS veoma nervozna, pa su mi dobacivala i nisam mogao da govorim.
Samo sekund molim vas. Molim vas da se ponovo prijavite.
Zahvaljujem se gospodine Milićeviću. Na nekoliko stvari moram da se osvrnem. Političke neznalice iz DS ne znaju da svaki štampani mediji koji ima svoju internet stranicu, pa valjda je… (Radoslav Milojičić, s mesta: Na šta ovo liči?)
Gospodine Martinoviću, molim vas samo, ako možete da ne obraćate direktno poslanicima. (Gordana Čomić, s mesta: Nije, na internet se ne odnosi Zakon o medijima.)
Dakle, ako jedna novina ima svoju internet stranicu, koliko ja razumem, valjda je i elektronski mediji. To je jedna stvar. Druga stvar, što se tiče Kosova i Metohije. Morao sam da kažem da ni prvi ni drugi Briselski sporazum nisu nikakvi tajni dokumenti nego su to akti koji su objavljeni na sajtu Kancelarije za Kosovo i Metohiju i da ni u prvom, ni u drugom Briselskom sporazumu Vlada Srbije se nije… (Gordana Čomić, s mesta: Jel ovo povreda Poslovnika ili replika?) Evo ja ću pustiti gospođu Čomić da se izviče na mene, pa ću nastaviti dalje. Dakle, ni u prvom, ni u drugom Briselskom sporazumu Vlada Srbije se nije odrekla ničega na KiM, pre svega se nije odrekla srpskog naroda, a onda se nije odrekla ni imovine „Telekoma“ niti imovine „Trepče“. Zbog toga sam pomenuo i čitao delove prvog i drugog Briselskog sporazuma. Što se tiče toga da li je kritika dozvoljena, ja vas pitam, valjda imate malo savesti, valjda imate malo morala, kažite mi, da li je kritika da objavite čitulju za živog čoveka, da objavite čitulju za živog čoveka, u ovom slučaju Aleksandra Vučića i da kažete da mu se otac zove Fahrija, aludirajući na to da mu je otac Albanac. Na drugoj karikaturi, njega, Nikolu Selakovića i Aleksandra Vulina prikivate za krst. Jel to kritika, jel to sloboda, jel to iznošenje neke argumentacije? Ne, to je mržnja. To je jezik mržnje i to je jedini jezik kojim vi umete da govorite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić.
Završili ste sa jezikom mržnje. U stvari ste počeli i 20 minuta emitovali ovde jezik mržnje. Emitovali strah. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ko je objavio?) Ko je to objavio? Nismo ga mi objavili, naravno da nismo i nikada na takav način niko iz DS neće reagovati. Ovo emitovanje straha, ovaj nivo pretnji kroz poruku javnosti da se prebrojavaju, onako kako je Marko rekao, karikature u periodu od 2003. godine, pa na ovamo i zastupljenosti pojedinih političara u tim karikaturama, od toga da ste nas učili Poslovnikom tako što nikada niste dali repliku na povredu Poslovnika, a vi ste sada upravo prekršili Poslovnik tako što ste dali repliku na povredu Poslovnika koji je reklamirala gospođa Čomić, s time što se odgovaralo da se ne radi o štampanim medijima i da ovaj zakon uopšte ne tretira pitanje štampanih medija. Upravo je to bila tema ove replike. Najviše o jeziku mržnje i emitovanju straha govori upravo vaše ponašanje i to da ste tolerisali 20 minuta govora apsolutno van teme. Vi ste koalicioni partneri, vi ste zajedno na vlasti i niste imali snage da reagujete i da kažete prethodnom govorniku da ne govori o temi, svesni toga. Videli smo vaše reakcije, ali nije bilo spremnosti. Ako taj strah emitujete prema svojim koalicionim partnerima, šta mogu da očekuju ljudi iz opozicije, šta mogu da očekuju građani Srbije? Mislim da je to nešto što je pokazalo upravo vaš pristup onome što se zove sloboda medija, sloboda mišljenja u Srbiji.
Hvala. Izvinjavam se predsedavajućem što sam u nezgodnom momentu preuzela vođenje sednice, ali potpredsednik Đorđe Milićević ne emituje nikako strah i nemojte da ga vređate, molim vas. Nemojte da omalovažavate potpredsednike zbog stranačke pripadnosti zato što su u koaliciji sa SNS. Nisu vam smetali kada su bili u koaliciji sa vama, niste ih vređali? Onda nisu emitovali strah, nemojte, molim vas. Ja sam na njegovoj strani, što nije zalepio flaster nikom od vas, pustio vas je da govorite o čemu god želite, a barem da je u okviru medija, barem toliko. Stvarno ulažemo veliki napor da ova sednica se privede kraju, jer niko neće da priča o kandidatima. Vrlo mali broj poslanika je spominjao kandidate, onda uz našu toleranciju udrite po nama iz sve snage. Nema smisla. Najmanje smo mi za tok sednice odgovorni, i predsednik i ostali predsedavajući. Iole trule tolerancije kada neko usmeri strelice prema vama, znam da nije prijatno, nije prijatno ni drugoj strani, ali to je parlamentarizam, to je demokratija. Izvolite gospodine Đurišiću, replika? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Dobro, i da znate, nije bila povreda Poslovnika nego je to bila replika Marku Đurišiću, a vi ste između dobili repliku. (Gordana Čomić, s mesta: Na moje izlaganje povreda Poslovnika.) Znam, potpredsednik meni sve lepo kaže. Nema to veze jesi-nisi bio u sali, valjda pratiš prenos. Izvolite, Marko Đurišić, pa Gordana Čomić, svi su sada prozvani.
Hvala predsednice. Ne znam da li ste ispratili do kraja dvadeset i nešto minuta u lamentiranje kolege poslanika nad tužnom sudbinom našeg premijera i Vlade koja je napadana sedam hiljada ili ne znam koliko puta, ali ono što nije rekao u štampanim medijima i ono što nije rekao i ne može da porekne to je da je u ovoj predizbornoj kampanji 90% vremena na nacionalnim emiterima, a to je tema danas, elektronski mediji, nacionalnim emiterima 90% vremena u pozitivnom smislu su imali Vlada i Srpska napredna Stranka. Devedeset posto vremena. Vi onda kažete – građani su se slobodno izjašnjavali. Pa, gde je tu bilo slobode? Ovde se stalno spominje jedan list koji, ja ga nikad u životu nisam uzeo u ruke, i iznose najveće gadosti i o predsedniku Vlade i o članovima njegove porodice. Zašto vi ne kažete da ste taj list delili građanima Srbije kada je iste takve laži objavljivao o funkcionerima naše stranke. Delili ste ga na ulici i javno podržavali. To je politika koja se danas vodi u Srbiji. Nema slobode medija, ne može da se kaže da su građani mogli slobodno da odluče ako 90% vremena dobija samo jedna stranka na tri nacionalne televizije. Tu nema slobode. Zato je problem ovaj izbor članova REM-a. Šta radi to telo? Da li je nešto preduzelo po sopstvenim zaključcima? Da li je objavilo izveštaj o praćenju medija u poslednjoj kampanji? Nije. Da li će izabrani kandidati nešto o tome da rade? Neće.
Vreme. Hvala. Videćemo kada ih budemo izglasali. Gordana Čomić, izvolite.
Zahvaljujem. Zakon o elektronskim medijima, čiji je deo naravno i nadležnosti REM-a, kao i procedura izbora članova REM-a, nema ni jednog jedinog člana koji se tiče štampanih medija. Internet nije deo Zakona o elektronskim medijima. Nije čak ni deo Zakona o informisanju i medijima. Žalosno je što ovde u našoj sali ima ljudi koji se usuđuju da javno kažu da to ne znaju. O čemu je zakon o kome raspravljamo? Isključivo o elektronskim medijima, ne odnosi se na internet. Ne možete da pozovete nikoga na odgovornost po ovom zakonu za bilo šta objavljeno na internetu. Dakle, REM nema nadležnost nad internetom, kao što je žalosno jako da u ovoj sali slušamo da se Zakon o elektronskim medijima ne odnosi na privatne medije. Neosetljiv je na vlasničku strukturu medija. Iste odredbe koje važe za Javni servis važi i za bilo koji privatni medij. Zajednička je to žalost i šteta, ali je neuporedivo sa činjenicom da se ima ne znam da kažem kakve vrste deficita, da se informacije o pregovorima sa Prištinom o svim teškim odlukama koje su donošene 2015, 2013, 2011, 2009. godine ovde govori usput i tek toliko da se ponovi u par minuta. To je sramota. Hvala.
Hvala. Iscrpeli smo listu govornika. (Aleksandar Martinović, s mesta: Replika.) Izvolite, morate se prijaviti. Neka sačeka Marko Đurišić.
Sramota su ovakvi tekstovi koji … Inače, ima jedna televizija koja, mislim, da svaku svoju večernju informativnu emisiju završi tako što najavi šta će sutra da izađe u pojedinim dnevnim novinama. Toliko o tome šta je koji medij. Evo šta je sramota, a to treba da je sramota vas koje plaćaju da bi napadali rođenu državu, čak i u Strazburu osporavajući akreditive srpskoj delegaciji, između ostalog – Vučiću se klanjaju kao svecu. „Blic“, valjda ste čitali „Blic“ gospodine Đurišiću, to su vaše partijske novine, kaže – ovde će da se odmara premijer, pa onda slika nekog grčkog ostrva, a čovek nije imao dana godišnjeg odmora. Onda – krvavi novac Vučićevih. Onda „Al džazira“ – Andrej Vučić maneken Marfijevog zakona. Pa onda – Vučića je trebalo ubiti. „Blic“ – slučaj braće Vučić. „Blic“ – Fahrijin sin. Vas treba da bude sramota. Ovako nešto objavljivati o predsedniku Vlade to je mržnja ne prema jednom čoveku. Vi na ovaj način pokušavate da urušite dostojanstvo i dignitet države Srbije. Vas je politička mržnja do te mere oslepela da više ne umete da napravite razliku između partijske politike i državne politike i zbog toga nemojte vi koji ste upropastili svoju rođenu stranku, pokušali ste i državu, ali vam to Aleksandar Vučić nije dao, da nam držite lekcije o slobodi, a pogotovo o medijskoj slobodi, jer ovo nije medijska sloboda. Ovo nije kritika. Ovo je mržnja.
Prelazimo na član 96. Reč ima Marko Đurišić, četiri minuta i 22 sekunde.
Hvala. Posle ove rasprave ja sam nažalost siguran da promene pozitivne u radu REM-a bez obzira koji kandidati budu izabrani neće biti, jer ljudi koji će ovde dobiti većinsku podršku dobiće podršku da nastave po starom, da nema nikakvih problema, da to što iz godine u godinu u zaključcima, samim zaključcima o ispunjavanju zakonskih obaveza emitera se ponavljaju iste stvari konstatuje da je svake godine stanje sve gore i gore, pa smo iz toga da su rijaliti programi započeli svoje emitovanje u Srbiji pre sedam, osam godina sat ili dva vremena dnevno, došli do 14 sati dnevno programa na jednom nacionalnom emiteru sa nacionalnom dozvolom, 14 sati programa dnevno se emituje rijaliti program sa najgorim mogućim sadržajem, sa promovisanjem najgorih vrednosti koje postoje, ako uopšte može da se govori o promovisanju bilo kakvih vrednosti. Upravo je sve suprotno od bilo kakvih vrednosti. Sve to će ovde dobiti očigledno podršku većine da se sa tim nastavi. Ponoviću još jednom, ono što REM ne sme da objavi, svoj izveštaj o praćenju predizborne kampanje, ali je uradio OEBS, 90% vremena tri nacionalne televizije su posvetile Vladi i SNS, 90% vremena neplaćenih termina, a kada bi se brojali plaćeni videli bi da je 20 ili 30 puta više potrošeno para od strane SNS za plaćeno reklamiranje. O kakvim ravnopravnim uslovima i slobodnom odlučivanju građana mi govorimo? Mislim da će najbolju sliku dati glasanje o kandidatima koji su predložila udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštite dece. Gajim veliku sumnju da će bilo ko od dva predložena kandidata dobiti većinu u ovoj Skupštini i to će biti sasvim sigurno još jedan dokaz na koji način ova većina želi da kontroliše i uređuje sve medije u Srbiji preko REM-a, elektronske medije, a kroz ekonomski uticaj, oglašavanje i štampane medije, jer je to glavni model koji je dobro razrađen i sasvim jasno možete da pogledate kakva je uređivačka politika određenih medija i kako ona korespondira sa oglašivačima, govorim o štampanim medijima. Mi se nećemo izjašnjavati za ove kandidate. Ova rasprava sama po sebi u parlamentu ima veliki hendikep jer mi kao narodni poslanici, osim članova Odbora za kulturu, nismo mogli da čujemo stavove predloženih kandidata i njihova razmišljanja o tome na koji način žele da učestvuju u radu regulatornog tela, Saveta regulatornog tela i da daju doprinos da se nešto promeni. Njihove biografije i podrška aplauzom većine nažalost nam, ponavljam, govori o tome da poboljšanja neće biti. Hvala.
Hvala. Sada idemo od manje grupe ka većoj. Reč ima Boško Obradović.
Hvala, gospođo predsedniče. Dakle, zaista smatram da gospodin Marko Đurišić mora da zna jednu važnu stvar, a to je da šef poslaničke grupe SNS gospodin Martinović ima obavezu dnevne doze pohvale najvećeg sina svih naroda i narodnosti koji se ne zove Josip Broz Tito, već Aleksandar Vučić.
Nećemo da vređamo poslanike. Znači, vi vređate Aleksandra Martinovića da govori po nečijim instrukcijama. Nemojte tako. Po čijim instrukcijama onda govore drugi poslanici? Nemojte. To isto može sve da se kaže, ali bez da vređate nekog. Po čijim instrukcijama govorite onda vi? Vratiću vam vreme. Ne, neće dobiti pravo, zato što na uvrede uvredama ne vodi ničemu. Vraćam vam, vreme. Zahvaljujem vama. Prijavite se ponovo da vam računam vreme od nule.
Hvala vam. Dakle, ono što može biti zaključak, barem što se tiče poslaničke grupe Dveri u vezi sa ovom tačkom dnevnog reda jeste da je REM, kao Regulatorno telo za elektronske medije, praktično izbegao da vrši sve svoje najvažnije funkcije iliti namerno izbegao da vrši sve svoje funkcije, u dosluhu sa svim vladajućim režima od osnivanja REM-a do danas. Dakle, nikada nije obezbedio ravnopravan medijski tretman za sve izborne učesnike. Nikada nije stao na put medijskom prostakluku zvanom rijaliti šou. Ono što je, naravno, posebno dramatično, dozvolio je ukrupnjavanje medijskog monopola stranih televizijskih emitera i narušio konkurenciju domaćih televizijskih kanala. Najbolji primer je upravo današnje gašenje SOS kanala iz kablovske mreže SBB, iza koje stoji bivši šef CIA-e Dejvid Petreus. Zaista se postavlja ozbiljno pitanje šta jedan bivši šef CIA-e radi u medijskom prostoru Srbije. Ko mu je omogućio da vršlja po medijskim sadržajima Srbije i da na ovaj način praktično ubija konkurenciju domaćih emitera, pomažući strane sportske kanale i favorizujući strani medijski kapital? Ono što je ovde svakako bilo vredno pomena jeste i uloga RTS-a. Radio-televizija Srbije koja nam je u dva dana skupštinskog zasedanja prekinula direktne prenose ovog našeg skupštinskog rada, što je skandal nad skandalima. Radio-televizija Srbije koja praktično ukida bilo kakve polemičke emisije, gde bi uopšte bilo bilo kakvog sučeljavanja vlasti i opozicije. Mogu da vam navedem jedan lični primer. Evo, punih je šest meseci od nedavno održanih vanrednih republičkih izbora, a nijedan predstavnik Srpskog pokreta Dveri, poslaničke grupe Dveri nije uživo gostovao ni u jednoj emisiji RTS-a. Valjda je normalno da jedna nova parlamentarna politička opcija koja je prvi put ušla u Narodnu skupštinu makar bude pozvana jednom, da eventualno građani Srbije čuju šta ona ima da im kaže. Gledao sam, primera radi, hrvatsku državnu televiziju, već sutradan veče posle završenih izbora svi oni koji su ušli u novi Hrvatski sabor, odnosno njihovi predstavnici, gostovali su na državnoj televiziji. Predstavnici Dveri, evo i šest meseci posle izbora nijednom uživo nisu gostovali na RTS-u. Ako se, gospodine Martinoviću, slažemo da nešto ne valja na tom RTS-u, hajde zajedno da to menjamo. Evo, slažu se i radikali, nema Šešelja, vi kukate da vas napada RTS, mi smatramo da apsolutno cenzuriše rad Dveri i gostovanje predstavnika Dveri, hajde da nešto menjamo po pitanju takvog javnog medijskog servisa, koji očito radi u nečijoj tuđoj funkciji, ne znam čijoj onda. Možda bivšeg šefa CIA-e Dejvida Petreusa. Ne znam zaista čiji je onda Javni medijski servis Srbije, ako nije javni medijski servis Srbije i ako mi koji smo dobili poverenje građana nemamo mogućnost da se na njemu pojavimo. Što se tiče čuvenih kandidata, pa dovoljno je da napomenem samo kandidate „Jukoma“ gospodina Milana Antonijevića, koji zaista ima besprekornu biografiju. Studirao je 11 godina Pravni fakultet u Beogradu, imao je jedan veoma uspešan završni rad na temu „Upotrebe demokratije za mir u Srbiji“, pretpostavljam da se misli na NATO bombardovanje, angažovan je uvek bio oko Svetske banke i Soroševog Fonda za otvoreno društvo, ali ni malo slučajno, pazite njegovu genijalnu političku karijeru. Prvo je bio član Odbora za ljudska prava LSV-a od 2008. do 2012. godine, pa je onda bio član Odbora za ljudska prava DS od 2013. do 2014. godine i kao logičan kraj njegove karijere imenovan je za člana Saveta Vlade Republike Srbije za praćenje primene Akcionog plana za borbu protiv diskriminacije u Vučićevoj Vladi 2015. godine. Znači, to je otprilike slika kadrova SNS, od LSV preko DS do SNS. U tom smislu, naravno, mogu da se složim sa gospodinom Vladimirom Đukanovićem da nikad ne bih glasao za bivši kadar G17 plus, kao što je jedan od ovih kandidata, ali onda, gospodine Đukanoviću, niste smeli glasati ni za ministarku Zoranu Mihajlović koja je bila savetnik Miroljuba Labusa i Mlađana Dinkića u istom tom G17 plus, čime se jasno vidi vaša neprincipijelnost. Hvala.
Potrošili ste vreme. Hvala. Marijan Rističević, vi uopšte niste trošili vreme grupe, 20 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja kao miljenik elektronskih medija, za razliku od mog kolege koji je kao vanparlamentarna stranka bio gost uživo na RTS-u, ja tu priliku nisam imao od 1988. godine, kao neko nad kim je kao poslanikom gotovo sam jedinka sa cenzurom u prenosima uživo, 27-28 puta od 1997. do 2000. godine. Da vidimo čije su suze vrelije, da li moje koji sam cenzurisan uživo, da li moje stranke narodne seljačke, koja je bila šest puta parlamentarna, i nijednom, sem u izbornim kampanjama, nisam imao priliku čak ni o poljoprivredi da razgovaram uživo. Interes javnosti je glavna stvar koju radi REM. Da vidimo šta je interes javnosti bio juče. Juče je interes javnosti bio da državni servis, pa i drugi mediji, ukoliko to žele, objavi zašto jedna stranka nije bila u parlamentu Saveta Evrope. Ja ću vam reći zašto. Ali, nije postojao interes javnosti na RTS-u da to i objave. Da je ta stranka dobila 37 glasova manje od one stranke koja se kvalifikovala. Znate li zašto? Zato što je bivši predsednik te stranke, koji je svoju stranku nazvao brodom ludaka, ne ja, tražio da se na izborima glasa protiv njegove stranke i za 37 glasova je promašio zahvaljujući tome članstvo u parlamentu Saveta Evrope. To je bio interes javnosti i juče. On očigledno nije ispoštovan. REM, ja pogledao, većina njih je 2011. godine izabrana. Ja nisam bio ni blizu Skupštine. Lider jedne opozicione partije koji je dugo bio sa predstavnicima stranke bivšeg režima nedavno je napustio, sada je nekakva levica, kaže da je u Srbiji rastući fašizam i to se emituje. Ovo vam govori o cenzuri i diktaturi. A nevenčana supruga – drugi ili treći čovek Radio-televizije Srbije. Ona oni pričaju o cenzuri i diktaturi. Ja znam i zašto. Kad već pričaju o cenzuri i diktaturi, evo, nije me bilo na RTS-u, neko me je tamo prećutno zabranio, od 1988. godine, ni o motikama ne mogu da pričam uživo. Ali, evo i o Inđiji. Radio-televizija Inđija, koja je finansirana mojim novcem, još nije objavila, a bila je javni servis, opštinski, da sam izabran 2012, 2014, pa i 2016. godine, ne da nisam dobio vreme, sem što su me tako nešto pozivali slušaoci pa onda pljuvanje, još nisu objavili da sam izabran 2012. godine. Mi smo plaćali tu televiziju, opština je imala svoj javni servis, ali, gle čuda – predsednik opštine, onaj uspešni, je finansirao i Sremsku televiziju, koja je pripadala njegovom kumu, na kojoj takođe nisam mogao da se pojavljujem uživo. Ja nisam kukao, nisam pričao o cenzuri, koja je bila toliko očigledna i koja je i danas prisutna. Milione je dobio kum, da bi kupio istu tu Radio-televiziju Inđije, a vi pričate o privatizaciji nekih drugih medija. Tražili ste da država izađe iz medija. Kad smo izašli, sad smo krivi. Elektronski mediji nisu idealni. Oni su nezavisni kad emituju onako program kako nama odgovara. To je odgovaralo do 2012. godine. Kad ne emituju onako kako nama odgovara, a džabe im naš direktor i urednici RTS-a i Javni servis, džabe sve, onda više nisu nezavisni. Kad su vas hvalili, onda su bili nezavisni. Sad kad vas je malo manje, sad su diktatori, cenzorska televizija itd. Nedostatak kvaliteta je posledica slobode. Da li vi tražite da mi nastojimo da mediji budu slobodni, pa u toj slobodi da greše, pa da imaju nedostatak kvaliteta, a pošto je ovo malo tržište, pošto se takmiče za svaku reklamu, da li vi tražite da mi gušimo medijske slobode zbog nedostatka kvaliteta programa ili tražite nešto drugo? Hoćete li da uvedemo cenzuru ili ne? Ako tražite da mi budemo arbitar, a ja se slažem da ovaj REM nije neko najsrećnije rešenje, on je samo posledica, uzroci su dublji, uzroci su 2000, 2001. godina, privatizacija, gde su strane kompanije kupile sve, ostatak ostao tajkunima. Mediji su postali agenti kapitala, oni prenose poruku kapitala. I onaj tamo što se reklamira kaže – ako ne podržavate ove žute, ja se više neću reklamirati na vašoj televiziji. To je tako bilo, a i sada je. REM je samo ispratio tu vrstu aktivnosti. Dejvid Petreus. Nismo ga mi doveli. Neko ko želi da stvara političke prilike ili neprilike se za vaše vreme ugnezdio ovde. I sada neko ko poštuje sve to što ste vi zabrljali, sve te navodne slobode, sad je taj neko cenzor, cenzuriše, diktator, a i onda. Zamislite sad sledeće – da je do 2012. godine direktor RTS-a bio gospodin Đukanović. Da li bi to bilo moguće? Naravno da ne. Opozicija je imala voditelja na radio Fokusu i dva sata na KCN-u, gde su te novinare sa KCN-a redovno izbacivali, od predsednika Republike do Skupštine grada, jer se uopšte nisu smatrali novinarima.Bili su nepoželjni. Ko je 2006. godine upao u BK televiziju? Mi nismo. Đukanović nije. Gospodin Martinović nije. Ko je sa dugim cevima zauzimao elektronske medije? Šta kažu ti vaši removci? Ja verujem da ćemo prepakovati žuto u žuto. Ne znam šta će da bude, kako ćemo glasati, ne poznajem ovu gospodu, ni Pekovića, ni Plavšića ni ostale. Da budem iskren, ne znam kako ću glasati. Ali, pitam vas – ko je ušao u BK televiziju, jednu od najboljih televizija sa informativnim programom i ostalim emisijama,da, da, gospodine Pivski, to je smešno, zabranio dugim cevima, da bi neke strane kompanije došle ovde, da neki strani vlasnici emituju programe, postanu emiteri. Kad su zabranili neku emisiju koju vi poštujete, e onda smo vam mi krivi. Vi zabranili BK televiziju, prednost dali strancima, a kada su oni eliminisali kao vlasnici tu emisiju, onda smo vam krivi mi. Neverovatno. Vi nama nećete oprostiti ni vaše sopstvene greške. Rijaliti. I ja sam bio učesnik jednog. Sa „Farme“ sam otišao na farmu. Vi sad dižete frku oko toga. Ja vas pitam, ne samo ko je organizovao prve rijalitije, politički to ste vi, nego ko je prihodovao jako veliki novac zahvaljujući Emoušnu, Dajrek mediji, Velikom bratu itd. Ko je iz poslaničkih klupa išao direktno u taj rijaliti? Ja nisam. Ja sam 2010. godine sa jedne farme otišao na drugu i spavao sa životinjama. Mislim da ste preterali u kritikama, jer ovu državu nisu upropastili farmeri već šarmeri. Ovi šarmeri sa druge strane, koji su platili po tri hiljade ručkova na trošak doma zdravlja, koji su pili na vađenju krvi hektolitare, stotine hektolitara piva, Hajneken itd, i ja vas pitam - zašto niste digli glas malo protiv filmova u kojima ima toliko nasilja, seksa, pornografije? Zašto niste digli galamu protiv filmova, recimo američkih, a ja sam jedan gledao tri puta, gde, navodno, Srbi nose atomsku bombu u SAD. Taj film je emitovan nekoliko puta na našim centralnim televizijama, čije ste frekvencije podelili vi a ne ja. Da li ste digli glas protiv toga? Da li ste digli glas protiv Đilasa što zarađuje enormno na Velikom bratu? Da li je gospodin iz Zaječara kao predsednik opštine išao u rijaliti, direktno sa funkcije? Da li je poslanik iz stranke bivšeg režima direktno iz klupa išao da ojača taj rijaliti? Da bi vaš predsednik izvršnog odbora prihodovao što više. Zašto niste digli glas protiv onih koji su snimili film o nuklearnoj pretnji Srba u Americi, državi koja je bacila atomsku bombu na dva grada i na civile? Nije vam palo na pamet da dignete glas protiv sastava REM-a, da kažete kako to može da bude emitovano. Zašto ne kažete da se u crtanim filmovima propoveda nasilje. Nije vam to palo na pamet. Vas boli samo politika, da se što više slikate, da se što više emitujete, ali to vam neće puno pomoći. Na izborima ste dobili i više nego što ste zaslužili. Rijaliti nisu baš najmoralniji, ali nije moralno ni u RIK-u tući one žene i zavrtati ruke. Nije moralno ni da od crkvene organizacije pravite političku stranku, to nikad ne bih uradio. Ali, mediji u suštini rade dobro i loše. Ova vlast, a ja sam svedok tome, nije učinila ništa da disciplinuje medije. Ova vlast ne sprovodi cenzuru. Ova vlast je u cenzuri. Interes javnosti jeste da srpski Sanader bude teme nekoliko emisija, bivši predsednik Vlade, čovek koji je uhvaćen sa rukama u medu. Čovek koji je zasadio vinograd u martu, a parcelu 2007. godine zakupio, u novembru 2007. godine. Da bi dobio subvenciju ili da bi nešto zasadio, moraš da imaš poljoprivredno gazdinstvo i parcelu. U trenutku kada je on to zasadio, nije imao ništa. Evo papira ovde. To mu je pomogao onaj vaš sposobni koga danas nema. Poljoprivredno gazdinstvo registrovano na drugo bilo, ugovor potpisan 7.11. a vinograd posađen u proleće 2007. godine, šest meseci pre parcele. Ali, zašto tužilaštvo povlači prijave protiv onog koji mu je to potpisao? Reći ću vam ja. Zato što su ljudi iz vrha tužilaštva umešani u taj slučaj, kao Krajkovac, Merošina. Slobodno možete da pogledate. To su parcele 2997/2, 2997/4. Videćete ko je vlasnik ovih parcela, osoba koja radi u tužilaštvu, osoba koja je u vrhu tužilaštva, osoba koja je bila sekretar za zakonodavstvo u vašoj Vladi, osoba koja je bila u dve izborne komisije. E, njene parcele su iskorišćene da bi se fiktivno registrovalo gazdinstvo u julu u Inđiji, registrovano gazdinstvo sa parcelama u Merošini, da bi se koliko-toliko zadovoljila forma. Zato je tužilaštvo to prikrilo. Da li je javni interes da to saznamo? Svakako da jeste. Ali, on se juče raširio kao tetreb, pričajući o tome kako eto tužilaštvo je to učinilo, tužilaštvo koje je protkano rodbinskim i političkim vezama, i to je razlog zbog čega ja nisam ni želeo da glasam za Zagorku Dolovac. Dame i gospodo narodni poslanici, priča o cenzuri, priča o diktaturi je samo povod. Televizor ima daljinski upravljač, ali kada ste vi vladali Srbijom, vi ste bili daljinski upravljač nekih drugih ljudi, nekih drugih centara moći koji su preko vas upravljali Srbijom. Priča o cenzuri i diktaturi, a ja sam bio član DOS … (Nataša Jovanović, s mesta: I grdno si se pokajao.) Nisam se pokajao zbog promena, već sam se pokajao zbog vođa koji su ogromnu energiju utrošili da od javnih poslova naprave privatne biznise i da poput ovog popune svoje kućne budžete, da reše svoju egzistenciju, a ne egzistenciju naroda. Priča o cenzuri i diktaturi treba da bude priča o oslobodiocima. Evo, ujedinili su se, od vas su digli ruke, vi im više ne trebate. Ujedinili su žutu patku sa žutim patkom, sa braon guskom itd. Sve su oni to ujedinili da bi napravili oslobodioce koji se, eto, bore protiv cenzure, diktature i diktatora, a onda će da nas usreće ponovo sa osiromašenim uranijumom. Duh „milosrdnog anđela“ još uvek u obliku osiromašenog uranijuma lebdi nad Srbijom. Da li treba to da bude povod da se ponovo instaliraju oni i da Republika Srbija bude preko vas i onih tamo koji su sada formirani kao oslobodioci, da bude ponovo država na daljinsko upravljanje? E, to neće moći, neće proći. Hvala.
Hvala. Od ovlašćenih imamo još Vesnu Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Moram da priznam da sam na početku ove sednice imala mnogo veći optimizam i neku vrstu zadovoljstva, jer sam i sama učestvovala u jednom procesu koji je predugo trajao, da ćemo ići korak napred i prvo dopuniti, formirati ovu agenciju u celosti, odnosno Savet REM i da ćemo imati jednu konstruktivnu raspravu. Ali, nažalost, u poslednjih nekoliko dana pojavile su se zabrinjavajuće replike, komentari koje zaista dugo nismo čuli, te smo za neke kandidate koji su legitimno predloženi od strane jednog dela društva čuli da su domaći izdajnici, za dobar deo novinara i novinarskih udruženja da su strani plaćenici. To je zaista jedan korak unazad koji, moram da priznam, čak ni ja nisam očekivala da ćemo na taj način danas i juče razgovarati. O tome da se u okviru teme izbora članova Saveta REM govorilo o štampanim medijima i o internetu je zaista nečuveno, govori ili o ogromnom neznanju, koje nije dopušteno nama poslanicima, naročito ako se pripremamo za sednicu, ili ako nije u pitanju neznanje, znači da mi zapravo vređamo građane jer tvrdimo da je nešto tačno, iako je vrlo jasno uvidom u zakone da to apsolutno ne stoji. Želim sada da govorim o činjenicama. Tačno je da je ovaj proces bio transparentan i zaista je dobro da je to bilo tako, jer da nije bio transparentan, onda ne bismo mogli da utvrdimo mnoge činjenice. Mislim među nama poslanicima postoji možda i razlika između onih koji žele da njihovi komentari i nastupi u Skupštini budu zabeleženi u tabloidima. Ja spadam u one koji, ja želim da moji komentari i moja istupanja u Narodnoj skupštini, i mislim da je to slučaj sa mojim kolegama, da ostane zabeleženo u zvaničnim dokumentima ove važne institucije, da ostane istina zabeležena za budućnost. U tom smislu, bilo je reči o tome da nije bilo kršenja procedura. Razlika između kršenja i zloupotreba procedura je vrlo mala, tanka je linija kada govorimo o tome. U tom smislu, mislim da je veoma važno da se podsetimo na određene činjenice koje su izuzetno značajne i govore u prilog tome kako će se danas, sutra ili već kada bude dan za glasanje, poslanici opredeljivati o pojedinim kandidatima. Proces izbora za Savet REM kada su u pitanju organizacije civilnog društva započet je 13. oktobra 2015. godine, 10. novembra na Odboru za kulturu i informisanje sa devet glasova za i samo jednim protiv poslanici SNS glasali su da kandidatura Zorana Pekovića nije podneta u skladu sa zakonom. Samo dve nedelje kasnije, 5. novembra iste godine, nešto se u međuvremenu promenilo, pa isti ti poslanici ovog puta glasaju da se prihvati kandidatura ovog kandidata. Nakon toga, u decembru pokušaji da se ponište potpuno legitimno i dokumentima potkrepljeno glasanje i konsultacije nevladinih organizacija koje su predlagale kandidate tako što se želelo prihvatiti samo jedan broj prigovora, a drugi deo prigovora koji nije odgovarao većini da se odbaci. Ni to nije prošlo. Devetnaestog januara 2016. godine pokušava se sa novim načinom uticanja na ovaj proces, te se predlaže autentično tumačenje, kojim je takođe, ako malo bolje pogledamo, zapravo pokušano da se izmeni zakon, a ne da se tumači, ne bi li opet ovaj isti kandidat probao da se po svaku cenu izabere i nađe na toj listi. Na istoj toj sednici, ista većina povlači svoj predlog za autentično tumačenje. Posle mnogo peripetija, 4. februara 2016. godine konačno je utvrđena lista kandidata, koju danas imamo pred sobom, iako zakon kaže da je ona trebalo da se nađe na prvoj narednoj sednici, prošlo je sedam sednica, ona se nije našla na dnevnom redu i kada se našla, pred samo raspisivanje izbora, opet je istog dana i povučena. Ne znam kako biste vi ovo nazvali, možda nije kršenje zakona, ali ako je ovo poštovanje procedura, bojim se da imamo vrlo različito shvatanje o tome. Ono što je veoma zabrinjavajuće bilo u današnjoj diskusiji jeste bilo pozivanje na činjenicu da su određeni elektronski mediji privatni i da mi tu ne možemo ništa. Oni jesu privatni, ali oni su dobili nacionalnu frekvenciju da rade u javnom interesu. Imam utisak da poslanici SNS žele da se ne bave više javnim interesom. Zato ova agencija postoji, da kontroliše da li privatni i ostali elektronski mediji poštuju javni interes. To, između ostalog, podrazumeva pluralizam mišljenja, podrazumeva zastupljenost manjina, podrazumeva ravnopravno predstavljanje stranaka i mnoge druge stvari, kulturni program, obrazovni program i da ne nabrajam dalje. Ono što se čini ipak, ako se to može nazvati pozitivnim, tako se barem da zaključiti iz ove diskusije, da uglavnom niko ovde nije zadovoljan radom ovog regulatornog tela. I možda bi trebalo da počnemo odatle. Nažalost, diskusija, ponavljam, dosadašnja ne ide u prilog tome, ali evo pokušaću još da uložim malo nade da ćemo na osnovu ove diskusije doći do tog definitivnog zaključka da u radu ovog saveta nešto ozbiljno mora da se menja i u ovlašćenju ove Skupštine je da izvrši i reviziju ovog zakona, predloži određene izmene i dopune, statuta koji usvaja takođe nadležni odbor ove Skupštine, da se izveštaji REM koji nisu dovoljno detaljni bolje raspravljaju u ovoj Skupštini, da se način finansiranja ove Agencije, takođe, razmatra na ozbiljniji način i da se izvrši pravi nadzor nad radom ove agencije. Na kraju, moram da priznam da i, ponoviću, razlog zašto sam ceo ovaj proces ponovila danas je samo zbog toga što se kroz taj proces vidi za koga će poslanička većina glasati vrlo lično, namešteno kako će se glasati, i to je najveći problem u ovoj raspravi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Ne znam kako će se glasati. Ja se, na primer, još nisam opredelio, sem što znam da sigurno neću glasati za gospođu Plavšić i gospodina Antonijevića. Tu nema nikakve dileme, a to su vaši favoriti koje ste pokušali na raznorazne načine da umuvate ovde, odnosno da budu u REM-u. Elem, kad smo kod REM-a, ja moram da kažem, ovde imamo neverovatne pozive. Imamo, recimo, poziv da zajednički radimo da bude program RTS bolji ili da zajednički radimo kako bi ne znam naši mediji bili bolji. Ljudi, mi na to, bre, nemamo pravo. To ste vi doneli takva pravila. REM je taj koji reguliše kakvi će biti naši mediji. Mi samo biramo REM, čak ne po našem predlogu, nego po predlogu strukovnih udruženja. Ti kandidati dolaze tako što neka druga udruženja njih predlažu, mi biramo te ljude. Kako REM radi, to možemo ovde da diskutujemo kada dođe njihov izveštaj, ali ne možemo mi da utičemo na rad RTS, a ja ovde čujem neverovatne pozive i zaista sam šokiran. Da li je moguće da neko ne zna kakve su nadležnosti parlamenta u tom segmentu? S druge strane, a ovde smo čuli jedan izraz da je navodno neko neke novinare prozvao stranim plaćenicima. Ja nikada to nisam rekao, niti mi pada na pamet. Ja njih zovem režimskim plaćenicima, domaćim plaćenicima, a zašto? Zato što je ova vlast, nažalost, najveće svote novca dala upravo tim medijima i njihovim novinarima, posebno NUNS, Nezavisnom društvu novinara Vojvodine itd. I to je zastrašujuće. Imamo veliki problem. Često kritikujem sopstvenu stranku, pa i Vladu, zašto je država dala toliki novac njima? Mi imamo situaciju da je jedan autor emisije dobio od Ministarstva kulture prilično pozamašnu svotu novca da radi na N1 televiziji čitav serijal o tome kako je Aleksandar Vučić diktator. Ja sam zaista ponekad pitao neke članove svoje stranke da li su oni normalni, oni plaćaju sopstveno urušavanje, i to zaista nije u redu. Ako već govorimo, ne postoje veći režimski plaćenici od ovih u NUNS i Nezavisnom društvu novinara Vojvodine. To su najveći režimski plaćenici u ovom momentu. Toliko o cenzuri i diktaturi. Pričamo o cenzuri, pa pogledajte državni mediji kakva je, na primer, „Politika“. Ko piše kolumne tamo? Evo, gospodin Radulović je pisao kolumnu juče, Vukadinović malo, malo pa piše kolumnu. Izvinite, kad je to moglo u neko drugo doba da neko napiše, slučajno pogleda da je SNS, svoj pogled na političku situaciju kako npr. Boris Tadić vodi državu. To nije imalo nikakve šanse. Na kraju krajeva, kad pričamo o vlasničkim strukturama, pa kod vas se nije znalo ko pije, a ko plaća. Mi smo tek kasnije saznali da je ta neka firma iz Moskve vlasnik „Politike“. To se u vaše vreme dešavalo. Pojma niko nije imao ko je vlasnik „Večernjih novosti“, ni dan danas ne može niko da razluči ko su vlasnici raznih televizija i šta se sve ovde otvralo. A mi smo doneli taj zakon gde se zahteva da se ispita vlasnička struktura. Vi to niste hteli zato što ste na volšeban način, sa vašim tajkunima, kupovali medije, kupovali ovde uticaj. To je razlika između našeg pogleda na medije i onoga što mi hoćemo da uradimo i onoga što ste vi radili. Na kraju krajeva, ovde se priča o nekakvom skidanju emisija i onda se kaže – vlast je skinula neku emisiju. Nije vlast, nego vlasnik te televizije i čak nije skinuo, nego je preporučio toj voditeljki da ide na informativni kanal, a ova je rekla – neću, pa je on rekao – dobro, više mi se isplati, radi šta hoćeš, a taj isti vlasnik te televizije je doveden od vas i rečeno nam je da je to najveći investitor i najbolji mogući investitor u medijima. Ta ista voditeljka je radila u agenciji koja je imala najbližu saradnju sa tim vlasnikom televizije i ona nema nikakvo pravo danas da nekom prigovara, jer nju je skinuo maltene njen poslodavac. Zašto? Nemam pojma. Pitajte njega da li mu se ona isplati ili ne. U svakom slučaju, ako vi zaista smatrate da ta emisija ima gledanost, otvorite vi vašu televiziju, kako god hoćete, imate nekog biznismena, neka krene u taj biznis, nek dovodi, nek pravi te emisije, pa nek zaradi novac na tome. Nemojte od nas da tražite da mi zovemo vlasnike televizijske kuće i da im kažemo – morate tu emisiju da imate. Na kraju krajeva, nisu svi ti novinari, koji su članovi NUNS-a, svete krave, pa da mi moramo uvek, kad se oni malo nakašlju, da trčimo i da kažemo – ne, ne, on mora da ostane, on mora da crta karikature. O kojoj diktaturi pričate? Vi imate karikaturistu koji je od ove države dobio godišnju nagradu „Službenog glasnika“, državne kuće, odnosno državne firme. Dobio je nagradu kao karikaturista za 2014. godinu. Što nije rekao – ja neću te režimske pare, gade mi se te diktatorske pare koje sam dobio i ta nagrada od „Službenog glasnika“, neću zato što je Vučić premijer, a ne tad mu se to osladilo. Vidite, to je to licemerje koje kod nas vlada. Na kraju krajeva, čuli smo jednu priču o tom državnom udaru, pa se svi sad smejete. Izvinite, jedan medij je ovde objavio da je predsednik Vlade sa svojim bratom išao da reketira nekog novinara u kafani. Znate li vi šta to znači? To znači sledeće. Recimo, tog predsednika Vlade, zato što je on takav kriminalac, diktator koji ide da reketira nekog za 120 evra, otprilike može da skine sa vlasti ko kako hoće i na koji način hoće, pa i da ga likvidira, zašto ne, kada je kriminalac. O čemu mi ovde pričamo? To jeste zaista bila neka vrsta pokušaja državnog udara.
Poslaniče, privedite kraju. Vreme vam ističe.
Nađite mi neku državu gde možete tako nešto za predsednika Vlade da napišete.
Hvala, poslaniče.
Imam još minut, ako mogu da završim.
Nemate još minut.
U svakom slučaju, dobro ću razmisliti za koga od ovih kandidata ću glasati i da li ću uopšte glasati. Hvala vam.
Zaključujem pretres. Pošto smo obavili pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o izboru članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije sa lista kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači. Poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od 60 minuta i nastavljamo rad u 17.05 časova. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda, pošto nam ne trebaju ministri. Hvala. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Molim poslaničke grupe ako to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika saglasno članu 195. shodno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Đorđe Komlenski želi reč povodom ove tačke? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, pred vama se nalazi Predlog autentičnog tumačenja koji se odnosi na član 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima, privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara Smederevo d.o.o.“ iz Smederava. Ovaj predlog je Odbor za zakonodavstvo i ustavna pitanja usaglasio na svojoj 2. sednici 3. oktobra 2016. godine, jer se ukazala potreba kako bi se otklonile neke moguće nejasnoće i dileme u primeni predmetnog člana zakona na koji se ovaj Predlog autentičnog tumačenja odnosi. Naime, odredba člana 6. stav 1. zakona kaže da na zemljištu iznad podzemnih vodova čiji je investitor Železara, Železara ima pravo prolaza i pristup uz obavezu sopstvenika, odnosno držaoca tog zemljšta da ne ometa upotrebu i održavanje tog objekta, odnosno voda. Razlog za donošenje autentičnog tumačenja zakona su moguće nedoumice koje postoje, ili mogu da nastanu oko ove službenosti koja se utvrđuje ovim zakonskim tekstom. Ona se pojavila u kontekstu zaključenog kupoprodajnog ugovora vezano za imovinu Železare, odnosno potrebe uspostavljanja pravne sigurnosti u pogledu pitanja da li će se prava službenosti ustanovljena ovim zakonom prilikom prenosa prava svojine nad podzemnim vodovima određenim u kupoprodajnom ugovoru automatski preneti sa Železare kao dotadašnjeg vlasnika podzemnih vodova na kupca kao budućeg vlasnika podzemnih vodova. Iako zakonom nije eksplicitno propisano da službenost iz člana 6. stav 1. zakona, na ovakav način automatski prelazi na kupca, jasna je namera zakonodavca da se u sklopu napora da se urede svojinsko pravni odnosi Železare koji su bili neuređeni, u kontekstu samog postupka privatizacije kroz prodaju imovine, uspostave službenosti na zemljištu na kome Železara nema pravo svojine, ili druga odgovarajuća prava, a ima vodove, čime bi se stvorila pravna sigurnost u pogledu odnosa sa vlasnicima zemljišta kroz koje se prostiru vodovi. Iz tog razloga Odbor je smatrao da je tumačenje nužno i jedino ispravno tumačenje koje je vama danas ovde u izvornom tekstu predloženo jeste da se službenost iz člana 6. stav 1. zakona uspostavljaju u korist svagdašnjeg vlasnika vodova, dakle Železare kao trenutnog vlasnika vodova, ali i svakog budućeg vlasnika predmednih vodova u slučaju kada vodovi kroz određen pravne poslove pređu u svojinu trećih lica i time bi se obezbedilo da i oni automatski steknu pravo službenosti. Samo iz tog razloga, zato što to nije u zakonu eksplicitno navedeno, mogli bi da dođemo do pomalo apsurdne situacije, a to je da pravo budućeg kupca bude na neki način umanjeno ili otežano ostvarivo u odnosu na Železaru. Pošto to očigledno nije bila namera zakonodavca, već naprotiv, namera je bila da se na jedan konzistentan i trajan način konačno reše imovinsko pravni odnosi u pogledu svega, pa i vodova, jer su vodovi trenutno u svojini Železare i takav način rešenja, kako za sadašnji trenutak, tako i za neki budući trenutak, treba da predstavlja apsolutnu pravnu sigurnost za svakoga ko je ušao u ovaj postupak. Pogotovo je nužno ovakvo autentično tumačenje, jer zakon nije predvideo obavezan upis prava službenosti iz člana 6. kao uslov njegovog nastanka, a nije ni uobičajeno da uknjižba koja nastaje na osnovu zakonske odredbe mora biti upisana u katastar nepokretnosti i druge javne knjige, jer ona praktično proizvodi sva puna pravna dejstva samim donošenjem zakona. Iz tog razloga, vratiću se ponovo na tekst, predlažemo da se usvoji autentično tumačenje u kojemnavedenu odredbu treba razumeti tako da se njom uspostavlja zakonska stvarna službenost u korist svagdašnjeg vlasnika vodova, čiji je investitor bila „Železara Smederevo“ d.o.o. Smederevo koja je njihova trenutni vlasnik, što znači da službenost prati svojinu na vodovima, te da u slučaju prenosa prava svojine na vodovima sticalac prava svojine na tim vodovima istovremeno i automatski postaje i titular prava službenosti iz člana 6. stav 1. zakona, bez potrebe da se prenos prava službenosti posebno uređuje pravnim poslom. Takođe ovu odredbu treba razumeti tako da sticanje službenosti iz člana 6. stav 1. zakona, nije potreban upis te službenosti u katastar nepokretnosti ili bilo koje druge javne knjige, već da službenost proizvodi dejstvo direktno na osnovu zakona. Za sada mislim da je to više nego dovoljno za uvodni deo. Hvala.
Zahvaljujem. Ko se javlja od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa? Idemo redom, reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Što se tiče predloga autentičnog tumačenja odredbe člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železare Smederevo“, u principu ne bi trebalo da bude nikakvih problema i to zapravo nije nešto što ne bi trebala ni opozicija da podrži. Tu nema apsolutno nikakve dileme. Postavlja se pitanje samo zašto mi danas moramo ispred sebe da govorimo o autentičnom tumačenju i da li je to rezultat nekih brljotina koje su pre nastale, tokom izrade i potpisivanja kupoprodajnog ugovora ili kao razni zakoni koji su usvojeni u ovom domu po hitnoj proceduri i koji su po pravilu bili čak i po nekoliko puta iza toga ispravljani. Takva situacija je sada i sa ovim autentičnim tumačenjem vezano za „Železaru“ Smederevo. „Železara“ Smederevo kao najveći privredni sistem u Srbiji i te kako zaslužuje posebnu pažnju i naravno, ako ni zbog čega drugog onda zbog gubitaka koje je svih ovih godina pravila. Od odlaska US stell-a 2012. godine, gubici koje beleži „Železara“ i na osnovu toga košta građane Srbije i iznose negde oko 60 miliona evra. Dakle, ti gubici su se iz godine u godinu uvećavali, a država je servisirala te gubitke i te dugove davanjem garancija, komercijalnim bankama, kreditima, sredstva, fonda za razvoj, a onda i direktno o pozajmicama iz budžeta Republike Srbije. Dakle, najveći iznos koji je prebačen „Železari“, prebačen je 2015. godine i to 100 miliona evra. Preko 100 miliona evra je prebačeno u jednom danu „Železari“ sredstava kako bi taj sistem ostao da funkcioniše. Ali, ako se vratimo malo nazad i pogledamo genezu stvari videćemo da je država izabrala „Železaru“ da nju podržava kao važno preduzeće, kao jedinog proizvođača čelika u ovoj zemlji, kao preduzeće koje zapošljava 5.000 radnika i to možda nije sporno da je „Železara“ jedino takvo preduzeće bilo u Srbiji. Ukoliko je aspekt za održavanje „Železare“ bio i socijalni mir i to opet nije sporno,i ako 5.000 ljudi ne treba da ostane bez posla i to nije sporno. -Sporno je zašto je „Železara“ možda izdvojena od nekih drugih preduzeća, a znamo da je država proglasila 17 strateških preduzeća. Što se tiče same „Železare“ po postavljanju profesionalnog menadžmenta, gospodina Bojana Bojkovića dugovi su nastavili da rastu, a vrhunac gubitaka je napravljen onda kada je država dovela profesionalni menadžment Petera Kamaraša i Džona Gudiša, koji su trebali kao mesije da naprave vrhunski rezultat za državu. Slušali smo najave premijera kako više neće biti gubitaka, kako će „Železara“ biti profitabilno preduzeće. Šta smo od svega toga dobili, od te velike i pompezne najave dolaska Kamaraša u „Železaru“ početkom 2015. godine? Dobili smo da je ista Vlada koja ih je angažovala 2016. godine najurila i to ih najurila zbog duga koji su napravili, odnosno gubitka najvećeg u istoriji „Železare“ od 145 miliona evra. Dakle, 50 miliona više nego 2014. godine kada je to radio naš profesionalni menadžment koga je Vlada RS pre toga imenovala. Dakle, postavlja se pitanje – ko će snositi odgovornost za te dugove koji su tada nastali i odakle će se to platiti i ako imamo u vidu da je kineska kompanija „Hestil“ kupila imovinu preduzeća, a da su dugovi nastali RS? Ukupna dugovanja, odnosno gubici „Železare“ u ovom trenutku iznose čak negde oko 500 miliona evra. Ja ću vas podsetiti da sve uštede koje smo ostvarili, odnosno država je ostvarila na osnovu toga što ste smanjili plate i penzije je sad negde oko 400 miliona evra. Da li na ovaj način mi sprovodimo politiku za koju se ova Vlada zalaže i da li ćemo zaista imati takve rezultate? Postavlja se pitanje šta će biti dalje? Ne želim da govorim ništa loše o „Hestilu“, ne želim da govorim o tome da Srbiji ne treba „Železara“. Srbiji treba „Železara“, treba proizvođač čelika i to znači za našu ekonomiju i za privredu naše zemlje, ali na način na koji se to radi i na koji radi ova Vlada, a to su razno razni tajni ugovori, a javnost je ta koja treba da bude upoznata sa ugovorima, građani Srbije treba da budu upoznati nisu upoznati. Nastavlja se praksa i „Er Srbije“ i ugovora sa investitorom za izgradnju „Beograda na vodi“, i ugovora vezanog za „Železaru“. Javnost je bila potpuno isključena i o pregovorima sa „Esmarkom“. Čuli smo premijera da je jedan od povoda dolaska i pregovora sa „Esmarkom“ bilo i to što „Železara“ ima jako velike zalihe i da je to bio njihov motiv. Nažalost, sa „Esmarkom“ se završilo kako se završilo, a na sreću sada imamo nešto i ja ne želim i nemam problem sa time da kažem i nešto dobro, a to je da je dobro što je „Hestil“ danas u „Železari“, ali imam isto tako strah jer ne znam šta je predviđeno tim ugovorom i šta čeka Srbiju u narednom periodu vezano za „Železaru“ ako procene konsultanta danas kažu da će „Železara“ do 2020. godine imati gubitke od preko 200 miliona evra. Dakle, ono što smo mi još čuli vezano za„Železaru“ jeste i tokom ove godine gde smo imali primedbu da udruženja proizvođača čelika EU koji su pokrenuli proces pred evropskim organizacijama optužujući rukovodstvo „Železare“ zbog dampigovanja cena i narušavanja konkurencije. To smo takođe čuli iz medija. Mi nemamo kao građani Srbije, niti poslanici informaciju šta je tu zapravo prava istina izuzev onoga što čitamo iz medija i kakve će to posledice možda i ostaviti na našeg proizvođača čelika, a i na kompaniju „Hestil“ koja je danas došla u Srbiju. Bez obzira koliko smo sredstava dali direktno za „Železaru“ ili dali garancije za zaduženje, to se na kraju sve pretvara u fiskalni trošak i taj trošak plaćaju pre svega građani Srbije, da ne govorim o dugovima koje „Železara“ ima prema „Srbijagasu“, prema EPS i drugim našim javnim preduzećima. Ovdemoram da postavim pitanje – šta je i sa drugih 17 strateških preduzeća u Srbiji i zato sam na početku svog izlaganja rekao da li „Železara“ samo treba da bude izdvojena? U delu Srbije iz koga ja dolazim u centralnoj Srbiji je ugašen „14. oktobar“ u periodu vaše Vlade i vašeg mandata, vladavine u zadnje četiri godine, ugašena je „Prva petoletka“, odnosno oterana u stečaj „Fabrika vagona“ u Kraljevu. U tim fabrikama je drage kolege radilo preko 10 hiljada radnika do 2012. godine. Tu više nema radnika. Dakle, to je pitanje. „Prva petoletka“ je fabrika koja je takođe zapošljavala pet hiljada radnika. Tražili smo da se za nju primeni isti princip kao za „Železaru“ Smederevo, da se podržavi zato što 70% proizvodnje izvozi. Nije dobila ni dinara budžeta za subvencije u poslednje dve godine. Njihovi radnici nisu imali neoverene knjižice, plate su servisirane redovno. Nažalost nije bilo sluha. Čak je i premijer najavljivao da imamo kupca, da je završen posao oko „Prve petoletke“. Od svega toga nije bilo ništa. Bio bih srećan da je Vlada imala više rezultata u traženju stranih investitora. Nažalost, to se nije dogodilo i onda smo došli u situaciju da smo neke firme procenili da treba da ih finansiramo iz budžeta, a neke da ne treba i ono što je najgore ni one koji su imali bilo kakav potencijal od tih 17 strateški zaštićenih preduzeća nismo im pomogli da opstanu na tržištu. Danas se ta proizvodnja i dalje realizuje u nekakvim drugim okolnostima. Tržište postoji, kupci postoje, ali nije apsolutno bilo sluha i ono što je rezultat toga je da za razliku od „Železare“ Smederevo, za razliku od pet hiljada ljudi koji rade u „Železari“ preko 10 hiljada ljudi je ostalo bez posla u ovom delu Srbije od Kruševca do Kraljeva u isto tako velikim sistemima i u velikim gigantima. Što se tiče „Železare“ bilo je simptomatično i to da vidim način komunikacije između Vlade RS, rukovodstva „Železare“ Bojana Bojkovića i profesionalnog menadžmenta koga je angažovala Vlada. Videli smo rat saopštenjima gde su jedni druge optuživali, nismo znali ko je krivac, da li menadžment koga je postavila Vlada RS i gospodin Bojković, da li Peter Kamaraš i Džon Gudiš koji su tu došli. Jedni druge su optuživali za gubitak od oko 150 miliona evra, najveći u istoriji „Železare“ i ko će snositi odgovornost za to, pa onaj ko je doveo i jedne i druge tu, a to je Vlada RS, premijer koji je najavio da će Kamaraš pokrenuti „Železaru“ i od nje napraviti profitabilno preduzeće. Šta smo dobili kao informacije, da je Kamaraš optuživao Bojana Bojkovića kako je za 100 miliona evra od nemačkog kupca nabavio sirovinu koju je platio, a koja nikada nije došla. Sa druge strane, Bojković je optuživao Kamaraša zašto je on sa svojom firmom bio i dobavljač sirovina, a i kupac proizvoda „Železare“ i da je on zapravo odgovoran jer je sa svojom firmom „Pikaro“ imao različite ugovore. Postavlja se pitanje da li je Vlada Republike Srbije znala za Kamaraševu firmu „Pikaro“, da li je znala za ugovore koje je ta firma imala sa „Železarom“, po kojoj ceni su nabavljene sirovine, šta je ta firma kupovala od „Železare“ i ko je na kraju uzimao deo kolača, ako ga je uzeo, jer je preko 145 miliona evra gubitak koji je ostvaren te godine, dakle, najveći u istoriji, još jednom ponavljam. Onda, naravno, imali smo ministra Sertića koji je imao specijalni zadatak da rešava pitanje „Železare“ i koji je štitio svoj menadžment, da bi premijer Vučić na kraju stao na stranu Kamaraša, braneći ih time da su uslovi na tržištu čelika za poslovanje bili loši zbog trenutne cene čelika na svetskom tržištu i to je bilo opravdanje za lošu odluku koju je donela Vlada Republike Srbije. Mene zanima i očekujem da mi neko odgovori – ko će snositi ove troškove i ove gubitke i ko je za to odgovoran? Da li građani Srbije treba da plaćaju cenu neodgovornog ponašanja vlasti, neodgovornog ponašanja Vlade Republike Srbije i resornih ministara u traženju i traganju za magičnim rešenjima? Sva magična rešenja koja ste pominjali nisu dala do sada nikakvih rezultata, pa i ovo kod „Železare“ jer, napominjem još jednom, preko pola milijarde danas duguje „Železara“ Smederevo i to su dugovi koje ostavljate građanima Srbije. I ako treba da plate građani Srbije iz svog džepa te dugove, a plaćaju kao poreski obveznici, pitam – zašto se taj isti sistem nije primenio i na neka druga preduzeća koja su takođe odlukom Vlade Republike Srbije proglašena za strateška preduzeća, odnosno preduzeća od državnog interesa, kao što je „Prva petoletka“, „14. oktobar“ ili Fabrika vagona? Hvala.
Zahvaljujem. (Zoran Krasić, s mesta: Šta reče o autentičnom tumačenju?) Ništa o autentičnom tumačenju, ali sam pustila poslanika kao matricu da svi znaju da možemo da pričamo i šire. Reč ima narodni poslanik Nenad Milić. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ja ću pričati malo o autentičnom tumačenju. Nažalost, dovedeni smo u situaciju da biramo između dve loše stvari. Obe stvari su loše. Jedna je stvar povreda nekog pravnog poretka, a druga stvar je ono što je logično i što život nameće. Mi danas između te dve stvari biramo. Pravno formalno, titular službenosti, vrlo jasno, je „Železara“ d.o.o. Opet, suštinski, vlasnik vodova je „Hestil“, „Železara“ d.o.o, koja je titular prava službenosti, nema nikakvu imovinu i mi danas moramo da odlučimo da „Železara“ d.o.o, koja nije privatizovana, ne bude titular prava službenosti, nego ono što jeste, priznajem logično, bude onaj ko je vlasnik. Pitanje je, naravno, kako smo došli do tog problema. Sada tu moram da izađem iz pitanja autentičnog tumačenja, nadam se da se kolega Krasić neće naljutiti.Nažalost, „Železara“ Smederevo godinama služi za političko potkusurivanje u Srbiji. Situacija, nisam ekonomista, ali mislim da ne treba biti neki veliki ekonomista pa reći da je „Železara“ propala onog sekunda kada se raspala Savezna Republika Jugoslavija i kada su uvedene sankcije, da je tog trenutka „Železara“, koja je bila izvozno orijentisana, izgubila tržište, da tržište Srbije nije dovoljno za „Železaru“ i da je nakon deset godina kako je radila pomoću štapa i kanapa bilo praktično nemoguće tu železaru vratiti u život na onaj način kako je ona radila pre sankcija. Svi drugi pokušaji države Srbije da nešto uradi, osim da nađe strateškog partnera, su naravno propali jer oni nisu bili logični. Jedino strateški partner kakav je bio US Steel ili kakav je danas „Hestil“, koji ima tržište za proizvode „Železare“ Smederevo je mogao da ekonomično upravlja tom železarom. Međutim, bili smo svedoci deset godina i duže toga da je ono što se desilo 2003. godine sa „Železarom“, kada je u stečajnom postupku prodata, nazivano kriminalom, govorili su najviše predstavnici sadašnje vladajuće većine da „Železara“ vredi 400 miliona, 500 miliona, da je to poklonjeno Amerikancima itd. Ono što je prosta činjenica je da je, za razliku od ovog sadašnjeg načina, 2003. godine samo poštovan zakon. „Železara“ je prodata u postupku stečaja. Ona je ispunjavala još 1996. godine sve uslove za stečajni postupak, 2001. ili 2002. godine, nije važno, otvoren je stečajni postupak, u postupku stečaja je prodata i najbolji ponuđač je kupio, prvo dobio pravo menadžmenta, a zatim i kupio „Železaru“ Smederevo po ceni koju je ponudio kao najbolji ponuđač u tom trenutku, ni jedne druge ponude nije bilo. Deset godina nakon toga smo slušali da je to kriminal, da je to korupcija, da to ne može tako, da „Železara“ vredi silni novac, iako je tih deset godina „Železara“ bila ubedljivo najveći izvoznik i obezbeđivala devize za budžet Srbije. Nakon deset godina te užasne privatizacije, kako su je svi nazivali, a nije bila privatizovana, nego je prodao sud, u stečaju, nikakva Vlada, nikakvi ministri, nikakvi funkcioneri DOS-a, nego sud i niko drugi, samo sud, kako je jedino bilo moguće i kako je trebalo uraditi i danas. Da ste uradili tako i sa kineskim partnerom, ne bi došli do ovih problema. Elem, nakon što su deset godina uspešno radili, da vas podsetim, 10.000 zaposlenih je 2001. godine imala „Železara“. Kada je US Steel izašao imala je 5.000. Smanjen je broj zaposlenih uz socijalni program, uloženo je preko 300 miliona dolara za tih deset godina. Budžet, govorio sam o tome koliko se punio od „Železare“ Smederevo. Nakon toga četiri godine je trebalo ovoj Vladi da nađe novog strateškog partnera i to je odlično. Mi ćemo podržati i ovo autentično tumačenje zato što ne želimo da se ponašamo, zašto ovo i pričam, ne želimo da se ponašamo na način kako se opozicija ponašala tih deset godina, što gore – to bolje, pošto nije gore. Ako je i bilo korupcije i kriminala u stečajnom postupku, još jednom, prodaje „Sartida“ 2003. godine, zašto ste ljude koji su došli na osnovu stečaja postavili kao profesionalni menadžment pre godinu dana? To je gospodin Gudiš. On je ispred US Steel-a vodio „Železaru“ deset godina. Ako je neko bio korumpiran pre toga, ako je neko iz Vlade, od činovnika, ministara tadašnjih, bio korumpiran, pa neko je morao da ga korumpira. Pa ko će da ga korumpira nego kupac? Koliko ja znam, a mislim da taj deo malo bolje znam od ekonomije, krivično delo je i davanje mita, a ne samo primanje. Znači, deset godina ste optuživali nekog da je praktično davao mito, a onda ga postavili za profesionalni menadžment, a onda, posle četiri godine gubitaka, koliki su gubici to verovatno niko ne zna. Ovde je prethodni premijer gospodin Dačić govorio da su 10 miliona dolara kada ne radi i 20 miliona dolara kada radi. Možda na prvi pogled zvuči nelogično, ali jeste tako kada govorimo o novcu iz budžeta. Tu se ne misli na sekundarne prilive, tako da je ipak bilo bolje za Srbiju kada „Železara“ radi. Ali, ne radi se o tome. Radi se o tome da vam je trebalo četiri godine, sve te četiri godine, znači, između 10 i 20 miliona dolara je mesečno gubljeno, da bi se, na svu sreću, konačno našao partner. Novac za koji je prodat je besmislen, 40 miliona, 50 ili 20, s obzirom na gubitke koje je pravila za budžet Srbije „Železara“ mislim da nije nešto o čemu treba da govorimo. Ali, način na koji ste to uradili tehnički je doveo do ovog problema danas. Da ste samo poštovali zakon, „Železara“ je ispunjavala uslove za stečaj i da ste pustili sudu, onako kako je urađeno 2003. godine, ovog problema ne bi bilo. Pošto se ne radi o privatizaciji, 2016. godine „Železara“ Smederevo nije privatizovana, ona je praktično prodata, što bi rekli u žargonu, na doboš. Prodata je imovina, preduzeće sa svim dugovima „Železara“ d.o.o. i sa nekim pravima, naravno, a između ostalog i ova službenost je ostala u vlasništvu Republike Srbije. Kada se u stečaju proda firma, dugovanja, potraživanja idu preko stečajnog suda, u stečajnu masu ulazi prodajna cena, iz nje se namiruju poverioci. Koliko je to pošteno? Naravno da nije, ali je to zakonski put. Kada se napravi akrobatika kakva je napravljena 2016. godine, onda ostaje vladino preduzeće, gde je Vlada vlasnik 100%, „Železara d.o.o.“, sa svim gubicima, a kineski partner, još jednom, na svu sreću je kupio samo imovinu. Mislim, još jednom, ne želeći niti da politizujem, niti da se ponašam na način na koji sam duboko ubeđen da nije dobar za interes ove zemlje, da danas govorimo, a može da se govori, verujte mi da je vrlo lako optuživati sadašnju vlast za način, privatizaciju, iznos i sve ostalo. To nije dobro, ne zbog vladajuće koalicije koja je to uradila ili zbog Vlade, nego zbog stranih partnera. Prema tome, dobro je i mi ćemo zbog toga i podržati, jer je ovo manja šteta. Time dajemo pravnu sigurnost, ono što je suština problema, ovo je jedan od, naravno ne najveći. Jedno od suštine problema je nepostojanje pravne sigurnosti. Strani partneri, investitori se plaše šta će biti sutra sa promenom vlasti. Da li svaka promena vlasti znači promenu poreske politike, investicione politike, subvencionisanja onih koji su zainteresovani za tu vrstu pomoći od države. Ono što Skupština mora da pošalje kao jasnu poruku svim investitorima i domaćim naravno, i stranim, je da pravna sigurnost postoji u ovoj zemlji, da institucije rade svoj posao a da Skupština i narodni poslanici u tome pomažu, a ne odmažu. Hvala.
Zahvaljujem. Sad reč ima Dejan Šulkić.
Hvala. Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo predsednice, nije sporno da treba urediti pitanje službenosti na vodovima koje je izgradila „Železara“ ranijih godina i da to pitanje treba urediti u sklopu aranžmana sa novim kupcem. Međutim, način na koji se to radi, počev i od zakona koji je donet u februaru, čini mi se, 2016. godine, je poprilično sporan. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo je uputio Skupštini predlog da donese autentično tumačenje na način kako je to obrazložio gospodin predsednik Odbora i Odbor je to pitanje razmatrao prošle nedelje, a inicijativa koju je podneo gospodin Aleksandar Martinović, čini mi se datira negde od juna meseca, a na Odbor je dospela kao dopuna dnevnog reda. Ne znam zašto je bila dopuna ako je, pretpostavljam, gospodin Martinović blagovremeno ili kad je to bilo potrebno podneo još u junu mesecu. Da bi na isti način i na dnevni red Skupštine to pitanje došlo iako je Odbor to razmatrao prošle nedelje i dao je pozitivno mišljenje, naravno uz argumentaciju koja ne ide u prilog tome, onako kako je obrazložio predsednik Odbora. Ovaj predlog ide za tim da zakon koji je donet u februaru 2016. godine, odnosno njegov član 6, koji glasi – Na zemljištu iznad podzemnih vodova, čiji je investitor „Železara“, „Železara“ ima pravo prolaza i/ili pristupa uz obavezu sopstvenika, odnosno držaoca tog zemljišta, da ne ometa upotrebu i održavanje tog objekta, odnosno voda. Dakle, ovim podnetim predlogom predlaže se da se ta odluka protumači, ili mogu da kažem razume, tako da se ustanovljava pravo službenosti, kako se u predlogu kaže: „sadašnjeg vlasnika“. Mi smo u zakonu definisali u čiju korist, u korist „Železare", se konstituiše to pravo službenosti, a u Predlogu za autentično tumačenje govorimo o sadašnjem vlasniku. Takođe je moglo da se navede ko je sadašnji vlasnik, iako se to zna. Reč je o vodovima koje je ranijih godina izgradila „Železara“. Pošto se planira i prenos vlasništva na vodovima, što pretpostavljam da nije sporno, želi se da se automatski, nije bilo dovoljno donošenje zakona, već ovim autentičnim tumačenjem, na sadašnjeg vlasnika, kako se kaže u Predlogu autentičnog tumačenja, prenese i pravo službenosti u smislu člana 6. Zakona, i to bez obaveze da se pravo službenosti posebno uređuje pravnim poslom i bez obaveze da se vrši potreban upis u katastar nepokretnosti. Dakle, službenost ne proizvodi dejstvo po sili zakona kako se to planiralo i očekivalo u februaru mesecu 2016. godine, da bi to bilo po sili zakona, ali će sada biti konstituisano u korist novoga kupca po sili ovoga autentičnog tumačenja. Kao razlozi navode se nedoumice, i čemu je i predsednik Odbora govorio, pri potpisu ugovora, dakle, nedoumice u razgovoru sa kupcem prilikom potpisivanja ugovora, gde je kupac, koliko sam shvatio, izrazio sumnju u pravnu sigurnost koju mu država kao prodavac pruža sa tako konstituisanim pravom službenosti „Železare“ iz februara 2016. godine. U obrazloženju se navodi da bi suprotno tumačenje dovelo do apsurda, da kupac stekne svojinu a da ne pređe automatski na njega pravo službenosti. Pa ne može pravo službenosti na njega da pređe automatski, zato što to nije urađeno na valjan način i sa „Železarom“. Posebnu zabunu kaže se, unosi činjenica da je pravo službenosti u korist „Železare“ ustanovljena u zakonu. Dakle, i kupac na to ukazuje. A namera zakonodavca nije bila, dakle, to je sada jedno izgovaranje kako bih rekao, sa vremenske distance od pola godine i više u odnosu na februar kada je zakon donet, da zakonodavac nije želeo da stvara apsurde već da na koezistentan način reši imovinsko pravne odnose. Pa, izvinite, sa tim ne mogu da se složim, jer sam zakon jeste apsurd posledično, i ovo tumačenje koje se predlaže da Skupština usvoji, a jedino konzistentno rešenje za ovakva pitanja jeste rešenje na osnovu zakona o osnovama svojinsko pravnih odnosa koji je tu zaista jasan. U zaključku obrazloženja predloženog autentičnog tumačenja se navodi da se samim zakonom konstituiše upis u javne knjige, tj. uknjižba i da za uknjižbu nije potreban upis na osnovu pravnog posla. Zaista ne znam zašto toliko izuzetaka u ovakvom jednom poslu. Smatram da je ovo jedna presedan i da na neki način predstavlja manevar izvršne vlasti koji u ovom trenutku zbog manjkavosti zakona koji je predložila Skupština 2016. godine uvlači sada i zakonodavnu vlast, odnosno Skupštinu Srbije da autentičnim tumačenjem učvršćuje ili uliva poverenje u pravnu sigurnost kupcu koji pruža država na ovakav način. Jasno je da zemljište trpi teret, to je režim korišćenja za potrebe održavanja i upravljanja vodova i na osnovu toga je „Železara“ to pravo konzumirala makar i faktički. Postavlja se pitanje zašto „Železara“ to nije uradila ranijih godina na način kako to predviđa Zakon o osnovama svojinsko pravnih odnosa. Dakle, kao što se u samom zakonu i navodi želelo se da se izbegne ili izigra, ako mogu da kažem, Zakon o planiranju i izgradnji i naravno da se neka faktična službenost, ako tako mogu da kažem, koju je „Železara“ imala ranijih godina legalizuje ili konvalidira zakonom koji je usvojen u februaru mesecu, što naravno nije bilo dovoljno, potvrđuje i činjenica da danas donosimo autentično tumačenje. Zakonodavac je upravo tada propustio da na jedan konzistentan i opšti način uredi ovo pitanje i naravno kada je kupac uvideo da na jedan neobičajan način, donošenjem zakona posebnog o ustanovljenju prava službenosti u korist „Železare“ izrazio je sumnju zašto sada u zakonu ne stoji naziv firme koja je kupila „Železaru“ od države. Da bi se izbegla izmena zakona, pa da umesto „Železare“ sada stoji naziv novoga kupca ili sadašnjeg kako se kaže, pribeglo se donošenju autentičnog tumačenja. Postavlja se pitanje, čije je zemljište, pod kojim ili nad kojim se nalaze vodovi o kojima govorimo i kako je „Železara“ koristila to zemljište u prethodnom periodu. Dalje, zašto to pitanje nije rešeno makar posle odlaska Amerikanaca i šta je radila uprava tadašnja ili menadžment o kome smo dosta čuli, što se tiče primanja i loših rezultata njihovog rada. Zakon o osnovama svojinsko pravnih odnosa je veoma jasan. U članu 51. govori da stvarna službenost ustanovljava se pravnim poslom, odlukom državnog organa i održajem, a u članu 52. da se na osnovu pravnog posla stvarna službenost stiče upisom u javnu knjigu ili na drugi odgovarajući način. Dakle, ove norme su imperativne po karakteru, a na ovakav način nijedan uslov i Zakon o osnovama svojinsko pravnih odnosa nije ispunjen. Dakle, nemamo ni osnov, a nemamo sa druge strane ni upis koliko vidim, od toga se beži. Razumem cilj ovog manevra, dakle, ono što nije obezbeđeno zakonom pokušava se sada da se uradi ovim tumačenjem i meni je jasno da se na ovakva način udovoljava kupcu i da su u prvom redu zaposleni, pa i grad Smederevo, a čini mi se i Vlada u velikoj meri sudbinski vezana za ovu prodaju i da je važno na jedan ovakav način obezbediti ono što se nije moglo na jedan sistemski način. Uz tajni ugovor sa Amerikancima, uz zakon iz februara meseca, koji ustanovljava pravo službenosti „Železari“, uz tajni ugovor sa aktuelnim kupcem, uz autentično tumačenje sada, sve to predstavlja jednu potvrdu upravo pravne nesigurnosti i mislim da se na ovakav način ona ne može obezbediti, niti nadoknaditi. Na ovakav način stvara se privid pravne sigurnosti, a ovo tumačenje svakako, kao ni zakoni, nije iznad Ustava i zakona i takođe je i ono podložno oceni. Dakle, ako u nekom trenutku budu ocenjivano i ispostavi se da nije u skladu sa Ustavom i zakonom, to sigurno neće biti potvrda pravne sigurnosti kupcu, odnosno investitoru. S druge strane, Skupština se izlaže riziku, pa možda u ovom sazivu ili čak i u nekom drugom sazivu u istoj situaciji odluči drugačije i na taj način kompromituje se zakonodavno telo najviše, a kod investitora se upravo potvrđuje pravna nesigurnost našeg sistema. Hvala.
Hvala. Reč ima predlagač, gospodin Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Evo, ukratko, da ne ulazim u ove ekonomske aspekte svega toga. Jedno od pitanja bilo je - da li je ovo brljotina iz ugovora ili zakona? Ovo je posledica neuređenih imovinsko-pravnih odnosa od kad je „Železara Smederevo“ nastala do današnjeg dana. Kada govorimo o prodaji u stečaju, pre prodaje u stečaju, stečajni upravnik je bio dužan da reguliše sve imovinsko-pravne odnose koje očigledno nije regulisao, znači, da izvrši upis svih prava u korist „Železare Smederevo“ pre nego što je US Steel to kupio. Biću slobodan da prokomentarišem, očigledno da onoga ko je tad u tom trenutku to kupovao nije ni zanimalo šta kupuje, jer izgleda nije imao ni nameru da ozbiljno radi u zemlji Srbiji nego da dok ne završi neka svoja posla samo toliko se zadrži. Što se tiče komentara vezanih za pitanje stvarnih službenosti, prvo, u tekstu autentičnog tumačenja ne piše – sadašnjeg vlasnika, nego piše – svagdašnjeg vlasnika, svagdašnjeg vlasnika vodova, i to je onaj termin koji zakon poznaje. Stvarna službenost, podsetiću, u pravu ste, članom 51. Zakona o svojinskom pravnim odnosima definisano je da se zasniva pravnim poslom, odlukom državnog organa ili održajem. Mi ovde imamo službenost koja je doneta, zasnovana odlukom državnog organa kroz zakon, a član 52. na koji ste se pozivali kaže da na osnovu pravnog posla stvarna službenost stiče se upisom u javnu knjigu. Znači, kada se stiče pravnim poslom, drugi elemenat je da se izvrši upis u javnu knjigu. Očigledno pravnu sigurnost za svagdašnjeg vlasnika vodova, da će imati i pravo službenosti, jeste samo kroz ovaj dodatak autentičnog tumačenja i na čemu je očigledno i neophodno bilo insistirati. To se pojavilo kroz tok razgovora, ono koliko ja želim da komentarišem. Ovo je čisto pravni deo, takav kakav jeste i u ovakvoj situaciji, ukoliko želimo pravnu sigurnost svagdašnjeg vlasnika imovine, onda je ovo jedini način da on bude zaštićen na odgovarajući način, kako je to i danas „Železara Smederevo“ zaštićena. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Milić, replika.
Demokratija na delu. Ne znam, mislim da su teške te ocene zašto je ko kupio. Mislim da svi kupuju, bili oni Amerikanci, Rusi, Kinezi, Srbi, Albanci da nešto kupuju da bi izvukli neku korist. Svako ko misli da postoji neki drugi interes za kupovinu bilo čega ili je socijalista ili duboko greši. Što se tiče kupovine, ja sam o tome i govorio, kupovina firme u stečaju znači kupovinu cele firme, prava i obaveze, sređenih, nesređenih i za to platiš novac. U slučaju kupovine imovine, koja se desila sa „Hestilom“, prodata je samo imovina, sva prava, sve obaveze su ostale na „Železari d.o.o.“ i to jeste problem zbog kojeg smo došli dovde. Naravno da ima mnogo nerešenih u svakoj privatizaciji, u svakom stečaju, ako hoćete, evo, u Savamali, u svakom projektu koji je malo veći, koji zahvata više od jedne parcele ili neki najosnovniji biznis, ima hiljadu imovinsko-pravnih odnosa. To je problem ove države godinama i, nažalost, neće skoro biti rešen. Ali, većinu problema izbegavamo tako što poštujemo zakon. Poštujemo zakon tako što preduzeće koje ispunjava uslove za stečaj ide u stečaj, što se zakon primenjuje i sud primeni zakon onako kako mora. Investitor, ko hoće da kupi sa tim pravima i obavezama nerešenim ulazi svesno u rizik. Kupac imovine nije ušao ni u kakav rizik i ni u kakvo pravo. On opravdano traži ono što je kupio, ono što je logično. Zato sam i rekao da ćemo mi podržati. Prema tome, mislim da je u najmanju ruku nekorektna bila vaša primedba da je to neko kupio i da ništa nije uradio. Deset godina je to bio najveći…
Zahvaljujem. Replika je dve minute. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Tema smederevske „Železare“ bi bila sigurno interesantna kada bismo je apsolvirali još od titoističke Jugoslavije i genijalnih komunističkih kreativnih rešenja gde treba postaviti određeno industrijsko postrojenje koje apsolutno nema nikakve logike ni smisla da se baš tu nađe, pa preko svih ovih kupovina iz dosovskih vremena, do ovog najnovijeg. Ali, za mene lično, odnosno za Dveri je najinteresantnije da na ovom primeru pokažemo svoje autentično tumačenje stranih investitora. Jer, ne bi bilo ispravno reći, kao što se to nekada može čuti, da su Dveri protiv svih stranih investitora. Prosto, to nije tačno. Dveri su samo protiv loših stranih investitora, tj. stranih investitora koji rade direktno na štetu naših domaćih ekonomskih interesa. Ovo je zato dobra prilika da pokažem tu razliku šta je za nas, iz našeg ugla gledano, našom ekonomskom politikom viđeno razlika između dobrog i lošeg stranog investitora. Generalni problem koji vidim u ovoj čitavoj problematici jeste taj inače servilni odnos države Srbije prema stranim investicijama i stranom investitoru kao nekom Bogom danom rešenju koje će rešiti sve naše probleme ovoga sveta u ekonomiji. Nikada nismo smeli da priđemo bilo kakvim alternativnim ekonomskim rešenjima o kojima su Dveri više puta govorile, računajući od primarne emisije i strogo kontrolisanog štampanja državnog novca koji se ulaže u domaću proizvodnju, pokretanje velikih infrastrukturnih radova, masovno zapošljavanje i samim tim povratak svih tih sredstava kroz poreze i doprinose u državni budžet. Recimo, nijedna vlada nije imala snage u neko novije vreme da se opredeli za jednu od ovih klasičnih ekonomskih, monetarnih, finansijskih mera za pokretanje domaće proizvodnje. Uvek se išlo linijom manjeg otpora, odnosno linijom propagande da su strane investicije rešenje svih naših problema. Postoje, dakle, dobri i loši strani investitori, dobre i loše strane investicije. Da vidimo razliku između njih. Mi smo u Srbiji strane investitore počeli da doživljavamo kao neke zaštićene bele medvede koje niko ne sme da dovede u pitanje. Njima se klanjaju kada dođu ovde u Srbiju svi, od predsednika države do predsednika opština. Njima se otvaraju vrata, pred njima se kleči. Njima se daju svi uslovi za investiranje, njima se daje besplatno građevinsko zemljište, besplatni priključci za struju, vodu i gas, oslobađaju se od poreza, niz drugih podsticajnih mera im se daje, do onih čuvenih deset, petnaest ili koliko hiljada evra po svakom novootvorenom radnom mestu. Često mi zapravo izgledamo kao neko ko podržava bogate strane firme koje dolaze u Srbiju i na neki način mi ih finansiramo od naših para iz našeg budžeta. Koji je naš interes u svemu tome? Da li naši domaći privrednici imaju takvu šansu kao što ima strani investitor u Srbiji? Gde su oni dobili besplatno građevinsko zemljište? Gde su oni dobili besplatan priključak za struju, vodu ili gas? Kada su dobili oslobođenje od poreza? Kada su oni dobili neke ovako značajne, krupne i velike podsticaje za zapošljavanje? Dakle, neravnopravan tretman stranog i domaćeg investitora. Da ovde ne govorim i o investitorima iz rasejanja, o našim Srbima iz rasejanja koji i te kako imaju ozbiljan kapital, ali nikada nisu tretirani kao ozbiljni investitori koji bi eventualno mogli da dobiju neke takve podsticaje kakve dobijaju ovi, recimo, takozvani strani investitori. Kakav je taj za nas iz Dveri problematičan strani investitor? To je onaj koji ovde dolazi, ne da bi razvijao našu domaću ekonomiju ili da bi gledao naš domaći interes, on sebično gleda isključivo svoj interes profita. On ovde dolazi da bi preuzeo monopol na našem tržištu, da bi ubio konkurenciju domaćeg proizvođača, da bi vezao svoje dobavljače iz svojih zemalja porekla iz kojih dolazi taj strani investitor, a ako može i ako ova država to dozvoljava, nažalost često dozvoljava, da da što niže plate, da ne da nikakva radnička prava i da iznese što je moguće veći profit iz naše države. Njegov interes je jasan, ali nije interes domaći, srpski u svemu tome uopšte vidljiv. Posebno kada uzmete u obzir onu, po našem mišljenju, maksimalnu završnu zloupotrebu priče o stranim investitorima, a otkrili smo je na više primera na jugu Srbije, a evo imamo sada i sudske epiloge da smo bili u pravu, a to je da su određeni strani investitori toliko drski da svoje poslovanje u Srbiji lažno knjigovodstveno prikazuju sa gubitkom, kako ne bi platili čak ni porez na ostvarenu dobit u Srbiji, već različitim knjigovodstvenim i drugim mahinacijama svoj profit praktično iznose u inostranstvo preko svojih majki firmi, a da ovde ne ostavljaju ništa za porez. Međutim, postoje i dobri investitori. Primer kineskog investitora jeste primer koji mi podržavamo. Kada mi imamo interes da dovedemo stranog investitora? Onda kada mi nemamo tu tehnologiju, onda kada mi ne možemo da se takmičimo u toj branši, onda kada mi nemamo svoju domaću proizvodnju u toj oblasti, onda kada nemamo kapacitete da mi razvijamo tu sferu privrede. Tamo gde imamo domaćeg proizvođača, gde imamo kapacitete, gde imamo perspektivu, gde možemo da se razvijamo, tu ne dovodimo stranog investitora, jer će on da ubije našu domaću konkurenciju. Dovodimo tamo gde nemamo savremenu tehnologiju i tamo gde mi ne možemo u toj sferi da se na pravi način razvijamo. Taj dobar strani investitor vezuje naše domaće dobavljače, a ne samo svoje dobavljače iz zemlje porekla tog investitora. Trebalo bi da taj dobar investitor i reguliše poštena primanja zaposlenih, da poštuje radnička prava, da poštuje naloge inspekcija za rad, za zaštitu životne sredine i druge stvari koje bi trebalo da poštuje valjda svaki privrednik u ovoj državi, a ne samo domaći. To je ono na šta mi najčešće ukazujemo, na duple standarde prema stranim i domaćim investitorima. Domaćim investitorima se šalje inspekcija rada, inspekcija zaštite životne sredine, pa ovo, pa ono. Strani investitor je, rekao bih, nisu pod podjednakom lupom naših inspekcijskih organa, kao što su to naši domaći privrednici. Dakle, u svemu ovome, naravno, kada je investiranje u pitanju ima i politike, odnosno geopolitike. Mi lično smatramo da naši dokazani prijatelji sa zapada nisu baš uvek idealni strani investitori u našoj državi. Uvek kada ovde dođe neki MMF, kada dođe neka Svetska banka, kada dođe ne znam ko, obično pored raznih ekonomskih tema se ispostavljaju politički zahtevi. Mi nemamo taj problem sa našim istinskim prijateljima sa istoka, a ne ovim lažnim sa zapada koji su nas bombardovali, koji nam oduzimaju Kosovo i Metohiju, itd. Naši istinski prijatelji sa istoka nikada nas politički ne ucenjuju. Sa njima zaista pričamo o ekonomiji. Da li uvek napravimo najbolje aranžmane, da li to uvek u našem interesu, a treba da bude u obostranom interesu? To je pitanje. Možemo da diskutujemo i na ovom primeru „Železare Smederevo“ i na bilo kom drugom primeru, ali je činjenica da su ruske i kineske investicije, ako može uopšte tako da se kaže, po nas i našu državu dobronamernije od zapadnih, dobronamernije uvek, jer jednostavno ne vuku za sobom nikakav politički pritisak. Zapadne institucije, poput MMF-a ili ne znam kakvih drugih međunarodnih monetarnih institucija, uvek vezuju i određene političke pritiske, ucene ili ne znam kakve druge naloge – morate da povećate cenu struje, morate da prodate „Telekom“, morate ovo, morate ono. Zašto bi oni nama određivali šta mi moramo u sopstvenoj državi? Ovde imamo jasan interes, interes je obostran, za kineskog partnera da uđe ozbiljno na evropsko tržište koje ga interesuje, da nastavi u jednoj izuzetno važnoj strateškoj privrednoj i svetskoj grani, da bude jedan od lidera, a naš interes zaista jeste da rešimo jedno pitanje koje zaista ni jednoj vlasti nije bilo niti će biti lako rešivo, pitanje ogromnog broja radnika koji tamo rade, pitanje problema koje bi zatvaranje jednog takvog strateškog preduzeća reflektovalo na njegove dobavljače, na firme koje rade u toj branši u Srbiji, itd, itd. Dakle, ovo je po našem mišljenju onaj dobar primer iz koga se vidi kako strani investitor treba da bude dobrodošao u Srbiju i mislim da smo od ranije mogli da imamo malo više sluha za ruske i kineske investicije, a ne da mislimo neprestano, pa i do dana današnjeg često, da je zapad jedina strana sveta. Nije zapad jedina strana sveta. Postoji istok, sever i jug i čini mi se da je ovaj novi multipolarni svet koji se rodio pre nekoliko godina doneo konačno i za Srbiju i za srpski narod neke nove šanse, da ne moramo više da zavisimo samo od ucena, pritisaka, ekonomskih uslovljavanja sa zapada, već i da na nekim drugim, posebno istočnoj strani sveta, možemo da nađemo partnere kako bi mogao naš narod i država da prežive. Takvu, da tako kažem, geopolitičku orijentaciju, koja ne gleda samo na zapad, već gleda gde su naši nacionalni, državni, ekonomski interesi, pa bilo koja strana sveta to da bude, jeste nešto što će uvek imati podršku Srpskog pokreta Dveri. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo slušali jednu od žutih verzija stranke bivšeg režima, koji je nabrajao dugove „Železare“, dugove menadžmenta, itd. Pamćenje je čudna stvar. Kada pamtiš, onda treba da pamtiš malo duže. S obzirom da sam ja nekoliko mandata narodni poslanik, potrudiću se da moja memorija dopre malo dalje od 2013, 2014. godine, pa da se setimo, recimo, 2003. godine i „Sablje“, vreme „Sablje“, dugačka, oštra, ali se dešava privatizacija „Sartida“. Dug koji je država preuzela, to naravno pendžetirani obrazi neće priznati, je bio milijardu i sedamsto miliona dolara. Toliko je država preuzela na sebe, skidajući sve hipoteke, premeštajući, a to gospodin Arsić zna, mesnu nadležnost privrednog suda iz Požarevca na Beograd da bi u Beogradu na brzinu smućkali, kako se onaj zvao, Kolesar, u kabinetu tada već pokojnog premijera, koji je imao sasvim drugačiju ideju sa „Železarom“, to moram reći, jer su dugovi prema Nemcima bili enormni, a mislio je nešto da kompenzuje. Gle čuda, baš kada je on poginuo, ožalošćeni kabinet prodaje na način koji sam opisao, skidajući hipoteke poveriocima, protivzakonito, itd. Od 1,7 milijardi dolara su skinute hipoteke. Da li se onaj sudija zvao Kljajević? I na takav način obaveze naših sirotih poreskih obveznika, koji su inače devedesetih godina zbog sankcija, a to je bilo ona tekovina, znate, demokratija ne može da bude imperijalni uvozni proizvod, koju sam ja zatekao, sankcije, bombardovanje, osiromašeni uranijum, itd, onda se kreće u pretapanje tenkova. Idealno, prodaćemo „Železaru“ za 26 miliona dok na građane, kao na mrtvu kobilu, 1,7 milijardi dolara i tako je „Železara“ promenila vlasnika i tako su Amerikanci bili u prilici da istope naše tenkove i da tačno znaju koliko su istopili. Baš negde u to vreme pojavio se onaj Frank Miler o kome govori Bisljimi na rukama predsednika jedne od stranaka, od žutih verzija stranaka bivšeg režima, od trideset i nešto hiljada evra. Na njegovom mestu ja bi ruku nosio u sefu. Toliku vrednost nositi na ruci u ovako osiromašenoj državi mislim da nije moralno, a i opasno je. Dakle, ja kad sam to govorio 2013. godine ustao je Srđan Milivojević i rekao da sam ja narušio bezbednost gospodina kako se već zvao, tadašnjeg ministra odbrane u stranci bivšeg režima, zato što sam saopštio vrednost njegovih satova. Evo, sad tvrde njegove partijske kolege da je to bilo tačno, i ja verujem da je tačno. Gle čuda, pretopljeni su tenkovi, „Železara“ je eksploatisana i onda na jednoj telefonskoj sednici, ili kako se to zvalo, gospodine Martinoviću vi znate, SMS sednice, kako se to zvalo kad ste vi vladali SMS porukama? Ono, da li ste za to da podelimo pare koje smo pozajmili, pa da svaka stranka bude zadovoljna? Onda ste SMS porukama rešili da kupite, tu ste napravili posao veka, „Železaru Smederevo“ za jedan evro ili jedan dolar. Da li je bio dolar ili evro? Greh na moju dušu, neka bude evro, da su dobili više. Ali, gle čuda kupuje se privatna kompanija koja ima dug od 600 miliona evra. Da. Tako kad neki pričaju o dugovima „Železare“ treba da znaju za te dugove koje kad sabereš dođu preko dve milijarde evra i slobodno mogu da kažem da tu nema nikakve uvrede. Da kada neki pripadnici bivšeg režima, stariji ili mlađi, kad pričaju o dugovima „Železare“ treba dobro da razmisle koliko je debela koža na tim obrazima kad možete da iznesete takve tvrdnje. Za jedan dolar ste kupili ili evro, 600 miliona evra dug koji naravno servisiraju buduće vlade. Nije „Železara“ bila neka sreća, tu je navodno Josip Broz prolazio pa pitao - šta se ovde zbiva, čega ovde ima? A oni kažu - ima grožđa, a on kaže -majku ti božiju, gvožđe biće „Železara“. Tako kažu da je nastala. Dok „Železara“ nosi sve drugo što je nosila i država koju smo zatekli potpuno razvaljenu, politički obezglavljenu, vojno nemoćnu, ekonomski devastiranu, socijalno neodrživu, kuću golih zidova kao i „Železaru“. Ona treba da pravi u interesu tog grada i građana koji tamo rade i žive. Mislim da su Kinezi pravi potez i ja pozdravljam sve one koji su se ujedinili oko te investicije i drago mi je što je tako. Ali moram da kažem da ja kao neko ko na istok gleda više srcem, a na zapad malo pažljivije očima, moram da kažem da bez zapada ne bi bilo ni istoka, odnosno da bi teško sa istoka neko investirao u „Železaru“ da nije pretenzije da kroz pristupni period, makar sad proširi svoje delovanje i tržište na EU. Pristalice EU, isključive, nisu mi dokazali da je raskidanje sa Rusijom ekonomski dobro za ovu državu. Takođe, pristalice istoka, isključive nisu mi dokazale da raskidanje sa EU koja je dve trećine tržišta i koja je šansa za investicije sa istoka, iz Rusije i Kine. Nisu mi dokazali da raskid sa EU može da bude ekonomsko i socijalno dobro za ove građane. Mislim da je istina negde između, mislim da treba podržati ovo autentično tumačenje, da ne treba ništa komplikovati oko investicija, one su nam nužne, one su dobrodošle. Novac, ovi nisu znali, domaćini ljudi to znaju, novac se zarađuje. Ne možete da živite od zaduženog večno, to ima svoje limite. To ima svoje limite u količini kapitala kojim raspolažete. Dotle će vam neko pozajmljivati novac, posle više neće. Za vreme njihove vladavine, evo sada spočitavaju „Železaru“, dve zarez nešto milijardi evra su nakrckali duga, za vreme njihove vladavine živelo se od zaduženog, a ne od zarađenog. Glavni proizvod države bila je obveznica države, dug. Ta dela i nedela će pokušati da otplate buduće generacije. Ne mogu da odobrim njihovo spočitavanje tog dela opozicije, već znate o kome govorim, svaka čast ovim domaćinima, ljudima koji žele da shvate da je novac roba, da je novac sredstvo za razmenu robe i da moramo da proizvedemo robu, da je pokrivenost uvoza izvozom porasla sa 54 na 78, to gospodin Arsić zna malo bolje. Da mi u izvozu moramo da nađemo neku svoju šansu da servisiramo dugove, da ne smemo da se svađamo ni sa istokom, ni sa zapadom, ali da ne bi trebali ni da se delimo, jer moja omiljena izreka „ili ćemo uspeti zajedno, vremena su teška ili ćemo propasti podeljeno“. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić.
Da li mi dajete reč ili repliku? Reč jel da? Dobro, kratko ću reći na početku da ne bismo to zaboravili. Pošto se stalno čuje i govorimo o „Železari“, vrtiću se naravno na autentično tumačenje, po ko zna koji put se čuje teza da su topljeni tekovi u „Železari Smederevo“. Mislim da verovatno celo Smederevo, a i deo Srbije zna da to tehnološki nije moguće, da su tenkovi pravljeni od legiranih čelika. Pitajte bilo koga u vojsci, pitajte bilo koga ko nešto zna o tome, pa onda govorite na takav način da se tope tenkovi u „Železari Smederevo“. „Železara Smederevo“ radi isključivo sa ugljeničnim čelicima i to je nešto što ste mogli da pročitate u tekstu od pre pet dana u „Politici“. Informišite se o tome pre nego što ustanete i za ovom govornicom kažete nešto što je apsolutna neistina. Autentično tumačenje, evo jedne značajne tačke, mislim da je više nego značajna i zaista imam pitanja za ovlašćenog predlagača. Zbog čega je nama uopšte bila potrebna ova tačka dnevnog reda u Skupštini, pošto se ta vrsta svojinskih prava može rešiti kroz ugovornu obavezu i pošto se navodi „Železara Smederevo“ kao vlasnik zemljišta i infrastrukture, zbog čega to jedinim običnim ugovorom nije rešeno? To je pitanje svih nas. Vrlo jednostavno pitanje. Možda mi nismo takvi vrhunski stručnjaci, ali pošto nisam dobio odgovore u uvodnom izlaganju, o kojoj vrsti infrastrukture se sve radi? Da li je to deo komunalne infrastrukture, čega je najčešće vlasnik lokalna samouprava, recimo vodovoda, kanalizacije? Da li je to deo električne mreže, čega je najčešće vlasnik EPS? Da li je deo telekomunikacione infrastrukture čega je vlasnik „Telekom Srbija“ najčešće kao državni sistem? Da li je to gasovod, čega je vlasnik „Srbijagas“ itd? Sve su to uglavnom državna javna preduzeća i sve je to državna imovina. To je pitanje zašto ćemo glasati za ovakvim donošenjem autentičnog tumačenja i kako ćemo svojim glasom uticati na imovinu svih tih javnih sistema? Da li imamo pravo da ovde podignemo ruku za jedno ovakvo rešenje ne znajući u stvari kakvu infrastrukturu i koju vrstu infrastrukture dodeljujemo na upravljanje novom vlasniku? Još jednom kažem, svaki novi vlasnik, naravno i novi vlasnik „Železare“ će imati podršku DS za podizanje svojih kapaciteta i za upravljanje ovim sistemom i osvajanje novih tržišta, ali mi kao odgovorni ljudi u Skupštini treba da dobijemo informaciju o kojoj vrsti infrastrukture se radi? Ja sada pitam, zbog toga što imam otvorenu sumnju – zbog čega to nije rešeno jednim običnim ugovorom, nego sada pred Skupštinu izlazimo sa nedovoljno informacija, da bismo mi ovde odlučivali o tome? Nije jednostavno rešenje, pre svega, odgovor je u onome što ste vi delom i rekli, a to su neuređeni svojinski odnosi. Govorili ste i o prošlosti i bilo je najjednostavnije pokriti sada čitavu tu lepezu infrastrukture čiji su vlasnici različiti, ili se možda deo te infrastrukture upisao prema novom Zakonu o javnoj svojini, ali to nije bilo moguće jednostavno i dovoljno brzo rešiti, onako kako su preuzete odgovornosti u ugovoru sa novim kupcem. Evo, ja sada to pretpostavljam, a da ne bismo pretpostavljali i da ne bismo imali dilemu kod glasanja, jer ja bih želeo da i Demokratska stranka i svi poslanici glasaju za jedno ovakvo rešenje, ali pod uslovom da dobijemo potpunu informaciju o kojoj se to infrastrukturi radi i kakve će posledice trpeti naša javna preduzeća, ukoliko mi delom umanjujemo njihovu vrednost time što ćemo izuzimati deo po deo infrastrukture? Imamo otvorenu sumnju zbog toga što nismo dobili precizan podatak o čemu se ovde radi. Podsetiću vas, pošto se često govori o prošlosti, da je 20. septembra 2011. godine ovde u ovoj sali usvojen set zakona, a to su: Zakon o javnoj svojini, Zakon o koncesijama i privatnom javnom partnerstvu i Zakon o restituciji, koji su trebali da obezbede sveobuhvatnu reformu imovinskih odnosa u Republici Srbiji. Jer, ovaj set zakona zaista može da otvori mogućnosti za budući razvoj, i lokalnih samouprava, i javnih preduzeća, ali pod uslovom da se evidentira sva imovina koja, pored obrtnog kapitala, predstavlja jednu značajnu osnovu za i lokalni i ekonomski razvoj, ali i razvoj svih tih javnih preduzeća. Dakle, očigledno da se to nije dovoljno efikasno radilo. I tu odgovornost je imala ta prethodna, prethodna, prethodna vlada, znači, ona tamo pre ove, tri poslednje, od 20. septembra do sredine maja meseca 2012. godine, to je nekih šest meseci. Nešto se tu radilo. Da li se radilo dovoljno brzo, dovoljno efikasno, to je pitanje, evo, može da se kritikuje tih šest meseci, ali je prošlo pet godina kada se, evo, toliko uradilo da bismo mi sada došli u situaciju da dajemo autentična tumačenja zbog toga što, pored ovako važnog ugovora sa stranim partnerom u Železari Smederevo, nema jasno definisanih imovinskih odnosa i nema jasno definisane imovine i nema prenosa ili upisa imovine. Ja sada pretpostavljam sve to i postavljam ovo u formi pitanja vama. Nadam se da ćete dati pravi odgovor, da bismo mogli i sada odlučivali o tome sveobuhvatno, ne znajući u stvari šta radimo. Mi smo 2015. godine, od novog menadžmenta, dakle, već pomenutog Petera Kamaraša, koji je obećavao u direktnom prenosu Vlade da će već do kraja godine, za šest meseci, podići na noge Železaru, da će je učiniti profitabilnom, da će podići kapacitete, međutim, šta smo dobili? Dobili smo još veće gubitke, za 39% veće gubitke nego u prethodnoj godini, od nekih 140 miliona evra gubitaka, što može da se proveri na APR-u, to su pristupačni podaci svima nama, dakle, ukupan dug koji je 2015. godine iznosio negde oko 260 miliona evra, ogromni dugovi koji su prikazani kroz verodostojne podatke. Ono što smo dobili - 35 menadžera, uglavnom rođaka, najuže familije, koja je dovedena sa tim spasiocima i velikim prijateljem premijera, što smo jasno čuli i u nekim javnim nastupima, a onda dođemo u situaciju da ovde odlučujemo po hitnom postupku o autentičnom tumačenju, zbog toga što oni, pored svih tih poslova, nisu imali mogućnosti, niti spremnosti, niti znanje, da urede imovinske odnose i pripreme fabriku za prodaju. To je jedna apsurdna situacija u kojoj se svi mi nalazimo i mislim da i poslanici, a pre svega javnost i građani Srbije, očekuju tu vrstu odgovora od predlagača jednog ovakvog zakona koji treba, ili autentičnog tumačenja, koje treba ovde usvajati. Još jednom ponavljam, a to je i forma predloga. U ovom osetljivom trenutku, kada smo govorili, a ja ne želim da zloupotrebljavam sada ovo vreme, o temi imovine i Telekoma i Elektroprivrede Srbije i Republike Srbije i na Kosovu, ali i u Srbiji, kroz ove forme budućih prodaja, potrebno je da se brže pristupi realizaciji i primeni Zakona o javnoj svojini, a razgovarali smo o tome i 2014. godine, pre dve godine, kada smo opet doneli Zakon o odlaganju primene Zakona koji je bio oročen na tri godine. Ne znam da li se sećate, ali, ovde smo sedeli, u ovoj sali, kada smo tada razgovarali o primeni Zakona o javnoj svojini i kada smo bili protiv produženja roka, jer ćemo opet doći u situaciju da donosimo neku novu odluku za produženje roka jer, evo, već, još malo, ističe i tih novih par godina, dakle, tri plus tri godine, ukupno šest godina, da od 2011. godine dođemo do 2017. godine, kada ćemo ponovo, verovatno, ovde odlučivati o produženju roka, jer nismo bili sposobni da upišemo javnu imovinu u našim javnim sistemima a i u lokalnim samoupravama. Poziv je svima da radimo efikasnije na tome, a vama, predlagaču, ja još jednom postavljam pitanje – malo više preciznih podataka o kakvoj se konkretno imovini radi, o kojoj vrsti infrastrukture i ko je nosilac imovinskih prava nad tom infrastrukturom?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Podsetiću vas da se radi o tumačenju člana Zakona koji ima sasvim jasan naziv – Zakon o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara Smederevo“ D.o.o. Smederevo. Iz samog zakona vrlo jasno proizilazi da se radi isključivo i samo o imovini „Železare Smederevo“, a vezano za član 6. stav 1. čije se autentično tumačenje ovde predlaže. Radi se o vodovima na kojima je investitor bila isključivo i samo „Železara Smederevo“, niko drugi. „Železara Smederevo“ je na osnovu ovog zakona, ja ću samo jedan deo tog teksta pročitati, da pojasnim, i svima će biti jasno zašto se zakonom moralo rešavati ovo pitanje, jer kompleks „Železare Smederevo“ i svaki detalj koji se odnosi na samu „Železaru Smederevo“ je toliko širok, a uz nasleđe koje postoje poslednjih 40-50 godina, pa i duže, očigledno nije bilo drugog načina da se to na legalniji, zakonitiji,pravičniji, pravedniji i pošteniji način reši. U članu 7. se kaže da „pravo svojine, u skladu sa ovim zakonom, stiče se na objektima koji su izgrađeni bez građevinske dozvole, objektima koji su izgrađeni na osnovu izdate građevinske dozvole od koje je odstupljeno tokom izgradnje, objekte za koje je izdata građevinska dozvola ali nije izdata upotrebna dozvola, na vodovima izgrađenim bez građevinske dozvole kao i na vodovima izgrađenim na osnovu građevinske dozvole od koje je odstupljeno u toku gradnje“, itd, itd. Podvlačim, ne možemo sad reći da se radi o parovodu koji prolazi, na primer, ja nisam tehničko lice i napraviti tu vrstu specifikacije. Zakon je sam jako jasno predvideo na koji način će se utvrđivati i utvrđuje šta je tačno sve imovina na koju je investitor „Železara Smederevo“,a upravo ovim zakonom je potvrđeno, utvrđeno, pravo „Železare Smederevo“ na pravo službenosti, prolaza i pristupa, uz obavezu držaoca ili vlasnika zemljišta, da ne ometa upotrebu i održavanje tog objekta, odnosno voda. Znači, radi se isključivo o vodovima koji su nužni za rad i funkcionisanje „Železare Smederevo“, na kojima je ona bila investitor, na kojima je ona vlasnik, na osnovu ovoga zakona. Ova službenost je konstituisana na osnovu zakona. Zakonske službenosti nisu obavezne da budu upisane u nekadašnje zemljišne knjige ili u list nepokretnosti katastra, kako je to današnja situacija, da bi postojale. Kada je u pitanju pravni posao druge vrste, one moraju da budu upisane da bi bile konstituisane na odgovarajući način. Ne bih sada zaista ovde da držim predavanje na koje se sve načine, mislim da nema potrebe za tim, može steći pravo službenosti, ali da bi kupac bio zaista zaštićen, koji se iako pojavi i ovde zaista stoji „svagdašnjeg kupca“ tih vodova koji su nužni za rad, znači, ne sadašnjeg kupca, možda bi bilo jednostavnije napisati čak njegovo ime, ali ne, ovde je upotrebljena ona klasična zakonska formulacija, svagdašnjeg vlasnika tih vodova, pravo službenosti proističe na osnovu ovog zakona. Jasna je potpuno intencija prilikom donošenja ovog zakona da se imovina Železare Smederevo prava službenosti, sve one stvari koje su regulisane zakonom zaista jednom za svagda na odgovarajući način ustroje. Da bi se otklonile bilo kakve moguće dileme, da bi budući kupac uživao istu zaštitu koju uživa i Železara Smederevo po osnovu ovog zakona, a što je očigledno bila intencija jer je to sasvim logično da ako nekome prenosite nešto, prenosite pravo svojine, prenosite mu pravo i da koristi, prenosite mu pravo i službenosti, koje inače zna da bude i restriktivno pravo u nekim drugim situacijama, koje se može čak i ukinuti ako prestane potreba za tim, je nešto što proističe iz samog načina na koji je zakon donesen i upućuje da to treba obezbediti. Da bi se otklonila bilo kakva dilema u mogućoj primeni, u zaštiti onoga, pa i vlasnika zemljišta ili korisnika zemljišta, ovo autentično tumačenje može samo izuzetno tome da doprinese, ni malo i ničim neće niti umanjiti, niti ograničiti vlasništvo, bilo poslužnog bilo poglasnog. Nadam se da sam bio jasan.
Zahvaljujem. Reč ima Zoran Krasić.
Tačka dnevnog reda jeste autentično tumačenje, ali korektnosti treba da se kaže – autentično tumačenje treba da da onaj ko je doneo neki propis. Ja nisam učestvovao u donošenju ovog propisa, niti je SRS učestvovala, pa onda autentično tumačenje treba tumačiti kao naš doprinos zakonodavnog organu, odnosno Narodnoj skupštini da protumači ono što je Skupština izglasala i napisala u svom zakonu. To je prva konstatacija za koju smatram da je važna. Druga važna konstatacija jeste što autentično tumačenje treba da izrazi volju zakonodavca, i to ne onu personalnu, nego onu materijalnu volju. Da bi se došlo do te materijalne volje, treba da se uzme predlog zakona kada je bio u proceduri, obrazloženje koje je tada bilo i da se pokupe sve diskusije povodom tog predloga zakona i naročito diskusija povodom člana 6. u to vreme predloga zakona. Onda kada se to sve stavi na sto i uporedi, može da se zaključi šta je bila prava volja zakonodavca ili većine koja je izglasala taj zakon. Na žalost, taj put ne može u Narodnoj skupštini da se poštuje, taj put se čak ne poštuje i kada je u pitanju ocena ustavnosti nekog zakona jer i Ustavni sud je suočen sa velikim problemom kada ceni ustavnost nekog zakona. Zašto? Zato što u izvornim materijalima Narodne skupštine, znači u transkriptima, stenografskim beleškama, amandmanima, obrazloženjima itd. teško da može da se dođe do toga šta je motivisalo neke da glasaju za neko rešenje i kako se došlo do konačne verzije nekog člana zakona. Kada se traži autentično tumačenje nekog propisa, tome se uvek pristupa restriktivno. Zašto restriktivno? Pa zbog toga što postoji mogućnost zloupotrebe autentičnog tumačenja. Moram da kažem da u praksi Narodne skupštine, ako pogledate za poslednjih 60 godina, retko kad je dato autentično tumačenje, doduše, nekada je to radio i Zakonodavni odbor na neki malo drugačiji način, ali retko se tome pristupalo. Zašto se retko pristupalo? Pa iz jednog prostog razloga, što se propisu da vremenski prostor da on zaživi i eventualno praksa u primeni tog zakona iznedri neka rešenja, a kasnije i neka sudska praksa. Kod ovog zakona to očigledno nije moguće zato što je po samoj definiciji ovo poseban zakon ili, da budem precizniji, zakon za poseban slučaj. Da ne bih zbunio javnost povodom ovoga, izražavam stav SRS da ovu tačku dnevnog reda treba povući, odnosno preskočiti. Ovaj predlog treba povući jer ništa se ne dobija sa ovim autentičnim tumačenjem, ne daje se nikakav doprinos ni pravnoj nauci, niti nekom razjašnjenju jer opšta pravna načela koja važe, pre svega imovinskog prava, definišu i ovu situaciju koja je obuhvaćena članom 6. stav 1. ovog zakona. Ali, ako se i ovo tumačenje koje je predloženo prihvati kao autentično, smatram da ćemo imati veću štetu. Zašto? Zato što naša sudska praksa može da uzme ovo tumačenje pa da ga ne protumači da je za ovaj leks specijalis, nego za sve situacije kada dođe do nejasnoće uzrokovane time šta je stvarna službenost, šta je lična službenost, šta je ugovorena službenost, šta je zakonska službenost, a pogotovo šta su stvarni tereti. Bukvalno rečeno, član 6. otvara kompletno problem ovih pravnih principa, a do toga se došlo pre svega zato što kada se pravi poseban zakon, onda se ide sa restriktivnim pristupom, da samo ono što je izuzetak ulazi u zakon, da se ne remete ona opšta pravna načela. Ovde je očigledno neki amater pisao, pa je hteo da da doprinos razvoju pravne nauke, stvarnog prava, pa je izbrkao šta je to stvarna, šta je lična službenost, šta je ugovorena službenost i šta su to tzv. stvarni tereti. Stvarno, u članu 6. stavu 1. imate sve ove institute i ništa nije jasno. Međutim, prvo moram da kažem da meni uopšte nije jasno, još nisam čuo ko je otvorio pitanje nedoumice primene ovog zakona. Ja to još nisam čuo. Nedoumicu je otvorilo, ne znam, Ministarstvo finansija, neki budući kupac, katastar, grad Smederevo, sindikat. Ja još nisam čuo ko je otvorio ovu temu i da kaže – postoji nedoumicu. Tu treba biti oprezan. Evo, ne odskačem mnogo od teme. Meni je lično poznato da postoji takođe nešto „nedoumica“, ali ona nije pravne prirode. Ona je nedoumica zato što jedna žena u katastru u Čačku sprovodi neku svoju samovolju i ona kaže – ja ne prihvatam ni odluku Vrhovnog kasacionog suda, ni jednog suda. I to se stalno vrti od katastra do ministarstva. Sada, posle šest puta vraćanja, sada je došlo do Upravnog suda. A žalbe i tužbe, krijući tom svom prijatelju, pisala je skoro sve sudije i svi tužioci u Čačku, jer jedna žena u katastru je postala veća sila. Sada bi neko rekao da treba da se protumači neki zakon. Ne treba da se tumači zakon. Slična je situacija i kod člana 6. Smatram da autentično tumačenje uopšte nije potrebno. Zašto nije potrebno? Krenuću redom. Prvo, zakon kaže se, ima naslov – Zakon o sticanju prava svojine na zemljištu, objektivna i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara“ Smederevo d.o.o. Beograd. U prvom članu se neko setio da postoji Ustav Republike Srbije, pa je predmet zakona definisao na drugačiji način. Slušajte sad tu igru reči, to je taj doprinos razvoju prava, kaže – Ovim zakonom uređuju se uslovi i način pod kojima privredno društvo, pa sada „Železara“ stiče pravo svojine na objektima, pazite, na objektima definisanim u smislu zakona kojim se uređuje planiranje i izgradnja zemljišta, znači samo objekat u smislu Zakona o planiranju i to je ta nepokretnost objekat, i zemljištu na kojem su ti objekti izgrađeni kao i na neizgrađenom zemljištu. Iz ove formulacije vi stičete utisak da nepokretnost su objekti. Stav 2. kaže – Ovim zakonom uređuju se uslovi i način pod kojim „Železara“ stiče pravo svojine na vodovima, to su već instalacije. Pravo svojine na vodovima su veće instalacije. I, kad taman zamislite da je to sve završeno, onda u sledećim članovima ovog predloga zakona, pominju se katastarske parcele, ali se ne pominje zemljište, nego se da zaključiti čime katastarska parcela da se odnosi na zemljište, pa ovde su otvorili pitanje prava svojine na zemljištu. To pitanje se reguliše sa još nekoliko članova. Pa, se propisuje čak i naknada koja treba da se plati, pa se čak i daje obaveza gradu Smederevu u smislu pretvaranja poljoprivrednog u građevinsko zemljište. Sve se to trpa na neko, neka velika brzina, itd, i onda dolazimo do člana 6. koji u suštini treba da odrazi pravo službenosti. Pravo službenosti po definiciji podrazumeva, da postoji povlasno dobro i poslužno dobro, nema veze ko je tu vlasnik kog dobra. Poslužno dobro trpi nešto i daje pravo povlasnom dobru, i uopšte nije bitno ko je vlasnik, kada je u pitanju stvarna službenost. A ovde se ulazi u priču, pa u jednom trenutku se „Železara“ tretira kao d.o.o. pravno lice, u jednom trenutku se „Železara“ tretira kao objekat privredni, kao građevinski objekat i sa ovim tumačenjem ide se još dalje i neko ko se i malo razume u ove stvari on postavlja pitanje – a šta će nam tumačenje? Kada sama logika poslužnog i povlasnog dobra sve ovo reguliše. Onda se ide korak dalje, pa se kaže – zakonom konstituisana službenost ima neku prednost itd, itd. Pa sve službenosti se upisuju, samo što je kod jedne osnov za upis ugovor kod ugovorne, a kod zakonske zakon. Zakon zamenjuje ugovor, i u katastru mora da se upiše svaka službena, zato što je to javni registar, da bi treća lica znala šta je šta. Znači, ovde se radi o tome da je neko napravio nepotrebno zbrku u svojoj glavi, ne u zakon. Zakon ima nekih svojih nedostataka, ali opšti pravni principi definišu ovu situaciju i nalaze prava rešenja za ovo. Zamislite šta su otvorili kao problem? Pa, „Telekom“, pa gradske toplane, pa vodovod i kanalizacija, pa hiljade kilometara vodova postoji pod zemljom i to je tzv. stvarni teret. Prolazi kroz tuđe zemljište, u postupku eksproprijacije je rešena je naknada kada se to gradilo, postavljalo, kad se to lepo završilo vlasnik zemljišta i dalje trpi teret. U kom smislu? Ne sme da buši dublje od 60 santimetara, da ne bi poništio te vodove, itd. Dužan je da omogući intervenciju kada nešto pukne tu, da onaj koji dođe, taj koji vrši intervenciju mora da plati naknadnu štetu, to su sveopšti pravni principi koji postoje. Nema potrebe za tumačenjem. Bilo ko će da vam kaže, to postoji, a ovde se insistira posebno na tumačenju. Stičem utisak da je neko namerno ovu temu postavio u vreme kada se tema „Trepče“ na jedan drugi način, ali donekle približno je sličan način otvara tamo. Neko je napravio autogol, autogol ne ovima koji su na vlasti, oni su skloni autogolovima, nego ovo je autogol za Srbiju ljudi. Donosili ste poseban zakon da navučete tog investitora, doneli ste taj zakon, a onda kažete - e, moramo da se sretnemo ali nećemo da menjamo zakon, nego da damo autentično tumačenje. Pa, što se tiče procedure u Narodnoj skupštini ona je gotovo identična kada je u pitanju izmena zakona i kada je donošenje autentičnog tumačenja. Ne znam kome je trebala ova medijska galama povodom ovoga. Član 6. je u potpunosti jasan, ne treba nikakvo autentično tumačenje, tim pre što mi sada stvaramo tumačenje. Po definiciji autentično tumačenje znači da mi kažemo ono što je postojalo prilikom donošenja zakona, tada to ništa nije postojalo. Mi sada nadograđujemo to i kažemo treba da se tumači tako, kako da se tumači uz skladu sa opštim pravnim principom imovinskog prava i stvarnog prava koji godinama važe u Srbiji. Kaže, kod nekog je stvorena nedoumica. Kod koga je mogla da se stvori nedoumica? Kod koga? Koliko vidim ovde je najveća nedoumica kod autora zakona. Samo kod autora zakona postoji nedoumica, tekstopisca. E, sad pošto ste otvorili tu temu, šta da vam radim, tako je, ovaj zakon to moram da vam kažem, niti propisuje uslove, niti propisuje način kako je navedeno u tekstu i u naslovu ovog zakona. Ovde sadrži odredbe koje govore o tome, ovim zakonom se prenosi, ovim zakonom se daje i tako dalje. Ne ulazim u to, to je većina tada odlučila, zadržavam se samo na autentičnom tumačenju. Znači, logika stvarnog prava, logika prava službenosti i logika prava stvarnih tereta podrazumeva povlasno i poslužno dobro. Poslužno dobro mora da trpi određene terete radi koristi i korišćenja na povlasnom dobru. To je u domenu stvarnih službenosti. Nema nikakav uticaj ime i prezime, ne vezuje se, vezuje se za vlasništvo, odgovarajuće nepokretnosti. To može biti i objekat. Otvorili ste temu zemljište i objekat. Otvorili ste temu nepromenljivosti Zakona o javnoj svojini. Otvorili ste temu, onih odredbi koje govore o privatizaciji građevinskog zemljišta. Otvorili ste mnoge teme potpuno nepotrebno u ovom trenutku, potpuno nepotrebno. Ako je ovo bio interes druge ugovorne strane koja je htela da kupi imovinu, onda pored ovog zakona mnogo važniji su neki drugi propisi koje ste morali da imate u vidu. I, neću da ulazim u to, samo ću da se skoncentrišem na ovo što ste stavili kao tačku dnevnog reda. Predlog ovog autentičnog tumačenja, predlažem vam da povučete iz procedure, da zaboravimo šta smo pričali o ovome. Nepotrebno je ovo tumačenje. To je važeće tumačenje po opštim propisima koji postoje. To bi moglo da bude, što se ono kaže, tačka. Pošto su sada otvorene neke teme vezano za „Železaru“, a krenula je priča Tito se šetao pa je rekao ovde može da uspeva grožđe, a oni protumačili gvožđe, pa napravili železaru, malo šale da unesem i tako dalje. Železara je nešto što postoji i postojala je još u vreme sankcija, pa je bila čuvena, kako se zvaše onda, način proizvodnje Matkovićev gvozden, kad se struja topila sa strujom i tako dalje. Svašta se ispričalo o toj „Železari“. Međutim, ono što ste uzeli u Zakon o budžetu Republike Srbije za 2016. godinu, to je član 3. Zakona o budžetu. Samo da vas podsetim, član 3. tog zakona, taj član 3. ima 34 strane teksta. To je najduži član u istoriji koja je ikada napisana. Vidite, za Železaru Smederevo, vi ste napisali da, samo trenutak, teško čovek može da se snađe, indirektne obaveze, to je, vodite ga kao unutrašnji dug, pa postoji Komercijalna banka, Garancijski fond 12,5 miliona evra, koji mora da se isplati do 9. oktobra ove godine. Pa, onda imate Banka Inteza, isto za „Železaru Smederevo“ pet miliona evra, imate rok 19. decembar 2016. godine, pa isto Komercijalnoj banci do 11. januara 2017. godine morate da isplatite još tri miliona evra. I, ima tamo poseban idiotski način obračuna kamate tromesečni euroribor plus 6,75%. Onda imate kod Poštanske štedionice obavezu do 12. januara 2017. godine pet miliona evra, pa imate kod Poštanske štedionice po osnovu garancija Agencije za osiguranje i finansiranje izvoza Republike Srbije takođe još pet miliona, to je do 2. februara 2017. godine. To je ono što je vlast verifikovala i priznala. Kakve ovo veze ima sa koprodukcijom vezanom za „Železaru Smederevo“, možemo samo da nagađamo, da sumnjamo, to vi dobro znate. Ali, kada se prodaje imovina nekog pravnog lica, ja bih vam skrenuo pažnju da je zemljište u posebnom pravnom režimu. Objekti su takođe u jednom drugom pravnom režimu. Zato mislim da ovu tačku dnevnog reda trebate da skinete i da se odustane od ovog autentičnog tumačenja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanikSaša Radulović. Izvolite.
Hvala. Ovde je nekoliko puta predlagaču postavljeno pitanje u vezi ko su vlasnici zemljišta na koje će ovaj zakon da utiče. Predlagač se, ne znam, ili pravio neveštim, ili nije razumeo pitanje, pa ću ja morati da objasnim još jednom ne bi li bili kristalno jasni i možda dobili odgovor od predlagača, a takođe mislim da je bitno i za građane Srbije da razumeju o čemu se ovde u stvari radi. Znači, ovde imaju tri strane na koje se odnosi ovaj predlog za autentično tumačenje, na koje se odnosi zakon. Jedna je „Železara Smederevo“ koja je vlasnik imovine, druga strana je kupac, kineska kompanija „Hestil Srbija US Stil doo“, koja je ima osnivački kapital od 24 hiljade dinara i koja je u vlasništvu „Nju Silkroud Holding“ iz Hon Konga. Imamo treću stranu, a to su vlasnici, odnosno držaoci nekih parcela nekog zemljišta kroz koje, odnosno gde ispod zemlje prolaze neki podzemni vodovi „Železare Smederevo“ i tiče se u stvari prava pristupa i prava službenosti oko tog zemljišta nad tim podzemnim vodovima. Više puta je postavljeno pitanje na koga se to tačno odnosi, da dobijemo spisak ljudi, pošto bi ta pravna i fizička lica iz Smedereva trebala da znaju da razgovaramo u stvari o njima i o njihovom zemljištu na koje se odnosi ova službenost. Jedan od velikih problema naše privatizacije, verovatno i centralni problem, su potpuno nesređeni imovinsko pravni odnosi, i to je u stvari ključni razlog koji je doveo do pljačkaške privatizacije koja je nastavljena do danas. Pošto sistemski nijedna vlast nije bila u stanju da reši ovaj problem i da dobijemo sistemsko rešenje, ovde se pribegava ovim leks specijalis rešenjima, gde za svaki pojedinačni slučaj vlast koja nije u stanju da napravi sistem donosi zakon koji se odnosi samo na taj specifičan slučaj. Primer je npr. „Beograd na vodi“, drugi primer je Železara i ako vlast pogleda blagonaklono neku od firmi koje su u problemu, gde imamo nerešene imovinsko-pravne odnose i donese poseban zakon za njih, onda možda će tu situacija biti rešena, a za sve ostale imaju opšte zakonekoji očigledno ne funkcionišu, jer da oni funkcionišu uopšte ne bi razgovarali o ovome. Kako smo došli u ovu situaciju što se „Železare“ tiče? Pričano je u aprilu mesecu kako je konačno pronađen spasilac i taj spasilac će sada da kupi „Železaru“. Sad ovde konačno vidimo jasno priznanje da „Železara“ nije prodata, nego je prodata imovina „Železare“, a „Železara“ je ostala nama poreskim obveznicima, građanima Srbije, sa sve dugovima koje ćemo morati izgleda da saniramo. Ovo je bilo i 2011. na 2012. godinu, kada je pametnom odlukom prethodne vlasti kupljena „Železara“ za onaj magični jedan dolar. Usput je bilo nekih 40 miliona evra duga koji je bio saniran, a pored toga smo imali značajno saniranje drugih dugova ne bi li „Železara“ opstala. Nakon toga su počeli da se zidaju dugovi, pa smo, negde 2013. godine sam kao ministar privrede tražio, i građani se sigurno sećaju, da uradimo te lične karte, da popišemo imovinu, da popišemo obaveze, da vidimo šta je uknjiženo, šta nije, da se taj posao završi. Nesposobni menadžment ne samo „Železare“, nego i mnogih drugih preduzeća, nije hteo to da radi. Vlada nije htela to da podrži. Ja sam na kraju i podneo ostavku i ovo stanje nam je ostalo. Sad, da pogledamo malo koliko nas je sva ta neodgovornost koštala od tada do danas, pa do donošenja ovog najnovijeg zakona. U 2014. godini „Železara“ je napravila gubitak od 98 miliona evra. Na taj gubitak je dodato 36 miliona evra subvencija, tako da je ukupan gubitak bio 134 miliona evra. Da bi građani Srbije mogli da ocene koliko je to novca, ovo protivustavno otimanje penzija je ukupno uzelo od penzionera nekih 180 miliona evra na godišnjem nivou, odnosno nekih 20 milijardi dinara. Vidite kolika je proporcija između te dve stvari. Nakon toga je doveden spasonosni menadžment, za koji je rečeno da, citiraću premijera – sad ste u sigurnim rukama. To je bilo 22. marta 2015. godine. I u tim sigurnim rukama u 2015. godini je napravljen gubitak od 142 miliona evra. Kad saberemo sa ovih 134, dobijate preko 270 miliona evra. To je mnogo više nego što je uzeto penzionerima. E, onda je napravljen ovaj leks specijalis za imovinu „Železare“, pri čemu je sve ono što „Železara“ nije mogla sama da reši, a to je da se uknjiži na objektima, na imovini, da reši pitanja službenosti zato što ti neki vodovi koje ima ispod zemlje, koji prolaze ispod zemlje drugih pravnih i fizičkih lica nisu mogli da reše taj problem, pa su mislili ovim leks specijalisom da to preseku i da sva ta prava daju „Železari“, bez obzira na to npr. da li ima neki vod tu ispod zemlje koji ničemu ne služi i ne bi trebalo da ima ni službenost, niti bilo kakvih drugih prava na njemu, nego to tako đuture dato. Tu se verovatno pojavio problem da kineski investitor nije zadovoljan, pa je tražio ovo autentično tumačenje, ne bi li, kako oni verovatno misle, dobio neku pravnu sigurnost. To je, naravno, jedan privid, objasnili su prethodni govornici, da tu pravne sigurnosti nema, kad vam ti opšti zakoni ne važe, onda pravne sigurnosti ne može ni da bude. Nijedan ovakav leks specijalis ne rešava problem, nego pravi problem još većim. Pa, pokušavaju sada da tim autentičnim tumačenjem u stvari zaštite svoje interese. Šta je u stvari trebalo da se desi u „Železari“? Ono što smo trebali da uradimo kao država, što Vlada nije htela da uradi. Ovo sad važi ne samo za ovu Vladu, i prethodnu, i prethodnu, i sve nazad do 5. oktobra, i pre toga, da rešimo imovinsko-pravne odnose, da rešimo svojinska prava, da se to upiše i uknjiži, da popišemo imovinu svih tih preduzeća koje bi da privatizujemo, da popišemo obaveze, da se napravi neki finansijski plan, a onda da se pristupi privatizaciji, i da to bude tako da imamo javne tendere, gde kupci koji se javljaju, i sasvim je svejedno da li se javljaju iz Rusije, Kine, ili sa zapada, ili su neki domaći investitori uz podršku, recimo, stranih fondova. Međutim, kad znate, odnosno imate čistu situaciju u firmi, onda ćete i dobiti kvalitetne investitore. Naravno, ništa od toga nije urađeno, nego u jednom tajnom dogovoru je napravljen dil, koji onda povrh toga i Skupština treba da aminuje specijalnim zakonima za specijalnog investitora. Naravno, mi nemamo ništa protiv ni kineskih investitora, ni ruskih investitora, ni investitora sa zapada. Međutim, problem je u stvari sa našom državom i našom vlašću koja nije u stanju da uvede red, ko nije u stanju da dobije čistu situaciju u bilo kojoj firmi koja se privatizuje, pa mora da poseže za ovim leks specijalis zakonima ne bi li nekako presekla i stvorila barem neki priliv pravne sigurnosti. Glavni razlog zašto Srbija propada je zato što nemamo sistem. Ovakvi leks specijalis zakoni u stvari i govore da država priznaje da nema sistem i da nije u stanju da uvede red. Posledice toga najviše osećaju u stvari domaći privrednici, domaća, pravna i fizička lica koja imaju potpunu nesigurnost, takođe, i veliki ozbiljni strani investitori koji bi investirali u zemlji, kao što je Srbija, da imaju jasne imovinske odnose, jasnu pravnu sigurnost, sudove koji rade svoj posao. Pošto ništa od toga nema, onda dolazimo u ovakve situacije gde se prave posebni zakoni za svaki pojedinačni slučaj. Ovo vam je definicija države koja ne funkcioniše, definicija države u kojoj ne postoji sistem u kojoj nema vladavine prava. Nije pitanje da li zatvarati „Železaru“ ili ne, nego je pitanje uvesti red, biti odgovoran, imati menadžere, odnosno postaviti ih da urade posao koji je potreban i onda otvoriti postupak prijave investitora ne bi li odabrali najboljeg, ali pre toga, naravno, moramo da znamo šta uopšte hoćemo da postignemo. Mi ćemo biti, naravno, protiv ovog zakona zato što je duboko pogrešan, zato što ovo nije način da se rešavaju ova pitanja. Ono što bi predlagač trebao da uradi jeste da nam odgovori na pitanje – da li uopšte znaju na koja pravna i fizička lica će se odnositi ovaj zakon, pošto on utiče na njihova prava, da znaju tačno o kojim vodovima se radi koji prolaze ispod zemljišta nad kojim oni imaju ili državinu ili pravo vlasništva, kako bi svi ti naši građani znali šta to Skupština radi? Inače, bojim se da će ovaj zakon napraviti još veći problem i da će na kraju ponovo teret morati da padne na leđa poreskih obveznika, verovatno nakon nekih izbora i nakon neke nove vlasti. Još jedna stvar koja je jako bitna, a ona se tiče kineskog investitora koji ima još jednu dodatnu pravnu nesigurnost na koju mu izgleda još niko nije ukazao. Kada imate firmu, kao što je „Železara“, koja ima 52 milijarde dinara dugova „Železara Smederevo“ d.o.o, to vam je oko 450 miliona evra, ono što Vlada nije rekla jeste da će poreski obveznici moraju da saniraju taj dug od 52 milijarde evra. Dok smo prodali imovinu „Železare“, odnosno govori se o tome za 46 miliona evra, koja u finansijskim izveštajima iznosi 100 miliona za stalnu imovinu, a 100 miliona za obrtnu imovinu. Kada u takvoj situaciji prodate imovinu, a niste još sanirali dugove, onda poverioci „Železare Smederevo“ d.o.o. imaju pravo da potražuju naplatu svojih potraživanja i od kupca ove imovine zato što obaveze putuju zajedno sa imovinom. Jedini postupak u kome se mogu odvojiti imovina i obaveze jeste stečajni postupak, a tim putem niste krenuli. U tom postupku je moguće napraviti popis imovine, to je sudska obaveza, napraviti procenu imovine i onda u jednom transparentnom postupku zvati investitore da vam kupe imovinu. Ono u šta je ušao kineski investitor sa ovim ugovorom je jedna situacija u kojoj Vlada pokušava da simulira stečajni postupak van stečajnog postupka, da odvoji imovinu od obaveza, da posebno proda imovinu, a posebno nakon toga sanira ovih 450 miliona evra dugovanja. Ovo vam je praktično sprovođenje jednog posebnog postupka, gde će stečaj biti sproveden od strane Vlade. Problem je takođe i za zaposlene u „Železari“. Pošto nije kupljena „Železara“, „Železara“ će na kraju morati biti ugašena od strane Vlade Republike Srbije, tako da svi zaposleni moraju da napuste „Železaru“ i moraće da budu zaposleni kod novog vlasnika, ako ih uopšte bude hteo, a to je „Hestil Srbija – iron and steel“. „Železara Smederevo“ d.o.o. će očigledno biti ugašena. Još jedno pitanje koje postaje potpuno otvoreno je pitanje – šta je još obećano investitoru, da li su obećane neke subvencije, da li je obećano oslobođenje od poreza koji će plaćati, da li je pregovarano oko cene gasa, struje, oko cene železničkog transporta, itd? Znači, nemamo jasnu i transparentnu sliku i zbog toga uvek upadamo u probleme i godinama upadamo u probleme. Rešenje svih naših problema je u transparentnosti i postavljanju sistema. To je očigledno nešto što Vlada, ne samo ova, nego sve kada ih gledamo unazad, nije u stanju da uradi, nego poseže za nekim leks specijalis rešenjima. Takođe, mislimo da ovaj predlog za autentično tumačenje treba povući i da se treba vratiti na normalan sistemski rad na ovom pitanju, a to su ugovori i rešenje problema tim putem. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Gospodine Raduloviću, jako je bilo prijatno 13 minuta slušati šta sve niste uradili kao ministar, da biste na kraju ovde iskazali žaljenje što niste došli u priliku da budete stečajni upravnik nad „Železarom“ Smederevo. Ako mislite da i u jednom zakonu i u jednom autentičnom tumačenju će neko pobrojati verovatno desetine hiljada parcela i nazive ili imena vlasnika, odnosno korisnika tih parcela, onda se pitam ko je vama ikada dozvolio da vodite stečaj, ali da se ne vraćamo na taj period kada ste imali priliku da budete stečajni upravnik. Apsolutno je netačno i neistinito da se prava ljudi, preduzeća, države, bilo koga, na bilo koji način ugrožavaju, a odnosi se na one kroz čije zemljište prolaze postavljeni vodovi. Znači, ne radi se ni o kakvim budućim vodovima, zasigurno se ne radi ni o vodovima koji su postavljeni u nekoj bliskoj prošlosti. „Železara“ Smederevo, čak i bez ovog zakona, je održajem stekla pravo službenosti nad tim zemljištem, ali zbog sve naše dugogodišnje aljkavosti, taj posao upisa prava vlasništva, upisa prava službenosti i svega ostalog nije učinjen na vreme. Ja mogu da podržim jednu vašu tezu. Apsolutno se zalažem za to da se stvari sistemski reše, ali protekli period je jasno pokazao da dok mi ovo sistemski rešimo, „Železara“ bi se verovatno sama srušila od starosti ili bi se dugovi i minusi do te mere nagomilali da ne bi bila više interesantna nikome za kupovinu. Vlada Republike Srbije je očigledno bila prinuđena da posebnim zakonom ili zakonom za posebne slučajeve rešava pitanje imovine i službenosti. Nisam učestvovao u radu Skupštine kada je taj zakon donošen, ali ne bih ovde da držim predavanje, jer nisam neko ko je ikada želeo da bude profesor, i da objašnjavam na koje načine se sve stiče pravo službenosti. Ponavljam, ne može se ovo tumačenje primeniti ni na jedan jedini slučaj, jer se ovde ne radi o tumačenju Zakona o svojinsko-pravnim odnosima, kao jednog od osnovnih zakona, pa da onda kažemo da može da dobije neku široku primenu, da neko to tumači na drugi način. Ovo je tumačenje koje se odnosi isključivo i samo na član 6. stav 1. Zakona o kojem danas govorimo i apsolutno nije moguća zloupotreba ovog tumačenja nigde, nikada i ni na koji drugi način. Potpuno je razumljiva bojazan i stav kupca koji očekuje s pravom da bude, onog trenutka kada je preuzeo vlasništvo nad vodovima, zaštićen na isti način kao što je to i „Železara“ Smederevo. Jasno je da je to zakonodavac i hteo. Jedini cilj ovog tumačenja jeste da upravo obezbedi da kupac za kojeg se svi nadamo i procenjujemo da je neko ko će zaista dobro doneti „Železari „Smederevo bude apsolutno siguran u ono što dobija tim ugovorom o kupovini. Druga pitanja koja ste postavili iako nije moje, ja ću vas podsetiti da su utorak i četvrtak dani za postavljanje pitanja, tako da ta pitanja koja ste na kraju svog izlaganja postavili, iskoristite priliku sutra ujutru i postavite Vladi Srbije. Ja verujem da će dobiti sigurno adekvatan odgovor. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Vi ćete se svi složiti da pokušaj vređanja narodnih poslanika pokazuje slabost, tako da se neću osvrtati na taj deo. Što se tiče izlaganja predlagača, drago mi je da ste rekli da se očigledno radi o desetinama hiljada parcela i onda se radi i o značajnom broju kako građana Republike Srbije, tako i pravnih lica iz Republike Srbije, na koje ovaj zakon sigurno utiče. Znate, ako ne možete normalnim putem da uknjižite pravo službenosti, pa se donese specijalan zakon koji to pravo daje, bez uopšte da ulazite u to da li se ti vodovi više koriste, da li su uopšte potrebni, to utiče na vrednost zemljišta o kome govorimo. Tako da nikako ne možete da kažete da zakon ne utiče na to. Nažalost, pošto građani verovatno i ne prate kako treba, probudiće se sa tim kada im se desi, odnosno kada im investitor bude pristupao tim parcelama pa će se čuditi, međutim, činjenica jeste da to ne odgovara istini. Suštinski deo koji očigledno ne vidite je - za rešenje ovog problema i za pravljenje sistema nije potrebno toliko mnogo vremena, problem je što niko ništa na tome ne radi, 2014. i 2015. godina, kako vi rekoste, prođoše dve godine cele, gubitak od 270 miliona evra, ništa na ovim pitanjima nije urađeno i onda rešavate stvari zakonima koji su specijalno napravljeni za „Železaru“. To je jednostavno duboko, pogrešno i nerad, naravno, nije samo od 2014. godine, nego i davno ranije, pošto godinama, izgleda da je to bilo u interesu, ne rešavamo imovinsko-pravna pitanja, ne rešavamo pitanje imovine, nego ostaje zaglavljeno u nekim sudskim procesima koji traju godinama i zbog toga i imamo pljačkašku privatizaciju koja je sprovedena praktično i to građani jako dobro znaju zarad građevinskog zemljišta u Beogradu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovane kolege narodni poslanici, mislim da je vreme da se vratimo sa populizma na suštinu, a suština je zbog čega se danas raspravlja o autentičnom tumačenju jedne od odredaba zakona? Ovde, apsolutno niko iz opozicije nije hteo da prizna jednu suštinsku stvar, a suštinska stvar jeste sledeća – donet je Zakon o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima, privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železara Smederevo“ d.o.o. Smederevo. Taj zakon je stupio na snagu i proizveo pravne posledice. Zašto? Zato što je morao da bude donesen ovakav kakav jeste. A morao je da bude donesen ovakav kakav jeste zbog toga što 15 godina, ono što je rešeno ovim zakonom nije rešeno. Petnaest godina stanje katastra ne odražava faktičko stanje na terenu. Ko je kriv za to? Je li ova Vlada kriva za to? Od kada ova Vlada funkcioniše? Petnaest godina, pa bili ste u toj Vladi, petnaest godina ste imali, vi sa ove strane priliku da rešite imovinsko-pravne odnose. Zašto ih niste rešili? Naročito od 2000. godine pa nadalje, da ne govorim o tome da ste doveli privredu u predstečajno i stečajno stanje, ali postoji nešto što ovde takođe ne može da se dovede u sumnju, a to su sledeće činjenice. Nije autentično tumačenje, kao pravnici ne moramo da donosimo, ali ovo govorim kao pravnik. Zašto? Zato što znamo pravo i nama autentično tumačenje u suštini nije potrebno, ali je potrebno onome ko se i te kako interesuje za ili kupovinu ili kasnije pravo raspolaganja nad kupljenim dobrom, u konkretnom slučaju privrednim subjektom „Železare“. Ko to može da zabrani mogućnost da mu se omogući tumačenje i to autentično tumačenje? Mi, apsolutno ne. Zbog toga je naša obaveza da u cilju zaštite interesa ne samo „Železare“, već prevashodno zaposlenih u „Železari“, ova autentična tumačenja iznesemo. Ponavljam, kao pravnik smatram da je apsolutno nepotrebno i slažem se sa kolegom Krasićem, kada je izneo pravne razloge zbog čega nije potrebno autentično tumačenje, ali građani nisu pravnici. Ne znam da li nas dovoljno razumeju. Ekspert za stečaj ili eksperti za stečaje zaboravljaju na jednu činjenicu. Kaže se – ajmo u stečaj. To je bila jedna od mogućnosti, od modaliteta da rešimo pitanje, pa elementarno poznavanje stečaja podrazumeva da otvaranjem stečaja zaposleni prestaju biti zaposleni. (Saša Radulović, s mesta: Što se ovde i desilo.) Nije tačno. Apsolutno nije tačno i niste u pravu. Treba da znate da je veliki broj zaposlenih sada zaključio kolektivne ugovore sa novim vlasnikom. Raskinuo prethodno kolektivni ugovor sa „Železarom“ i zaključio kolektivni ugovor sa novim vlasnikom. Zašto? Zato što ima poverenje u način rešavanja problema o „Železari“, pa ako zaposleni imaju poverenje u taj način rešavanja zbog čega bi neko drugi sumnjao? Dalje, 5.000 zaposlenih je trenutno u „Železari“, nekada ih je bilo 10.000. Kažem, trenutno ih je 5.000, ako je i o čemu Vlada razmišljala, razmišljala je o socijalnom statusu i egzistenciji zaposlenih. Valjda je prioritet zaštiti prevashodno zaposlene i njihove egzistencije. To je ovde i učinjeno. Zar to neko može da dovede u sumnju? Čisto sumnjam, pa ni eksperti za stečaj. Mislim da stečajem znam da se bavim i dovoljno mogu da kompetentno prokomentarišem. Na kraju, ono što mi se čini bitnim, mislim na kraju kada govorim samo o ovom pravnom delu, da se istakne zarad građana, ovde je apsolutno sve jasno i ovde nema nedoumica i nepoznanica koje se bukvalno nameću. Ne razumem uopšte tu postavku, tu priču koja je negde zamagljivanje, da se na ovaj način vodi nekakav paralelan stečaj. Kakav paralelan stečaj? U kom pravcu, po kom zakonu? Koji je to način? (Saša Radulović, s mesta: Ja ću objasniti.) Nema potrebe da mi objašnjavate zato što znam mnogo bolje od vas. U suštini ono što želim da vam predočim jeste sledeće. Kao pravnik moram da skrenem pažnju prevashodno zbog građana da je činjenica, da je nužnost donošenja zakona o sticanju prava svojine nad zemljištem, objektima i vodovima privrednog društva „Železara“ uvela jednu novu zakonsku kategoriju koja nije poznata u odredbama Zakona o osnovama svojinsko pravnih odnosa, kolega Krasiću, a to je zakonska službenosti. Nova kategorija. Zašto nova kategorija? Zbog toga što Zakon o osnovama svojinsko pravnih odnosa ne poznaje zakonsku službenost već poznaje službenost koja se stiče, kako je to ovde rečeno, da zbog građana ne držimo predavanja i dovodimo u konfuziju. Tačno je da se službeno stiče pravnim i poslovnim ugovorom, vremenskim protekom od 20 godina nesmetanog korišćenja i poseda i na kraju odlukom državnog organa. Nije tačno da je i jedna vrsta naše odluke, odluka državnog organa. Nije tačno, ali je tačno da je ovo zakon koji podrazumeva zakon za posebne slučajeve, odnosno zakon lek specijalis. Nije tačna primedba koja je izneta da će se ovim zakonom stvoriti opasnost od neujednačene sudske prakse, da će sudovi ovo koristiti za neke druge slučajeve, neće. Zbog toga što se zakon odnosi tačno na određenog subjekta i tačno na određenu pravnu situaciju. Ako se odnosi na tačno određenog subjekta i na tačno određenu pravnu situaciju, onda se za druge situacije ne može koristiti. Prema tome, da demistifikujemo neke stvari kako bi barem iz ovog doma izašle činjenice, izašla istina. Još nije rečeno nešto što treba da bude poznato građanima, a to je, da ne samo „Hestil“, ne samo kupac „Železare“, ne samo sticalac prava slubženosti, pošto i jeste pravo službenosti teret, već i svi kasniji sticaoci. Jer mi „Hestilo“ ne možemo da ograničimo pravo raspolaganja, on će da kupi i vodove i „Železaru“ i objekte, sve ono što po zakonu koji je već donet i u odnosu na koga se autentično tumačenje odnosi, može da raspolaže. Ako može da raspolaže, to znači da može da otuđi na treće lice, četvrto, peto, šesto, sedmo. Svi ti sticaoci, bez obzira ko su, da li su u pitanju Kinezi, Rusi, Francuzi, domaći pravni subjekti, moraju imati pravnu sigurnost u tom smislu reči i ako traže da im se autentičnim tumačenjem potvrdi ono što je već u zakonu sadržano to jeste činjenica da se taj teret na poslužnom dobru prenosi na kasnije sticaoce. Prema tome, ovde nedoumica nema. Ovde pravnici, i to jedino pravnici, mogu da kažu – nama ovo nije bilo potrebno, ali je potrebno onome na koga se autentično tumačenje odnosi. Potrebno je onome ko želi da u saradnji sa Vladom RS i na osnovu zakonom propisanih rešenja, bez obzira da li će to biti pravni posao ili neki drugi vid sticanja, reši sve imovinsko-pravne odnose koji nisu rešavani duže od 15 godina. Zbog svega toga, a da bi automatski eliminisali, više nikad ne pomenuli mogućnost stečaja, ako ćemo i o tome da pričamo, ajmo da budemo i tu otvoreni i iskreni. Pa jel vi mislite da Vlada RS nije ni razmatrala i tu opciju uvođenja stečaja sa unapred pripremljenim planom reorganizacije. Pa jeste. Da li je to rešenje, što se vi niste setili, nisam siguran da jeste zbog toga što i taj, unapred pripremljeni plan reorganizacije nosi određene rizike. Kad se stave u korelaciju rizici takvog načina rešavanja situacije u „Železari“ i načina koji se sprovodi od strane od strane Vlade Republike Srbije, u svakom slučaju građani Srbije treba da podrže ono što predlaže Vlada RS. Ja sam apsolutno za to i smatram da bilo ko ko razmišlja u pravcu interesa, kako reče kolega iz poslaničke grupe LDP-a, da će podržati upravo zbog tog interesa. Taj interes treba da bude primaran i zbog toga treba podržati ovo autentično tumačenje odredbe člana 6. Zakona, o kome već koliko dugo pričamo, blizu dva sata. Na kraju, ne želim da opterećujem sa pravnom teorijom. Ja u ime, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS, ističem da će Poslanička grupa SPS podržati ovakvo autentično tumačenje. Mislim da je to jedino trenutno moguće rešenje i ako se praktično primenjuje od strane od onih koji treba da se primenjuje nije bilo potrebno. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Lepo je da smo se setili na kraju da postoje i neke opcije planova reorganizacije koji ne podrazumevaju davanje otkaza ljudima. Međutim, ima jedna druga stvar koja je, ja mislim, jako bitna. Treba da naučimo da u ekonomiji postoji jedan princip oportunitetnog troška koji kaže da kad potrošite neke pare na nešto, gledate da li ste dobro potrošili pare time da li ste na nešto drugo mogli da date pare da li bi dobili bolji efekat od toga. Da vam kažem, ovde imamo 270 miliona evra gubitaka koje je „Železara“ napravila neodgovornim ponašanjem Vlade i menadžmenta u 2014. i 2015. godini. To vam je oko 50.000 evra po zaposlenom. Recimo to je jedna druga stvar koja je možda mogla da bude urađena. Treća je da se svima spuste porezi i doprinosi za određeni procenat i da cela privreda dobije taj podsticaj. Sad kad govorimo o onome što će tek morati da preuzme Vlada RS, odnosno, na žalost, svi poreski obveznici, govorimo o 450 miliona evra. To vam je gotovo 100.000 evra po zaposlenom. To vam je od prilike neko smanjenje poreza i doprinosa za od prilike 10% za celu privredu u Srbiji. Ovo je jedna potpuna neodgovornost, nerazumevanje problema i da ja znam da Vlada ništa nije razmatrala pošto kad smo hteli nešto ozbiljno da radimo, ništa se u Vladi nije dešavalo. U to vreme premijer Dačić se nije ni bavio svojim poslom. Ispriča neki vic, neku šalu i to je od prilike bilo sve. Tako da kad god je nešto ozbiljno rađeno, to je u stvari i zaustavljano. Ovde je potrebna ozbiljna analiza. Znate, restrukturiranja preduzeća se rade preko 100 godina u svetu, zna se kako se to radi, nije neka nuklearna fizika, treba samo primeniti to znanje, problem je kad ga nemate.
Pravo na repliku, narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Za razliku od gospodina Dačića, koji je u to vreme bio premijer, ekspert za stečaj kao ministar se nije bavio svojim poslom, jer da se bavio svojim poslom, mi danas ne bi imali priliku da raspravljamo o nečemu o čemu moramo da raspravljamo. Raspravljamo o nečemu što je akumulacija problema ne samo generisanih od njega, već generisanih mnogo ranije, od 2001. godine, pa na ovamo. I sad smo izmislili toplu vodu da možemo da rešavamo probleme kroz stečaj, da možemo da rešavamo probleme tako što ćemo oterati hiljade zaposlenih na ulice, ostaviti njihove porodice na ivici egzistencije, razmišljati kako ćemo namiriti poverioce i to sve poverioce, ne samo obične stečajne, već i one razlučne, koji imaju prava na odvojeno namirenje, postaviti pitanje da li će uopšte ostati bilo šta od te stečajne mase da se naplati, zaboravljajući pri tome činjenicu da je i država poverilac „Železare“ i zaboravljajući jednu suštinsku činjenicu, da je ova Vlada RS i u vreme kada je njom predsedavao Ivica Dačić, a danas Aleksandar Vučić, preuzela ogromne terete, neverovatno velike terete sa kojima se bilo koja vlada teško može boriti. Ovaj način rešavanja problema je način rešavanja koji je jedino moguć i prihvatljiv, prevashodno za zaposlene u „Železari“ a i za privredu Republike Srbije i mi, uveren sam, svi zajedno u vladajućoj koaliciji želimo da se ovakvi zakoni više nikad ne donose, jer je naš cilj da privreda ozdravi, da izađe iz stečajnog statusa, da izađe iz privrednog kolapsa i nećemo imati potrebe da pričamo o ovome o čemu pričamo. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Radulović.
Ja ću građanima Srbije da objasnim šta bi se desilo da je plan koji sam napravio kao ministar prošao. Ono što smo tražili je da svaka firma u Srbiji, bilo da se radi o državnoj firmi, javnom preduzeću ili o društvenim preduzećima koja su bila u nadležnosti Agencije za privatizaciju, uradi lična karta, a to znači popiše se imovina, proceni se ta imovina, procene se obaveze. Kada imovinu gledate, gledate deo koji je mrtva imovina koja se ne koristi za obavljanje delatnosti, koja može da se proda, imovina koja je potrebna za obavljanje delatnosti i nakon toga se napravi neki poslovni plan, analiza tržišta, pa poslovni plan, pa nakon toga se uradi jedna sistematizacija radnih mesta koja ide sa tim poslovnim planom i onda se u sklopu svega toga reši pitanje svih preduzeća koja imamo. Onda svim zaposlenima po Predlogu zakona koji sam ja dao se izmire zaostale zarade za sve godine unazad, pa se svima poveže radni staž, pa se isplate otpremnine onima koji po sistematizaciji ne mogu da radno mesto i time se uvede red u privredu. Ovo je ono što je zaustavio Aleksandar Vučić, ovo je ono što je zaustavio i Ivica Dačić u to vreme nezakonitim rešenjima gde je postavio Mirovića da vodi Ministarstvo privrede u među periodu. Ovo je ono što je trebalo da se desi - znači, povezan radni staž za sve, isplaćene zaostale zarade za sve, isplaćene otpremnine za one koji ne mogu, odnosno za koje nema mesta nadalje u skladu sa poslovnim planovima i poslovni planovi budućnost za firme. Umesto toga dobili smo opšti javašluk koji recimo samo u „Železari“ za dve godine košta 270 miliona evra. Dobili smo to da se celokupna privreda praktično je otišla u stečaj. Ono što nije bilo dotučeno do tada na kraju je završilo tamo. Ovo znaju svi građani Srbije, ovo znaju svi zaposleni u tim preduzećima. Cena neodgovornosti i neznanja je ono što nam se u stvari desilo. Hvala.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vi ćete? Povreda Poslovnika, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se javljam drugi put. Predsedavajući prvi put mene nije video. Član 107, dostojanstvo Narodne skupštine. Ako neko loše govori o Dačiću i Vučiću… Evo, smeje se. Kako se ono kaže – smeje se kao Radulović na brašno. Smeta mu Vučić i Dačić. A kada je, da oprostite građani, smeštao svoju stražnjicu u njihovu fotelju, onda mu nisu smetali, čak naprotiv, koristili su. Evo u čemu je povređeno dostojanstvo. Kaže, 17. novembra 2013. godine vođa ovih, niko se od njih oznojio nije, piše Aleksandru Vučiću – povuci nalog da se kopa po stečajevima u kojima sam radio. Istina, da ili ne? Evo kako se dalje povređuje dostojanstvo kada se loše govori o onima koje si maltene ocenjivao. Kaže u istom mejlu od 17. novembra 2013. godine – ALSU se ukida, Agencija za licenciranje stečajnih upravnika, molim te da Ivana Matić, to je njegova prijateljica, evo ih opet su energetski efikasni. To ste letos trebali raditi hlađenje, sad treba da grejete malo. Kaže – molim te da Ivana Matić, njegova prijateljica, bude imenovana za novog direktora. Njen zadatak je da zatvori Agenciju za licenciranje stečajnih upravnika i da stavi njegovo udruženje da oni vode stečajeve i da mu ta gospođa Matić ukloni sve prekršaje, što je i uradila…
Vreme, kolega Rističeviću.
…Da mu ukine sve stečajeve na kojima je radio. On je, dame i gospodo, ekonomista koliko i Živković poljoprivrednik. Hvala.
Po Poslovniku, Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dakle, povređen je član 103. – zloupotreba povrede Poslovnika od strane gospodina Rističevića, koji je pričao o svemu samo ne o redovnoj sednici, odnosno o Poslovniku Narodne skupštine. Mislim da ste morali da ga prekinete, s obzirom da je upotrebljavao i neka imena ljudi koji nisu u ovom parlamentu i mislim da je potpuno nedolično da koristi povredu Poslovnika za repliku nekim ljudima koji ne mogu da se brane ovde. Dakle, niz neistina na račun kolega narodnih poslanika usred jedne rasprave koja može da bude donekle i konstruktivna, da bi građani znali šta se zapravo desilo sa „Železarom Smederevo“ u poslednje četiri godine. Marijan Rističević je potpuno zloupotrebio i mislim da ste morali da ga opomenete. Zahvaljujem. Ne želim da se glasa u danu za glasanje.
Ja se izvinjavam ako vi smatrate da je bila povreda Poslovnika. Očigledno da mi je nešto promaklo pošto sam čitao o tome kako je „Sartid“ privatizovan 2002. i 2003. godine, pa malo dekoncentracije. Kolega Martinoviću, izvolite.
Istini za volju, vi ste, gospodine Raduloviću, iz Ministarstva privrede pobegli. A pokušali ste da pobegnete zajedno sa…
Molim vas, bez ličnog obraćanja.
Dakle, pokušao je da pobegne gospodin Radulović iz Ministarstva privrede zajedno sa nekoliko sanduka dokumentacije u kojoj su se nalazile te njegove famozne lične karte. Ja sam, gospodine Raduloviću, sećate se, kao predsednik Nadzornog odbora „Galenike“ dolazio kod vas, je li tako? (Saša Radulović, s mesta: Kako vas nije sramota?) Kako me nije sramota? Kako vas nije sramota? Bili ste vi i bio je vaš čuveni ekspert, kako se zvaše, gospođa Milenić, za koju se posle ispostavilo da je geolog. Dakle, veze sa ekonomijom nema. Kao što ni vi kao, ako se ne varam, inženjer elektrotehnike takođe nemate nikakve veze sa ekonomijom. Cela vaša ideja oko ličnih karti, oko toga da se nešto proda pa da se radnicima poveže radni staž, pa da se isplate plate itd, bila je sledeća. Celu srpsku privredu gurnuti u stečaj, vas i vašu suprugu proglasiti za stečajne upravnike u svim srpskim preduzećima i onda da vi i vaši kompanjoni ostvarite profit. Nije vas bilo briga da se spasi pet hiljada radnih mesta u Smederevu, da se spasi 500 radnih mesta u Vladičinom Hanu, hiljadu radnih mesta u Novom Sadu. Ne, cela srpska privreda da se gurne u stečaj. Vi ste rekli – niko ne može da dobije pare iz Fonda za razvoj dok sam ja ministar privrede. Po zakonu, ministar privrede je predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj. To ste rekli meni, kao predsedniku Nadzornog odbora „Galenike“, jer sam hteo da spasim kompaniju koja je bila u ogromnim ekonomskim problemima, ali za te probleme, izvinite, nije odgovoran Aleksandar Vučić i nije odgovorna SNS. Ali, šta je trebalo da uradimo? Vaša ideja je bila – neka „Galenika“ ide u stečaj.
Vreme, kolega Martinoviću, privodite kraju.
Da prodajemo „Galeniku“ na kilo. To je bila vaša ideja. Da „Železaru“ prodajemo na kilo. To je ta vaša genijalna ekonomska filozofija.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Saša Radulović.
Predsedavajući, zaista ne znam po kom osnovu ste poslaniku dali reč. Replika na šta? Razumem da je pokušaj vređanja i omalovažavanja manir u Narodnoj skupštini. Mi na taj nivo nećemo silaziti, to je sigurno pokazivanje slabosti. Mi ovde govorimo o konkretnom pitanju vođenja „Železare“ i problemima sa „Železarom“. Presmešne su priče u ovoj godini gde dokumenti staju na USB da je neko u sanducima nešto nosio, to je zaista smešno i vređa dostojanstvo i građana Republike Srbije i Narodne skupštine. Znači, činjenica jeste da je plan postojao, vrlo jasan plan, koji je trebalo da reši pitanja svih zaposlenih u svim firmama koje su u državnom vlasništvu ili su društvena preduzeća. Taj plan je bio kristalno jasan, po pravilima i principima.
Gospodine Raduloviću, moram da vas prekinem.
Ne možete da me prekinete, imam pravo na repliku, rečeno mi je.
Gospodine Raduloviću, vi ste pokazivali Poslovnik i tražili reč, ne repliku [[Saša Radulović, s mesta: Ja sam tražio repliku.]] Ako ste tražili repliku, pre vas ima pravo na repliku narodni poslanik Neđo Jovanović. (Saša Radulović, s mesta: To je vaša greška, nije moja.) Znate šta, postoje neka pravila u ovom parlamentu, da ako hoćete pravo na repliku, dovoljno je da se elektronski prijavite, okrenem se prema vama i pokažete mi da želite pravo na repliku, a onog trenutka kada elektronski zatražite reč i pokažete mi Poslovnik, a to znaju ovde 249 poslanika, možda manje za vašu poslaničku grupu, znači, tražite da reklamirate povredu Poslovnika. (Saša Radulović, s mesta: Poslovnik je spušten, rekao sam jasno da tražim repliku.) Završite, imate pravo. Zatražite reč samo još jednom. Zatražite reč, još minut.
Hvala vam. Da ponovim, znači, plan je vrlo jasan i ovako se restrukturiranje radi svuda u svetu. Ovo je za građane Republike Srbije. Uradi se lična karta preduzeća, popiše se imovina, popišu se obaveze, uradi analiza tržišta, zatim finansijski plan, poslovni plan, sistematizacija radnih mesta, a onda se svim zaposlenima isplate sve zaostale zarade, ne minimalac za godinu dana, nego sve zaostale zarade, zato što ta prava ne mogu da se ignorišu, svima se poveže radni staž, isplate otpremnine za one koji po sistematizacijama više nemaju radno mesto. Tako se uvodi red i upravo je to ono što je zaustavila Vlada Republike Srbije i zbog toga sam i podneo ostavku. Hvala vam.
Narodni poslanik Neđo Jovanović čeka već desetak minuta. Izvolite.
Zaista mislim posle ovoga da replika više nema smisla zato što je prethodnik sve o sebi sam rekao. Da su Aleksandar Vučić i Ivica Dačić čekali utopijske ideje da se sprovedu, ko zna dokle bi došla „Železara“ i cela privreda Republike Srbije a, na sreću, nisu čekali. Sve je ovo jedna lepa priča samo se postavlja pitanje odakle pare, ko će to da da toliki novac da bi se povezao svim firmama radni staž, isplatile zarade, itd. Utopijske priče nemaju nikakvog smisla. Umesto zamešateljstava i pokušaja da se pravi razdor između tadašnjeg premijera i prvog potpredsednika trebalo je raditi. Očigledno se u tadašnjem resoru nije radilo. Neću da komentarišem ove mejlove na koje ukazuje gospodin Rističević, jer ko ih je pisao dobro zna šta je pisao i šta je sadržina tih mejlova i sa kojim ciljem. Na sreću ti mejlovi nisu doveli ni do destabilizacije Vlade, ni do razdora između koalicija. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandra Martinović. Izvolite.
Pitao sam vas gospodine Raduloviću na tom sastanku koga se ne sećate, izvinite, a šta da prodaje „Galenika“. Evo, ja sam sada čuo od vas po petstoti put da firme prodaju imovinu koja im na treba. Izvinite, šta da prodaje „Galenika“? Novu fabriku lekova. Šta da proda? Šta da proda kompanija koja nema šta da proda? Na to pitanje niste umeli da mi odgovorite, ali nije to suština. Suština vašeg ekonomskog poduhvata je da se cela srpska privreda gurne u stečaj. Da sva preduzeća koja su bila u državnom vlasništvu ne da se privatizuju, ne da nađu strateškog partnera, nego da odu u stečaj, a da u svim kompanijama stečajni upravnik budete vi ili vaši prijatelji koje bi namestila Agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Kažete da kako me nije sramota. Izvinite, kako vas nije sramota da budete istovremeno stečajni upravnik u nekih 14 ili 15 preduzeća i da sa preduzećem svoje supruge zaključujete ugovor o pružanju računovodstvenih usluga za potrebe preduzeća u kome ste vi stečajni upravnik, pri čemu je ta kompanija 50% vlasništva vaša, a 50% je vlasništvo vaše supruge i vi sami sa sobom kao stečajni upravnik zaključujete ugovor o pružanju računovodstvenih usluga kompaniji koja se nalazi u stečaju. To je bio vaš genijalni poen za srpsku privredu. Zato ste vi gospodine Raduloviću glavom bez obzira pobegli iz Ministarstva privrede. A kada pominjete poreske obveznike, evo ja vas molim, kao Boga vas molim, samo mi kažite, čiji ste vi poreski obveznik, američki, srpski, japanski? U kojoj državi vi plaćate porez i da li bilo kome u stvari plaćate porez?
Pošto ovo više nikuda ne vodi, određujem pauzu u skladu sa članom 112. Poslovnika u trajanju od deset minuta. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić, ovlašćeni predstavnik SNS. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, danas smo imali zaista prilike da čujemo i ono što su koncepti nekih neostvarenih želja bivših ministara, ali i ono što su, čini mi se, nerazumevanja u tehničkom smislu ovog autentičnog tumačenja. Pre svega, ispred SNS mislim da treba da se zahvalimo strankama koje će podržati ovo autentično tumačenje, jer su ipak svoje stranačke interese stavili iza državnih interesa. S obzirom da kada pričamo o „Železari“, ona je pre svega državni interes i s obzirom da su shvatili i imali iskustva kada je bilo priče i o „Sartidu“ i o US Steel i „Železari“, došlo je jednostavno do toga da su nagomilani imovinsko-pravni problemi i finansijski problemi koji su proizašli iz svih ovih godina tražili suštinu, a to je dobar strateški partner. Dobar strateški partner je bio potreban u 17 preduzeća kojim je Vlada Republike Srbije kroz zakone o privatizaciji, izmenama i dopunama Zakona o stečaju u 2013. i 2014. godini zaštitila u jednom delu da upravo poverioci ne mogu da bace u stečaj firme kao što su „Galenika“, kao što je „Železara“ i to je ono što predstavlja jednu ne samo privrednu, ekonomsku i socijalnu odgovornost Vlade, nego i svih građana Srbije, pre svega, prema ovoj državi, ali i država prema građanima. Jer, koncept da 100.000 ljudi ostavite na ulici, bez obzira da li oni imaju određeni novac za povezan radni staž i za određena finansijska sredstva, isplata po godini radnog staža, ne donosi prihodima i novostvorenoj vrednosti i ne donosi ekonomskom razvoju. „Železara“ je jedan od glavnih generatora BDP-a i problemi sa kojima se Srbija našla i 2000. godine kada je u pitanju bio dug tadašnje države, koji je tadašnji US Steel, odnosno preuzeo, odnosno nije preuzeo, jer se država odrekla praktično potraživanja, nego je prodala za određenu cenu, a pre toga „Sartid“ napravio i cena za koje su prodate u to vreme, su bili očito jedino moguće rešenje u tom trenutku.Svaka Vlada se mučila sa rešenjima koje treba da donese. Ova Vlada je u trenutku kada je trebala da sprovede ekonomske reforme i fiskalnu konsolidaciju javnih finansija sa 232 kreditne linije, sa hipotekom nad mnogim objektima, sa dugovanjima koji su jednostavno krediti davani od strane države po komercijalnim uslovima došla u situaciju da 17 strateških preduzeća zaista mora da zaštiti i na određeni način ljude koji rade u tim preduzećima ostavi u određenom radnom odnosu. Onda je krenuo jedan veliki i težak period pronalaženja strateškog partnera. Strateški partner, i sva sreća što na određeni način posle dugogodišnjeg rada, bez obzira što su se tu pojavljivali i druge zainteresovane kompanije, je došao i javio se na konkurs, na javni poziv koji je Vlada Srbije raspisala i pristao da kroz određenu pravnu regulativu uđe u određenu ugovornu stranu sa Vladom Srbije, odnosno sa „Železarom Smederevo“. Ono zbog čega danas imamo ovde autentično tumačenje je, pre svega, što smo mi kao ova Skupština i kao skupštinska većina doneli zakon sa kojim smo zaista hteli da rešimo većinu imovinsko-pravnih problema u kojima Srbija ne samo poslednjih 15 godina, nego poslednjih 25 godina se muči i jednostavno ne postoji način na koji ona može da izađe, pogotovo kada je u pitanju pregovaranje sa stranim investitorima i kada kažemo da „Železara Smederevo“ i danas je i još uvek ostaje 100% u vlasništvu Republike Srbije, onda je to velika stvar, zbog toga što danas imamo dva pravna lica - „Hestil“ koji je kineski partner „Železari“ je jedno pravno lice, a „Železara Smederevo“ drugo pravno lice. Važno je reći zbog građana Srbije da je „Hestil“ isključivo kupio imovinu „Železare“, a to znači da nema prenosa potraživanja, nema prenosa obaveza prema zaposlenima, niti nekih trećih uslova. Ali, šta je važno? Važno je reći da je poverenje koje je „Hestel“ kao investitor imao u Vladu Srbije i u „Železaru“ da sklopi sa 5.000 zaposlenih koji su radili u „Železari“ direktno, znači, „Hestil“ ima ugovore o radu sa zaposlenima u „Železari“. Samim tim, oni su pokazali visok stepen poverenja i u ovu državu i u svog strateškog partnera koji se nalazi u Smederevu. Smederevo je jedna od žila kucavica ekonomskog razvoja Srbije, odnosno ekonomskog pada Srbije. Zbog toga ne treba olako shvatati rešenja koja govore o tome, najlakše je to baciti u stečaj, preko noći rešiti celu situaciju, otpustiti ljude, a ako treba zaposlićemo možda stotinak, dvesta, jer kao takva važna privredna strateška tačka ona jednostavno generiše naš BDP, novu vrednost, pogotovo kada govorimo o proizvodnji. Ono zbog čega danas treba reći da „Hestil“ zapošljava pet hiljada ljudi govori o tome da je zaustavljen taj pad uopšte kada pričamo o Smederevu i zaustavljen pad ekonomski kada govorimo uopšte o privredi Republike Srbije. Ko je „Hestil“? Vrlo je važno da danas znamo kakav je naš strateški partner. Pre svega, 4. marta 2006. godine, kada je objavljen javni poziv za prikupljanje ponuda za nadmetanje radi prodaje imovine subjekta privatizacije koji se odnosi na privredno društvo i „Železaru Smederevo“, krajnji rok je bio 30. mart 2016. godine, 4. marta praktično je raspisan taj javni poziv na koji se javio investitor koji je u svojoj ponudi dao 46 miliona evra i ono što je rekao u svojoj ponudi, da će zaposliti sve zaposlene iz „Železare Smederevo“. Osim toga, kada imate jednu pravnu proceduru po kojoj funkcioniše partner kakav je „Hestil“ i kada imate jedno imovinsko-pravno nasleđe u Srbiji u kojem je jako teško da bilo koji investitor shvati da mi ta nerešena pitanja do sada nismo nikako rešili, nego da imamo različite modele rešavanja, kao što smo imali pitanje stečaja ili smo imali pitanje da 200 parcela fizičkih i pravnih lica imaju ispod vodove koji su povezani sa „Železarom“, onda je sasvim razumljivo da morate da nađete određeno pravno autentično tumačenje sa kojim će investitor da osigura svoje postojanje dugi niz godina na tržištu Srbije. Treba reći da ti vodovi o kojima danas pričamo se nalaze pod zemljom i postoje više od 60 godina. Oni nisu novi. Kada govorimo o tome da pričamo o autentičnom tumačenju, o pravu službenosti, a ne o vlasništvu, to znači da bez prava službenosti „Hestila“ „Hestil“ ne možda da radi, jer može da se desi da pojedinac vlasnik te parcele kroz koju prolaze određeni vodovi, po određenom sistemu dođe do oštećenja i jednostavno nema finansijskih sredstava da tako nešto popravi, onda će biti ugrožen sam „Hestil“, odnosno „Železara“ zbog takvih problema. Ono zbog čega ovo govorim, zato što mislim da je nerazumevanje kolega iz nekih stranaka koji kažu da je pitanje telekomunikacija, pitanje mreže elektroprivrede Srbije, da je to pitanje ustupanja vlasništva. Trebali bi da znaju da po Ustavu Srbije, mreža elektroprivrede Srbije je 100% u vlasništvu države Srbije i nikada nije u vlasništvu privatnika. Jednostavno, takve protivustavne akte ne možemo da donesemo. Sistem telekomunikacija, takođe, ne može da bude u vlasništvu privatnika, već je u vlasništvu države. Zbog toga danas imamo autentično tumačenje po kome želimo suštinski da pojačamo određeno pravo koje ima onaj ko je kupio imovinu, jer bez tog prava se dovodi pitanje delatnosti koju obavlja „Hestil“. I ono što je u pravnom smislu kolega Neđo Jovanović, kao iskusan pravnik, potpuno objasnio, kao i predsednik Odbora za zakonodavstvo, ja ne bih više ponavljala, ali hoću da kažem da u trenutku kada govorimo o privrednim aktivnostima i kada govorimo o ekonomskim reformama i kada govorimo o tome da je Vlada Srbije uspela da sačuva pet hiljada radnih mesta u Smederevu, da je to jedan od najvažnijih zadataka koje je ona ispunila prema građanima Srbije, dugovanja koja su proistekla rada „Železare Smederevo“ nisu od juče, nisu napravljena 2012, 2014. godine, nego su proizvod svih onih zakona koji su vladali, pa čak i situacija na tržištu, kad pričamo o proizvodnji čelika, o porastu i smanjenju cene čelika na svetskom tržištu i mogućnostima uopšte da ovakva fabrika radi i da bude isplativa. Jer, nije slučajno što je „Ju-es Stil“ otišao i nije slučajno što, jednostavno, ono što je investirao u Srbiju, onoga trenutka kada je preuzeo „Železaru Smederevo“, do trenutka kada je napustio Srbiju, nije uspeo da na isplativ način zatvori finansijsku konstrukciju. Treba reći da dana 5. aprila 2006. godine Ministarstvo je donelo odluku po kojom je kupca proglasilo učesnika „Hestil grup“, i ono što je važno reći, da je ugovor potpisan i objavljen na sajtu Vlade Srbije, odnosno Ministarstva privrede 18. aprila, da su saradnici odnosno advokatske kancelarije koje zastupaju „Hestil“ podnele Komisiji za zaštitu konkurencije praktično zahtev prema kome je Komisija odobrila sprovođenje koncentracija kompaniji „Hestil“ i „Železara Smederevo“, čime su se stekli uslovi praktično da i u formalno-pravnom smislu menadžmenti ove dve kompanije razmenjuju određene vrste ugovora, potpišu sa novozaposlenima i da 1. 07. faktički je menadžment, odnosno preuzet u formalno-pravnom smislu i „Hestil“ u vlasništvo svoje. Zbog čega sve ovo govorimo, kada govorimo uopšte o ovom autentičnom tumačenju? Dobro je da je gospodin Martinović, kao iskusni pravnik, primetio i dao predlog Vladi Srbije da ovakvo autentično tumačenje usvoji, zbog toga što smo ovim poslali poruku ne samo kineskom investitoru, nego svim drugim investitorima da, ako imaju ozbiljnog partnera u Republici Srbiji, a to je Vlada Republike Srbije, u svakoj situaciji smo na strani posla, na strani otvaranja novih radnih mesta i stvaranja klime u pravnom i formalnom smislu da pravimo novu vrednost, da stvaramo i razvijamo, da podstičemo, jednostavno, taj bruto društveni proizvod, ne samo zbog nas, nego zbog naše dece, zbog naše budućnosti. Ono što je važno reći danas, da se nadamo da, evo i ispred SNS ovlašćeni predlagač, da će možda, pored ove dve stranke iz opozicije za koje smo čuli da će podržati ovo autentično tumačenje, nadam se da će možda i oni koji smatraju da pitanje vlasništva možda nije na adekvatan način definisano, da su zaista od iskusnih pravnika ovde u Skupštini dobili dobro obrazloženje i dobar razlog zbog čega bi ovo podržali. Jer, ipak smo mi svi ovde u Skupštini u interesu građana, birani od tih istih građana i smatramo da u budućnosti, koje god odluke da donosimo, zaista treba da ih donosimo sa što većim konsenzusom, bez obzira o kojim se investitorima radi, iz koje zemlje oni dolaze i da nekada svoje stranačke interese treba da podredite državnim. Iako se smatrate opozicionim strankama, ne treba svoje pravo da koristite u tzv. oportunitetnom smislu, nego jednostavno da koristite u jednom konstruktivnom smislu. Naravno, legitimno pravo je i stranaka koje smatraju da ovakav predlog treba da se povuče. Verovatno postoji to nerazumevanje, jer sistem funkcionisanja države u pravnom i regulatornom smislu se menja. Mnogo se toga promenilo, od 2012, 2014, pa i danas, i sigurno je da će se ta brzina povećavati, promene naših zakona, ali i primena. Očito je da Skupština Srbije treba da pomogne ne samo Vladi Srbije nego i svim građanima Srbije da ostvare svoje interese – pravo na rad. Pravo na rad su zaista ostvarili ovih 5.000 ljudi u Smederevu, da nisu ostali bez posla. Jer, da smo slušali neke krajnje racionalne energetski efikasne modele, očito bi ostali sa ljudima bez posla, sa ljudima kao socijalnim slučajevima, sa porodicama bez nada, sa decom koja bi gledala što pre da odu odavde, beznadežno, sa situacijom koja u političkom smislu bi samo dovodila do toga da jednostavno budete u bezbednosnom smislu pod velikim pritiskom, ne samo sada koji trpimo, već i onim koji imaju sve ostale države koje su ekonomske nestabilne i politički zaista neaktivne. Kada govorimo uopšte, na kraju, o „Železari“ i kada govorimo o autentičnom tumačenju, treba reći da je ovo samo jedan primer rešavanja imovinsko-pravnih odnosa koji pokazuje spremnost svih nas da se aktivno uključimo u rešavanje problema u privredi, ali u privredi na taj način što želimo da pošaljemo poruku svim domaćim i stranim kompanijama da je jednako pravo da budu zainteresovani za firme koje su i u proceduri stečaja i one koje su strateški zaštićene od strane države. Ono što je najvažnije danas reći jeste da je ovo autentično tumačenje prilika da se sve stranke ovde pokažu na delu, da li podržavaju zaista koncept otvaranja novih radnih mesta, da li podržavaju koncept izvlačenja privrede iz propasti i da li podržavaju koncept za budućnost Srbije. U danu za glasanje SNS će podržati ovo autentično tumačenje. Hvala.
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Prelazimo na rad po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Vesna Ivković.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice i kolege poslanici, danas raspravljamo o veoma važnom zakonu za Srbiju, ali i za grad Smederevo, za ukupan ekonomski razvoj. Definisanjem imovine kojom „Železara“ raspolaže rešava se višedecenijski problem koji se odnosi na status objekata i zemljišta „Železare“. „Železara Smederevo“ je nesumnjivo privredni gigant od ogromnog državnog značaja, stoga je i ova Vlada Republike Srbije posvećena rešavanju svih pitanja koja opterećuju „Železaru Smederevo“ i zaposlene u njoj. Socijalistička partija Srbije bezrezervno podržava Vladu Republike Srbije u nastojanjima da „Železaru“ stavi na zdrave noge, da obezbedi plasman čelika u inostranstvo i što je najvažnije da osigura zaposlene u „Železari“ koji nikada više ne smeju biti u stanju neizvesnosti za svoja radna mesta. Grad Smederevo i građani Smedereva mogu biti sigurni da ovim autentičnim tumačenjem dobijaju svi i da će oslonac privrede ovog grada i dalje biti „Železara“ sa kojom se sve do dolaska ove Vlade previše eksperimentisalo i „Železaru“ u jednom trenutku dovelo do ivice ponora. Moje kolege su do sada govorile o pravnim i političkim aspektima ovog predloga, a ja ću govoriti o značaju „Železare“ za Smederevo, grad iz kog ja dolazim. Prvo kratko podsećanje na istorijat Železare. Početak metalurgije u našoj zemlji vezuje se za SARTID osnovano 20. februara 1913. godine. Bilo je to mešovito akcionarsko društvo manjinskog srpskog kapitala i većinskog kapitala stranih akcionara. Na obali Dunava kilometar i po uzvodno od grada Smedereva izgrađeni su prvi pogoni predratne Železare. Godine 1962. doneta je odluka o izgradnji nove Železare na lokaciji u Radincu, a 1964. godine položen je kamen temeljac. To je vreme kada se u svetu industrija nije mogla zamisliti bez gvožđa i čelika i pokazuje stratešku odluku da Srbija ide u korak sa svetom. Od tada je sledio kontinuirani razvoj i napredak Železare koji je doprineo ne samo privrednom razvoju grada Smedereva, već i ukupnom privrednom razvoju Srbije. Od tada je sledio konstantan razvoj ne samo Železare, nego i grada Smedereva, koji su ostali međusobno povezani i do dan danas. Železara Smederevo ima stogodišnju tradiciju u proizvodnji gvožđa i čelika i poznata je u Evropi po proizvodnji čelika, toplo i hladno valjanih proizvoda i belog lima. Pogoni Železare smešteni su u Smederevu, Šapcu i Kučevu čineći Železaru kompanijom od izuzetnog strateškog značaja kako za Republiku Srbiju tako i za region. Sudbina Železare je na neki način i bila sudbina Smedereva. Kada je Železara radila i razvijala se, tada se razvijalo i Smederevo. Kada je Železara bila u problemu tada je i grad imao poteškoća. Upravo zbog toga su građani Smedereva jasno podržali napore Vlade da se strateški partner za Železaru u najpoznatijem kineskom proizvođaču čelika „Hestilu“ koji će omogućiti stabilno poslovanje i dalji razvoj grada Smedereva i privrede Srbije u celini. Vlada Srbije je 5. aprila prihvatila ponudu kineske kompanije „Hestil“ za kupovinu Železare Smederevo koja je jedina na tenderu dala obezbeđujuću ponudu da kupi svih 98 imovinskih celina Železare i što je najvažnije zadržano je svih 5.000 radnika. To znači da od Železare direktno živi ne samo oko 5.000 zaposlenih, već više od 20.000 građana računajući članove porodica zaposlenih, kao i porodice mnogih dobavljača i kooperanata. Ističem da je uspostavljen socijalni dijalog na višem nivou i udvostručena proizvodnja zahvaljujući kineskom vlasniku. Strateški partner će značiti ne samo sigurnost za zaposlene u tom gradu, nego i više posla za dobavljače i kooperante, ponovno učešće u izvozu Srbije i podsticaj u rastu BDP zemlje. Podsetiću da je Železara u velikoj meri izvozno orijentisana što svakako doprinosi privrednom rastu Srbije. Dokle god živi i radi Železara, živi i razvija se grad Smederevo. Vlada Republike Srbije ima jasan cilj, a to je jačanje privrede, smanjenje nezaposlenosti i bolji život građana Srbije. U tom smislu poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovo autentično tumačenje zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, nije tu. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na dnevnom redu je autentično tumačenje odredbi člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima, vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo d.o.o. Smederevo. Ova tačka dnevnog reda ima tri segmenta. Prvi je pravni, politički i svakako onaj svakodnevni i životni. Baviću se kao pripadnik SRS sa tri aspekta i govoriti o ovom problemu. Ne možemo da se ne setimo 20. februara 1913. godine kada je u različitoj formi nastala Železara Smederevo, ali voleo bih i mi u SRS bi voleli kada bi na ovakav način mogli da razgovaramo o „Utvi“ iz Pančeva, „Viskozi“ iz Loznice, „Krušiku“ iz Valjva, FAP iz Priboja, „Tamišu“ iz Pančeva, poljoprivrednim kombinatima po Srbiji, Beogradskoj banci, Invest banci, Jugobanci, rudnicima, fabrikama nameštaja i mnogim drugim privrednim subjektima koji odavno ne rade. Autentično tumačenje je pre svega pravno pitanje. Ja sam 2005. godine na inicijativu jednog privrednog subjekta pokušao da dođemo do jednog pravnog tumačenja, odnosno autentičnog tumačenja koje usput znači i interpretativno tumačenje od strane onog ko ga je i doneo. Pravni osnov za ovu tačku dnevnog reda je da se nađe pre svega Zakon o Narodnoj skupštini, član 53, a zatim i Poslovnik o radu Narodne skupštine, član 194. i 195. Tada kada sam želeo da se dobije pravno tumačenje, autentično tumačenje jedne odredbe zakona rekli su mi, a ovo je bilo 2005. godine – deset godina pre toga nismo imali potrebe za pravnim tumačenjima. Pa se sećam 2012. godine da smo imali možda dva ili tri slučaja. Ovo je takođe teorijsko pitanje. Pored praktičnog, autentično tumačenje i teorijsko pitanje. Pravni stručnjaci kažu da ne treba često pribegavati za autentičnim tumačenjem pravnih normi. Dva razloga kada se može pristupiti su ukoliko se radi o utvrđenoj, nesumnjivo utvrđenoj pravnoj praznini, drugi slučaj ako ne može na drugi način da se razreši taj problem. Međutim, Deseti saziv Narodne skupštine Republike Srbije u periodu, ako se ne varam dve godine imao je sedam inicijativa za autentično tumačenje. Dve su odbačene, jedna je bila u toku, ali nisam siguran da li je taj problem razrešen, odnosno da li je dato pravno tumačenje, a za četiri slučaja je stiglo pravno tumačenje. Postavljaju se pitanja, pogotovo kod ovog zakona je veoma interesantno, zakon je donet 25. februara 2016. godine, stupio na snagu 26. februara 2016. godine, donet je po hitnom postupku i stupio je na snagu dan nakon objavljivanja, uobičajena praksa i ustaljeni termin. Naravno postoji ovaj izuzetak, ustavni termin je osam dana od dana objavljivanja, pa se postavlja pitanje – zar se ovako kratko vreme pojavila potreba za autentičnim tumačenjem? U ovom zakonu ima nešto što je dobro. U Zakonu o sticanju prava svojine vezano za Železaru Smederevo rokovi koji su predviđeni ovim zakonom su izuzetno kratki, a oni su tri, sedam i 15 dana. Dobro bi bilo da rokovi koji se odnose na direktnu primenu građana Srbije, odnosno na ostvarivanje njihovih prava pre svega u obraćanju prema državnim organima budu skraćeni na ove rokove, rekao bih na neke baš razumne rokove. Kao što ste čuli od ovlašćenog predstavnika SRS gospodina Zorana Krasića, mi smatramo da nije bilo potrebe za autentičnim tumačenjem odredbi člana 6. ovog zakona. Možda bi bilo manje nesporazuma i nejasnoća za sve one koji su uzeli učešće u ovoj raspravi i koji će i posle komentarisati ovo autentično tumačenje da je uz ovaj predlog za izmene i dopune bilo nekoliko rečenica ko je tražio, zbog čega, šta se ovim postiže? Gospodin Đorđe Komlenski je kao ovlašćeni predstavnik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo na vrlo precizan način, to je bio i stav Odbora, ovo izneo. Sigurno bi rasprava bila nešto skraćena. Nije ni bitno koliko rasprava traje, naš posao i zadatak jeste da ovde učestvujemo u raspravama i da radimo na donošenju zakona i drugih akata iz nadležnosti Narodne skupštine, ne pitajući se koliko dana ili koliko sati će rasprava trajati u jednom danu. Znači, suština je da je bilo nekog objašnjenja uz ovaj predlog, bilo bi manje i nejasnoća. Ukoliko tražimo autentično tumačenje, onda se može postaviti pitanje i poverenja investitora koji želi da uđe u projekat privatizacije Železare u Smederevu da li je tu maksimalno i puno poverenje, jer smo čuli da iz jedne poslaničke grupe se kaže – niko neće više tražiti nešto ovako i neće se primenjivati. Onda od drugog poslanika smo čuli da se kaže – mi ćemo na ovaj način poslati vrlo jasnu i preciznu poruku svim budućim investitorima da želimo da im omogućimo i da zaštitimo njihov kapital i da im kažemo da ovde vlada potpuno pravna sigurnost. Ali, mislim ovo tumačenje je potpuno bespotrebno. Na direktan način primenom i tumačenjem člana 6. ovog zakona moglo se doći do zaključka da investitor neće imati nikakvih problema u vezi ovog slučaja. Onda i kod stručne javnosti se postavlja pitanje - zbog čega se traži autentično tumačenje? Da li ne postoji nešto skriveno? Nisu svi u poziciji da slušaju ili gledaju javni prenos sednica Narodne skupštine da mogu da poveruju ili da zaključe o čemu se tu radi, nego ako postoji potreba za autentičnim tumačenjem, a izvire i potpuno je jasna odredba člana 6. ovoga zakona, onda oni smatraju da postoji nešto što je skriveno, a nije tako. Naše zadovoljstvo, zadovoljstvo SRS pre svega konferencijama koje smo u to vreme kao stranka, koja nije bila parlamentarna mogli da održimo, pre svega naš predsednik prof. dr Vojislav Šešelj i da spreči, ja bih rekao, pljačkašku privatizaciju „Železare Smederevo“ da ne padne u ruke „Esmarka“ koji nije imao nikakve uslove i koji bi bio čista prevara. Mi smo srećni što je do toga došlo, što je sprečena ta privatizacija, danas je potpuno drugačiji odnos prema ovoj privatizaciji. Postavlja se pitanje - da li vlasnik povlasnog dobra može da otuđi ta dobro? To se znači odnosi na „Železaru Smederevo“, pa naravno da može. Da li povlasno dobro zadržava konstituisano pravo? Naravno da zadržava. Znači iz člana 6. izvire potpuno jasna definicija i potpuno je zaštićen budući vlasnik. Ovde treba imati jedan korektan odnos prema svemu ovome i kada sam rekao voleo bih da se na ovakav način, ne zbog autentičnog tumačenja određenih odredaba, nego posvećivanjem određene pažnje u nameri da se stvori i proizvede dobar ambijent za privredne aktivnosti kada bi moglo o mnogim drugim preduzećima da se raspravlja na ovakav način, treba uvažiti činjenicu da u „Železari“ danas radi oko 5.036 radnika, da ona poseduje 98 imovinskih celina, a „Hestel“ znači preduzeće koje je zainteresovano, odnosno koje kupuje imovinu „Železare Smederevo“ je projektovano oko 50 miliona tona kapaciteta i zapošljava oko 120 hiljada radnika u oko 30 zemalja sveta. Iz ovog se stiče utisak da se radi o veoma ozbiljnom partneru koji je sa ozbiljnom namerom došao u Srbiju i mislim da ne bi trebalo ni praviti neke probleme vezano za ovu privatizaciju, ali naravno i dalje smatramo da je autentično tumačenje odredbe člana 6. ovog zakona potpuno bespotrebno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Ja sam u prvom obraćanju rekao da ja kao poslanik Narodnog pokreta Srbije nemam problem sa time da glasam za ovaj predlog autentičnog tumačenja, ali iz razloga što smatram da ne treba kupci imovini „Železare“ sada otežavati funkcionisanje, poslovanje ili nove investicije. Pa se postavlja pitanje – zašto mi to danas radimo, da li je to postala praksa, da li mi imamo sistem u radu i čemu ovo autentično tumačenje, ako je to trebalo biti definisano zakonom odnosno ugovorom, odnosno to zapravo znači da posao niste odradili onako kako je trebalo i sada ga ispravljamo kao što smo do sada i mnogo puta to videli u zakonima koji su usvojeni po hitnoj proceduri i ubrzo iza toga svi ti zakoni menjani. Ono što me zanima i nisam iz dosadašnje rasprave dobio odgovore i to što je dobro što je „Hestil“ sada u Smederevu i to što je dobro što pet hiljada ljudi tamo ima posla, ne sme da zamagli činjenicu da postoje odgovorni za najveći gubitak u istoriji „Železare“ godišnji od 145 miliona evra pod rukovodstvom i upravljanjem menadžmentske kuće Petera Kamaraša i Džona Gudiša. Dakle, niko na to nije odgovorio. Dobio sam odgovore šta se dešavalo pre deset ili više godina, ali ovo konkretno pitanje i tiče se i mogli smo čuti iz medija šta se zapravo tu dešavalo, naročito zašto što je od ljubavi koja je stvorena kada su ti konsultanti koji su preuzimali kao profesionalni menadžment upravljanje njome najavljeni kao svetski šampioni u toj oblasti iz Vlade RS i od strane ministra Sertića. Zatim smo dobili za godinu dana potpuno suprotne informacije, a to je rasprava ko je kriv za taj toliki gubitak, pa je onda Peter Kamaraš kazao da je za to krivo rukovodstvo koje je imenovala Vlada RS pre njih na čelu sa Bojanom Bojkovićem koji su avansno platili dobavljaču iz Nemačke 100 miliona dolara za sirovine koje nikada nisu isporučene. Ne znam da li je tačno ili nije. To je citirao Bojan Bojković koga je postavila vaša Vlada. Sa druge strane, Bojković je odgovorio rekavši da je Kamaraš taj koji je odgovoran za stanje u „Železari“ zato što je nabavljao sirovine od svoje firme „Pikaro“ iz Ukrajine i zato što je „Železara“ morala da bude primorana da ima samo jednog kupca, odnosno dobavljača. Takođe, ta priča se nastavljala i sa time da je neko omogućio Kamarašu da napravi fiktivan ugovor o angažovanju tima od 35 ljudi za upravljanje „Železarom“ a kaže radilo mu je svega nekolicina rođaka i prijatelja. Postavlja se jedno suštinsko pitanje, a to je gde je tu bio nadzorni odbor koja je Vlada RS imenovala? Gde je tu odgovornost tih ljudi koji su videli šta se dešava sa „Železarom“, koji su dozvolili da da li Bojković, da li Peter Kamaraš i Gudiš naprave gubitak od 145 miliona evra? Niko nikada u „Železari“ nije toliko to napravio. Sada to treba da vraćaju građani Srbije, a mi nemamo odgovor ko je za to krivac i nemojte sada da to što je „Hestil“ tu i što imamo pet hiljada radnika koji rade u „Železari“ bude kompenzacija za gubitak koji ste napravili lošim upravljanjem i lošim menadžerisanjem u toj kompaniji. Što se tiče sredstava, to su sredstva građana RS, budžeta i 100 miliona evra koje ste 2015. godine dali „Železari“ su pare koje ste uzeli verovatno od penzionera ili od zaposlenih radnika. Sada, postavlja se pitanje i za druge sisteme koji nažalost nisu bili u toj prilici da ih država tako pomogne i malopre sam čuo argument gde kaže jedna poslanica – nismo mogli u stečaj da pošaljemo „Galeniku“ ili „Železaru Smederevu“. Šta ćemo sa pet hiljada zaposlenih radnika iz Smedereva i ja to apsolutno podržavam. Podržavam da se svi borimo da pet hiljada radnika u „Železari Smederevo“ nastave da rade i ako treba da se na neki način pomogne da pomognemo, ali ne na taj način što će Kamaraš da se bogati i ko zna sa kime tali zbog trgovine svoje firme sa „Železarom“. Postavljam pitanje – da li su manje vredni pet hiljada radnika koji su radili u „Prvoj petoletki“ u Trsteniku i kojima nije trebalo iz budžeta ni blizu ovoliko davanja, samo su tražili da ih ostavite da mogu da žive i da rade tržišno do pronalaska svog partnera? Da li su oni nešto manje vredni? Nisu. Nisu postojali isti aršini za sve. Postojali su određeni interesi zašto se „Železari“ davalo toliko sredstava a drugim firmama ne i ne samo „Petoletki“ iz Trstenika već tu mogu svrstati i FAP iz Priboja sa kojim se dešavalo takođe svašta i razno razna obećanja i najave su bile i „14. oktobra“ iz Kruševca i „Fabrike vagona“ iz Kraljeva i drugih velikih sistema koji su pušteni na doboš. U njima je takođe radio veliki broj radnika u svima više hiljada zaposlenih radnika. Prema tome, molim vas da pored ovoga što govorimo večeras da neko kaže i ko će odgovarati za pola milijarde koliko danas je gubitak „Železare Smederevo“ jer „Hestil“ nije kupio dugove, kupio je samo imovinu „Železare Smederevo“. Prema tome, molim vas da, pored ovoga što govorimo večeras, neko kaže i ko će odgovarati za pola milijarde koliki je danas gubitak „Železare Smederevo“, jer „Hestil“ nije kupio dugove, kupio je samo imovinu „Železare Smederevo“.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Blaža Knežević. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ono što ovu Vladu Republike Srbijek, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, čini posebnom je to što pre svega časno, pošteno i odgovorno radi svoj posao, ne odstupajući od zadatih ciljeva koje postavlja pred sobom. Najbolji primer za to je „Železara Smederevo“, koju su svi već videli i smatrali da treba da bude zatvorena. Velikim radom, trudom i upornošću „Železara“ ne samo da nije zatvorena, već će u narednom periodu doprineti ekonomskom razvoju ne samo Smederava, već i cele Srbije. Samo oni koji su radili na tome da se „Železara“ ne ugasi znaju koliko je bilo teško složiti sve u jednu celinu i dovesti do toga da fabrika opstane, a onda dovesti strateškog partnera, kineskog partnera, uz naravno ogromnu podršku kineskog predsednika Si Đipinga. Sa investicijom od 300 miliona evra koju „Hestil“ planira da uloži u „Železaru“ i da podigne proizvodnju na maksimalnih 2,1 milion tona, svakako je od najveće važnosti što će zadržati svih 5050 radnika na svojim radnim mestima. Sve ovo jasno govori da je primer „Železare“ primer kako treba raditi u Srbiji. Marljivošću, posvećenošću, odanošću prema državi Srbiji i prema svom narodu. Daje svakom čoveku sa časnim namerama dodatni motiv da nemoguće pretvori u moguće i da svojoj državi i narodu da najbolje što može. Nastavio bih svoj govor večeras na jedan način. Međutim, moraću da ga redefinišem, jer prosto je nemoguće, neverovatno i ne mogu da shvatim koliko je histerije, zlobnih i zlonamernih komentara za sve što je uspešno i što pomaže razvoju države Srbije i Republike Srbije. Ono što su tekovine bivšeg režima i prva najveća demokratska dostignuća su paljenje i pljačkanje ovog skupštinskog zdanja. Nakon toga, kada ste malo ojačali, usledila je najveća pljačkaška privatizacija u istoriji Srbije. Ekonomisti se još dan danas spore, ali su predviđanja da je od privatizacije i donacija inkasirano preko 80 milijardi dolara. Šta ste sa tim novcem uradili sam Bog zna, ali je činjenica da ste Srbiju doveli do bankrota. Onda je na izborima narod glasao prvi put za Aleksandra Vučića i SNS, pa onda ponovo drugi put za Aleksandra Vučića i SNS i, gospodo, tu je za vas tačka. Onako kako ste vi vodili privredu ove zemlje ostaće zapisano crnim slovima u srpskoj istoriji. Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, na primeru „Železare“ i u svakom drugom pogledu piše one lepše stranice srpske istorije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, po ko zna koji put se vraćamo na pitanje kakvu zapravo viziju vidimo, kakva je vizija Srbije koju predlaže Vlada Republike Srbije ili mi kao narodni poslanici, ukoliko je činjenica da smo nasledili nula dinara duga 2012. godine, odnosno vi kao nova Vlada koja se tada uspostavila zajedno sa Socijalističkom partijom Srbije, a onda danas imamo 52 milijarde duga. Onda vas samo pitamo gde su 450 miliona evra nestali iz „Železare Smederevo“? Kakva je to vizija Srbije koja ima da troši za raznorazne partnere koji tako dođu i onda poverujemo političarima iz režimske stranke da će sve biti u redu, da će se „Železara“ preporoditi i da će početi da radi i druga peć, da će početi industrijalizacija cele Srbije, da ćemo zaposliti ljude, da ćemo sačuvati radnike i da će plate biti veće nego što su bile? Kako je moguće da pričamo npr. sve te stvari i da dozvolimo da 450 miliona evra Srbija može sebi da dozvoli da izgubi u trenutku kada nema za stipendije, u trenutku kada joj mladi odlaze iz Srbije, u trenutku kada dolaze samo investitori, kao u Obrenovcu, koji podrazumevaju da radnici stoje deset sati na traci, da zavrću neke šrafove i da je to jedini uslov koji je potreban da bi se neko zaposlio i da onda u pelenama tako stoji deset sati i da izgubi životnu nadu u to da će u Srbiji biti ikada bolje? „Železara“ je danas sinonim za Mitu iz Obrenovca, za „Beograd na vodi“ u Beogradu, „Železara“ je sinonim za poslove koji guraju Srbiju u ambis i propast dok je 130.000 ljudi, pre svega mladih, pre svega obrazovanih, pre svega onih koji nešto znaju da rade, otišlo iz Srbije od 2012. godine do danas. Dakle, 450 miliona evra gubitka, a u međuvremenu smo imali razne koji su dolazili i tako pompezno spašavali „Železaru Smederevo“. I onda neko pominje privatizaciju ili kupovinu od strane „Ju Es Stila“, koji je bio jedan od najvećih izvoznika u Srbiji deset godina. Onda nekome smeta što je deset godina sve funkcionisalo kako treba. Bila je, naravno, kriza na svetskom tržištu čelika, „Ju Es Stil“ se povukao iz Srbije, ali je država Srbija ostavila „Železaru Smederevo“ sa nula dinara duga, sa šest meseci unapred obezbeđenih plata za radnike. Kako smo danas 450 miliona evra u minusu, a nikad nam bolje ide? Kako je moguće da imamo situaciju u kojoj je 450 miliona evra, 100 hiljada evra po svakom radniku tog preduzeća? Sada samo zamislite da smo deseti deo toga ponudili onim radnicima koji više nisu možda bili zainteresovani da rade u preduzeću za koje su i sami videli da propada, pa da otvore svoj sopstveni biznis, pa da pokušamo na neki način da reformišemo i prestruktuiramo to preduzeće. Da li tako što bi ga gurnuli u stečaj, a radnicima redovno isplaćivali plate, ali mnogo manji gubitak bi bio nego ovaj danas. Tri puta manji gubitak bi bio nego danas, a imali bi preko 250 ili 300 miliona evra da ulažemo u nešto potpuno drugo, što bi takođe zaposlilo sve one koji ne samo rade u „Železari“ danas, nego se nadaju u Srbiji da će dobiti posao. Kada je u pitanju ulaganje, danas Srbija ulaže isključivo u industriju koja ne želi da bude ni u Kini. Ni u Kini više ne žele da budu. E, ovde je plodno tle zato što imaju jeftinu radnu snagu. Kada je u pitanju „Železara“, u pitanju je kakva vizija Srbije postoji. Da li ćemo za deset godina od danas da budemo društvo robova ili društvo građana? O tome se radi. Da li ćemo da ulažemo u ona preduzeća ili u one industrije koje zapošljavaju radnike sa minimalcem, koji stoje 10 ili 12 sati, a ne smeju da odu do toaleta, ili ćemo da razvijamo visoke tehnologije, ili ćemo da razvijamo IT sektor, u čemu je Srbija danas u prednosti za razliku od celog regiona? Imate elektrotehničke fakultete i u Novom Sadu i u Nišu i u Beogradu, koji imaju kadar iznad evropskog proseka. Mi to ne koristimo. Mi ne ulažemo u IT sektor, a tu je naša šansa. Zato što je cena našeg programera danas mnogo povoljnija nego cena nekog programera u EU. Zašto onda ne bi pozvali velike kompanije, i „Google“ i „Oracle“ i „Apple“ i „Amazon“ i mnoge druge, i stvorili im uslove uz reformu poreskog sistema, uz reformu javne uprave, da upravo ovde bude plodno tle za razvoj IT sektora? Ne znam da li ste svesni da mi moramo da preskočimo 50 godina. Pedeset godina zaostajemo za razvijenim zemljama Evrope. Mi moramo da preskočimo 50 godina, a ne da se razvijamo po ustaljenom obrascu razvoja, gde ćemo da dovodimo firme koje će zapošljavati i po 1.000 ili 2.000 ljudi za minimalac. Ne znam da li ste svesni da neko ko nema posao se nada da će uspravno hodati ovom zemljom jer će jednog dana naći posao, biće ponosan na to što radi, što će možda jedan svoj tač dati kada je u pitanju rezultat njegovog rada. To je smisao života, da neko bude zadovoljan i srećan poslom koji radi, da bude ponosan na svoj posao. To je smisao života. E, taj kada nađe posao za 20.000 dinara, njemu ste nadu ubili, u toj porodici više nada ne postoji. Zato postoji nasilje u porodici, zato ti ljudi nemaju vremena za kulturu, zato ti ljudi nemaju vremena da se bave drugim stvarima.
Gospodine Božoviću, hajde, molim vas, sada smo otišli na nasilje u porodici. Nastavite.
Ne smemo da dozvolimo da gubitak od 450 miliona evra nazivamo dečačkim svađama između Esmarka i nekog drugog koji je došao na predlog predsednika Vlade, pa nam je obećao da će „Železara“ da procveta. Odmah kažem, u nekim, naravno, danas smo pričali o REM-u, o medijima na nacionalnoj frekvenciji, upaljena je druga peć, to se vrti godinu dana na nacionalnoj frekvenciji, na dnevnicima, na vestima, na jutarnjim programima, ali niko nije objavio da je ugašena prva peć i da se sve presipa iz šupljeg u prazno, a da kasa samo kuca i račun samo dolazi u centralnu kasu na naplatu. Hoću da vam kažem da je to vizija Srbije koja će od ovog društva napraviti robovsko društvo, gde neće biti mladih, gde neće biti onih koji će sutra moći da razvijaju ovu zemlju. Ako ne budete pod hitno, kao većina, koja je nesporna u ovom parlamentu, dovela do toga da reformišete poreski sistem, da državu činite jeftinijom nego što jeste, da učite na greškama Vlade iz 2008. do 2012. godine, tih grešaka je bilo, da se razumemo, da učite na tim greškama, a ne samo da ponavljate iste i da ih onda predimenzionirate u nekom narednom delovanju. Vi duplo više grešite nego što je grešila Vlada od 2008. do 2012. godine. Nikako da budemo mudri ili vi kao vlast da budete mudri pa da naučite na tuđim greškama. Vi konstantno učite na svojim, ali to košta Srbiju. Mi smo naučili na svojim greškama, naučite i vi, zato što to košta Srbiju. Da li je Kamaraš bio taj koji je na osnovu određenog ugovora vodio „Železaru“ Smederevo i obećao da će tamo zaposliti i veći broj radnika od onog ko radi danas i da će povećati prosečnu platu u „Železari“? Jeste. Da li taj ugovor dostupan javnosti? Nije. Ako budemo radili na taj način što ćemo dati na poverenje nekome da upravlja našom imovinom, a on će onda da kupuje neke tamo sirovine iz Ukrajine, a ovde da ih prodaje nama u „Železari“, pa onda tu uzima maržu, pa onda on zarađuje na račun države koja ima sve veći i veći dug. Hoću da vam kažem da je to posao koji je jalov i to je posao koji ne može a da ne košta građane Srbije koji pune ovaj budžet. Pre nekoliko dana smo uskratili mnogim lokalnim samoupravama za školske autobuse, za geronto domaćice, za udžbenike, za bračne parove, za bebi pakete, zato što smo uzeli lokalnim samoupravama novac, a ovde se rasipamo kao da ne znamo šta ćemo sa novcem koji, ponavljam, pune oni kojima su smanjene plate i penzije. Revizorske kuće poput KPMG-a govore o ovim stvarima o kojima pričam ja. Ovo nisu izmišljeni podaci. Ovo su podaci koji su dostupni javnosti. Ne možemo da pričamo ozbiljno ako ne pričamo kako će izgledati Srbija na primeru Smedereva. Da li taj grad sutra ima budućnost, ukoliko ih konstantno obmanjujemo da će „Železara“ da proradi i da će da postane najveća u Evropi i najveći proizvođač u Evropi, a to je sasvim sigurno netačno. Da li radnici u „Železari“ imaju budućnost ako dođe neko iz Vlade Republike Srbije i konstantno ih uverava da će situacija biti stabilna, da će oni imati izvesnu budućnost. Ne, neće. Treba jednom kao vlast da skupite hrabrosti i da budete odgovorni i da kažete gde boli, gde mora da se podvuče linija. To košta nas tu i tu. Napravili smo grešku tada i tada. Evo, sada ćemo da je ispravimo. Ako budemo radili ovako kao sa mitom u Obrenovcu, kao sa „Železarom Smederevo“, kao sa „Beogradom na vodi“, sve ispod stola, sve ispod žita, sa ugovorima koji nisu dostupni javnosti, sa ulaganjem miliona i miliona evra, stotine miliona evra, a da nemamo, na primer, da pošaljemo mlade iz srednjih škola koji se takmiče na takmičenjima matematike, nego moraju da imaju svoj fond, pa im uplaćuju roditelji, pa njihove komšije, pa onda drugovi drugova iz drugih škola i njihovi roditelji, da lečimo decu preko SMS-a, 450 miliona evra. Neko mora da podvuče crtu i da kaže – ja preuzimam odgovornost za ovo. To je politička hrabrost i to je politička odlučnost. Sve drugo, verujte mi, prijatelji, ne može da se odrazi a da Srbiji bude dobro i da onima koji su definitivno odlučili da napuste zemlju u njoj ostanu. Imamo situaciju da ćemo već sutra se suočiti sa zakonima koji će koštati ne sto puta nego hiljadu puta manje, a nećemo im izaći u susret zato što ćemo reći – bitna je konsolidacija budžeta. To od nas traži MMF. Vi ste, samo da vam kažem jednu stvar, to vam potpuno otvoreno odajem priznanje, kada je u pitanju raščišćavanje terena na području Savamale, tu ste odlično odradili posao, ali ne znate šta dalje. Kada je u pitanju MMF, pozovete ga na pregovore, sednete za sto, to je odlično, ali ne znate šta dalje. Kao sa železnicom u 19. veku ponašate se kada je uvedena. Radikali su i tada bili protiv uvođenja železnice, a onda kada je uvedena, onda ste je pokrivali ćebadima, da se železnica ne smrzne, da se voz ne prehladi. I ne znate šta dalje. Dakle, do jednog nivoa odradite posao, napravite promenadu, svaka čast, pokušate da dovedete Esmark, dovedete ga, ali ne znate šta dalje. (Aleksandar Martinović, s mesta: A ti znaš?) Naravno, DS zna šta dalje. Evo, danas sam vam dao primere na kojima možete da ispravite svoje greške i mislim da je to važno zbog onih koji apsolutno nemaju volju da se ovom temom „Železara Smederevo“ bave i ubuduće i da slušaju o tome kako će Srbiji da bude bolje sa industrijama 17. i 18. veka. Srbija mora da ima industriju 22. veka da bi pokušala da dostigne one zemlje za kojima zaostaje i tu treba ulagatinovac. Ne možemo više sebi da dozvolimo da sipamo tamo gde curi sa svih strana. Ako ste odgovorna Vlada, do sada to niste pokazali, onda zavrnite slavinu, napravite neophodne rezove i reforme, verovatno ćete izgubiti dosta popularnosti, ali to radite zbog budućih generacija i zbog Srbije, a ne zbog vas samih, upamtite to. Zahvaljujem.
Hoćete li glasati za tumačenje?
Mi smo stavili da smo protiv, imate spisak ispred sebe.
Nije to povezujuće, često se stavi neopredeljeni, pa se glasa protiv ili za. Stvar taktike očigledno. Aleksandar Stevanović nije tu. Veroljub Arsić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš narod ima jednu izreku, kaže – što se grbo rodi, vreme ne ispravi. I, evo, jedno ovakvo tumačenje je posledica jedne sulude politike koja je započeta još 2002. godine, a sadašnja Vlada pokušava da te probleme reši, da zaista brine o građanima, da zaista brine o privredi. Ovi što su sad, navodno, brinuli o privredi, evo ja ću da kažem kako su to oni brinuli, kako su zaista voleli građane Srbije, kako su prodavali taj „Sartid“, kako su iz njega čak i krali zlato. Pošto je ovde bila polemika oko toga kolko je dug „Sartida“ prilikom poslednje privatizacije, ja ću sada da pročitam koliki je dug „Sartida“ bio koji je priznat pred sudom i koji je otpisan U.S. Steel-u. A kako je uopšte došlo do te priče da U.S. Steel bude taj povlašćeni kupac, sad će građani da čuju, ovi znaju, nego se prave i misle da smo mi zaboravili. „Sartid“ Smederevu u stečaju priznaje dugove pred nadležnim sudom, tada je još bio trgovinski sud u Požarevcu, a ne prebačen predmet u Beograd, koji je mesno nadležan za stečaj „Sartida“, pa kaže ovako – „Investbanka“ u iznosu od milijardu dolara. Smešno nekome? Republika Srbija zbog stečaja „Investbanke“ tih milijardu dolara plaća Londonskom i Pariskom klubu, meni nije smešno. (Saša Radulović, s mesta: Devedeset godine.) Sve jedno, plaća država. Plaća ova država sada. Ova država sada plaća. Idemo dalje. Građani Srbije „Beogradska banka“ 180 miliona dolara, „Jugobanka“ 24 miliona dolara, NIS 910 miliona dinara, ŽTP Beograd, 551 milion dinara, „Tehnogas“ 275 miliona dinara. (Saša Radulović, s mesta: Devedeset godine.) I, molim kolegu poslanika, koji dok je bio ministar napisao zakon da se o prodaji državne imovine ne stara Agencija za privatizaciju nego privatna komora stečajnih upravnika i da se pokrade državna imovina. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ko je taj? Da nije Saša Radulović?) Čini mi se da je baš taj kolega Martinoviću. NIS Jugopetrol Beograd 183 miliona dinara, NIS Novi Sad 122 miliona dinara, „Metaleks banka“ Beograd 99 miliona dinara, „Dunav osiguranje“ 74 miliona dinara, „Duferko Adrija“ 64 miliona dolara, Republički fond penzionog i invalidskog osiguranja 470 miliona, nemačka firma šest miliona, Fond za razvoj Republike Srbije 44 miliona 685 hiljada evra. To su otpisani dugovi „Sartida“ 2002. godine, a kako su na prevaru prodali „Sartid“? Sad ću da vam kažem. Postojala je jedna firma u Sloveniji U.S. Steel Košice, koja novembra, oktobra ili novembra meseca 2002. godine zaključuje ugovor o poslovno tehničkoj saradnji sa „Sartidom“. To ne znate kolega. Sada ćete da saznate. Po tom ugovoru pogoni koje ima „Sartid“, jesu li to 90-e? Nisu. Pogoni koje ima „Sartid“ daju se na korišćenje U.S. Steel Košice za pet godina unapred. Ukoliko dođe do privatizacije „Sartida“ sedam godina U.S. Steel Košice može da koristi pogone „Sartida“ bez naknade novom vlasniku. Tim tehničkim sporazumom na koji je dala saglasnost Vlada Republike Srbije „Sartid“ je već privatizovan. Sad treba da se završi prljavi deo posla a to je da se banke srpske prebace u stečaj, ove koje sam pročitao. Direktor Agencije za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka Miroljub Labus vodi postupak, postavljen od Vlade Republike Srbije. Postavljen od Vlade Republike Srbije, Trgovinski sud u Požarevcu oduzima mu se mesna nadležnost, da je se Trgovinskom sudu u Beogradu koji vodi dalje stečajni postupak, koji se otvara 30. jula 2002. godine. Stečajni sudija Milan Marković, predsednik Stečajnog veća sudija Dušanom Marčićevićem, a za stečajnog upravnika se imenu Branislav Ignjatović, bez dana radnog staža i iskustva u vođenju firmi, a kao preporuka za tu funkciju ima samo jednu. Pitate se šta? Kum je sa Nemanjom Kolaserom. Tako ste privatizovali „Sartid“. Nema ovde amnestije, milijarde evra i dolara su upropašćeni. Dalje, izvoz „Sartida“ iznosio je 150 miliona dolara. U 2002. godini, pazite, 25 hiljada tona, 1999. i 2000. godine. Znači, za vreme bombardovanja. Kada su ovi počeli da vode „Sartid“, proizvodnja čelika je bila na nivou deset hiljada tona, dva i po puta manje nego za vreme rata ili ekonomskih sankcija. Dalje, više preduzeća je uputilo pre zaključenja tehničkog sporazuma, zahteve da učestvuju u privatizaciji „Sartida“ i to za 350 hiljada dolara i da se plati 50% dugova. Jedno od preduzeća, neću sada imena da spominjem. Dalje, 27. do 30. oktobra stečajni upravnik Branislav Ignjatović boravi u Americi radi preuzimanja zlata u vrednosti od 500 hiljada dolara i zlatnog nakita u vrednosti od 100 hiljada dolara. Zlato se nalazilo u preduzeću koje je bilo ćerka firma „Sartida“. Da li treba da kažem da je to zlato i zlatni nakit da su nestali. Ne treba, nestali su. Takva vam je bila vlast. Tako su brinuli o državi i da ne nabrajam dalje kako je sve išla ta priča oko „Sartida“. Nisu ovo ekskluzivni, sve ovo je već čitano sa govornice Narodne skupštine Republike Srbije. Ovo su podaci iz mojih diskusija oktobra, novembra, decembra meseca 2007. godine i to je samo jedan deo, kako je „Sartid“ opljačkan i kako su cenu pljačke morali da plate građani Srbije. Sve ove obaveze banaka koje su u stečaju i koje su otpisivale dugove, samo zaboravih jedan detalj da kažem, radi opravdanosti niske cene „Sartida“ 2003. godine, nekom je to smešno meni nije, ulaze i njegove obaveze prema bankama. On se sa nekih 500, 600 miliona dolara smanjuje na taj 21 milion dolara za koji je prodat, da bi se otplaćivala potraživanja prema bankama u nekom određenom iznosu. To je urađeno jula meseca, a onda je kada „Sartid“ više nije društvena imovina u stečaju, kada ne pripada više Republici Srbiji, ta potraživanja banaka, dan kasnije su otpisana prema privatnom preduzeću. Ni to meni nije smešno. Sad, pošto je Republika Srbija dala saglasnost za otvaranje ovih banaka, ona plaća obaveze koje banke koje se nalaze u stečaju imaju prema Londonskom, Pariskom klubu i drugim poveriocima. Kao što vidite, još jedan detalj, čisto da ne zaboravim, pošto je „Sartid“ prodat za 21 milion dolara, neko će da kaže – super, kupili smo ga za jedan evro, nije u pravu. Kupili ga jesmo za jedan evro, ali sa 240 miliona evra duga. Zašto sve ovo pričam? Zato što „Sartida“ po Srbiji ima puno, zato što je neko jeftino došao do neke važne, velike imovine, eksploatisao je tu imovinu godinama i kad je došao do zaključka da mu to više ne daje mnogo veliku zaradu, zatvorio je fabriku ili rekao – evo vama 240 miliona evra dugova, dajte nam jedan evro ili dolar, kako god, evo vama 5.000 radnika i obaveze koje treba da vratite. Da je „Sartid“ prodat za onoliko koliko je zaista koštao, bilo koji investitor koji ga je kupio, čuvao bi ga kao oči u glavi, jer je uložio svoj novac u njega, ne bi ga zatvarao i ne bi ga prodavao za jedan evro. Čuvao bi i te radnike i tu imovinu koju je skupo platio. Ali, kad kupi nešto jeftino, eksploatiše, to vam je kao kad kupite auto koji košta 50 ili 60.000 evra za 10 evra, izvozate ga 10 godina, pa ga vratite, evo vam za jedan evro, e, to ste uradili. Tako je „Sartid“ privatizovan. E, sad, Vlada Aleksandra Vučića treba sve moguće marifetluke i gluposti da rešava još iz 2002, 2003. godine. I nemoj da neko kaže kako nije bilo zaiteresovanih za kupovinu „Sartida“. Bilo je, dok nije potpisan ugovor sa US Steel-om Košice, da sedam godina može da eksploatiše „Sartid“, bez obzira ko je njegov vlasnik. Ko će da vam kupi takvu fabriku? Neće niko. To je bila unapred pripremljena igra za poznatog kupca. Je li tu bila zloupotreba? Na ovom protoku vremena ne verujem da to može da se dokaže, ali sve kako je išlo, i da se vratimo na ovo zlato koje je nestalo, duboko sam siguran da je bilo mnogo zloupotreba i mnogo provizija, kao i u proteklih 12 godina, kada ste bili na vlasti.
Reč ima Goran Ćirić.
Opet izlivi ljubavi prema političkim protivnicima i to gledamo svih ovih dana. I što duže radimo, to su izlivi žešći, ali to nas neće dovesti do nekog rešenja. Evo, danas razgovaramo o jednom predlogu zakona za koji smo postavili jednostavno pitanje. Hteli smo odgovore, preciznije odgovore na to šta je to o čemu danas odlučujemo, o čemu ćemo glasati, kakve će to posledice doneti. Na kraju, evo kroz ovoliko emocija, ovoliko rasprave i odvlačenja pažnje do devedesetih godina, došli smo makar do nekih odgovora, a to je da je ovlašćeni predstavnik na kraju otkrio da se radi o nekih desetak hiljada parcela. To na početku nismo mogli da čujemo, ali iz rasprave smo došli da je nemoguće sada ovde predstaviti detaljno opis svih 10.000 parcela i svega onoga što će tretirati ovo naše odlučivanje. Inače, na sve ove optužbe na temu stanja „Železare“, ja dobro isto pamtim kada se u toj „Železari“, koja je bila toliko uspešna pre 2000. godine, i dolaska novih vlasti, su se gajile pečurke, šampinjoni. Da li je to moglo da donese profit i da izdržava radnike koji su bili upoljšeni? Naravno - ne. To je vreme kada su stvarani najveći dugovi. Imali ste odgovore iz opozicionih klupa kada ste govorili o svim tim bankama i dugovima bankama. Da, to su devedesete godine i dugovi potiču upravo iz tih godina kada je „Sartid“ funkcionisao na takav način, „Železara Smederevo“. Da govorim o zaduženju posle 2000. godine i onome što se zateklo tada. Petnaest milijardi evra javnog duga 2000. godine nasledili ste u maju mesecu 2012. godine i isto tako 14,8 milijardi evra duga. Proverivo je, to je moguće proveriti. Kasnije otpisivanje tog duga, posle 2000. godine, Londonskog, Pariskog kluba, ali 2000. godine javni dug je bio 15 milijardi, sa učešćem od 160% u BDP u tom trenutku, koji je iznosio sedam milijardi.
Hvala. Gospodine Miliću, koji je osnov javljanja? (Nenad Milić, s mesta: Replika. Prepoznao sam se.) Ali niko vas drugi nije prepoznao, stvarno. Stvarno, niko vas nije spomenuo, nije ni LDP, ni vas, ni niko. Gospodine Raduloviću, vas isto niko nije pomenuo imenom. Ako vi smatrate da jeste spomenuti, ja ću vam dati reč, iako je bilo razgovora o 2002. godini, Pariski, Londonski klub, potraživanja prema bankama našim koje su otišle u stečaj itd. Ne mogu da vam dam repliku, ali ću vam dati, ako se slaže Branislav Mihajlović preko reda reč. Znači, ako hoće vaš poslanik da se menja sa vama, dobićete preko reda, jer direktno niste spomenuti uopšte. (Saša Radulović, s mesta: Spomenut sam vrlo jasno.) Nisam još donela odluku. Dug proces razmišljanja šta da radim, pošto nije spomenut poslanik. Šta kažete, nije spomenut? Većina, osim poslanika Krasića, koji je u manjini ovog puta, smatra da uopšte nije spomenut, te ne mogu da dam repliku. Reč ima narodni poslanik Marko Gavrilović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao kad gospodin sa kruga dvojke tri meseca ne izađe, a onda on priča o prigradskim opštinama i priča šta se tamo pravi i priča uopšte o privredi u Srbiji. Meni je to jako žao kad slušam, pošto se on toliko nalupao u njegovom izlaganju da i njemu sad verovatno nije dobro. Kad je gospodin pomenuo „Meitu“, prvo je trebalo malo da prouči podatke oko „Meite“ i oko te firme iz Kine koja je došla u Obrenovac, pa da onda nešto priča povodom toga. Meni je žao što se on nije obavestio i što možda nije bio u Obrenovcu jedno zadnjih šest meseci, jer da je bio u industrijskoj zoni Barič bi video objekte od 35.000 kvadrata, kompletno urađene sa pristupnim saobraćajnicama i takođe bi znao da je 600 mladih ljudi iz Obrenovca otišlo na obuku u Kinu, šest meseci su bili na obuci. Za to vreme su bili pošteno plaćeni. Vratili su se iz Kine. U fabriku trenutno dolaze mašine vredne 25 miliona evra. To su sve najnoviji CNC strugovi na kojima će ti ljudi raditi. U toj fabrici, kada bude počela da radi, radiće 1.570 ljudi. Lično tu investiciju je doveo gospodin Aleksandar Vučić. Gospodinu mogu da kažem da sam imao priliku da upoznam gospodina Bena koji je vlasnik firme „Mita motors“ i koji u Pekingu, gospodine, ima halu veličine od 170 hiljada kvadrata i 45 hiljada radnika. Taj čovek živi sa celom svojom porodicom u krugu fabrike i sa svojim radnicima radi po ceo dan. Taj čovek se udostojio da dođe u jednu prigradsku opštinu Obrenovac da uloži 60 miliona evra, a imao je istu tu ponudu i još bolju u Poljskoj, ali je zbog naših odnosa sa Kinom pristao da dođe u Obrenovac. I vi ste to našli da poredite sa prevarom, vi koji iz kruga dvojke niste izašli tri meseca. Pa, zadnji put ste bili kod vaših partijskih drugova u Obrenovcu da ih osokolite, a ni to nije pomoglo jer nisu mogli cenzus da pređu. Toliko oni veruju u to šta vi možete da uradite iz DS. Zadnja tri predsednika opštine, vaša, iz DS, prvi od 2000-te do 2004. godine je promenio urbanistički plan da bi sazidao stambeno poslovni centar u Obrenovcu. Posle toga ste ga kaznili tako što ste mu dali da bude direktor privrednog društva. Drugog direktora kojeg ste doveli, bio je četiri godine predsednik opštine, a onda ste ga nagradili da budu direktor Kolubare, pa je završio sa bukagijama na robiji godinu dana, jer je vršio malverzacije sa otkupom zemljišta u Lazarevcu na Kopu. Treći je bio četiri godine, a onda je pobegao u Dubai, jer kad je izgubio da bude predsednik opštine ništa nije nikad ni radio, jer je pre toga bio nastavnik fizičke kulture tri meseca u osnovnoj školi. To su gospodine vaši kadrovi, e to je DS. Zato je Napredna stranka dobila 58% u Obrenovcu na rad i na trud gospodina Vučića kome nije teško da dođe u Obrenovac 46 puta posle poplave, a koliko ste vi bili da obiđete te vaše što su se skoro podavili u onolikoj vodi. Gospodin Vučić je bio 46 puta. On nije delio pilule kao vaš predsednik ljudima 2012. godine kada su se davili u poplavama, nego je doneo 100 miliona evra i obnovio grad. Kako vas bre nije sramota da pričate to? Kako možete da lažete ovaj narod? U maju su bile, 2014. godine, poplave, a deca su u septembru krenula u škole. Pa, voda je bila dva metra u proseku, negde i četiri i po i pet. Vi ste našli nešto da pričate. Vi ste ovu zemlju satrli od 2000-te godine. Pričamo o 24 sporne privatizacije, pa tu je Sartid bio. Vaši šefovi kabineta su bili u aferama. Vi ste neposredno iz stečaja prodavali Sartid, „US Stell“. Taj „US Stell“ je malo i njegovom establišmentu nešto usput završio i vi nekom nešto pričate. Vi poredite firmu „US Stell“ koja je kao skakavci, sa jedne njive skoči na drugu, pa pojede. Tako oni otvaraju svoje fabrike i zadrže se samo tamo gde imaju interesa i koristi. Uporedite ovu firmu što je sad došla. To je firma koja ima 70 kompanija po celom svetu, 120 hiljada zaposlenih. To su ozbiljni ljudi. Oni su sa 5.050 ljudi već ugovore potpisali. Oni ne prodaju maglu. E, to je razlika između ovih vaših što su došli i ovih što smo ih mi doveli. Pa, ne bi kineski predsednik došao ovde u Srbiju da podrži celu priču. Ne bi se ulagalo u srpske pruge da se modernizuje. Ne bi se dao kredit za autoput od Obrenovca do Ljiga da ovde nisu prepoznali prave ljudi, ljude koji se bore za svoju zemlju, za svoj narod i za svoju državu. Neće taj Aleksandar Vučić te puteve da odnese negde, nego će ih ostaviti ovde i za vašu decu, za moju, ostaviće za budućnost ove zemlje. Kad napravi tu infrastrukturu, onda će doći jedna firma. U Subotici imate Simens, pa imate „Kačedoniju“, pa imate „Leoni“ u Nišu, pa imate za zadnje dve godine 115 hiljada radnih mesta, ali vi to ne znate jer vi iz kruga dvojke izašli niste gospodine. I viste našli nekog da kritikujete. Sram da vas bude. Hvala puno.
Eto, sam je poslanik završio. Reč ima Sonja Pavlović. Izvolite.
Poštovana predsednice, ja razumem da je koncentracija pala svima, pa i vama očigledno. Ovoliko da dopustite da neko krši članove i 106, i 107. Poslovnika zaista je potpuno neprimereno. Znači, ovo, ja ću ponovo vratiti na temu, mi pričamo o Sartidu, imamo veoma određenu tačku dnevnog reda, on se ne nalazi u Obrenovcu. Nalazi se u Smederevu. Ako prethodni poslanik ima problem sa poplavama, to neka se obrati gospodinu koji vodi Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, koji od početka ove godine nijedan jedini put vodoprivredu nije pomenuo. Tako da se to radi na drugom mestu, a ja vas zaista molim da privedemo ovu temu dostojanstveno i onako kako treba kraju i da potpuno pređemo ako treba noćas i na sledeću tačku dnevnog reda, ali ne da prelazimo na tačke dnevnog reda koje nisu tema. Hvala.
Ovako, o temi su govorili gospodin Zoran Krasić i poslanik Komlenski i niko drugi. Inače, ni vaš šef poslaničke nije ni reč rekao. Zato što u suštini tema o kojoj bi mi danas govorili to je šta je stvarno pravo i šta su stvarne službenosti. To je tema tumačenja koje mi imamo pred sobom. Ako vi znate to da mi odgovorite, ja sam povredila Poslovnik i ja ću sama da tražim da se glasa o mojoj povredi Poslovnika. Pošto o tome niko sem ova dva poslanika nije govorio, nego su govorili o mnogobrojnim problemima u Srbiji vezano za privatizacije i zašto je dobro što je kineska kompanija ušla u „Železaru Smederevo“ onda moram da budem flaksibilnija i da pustim da poslanici govore o tome. Ali, naravno mi ćemo glasati o povredi Poslovnika. Tu meni nije nikakav problem, ali to je tema danas. Ako ćemo striktno da se držimo teme, onda ću dati sada vašem kolegi odmah reč posle Balše Božovića koji ima pravo na repliku da nam objasni šta je stvarno pravo, a šta su stvarne službenosti. Mislim da nas je malo ovde u sali koji bi tačno znali pravno to da objasne. (Saša Radulović dobacuje.) To je tema poslaniče. Stvarno je neprimereno, ali šta ću. Ne možete me uopšte iznervirati. Nemojte mi dobacivati. Mogu da vam budem… (Saša Radulović, s mesta: Ne možete da mi budete.) … ništa. Da, ja sam više nego pristojna osoba. Tako je i nemojte tako da govorite. Ja mogu da vam budem i sestra. Mogu da vam budem i majka, tetka po godinama, šta god hoćete i žena sam pre svega i nemojte to da koristite i da budete takvi samo zato što sam žena koja je predsednik parlamenta i čitav dan to radite i omalovažavate me, a u stvari pokušavate kao ženu koja se bavi politikom, koja je pravnik i koja mora da odgovori po Poslovniku poslanicima koji traže povredu… (Saša Radulović dobacuje.) Nemate strpljenja za rad. (Saša Radulović, s mesta: Ne za vređanje i omalovažavanje.) Šta mogu kad znam šta je na dnevnom redu. (Saša Radulović, s mesta: Samo pristojno.) Više sam nego pristojna, a oni ljudi koji pozivaju na pristojnost i dobacuju, sami govore o sebi i svom shvatanju pristojnosti. Šta ću neko ima određeno pravno znanje, pa može da dominira ovde. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, replika.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, prethodni govornik je izneo niz neistina, a počeću od onog zašta je optužio Demokratsku stranka da navodno ne razume. Evo samo da pojasnim o čemu se radi. Dakle, „Meita“ je fabrika koja ima planirana ulaganja od 60 miliona evra. Dvadeset miliona evra plaća Republika, a 20 miliona evra plaća grad, a 20 miliona evra plaća investitor, a Srbija ima udela, ili Beograd, od 0%. Dve trećine investicije plaćamo mi novcem penzionera, novcem zaposlenih u javnom i privatnom sektoru, a nemamo vlasništvo apsolutno nad tom kompanijom. To je jedna stvar. Druga stvar, 1.500 zaposlenih zato što je došao investitor koji u Kini ima robove, pa ih traži sada u Srbiji da mu budu jeftiniji nego oni u Kini. To nije investicija. To je bezobrazluk i to se zove neznanje. Druga stvar, nemojte da se hvalite obnovom, zato što od maja, kada su bile poplave, do Nove godine niste uspeli da obnovite 80% kuća, pa su ljudi Novu godinu provodili u kućama bez krova sa zidovima koji su vlažni i bez grejanja, a to Obrenovčani najbolje znaju. Dve hiljade privrednika do dana današnjeg nisu dobili ono što im je pripadalo. To valjda vi najbolje znate. Nisam siguran da ste neko koga je gospodin Čučković predložio za mesto poslanika, inače bi to znali. Nova godina bez krova i grejanja. To je obnova kojom se hvali Vlada Republike Srbije. Privatnih donacija Dejana Stankovića i mnogih firmi u Srbiji bila je veća nego države Srbije. Dakle, sramota je to čime se vi hvalite kada je u pitanju Obrenovac, a Obrenovčani najbolje mogu da potvrde ovo što pričam. Zahvaljujem [[Marko Gavrilović, s mesta: Može li replika?]] Ne može nisam pomenuo nikoga.
Ko je Dejan Stanković? (Balša Božović, s mesta: Fudbaler. Jedan od najslavnijih naših fudbalera.) Znam, šalim se. Izvolite.
Evo da još malo pojasnim gospodinu, pošto vidim da mu malopre nije bilo jasno, kada sam mu objasnio. Prvo, što se tiče privrednika, svi privrednici u Obrenovcu su dobili naknadu od države u visini od 240 hiljada dinara. Takođe, svi privrednici u Obrenovcu su dobili o Norveške ambasade naknadu za štetu u visini od 250 do 600 hiljada dinara, u zavisnosti koliko mu je firma stradala. Svi privatnici su od nemačke organizacije „Help“ dobili, takođe, u osnovnim sredstvima od tri hiljade do šest hiljada evra. To je prava istina šta su dobili privatnici u Obrenovcu. Na ovo da nisu urađene kuće i da su ljudi bili bez krovova, to je takođe neistina, jer da je gospodin bio u Obrenovcu, kao što nije, on bi znao da je Obrenovac grad koji je 95% toplificiran, a cela toplifikaciona mreža je urađena i sređena pre zime. To mogu svi ljudi koji žive u Obrenovcu da mu potvrde, tako da i te neistine koje širi su sramota za njegovu stranku. Obrenovčani i ljudi koji žive u Obrenovcu su prepoznali rad DS do 2012. godine i tako su im na izborima dali poverenje. U suštini, gospodin više i ne mora da dolazi u Obrenovac, jer tamo više DS ne postoji i nikada više ništa neće dobiti. To je poenta cele priče što se tiče Obrenovca, a vi ako još nešto imate da vam nije jasno, da vam nisu dojavili vaši drugovi koji su opstali Obrenovcu, vi mi recite, a ja ću vas obavestiti. Hvala puno.
Da damo reč Aleksandri Jerkov? (Balša Božović, s mesta: Replika.) Hoćete i dalje da se raspravljate? Mislim da ste rekli jedan drugom sve i dajte reč Aleksandri Jerkov. Ako insistirate, može. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Mislim da je veoma važno, zarad istine. Dakle, naravno da sam bio u Obrenovcu. Bio sam svakoga dana tamo dok su bile poplave, jer sam imao, ne samo zabrinutost za građane koji su bili u opasnosti, već naravno imao sam i mnogo prijatelja koji se tada nisu javljali na telefon. Mislim da smo svi zajedno uradili mnogo, i tu uopšte ne delim ni vlast, ni opoziciju, i sve, da uradimo sve što možemo u situaciji kada se Kolubara izlila i kada smo imali zaista veliki problem. U jednom delu Beograda nestale su veze sa ljudima tamo. Međutim, ono što je činjenica jeste da su ljudi Novu godinu proveli u kućama koje nisu završene, pa neki i do dana današnjeg nisu dobijali… Imam primer. U Velikom selu ljudi i dan danas govore o tome kako nisu precizno i pošteno rangirani i kako nisu mogli da dobiju pomoć ni od opštine, ni od grada, ni od Republike. O njima niko nije vodio računa. Sa tim ljudima sam se sastajao nekoliko puta, sa privrednicima nekoliko puta, sa podstanarima u Obrenovcu nekoliko puta. Oni nisu imali, na primer, pravo na nadoknadu onoga što im je značilo. Za one ljude koji su imali stanarsko pravo, takođe, nisu dobili nikakvu pomoć. Država, odnosno Vlada uradila je četiri puta manje nego privatne donacije firmi iz Srbije. Svaka čast onim firmama koje su učestvovale u obnovi Obrenovca. Ja sam lično, kao poslanik i građanin Srbije, ponosan na njih. Što se tiče „Meite“, tamo pokušavate da napravite robovsku snagu, da bi neki kineski investitor zaradio novac. To nije investicija.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo, reklamiram član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Ja sam naprosto dirnut, s obzirom da sam jedini od poslanika koji je imao u familiji ljudski gubitak u Obrenovcu. Ja verujem da nije uvređeno samo moje dostojanstvo, već dostojanstvo celog parlamenta. Ja sam bio tamo od prvog dana. Gospodina nisam video, kao što nisam video ni jednog njegovog kolegu. Uporno smo pokušavali da nađemo čamce. Nije ih bilo zato što ih je lider njihove stranke, današnji lider…
Poslaniče, ulazite u repliku. Nemojte molim vas. Samo recite gde sam ja povredila Poslovnik.
Niste ga opomenuli, s obzirom da je, govoreći neistinu, povredio dostojanstvo Narodne skupštine. Poplave dođu i prođu, a oni su trajali 12, a u Vojvodini 15 godina, a njihov lider je prodao čamce i zato je došlo do povećanih ljudskih žrtava. Hvala.
Da li želite da glasamo? (Ne) Hvala. (Marko Gavrilović, s mesta: Replika.) Molim vas, vrlo kratko. Neću vam dati dva minuta. Recite par rečenica i kraj.
Biću kratak. U Obrenovcu, prvo, ne postoji „veliko selo“. Postoji Veliko Polje. Znači, da uputim gospodina da mora da zna gde je bio, ako je već tamo išao. Još jedna konstatacija, u Velikom Polju je voda bila visine metar, tako da krovovi nisu mogli da propadnu, ako me razumete, tako da niko bez krova u Velikom Polju nije živeo, niti zimu proveo. I tu ste pogrešili. Druga stvar, sramota je da ljude koji donose posao u ovu zemlju nazivate robovlasnicima. To veoma šteti našoj zemlji u daljoj saradnji, ne samo sa Kinom, nego i sa drugim zemljama, jer ako oni vide kako mi njih gledamo, oni će vrlo lako naći druge zemlje gde će oni svoj novac da investiraju. Ne moraju oni to kod nas da urade. Ja razumem vas, da je vama lako i kad vam novac fali, vi ćete da okrečite prostorije u vašoj opštini, da taj novac uzmete i da se namirite.
Poslaniče, obećali ste mi da ćete kratko. Molim vas.
Ali drugi ljudi moraju pošteno da rade, da bi zaradili svoju platu i da bi mogli da sastave ceo mesec. U suštini cele priče, meni je žao što sam sve ovo morao da vam kažem ja, a što vi niste otišli na lice mesta pa to videli. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala. Meni se čini da mi u „Železari Smederevo“ imamo mnogo većih problema od ovog nerešenog imovinsko-pravnog odnosa o kom razgovaramo. Čak ni o tome mi nismo mogli da čujemo mnogo. Desetine hiljada parcela se pominju, a i dalje ne znamo ko su lica koja treba da imaju pristup, koliko je takvih ljudi, koliko je parcela, zašto je sve ovo pod tolikim velom tajne? Možda bi nas i čudilo da nije sve što je u vezi sa „Železarom Smederevom“ pod nekim velikim velom tajne. Mislim da se upravo na tom primeru vidi kako poslednjih četiri godine u kontinuitetu funkcioniše ta jedna neverovatna propagandna mašinerija kojoj je jedini cilj da se sakrije ono što se zapravo radi, a zapravo se uzimaju pare od građana Republike Srbije. Građani se verovatno sećaju da je u martu 2015. godine Aleksandar Vučić rekao da će Peter Kamaraš sa svojim stručnim timom, za kog se kasnije, u svađi koja je nastala između Vlade i tog istog Kamaraša, ispostavilo da taj tim čine njegov zet, pastorak i ostala rodbina i saradnici, da će do kraja 2015. godine on sanirati probleme, pokriti gubitke, pokrenuti drugu visoku peć, ostvariti profit, pripremiti Železaru za privatizaciju, naći strateškog partnera, itd, itd. To se sve desilo nakon neuspelog posla sa „Esmarkom“, koji je verovatno i sam premijer ugrozio time što je, dok je još trajao tender, on davao izjave o tome kako želi da baš „Esmark“ bude taj koji će dobiti posao, a posle je „Esmark“ postao najgori na svetu, baš kao što je i Kamaraš posle postao najgori na svetu, a premijer celu svađu i ceo sukob koji je nastao nazvao – dečačkom svađom. Ja mislim da su građani dužni da znaju koliko ih je koštala ta dečačka svađa, kako je naziva Aleksandar Vučić, s obzirom na to da veoma ozbiljne kuće govore o tome da je ta dečačka svađa građane Srbije koštala 450 miliona evra, a da je za to vreme „Železara Smederevo“ samo propadala i samo tonula u dalje dugove. Ministarstvo privrede je u nekoliko navrata čak i plaćalo penale, finansijski je bilo kažnjeno zbog toga što nije nikako želelo da objavi ugovor koji je napravljen sa menadžmentom koji je trebalo da oporavi Železaru u roku od šest meseci. Mi smo samo jednoga dana čuli da oni koji su jedni druge hvalili, a to su Kamaraš i Vlada Republike Srbije, i koji su nas ubeđivali u to da Železara posluje bolje nego ikada…
Hvala. Potrošili ste vreme grupe. Replika. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, kada ulazite u pregovore sa određenim investitorima, očito da su uvek apetiti sa strane koja želi da kupi određenu imovinu sve veći i veći. I ono što je najveći problem bio tada, a to je u javnosti i rečeno, potrebu da takvu vrstu ugovora aminuje Evropska unija i Evropska komisija. Očito da kada određeni investitori žele ugovore tipa da naprave određenu vrstu monopola, pa pogotovo kada je u pitanju „Železara Smederevo“ i tržište čelika, da to jednostavno nije moguće ukoliko imate posla sa Evropskom unijom. Prema tome, Vlada Republike Srbije je u svakom slučaju štitila interese Srbije, ne samo zarad dobrih investicija, nego zarad toga da pet hiljada radnika zaista ostanu na svojim radnim mestima. I to je bila suština svega. S druge strane, ono što treba reći, to je da dugovanja inače koje je Srbija imala i budžet Srbije, svake godine je bio minimum davanje državne pomoći od 100 miliona evra. Prema tome, da li je to bilo za vreme ove firme ili neke druge, toliko košta jednostavno „Sartid“ ovu državu. U ovom trenutku, kada imamo najbolju kompaniju u Kini, tih dugovanja više u tom obimu nema. Ono što treba reći je da je najznačajnije što je „Hestil“ u stvari došao u Srbiju, firma koja na globalnom nivou ima zaposlenih 120 hiljada radnika, koja u 30 država ima preko 70 svojih kompanija, koja godišnje pravi prihod od 43,7 milijardi dolara, a ukupan kapital za 2015. godinu je bio 50 milijardi dolara. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branislav Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja dolazim iz Bora, u kome je RTB Bor jedan veliki privredni gigant koji je po svojim karakteristikama vrlo sličan karakteristikama kombinatu Smederevo. Ja sam više od 40 godina tamo i imam jedno veliko iskustvo u radu u privredi. Zbog toga bih ovde želeo da bacim svetlo na jednu stranu poslovanja koja nije mnogo prisutna. Šta je paralela između ova dva kombinata? U tome da su oni u zadnjim decenijama bili privredni giganti na koje se oslanjala privreda Srbije. U poslednjih 10-15 godina to više oni nisu. Došlo je do urušavanja, zbog toga što se izgubila kvalitetna i zdrava strategija razvoja obe kompanije. Takođe, došlo je do upliva politike u rad preduzeća, kompanije, ne samo u te dve, nego i u ostalim kompanijama u Srbiji i normalno je da je to urušavanje uhvatilo velikog maha i, nažalost, ono traje i dan-danas. Osnovna karakteristika takvog poslovanja su gubici koji se ostvaruju u dugom kontinuitetu. Oni su naročito došli do izražaja u zadnjim godinama. Već je pomenuto za Smederevo da su gubici 2014. godine iznosili 134 miliona evra, 2015. godine 142, ukupno 276 miliona evra za te dve godine. Ovde je pominjano pitanje odgovornosti. Znate kada se napravi gubitak, menadžment bilo koje kompanije u svetu stavi tefter ispod miške i odlazi, ako ne uradi nešto gore sa njima. Slična stvar je i u Boru. To se ne zna, da je u 2014. godini imao gubitak od 116 miliona evra, u 2015. godini od 114, ukupno 230. Kada se te dve cifre saberu dobijamo 506 miliona dolara gubitka u te dve kompanije. Pola miliona dolara gubitka u samo te dve kompanije. One nisu jedine u Srbije. Ima ih mnogo, što znači, strategija razvoja poslovanja nije na zdravim nogama. Zbog toga izražavam skepsu da će ovakva strategija o kojoj danas pričamo, u Smederevu biti plodotvorna i da će ona dati rezultati. Na osnovu ovih pokazatelja, kako tehnoloških, tako ekonomskih i ekoloških, ja sam apsolutno siguran, kao čovek sa velikim iskustvom, da mi ne možemo obezbediti stabilno poslovanje kompanije u narednom periodu. Osnovna karakteristika unutrašnjeg poslovanja svake kompanije je rentabilnost. Toga u Smederevu, kao i u Boru dugo godina nije bilo. Na osnovu čega mi to očekujemo? Na osnovu koje projekcije očekujemo da ćemo stabilizovati poslovanje da prihodi uvek nadvladaju troškove. Još jedna mnogo važnija karakteristika poslovanja je konkurentnost kompanije koja se postiže na tržištu. Konkurentnost kompanije je strahovito važna karakteristika rada. Normalno je da i Bor i nažalost Smederevo u dugom nizu godina nisu uspeli da postanu konkurentne kompanije na tržištu kako domaćem, tako isvetskom. Zbog toga mislim da sa ovakvom strategijom i sa ovako netransparentnim ugovorima i uslovima poslovanja možemo praviti po Srbiji potemkinova sela, ali ne možemo praviti uspešne privredne subjekte. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Koleginice i kolege, pre svega reći ću da je čovek slobodan da bira i izabere svoj put, kao i da donese odgovarajuće odluke, ali mora da snosi posledice tako donetih odluka. Upravo zbog toga, ja ću svoj glas dati za ovo autentično tumačenje, za razliku od onih koji predlažu stečaj. Da sam u nekoj drugoj državi, ja bih možda i pomislio da stečaj jeste rešenje za neke privredne subjekte. U Srbiji tog iskustva niko nema, ili ga ima u vrlo malom obimu. Stečaj je obično kod nas likvidacija. Iz stečaja se namire pre svega stečajni upravnici, rasproda se imovina, likvidira se preduzeće i radnici odu na ulicu, za razliku od onih koji su imali sve vreme ovog sveta i prethodnih 12 godina da reše sve probleme naše privrede i našeg društva, koji su nam večeras delili savete, predloge, nudili svoje dobre usluge, mogli su da reše i „Sartid“ i milion drugih privrednih subjekata u Srbiji koji su netragom nestali upravo zbog njihove divljačke i bratske privatizacije. Ono što ću pomenuti je da ova odluka i ovaj ugovor koji je napravljen sa „Hestilom“ je nešto fenomenalno za Republiku Srbiju, nešto dobro pre svega za grad Smederevo i to je nešto dobro nakon 36 godina stagnacije, 36 godina kako Železara u Smederevu ne radi punim kapacitetom. U nekim divnim godinama, 80-tih godina, tačno 1980. godine Železara Smederevo je radila svojim punim kapacitetom i proizvodila dva miliona tona čelika godišnje. U tom periodu, od 1970. do 1980. godine, učestvovala je 13% u ukupnom izvozu ondašnje države. Metalski sektor u Republici Srbiji zapošljava u ovom trenutku negde oko 130.000 radnika. Znate li koliko znači ako oporavimo smederevsku Železaru i ako Železara Smederevo u ovom trenutku krene da radi nekim mnogo većim kapacitetima nego što je bilo u prethodnih par godina, a posebno u onom periodu od one divne odluke 2011. godine da se čeličana zatvori i da se rasproda? Šta očekujemo od pokretanja proizvodnje u Železari Smederevo? Pre svega, otvoriće se kapaciteti i proizvodiće se lim, pretpostavljam i za proizvođače automobila. Tu je naš „Fijat“. Onda kao lokal patriota razmišljam o tome da treba neko da ozida te visoke peći u Smederevu, koje godinama verovatno nisu ni rekonstruisane. To je nekada divno radio „Magnohrom“ iz Kraljeva, dok ga divnim privatizacijama i rasprodajom imovine, koji je prebačen na Kosovo, nisu uništili. Šta nam donosi taj investitor iz Kine, koji je visoko pozicioniran kao proizvođač čelika? Donosi nam upravo ono što nama i nedostaje – bolje tehnologije, bolju organizaciju rada i drugu filozofiju rada. Takođe, obezbeđuje tržište i očekujem da će investirati, a ugovorom jeste predviđeno, u druge linije. Pre svega mislim u druge proizvodne programe, a pre svega u galvanizaciju, koja je u jednom trenutku bila veliki pokretač u samoj Železari. Na kraju završiću sa onim što su svi mnogo puta večeras spomenuli. Ova prodaja, odnosno pronalazak strateškog partnera doneće svake godine uštedu budžetu Republike Srbije od najmanje 100 miliona evra. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević.
Dame i gospodo, ja znam da pojedini poslanici pripisuju SNS odgovornost za sve što funkcioniše u ovoj državi, što je i prirodno. Ali, kada SNS pripišete odgovornost za raspad tržišta čelika, onda je to za mene stvarno frapantno. Kada danas govorite kako funkcioniše tržište čelika i zašto srpska čeličana, koja je 0,5% svetske proizvodnje čelika, loše stoji, onda je verovatno SNS odgovorna zato što je „Mitel“, najveća kompanija u proizvodnji čelika, 2015. godinu završio sa osam milijardi dolara gubitka. Onda je SNS i Vlada Republike Srbije odgovorna što čeličane u Engleskoj imaju gubitak koji je od 500 miliona funti pa niže. Osam do deset hiljada radnih mesta su izgubili u zadnjim mesecima. Italijanska najveća čeličana ide u privatizaciju zbog gubitaka. Srpska napredna stranka je kriva što je cena čelika bila 333 dolara ekstremno. Srpska napredna stranka je odgovorna što u Americi čeličane trpe pritiske dampiške politike na tržištu čelika EU, Amerike i Kine. Jesu u pravu kada kažu da se ne držimo tačke dnevnog reda, ali moram prosto da podsetim narodne poslanike da Železara u Smederevu nije nastala voljom Josipa Broza Tita. Kada zaboraviš celu istoriju Srbije, koja je krenula negde u 19. veku i imala odgovorne lidere koji su hteli rast i razvoj Srbije, onda treba reći da je Železara u Smederevu krenula da se pravi 20. februara 1913. godine, pre otprilike 100 godina, da mudri i pametni ljudi jesu shvatili da bez industrije i rasta privrede ne može da raste jedno društvo. Nekako mi iz SNS, koji danas vodimo Srbiju, imali smo tu nesreću da u decenijama iza nas neki ljudi koji su vodili ovu Srbiju nisu suviše obraćali pažnju na privredu i da su doveli do loših pokazatelja funkcionisanja preduzeća u Srbiji. Govoriti danas o privredi Srbije i o nasleđenom stanju u tom kompleksu, to je prosto misaona imenica. Govoriti o ekonomskim principima, teorijama u društvu koje ne funkcioniše, govoriti o kapitalu i negativnom kapitalu u privredi koja ne postoji, stvarno je izlišno. Zato je doprinos SNS i Aleksandra Vučića na realizaciji projekta „Hestil“ u Železari Smederevo u stvari jedna misija i vizija koja je otprilike ravna onome kada su ljudi krenuli da prave početkom 19. veka novu železaru. Ako danas u Srbiji, u uslovima kada je, kao što sam rekao, potpuni gotovo raspad na tržištu čelika, dovedite kompaniju koja je 239 po vrednosti kapitala u svetu, koja zapošljava 120.000 ljudi, 37 velikih peći, koja je najveći proizvođač čelika u prvoj ili drugoj najvećoj ekonomiji na svetu, kako god da gledate, onda možete samo da kažete da želje koje Srbija ima i cenu koju Srbija plaća za ekonomski rast jeste cena koja vodi Srbiju napred. Autentično tumačenje u stvari je danas odgovor svih nas na lošu politiku i loše uređenje koje smo imali zadnjih 40 godina. Problem autentičnog tumačenja u stvari u svojoj osnovi ima društveni kapital. Kada su prolazili neki vodovi oko Železare 1945, 1948. i 1954. godine, ne da nije postojalo građevinske upotrebne dozvole, nisu rešeni imovinski odnosi. Nešto što je slagano decenijama pokušavate da rešite. To nije samo problem Železare u Smederevu, ovo autentično mišljenje odnosi se na nju, ali imate takav isti problem sa svim institucijama i javnim preduzećima koji su u vlasništvu mreža, kada nemate definisane imovinske odnose za vreme pre nas. Mi kažemo i vrlo jasno govorimo da ovo autentično mišljenje u stvari treba da reši problem koji je nagomilan i tiče se imovinskih odnosa. Ja tu, iskren da budem, nemam šta da dodam na izlaganje eminentnih pravnika koji su sve objasnili, ali ovo tumačenje u stvari se zasniva na Zakonu o sticanju prava svojine i zemljišta. Ako pogledate taj zakon, odatle se on vuče, imate od 1. do 7. člana manje-više regulisane sve odnose, celokupnu imovinu. Ništa sporno i ne treba da bude. U 8. članu govorite o ekonomskim efektima funkcionisanja i ovog zakona i zakona koji se na njega naslanja i kakvi su ekonomski efekti. Ekonomski efekti jesu 300 miliona evra investicija u „Železaru Smederevo“. Ekonomski efekti jesu 70% od Zakona o ozakonjenju jer kada smo govorili o ozakonjenju, onda smo govorili, a tiče se i Zakona o svojini na zemljištu „Železare Smederevo“, uglavnom o ozakonjenju objekata koji su vlasništvo fizičkih lica. Znate šta, i „Železara Smederevo“ je jedan ogroman projekat industrijski koji se razvija sto godina, nema rešene građevinske i upotrebne dozvole. To je srpska privreda, to je srpsko društvo, to je srpska industrija koju pokušavamo da promenimo i da učinimo boljom. Zašto je doprinos Aleksandra Vučića i SNS značajan za funkcionisanje privrede? Danas kada prođete Koridorom 10 i pogledate ka Smederevu, tamo gori neka visoka peć. Tamo se lije neki čelik, tamo će za godinu, dve dana, iako neko možda ne veruje, biti investicije od 300 miliona evra za hladno valjane limove. Danas kada odete u Smederevo, ljudi imaju osećaj da ima nade za njih. Budućnost je ono što je promenjeno ovim ugovorom. Budućnost i za Smederevo i za Srbiju je ključni. Kada 5.000 ljudi radi u „Železari“, onda ne možete da govorite o stečaju, onda ne možete da govorite o besmislicama, o isplati plata, zarada, doprinosa, obaveza, jer ta firma ima negativan kapital. Ta firma ne postoji. Ako Srbija pokuša da ne prati tempo industrijalizacije i pokuša da spasi sve ono što može, teško imamo ozbiljnu industrijsku budućnost. Voleo bih da mi, poslanici, verovatno nije tema, nije vreme, nije mesto, kada govorimo o investicijama koje država Srbija daje pojedinim stranim i domaćim investitorima, sednemo i raščistimo o čemu oni u stvari to pričaju, da li pričaju o klasičnoj ekonomskoj teoriji, da li pričaju o kejnzijanskom modelu, o Miltonu Fridmanu, o čemu pričaju kada govore o investicijama i subvencijama koje država Srbija daje svojim proizvođačima. Teško je danas verovati da u uslovima kada imate potpuno kejnzijanski sistem funkcionisanja u bliskom okruženju i u celom svetu, koji podrazumeva donacije za sektor privrede, vi se ponašate drugačije. Ako država Srbija ima rast BDP-a u ovoj godini, ako je „Železara“ doprinela i sa 1% BDP-a, a očekujemo da to bude 3,40% u narednom vremenskom periodu, onda je sve ovo što se čini u okviru „Železare“ i zakoni koje mi u Narodnoj skupštini donosimo u stvari su samo podrška cilju Vlade da Srbija bude ekonomski jača i stabilnija, naravno, uređenja država.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura, a neka se pripremi Tijana Davidovac. Izvolite.
Dame i gospodo, tema večerašnje rasprave je autentično tumačenje člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu u objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železare Smederevo“ iz Smedereva. Imam neki utisak da postoji nekakav začarani krug u kome se vrte strani investitori i Vlada Republike Srbije i javnost, odnosno građani Republike Srbije. Oni koji diktiraju tempo u tom tzv. začaranom krugu, da ne kažem u tajnim ugovorima koje potpisuju, su u stvari stranci, odnosno najčešće lažni strani investitori. Vlada Republike Srbije bezpogovorno pristaje na svakakve ucene, na manje ili više opravdane zahteve koji dolaze od strane stranog investitora. Tako da su i dan-danas građani Republike Srbije ili celokupna javnost uskraćeni za niz veoma važnih ugovora koje je u poslednjih nekoliko godina potpisala Vlada Republike Srbije, pa među njima je i ugovor koji je vezan za „Železaru Smederevo“. Da bi Vlada Republike Srbije odgovorila zahtevima tzv. spasilaca, prinuđena je da sve pregovore vodi tajno i da sve potpisane ugovore i anekse ugovora takođe drži u tajnosti. Iza niza takvih pregovora, dogovora i konačno ugovora koji se tiču rada „Železare Smederevo“ i njene imovine, danas imamo dug koji je ostavljen na teret jedino građanima Republike Srbije. Kada imate ovakav jedan ustaljen način rada, način na koji se Vlada Republike Srbije praktično ne meša u svoj posao i umesto da štiti interese države i njenih građana, ona radi sve suprotno, pa prečesto izlazi u javnost sa različitim informacijama, poluinformacijama, različitim tumačenjima sopstvenih odluka i na kraju različitim odlukama, to jasno ukazuje na činjenicu da Vlada Republike Srbije, ali ne samo Vlada Republike Srbije, i premijer, ne zna šta radi ili narodski rečeno – možemo da dovedemo u pitanje da se nešto važno valja ispod žita. Zbog toga Vlada Republike Srbije primenjuje sve njoj dostupne metode ne bi li osigurala svoje pozicije i pozicije svojih poslovnih partnera, odnosno koristi donošenje zakona po hitnom postupku, koristi autentična tumačenja leks specijalisa i slično. Međutim, u državi u kojoj ne postoji vladavina prava, gde nemate pravne sigurnosti, gde nema sistema, ma kakav metod da primenite, nećete se osigurate, ne možete se osigurati. Da bismo danas razgovarali o ovoj temi koja se tiče najmanje tri strane, a to su kineski investitori, Vlada Republike Srbije i građani, o čijem je i zemljištu upravo reč, mi nemamo sve potrebne strane, tj. nismo čuli reč građana, da bismo donošenje ovakvog jednog zakona uopšte sproveli. Trenutni dug „Železare Smederevo“ je 450 miliona evra ili, da približimo građanima Republike Srbije pa da ovu cifru izgovorim u domaćoj valuti, to je više od 52 milijarde dinara i ovaj dug raste. Dokle god se Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, ovako neodgovorno ponaša prema državi i njenim građanima, mi nećemo stati iz ovakvih predloga zakona. Sada ću da iskoristim ovaj momenat, pošto imamo dovoljno vremena, autentično tumačenje zakona, da se obratim i gospođi predsednici, ako mi dozvolite.
Ako mislite da je to tema, sasvim slobodno.
Nije tema.
Nije tema? Sasvim slobodno, neću vas sprečavati.
Nije tema, ali možemo nekom drugom prilikom.
Kako hoćete. Dobro. Reč ima Tijana Davidovac i neka se pripremi poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, Vlada Republike Srbije je nakon dve i po godine napornog rada i truda obezbedila „Železari Smederevo“ strateškog partnera, giganta svetskih razmera u proizvodnji čelika, što je u prethodnih 20 godina najveći privredni uspeh Srbije. „Železara Smederevo“ ima gotovo stogodišnju tradiciju. U Evropi je poznata po proizvodnji čelika, toplo i hladno valjanih proizvoda i belog lima. Pogoni „Železare“ nalaze se na tri lokacije, u Smederevu, Šapcu i Kučevu, na površini od oko milion kvadrata, broj zaposlenih oko 5.000 radnika, što nam govori da „Železara“ ima izuzetno veliki strateški značaj, kako za Republiku Srbiju, tako i za region. Ova Vlada je uspela da obezbedi duplo veću cenu za „Železaru“. Danas kada je cena čelika na istorijskom minimumu, prodata je za 46 miliona evra, što je bilo iznad minimalne cene iz javnog poziva, dok 2003. godine, kada je tržište bilo daleko bolje, tadašnja vlada je prodala „Železaru“ za 23 miliona dolara i dovela je u situaciju da se 2012. godine ugase obe peći, a zaposleni pošalju na plaćeno odsustvo. Uz ovakvu cenu Vlada Republike Srbije, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem, obezbedila je investiciju vrednu 30 miliona dolara, i to od strane „Hestila“, druge najveće kineske kompanije koja je imala prihod od 43,7 milijardi dolara u prošloj godini, dok je ukupna vrednost sredstava iznosila preko 53 milijarde dolara na kraju 2015. godine. Na globalnom nivou ova kompanija zapošljava 120.000 radnika, dok godišnji kapacitet proizvodnje iznosi 50 miliona tona čelika. Kompanija se bazira na implementaciji najnaprednijih tehnoloških rešenja i najčistijih tehnologija, uz konstantno ulaganje u svoje istraživačke centre, edukaciju i usavršavanje svojih zaposlenih. Investicija koju sam spomenula u iznosu od 30 miliona dolara odnosi se na ulaganje u osnovna sredstva i infrastrukturu. Cilj je da se modernizuje oprema, poboljša efikasnost, proširi opseg proizvodnog programa i unapredi ekološko okruženje. Dolazak „Hestila“ u „Železaru Smederevo“ predstavlja najveći investicioni projekat u ovom regionu. Ova investicija obezbedila je sigurnost za 20.000 članova porodica čija svakodnevnica zavisi od plata zaposlenih u „Železari“. Radi funkcionisanja „Železare“ obezbedio je projektovani rast BDP-a od 3,8%, od čega je polovina zahvaljujući ovoj investiciji. Ovo tumačenje zakonarešiće višedecenijske probleme vezane za status objekata i zemljišta Železare, što je bitan preduslov za dalji oporavak „Železare“. Po prvi put, moći ćemo da sagledamo potpuni imovinsko pravni kapacitet „Železare“. Ovu praksu podržaćemo i u narednom periodu u svakoj situaciji koja doprinosa zatvaranju pouzdanog, predvidivog i transparentnog poslovnog ambijenta. Hvala.
Zahvaljujem poslanice. Saša Radulović, neka se pripremi Krsto Janjušević.
Hvala. Slušali smo raspravu i vratiću se na suštinska pitanja koja smo postavili predlagaču. Mi smo čuli da se radi o deset hiljada parcela, to je novost koju smo dobili nakon ovog izlaganja, na koju se odnosi ovo pravo službenog pristupa, što znači da je veliki broj građana fizičkih lica ili pravnih lica na koje utiče ovaj zakon. Bilo bi zaista fer prema svim tim građanima da znaju da sedonosi zakon koji se tiče njih, pošto način na koji je ovo obrazloženo nigde se to tako ne pominje, nego se govori o tome da zakon nema nikakvog uticaja. Što se tiče samog ugovora on praktično pokazuje svima nama i građanima Srbije da u Srbiji sistema nema, da se donose „leks specijalis“ zakoni za svaki pojedinačni slučaj kada vlast hoće nešto da reši, u ovom slučaju imamo za Železaru Smederevo, „leks specijalis“ imamo za „Beograd na vodi“, znači, gde god se nešto pojavi investitor dobija svoj zakon. Takođe, imamo problem za državu, ja mislim, da investitor naručuje autentično tumačenje od Narodne skupštine. Mislim da ovo ne bi smelo da se događa, da mora da postoji sistem u kome sve ovo skupa funkcioniše. Mi smo dosta slušali i o „Železari“ Smederevo i kako je ovo došlo do danas, nekako se stiče utisak kao da je ova izvršna vlast, odnosno da je danas i dalje 2012. godina i da su i dalje na vlasti Tadić i Pajtić, i da praktično govorimo o njima, a ne da je prošlo četiri godine od tada i da se ništa nije praktično promenilo. To pokazuje nivo odgovornosti, jer kad preuzmete odgovornost da vodite državu treba zaista i da preuzmete odgovornost za sve ono što se dešava. Razumem da je pala cena čelika, da je i padala kiša, bile su poplave, bilo je svašta nešto što se dešavalo, međutim, činjenica je 270 miliona evra je napravljen gubitak u 2014, 2015. godini. Popis imovine nije urađen, ništa od tih stvari nije urađeno. Čuli smo samo izjave premijera od 22. marta 2015. godine, koji kaže – sada ste u sigurnim rukama. Izgleda da te ruke i nisu nešto bile sigurne. Ono što je veliki problem za građane Srbije je sama „Železara“ nije kupljena od strane investitora nego je kupljena imovina „Železare“, odnosno bila je velika rasprodaja imovine „Železare“. „Železara“ Smederevo d.o.o. je nažalost, ostala sa dugovima od otprilike 52 milijarde dinara, ovaj podatak je iz finansijskih izveštaja Železare za 2015. godinu. Ne znamo koliki je gubitak u međuvremenu još nastao. Nažalost ovo će morati da snose poreski obveznici Republike Srbije. Poruka koju šaljemo malim i srednjim preduzećima je vidite ovih 450 miliona evra ukupnog gubitka koji će morati da preuzme Republika Srbija, zbog načina na koji je Vlada odlučila da radi restrukturiranje i donosi ovaj „leks specijalis“, je da ovaj novac je otprilike nekih 10% smanjenja poreskih zahvatanja, koja bi moglo umesto ovakvih egzibicija da se u stvari uvede red u Republici Srbiji. Nažalost, naša privreda propada, imamo ovakve „leks specijalis“ zakone koji pokušavaju da rešavaju ovako nešto, u stvari su sami po sebi definicija pravne nesigurnosti. Definicija da nema vladavine prava, da nisu jasna imovinska prava, da procedure nisu jasne. Jednostavno da Srbija nema sistem. To je najgora poruka koju šaljemo sa svakim „leks specijalis“ zakonom. Hvala.
Replika, Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća i poštovane kolege poslanici, svi se ovde zalažemo za sistem, ali sistem treba da važi za svi i za one koji su imali 16 firmi, bili stečajni upravnici, koji su od države uzeli 22 miliona 750 hiljada na konto rada toliki broj sati kao stečajni upravnici i da vidimo kako su te firme u stvari u svom stečajnom postupku, da li su zaposlili nove ljude, otvorili nova radna mesta, našli strateške partnere ili su otišli u stečaj, u bankrot i rasprodata imovina u bescenje. Znači, to je sistem vrednosti koji traži odgovornost svih učesnika. Znači, ne od juče, ni od prekjuče nego od prethodnih 20 godina. Hvala.
Da, izvolite. Reč ima narodna poslanica Branka Stamenković.
Povreda Poslovnika, član 104. Na osnovu čega je gospođa dobila, odnosno koleginica Tomić, dobila repliku?
Na osnovu stava 3.
Koji kaže?
Na osnovu stava 3. imate u Poslovniku. Znači, pravnik sam, stav 3.
Ko je nju spomenuo da bi ona dobila pravo na repliku?
Ovlašćeni je, kako da vam objasnim. Ne mogu da vam objasnim, uporno mesecima. Član 104. stav 3. Stvarno, mnogo je kasno, ne mogu.
Samo ako mogu da kažem, fascinirate me, tumačite Poslovnik kao jeretik Bibliju.
Kako? Nisam čula?
Pa, ne pratite, vidite, već drugi put tražite da vam ponavljam nešto. Ne pratite.
Stvarno. Dobro. Sasvim je sve u redu, prihvatam mišljenje i stavove poslanika. Eto, ne pratim i opet u redu, ali član 104. stav 3. Zaista, dobronamerno pokušavam kao vaša starija koleginica da pomognem koliko mogu ali ne ide, šta da radim. Reč ima Saša Radulović, replika po istom osnovu. Nije spomenut, nije vaša grupa spomenuta, ali ja sam ocenila da se prepoznao u svim ovim stečajevima i moje je pravo da mu dam repliku.
Jedino pravo koje postoje ovde je pravo jačeg i pravo tastera koji imate, pošto ja nijednom rečju nisam pomenuo vladajuću stranku, govorio sam o Vladi Republike Srbije, a koliko znam ovo nije Vlada Republike Srbije. Što se tiče pokušaja uvreda, pošto je to jedini odgovor koji dobijamo, na to se neću obazirati, to je uvek znak velike slabosti, odnosno nedostatka argumenata. Ono na šta ću se vratiti je, od 2012. godine kada je država nažalost za jedan dolar preuzela „Železaru“ u tom trenutku dugovi su bili nula i oni su do sada uspešnim vođenjem, „Železara“ od 2012. do 2016. godine narasli na 450 miliona evra. Što se tiče tih starih dugova o kojima smo takođe slušali, napravljen je 90-ih godina. Jeste, bilo je oko prve privatizacije „Železare“ ogromnih problema i malverzacija, Verica Barać je o tome govorila, pravila je krivične prijave koje su govorile o tome šta se dešavalo, međutim, svi ti postupci su nažalost zaustavljeni, odnosno pronađeni su dokazi ali su jednostavno stopirane sve istrage. Prema tome, potrebno je malo odgovornosti i ne možemo stalno okrivljivati nekoga drugoga, ovde imamo četiri godine neodgovornog ponašanja Vlade koja nema rešenja za ekonomske probleme i za pravljenje sistema u Republici Srbiji. Hvala vam.
Reč ima Krsto Janjušević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, rešeno imovinsko-pravni problemi su temelj za dovođenje stranih investitora. Rešeni imovinsko-pravni odnosi su nešto što je najosnovnije u razgovoru sa investitorima i što je njihovo prvo pitanje. Moramo da se osvrnemo i na to šta smo nasledili posle 2012. godine, a nasledili smo mnogo problema koji su gurani pod tepih. Nasledili smo zakone koji su donošeni u vreme kada se o zakonu nije vodilo računa. Sada, dok pričamo o ovom veoma uspešnom projektu, polako se provlače ovde neke priče o nekim robovima i vezi između Kineza i robova. Pa, bih ja da pročitam izjavu jednog, pod velikim znacima navoda, „roba“, koji radi u „Železari“ i koji je dao za medije. Kaže: „Evo, moj kolega i ja radimo u „Železari“ 39 godina i jedan mesec, bliži nam se i penzija; zaista, mogu da vam kažem da je položaj radnika u fabrici dobar i kroz vreme se unapređuje; imamo i sindikat koji se bori za nas; plate su nam solidne, sve je korektno, ne bih se ni na šta požalio. Ovo potpisivanje ugovora nam je od velikog značaja. Mislim da će nam naredne godine rada biti još bolje. Premijer ima veliku podršku radnika. Pogledajte samo koliko se naroda okupilo ovde da podrži napredak naše firme“. To je rekao jedan od „robova“. Premijer je 15 puta bio u Smederevu. Predsednik Kine je jednom bio u Smederevu, pa se može komotno reći da je predsednik Kine više puta bio u „Železari“ nego brojni funkcioneri nekadašnje vladajuće koalicije koji nam danas dele lekcije. Nadovezaću se na jednu anegdotu o nastanku „Železare“, pa kažu da je bivši predsednik jedne bivše države bio u Smederevu i pitao ih je - po čemu ste poznati, oni su rekli - po grožđu. On to nije dobro čuo, shvatio po gvožđu i dao da se tamo napravi „Železara“, tako kažu. Međutim, ja mislim da je mnogo godina posle njega jedan premijer, verujem telefonom, pošto nije puno voleo da ide po Srbiji, pitao građane Smedereva šta im nedostaje, oni mu rekli - nedostaje nam gvožđe, a on shvatio nedostaje im grožđe. Pa, je onda brže bolje od subvencija države napravio jedan lep vinograd. Da li im je koji grozd poslao, nismo još obavešteni o tome. Ovde imamo mnogo predloga, a kada se pomene lična karta, prosto ne mogu da odolim, a da to ne proanaliziramo. Bivši ministar krenuo da legitimiše i traži lične karte u preduzećima… (Balša Božović, s mesta: Jel ovo stendap šou?)
Malo pristojnosti, nemojte vređati. Uzdržite se stvarno od vređanja. (Saša Radulović, s mesta: Pa, šta je ovo?) To je govor, poslaniče. Vi se nalazite u parlamentu. (Saša Radulović, s mesta: Ovo govor?) Sram vas bilo, stvarno! Vi potcenjujete ovde poslanike. Vi potcenjujete građane Srbije koji su glasali za poslanike. Vi ste cenzor. Vi određujete ko je vredan slušanja, ko nije vredan slušanja u ovom parlamentu.
Poslaću im ja i moj Poslovnik da drže u vazduhu, pošto nemaju puno Poslovnika. Nije nikakav problem.
Ja se vama zahvaljujem, zato što sam morala da reagujem, jer je ovo duboko vređanje poslanika u parlamentu i deljenja na one koji su kao vredni pažnje i one koji ne znaju da govore. To me je duboko uvredilo.
Rekao je da su lične karte temelj na osnovu koga se rade privatizacije. Ja sad analiziram na koji način je realizovao taj svoj projekat ličnih karti. Onda je pronašao da su neke firme poslale lične karte koje su sadržale loše finansijske izveštaje, prenaduvane finansijske izveštaje. Nažalost, bilo je toga. Kaže njima ministar – prodajte zalihe i podelite plate. A u to vreme njegova imovinska karta kaže – ušteđevina nula, a on izjavljuje na jednoj televiziji kako živi od ušteđevine. Lep je primer za ličnu kartu dao firmama od kojih je to tražio. Čudi me da je od njih očekivao da krenu njegovim stopama. Ovde dolazimo do jednog vrlo zanimljivog momenta, otkrića. Ovo moramo da proanaliziramo. Ja ovo vidim kao šansu, jer taj kapacitet imamo tu. Kako ste uspeli da prodate nulu? Kako ste uspeli da živite od nule? Nemojte biti sebični prema ovoj državi. Podelite tu tajnu sa nama. U pravu ste, zadesilo nas je svašta, i poplave i klizišta i kiše i dugovi 2012. godine od 240 miliona evra „Železare“. Zadesilo nas je i to da ste vi bili ministar. Svašta nas je zadesilo. Neko je ovde pomenuo fudbal, predsednice, da ne budem ja taj koji mnogo skreće sa teme, a biću u temi evo zašto. Veoma je važno da onaj koji kritikuje i deli nam savete kaže nešto o sebi. Dakle, njegov CV je prepun naslova, ali nema suštine. Kada su pomenuli fudbal, podsetili su me na jedan događaj koji će mi pomoći da raskrinkam tu demagošku ekonomiju. Naime, imao sam priliku da igram na jednom turniru i primili smo gol sa centra. Začuđeno smo pogledali golmana, on mrtav hladan kaže – nije to ništa kakvih sam ja golova primao. Imam utisak, gospodine Raduloviću, kada bi vas čovek pitao o načinu na koji ste vodili one firme u stečaju, a vi bili iskreni kao onaj naš golman, da bi odgovor bio negde – nije to ništa kako ja znam da uništim firmu. Za kraj, završavam, gospodine Raduloviću, „Železara“ je svoju ličnu kartu uredila, a jeste li vi svoju? Hvala.
Izvolite, replika.
Jeste li sigurni da me je pomenuo ovaj put? Ovaj put ste sigurni, jel? Jako lepo. Pošto ja neću reagovati na ovakve stvari, ovo zaista vređa dostojanstvo Narodne skupštine, kad nemate argumente, a to važi za sve ljude, kad nemaju argumente, onda posezaju za neistinama, za lažima, za skretanjem sa teme. Međutim, ja ću ih vratiti na temu, pošto je to jedino što je bitno za građane Srbije, a to je da je „Železara“ u 2014. i 2015. godini napravila gubitak od 270 miliona evra. To je otprilike više od 50.000 evra po zaposlenom, da je ukupan gubitak „Železare“ danas, odnosno dug koji „Železara“ ima nakon što je rasprodata imovina 450 miliona evra. To je gotovo 100.000 evra po zaposlenom. Ovo je cena neodgovornosti. Sad, bežati od toga, pričati neistine, pričati stvari za koje se zna da su neistina, je samo pokušaj da pobegnete od teške stvarnosti u kojoj, nažalost, žive svi građani Srbije. Vlada nema nijedno rešenje za ekonomske probleme i za probleme građana Republike Srbije. Što se tiče planova za izlazak iz krize, oni su vrlo jasni, pošto restrukturiranje se u svetu radi preko 100 godina, poznato je kako se to radi i te lične karte u stvari su popis imovine, popis obaveza, pravljenje analize tržišta, pravljenje finansijskog plana. To je način na koji se radi restrukturiranje svuda u svetu. Onda se takođe povezuje radni staž, isplaćuju zaostale zarade i plate, plaćaju otpremnine. To je bio plan koji je stajao na stolu. Koga god interesuje, možemo da sednemo i da razgovaramo o njemu u detalje. Taj plan je zaustavio Aleksandar Vučić. Zbog toga sam i podneo ostavku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević.
Ovo će, ja mislim, biti najkraća replika u istoriji ovog parlamenta [[Saša Radulović, s mesta: Kako replika?]] Gospodine Raduloviću, pametan ste vi čovek. Ne vredi vama objašnjavati. Hvala.
Ne, vi ste njemu rekli da laže, zbog toga. On je vama rekao da ste pametni. Prema tome, vama ne mogu da dam repliku. Ispašće kao da niste pametni.
Ponovo skretanje sa teme. Ja se zahvaljujem na ovom prostoru koji mi se daje. Hoću, pročitaću ponovo, pošto očigledno nismo čuli dovoljno dobro. Znači, „Železara“ je u 2014. i 2015. godini napravila gubitak od 270 miliona evra. To je preko 50.000 evra po zaposlenom. Ukupni gubici „Železare Smederevo“, odnosno dug koji ima danas, odnosno na kraju 2015. godine je 52 milijarde dinara, odnosno oko 450 miliona evra. To je gotovo 100.000 evra po zaposlenom. Imamo ogromne poreze i doprinose u državi. Cela privreda propada i vidite kolika je cena neodgovornosti i nesposobnosti vlasti. Ovoliki gubici. To jednostavno mora da se prekine, moramo da uvedemo red, mora da postoji sistem. Topla voda je izmišljena. Zna se kako se rade ove stvari i zna se šta bi trebalo da se desi da postoji znanje i da postoji politička volja. Ono što je, takođe, jako bitno u svemu ovome, zaposleni znaju, većina privrede je zbog neodgovornosti u 2014. i 2015. godini, sve ono što je preostalo u Agenciji za privatizaciju, praktično otišlo u stečaj. Ljudi su ostali bez zaostalih zarada, nije im povezan radni staž, nisu dobili otpremnine. Sigurno građani koji gledaju ovaj prenos Skupštine se prepoznaju u ovome. To je moglo da bude rešeno, odnosno da je prihvaćen plan koji je stavljen na sto, to bi do danas već bilo rešeno. Verovali ili ne, postoji rešenje. Ono je u uvođenju reda i moguće je zadovoljiti sve obaveze i postaviti privredu na zdrave noge. To je nešto što građani moraju da znaju, a mi možemo da nastavimo sa ovim silnim, besmislenim replikama. Ja ću svaki put ponoviti istu stvar, pošto sa teme nećemo skretati. Hvala.
Samo nemojte da vređate poslanike, besmisleno, glupo, lažete, itd. Izvolite poslaniče, povreda Poslovnika? (Aleksandar Martinović, s mesta: Replika. Spomenuta je SNS.) Izvolite. (Saša Radulović, s mesta: Apsolutno ne.) Stvarno? A ko čini vlast, koje partije? Sećate se, kada ste bili u toj Vladi? Bilo vam je lepo i niste se ništa bunili. I znate tačno koje su stranke u Vladi i znate kako parlament…. (Saša Radulović dobacuje.) Niste, niste, dok vas premijer nije izbacio iz te iste Vlade. Tako da, sve je bilo u redu i znali ste kako parlament diše i mi smo vam odgovarali, nismo vam smetali kao predsedavajući, sve je bilo super. E sad da čujemo šefa Poslaničke grupe, jer ste spomenuli SNS koja je vladajuća partija u ovoj državi. To vrlo dobro znate, samo vam se ne sviđa da čujete odgovor. Izvolite, poslaniče.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Gospodin profesionalni stečajni upravnik je dva puta bežao. Bežao je 2013. godine iz Vlade i bežao je 2016. godine, ovde, iz Narodne skupštine sa konsultacija sa mandatarom za sastav Vlade, gospodinom Aleksandrom Vučićem. I gospodin profesionalni stečajni upravnik, jedino što ume da radi u životu je da laže i da krade. Da krade, to smo već videli. Kako? Kada vodite stečajni postupak u 15 firmi, kada sa firmom svoje rođene žene zaključujete ugovor o pružanju računovodstvenih usluga, to je krađa. A gde laže? Pa čovek je 100 puta ponovio kako su dugovi „Železare“ u 2014. i 2015. godini, najpre kaže, 450 miliona, pa 150 miliona, pa 120 miliona, a 2012. godine, kada je „Sartid“ vraćen u vlasništvo države Srbije, preuzet je za jedan evro sa dugovima od 240 miliona evra, i to je ono što gospodin profesionalni stečajni upravnik uporno obmanjuje građane Srbije i neće da kaže. Ja bi voleo da čujem, npr. gde je sad kum gospodina stečajnog upravnika, onaj isti koji je opljačkao BIP. Jedan kum je poslanik, kuma je poslanica, šurnjaja je ne znam ni ja šta. To je sistem koji gospodin Saša Radulović hoće da promoviše u Srbiji, da on bude stečajni upravnik. Malo mu je 15 firmi. Cela srpska privreda treba da ode u stečaj i da on bude stečajni upravnik u svim preduzećima koja će u Srbiji da odu u stečaj, negde on, negde žena, negde kum, negde kuma, za radnike, za Srbiju šta nas briga. Evo, to je sistem gospodina profesionalnog stečajnog upravnika.
Hvala. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, čl. 104. i 107. Prvo, ova replika je trajala mnogo duže od predviđena dva minuta, 40 sekundi, a drugo, član 107. - povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine, jer niste upozorili prethodnog govornika koji je svom kolegi u direktnom obraćanju rekao da samo zna da laže i krade. Ja mislim da je to uvreda koja nije dostojna ovog mesta. (Poslanici SNS dobacuju.) Evo reći ću vam i razlog zbog čega, pošto neću vama direktno odgovarati, nego se obraćam predsednici parlamenta. I sami ste rekli da je gospodin Radulović bio jedan od ministara u prethodnoj Vladi za koga ste i vi glasali. Mnogi od vas su ovde glasali i podržali njegov izbor i tada imali najbolje reči o ministru u Vladi.
Kome replicirate, molim vas? Povreda Poslovnika?
Rekao sam vam, član 107. i objašnjavam vam zbog čega je povređeno dostojanstvo, jer se pokazuju dva različita aršina, onda kada ste u partnerstvu sa nekim i onda kada pokušavate da degradirate argumente koje smo danas čuli u raspravi koja je bila otvorena i gde nije bilo spremnosti, očigledno, vladajuće većine da čuje argumente, kako i poslanika Dosta je bilo, tako i poslanika DS i drugih opozicionih poslaničkih grupa. Mislim da to upravo pokazuje da ovo nije način na koji treba voditi raspravu i zbog toga sam vam ukazao da ste svakako prekršili član 107. i, naravno, 104, što se videlo na ovom brojaču sekundi.
Član 104. se ne odnosi na vreme replika. Ja sam uzela poslaniku 56 sekundi. Počeo je da govori u 56 sekundi. Zapisala sam ovde na papir tačno 56 sekundi, kako bih znala koliko da mu dam vremena. Iskoristio je 49 sekundi preko dve minute. Pokušavala sam usput da vam objasnim. Znala sam šta ćete mi reći. Ja mislim da nisam povredila član 107. Molim poslanika Martinovića da više ne govori poslaniku Raduloviću da krade i laže. Molim vas, da ne bi ispalo da ja povređujem Poslovnik, ako je to moguće. Izvolite.
Javio sam se za… (Boško Obradović, s mesta: Šta hoćeš?) Evo vidite – šta hoćeš? Od vas neću ništa. Ja samo hoću da kažem zbog predsednice Narodne skupštine… (Boško Obradović, s mesta: Ovo je farsa.) Hajde vičite još malo. Pustite, gospodina Boška Obradovića, da se izviče na mene, biće mu lakše verovatno. Navikao je čovek da viče. Biće dobro, gospođo Gojković, da ne krene fizički da se obračunava sa vama. On to voli da radi, posebno kada su žene u pitanju, ali nadam se da ćete vi večeras biti bolje sreće, nego gospođa u RIK-u kojoj je zavrtao ruku. Ja se više neću javljati za povredu Poslovnika. Želim da kažem sledeće. Pošto je gospodin Ćirić rekao da vređam dostojanstvo Narodne skupštine time što sam pomenuo jednu činjenicu… (Saša Radulović, s mesta: Ne može sam sebi povredu Poslovnika.) Ja ne volim da upadam u reč gospodinu Raduloviću.
Pustite, svako ima svoju sliku u javnosti. Samo vi govorite, molim vas.
Ja sam povredio dostojanstvo Narodne skupštine tako što sam izneo činjenicu da je Saša Radulović, kao stečajni upravnik u jednom od 15 stečajeva koje je vodio zaključio ugovor sa firmom svoje rođene supruge radi pružanja računovodstvenih usluga. Sada pitam sve vas, jeste li vi svi jedna strana kada je u pitanju borba protiv Aleksandra Vučića i mržnja prema Aleksandru Vučiću. Zamislite šta bi bilo da je Aleksandar Vučić zaključio ugovor sa svojom ženom? Ja sam danas pokazivao…
Poslaniče, dve minute je prošlo. Pozvali ste se na Poslovnik.
… onu karikaturu sa tri krsta. Ja mislim da bi na 150 krstova razapeli Aleksandra Vučića da je on to uradio, ali kada to uradi Saša Radulović onda vređa dostojanstvo Narodne skupštine onaj ko to kaže. Hvala.
Razumela sam. Hvala. Sada ćemo se vratiti na temu, samo polako. U dobroj sam formi za vođenje sednice, ne brinite ništa. Nemojte poslaniku da vičete – šta hoćeš. (Saša Radulović, s mesta: Jel sam ja to rekao?) Jeste ustali ste i vikali ste mu – šta sad hoćeš ti. Dobro, znam, u laži su kratke noge. (Saša Radulović, s mesta: Tako je.) Znači, sve se vidi u snimku imamo i audio i video. To ste vikali. Drugo, poslaniče Obradoviću, nemojte da vičete i nemojte da pretite u sali. Ja vas to molim. Znači, ne kršim ja 107, a u neku ruku ne primenjujem mere, pa u tom smislu bi možda mogla da počnem da primenjujem mere, jer stvarno na ivici smo nasilja.(Boško Obradović, s mesta: Kako možete to da radite?) Jeste, pa jeste. (Boško Obradović, s mesta: To je smešno. Niko nije vikao.) Smešno je, ne poštujete uopšte ni mene, ni moje godine, ni to što sam žena, ni što pokušavam da zaista pustim sve da kažu šta žele, da imamo jednu široku debatu, nego onda vičete kad neko drugi govori nešto što se vama ne dopada. Jeste. Srbija je vrlo politički različita. Ovde imamo široki spektar partija, neka svako kaže šta misli u ime svojih birača. Nemojte onda da vičete – šta sad ti hoćeš. (Boško Obradović, s mesta: Ko je vikao?) Hoće poslanik povredu Poslovnika, eto. (Boško Obradović, s mesta: Znamo da ste u direktnom prenosu, taj fazon je malo…) Ne znam uopšte da sam u direktnom prenosu i uopšte ne patim za tim. Eto, i vi sad i dalje vičete, itd. Znači, 107. poslaniče, vi ste postavili pitanje, 107. sa poslanikom Martinovićem ću komunicirati. Hvala vam što nećemo glasati iako ja smatram da ima elemenata, jer ne primenjujem mere opomene i oduzimanja reči i ja mislim da ima elemenata. Moram da obrišem listu. Saša Radulović, replika. Izvolite.
Hvala. Ne znam da li ste svesni, predsedavajuća, ali gospodin Martinović je govorio, pa je gospodin Ćirić reklamirao povredu Poslovnika, pa ste nakon toga gospodinu Martinoviću dali povredu Poslovnika na ono što je on govorio…
Ne možete meni da replicirate, nego recite kom poslaniku.
Govorim ono što, ovo je moja replika na ovo što ste uradili.
Ne, ne, meni ne možete. (Saša Radulović, s mesta: Kako ste dali povredu Poslovnika …) Evo, sad sam vama isključila da vam pokažem da uvažavam vaše mišljenje i da ne mogu više bezveze da dajem replike i povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Ivan Manojlović. Izvolite. Hvala na aplauzu i podršci. Ivan Manojlović, izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, danas je druga tačka na dnevnom redu bila odredba za koju je potrebno autentično tumačenje, ne želim ovom prilikom da je čitam, jer mnogo, mnogo puta smo imali prilike večeras da čujemo o čemu se radi. Zaista jedna vrlo prosta stvar. Želeli smo da na ovaj način izbegnemo bilo kakvo dvosmisleno tumačenje. Ova odredba uređuje zaista jedno veoma važno pitanje, pravo službenosti pristupa, prelaza preko katastarskih parcela ispod kojih se nalaze vodovi „Železare“ i to je sve. Obzirom da u parlamentu danas imamo opoziciju koja se vodi izgleda motom – zašto da bude prosto kad može i komplikovano, vodimo ovu raspravu već nekoliko sati. Ono što želim da kažem da mi je zaista čast da se danas u Skupštini govori o „Železari Smederevo“. Čast mi je jer je upravo „Železara Smederevo“ pokazatelj odgovorne politike Aleksandara Vučića. Pokazatelj je brige o građanima Srbije. Pokazatelj je da je SNS bitno svako radno mesto. Čast mi je i zato što je upravo na primeru „Železare Smederevo“ pokazano da SNS ne odustaje da se bilo koji problem u državi reši čak ni kada postoje oni zagovornici, a koji najčešće dolaze iz političkih partija koje u poslednje vreme češće menjaju predsednike nego vremenska prognoza. Zaista nešto što je postignuto na primeru „Železare Smederevo“, a što bi trebalo da se istakne, to je bruto društveni proizvod od 2%, od ukupno 3,8%. Ono što takođe želim da kažem je da više nego očigledno da građani su to prepoznali i 24. aprila, ali ako nekima nije jasno, evo danas je urađeno novo istraživanje i prema podacima, a koje je sproveo „Faktor plus“, građani i danas da su održani izbori dali bi 51,4% SNS. I možete vi da širite vašu demagogiju koliko god želite. Radi se o činjenicama da „Železara Smederevo“ danas je na dobrom putu. Ako želite da se vratimo na kratku jednu hronologiju, ne želim da oduzimam previše vremena. Čuli smo i da je DS bila zadužena za prodaju SARTID-a, čuli smo podatke o raznoraznim otpisima, itd. Ono što nije pomenuto, to je da uz „Železaru Smederevo“, „US Steel“ je dato maltene u tom trenutku i pola Smedereva. Otuđeno je pola Smedereva uključujući čak i luku Smederevo, pa je ova Vlada morala stvari da vraća na svoje mesto. Kada ste onako zdušno dali taj jedan dolar 31. januara 2012. godine, za „Železaru Smederevo“ da vam se vrati, Vlada je izjavila da u toku preuzimanja nije kontaktirano ni sa jednim potencijalnim kupcem, ali su rađene analize. Zamislite. Kada se na to doda i činjenica da je Vlada prethodno obaveštena još u julu 2011. godine, dakle, osam meseci pre nego što je „Železara Smederevo“ vraćena, znači prethodna je toliko brinula o radnicima „Železare Smederevo“ da nisu našli za shodno osam meseci da kontaktiraju ni sa jednim potencijalnim kupcem. Naravno, 6. maja te 2012. godine održani su izbori i valjda je ovo moralo da se nekako gurne pod tepih i osam dana svega nakon raskida ugovora, nastao je prekid u radu „Železare Smederevo“ na čitavih mesec dana. Takođe, ono što je vrlo važno da se kaže, jeste da je Vlada tadašnja pristala da bude garant svih plaćanja obaveza koje su nastale u periodu dok je „US Steel“ rukovodio, obaveze koje su nastale prema trećim licima. Danas „Hensel“ zapošljava 5.000 radnika i možda vama oni nisu toliko bitni. Nama je zaista bitno svako radno mesto, ali ovde se radi o 20.000 ljudi koji su spaseni da tako kažem, a što predstavlja gotovo 1/3 populacije stanovnika Smedereva. Ovde je bilo govornika koji naravno vrlo često nije u sali. I prošlog puta kada sam se javio za reč nisam mogao da mu prenesem i ne želim ni ovog puta njegovo ime da pomenem, a ticalo se nekog upoređivanja „Železare Smederevo“ sa ostalih 17 preduzeća, pa je uzgred napomenuo „Petoletku“, a pri tome je rekao da misleći na ovu Vladu, posao koji nisu uradili onako kako treba. Da vidite kako su oni radili posao kako treba. Oni su partijski zaposlili preko 300 članova samo u tom preduzeću „Prva petoletka“ iz Trstenika, ljudi koji su bili podobni tadašnjoj vlasti i 30 miliona evra prosuli na plate radnika. Sa tih 30 miliona evra nisu razmišljali da obnove mašine, da obnove industriju u „Prvoj petoletki“, već jednostavno iz meseca u mesec su dodeljivane subvencije samo kako bi se ovaj pulen Mlađana Dinkića održao na vlasti. Takođe, otpuštali su radnike programom pet godina do penzije i to bez ikakvog smisla. Najbolji i najiskusniji radnici su odlazili, a ostajali su gotovo samo režijski radnici. Džaba je u predizbornoj kampanji plaćao čoveka da ispod suncobrana sedi i da mu čuva bilbord, „Prva petoletka“ iz Trstenika dostigla je dug od 100 miliona evra, a vrednost „Prve petoletke“ je procenjena na 30 miliona. Radnici su nakon dolaska Srpske napredne stranke na vlast osnovali firmu i od otpremnina, evo kako se radi kada dođe odgovorna vlast, ulogom od 500 evra oni su uzeli „Prvu petoletku“ u zakup. Danas „Prva petoletka“ ima 900 radnika, 800 „Prva petoletka“ i 100 u zaptivkama, i imaju potpuno isti promet kao i u prethodnom periodu kada je u ovoj firmi bilo zaposleno 1.800 radnika, većina od njih partijski kadrovici. E, ovo je domaćinsko poslovanje, ovo je odgovorno poslovanje. Sa duplo manje radnika postiže se isti promet i danas država ne dotira ovo preduzeće kao što je to bila u obavezi da čini nekada da bi radnici primili samo platu. Ono što je još benefit ovakvog načina poslovanja, to je da i radnici i lokalna samouprava i država Srbija imaju korist od ovakvih preduzeća. Takođe se dotakao i „14. oktobra“. On je u gradu odakle ja dolazim. Dakle, „14. oktobar“ je procenjen na 20 milijardi dinara, četiri milijarde dinara plus dug, gotovo 20 milijardi dinara, a samo poređenja radi Železara je upravo prodata za negde oko četiri milijarde dinara. Vidite svi jasno i apsolutno koliko su stečajni upravnici, ovi kojih ovde sada trenutno opet nema, precenili kapital ovog preduzeća. Pomenu je da „14. oktobar“ ima probleme, međutim, češka „Tatra“ je i dalje zainteresovana i poslala je pismo o namerama, ali se naravno čeka da procenjeni kapital ovog preduzeća bude u neki normalnim okvirima. U Kruševcu je 2000. godine, kada je Demokratska stranka došla na vlast, bilo 36.200 zaposlenih radnika, a 2012. godine 24.600. Eto kako su oni uradili posao kako treba. Takođe, ovde su poslanici iz jednog pokreta uporno ponavljali večeras da smo trebali da pitamo građane o nekom donošenju zakona. Čak je tu i bivši ministar rekao da je on protiv zakona. Prvo, mi danas uopšte nismo donosili ovde nikakav zakon, jednostavno se radilo o autentičnom tumačenju jednog člana. Drugo, da je protiv zakona, što ne bi trebalo da bude, zaista ne razumem i smatramo da je možda to čak u nekoj meri i protivzakonito biti protiv zakona, ali da je on to znao verovatno bi znao i poštovao zakon i platio porez u Americi. To je tako što Vlada, navodno, po njihovom proračunu, nema nikakvih rešenja za izlaz iz ekonomske krize. U Kruševcu, sa ponosom mogu da kažem, uskoro se otvaraju, potpisuje se ugovor sa kompanijom „Kromberg“ i „Šubert“, otvara se nova bioenergana, spašen je „Trajal“. Radi se na spašavanju svega onoga što možemo da spasemo, a što je ostalo kao šteta načinjena upravo od strane Demokratske stranke. Za kraj samo želim da se vratim na početak, „Hestil“ je ponos ove vlasti,“Hestil“je zaista nešto čime trebamo ne samo mi iz ovog parlamenta da se ponosimo, već čitava Srbija i građani Srbije, jer zaista to je pokazatelj rada ove Vlade i nada za oporavak svih ostalih preduzeća. Hvala.
Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Replika!) Po kom osnovu, gospodine? (Balša Božović, s mesta: Pominjanje stranke.) Pa? (Goran Ćirić, s mesta: Replika.) Ne može repliku, možete vi, gospodine Ćiriću, da dobijete. (Balša Božović, s mesta: On nije u sistemu.) On nije u sistemu? [[Balša Božović, s mesta: Dajte mi repliku.]] Ako imate osnov, dobićete. Samo trenutak. (Aleksandar Martinović: , s mesta Zar ovo nije sad povreda dostojanstva Skupštine, da čovek sedi u sali, a nije u sistemu? Šta je sad ovo?)
Nismo mi govorili o tome. Nismo se mi svađali sa vama. Zašto ne bih mogao da dobijem reč? (Aleksandar Martinović, s mesta: Organizujte tribinu DS, pa njima držite predavanje, a ne da ovde sede poslanici SNS…)
Gospodine Božoviću, vreme teče, a vi možete i da oćutite ta dva minuta.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Ako možete da mi vratite vreme, jer gospodin Martinović mi ne da ni da počnem svoje izlaganje. (Aleksandar Martinović, s mesta: Arsiću, nemojte ovo da dozvolite. Hajde svi da izbacimo kartice.)
Gospodine Martinoviću, što se uzbuđujete? Pa to je njihov manir. (Aleksandar Martinović, s mesta: Neka taj manir primenjuju negde drugde.) Neka vide građani Srbije, što da ih sprečavamo u tome? Izvolite, gospodine Božoviću.
Zahvaljujem. Gospodine Martinoviću, ono što je najveća tragedija SNS jeste što se na kraju uvek vrate na početak, pa se uvek vrte u krug i nikako da dođu do zaključka šta je zapravo ispravno kada je u pitanju i Železara Smederevo i kada je u pitanju privredni razvoj Republike Srbije. Deset godina je „Ju Es Stil“ bio najveći izvoznik kada je u pitanju Republika Srbija. Deset godina je to bio najveći prihod budžetu Srbije. Mi danas imamo preduzeće koje radi u minusu 450 miliona evra i ne doprinosi budžetu Republike Srbije, već ga košta i košta građane Srbije zato što oni te dugove moraju da plate. To je razlika između perioda koji je vodila DS deset godina sa „Ju Es Stilom“ i razlika između onoga što je danas četiri godine koliko SNS vodi 52 milijarde dinara gubitka. Dakle, da li je u pitanju „Kamaraš“, da li je u pitanju „Esmark“, potpuno je svejedno. Njihova, kako kažu, odnosno kako kažete, dečačka svađa je koštala građane Srbije 450 miliona evra. To je suština i to je istina. Sve drugo što smo danas čuli jeste samo nervoza zbog toga što smo danas rasklinkali sve one velike priče koje su pukle kao balon o razvoju Smedereva…
Hoćete da kažete, gospodine Božoviću, da sam ja govorio neistinu?
Ne vi, ali vaše kolege jesu. Dakle, o razvoju Smedereva kroz Železaru ili celog tog kraja, zato što smo danas rasklinkali sve neistine koje ste pričali u prethodne četiri godine. Mislim da je to građanima Srbije više nego jasno.
Privodite kraju, kolega Božoviću.
Završio sam. Mi se na kraju nikada ne vraćamo na početak.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Ja, gospodine Arsiću, kao predsednik poslaničke grupe moram da brinem između ostalog i o mentalnom zdravlju poslanika SNS i ne želim da ih izložim mentalnom i verbalnom teroru ljudi koji verovatno ne mogu da organizuju tribinu svoje stranke nigde u Srbiji, pa im onda Narodna skupština dođe kao zgodno mesto. Neće ni njihovi da ih slušaju. Evo, predsednik poslaničke grupe mu kaže da nije u sistemu, on je van sistema. Jedna koleginica je valjda u sistemu i on je u sistemu. Moje kolege iz poslaničke grupe SNS, šta mi sad ovde izigravamo? Auditorijum koji treba da sluša Balšu Božovića, koga ni njegovi neće da slušaju? Tako da, gospodine Arsiću, molim vas da imate razumevanja za moju ulogu. Ja sam pravnik, ali budući da vodim poslaničku grupu od 102 poslanika, moram da brinem i o njihovom mentalnom zdravlju. Verujte mi, ono je večeras veoma, veoma ugroženo. Neka gospodina iz DS organizuju tribinu bilo gde u Srbiji, ali nemojte da im mi iz SNS obezbeđujemo auditorijum, neka to sami urade. Pošto to nisu u stanju, neka to ne rade sa poslanicima SNS-a. (Balša Božović, s mesta: Replika!)
Replika zato što ste držali tribinu? Pravo ima na repliku Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Na tim tribinama bi nešto kolega mogao i da nauči. Drago mi je što vodi računa o mentalnom zdravlju svojih poslanika, ali mi vodimo računa o radnicima smederevske „Železare“ i zato pričamo o tome ceo dan, zato što je neprijatno i nervoza je u vladajućoj većini zato što je smederevska „Železara“ dovedena do propasti, samo to još vi nećete da kažete nikome. O tome se ovde radi. Što ste nasledili smederevsku „Železaru“ sa nula dinara duga, sa platama unapred šest meseci svakom radniku, a doveli ste do toga da je minus od 450 miliona evra, iako ste govorili da ćete da spasete preduzeće. Šta se desilo? Ko je preprodavao sirovine? Gde su nestale pare? Ko je zaradio na „Železari“? Ko? (Aleksandar Martinović: , s mesta: Zeka.) Ovi koji brinu o mentalnom zdravlju mislim da imaju poteškoća sa tim. Hoću da vam kažem da je veoma važno da ovu priču predočimo i uozbiljimo, zbog onih ljudi koji rade u smederevskoj „Železari“. Oni su danas u problemu i ne treba vladajuća većina da brine o mentalnom zdravlju vladajuće većine, već o radnicima u smederevskoj „Železari“, koji će sutra ostati bez posla zato što ste dali mnogima da vode preduzeće koji su trpali pare u svoj džep i napravili dug od 450 miliona evra, koji će vraćati građani Srbije smanjenim platama i penzijama. Ovde je o tome reč. I vas to boli, meni je to potpuno jasno. Možete da vređate do sutra, ali vi imate problem sa tim. A mi vam uporno govorimo da taj problem rešite na način koji će biti bezbolan za one koji žive i rade u Smederevu. Ali, vi to izbegavate, zato što niste sposobni za tako nešto. To je jednostavno vaša krivica. Morate to da prihvatite. Zahvaljujem.
Pravo na repliku ima Aleksandar Martinović.
Jedan psiholog je rekao – ljudi koji imaju strah, na pitanje – ko si ti, kažu – ja sam mi. Evo, gospodin Balša, on je „mi“. Sedi čovek sam, predsednik poslaničke grupe mu nije u sistemu, gospođica Jerkov je tu, ali, znate, u pravu, za grupu je potrebno troje, a njih je trenutno dvoje ovde i navodno mi sad treba da drhtimo od straha od Balše Božovića. Ja ne znam kako ću da spavam večeras, ili gospođa Tomić, ili Marijan Rističević, vidim da umire od straha od Balše Božovića. Sve je to super, samo moram da kažem, zbog građana Srbije da 2012. godine dug nije bio nula, nego je bio 240 miliona evra. Drugo, zanima me – gde se to, gospodine Balša, održava tribina Demokratske stranke, baš bih voleo da je posetim? Ko je organizuje i na koju temu? Da li je organizuje Bojan Bajtić, da li je organizuje Miroslav Vasin, da li je organizuje Dragan Šutanovac, koji ima stan od 35 hiljada evra, da li je organizuje Bislini, koji je rekao da je Ješić iz vaše stranačke kase uzeo 60 hiljada evra? Dakle, na koju temu se održava tribina? Na tribini sa temom – kako pokrasti sopstvenu stranku, kako uništiti Vojsku Srbije, kako dobiti na poklon sat od 35 hiljada evra, kako letovati na Maldivima za 15 hiljada evra? Dakle, koja je tema te vaše tribine, ko će da je organizuje i kada će da se održi? Evo, ja sam spreman da dođem na tu tribinu i da malo slušam o tome kako se uništava Vojska, kako se dobijaju na poklon skupi satovi, pašnjaci, kako se sade vinogradi i kako se letuje na Maldivima sa platom od 100 hiljada dinara a letovanje košta 15 hiljada evra? I jabuke na Đermu.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, povredili ste član 96. stav 4. Znači, reč možete da date samo ovlašćenom predstavniku ili predsedniku poslaničke grupe, a ne prisutnima u sali, koji za to nemaju adekvatnu osnovu uopšte da dobiju reč, zbog toga što takav vid kršenja Poslovnika može da se desi da svaka sledeća stranka u diskusiji na sledećim zasedanjima traži reč i da taj presedan postane sasvim normalan. Zato vas molim da više ne dozvolite ovakvo flagrantno kršenje Poslovnika. Hvala.
Koleginice Tomić, smatram da nema kršenja Poslovnika, zato što je kolega Balša Božović dobio pravo na repliku kao zamenik predsednika Poslaničke grupe DS, a to u nedostatku zato što se i vama i meni priviđa gospodin Ćirić, inače, on nije u sistemu. Ja jednostavno nisam mogao da sprečim gospodina Božovića, niti sebe da ubedim da je tu gospodin Ćirić, zato sam mu dao reč, kao zameniku predsednika Poslaničke grupe DS i, evo, to ponovi činim.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Veoma ste parlamentarni večeras. Ne bih odgovarao na uvrede i neistine prethodnog govornika, ali moram da primetim da je često lutao od tribine do tribine različitih stranaka pa bio i njihov član, poslednji put iz SRS u SNS, tako da nije pozvan na tribinu DS jer zaista ovakvi kod nas nemaju mesta. Mislim da je veoma važno da pomenemo još jednom da mi brinemo za građane Smedereva i posebno one koji rade u smederevskoj „Železari“ i tu je najveća nervoza zato što je dug od 450 miliona napravljen od strane tzv. spasilaca smederevske „Železare“. Oni su bili ti koji su, kao, navodno, bili u mogućnosti da preporode proizvodnju i da naprave ono što je nekada predstavljao „Ju-es Stil“ u Srbiji, najvećeg izvoznika. Umesto toga, napravili su dug, preprodavali su resurse i sirovine za svoj račun, napunili svoje džepove i ostavili radnike „Železare Smederevo“ u ogromnom dugu i dubiozi, iz kog teško mogu da se izvade. To je, zapravo, istina. To je istina i to je ono što boli narodne poslanike i zbog toga i vređaju, govore lažne stvari, mnogo neistina. Zaista ja nemam problem sa tim. Fascinacija našim privatnim životima od strane vladajuće većine, zaista predstavlja zabrinutost za mentalno zdravlje, evo, i sa moje strane. Hoću da vam kažem da su radnici ti koji su danas u neizvesnosti – 450 miliona evra građani Srbije duguju zato što ste vi Karamašu i „Esmarku“ dali na upravljanje po tajnim ugovorima „Železaru Smederevo“ i nastao je minut od 450 miliona evra. Tačka. To je istina.
Gospodine Božoviću, ja volim da dajem narodnim poslanicima pravo na repliku, ali mislim da je ovo već izgubilo svaki smisao. Ja vas molim, zbog investitora koji su prisutni u Srbiji, da ne plašite i njih i da ih ne nazivate lopovima. Znači, sada je trenutno oktobar mesec 2016. godine. Ta diskusija koju ste imali mogla je da ima nekog smisla prošle godine, ali u ovo vreme ne. Tako da vas molim da se uzdržavate i da, ako hoćete da se politički obračunavate, ne uvlačite poslovne partnere građana Srbije, a ne Vlade Aleksandra Vučića ili SNS. Po Poslovniku se javila koleginica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Ja vas molim da pročitate član 100. našeg Poslovnika, u kom piše da predsedavajući, ukoliko želi da se uključi u diskusiju, to učini tako što će se spustiti u poslaničke klupe, kao narodni poslanik prijaviti za reč, što ste i vi u nekoliko momenata činili, i da ne polemišete sa poslanicima sa tog mesta na kom sada sedite, jer tada oni nisu u mogućnosti da vam odgovore. Evo, gospodin Martinović je u pravu, vrlo nas je malo ovde, prosto je neverovatno na koji način vi sve ne možete da podnesete kritiku, pa čak ni tih 18 minuta kojima mi raspolažemo, ali mislim da su razlozi u tome što očigledno ono što govorimo ima smisla.
Mislim da nema kršenja člana 100, samo sam skrenuo kolegi poslaniku pažnju, da ne napravi štetu Republici Srbiji, zbog želje da postigne neki politički cilj. Takođe, meni nije problem da siđem među poslanike, što sam dokazivao više puta i argumentima odgovarao na raznorazne optužbe. Kolega Martinoviću, po kom osnovu? Replika.
Zahvaljujem se gospodine Arsiću. Prvo, dug 2012. godine nije bio nula bio 240 miliona evra, to je ono što vi uporno pokušavate da sakrijete od građana. Železara Smederevo radi. Uspeli smo da spasemo više od 5.000 radnih mesta, a vi iz DS vodite računa o tome, mada ja znam da vi to ne možete da uradite, jer nemate tu političku snagu, ali nije dobro kada za naše kineske prijatelje kažete da su robovlasnici, da imaju nekakve robove u Kini, a da su sada pronašli robove i u Srbiji. To je neodgovorna izjava. To je izjava koja pokazuje da vama čak ni stranački interesi, odnosno da državni interesi ne znače ništa. To što ste rekli ne služi na čast čak ni vašoj stranci. Reći za jednu od najmoćnijih zemalja sveta, za zemlju za čijim investicijama vape Nemci, Francuzi, Talijani, Englezi, da je nacija robovlasnika, a da smo mi njihovi robovi, to je izjava koja je apsolutno štetna kada su u pitanju interesi države Srbije i njenih građana. A što se tiče Smedereva, što ne pobediste u tom Smederevu? Što ne pobediste bilo gde u Srbiji? U ovu Skupštinu ste ušli statističkom greškom i sada pokušavate da nam držite lekcije o tome kako se oporavlja Srbija. Umemo mi da oporavljamo Srbiju, činimo to iz dana u dan, ali ne možemo za godinu dana da ispravimo sve ono što je loše urađeno u Srbiji, a na žalost mnogo toga lošeg je urađeno od 2000. godine.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Goran Ćirić.
Gospođica Jerkov je već rekla da je zaista zabrinjavajući nedostatak spremnosti da troje, možda petoro ljudi iz opozicije u ovom trenutku prisutnih u sali ne možete da čujete. Poslanička grupa DS ima 18 minuta, 18 minuta vi niste bili spremni da čujete argumenata i mislim da je to zabrinjavajuće i za vas same i treba da bude zabrinjavajuće. Niko nije rekao niti kvalifikovao bilo koju zemlju, a ponajmanje Kinu, da je to robovlasnički odnos. Slušao sam onako kako smo imali raspravu i o tome da ste optužili Gorana Ješića da je rekao o kolegama poslanicima i koleginicama da su kompletni idioti. Ja sam vam dokazao i dokazao je i stenogram da to nije izjavio, nego je samo citirao izjavu premijera koji je to rekao. Uzmite stenogram, ja ga imam ovde, pokazaću vam i dokazaću vam to. To isto važi i za ovaj deo, ali je tačno da se treba zalagati jer je gospodin Božović govorio o tome da cilj Srbije ne sme da bude korišćenja komparativnih prednosti o kojima se često govori, a to je jeftina radna snaga i nisko kvalifikovana radna snaga, pa imamo slučajeve da neki radnici i neću pominjati te firme, ali to smo videli svi sigurno u javnosti i imamo valjda toliko odgovornosti da na to reagujemo, kleče pred svojim gazdama. Šta hoćete kao veće poniženje. O tome se samo govori, o tome da cilj Srbije ne sme da bude otvaranje i isključivo jeftinih i nisko kvalifikovanih radnih mesta nego da treba insistirati na visokim vrednostima, onako kako je govorio o razvoju i informacionih sistema ali i nekih drugih visokih tehnologija zahvaljujući univerzitetima koji postoje i u Nišu, i u Beogradu, i u Kragujevcu i u mnogim drugim gradovima, a ne samo u Beogradu kako se često izjavljuje, kao jedinom kvalitetnom univerzitetu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Spreman sam gospodine Ćiriću evo sada da vam pružim priliku za jednu džentlmensku opkladu. Ja ću podneti ostavku na funkciju narodnog poslanika ako ste vi u pravu, ako gospodin Balša Božović nije rekao, da Kinezi imaju robove, a da su sada našli nove robove u Srbiji. Dakle, ako to gospodin Balša Božović nije rekao, ja ću podneti ostavku na funkciju narodnog poslanika i više neću biti narodni poslanik. Evo, sada vas molim, da li ste spremni da podnesete ostavku na funkciju narodnog poslanika ako je Balša Božović rekao da Kinezi drže robove ali su im suviše skupi ti njihovi robovi, pa su našli jeftinije robove ovde u Srbiji? Dakle, evo, imate jednu fer ponudu, ja ću podneti ostavku ako ste vi u pravu. Vi podnesite ostavku ako je Balša Božović rekao za Kineze da drže robove i da su sada našli jeftinije robove, nas ovde u Srbiji.
Pošto ovo više nikuda ne vodi, u skladu sa članom 112. Poslovnika o radu određujem pauzu u trajanju od deset minuta. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Snežana Petrović [[Goran Ćirić, s mesta: Tražio sam repliku.]] Nema posle člana 112. jer bi on bio bez ikakvog smisla. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, važno mi je da kažem da mi je čast da se večeras po prvi put obratim ovde u Narodnoj skupštini, ali isto tako da kažem kao diplomirani ekonomista sa višegodišnjim radom i iskustvom u realnom sektoru privrede želim ovde da ukažem na nekoliko veoma važnih stvari. Naime, Srpska narodna partija podržava strateško partnerstvo Srbije i Kine. Rezultat ovog strateškog partnerstva je da je Kina podržala sve političke odluke koje su se ticale najvažnijih državnih i nacionalnih interesa Srbije. Primer za to je i činjenica da Kina nije priznala nezavisnost lažne države Kosovo i jedan je od naših najvažnijih saveznika po ovom pitanju u Savetu bezbednosti UN. Takođe, ekonomska saradnja Srbije i Kine je na visokom nivou, što dokazuju značajne kineske investicije u Srbiji poput „Železare“ u Smederevu, o kojoj večeras pričamo, modernizacije pruge Beograd-Budimpešta, izgradnja Pupinovog mosta, kao i povoljni krediti sa plasmanom u energetski sektor za modernizaciju „Termoelektrane Kostolca B“. Ulazak strateškog partnera iz Kine u „Železaru Smederevo“, koji je jedini želeo da kupi, je izvanredna vest za čitavu državu i privredu. „Železar“ zapošljava preko pet hiljada radnika, a poznato je da na svakog radnika u metalskoj proizvodnji ide još i najmanje troje zaposlenih u povezanim delatnostima. Znači da od „Železare“ prima platu najmanje 15 hiljada porodica u Srbiji koji sada mogu da budu sigurni u svoja radna mesta. Takođe, najavljeni rast obima proizvodnje na 2,1 milion tona godišnje uz investicije od tri stotine miliona dolara donosi nova radna mesta i povećanje izvoza za čak milijardu dolara, što će se veoma povoljno odraziti na nivo BDP Srbije. O tome koliko je značajna kineska investicija u „Železaru“ i koliko će ona doprineti izvoznom potencijalu Srbije govori i pokušaj Evropske komisije da tu investiciju preispita i ospori, obrazlažući je navodnim damping cenama čelika koji se proizvode u našoj „Železari“. U svakom slučaju, očekujemo u narednom periodu još više kineskih investicija i produbljivanje ekonomske i političke saradnje dve prijateljske zemlje. Zašto ovo govorim? Sve sa jednim ciljem da glasanjem za autentično tumačenje zakona šaljemo dobru i jasnu poruku za sve buduće investitore u Srbiji da će u Srbiji imati punu pravnu sigurnost za svoje poslovanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sonja Vlahović. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Na dnevnom redu je večeras već, danas, autentično tumačenje člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika „Železare Smederevo d.o.o“. Jedino ispravno tumačenje je da se službenost iz pomenutog člana uspostavlja u korist vlasnika vodova. Želimo da izbegnemo stvaranje apsurdne situacije i da na trajan način rešimo imovinsko-pravne odnose u pogledu imovine. Slušajući, dame i gospodo poslanici, danas i večeras diskusije pojedinih kolega, setila sam se jedne rečenice koju je ovde izgovorio u parlamentu naš premijer Aleksandar Vučić – dobro je što su neke stranke prošle cenzus da narod vidi za koga su glasali.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik… (Sonja Vlahović, s mesta: Nisam završila.) Zatražite ponovo reč.
Hvala, poštovani predsedavajući. Poštovani građani Srbije, poslanici stranke koja je prvi put u parlamentu diskutovali su ne samo protiv autentičnog tumačenja člana ovog zakona, već su diskutovali i protiv sklapanja ovog ugovora. Oni nisu za prodaju „Železare Smederevo“. Oni su za otpuštanje pet hiljada radnika. Oni bi da unište jedan grad, a da 20.000 ljudi ostane gladno. Ali su zaboravili da građani koji su im ukazali poverenje mogu tako isto i da im ne pruže ponovo, jer poverenje je kažu kao staklo, jednom kada pukne, više se ne spaja. Čula sam i rečenicu jednog kolege danas, kada je rekao, citirajući isto Aleksandra Vučića, kada je rekao narodu – sada ste u sigurnim rukama. Da, naravno da su u sigurnim rukama građani Srbije, kada su u rukama Vlade koja je imala hrabrosti da završi proces privatizacije tokom prethodnih 15 godina. Vladi u prethodnom mandatu je pripao taj zadatak. Ove godine je potpisan ugovor o prodaji „Železare Smederevo“ sa kineskom kompanijom „Hestil“ za 46 miliona evra. „Hestil“ ima plan investicije kroz modernizaciju, poboljšanje, efikasnost i proširenje proizvodnog programa, unapređenje ekološkog okruženja i omogućavanje profesionalnog usavršavanja i obuke, kao i dodatno usavršavanja u druge zemlje. Naravno da ću u danu za glasanje podržati ovo autentično tumačenje zakona.
Zahvaljujem. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama je danas predlog člana 6. stav 1. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima „Železare Smederevo“, odnosno autentično tumačenje. Za SNS nema dileme da će ovaj autentičan predlog podržati upravo iz razloga što je rešavanje imovinsko-pravnih odnosa, odnosno prava službenosti na vodovima itekako značajno sa aspekta privlačenja stranih investicija. Naime, „Železara Smederevo“, strateški partner „Železare Smederevo“ je Kina, koja je jedna od najvećih ekonomija na svetu, a strateški partner je njena kompanija koja zapošljava preko 120.000 radnika u mnogim zemljama sveta i koja itekako ima interesa ne samo da unapredi proizvodnju, već i da dovede nove investicije. Ovo autentično tumačenje vrlo je značajno sa tri aspekta. Prvi aspekt je pravna sigurnost i to pravna sigurnost svih učesnika u ovom sporazumu, a to je i „Železara“ i Vlada Republike Srbije i kineska kompanija, ali i držaoci zemljišta. Vrlo je važna i sa ekonomskog aspekta, jer „Železara Smederevo“ itekako svojom proizvodnjom čelika doprinosi rastu BDP. Značajna je i sa socijalnog aspekta, jer u „Železari Smederevo“ ugovor o radu ima 5050 zaposlenih radnika, a taj broj se uglavnom množi sa tri ili četiri, tako da možemo da kažemo da sigurno 20.000 ljudi ima koristi od investitora koji je došao u „Železaru Smederevo“. Moram da istaknem da su tokom razgovora ovde istaknute mnoge neistine. Jedna od istina je ta da je Vlada Aleksandra Vučića prva Vlada koja je na sebe preuzela, imala dovoljno hrabrosti da preuzme reformske programe i da preduzme reformu kada je u pitanju ekonomski sektor. Toj reformi, a koja se tiče i finansijske stabilizacije i smanjenja javnog duga, priznanje daju građani Srbije, ali ne samo građani Srbije, jer na impresivnim rezultatima Vlade priznanje daju i drugi. Izgleda da smo priznanje napretka i razvoja ove zemlje ovde u Narodnoj skupštini ne daju neki narodni poslanici, koji jedva da su prešli cenzus. Za 27 meseci rada ove Vlade otvoreno je 124 hiljade radnih mesta, otvoreno je 38 fabrika i pogona. Često se ovde insistira i sa penzionerima da zahvaljujući SNS i ovoj Vladi su penzionerima smanjene penzije. Ja moram da kažem da je to čisto populistička i jedna priča. Naravno, SNS veliku zahvalnost duguje penzionerima, jer njihove penzije jesu smanjene, ali radi se o tome što oko 60% penzionera, a njih je 815 hiljada od ukupno 1.390.000 penzije ni za jedan jedini dinar nisu smanjene. Takođe se govorilo da ova vlada ne vodi računa o radnicima koji su ostali bez posla. Ja moram da kažem da jebudžetom Republike Srbije isplaćeno 12,3 milijardi dinara za otpremnine radnicima. Oko 20 hiljade radnika dobilo je otpremnine. Na kraju, moram da kažem da je do 2012. godine uništeno 98% industrijske proizvodnje i milion radnika ostalo je bez posla. Prema tome svoj glas svakako daću autentičnom tumačenju člana 6. stav 1. predloga zakona, jer on svakako znači put u dalje ekonomske reforme i put u bolji život svakog građanina Republike Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragomir Karić. Izvolite.
Poštovani gospodine Arsiću, drage kolege, prijatelji, koleginice i verovatno malobrojni gledaoci ispred malih ekrana, iskreno nisam očekivao ovako burno veče, sa ovoliko burnih i duboko emocionalnih izjava i reči i verujem da se svako od nas, ko god je rekao nešto grubo, već u sebi pokajao. Treba imati u vidu jednu stvar, prvo, grupa srpskih industrijalaca koja je 1913. godine, februara meseca, odlučila da napravi prvo akcionarsko rudarsko topioničarsko društvo, industrijsko društvo, je bila dalekovidna grupa ljudi. Oni su videli, u to vreme, ono što tek mi danas možemo da pogledamo. Produžilo se to dalje posle 45 godine, krenulo se opet u razmatranje i tamo negde krajem 60-ih godina, početkom 70-ih osnovan je ponovo „Sartid“ i nije tu bilo nikakve greške. Danas je „Železara Smederevo“ jedna strateška fabrika i ovde ne treba nikada da bude dileme da li mi danas trošimo pare, novce za razvoj i opstanak te „Železare“. To ne sme da se postavi nikada kao pitanje. Kažete – pet i po hiljada ljudi tamo radi. Ne zaboravite da su u toj „Železari“, bio sam sigurno mnogo puta, 70% ljudi izbeglice sa KiM, vremenom naseljeni. To je prosek po jednoj porodici šestoro, sedmoro ljudi. Tamo ne žive ljudi odvojeno, roditelji, odvojeno deca, dede, babe. To je najmanje negde 40-ak hiljada. Gde je ogroman broj kooperanata? Verujte da preko 100 hiljada porodica danas u Srbiji zavisi upravo od rada „Železare“, pa makar bio samo to jedan dimnjak. Želim da kažem da imam iskustvo i da smo jedna od prvih, tj. prva privatna kompanija koja je 78 godine prošlog veka potpisala Ugovor o saradnji sa „Sartidom“. Znači, oni su otvorili put malom i srednjem biznisu u ono velikoj Jugoslaviji, u onom vremenu radili su kooperanti iz svih bivših republika SFRJ. Šta nam donosi „Sartid“ danas? Prvo, strateški izuzetno važan, ma ne za malu Srbiju, nije kineska državna kompanija „Hestil“ došla u Srbiju samo zbog male Srbije. Naprotiv, pokriće čitav region gde god se proizvode automobili i bilo koja metaloprerađivačka delatnost neophodna. Tu je u stvari neophodna šansa naše smederevske „Železare“, tj. kineskog partnera. Treće, raduje me izuzetno da je to jedna izuzetno ozbiljna kompanija. To je državna kineska kompanija. Svi danas znamo šta je Kina. Kamo sreće da je nekada taj Sovjetski savez, taj Gorbačov kada je bio, prva poseta mu je bila u Kini, kamo sreće da je nešto naučio od njih, od Deng Sjaopinga, kako da svoju državu reorganizuje, a da je ne razvali i raspadom Sovjetskog saveza raspala se Jugoslavija, raspale su se mnoge države, imali smo krvoproliće i dan danas, uvek na našim granicama, postoji neka latentna opasnost da će se nešto desiti. Želim da iskreno istaknem ulogu vizionara, jednog hrabrog čoveka Aleksandra Vučića, bez obzira kakve su reči večeras ove prozvučale. Svako ima pravo na svoje mišljenje, ali molim vas, ne zaboravite, ući i u roku od četiri godine, da računamo i ono vreme kada je bio potpredsednik Vlade i vojni ministar, da to uzmemo, ući u borbu sa vetrenjačama, zavrnuti rukave i staviti ruke u osinje gnezdo, u najteže, kao što je recimo „Železara“. Najlakše bi bilo da smo prihvatili ono vreme kada su vrlo mladi ljudi, kako oni danas kažu, izneli revoluciju na svojim leđima, osvojili vlast 2000. godine i, nažalost, izuzetno neiskusni, bez i dana rada u privredi, to važi za svakog ondašnjeg ministra, preuzeli Narodnu banku, banke, da ne kažem da su ušli sa kalašnjikovima i Bog zna kakvim nedozvoljenim metodima, a u stvari došli su kao tzv. demokratstva vlast. Ja sam duboko pogođen time. Ja tu nisam bio. Ja sam to gledao na televiziji kako gori naša Skupština. To sam samo svojim očima mogao da vidim, svojim očima u Rusiji, kako je gorela ruska Duma. Tu smo mi nešto slični. Spremni smo da zapalimo ono svoje. Britanski parlament nije goreo ni jednom u četiri stotine godina svog postojanja. Znači, želim da pozovem na jednu toleranciju, na razumevanje i želim da i opozicione partije, bez obzira što je ovde mali broj ljudi, pozovem da stvarno jednim konstruktivnim diskusijama, konstruktivnim predlozima pomognu Vladi, pomognu predsedniku Aleksandru Vučiću da stavimo na noge svaku fabriku koja iole ima šanse danas da radi, da produži da radi, da se modernizuje, da zapošljava nove ljude. Šta drugo „Sartid“ donosi? Vi ste videli, verovatno, njihov biznis plan, bio je objavljen i postoji na sajtu. To je novi investicioni ciklus od 280 miliona evra za proizvodnju belog lima, za proizvodnju limova, za proizvodnju automobila, e tek onda će onaj ugovor koji je napravljen sa italijanskom kompanijom „Fiat“ imati smisla za nas. Tek onda nećemo uvoziti njihov lim, imaćemo svoj lim i što je najvažnije prodavaćemo ga i svim proizvođačima automobila u regionu. Druga stvar, ne treba tako crno gledati na investitore koji dolaze iz inostranstva. Da, požalili su se radnici. Ja mogu odmah da vam kažem da sam bio u toj fabrici „Jura“ u Leskovcu. Mene to interesuje. Ja želim baš da vidim kako to upravo što se radi o privatnim kompanijama, i ja kao pionir sa mojom braćom, privatnog preduzetništva u jugoistočnoj Evropi ne mogu da dozvolim da na moje oči, bar ono kada čitam u štampi i gledam na televiziji, da neko mora da nosi pampers da bi mogao da radi svojih osam sati. Verujte mi da je to naduvano i to nije istinito. To nije dokazano. Na kraju, ispalo je od samih tih ljudi da je to bila metafora. Ja sam tamo bio, vi možete takođe kada budete želeli, ja želim da vidite, a strogost, strogoću, pa svako će vam to tražiti. A, još nešto da znate Srbin nije takvog mentalnog sklopa da prihvati da mu neko popuje toliko nad glavom, da ga gazi i da taj ne može da ode do ve-cea. To je isključeno, zaboravite. Privatnik sam, dan danas zapošljavamo 30-ak hiljada radnika, pa ni jednog Srbina ne znam koji bi dozvolio da ja podignem ton na njega, a ne još da mu ne dozvolim da iskoristi svoju pauzu. Ali, dobro to ostaje i ja to shvatam kao nadigravanje partija međusobno itd. Ovde je cilj da se konačno stavi tačka na jedan javašluk. Kažete – 10.000 parcela, da u redu, pa što pre ove vlasti, pa bilo je mnogo vlasti? Zašto nije iskorišćena ta šansa? Ogromnu šansu i neverovatnu šansu, neverovatno energiju je iskoristila upravo demokratska opozicija i nije rešila osnovne probleme u Srbiji. Ko je to branio? Pa vi ste bili gospodari života i smrti u Srbiji. Mogli ste da uradite šta god ste želeli. Niko ne bi digao jedan glas. Nama su otimali imovinu na ime nekih ukaza, prikaza,uredbi, ja sam ćutao kao mali miš, shvatio sam da sam nemoćan, da li razumete? I danas kada sve to vidim, kada gledam, mi ni danas ne želimo, ja ne želim, moja braća i mnoge naše kolege, da zloupotrebljavamo svoje prisustvo u vlasti, svoje učešće u vlasti. Čekamo neka sudovi rade svoje poslove. Mislim da to što će se rešiti u Smederevu oko vlasništva zemlje je neophodno i Kinezi su mudar i pametan narod i ne bi bili ono što jesu danas da ne traže to da se oceni i donese zaključak koji će Skupština potvrditi, jer sutradan nećemo mi biti na vlasti, biće neko drugi. Da vam dam još jedan primer. Što se tiče Kine i tu bih voleo da stavimo tačku. U Belorusiji Aleksandar Gligorijevič Lukašenko, predsednik Belorusije je ukazom, ukaz je nešto kao uredba kod nas ili više od toga, lek specijalis, je dao Kinezima 100.000 hektara zemlje, ponavljam 100.000 hektara zemlje na 99 godina, simbolično za jedan dolar. Tamo se pravi, već traje izgradnja tog tehnološkog parka šest godina. Godine 2020. počeće eksport najnovijih tehnologija 50 milijardi dolara godišnje u severoistočnoj Evropi. Pozivam sve vas, imao sam čast da mi jedan član DS se upiše u grupu prijateljstva Srbije i Belorusije, tako da pozivam sve i sa velikim zadovoljstvom da vas povedem i da vidite kakvo je to čudo na 100.000 hektara. Daj bože da ti Kinezi to ovde urade. Još jednu stvar da kažem, kada je bio kod nas predsednik Kine Si Đin Ping, rekao je gospodinu Vučiću i gospodinu Nikoliću – ne treba da vam ja ništa pričam, uzmite do beloruskog predsednika sve što tamo radimo, sve ćemo da prenesemo ovde u Srbiju. Još jednu stvar bih rekao, kada se govori ružno o premijeru Vučiću, molim vas, izvinite, ko je nas posetio za zadnjih 10, 15 godina? Ko nam je bio? Bili su nam oni koji su nas bombardovali i koji su za mene, za nas više zvanično nisu ratni zločinci, ali za mene jesu, jer ih je taj sud posle 2000. godine oslobodio i abolirao i Bila Klintona, Medlin Olbrajt, Vesli Klarka, Solanu. Oni su bili naši gosti, crveni tepih, doček itd. A mi imamo jednu sasvim drugu poziciju, da nam u ovo vreme kada je ova vlast aktivna i aktuelna vlast dolazi predsednik Kine, dolazi premijer Kine, dolazi 16 premijera svih država iz regiona, gde im je domaćin gospodin Aleksandar Vučić, zajedno sa premijerom Kine, Vladimir Vladimirovič Putin, nekoliko puta. Recimo, zašto nikada ovde nije bio predsednik Kazahstana, gospodin Nursultan Nazarbajev, kada je već Tadić išao kod njega pre četiri, pet godina? Neverovatno, neko iz Evrope, Brisela je rekao – ne može taj da dođe, on je diktator. Izvinite molim vas, on je došao. ja sam ponosan, Kazahstan je država sa tri miliona kvadratnih kilometara i ima sve po Mendeljejevoj tablici. Kazahstan je stravično bogata država sa 18 miliona stanovnika i mi njima trebamo. Ne kao robovi, naprotiv, kao visoko tehnološki obrezovani kadrovi, Srbi mogu danas i podižu Kazahstan. Pogledajte šta je izgrađeno za zadnjih 20 godina. Napravljen je novi grad koji je njihov glavni grad. Prema tome, kada kažete da naši kadrovi napuštaju, odlaze, izvinite, ko ne bi otišao za platu od 10.000 dolara? Verujte mi, naši inžinjeri rade u Rusiji, Belorusiji, Kazahstanu, Ukrajini, Turkmenistanu, plate su oko 10.000 dolara. Evo imate grupu od 20-ak inžinjera iz Novog Sada koji rade u našoj kompaniji u Turkmenistanu. Oni su specijalisti za gas itd. Želim da kažem ovo optimistički, nekako smo se noćas uvukli u to neko plakanje, kukumakanje, šta je ko uradio, kako je uradio, ja vam kažem, glavu gore, perspektiva postoji, tek je dve godine. Šta je dve godine? Kada neko kaže Vlada za 100 dana da pokaže šta je radila, ja sam napisao gospodinu Miroviću, pre neki dan je bilo 100 vojvođanske Vlade. Ja sam napisao, molim vas, šta je 100, ovde treba 10 godina, da se ne menja vlast, da bude ova vlast. Normalno sa korekcijom pojedinih ministara itd. i tek onda da se pokažu rezultati. Ja se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Ja ću vrlo kratko. Ne znam da li gospodin Ćirić prihvatio moju ponudu da on ili ja podnesemo ostavku, ali evo šta je gospodine Ćiriću, rekao, zbog vas, zbog mojih kolega i zbog građana Srbije, Balša Božović, a vi procenite ko se igra sa državnim i nacionalnim interesima, a ko ih brani. Kaže gospodin Balša: „ Druga stvar, 1500 zaposlenih zato što je došao investitor koji u Kini ima robove, pa ih traži sada u Srbiji da mu budu jeftiniji nego oni u Kini. To nije investicija, to je bezobrazluk i to se zove neznanje“. Na drugom mestu: „Što se tiče Meite, tamo pokušavate da napravite robovsku snagu da bi neki kineski investitor zaradio novac“. Eto, gospodine Ćiriću, ne znam da li pisarnica još radi, ako ste prihvatili moju ponudu, podnesite ostavku. Ako ne, nema veze, ja se ne ljutim, ali samo da znate, poslanici SNS vrlo pažljivo prate šta ko govori i, kao što sam bio u pravu za ovo što je rekao Balša Božović, bio sam u pravu i za ono što je rekao gospodin Goran Ješić, koji me danas ceo dan preko „Tvitera“ naziva idiotom i budalom. Ne ljutim se, svako ima pravo da misli o meni šta hoće, ali ovo što radite vi iz DS je dovođenje u pitanje elementarnih državnih i nacionalnih interesa. Sreća je što nemate političku snagu, pa vas niko ozbiljno ne doživljava, a pogotovo ne naši kineski prijatelji.
Pravo na repliku prvo ima šef poslaničkog kluba Goran Ćirić.
Pošto mi predsedavajući malo pre nije do prostora da odgovorim na ovaj zahtev i vašu ponudu, ja ću vam prvo dokazati da niste bili u pravu kada smo govorili. Evo, i ja imam ovde stenogram koji ću vam prvo pokazati i pročitati direktno šta ste rekli, jer ste optužili i ponudili sličnu stvar kao i večeras, kada ste govorili o gospodinu Ješiću, za koga ste rekli da je sve vas u poslaničkoj grupi nazvao kompletnim idiotima. Ja ću vam sada pročitati i dokazati da niste bili u pravu, a onda ću vam odgovoriti i ovo drugo. Evo šta kažu stenografske beleške. Goran Ješić kaže – hvala, nemam stvarno nameru da se treći dan objašnjavamo i ubeđujemo da nije dobro ovo da se uradi,da je celishodnost ovog zakona ta da se što pre povuče i da se izađe sa novim predlogom, ali očigledno je ovo predlog predsednika Vlade i moraju stvari da se ispune. Na kraju je predsednik Vlade nazvao službenike grada Beograda nekim tamo idiotima. Dakle, citirao je predsednika Vlade koji je, pamtite i vi, a pamtimo i mi, nazvao one koji su rušili Savamalu u toku noći kompletnim idiotima, a onda je na konferenciji za štampu izjavio da su to uradili i da su odgovorni visoki funkcioneri grada Beograda. Dalje, Goran Ješić kaže – mislim da je red da ja povučem ovaj amandman, on bolje zna od mene da gradovima i opštinama ne trebaju očigledno sredstva, jer zna ko vodi lokalne samouprave, te ovim putem povlačim amandman. Hvala vam. (Aleksandar Martinović, s mesta: Dakle, lokalne samouprave vode idioti?) Dakle, ovo i sami možete da pročitate, nikome se on nije obratio kao idiotima, nego je citirao premijera koji je to rekao. (Aleksandar Martinović: , s mesta: Robovi?) Znači, niste bili apsolutno u pravu što se ovoga tiče. O robovima će vam odgovoriti gospodin Balša Božović, pošto ističe vreme.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Potpuno je neistina i krivo mi je što gospodin Ćirić nije prihvatio opkladu, zato što bi Martinović sada bio bivši poslanik i ne bi imao mandat da priča neistine o tome kako sam nazvao bilo kog, sem vlasnika „Meite“. Ono što sam hteo da podvučem i podvlačim danas, tj. večeras još jednom, jeste da je poziv za radnike i uslov da se neko zaposli u „Meiti“ da stoji 10 sati na nogama. Kako se to zove? Kakva je vizija Srbije u kojoj radnici sa minimalcem izigravaju robove? To su za mene robovi. To što su za gospodina Martinovića radnici, za mene su robovi, iz prostog razloga zato što ne mogu da odu do toaleta 10 sati. Kupuju pelene o svom trošku i 10 sati stoje na nogama. Kako se to zove, gospodine Arsiću?
Pošto me pitate, gospodine Božoviću…
Da li na taj način vređam bilo kog investitora u Srbiji, sem pomenutog investitora u Obrenovcu, čija investicija vredi 60 miliona evra, a država Srbija obezbeđuje 40 miliona evra? Kako se to zove? Koliko hiljada evra po radnom mestu koji ima svaki radnik samo minimalac, a mora 10 sati da stoji na nogama? (Aleksandar Martinović, s mesta: Jesi ti ovo rekao ili nisi rekao?) Da, to se zovu robovi. Vi od srpskih radnika pokušavate da napravite robove, gospodine Martinoviću. Vi pravite robove od radnika u Srbiji, gospodine Martinoviću, i vidim da ste vrlo nervozni zbog toga, ali to je istina, to su činjenice. Vi tako častite ljude. Evo, Obrenovčani celo veče pišu na fejsbuk profilu, na tviter profilu i govore da sam u pravu. Ako smete, idite u Obrenovac, pa im recite u oči da nisu robovi. Zahvaljujem.
Gospodine Božoviću, ja sam vas pustio, imali ste pravo na repliku i mogu da prihvatim da kažete da vaše kolege poslanici ne govore istinu, to je vaše pravo, ja u to vaše pravo neću da zalazim, bez obzira šta vi o tome intimno mislili, ali vas molim, a i moja je obaveza kao predsedavajućeg da zaposlene u Narodnoj skupštini Republike Srbije zaštitim, zato što je kolega Martinović čitao stenogram koji su ove gospođice i gospođe pisale. Prema tome, molim vas da vodite računa o tome šta govorite, da bi svi ostali poslanici to mogli da shvate na pravi način. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Evo, gospodine, ne znam više kome ni da govorim, ako imate malo zdravog razuma, Užička republika, to vam je Goran Ješić, kaže ovako – koliki je idiot ovaj Martinović. Tačno, nema veze, ne ljutim se. Veliki sam idiot, verovatno. E sad, ono što je mnogo važnije od toga koliki sam ja idiot, 62. stranica stenograma, stenogram vođen od strane ovih dama koje sede ovde, TĐ/SM, u periodu 21 čas i 15 minuta do 21 čas i 25 minuta, kaže – reč ima narodni poslanik Balša Božović, replika. Balša Božović – zahvaljujem, predsednice Skupštine. Onda druga stvar - 1500 zaposlenih zato što je došao, molim vas dame i gospodo dragi prijatelji, došao je investitor koji u Kini ima robove, pa ih traži sada u Srbiji da mu budu jeftiniji nego oni u Kini. Što bi rekli stari Latini, pametnome dosta. (Balša Božović, s mesta: Replika!)
Gospodine Božoviću, samo je citirao vašu diskusiju. (Balša Božović, s mesta: Apsolutno ništa nije pročitao kao što piše.) Hoćete da kažete da kolega Martinović ne govori istinu? Želite da ja pročitam? Nemate pravo na repliku. (Balša Božović, s mesta: Povreda Poslovnika! Na šta ovo liči? Dajte mi repliku, zato što imam pravo na nju, ili mi dajte povredu Poslovnika. Ovo zaista nema smisla.) Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ovde nije došlo do tumačenja vašeg izlaganja, došlo je do citata vašeg izlaganja. (Balša Božović, s mesta: Samo jednu rečenicu, ceo kontekst je promašen. Hteo sam da se javim iz tog razloga da objasnim u kom kontekstu sam to rekao.) Hajde da vidimo u kom kontekstu ste to rekli.
Dakle, nikada nisam pomenuo da su Kinezi robovi, niti da su investitori iz Kine robovi. Rekao sam za vlasnika „Meite“, jednog investitora kog ste doveli u Obrenovac, za njega jesam, gospodine Martinoviću. I nisam ja rekao za vas to što mnogi tvrde i vi sami za sebe, ja se od toga ograđujem. Ja samo govorim i vas pitam kako se zovu ljudi koji stoje deset sati na traci sa pelenama i nemaju u Srbiji prava da odu do toaleta? Da li su to radnici koji imaju svoja prava? Da li su to građani ili su to robovi? U tom kontekstu sam govorio. Da li je vizija Srbije ta da ćemo sutra napraviti društvo u kojem ćemo imati građane ili ćemo praviti društvo gde mladi ljudi sa znanjem odlaze iz Srbije, a da će ostati samo oni koji rade na minimalcu i da ćemo biti robovlasničko društvo? O tome sam govorio, a vaše investicije idu u tom pravcu. Samo iz tog razloga sam rekao da jedan investitor u Obrenovcu, čija investicija je 60 miliona, od čega Srbija ima 40 obavezu da ulaže, a nula posto vlasništva zapošljava 1.500 ljudi na minimalcu od kog ne može da se živi, gospodine Martinoviću, u Srbiji. Očigledno je da su ti radnici u Srbiji jeftiniji nego tamo u Kini. O tome sam govorio. Zahvaljujem.
Ne bih da čitam stenogram ali, kolega, sami sebe demantujete. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Prvi ima pravo na reč narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, najmanje smo govorili o vodovima koji vode do „Železare“. Najviše smo govorili o vizijama. Neko ima od nas viziju, a neko je ranije imao proviziju. Sada mu se priviđaju robovi. Slušali smo iz njihovih usta o IT tehnologijama, programima, itd. Ko im je branio to da proizvode? Evo, prethodni govornik me podseća na Bili Gejtsa. Ma isti, pljunuti Bili Gejts, onaj koji je 95% svog bogatstva, koje je nesumnjivo stekao, podelio siromašnima. E, mi smo ovde imali obrnut slučaj. Ovi su sumnjivo došli do svog bogatstva, tako što su 100% svog bogatstva uzeli od siromašnih. Nisu se borili protiv siromaštva, već protiv siromašnih. Nisu hteli da zaustave kriminal, nisu hteli da stave tačku na kriminal, već su stavili tačku na državu. Nisu hteli da stave tačku na pljačku. Nisu hteli da rade protiv sebe. Imao sam tu sreću da odrastem u seljačkoj porodici gde niko nije primao platu, tako da smo upoznali tržišnu ekonomiju još u jednopartijskom sistemu. Koliko smo proizveli i zaradili svojim trudom, toliko smo mogli i da podelimo, ali smo prethodno to morali da iznesemo na tržište, na pijacu, da dobijemo novac i onda smo gledali, naravno, da odvojimo za javne potrebe, za školarinu, da izdržavamo babu i dedu, ali takođe da investiramo i da pokušavamo da uvećamo tu proizvodnju, da dogodine imamo više da podelimo između sebe, a i da javnom sektoru bude bolje. Svi biznismeni kreću u biznis radi profita, ali, nesvesno, nehotice oni pomažu i nas. Pomažu i javni sektor, bez obzira što im to nije bila prvobitna namera. U trci za profitom, je li tako, gospodine Karić, oni plaćaju poreze i doprinose i na takav način može da živi javni sektor. Oni su otpustili 400 hiljada budućih robova, ako se izrazim na način na koji se izrazio ovaj Bili Gejts, kako se zove, nesuđeni, veoma talentovan za IT tehnologije, malo mu falilo. Četiristo hiljada manje doprinosa, 400 hiljada posramljenih ljudi koji kada dođu pred svoje porodice ne mogu da im donesu platu, 400 hiljada ljudi manje u prevozu, 400 hiljada doprinosa za zdravstvo i PIO osiguranje. Koliko bi penzije bile veće da niste samo za tri, četiri godine počistili 400 hiljada radnih mesta? Ljudi su sa prihodovne strane došli na rashodovanu stranu. Pokušali ste to zaduživanje od 9% da nadoknadite, ali umesto da gurate novac u proizvodnju, vi ste ga gurali u potrošnju. Ljudi su kupovali stranu robu i tako ste samo ojačali lanac supermarketa i stranih trgovinskih lanaca oko nekad industrijskih gradova koji su postali mrtvi, uglavnom zahvaljujući njima, zamenili su. Umesto da imamo industrijski održive gradove, oni su umesto industrije podigli trgovinske lance i onda smo za strani novac kupovali stranu robu. Sada nam o proizvodnji govore oni čija nikad nije bila proizvodnja, već samo potrošnja. Nisu oni hteli da žive od preraspodele viška, o kojoj sam govorio kako sam imao sreću da me moj otac poljoprivrednik upozna sa tržišnom ekonomijom. I ono – kad porasteš, sine, budi čovek. Novac koji nije zarađen fizičkim radom i robom on je zvao lažnim parama. E, vi ste živeli od lažipare. Doterali cara do duvara, sada nam držite predavanje. Bili Gejts ako hoće da jede ukusan hleb, mora da zaseje pšenicu ili makar da pusti nekog da zaseje pšenicu. Bili Gejts je u najavi, ja mislim da se sad Bil Gejts sad trese, ako hoće da jede slatku voćku, recimo, jabuku na Đeram pijaci, ne mora da išamara jabučare sa onim zgrabi strankovcem, ili kako se već zove, talentom. Kad sam već kod njega, NATO pakt nam je ukupno uništio sedam tenkova, a OVK šest, a zgrabi strankovac 800. Spram NATO pakta on je bio velesila ili je bio njihova pešadija koja je pojela tenkove. Nisu oni navikli ni da sade ni da seju, dragi moji građani, vi retki koji nas sada gledati. Oni su navikli samo da beru, da žanju, da otimaju, nije im bio cilj da se proizvodi i da se stvara, već samo da se deli. Na kraju, ovom Bil Gejtsu se može pomoći, ali mora sarađivati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Evo, privodeći kraju ovu našu današnju vrlo interesantnu raspravu, a vama svakako hvala na mogućnosti da se govori šire od same najosnovnije teme koja je bila u ovoj tački dnevnog reda, želeo bih da istaknem još jedno autentično tumačenje koje jeste iz ugla politike Srpskog pokreta „Dveri“, a u vezi je sa ovom temom. Mislim da smo danas postigli jedan izuzetno važan konsenzus u Skupštini Srbije koji može biti značajan za geopolitičku budućnost naše države, a to je da zapad definitivno nije više jedina strana sveta. Posle 16 godina pogubnog puta Srbije u Evropsku uniju, kada se verovalo da jedino na zapadu postoji smisao života, konačno su naši političari otkrili da postoje i druge strane sveta i da svet više nije unipolaran i da Amerika nije jedina svetska i da Evropska unija nije najmoćnija u ne znam kakvim sve vidovima, već da postoje i neke druge države sveta koje su postale sve ozbiljnije - i vojno i politički i ekonomski i na svaki drugi način. To je jedno veliko otkriće srpske politike, na koje smo, naravno, ukazivali godinama unazad. Ali, dobro je da srpski političari konačno otkrivaju postojanje i nekih drugih integracija izuzev evropskih. Tako pored Ruske Federacije, koja sigurno može biti najbolji ili barem strateški partner broj jedan i u političkom i u ekonomskom i vojno-bezbednosnom smislu za Srbiju, postoji, recimo, Carinska unija oko Rusije, pa postoji Evroazijski ekonomski savez, pa postoje zemlje BRIKS-a, pa između njih pomenuta Kina, koja je, evo, konačno i dobrodošla sa svojim investicijama u Srbiji. To nama govori da se pred nama stvara jedan novi multipolarni svet u kome će srpski narod i država moći da pronađu svoje interese i na drugim stranama sveta. Ovaj pogubni put u EU po svaku cenu ne mora biti naš jedini put, a posebno ne ovako evrofanatičan i nenormalan kako je izgledao poslednjih 16 godina, gde smo zarad tog pogubnog puta u EU žrtvovali svaki nacionalni, državni i ekonomski interes. Dakle, evo nekih načina kako bismo mogli da na drugi način zapravo pronađemo naše interese u savremenom svetu. Imate već jedno duže vreme poziv ruskog predsednika Vladimira Vladimiroviča Putina da krenemo u razgovore i dogovore sa Evroazijskim ekonomskim savezom i da ostvarimo neke nove iskorake u pravcu izlaska na ogromno tržište evroazijskih integracija. Zašto ništa ne radimo po tom pitanju? Da li zato što nas EU ucenjuje da ako želimo u EU ne možemo ići daljim putem u evroazijske, ekonomske ili neke druge integracije? Da li ćemo takve ucene dobiti kada su u pitanju kineski investitori? Pa, evo nećemo moći na ovakav način dalje da sarađujemo sa kineskim investitorima, jer jednostavno neko iz EU će staviti rampu, kao što je stavio rampu na Južni tok. Znači, ne možete da sarađujete sa Rusijom, čak i ako je to u vašem ekonomskom ili energetskom interesu, jer to nije u interesu EU, njenih, a posebno američkih multinacionalnih kompanija, koje zapravo drže monopol i na evropskom tržištu. Dakle, ovo je jedno izuzetno važno pitanje i zato je poslanička grupa Dveri apsolutno orijentisana u pravcu podrške ovim geopolitičkim i ekonomskim alternativama. Znači, dosta nam je te prazne priče EU nema alternativa, dosta nam je tih famoznih pritisaka, ucena i maltretiranja sa zapada, dosta nam je tih uslovljavanja da moramo ovo ili ono da bismo dalje išli tim putem. Evo, jednostavno ne želimo, vraćamo to u vašu ulaznicu u EU u koju nas nikad niste istinski ni pozvali, već samo koristite to za razne vrste ucenjivanja Srbije i uništavanja naših nacionalnih, državnih i ekonomskih interesa. I da tu budemo opet u duhu ovoga autentičnog tumačenja, nemamo mi iz Dveri ništa protiv saradnje sa EU. Mi samo nećemo da budemo članovi EU. Ne vidimo interes za Srbiju u svemu tome. Ako u bilo kom drugom smislu saradnja sa EU ima obostrani interes i za Srbiju i za Evropsku uniju, nemamo ništa protiv. Ali, da nas neko ucenjuje 16 godina, a možda još 16 godina, možda još 116 godina kao Tursku ili ne znam koga drugog, ne vidim da to ima ikakvog smisla i da mi naše vreme, naše resurse i naše planove za budućnost treba da trošimo na tako pogubne evropske integracije. Sa druge strane nam se nude neke alternative koje sami priznajete i te kako mogu biti korisne za nas. Dakle, mislim da iz svega ovoga možemo da zaključimo jednu veoma jednostavnu stvar, da smo za ovih 16 godina ovog pogubnog puta Srbije u EU uložili toliko energije i toliko državnih resursa, u ove alternativne ekonomske i strateške ideje, sigurno bi nam bilo bolje, nego što je to danas. Da imamo ministarstvo za saradnju sa Kinom ili Rusijom ili zemljama BRIKS-a, da imamo kancelariju za evroazijske integracije, da imamo toliko državnih resursa usmerenih na saradnju sa tim državama, koliko smo 16 godina usmerili i bacili za džabe u saradnju sa EU. Sigurno bismo imali više ovakvih investitora i više ovakvih dobrih projekata i više ovakvih zajedničkih ekonomskih interesa. Da smo ranije prepoznali da nam je recimo jedna Belorusija ili jedna Kina ili Rusija mnogo bliža od nekih zapadnih prijatelja koji su nas bombardovali, možda bi te njihove investicije ranije dolazile ovde u Srbiju. Dakle, to je nešto što mislim da je jedan od najdragocenijih zaključaka naše današnje diskusije, da smo shvatili, dakle, da Sunce ne izlazi na zapadu nego na istoku i da mi mnogo veći interes za svaku vrstu saradnje od političke, preko ekonomske do vojno bezbednosne, imamo na istočnoj nego na zapadnoj strani sveta. Zato je ovaj primer Železare Smederevo toliko karakterističan i značajan, jer govori o tome da ne moramo uvek da budemo poslušnici zapada, da ne moramo uvek da radimo za interese zapada, da nije više taj svet toliko zapadni svet i da zapad sada određuje sve što će se dešavati na ovome svetu, već da postoje neke druge velike svetske sile, koje su nama prijateljske za razliku od zapadnih zemalja i da bi zaista bilo izuzetno glupo od strane našeg državnog rukovodstva da zanemarimo tu činjenicu. Ono što je moja zamerka našem državnom rukovodstvu, ono još uvek nije prionulo ovim geopolitičkim alternativama već i dalje neguje evrofanatizam i ovo je pogubni put Srbije u EU i pristaje na ucene iz EU da mi zapravo ne smemo da mnogo više razvijamo našu saradnju sa Rusijom, sa Belorusijom, sa Kinom, sa zemljama BRIKS-a, jer će neko da nam ispostavi neku novu rampu na tom katastrofalnom putu Srbije u EU. Zato je veoma važan trenutak u čitavoj Evropi danas kada brojni evropski narodi zapravo kritikuju Brisel, kritikuju tu briselsku administraciju, kritikuju taj pritisak na nacionalne države, na oduzimanje suvereniteta, na nametanje ne znam kakvih naredbi iz Brisela. To neće više gotovo nijedan evropski narod. Pogledajte političku scenu u Evropi i videćete da danas jačaju upravo političke opcije slične Dverima i ovimidejama za koje se Dveri zalažu. Opcije koje su evroskeptične, koje su protiv ovakvog Brisela, koje su za povratak nacionalne države, nacionalnog suvereniteta, nacionalne ekonomije, nacionalnog identiteta. To vam je danas politički trend u Evropi. Vi ste gospodo Naprednjaci danas nazadni u evropskom političkom smislu. Vi ste i dalje evrofanatici, a zapravo je danas evropska moda novi patriotizam, povratak nacionalnoj državi, kritika Brisela. Vi morate malo više da pratite evropske trendove. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Evo, posle dugo vremena se vraćamo na ono što je tema. I u ovoj raspravi u pokušaju da dođemo do nekih informacija jer nažalost od predstavnika odbora smo čuli nešto informacija, otvarajući dileme i pitanja. Moguće da ta pitanja negde nisu bila moguća na pravom mestu, ali su otvorila ono što je nas interesovalo, jer ste na kraju rekli da se ovde radi o deset hiljada parcela. Da se radi i o tome da Vlada nije mogla da odgovori na takva pitanja. Mislim da je to jedan od suštinskih izvora ovog nerazumevanja da nismo imali predlog Vlade niti predstavnika Vlade, ministra koji bi odgovarao na sva ova pitanja i ove dileme koje su poslanici imali. Ono što se provlačilo kroz ovu raspravu o ovoj važnoj temi, jer je tema imovina i način na koji se prenosi pravo korišćenja imovine, „Železare“ Smederevo novom vlasniku, je upravo ona dilema koja se otvorila, a to je suštinski problem, nerazjašnjeni imovinski odnosi u Srbiji. Vi ste najčešće optuživali, naravno kao i svemu do sada, prethodnu vlast. Bilo je mnogo prethodnih vlasti, a ja želim da vas pozovem pre svega na razumevanje da, a to smo čuli i od jednom iskusnog poslanika, da se država ne gradi za četiri godine, da se ne gradi ni za deset godina, nego se gradi u kontinuitetu i odgovornosti u kojoj ćete preuzimati i dobre, ali i loše poteze prethodnih vlasti, prethodnika u kojoj god bili političkoj opciji. Funkcionisati, svih ovih pet godina, od 2012. godine na ovamo, četiri i po, na način na koji ćete optuživati stalno neke prethodne, je višestruko štetno zato što se pokazuje nedovoljno spremnosti da se uzme odgovornost za sebe, da se suoči sa sopstvenim greškama i sopstvenom nedovoljnom efikasnosti, a ovde se vidi upravo nedovoljna efikasnost u upisu imovine i sprovođenju zakona koji je donošen 2011. godine, rekao sam 20. septembra, sveobuhvatna reforma svojinskih odnosa u Srbiji sa usvajanjem Zakona o javnoj svojini, sa usvajanjem Zakona o restituciji i sa usvajanjem Zakona o koncesijama i privatno-javnom partnerstvu. To jeste bio iskorak. Ja nisam čuo ni jednu pohvalu za taj set zakona koji je trebalo da otvori mogućnosti za rešavanje svih ovih problema i efikasniji upis imovine – i lokalnih samouprava, javnih preduzeća i mnogih državnih sistema. Ko je tu sada kriv? Najmanje je bitno ko je kriv. Ali, krivicu snosi za tih šest meseci od 20. septembra 2011. godine do maja meseca, kada su održani izbori, 2012. godine i kada ste uzeli skoro apsolutnu odgovornost za vođenje države, i na centralnom i na lokalnim nivoima, najveću odgovornost, naravno, snosite vi. Recite to sebi i priznajte da niste bili dovoljno efikasni da upišete tu imovinu, da bi ovaj ugovor bio na jedan efikasan način sproveden, da ne bismo, kao Skupština, došli sada, evo, u 12.10 časova, da odlučujemo o jednoj takvoj odluci, sa svim dilemama koje smo imali kao poslanici. Vi nas okrivljujete zbog toga što troje, četvoro poslanika opozicije imamo dovoljno spremnosti da sedimo u ovoj sali, otvarajući upravo pitanje i pokušavajući da saznamo šta je suština. Jer, imamo jednostavnu sumnju, zbog čega se to nije rešilo jednostavnim, ugovornim odnosom, ukoliko znamo šta je imovina, nego sada Skupština Republike Srbije treba da donosi odluku i pokriva moguće strah nekoga ko ne želi da uzme odgovornost i potpiše taj ugovor. Dakle, to je tema i to je ta dilema. Žao mi je da tu nije ministar finansija, pošto je bio ministar privrede kada smo razgovarali o mnogim drugim temama, a to je to pitanje ekonomskog patriotizma, kada se ovde govorilo o privatizaciji, tada je bila aktuelna privatizacija „Telekoma“, a govorim sada u kontekstu efikasnosti stranog menadžmenta koji je najavljivan kao spasioc koji će za šest meseci, i o tome su mnogi govorili, rešiti sve probleme u „Železari Smederevo“. Videli smo šta je bila najava – Kamaraš i njegova rođačka ekipa, 35 menadžera, imali su izuzetno visoke plate i naša poslanička grupa je u jednom trenutku, sećate se toga, verovatno, je postavila pitanje – da li je neko iz tog menadžerskog tima platio dinar poreza na zarade koje je primao vodeći „Železaru Smederevo“ u tom periodu u kome je napravljen rekordni gubitak, godišnji gubitak od 155 miliona evra, 39% više od prethodne godine? Mi smo to pitanje postavljali, a mislim da i sebi treba da postavite to pitanje, da ne biste dalje grešili – da nije po definiciji taj stranac i strani menadžer uvek efikasniji i od ljudi koji imaju ovde u Srbiji dovoljno znanja i mogućnosti da vode te sisteme. Zašto ne bi neko od vas vodio taj sistem? Zašto ne bi neki profesionalci, koji već rade, desetinama ili 20-ak godina u „Železari“ ili u nekim drugim sistemima, onako kako je bilo strahovanja da će se kroz najavu privatizacije „Telekoma“ takođe tražiti neko slično rešenje, a ja mislim da je upravo važno da se tom vrstom ekonomskog patriotizma i poverenja koje treba ukazati našim ljudima i izbegavajući sve, tražeći neka rešenja i iz tog osećaja da je uvek život negde drugde bolji i da su uvek neki drugi menadžeri bolji i dovoditi neke ljude koji su u stvari dokazali svoju nesposobnost. A mnoge kolege su dokazivale i moguće dileme oko načina i nabavki i onoga što je nanelo veliku štetu, a evo, videli smo ishod – 52 milijarde dinara gubitaka „Železare Smedrevo“, 450 miliona evra. Niko to nije demantovao. Dakle, to su problemi za sve nas, za državu, kako za vas, tako i za nas u opoziciji. Nemojte samo da nam spočitavate da ne želimo dobro tim ljudima, njih 5.000 ljudi, ili iz „Železare“ ili u bilo kom sistemu u Srbiji. Mi živimo u ovoj zemlji i naravno da se radujemo svakom uspehu. Ali, neće biti uspeha ukoliko verujemo samo u tuđe mogućnosti, ukoliko ne verujemo svojim ljudima i ukoliko stavljamo glavu u pesak, ne želeći da vidimo ove jednostavne podatke. To su bili ljudi kojima se slepo verovalo, koji su se predstavljali kao prijatelji premijera, koji su u direktnom prenosu na Vladi rekli – za šest meseci izlazimo iz gubitaka, a onda dobijamo egzaktne podatke koji pokazuju izuzetan neuspeh. Hajmo da naučimo nešto iz toga. To je to pitanje koje se otvaralo, i o želji i o tome kako vidimo budući razvoj Srbije. Vidimo upravo u tom samopouzdanju koje treba dati, pa makar bili i opozicija, makar bili ljudi koji različito razmišljaju, koji govore javno i otvoreno o tim problemima, jer ćete na takav način angažovati čitavu energiju društva. Sa ovakvim porukama u kojoj ste po definiciji domaći izdajnik i strani plaćenik, zbog toga što govorite nešto što se vama ne sviđa u ovom trenutku, vi jedan značajan deo, neka to bude 5%, neka bude 10% ljudi u Srbiji, odbijate i demotivišete. U ovom trenutku, u svakom trenutku je potreban svaki atom energije ljudi u Srbiji koji nečim mogu da doprinesu. Sa ovakvim porukama se samo kruni ta energija i odbija jedan po jedan deo ljudi koji bi želeli, ali su prosto primorani da se otklone od takve vrste dijaloga i takvog pristupa. Dakle, poruka nas iz Demokratske stranke je bila i na početku, to sam rekao i na početku i u uvodnom izlaganju – naš cilj je bio da otvorimo i da dobijemo odgovore na mnoga pitanja. Mi nismo protiv privatizacije „Železare Smederevo“ i drago nam je da je došao strateški partner i navijamo da uradi tehnološki napredak koji će omogućiti u tehnološkom smislu i investirati ono što je obećao i napraviti novi prodor ka tržištu, ali je ono što smo čuli od naših poslanika suštinski važno – ne treba graditi perspektivu Srbije na taj način što ćemo otvarati prostor, oko toga je bilo najveće polemike, samo za investicije koje će ljude u Srbiji pretvoriti samo u puku fizičku radnu snagu koja ne zahteva angažovanje, ne zahteva visoko tehnološko obrazovanje. O tome smo govorili.
Zahvaljujem gospodine Ćiriću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem. Molim moje kolege narodne poslanike da ova, uslovno rečeno, završna reč, ne zvuči pretenciozno. Očigledno je da još uvek nije data jasna politička poruka građanima Republike Srbije sa ove sednice, a ta politička poruka sa ove sednice nije ni ono što su rekli narodni poslanici koji predstavljaju političku orijentaciju i grupu iz „Dveri“, nije to ni ono što su rekli poslanici iz DS. Nismo bili dužni da dajemo bilo kakve odgovore, jer smo imali jedan jasan cilj. Taj cilj podrazumeva da damo autentično tumačenje jednog zakona, i to jedne odredbe zakona. Šta to, poštovani građani Srbije, znači? To znači da smo potvrdili da naši zakoni, konkretno zakon koji smo nedavno usvojili, pruža pravnu sigurnost do sada „Železari“ Srbije, od sada kupcu dobara „Železare“ Srbije, koji će nakon sticanja prava svojine na tim dobrima, ma bili oni objekti, ma bili podzemni vodovi, ili druga dobra, imati pravo službenosti ili, preciznije reći, korišćenja zemljišta da mogu doći do tih dobara, da ta dobra mogu održavati, da ih mogu popravljati i sanirati, što podrazumeva u pravnom smislu reči stvarnu službenost, koja se prenosi. To opet znači da će posle kupca „Železare“ i svaki sledeći kupac tu pravnu sigurnost ostvarivati upravo preko ovog zakona. I to je bio cilj. Nije bio cilj uvođenje u stečaj. Mi smo stečaj, hvala bogu, izbegli. Nije bio cilj bilo kakva reorganizacija u stečaju, i to smo hvala bogu izbegli. Bio je cilj pronaći strateškog partnera, anulirati sve ono što do sada decenijama nije bilo urađeno, što je decenijama propuštano da bude urađeno, od uvođenja u katastar zemljišta do regulisanja imovinsko-pravnih odnosa. I taj cilj smo ostvarili donošenjem zakona. Sada pružamo pravnu sigurnost svima onima koji nakon ostvarenja ovog cilja žele da kao strateški partneri Vlade Republike Srbije, države Srbije i u interesu građana Srbije budu vlasnici onoga što bude predmet ugovora o prodaji, što bude predmet prenosa prava svojine i što ude predmet korišćenja zemljišta da bi se ta dobra mogla održavati, eksploatisati i od toga ostvarivati prihod. To je bio cilj i to je veoma jasno sadržano u zakonu i sve ono što podrazumeva odredbe zakona mi nismo ni u kom slučaju povredili. Nismo povredili odredbe Zakona o osnovama svojinsko pravnih odnosa. Nismo povredili odredbe Zakona o planiranju i izgradnji, jer smo to isto mogli da rešimo i kroz institut zemljišta za redovnu upotrebu objekata. Našli smo da je ovo rešenje pravno prihvatljivije i na taj način obezbedili ovaj put „Hestilu“, posle „Hestila“, daj bože dugo „Hestilu“, nekom drugom koji će ova prava i ovu pravnu sigurnost ostvariti. Da li će ova službenost biti upisana u katastar ili neće? To zavisi isključivo od sticaoca i apsolutno je lažna predstava koja je ovde stvarana da se ne upisuje u katastar. Nije tačno. Upisaće se u katastar, ukoliko to sticalac bude hteo, a logično je da će imati interes za tako nešto, jer je u pitanju javna evidencija, u pitanju je transparentnost na koju mnogi ukazuju, cela ova naša struktura poslanika iz našeg parlamenta, i na taj način smo konačno došli do onoga do čega je trebalo doći pre 15, 20, možda 30, 40 godina. Ja vam se zahvaljujem. Još jednom je veliko zadovoljstvo što poslanička grupa SPS, koja participira u vlasti države, odnosno Vlade Republike Srbije, donosi ovakvo autentično tumačenje. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, neću vam oduzeti previše vremena. Ja jednostavno želim da se u ime odbora i u svoje lično ime zahvalim na nepodeljenoj podršci za donošenje ovog autentičnog tumačenja. Kažem nepodeljenoj podršci, jer večeras nismo čuli ni jedan jedini pravi, opravdani razlog koji bi na bilo koji način doveo u sumnju da nam je nužno potrebno i opravdano usvajanje ovakvog autentičnog tumačenja. Ako isključimo demagogiju, politikanstvo, bavljenje svim onim što nije tema ovog autentičnog tumačenja večeras, onda nam samo ostaje to da ono što je bio moj lični stav, a i stav većine članova Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, je u diskusiji koja je juče, od pet sati popodne do ovih sitnih sati, dobila potpunu podršku svih parlamentarnih grupa u ovom parlamentu. Da li će se to odraziti i u danu za glasanje na isti način? Verovatno da neće, jer demagogija će verovatno učiniti svoje. Ja samo želim da podvučem sledeće, da je bilo jako malo pravničke rasprave, a malo je bilo takve rasprave i na samom odboru. Pitanja koja su postavljana večeras nisu bila pitanja koja su trebala da otklone dilemu da li treba ovo autentično tumačenje usvojiti i izglasati ili ne, već su bila pitanja koja su trebala da otvore prostor za ono što smo slušali u prethodnih sedam, osam sati. Nikakve veze nemaju sa onim što je cilj, razlog i potreba za donošenje ovakvog autentičnog tumačenja. Tačno je da se država ne gradi za četiri godine. Tačno je da se ne gradi ni za deset. Država Srbija je mnogo godina građena, ali su neki za jako kratko vreme, za 12 godina uspeli da postignu ono što niko nije postigao, a to je da je dovedu do same ivice da bude potpuno razgrađena. Meni je veliko zadovoljstvo što ćemo ovim stvoriti uslove da 5.000 radnika u Smederevu nastavi da radi, hrani svoje porodice, živi od svog rada i zaista za sve nas koji želimo dobro Srbiji želim i njenim građanima ne treba da postoji nijedna prepreka, pa čak ni da kažemo da je postojala mala dilema koju smo morali da otklonimo, a kada je u pitanju zakon i jedan stav jednog člana čije autentično tumačenje zaokružujemo u ovoj raspravi. Zahvaljujem vam se još jednom na strpljenju i energiji. Nadam se da ću sledeći put, prvo na odboru kolege imati više vremena i više pažnje, ako postoji nešto sporno ono što je vezano isključivo za pravnu oblast tamo da razjasnimo, a da time ne zamaramo previše građane Srbije i opterećujemo ovaj dom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege poslanici, da završimo ovu diskusiju. Završila bih sa jednim citatom iz lista „Vreme“ od 2. februara 2012. godine gde kada opisuju čeličnu politiku kažu, gospodin Žarković, da proizvodnja čelika u Smederevu zapravo nikada nije bila rentabilna, kaže da je bila stalno dotirana od strane države i da procene ulaganja za dotacije se kreću od tri do četiri milijarde dolara, a verovatno i u daleko većem obimu. Još kažu da prodajom SARTID-a američkoj kompaniji u„US Stell“ preko Trgovinskog suda u Beogradu za 23 miliona dolara 2002. godine, praktično američka kompanija nije uspela da zaradi u Smederevu bez obzira što su ovu „Železaru“ dobili gotovo džabe, jer su u nju morali da ulože gotovo 300 miliona dolara. Još kaže da je neizvesna budućnost uopšte pronalaženja strateškog partnera, jer svaki gubitak ide po toni od sto dolara. Kaže još da bi se njen opstanak obezbedio potrebno je minimum deset milijardi dinara iz budžeta, da samo plate iznose pet i po milijardi dinara godišnje. Takva situacija je bila 2012. godine kada je praktično Vlada u kojoj je Aleksandar Vučić bio jedan od glavnih aktera, suočio se sa problemom i zbog toga danas kada imamo stabilnog strateškog partnera, najboljeg u proizvodnji čelika u jednoj Kini koja ima milijardu i 300 miliona stanovnika, koja ima tržište od 500 najrazvijenijih čeličana je na 239 mestu u svetu, danas šaljemo poruku svim investitorima da u Vladi Republike Srbije svaki partner je dobrodošao i ima odgovornog i sigurnog partnera u Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije. Autentično tumačenje je samo jedna od podrške u kome zajedno rešavamo probleme koji su nagomilani kada pričamo o imovinsko-pravnim odnosima, a pogotovo kada je u pitanju „Železara Smederevo“. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem načelni pretres o Predlogu autentičnog tumačenja. Pošto smo obavili načelni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu autentičnog tumačenja. Završavamo sa radom. Nastavljamo ujutru u 10,00 sati. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da su u sali prisutna 95 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Fatmir Hasani. Izvolite.