Zahvaljujem. Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, danas je izuzetno važan dan za Ministarstvo pravde i državne uprave. Uveren sam da će dobrim delanjem narodnih poslanika, svih nas danas zajedno, i usvajanjem predloga strategija ovo postati veoma bitan dan za srpsko pravosuđe. Prvi su pred poslanicima istovremeno dva dokumenta od strateškog značaja za uspostavljanje kvalitetnog i efikasnog i pravosudnog sistema za jačanje vladavine prava u Republici Srbiji, Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa i Predlog strategije za borbu protiv korupcije i obe za period od 2013. do 2018. godine. Dozvolite da ovo obraćanjem započnem pričom o Predlogu nacionalne strategije reforme pravosuđa. Kada je 2006. godine usvojena prethodna Strategija reforme pravosuđa za period od 2006. do 2011. godine, predviđanja onih koji su ovu reformu kreirali i sprovodili bila su da će nova mreža sudova i tužilaštva rezultirati smanjenjem broja zaostalih predmeta, kraćim trajanjem sudskih postupaka i nižim budžetskim rashodima. Nažalost, rezultati analize koja je pre početka rada na tekstu nove strategije sprovedena sa ciljem preciznog merenja i procene rezultata primene prethodne strategije i akcionog plana koji je pratio, potpuno su poražavajući: nezadovoljavajući rad Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, višestruko manjkava novoformirana mreža sudova i javnih tužilaštava sa višemilionskim zaostatkom u rešavanju predmeta, nejednakom opterećenošću sudova i sudija brojem predmeta i predugim trajanjem sudskih postupaka, zamenom velikog broja prvostepenih sudova sudskim jedinicama, enormno su povećani putni troškovi učesnika u sudskim postupcima, troškovi održavanja i obezbeđenja objekata u kojima su se nekada nalazili sudovi, a građanima je povređeno pravo na pristup pravdi, naročito kada su u pitanju ugrožene kategorije stanovništva, poput starih, siromašnih ili bolesnih. Otvoreno je pitanje reintegracija u pravosudni sistem sudija, javnih tužilaca i njihovih zamenika koji su tri godine bili lišeni sudijskih i tužilačkih funkcija. Zahvaljujući tome, država je imala ogromne budžetske izdatke uz istovremeno povećanje broja nerešenih predmeta. Započinjući rad na novoj strategiji, kao prioritete u narednom petogodišnjem periodu izdvojili smo sledeće: reintegracija sudija i javnih tužilaca koji nisu izabrani 2009. godine u pravosudni sistem, rešavanje zaostalih predmeta i ubrzanje sudskih postupaka, unapređenje statusa Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, uz ekvivalentno uređenje pitanja njihove odgovornosti, ujednačavanje sudske prakse i uspostavljanje sistema E-pravosuđa, elektronskog pravosuđa. Naš cilj je izgradnja nezavisnog i nepristrasnog pravosuđa u kome se postupa stručno, odgovorno, kvalitetno i efikasno, pravosuđa koje zaslužuje poverenje građana i koje im pravdu čini dostupnom i dostižnom. Najveći izazov na ovom putu nije dostizanje ovih pet ključnih principa, već postizanje idealne ravnoteže među njima. Samo u situaciji gde je nezavisnost pravosuđa praćena srazmernom odgovornošću i gde efikasnost ne podrazumeva smo brzinu, već i zakonito, stručno i nepristrasno postupanje uz racionalnog raspolaganje resursima, možemo govoriti o uspešnom i funkcionalnom pravosudnom sistemu. Ova vrsta ravnoteže se ne postiže naglim i dramatičnim rezovima, kakav je napravljen 2009. godine, već stalnim praćenjem funkcionisanja kako pojedinih segmenata tako i čitavog sistema kao celine, uz sprovođenje mera kojima se postiže njegovo postepeno ali stalno poboljšanje. Izgradnja ovakvog sistema je dugotrajan i mukotrpan proces koji zahteva maksimalno angažovanje, kako na institucionalnom, tako i na individualnom nivou. Mere koje uz mnogo napora podrazumevaju i mnogo muka i teških iskušenja stoje pred nama. Ne kaže se bez razloga – ljuta travka na ljutu ranu. Uzimajući u obzir tu činjenicu, ministarstvo je već u periodu koji je prethodio izradi strategije, kao i paralelno sa njenim nastavkom, preduzimalo mere koje su neophodne za rešavanje problema koje smo izdvojili kao prioritete. U tom smislu u prethodnih godinu dana se intenzivno radilo na projektovanju nove pravosudne mere koja bi ujedno otklonila probleme sa povećanim troškovima i otežanom pristupu pravdi, koje je donela reforma 2009. godine, i omogućila se reintegracija sudija i javnih tužilaca koji su vraćeni na funkcije, sledeći odluke Ustavnog suda. Imenovana su i sa radom su počela 82 izvršitelja, a trenutno je u toku imenovanje još njih 28. Javno-beležnički ispit su do sada položila 92 kandidata, čime je dostizanje broja potrebnih kandidata za osnivanje komore javnih beležnika postalo izvesno. Ovo će omogućiti uspostavljanje jednog od sistema, čija je uloga u rasterećenju sudova od ključnog značaja. Iako period od devet meseci, koliko je trajala izrada teksta nove strategije i reforme pravosuđa naizgled nije toliko dug, put koji smo za to vreme prevalili je bio izuzetno složen i u njegovom savladavanju su učestvovali svi subjekti od važnosti za proces reforme pravosuđa. Na tom putu je trebalo, s jedne strane, odgovoriti na zahteve koje pred nas postavlja zabrinjavajuće stanje u pravosuđu, dok je, s druge strane, bilo neophodno dostići ciljeve definisane u okviru procesa evropskih integracija. Istovremeno, svest o limitiranim resursima je predstavljala ograničavajući faktor i terala nas je da izanaliziramo rešenja koja bi pomirila potrebe i mogućnosti. Kada smo pre devet meseci analizom rezultata sprovođenja prethodne strategije započinjali rad na tekstu o strategiji koja je pred nama, pred nama je stajalo ne samo more gotovo nerešivih problema u srpskom pravosuđu, već i ogromno nepoverenje stručne i naučne javnosti, ali i građana i predstavnika međunarodne zajednice. Ovo je razumljivo, ako se ima u vidu da potresi koje je i tako poljuljano naše pravosuđe preživelo usled loše osmišljene i još gore sprovedene reforme 2009. godine. Sumnje su postojale, kako u stvarnoj rešenosti ministarstva da sprovede temeljne i kvalitetne promene, tako i u otvorenosti ka sugestijama koje su pristizale kako od sudija i tužilaca, tako i od međunarodnih stručnjaka. S ponosom ističemo da je Predlog strategije koju je prošle nedelje Vlada usvojila i prosledila Narodnoj skupštini rezultat predanog rada radne grupe formirane 3. januara ove godine, a koja je u svom sastavu obuhvatila sve subjekte koji su od značaja za uspešno kreiranje reforme, uz stalnu podršku Ministarstva pravde i državne uprave, kao i tima konsultanata Svetske banke. Prva radna verzija strategije je objavljena 4. marta. Od tada pa sve do utvrđivanja Predloga strategije, dakle, gotovo puna četiri meseca, koliko su stalno unapređivane verzije teksta bile dostupne za komentare na internet stranici ministarstva, na njegovu adresu su pristigli brojni komentari i sugestije kako sudija, tužilaca i predstavnika akademske zajednice, ali i od profesionalnih udruženja i stručnjaka EU, predstavnika međunarodnih organizacija i nevladinog sektora. Kako su svi ovi predlozi temeljno razmotreni i u najvećoj meri uvaženi i uneti u tekst strategije, ona je na taj način postala plod rada mnogo šireg kruga ljudi nego što je onaj koji obuhvata članove radne grupe. U periodu izrade strategije je održana najpre javna rasprava o prvoj radnoj verziji teksta 20. marta u Beogradu, a potom i okrugli stolovi u drugoj radnoj verziji teksta strategije, u sedištima apelacionih sudova u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu i Nišu, 18. i 19. maja, kao i druga javna rasprava od 22. maja u Beogradu. Na navedenim stručnim skupovima su učestvovale sudije iz sudova različite vrste i stepena, javni tužioci, odnosno zamenici javnih tužilaca iz javnih tužilaštava različitih vrsta i stepena, predstavnika naučnih institucija, civilnog društva, relevantnih državnih organa, predstavnika međunarodne zajednice, naročito predstavnici Kancelarija OEBS-a, Evropske komisije i Saveta Evrope, ali i drugi predstavnici stručne javnosti. Na kvalitet teksta strategije je značajno uticala i činjenica da je paralelno sa radom na strategiji održano i 28 sastanaka radnih podgrupa za izradu Akcionog plana za sprovođenje strategije, kroz čije aktivnosti su se jasnije iskristalisala brojna pitanja u vezi sa kojima su postojale izvesne nedoumice. Ovakav pristup u radu na tako važnom dokumentu i otvorenost za sugestije je naišao na odobravanje kako stručne javnosti, tako i međunarodnih partnera. Na ovaj način smo kreirali sistem reformskih koraka koji predstavlja piramidalnu strukturu sačinjenu od Strategije i Akcionog plana, na čijem se vrhu nalazi ideja o stvaranju efikasnijeg i kvalitetnijeg pravosuđa, a koja se potom, kroz osnovna načela, strateške ciljeve, strateške smernice i konkretne mere i aktivnosti razvija u složen ali konzistentan sistem delovanja svih subjekata relevantnih za sprovođenje reforme, uz precizno određene rokove u kojima oni treba da sprovedu predviđene mere, ali i preciznim izvorima finansiranja. Najzad, vodilo se računa i o nečemu što se u našoj praksi neretko zanemaruje, a to je izbegavanje raskoraka između ciljeva, odnosno mera za njihovu realizaciju predviđenih Strategijom i Akcionim planom do kojih može doći, s obzirom na poprilično dug petogodišnji period na koji se dokumenti i odnose. Stoga je predviđena mogućnost periodičnog ažuriranja Akcionog plana koja će doprineti njegovom kvalitetu kao i uspešnoj realizaciji zadatih ciljeva. Ovom strategijom se savladavaju tri vrste problema. Reforma pravosuđa je proces svojstven svakoj državi koja je okrenuta svojim građanima i omogućavanju uslova za njihov bolji život. Pravo teži životu a ne samom sebi. Promena prava za posledicu mora da ima i promenu pravosuđa. Drugo, naše društvo je društvo u tranziciji. Promena društveno-ekonomskog sistema je nametala kao nužnu i promenu prava, naročito građanskog. Sa promenom prilika se mora menjati i pravo. Nevolja srpskog društva leži u činjenici da se, nažalost, društvo menjalo mnogo brže od pravde. Treći problem koji ovom strategijom treba da se prevaziđe jeste prethodno neuspešno sprovedena reforma pravosuđa. Ovom strategijom predviđa se dalje jačanje nezavisnosti pravosudnih institucija, kroz jačanje kapaciteta koje bi omogućilo preuzimanje nadležnosti od strane Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Takođe, kao jedan od ključnih ciljeva u ovoj oblasti je predviđeno slabljenje uticaja zakonodavne i izvršne vlasti na proces donošenja odluka u okviru Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, kao i izbora sudija i javnih tužilaca. Predviđa se i uspostavljanje karijernog sistema za nosioce pravosudnih funkcija. Do kvalitetnog i efikasnog pravosuđa je nemoguće doći bez uspostavljanja ravnoteže između nezavisnosti i odgovornosti nosilaca istih funkcija, ali i njihovih saveta. Ovo je ostvarivo samo kroz konačno razvijanje objektivnih i transparentnih standarda za ocenu vršenja pravosudne funkcije, bavljenje pravosudnih progresijama kao i administrativnim i pomoćničkim poslovima. Kada je u pitanju unapređenje nepristrasnosti kvaliteta pravde, strategija u narednom periodu kao prioritet uspostavlja ujednačavanje sudske prakse kroz osnivanje sertifikovanog tela koje bi se bavilo odabirom najbolje prakse. Jedna od glavnih odlika srpskog pravosuđa mora da postane pravna predvidivost, koje danas ima samo u obrisima ili je gotovo nema, koja predstavlja jednu od glavnih odbojnih karakteristika naše države za ozbiljna strana ulaganja. Pored toga, između ostalog, predviđa se formiranje sveobuhvatnih besplatnih i u skladu sa relevantnim propisima svima dostupnih elektronskih baza propisa iz sudske prakse, kao i uspostavljanje službi za pomoć i podršku oštećenima i svedocima. Ova strategija predviđa značajno jačanje položaja pravosudne akademije. Jačanje njenih kapaciteta od ključnog je značaja za uspostavljanje okončane početne obuke kao neophodnog preduslova za izbor na sudijsku i tužilačku funkciju. Važno je napomenuti da nećemo ostaviti na cedilu brojne sudijske i tužilačke saradnike i pomoćnike, već ćemo im omogućiti da se integrišu u novi sistem, bilo preko izbora karijernog poziva pomoćnika, bilo kroz pravosudnu akademiju. Novina je uvođenje stalne kontinuirane obuke, ne samo sudija i javnih tužilaca, već i njihovih saradnika i pomoćnika, kao i administrativnog osoblja. Kao što nam je već svima dobro poznato, srpsko pravosuđe suočava se sa problemom ekstremne neefikasnosti. Rešavanje ovog problema je u strategiji prepoznato kao najurgentnije pitanje, jer je upravo ovaj problem ono što se najneposrednije tiče jednog građanina, običnog čoveka koji je došao pred sud da traži pravdu. U tom smislu u strategiju je ugrađen kompleksan sistem mera koji će uz dosledno sprovođenje neizostavno dati rezultate u vidu ubrzanja sudskih postupaka i smanjenja broja zaostalih predmeta. Ove mere podrazumevaju najpre inicijalnu korekciju mreže sudova i javnih tužilaštava. Potom i konstantno praćenje njene efikasnosti putem novog metodološkog modela koji će biti razvijen do kraja ove godine. Ovako praćenje omogućiće njeno konstantno ispravljanje i korigovanje. Na taj način dobićemo mrežu koja se unapređuje iz godine u godinu, bez negativnih posledica koje su pratile reformu iz 2009. godine, a koje su nastale upravo zbog nasumičnih rezova zbog realne analitičke podloge. Pored korekcije mreže strategijom su predviđene izmene procesnih zakona. Rasterećenje sudija od administrativnih poslova koje sada obavljaju kao i ulaganja u infrastrukturu. Jedna od najurgentnijih mera biće izrada i sprovođenje jedinstvenog programa za rešavanje starih predmeta koji će se primenjivati na teritoriji čitave zemlje. Slični programi su ranije u saradnji sa USAID, sprovođeni u nekolicini sudova i dali su izuzetne rezultate. Ogroman doprinos efikasnosti pravosuđa daće i razvoj elektronskog pravosuđa. Pa je paralelno sa strategijom reforme pravosuđa i strategijom za borbu protiv korupcije, ministarstvo radilo i na izradi tzv. IKT strategije. Najzad deo ovog sistema mera od koga se očekuje ogroman doprinos rasterećenju pravosuđa i povećanju njegove efikasnosti, a koji je kao što sam ranije pomenuo, već započeo intenzivan razvoj, jeste uspostavljanje funkcionalnog sistema pravosudnih profesija, izvršitelja javnih beležnika, i medijatora. Poučeni lošim iskustvom vezanim za sprovođenje prethodne strategije, ovoga puta ćemo sve snage usmeriti na uspostavljanje takvih mehanizama koji će obezbediti da sprovođenje mera predviđenih ovom strategijom i akcionim planom, kao i kontrola nad efikasnošću toga procesa, budu nezavisni od volje pojedinca i dnevno političkih dešavanja. Od početka rada na strategiji nastojali smo da kod svih aktera reforme, razvijemo svest o tome da se izradom i usvajanjem strategije i akcionog plana naš posao na reformi pravosuđa ne završava, već da će ukoliko ne damo sve od sebe da kreiramo funkcionalan i održiv sistem njihovog sporovođenja u delo, tekstovi koje smo izradili ostati samo mrtvo slovo na papiru. S tim u vezi, pored već pomenutog preciziranja subjekata nadležnih za sprovođenje konkretnih mera, kao i određenja preciznih rokova i izbora sredstava za njihovo sprovođenje, treba posebno istaći mehanizme za obezbeđenje efikasnog sprovođenja koji su predviđeni strategijom, a koji podrazumevaju formiranje mešovite komisije u kojoj će biti zastupljeni svi ključni subjekti reforme, čime će se obezbediti održivost njenog funkcionisanja i onemogućiti favorizovanje interesa pojedinih činilaca pravosudnog sistema. Osim o ravnopravnoj i širokoj zastupljenosti prilikomdefinisanja ovih rešenja vodilo se računa o operativnosti komisije, pa je u tu svrhu predviđeno i osnivanje sekretarijata koji će joj pružiti podršku u radu. Uverenje da je ova strategija sprovodljiva i da gradi, a ne razara sistem, je činjenica da je konačno prevaziđena stalna boljka neusklađenosti Vladinih politika i strateških akata koji se donose. Prvi put je usklađeno pet strategija i to Strategija za reformu pravosuđa, Strategija za borbu protiv korupcije, Strategija reforme javne uprave, Strategija izvršenja krivičnih sankcija i Strategija razvoja i informacionih i komunikacionih tehnologija. Na kraju želeo bih da istaknem da sam uveren da je Ministarstvo pravde i državne uprave svojom otvorenošću za saradnju i angažovanjem u procesu izrade strategija i akcionog plana poslalo jasnu poruku o istinskoj posvećenosti reformskom procesu, kao i rešenosti da se ne ponavlja nijedna greška bilo kog predhodnika. Umesto da ih ponavljamo učimo se na njima. Nismo i nećemo dozvoliti da strategija bude projekat koji ignoriše realne potrebe i mogućnosti našeg pravosudnog sistema. Nije uloga ministarstva da reformu nameće drugima kao što se to ranije neretko dešavalo u čitavom našem sistemu. Ministarstvo nastoji da ispuni ulogu koja mu u ovom procesu pripada, a to je da bude stožer reformskog procesa koji pruža podršku svim drugim subjektima koji imaju ulogu u reformi pravosuđa, istovremeno menjajući i unapređujući i sebe. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, drugi akt pred vama je Predlog strategije za borbu protiv korupcije. Prva Strategija za borbu protiv korupcije je usvojena odlukom Narodne skupštine od 08. decembra 2005. godine. Vlada je tek krajem 2006. godine donela Akcioni plan za primenu Nacionalne strategija za borbu protiv korupcije. Iste godine Vlada je obrazovala Komisiju za primenu strategije i preporuka grupe država za borbu protiv korupcije "GREKO". Dakle, od donošenja ova dva dokumenta prošlo je osam godina. Da li su važeća Strategija i Akcioni plan valjani dokumenti? Da li su ovi dokumenti ispunjeni i da li su iskorišćeni svi kapaciteti važeće Strategije? Važeća Strategija je nepotpuna. Ne bavi se mnogim temama. Primera radi, obrazovanje i zdravstvo gotovo da uopšte i ne pominje, kao da u ovim delovima društva i nema korupcije. Aktuelni Akcioni plan ne konkretizuje ciljeve iz strategije. Jedan od razloga za to verovatno jeste i vremenski raskorak koji je postojao od trenutka donošenja strategije do trenutka donošenja akcionog plana. Ipak, najveća mana procesa dugogodišnje primene ova dva dokumenta jeste nepostojanje jasnog načina praćenja ispunjavanja obaveza koje su predviđene u ova dva akta. Zbog toga danas ne znamo za mnoge sektore, šta je zaista postignuto, u kom procentu odnosno šta je tačno otežalo primenu. Da li su to bili loši propisi, nedostatak kadrovskih kapaciteta, nedostatak materijalnih resursa ili možda nedostatak političke volje? Koje su tačno okolnosti dovele do lakog ili teškog ostvarivanja ciljeva za obveznike ove strategije? Prema indeksu percepcije korupcije organizacije "Međunarodna transparentnost", Srbija je rangirana na osamdesetom mestu od ukupno 176 nezavisnih država, sa 39 od mogućih sto bodova. Srbija već šestu godinu zaredom nije popravila svoj skor na ovom indeksu. Ministarstvo pravde i državne uprave oformilo je tokom prošle godine radnu grupu za pisanje nove strategije. Radna grupa formirana je po širokom obrascu. Svi obveznici strategije dali su svoje predstavnike. Prvi radni tekst predstavljen je na internet prezentaciji Ministarstva početkom marta ove godine. Odmah smo organizovali i stručne grupe za svaki deo strategije, a tada je otpočelo i pisanje akcionog plana. Dakle, ova strategija je rađeno istovremeno sa akcionim planom. Akcioni plan je danas u najvećoj meri gotov i čeka usvajanje na Vladi u najskorije vreme. Oba dokumenta rađena su sa redovnim konsultacijama sa partnerima iz EU. Korupcija je kršenje zakona. Kada jedno društvo ima ovako visok stepen korupcije kao naše, to znači da se pojedinci ilegalno bogate, da građani sve više postaju siromašni, a institucije nestaju. Samim tim nema ni investicija, nema ekonomskog razvoja, nema ni zapošljavanja. Društvo je još siromašnije, a pojedinci sve bogatiji. Pošto je država osiromašena, njena uprava oskudeva u kadrovima. Bez dobrih kadrova nema ni dobre javne uprave. Resursi se loše koriste, ne raspoređuju se kako je potrebno, pa dolazimo u situaciju da nemamo čak i tamo gde imamo. Kao što rekoh, država je sve siromašnija, građani su sve siromašniji, a pojedinci još bogatiji. Zato nam je potreban dobar opšti plan borbe protiv korupcije, snažan pravni okvir za borbu protiv korupcije, zakoni, podzakonska akta, obučeni pojedinci, državni službenici, sudije i tužioci, lekari, profesori, sposobni i motivisani za ovu borbu i sa jasnim smernicama. Ova strategija je, sa jedne strane, upravo to - jasna smernica, a sa druge strane najveći test za Vladu Srbije. Test da li će biti dovoljno snage i volje da se ostvari ono što je zacrtano i da li će se odvojiti dovoljno sredstava da se ova strategija u punom kapacitetu sprovede u delo. Vlada Srbije je do sada pokazala izuzetnu volju i spremnost za razračunavanje sa korupcijom i organizovanim kriminalom. Nacionalna strategija je pokazivanje motivisanosti za nastavak sistemske borbe. Kao koren borbe strategija obavezuje državne organe da zakonito postupaju. Nismo ni malo srećni što smo prinuđeni da ovo izgovorimo, ali to je naša realnost. Prethodnih godina Narodna skupština je izglasala brojne zakone, predsednik ih je potvrdio, a posle svega toga postavljamo pitanje – da li se ti zakoni u potpunosti i dosledno primenjuju? U Srbiji ministarstva umeju da napišu svoje zakone, Vlada predlaže, skupštinska većina ih usvoji, ali kada dođe do primene, primene nema ili je delimična. Nisu obezbeđena sredstva, nisu obučeni kadrovi i nema političke volje. Zakoni se moraju primenjivati, ali postavlja se pitanje kako? Efikasno i transparentno. Državni organi ne smeju da čekaju kada se radi o korupciji, a javnost mora da ima potpuni uvid u rad tih organa. Politička korupcija je najgora korupcija koja može zahvatiti jedno društvo. Lako se država izbori sa korupcijom u zdravstvu, sa korupcijom u energetici ili sportu, predvide se potrebne mere i vrlo brzo imate rezultate. Ali, šta ako je korupcija zahvatila sam državni sistem, ako je leglo korupcije i u strankama, onima koje se bore za poverenje naroda, koji ulaze u Skupštinu, izglasavaju zakone i biraju ministre? Ko će tada da se bori u različitim sektorima društva, ako na samom vrhu ima korupcije? U prethodnom periodu donet je Zakon o finansiranju političkih aktivnosti. Ovaj zakon nije dosledno primenjivan, takoreći nije nikada primenjivan. Neophodne su njegove izmene u cilju dosledne i potpune primene. Moramo da ojačamo kapacitete pri DRI i Agenciji za borbu protiv korupcije. Mora se omogućiti javnosti da uzme učešće u donošenju važnih odluka za društvo. Borba protiv korupcije ne znači samo borbu na najvišem državnom nivou. Borba mora da postoji i na nižem nivou, i na pokrajinskom i na lokalnom. Obaveze iz ove strategije odnose se i na niže nivoe vlasti, jer se i od njih mora zatražiti odgovornost. Osnovni način finansiranja države su javni prihodi. Ako država ne vodi pravilne evidencije javnih prihoda i dozvoli da ovde postoji korupcija, ako novac, umesto u državnoj kasi, završava u tuđem džepu, onda od čistog prihoda pravimo čist gubitak. Umesto da novcem od poreza kupimo mamograf, kupimo novu školsku klupu, opremimo naše vojnike i policajce, mi nekome pravimo vikendicu, kupujemo jahtu, finansiramo nečiju privatnu poslovnu imperiju. Jednim delom ove probleme možemo da prevaziđemo jačanjem sistema e-porezi, kojim bi poreska uprava svoj rad otvorila za javnost. Takođe, u našem sistemu evidencije o licima nisu povezane sa evidencijom o imovini i prihodima. Ovi podaci se mogu povezati putem jedinstvenog identifikacionog poreskog broja. Ovim će se mnogo lakše pratiti imovina funkcionera, ali i finansiranja političkih stranaka. Ovo se isto odnosi i na carine. Carinski propisi se moraju u potpunosti primenjiva. Carina mora da se plaća državi, a ne korumpiranom pojedincu. U okviru carine osnovaće se i specijalni odsek koji će kontrolisati primenu propisa. U biranju prihoda nismo vešti, ali u njihovom nenamenskom trošenju, kao društvo, reklo bi se da jesmo. Kako se budžet planira, građani ne znaju. Kako se troši, građani znaju još manje. Javnost mora da ima uvid u trošenje budžeta - ko, kako i sa kojim namerama? Država svakog trenutka mora da bude sposobna da da odgovor kome i za šta su otišle pare. Javne nabavke su bile izvor brojnih krivičnih postupaka, naravno, kada je zakon dozvoljavao široka tumačenja i brojne zloupotrebe, tumačio ga je svako kako je želeo, a sankcija gotovo nikoga nije stizala. Novi zakon je jasan. On ne ostavlja prostor za zloupotrebe. Ipak, ovde se radi o tako velikim javnim sredstvima da stalno moramo da pratimo primenu zakona i poboljšavamo propise iz ove oblasti. Kada strategija govori o internoj finansijskoj kontroli, to treba shvatiti kao koncept. Ovde je potrebno obezbediti jasan pravni okvir za rad internih revizora, obezbediti im adekvatne uslove i plate. Rukovodioci u državnoj upravi moraju da se naviknu na ovaj koncept, da interne revizore podrže, a ne da ih ostavljaju po strani i ne slušaju njihove sugestije ili učine sve da im otežaju položaj. Državna revizorska institucija mora da pojača svoje kapacitete. Pitanje je da li treba govoriti o privatizaciji u Srbiji. U Srbiji su reči privatizacija i kriminal postale sinonimi. Po kom kriterijumu su birani rukovodioci u Agenciji za privatizaciju? Zašto pre ulaska u privatizacioni proces nisu sačinjavani finansijski izveštaji? Zašto je postalo pravilo kršenje Zakona o računovodstvu i reviziji? Potcenjivala se imovina, firme koje su giganti odjednom su počele da vrede šaku dinara i prodavane su za male iznose, uz stalno lebdeće pitanje u vazduhu – kome su prodavane? Posle privatizacije sledi restrukturiranje. Šta je to? Postoji definicija restrukturiranja u udžbenicima, ali ne postoji definicija restrukturiranja u zakonu. Namerno je ostavljeno da ne bude nejasno, ostavljeno tako da Agencija za privatizaciju, jednostavno rečeno, radi šta hoće. Ona ista Agencija za privatizaciju koja se bavila privatizacijom sada će da se bavi restrukturiranjem, po istim propisima sa kojima je opljačkala sve u privatizaciji, a najviše državu. Isto se odnosi i na Zakon o stečaju. U 21. veku u Srbiji stečajna procedura regulisana je od diskrecionog do diskrecionog ovlašćenja. Kako je tek pisan Zakon o javnom privatnom partnerstvu i koncesijama? Osim dobrih zakonskih rešenja fali mu još nešto, fali mu srpski jezik. Ko li je samo doveden da piše taj zakon, u čijem interesu je to radio i kako je taj zakon pisan? Propisi po kojima je sprovođena privatizacija su loši i koruptivni i strategija predviđa njihovo nužno menjanje. Kada imate ovakav kriminal, odnosno privatizaciju, ako vam išta u državi treba, onda je to dobro javno tužilaštvo. Oni koji su ovako radili, od pisaca zakona do pukih izvršilaca, moraju da se pozovu na odgovornost. Imovina stečena krivičnim delom po zakonu mora da bude oduzeta, da bude vraćena društvu kome i pripada. Zato kapaciteti tužilaštva moraju da budu maksimalno ojačani. Tužilaštva moraju da imaju stručnog konsultanta, dobrog poznavaoca finansija, koji će odmah još u toku predkrivičnog postupka moći da pomogne tužiocu da usmeri krivični progon. Finansijska istraga mora da se povede odmah, još u toku pisanja krivične prijave, da bude sastavni deo krivične prijave, a ne da se vodi prekrasno kada je imovina izneta iz Srbije na egzotična ostrva. U policiji mora da zaživi unutrašnja kontrola, moraju da se formiraju posebne jedinice kojima će jedini zadatak biti borba protiv korupcije. Znanje, obuka policije, to je upravo moć u borbi protiv kriminala, "bele kragne". Srbija je bogata zemlja po svojim resursima. Srbija je bogata zemlja po svojim prirodnim lepotama ali Srbiji to kao da nikada nije bilo važno. Srbija ni sama ne zna šta ima, a ne zna zato što su katastri nepotpuni i neažurni. Urbanističke planovi gotovo da ne postoje. Gradi se i ruši se kako ko stigne. Našta su počeli da nam liče gradovi i sela, a to nije slučajno. To nekome odgovara. Odgovara kriminalcima da katastar nije uredan, da se ne zna šta je čije, šta kome pripada, olakšana je divlja gradnja, olakšani su i putevi pranja novca. Dok je katastar neuredan da li će iko ozbiljan planski dođi da investira u Srbiju? Da li bi neko od vas kupovao i gradio, a da se ne zna kome to pripada i ko to koristi? Kakav se tek prostor otvara za zloupotrebe sa poljoprivrednim zemljištima? Uredan katastar, urbanistički planovi, odgovornost službenika koji izidaju građevinske dozvole i inspekcija, to može da dovede investitore i to može da otvori radna mesta u našoj zemlji. Nikako izdavanje dozvola u roku o 279 dana. Neophodan nam je jednošalterski sistem za dobijanje građevinskih dozvola i elektronski katastar nepokretnosti. Svako od vas ovde ima prijatelje, rođake, supružnike, decu, unuke. Većina njih vam se nekada požalila i zavapila kad su bili bolesni. Oni su bolesni, a neko im je tražio novac da se leče. Neko je na listi čekanja, a doći će na red tek za dve godine. Neki na red ne dođu nikada. Nekada saznate da pijete lek kome je istekao rok trajanja ili od vas traže da kupite izuzetno skup lek strane proizvodnje iako postoji domaći, znatno jeftiniji. Koliko puta ste čuli – mogu da vas lečim ali u svojoj privatnoj ordinaciji. Nisu svi naši lekari takvi ali postoji jedan broj takvih. Sistem im je dozvolio da se ovako ponašaju. Zakoni su pisani tako da oni mogu da se sakriju iza zakonskih odredbi. Nisu regulisani ni odnosi sa farmaceutskom industrijom. Sukob interesa zdravstvenih radnika, nema jedinstvenog informacionog sistema. Sve ovo je gotovo savršeno okruženje za nastanak korupcije. Šta tek reći za korupciju školskog sistema. Od one najsitnije i najtužnije gde se iznajmljuju školski prostori za koje kakvu delatnost ili se ulazi u sumnjive dogovore u vezi sa dečijim ekskurzijama, do uzimanja novca za polaganja ispita na fakultetima ili za sumnjive postupke akreditovanja visokoškolskih ustanova. Nekada smo imali sportske klubove za ponos. Klubovi su služili za rekreaciju, za druženje, za unapređenje međuljudskih odnosa, za napredak u sportu. Tada se znalo kome klubovi pripadaju i čemu služe. Danas kada se ne zna kome pripadaju, ko ih finansira i njihovi rezultati su poražavajući. Hitno moramo da donosimo takve propise kojima će biti uspostavljena transparentnost finansiranja i vlasništva nad sportskim klubovima. U prošlosti nismo imali nijedan propis koji se odnosio na sprečavanje koruptivne delatnosti, a korupcije je bilo daleko manje nego što je ima danas. Sada imamo i agenciju i mnoge koruptivne propise, a korupcija je postala sve jača i jača. Nije postojala jasna volja da se korupcija iskoreni, donosili su se zakoni da ne bi bili poštovani, osnivala su se antikorupcijska tela kao pokriće za korupciju, donosile su se strategije koje se nisu ispunjavale. Sudbinaovog dokumenta ne sme i neće biti takva. Imamo volju da se razračunamo sa korupcijom i jasno smo je pokazali u prethodnom periodu. Ova strategija predviđa jasne mehanizme sprovođenja i nadzora. Ministarstvo pravde i državne uprave biće koordinator u okviru Vlade za aktivnosti predviđene strategijom. Oformićemo posebnu jedinicu koja će se baviti ovim poslom. Savet za borbu protiv korupcije je tu da blagovremeno ukaže Vladi na pojavne oblike korupcije i na propuste u borbi. Napokon Savet ima Vladu koja ga sluša. Nadzor nad sprovođenjem pripada Agenciji za borbu protiv korupcije. Agenciji su svi obveznici dužni da podnesu izveštaje. Ukoliko to ne učine biće pozvani da u prisustvu javnosti objasne zašto ne poštuju strategijom propisane obaveze. Agencija će Skupštini podnositi izveštaje. Skupština će takođe, raspravljati o izveštajima i odgovornosti lica koja su bila obavezana akcionim planovima. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, sa punim ponosom ističemo da je ovo prvi put da se pred vama nalaze predlozi dve nacionalne strategije od prioritetne važnosti za državu i građane. Ministarstvo na čijem sam čelu pokazalo je spremnost da u kratkom roku okupi zainteresovane strane oko ciljeva koji u Srbiji već duže vremena vape za ostvarenjem. Nezavisno, nepristrasno, kvalitetno, stručno, odgovorno i efikasno pravosuđe, nužno su potrebni Srbiji ako želimo da Srbija postoji, da se u nju vraća, a ne da se iz nje trajno odlazi. Ako želimo da rešenje o zasnivanju radnog odnosa postane pravilo, a rešenje o otkazu izuzetak, ako želimo da se u njoj više rađa, nego što umire. Bez takvog pravosuđa svaka pomisao o borbi protiv korupcije, kako u jučerašnjoj raspravi reče jedna koleginica, samo je pusta želja, čiji će svaki pokušaj biti unapred osuđen na propast. Ovim strategijama Srbija stiče priliku da na sistemski način jača svoje institucije koje će postati sposobne da štite državu i interese građana. Ovakvo pravosuđe nije nam potrebno zbog samog sebe, već isključivo zbog građana. Neka to bude opomena, ne samo nama političarima, već i sudijama i tužiocima i njihovim zamenicima i advokatima i službenicima. Građanin mora da bude centar naše pažnje. Građanin koji zaslužuje zaštitu i odbranu svojih prava i svojih sloboda. Ako građanin nije u centru naše pažnje, ako ove dve strategije nemaju za cilj da poboljšaju njegov odnos u odnosu na institucije i državu, ako nemaju za cilj da njegov život učine boljim i dostojnijim čoveka u 21. veku u Evropi, onda ove strategije nemaju cilj, kao ni bilo koja druga strategija pisana na desetine ili ne stotine strana. U ime građana Srbije, pozivam vas da podržite pretakanje dva predloga strategije u dve strategije, za nacionalnu reformu pravosuđa i za borbu protiv korupcije od 2013. do 2018. godine. Hvala vam na pažnji.
Povreda Poslovnika Srđan Miković.
Gospodo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine, jer predsedavajući je dužan da se stara o poštovanju Poslovnika. Činjenica je da na osnovu člana 73. Poslovnika, član pojedinog odbora je dužan da učestvuje u radu odbora. E sada, imamo situaciju da su dva dokumenta i to Predlog nacionalne strategije i reforme pravosuđa u periodu 2013. i 2018. godine i Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period 2013.-2018. godine, u skupštinsku proceduru došli 19, odnosno 20. juna po hitnoj proceduri. Činjenica je da do početka načelne rasprave postoji mogućnost podnošenja amandmana, upravo zato što nije ispoštovana ona opšta odredba, da 15 dana zakon ili akt koji se razmatra kao i zakon, a to su predlozi strategija, stoji u skupštinskoj proceduri. Onda bi imali mogućnost da na vreme podnesemo amandmane i bilo bi rok za podnošenje amandmana ne bi se poklapao sa početkom načelne rasprave. I kakvu imamo situaciju? Da ovde u plenarnoj sali mi svi koji smo članovi Odbora za pravosuđe, normalno je da slušamo uvodno izlaganje gospodina ministra, da vidimo na koji način će se pisani materijali dopuniti usmenim izlaganjem, a sa druge strane, kao članovi Odbora treba da prisustvujemo sednici Odbora koja se paralelno, dok je ministar govorio.
Hvala gospodine Mikoviću. Podsetiću vas na odredbe člana 103. Dakle, narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu po stupanju predsednika Narodne skupštine, ako nije u skladu sa odredbama Poslovnika, učinjen na sednici Narodne skupštine. Imate odredbu člana 103, mislim da je to stav 7. – ako narodni poslanik smatra da predsednik Narodne skupštine do početka sednice Narodne skupštine nije postupio u skladu sa odredbama ovog poslovnika, ima pravo da na to ukaže predsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku, u čemu predsednik Narodne skupštine na sednici Narodne skupštine obaveštava narodnog poslanika. Dakle, ukoliko ste smatrali da je pre početka sednice učinjena povreda, molim vas ubuduće obratite se u pisanom obliku. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o tome?
Ne tražim da se izjasni, ali ukazujem na novu povredu.
Nisam vas razumela. Želite ponovo povredu Poslovnika.
Tako je.
Izvolite.
Smatram da ste vi povredili član 103. Poslovnika Narodne skupštine, upravo dajući ovakvo obrazloženje, jer smatram da ste bili dužni kao predsedavajući, dužni ste da se starate o poštovanju Poslovnika, ne samo na plenarnoj sednici, nego poštovanje poslanika u pogledu rada celokupne Skupštine, uključujući i odbore. Ukoliko, se aktivnosti u Skupštini poklapaju tako da ne može na adekvatan način narodni poslanici da učestvuju na poslu što treba da rade, u tom smislu smatram da ste bili dužni da intervenišete i da tražite da se upravo aktivnosti odvijaju na način, da se ni jedan narodni poslanik ne onemogući da učestvuje, bilo na plenarnoj sednici, bilo u radu odbora, gde je opet dužan da učestvuje.
Moram priznati da vas nisam najbolje razumela, ali možda jednog dana ću vas razumeti, ali dobro. Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Petar Petrović, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je razmatrajući obe strategije i za reformu pravosuđa i za borbu protiv korupcije, odlučio da predloži Narodnoj skupštini da prihvati predložene nacionalne strategije i želim da dodam sledeće da usvajanjem ovih nacionalnih strategija od strane ove narodne skupštine, sigurno neće se rešiti svi problemi koji postoje i u srpskom pravosuđu, i u borbi protiv korupcije. Naime, kako jedna i druga strategija predviđaju, posle usvajanja ovih strategija, na potezu će biti Vlada Republike Srbije, koja će morati da pripremi akcioni plan godišnji za primenu kako nacionalne strategije za reformu pravosuđa, tako i akcioni plan za primenu nacionalne strategije u borbi protiv korupcije. I to svake godine i svake godine će morati ti akcioni planovi da se inoviraju, a takođe Vlada je obavezna da pripremi predloge novih zakonskih rešenja, kako onih koji će se ticati reforme srpskog pravosuđa, tako i one koji će se ticati dalje borbe protiv korupcije u državi Srbiji. Ono što želim da naglasim jeste, naročito kada je u pitanju buduća reforma srpskog pravosuđa u periodu 2013. do 2018. godine, a to je da mi moramo u narednom vremenskom periodu, petogodišnjem periodu da sagledamo sve slabosti koje su proizašle iz prethodne reforme srpskog pravosuđa i posledice koje su danas pred nama. U javnosti se često čuju povike na rad današnjeg sastava Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaštva. Moram da skrenem pažnju da većina članova sadašnjeg saziva oba ova državna organa, su izabrani 2011. godine i 2012. godine. Kada govorimo o posledicama koje su izazvale mnoge odluke ova dva organa iz 2010. godine, treba javnost da uzme i da pogleda koji su to bili članovi tih organa u vreme kada su donošene odluke o reizboru, kako sudija tako i tužilaca i kada su te odluke na njihovu žalost, a i našu žalost, jer su izazvale mnoge posledice, pale na Ustavnom sudu Srbije. Nemojmo da zatvaram oči pred istinom, da oni koji su najveći krivci za ono što se sve događalo u srpskom pravosuđu, posle tzv. reforme od 2009. godine pa nadalje, danas nisu u sastavu, kako Visokog saveta sudstva tako i Državnog veća tužilaca. Oni bi morali da snose, pošto nema zakonskih posledica za to, ali bar moralne posledice za ono što su radili mnogim ljudima, a njih je preko 800 sudija i tužilaca koji nisu reizabrani 2009, odnosno 2010. godine, ali su morali da budu vraćeni i ovaj sastav Visokog saveta sudstva ih je vratio na posao posle odluke Ustavnog suda. Prema tome, to javnost mora da zna i javnost mora da bude upoznata koji su ti ljudi koji su se igrali sa sudbinama mnogih ljudi nosilaca, kako pravosudnih tako i javnotužilačkih funkcija. Kad je reč o borbi protiv korupcije, to je jedan neprekidan proces i on mora da prati, odnosno njega mora da prati jedno Evropsko zakonodavstvo i ova Skupština će sigurno imati mnogo posla u donošenju zakona koje ćemo dobiti od Vlade. Još jednom, naglašavam da je odbor prihvatio obe ove strategije i predlaže Narodnoj skupštini da ih u danu za glasanje prihvati.
Hvala. Reč ima predsednik Odbora za zakonodavstvo, Vladimir Cvijan. Izvolite.
U svojstvu predsednika Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo želim da obavestim gospodina ministra, prisutne poslanike i javnost Srbije da je i Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo pre nekoliko dana na sednici, jednoglasno, u načelu podržao i Strategiju reforme pravosuđa i Strategiju borbe protiv korupcije. Danas pre održavanja ove sednice imali smo i sednicu koja se ticala amandmana. Iskoristiću priliku da gospodina ministra obavestim da je na Strategiju reforme pravosuđa stiglo šest amandmana koji su, takođe, jednoglasno na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo ocenjeni da su u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Siguran sam da će ti amandmani biti pažljivo proučeni. Ima tu i nekoliko vrlo kvalitetnih. Nažalost, nismo stigli da razmotrimo, ali želim da vas obavestim da je praktično devet sati i 55 minuta, poslanička grupa JS podnela amandman, ali ako naše kolege iz poslaničke grupe JS žele, mi možemo i posebnu sednicu Odbora za ustana pitanja, ovim povodom, mada, svakako je amandman izuzetno kvalitetno napisan i naravno, potpuno sam ubeđen da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Činjenica da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo jednoglasno ocenio da su obe strategije i svi amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemu, pokazuje da su ove strategije izuzetno kvalitetno pisane, da je njihov tekst na zaista jednom zavidnom, da kažemo slobodno, evropskom nivou, da su po stručnosti na vrhunskom nivou i da se zaista vidi da je Ministarstvo pravde učinilo velike napore da takvi tekstovi i budu. U ime Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, naravno, pozivam sve narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ove strategije, a što se amandmana tiče, svakako, svi su izuzetno kvalitetni, a treba sigurno razmisliti da neki možda budu i prihvaćeni, jer će unaprediti i onako dobre tekstove. Hvala.
Hvala. Reč ima Srđan Miković, po Poslovniku. Izvolite.
S obzirom da sada treba da započnemo jedinstven pretres o predlozima Nacionalne strategije, jednoj i drugoj, a činjenica je da je jedan broj amandmana…
Činjenica je da vi meni prvo treba da kažete koji je član Poslovnika koji sam povredila?
Da, član 27. i član 164.
Hvala gospodine Mikoviću.
Ne vidim razlog zašto treba da se tapše u situaciji ukoliko neko zahteva da se poštuju poslovničke obaveze. Naime, na osnovu 164. predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača, zakoni i nadležni odbor razmatraju amandmane koji su podneti na Predlog zakona i predlažu Narodnoj skupštini koje amandmane da prihvati, a koje da odbije. Napominjem, da kao član Odbora za pravosuđe, s obzirom da sam slušao ministra u plenarnoj sali, nisam imao mogućnost da učestvujem u radu Odbora za pravosuđe, da vidimo da li Odbor za pravosuđe, kao matični odbor, je predložio usvajanje određenih podnetih amandmana. Mi ovog trenutka treba da počnemo raspravljanje, a ne znamo kakav je stav po pitanju podnetih amandmana. Upravo zbog toga sam ukazivao i u prethodnom obraćanju da bi valjalo da se da mala pauza, dobro bi bilo da je započeta načelna rasprava, da je ministar dao svoje izlaganje i da smo tada otišli na sednicu odbora i videli šta treba, šta ne treba usvojiti i da sa tom informacijom obavestimo sve narodne poslanike. U izlaganju predsednika Odbora koje je trajalo nešto više od pet minuta, nismo dobili informaciju da li je matični odbor predložio usvajanje određenih amandmana ili nije i kako, ukoliko nismo dobili ni usmeno izjašnjenje, ni pismeno izjašnjenje, ni pisani papir da li je nešto prihvaćeno ili nije prihvaćeno, kako da raspravljamo. Znači, jedinstven je pretres. Raspravljamo i u celini u o amandmanima i upravo zbog toga, red je da pre nego što počnemo o tome da raspravljamo, da dobijemo informaciju šta je prihvaćeno, odnosno šta je predloženo da se prihvati.
Hvala. Reč ima gospodin Selaković. Izvolite.
Hvala. Što se tiče primedbe narodnog poslanika, gospodina Mikovića, upravo da pohvalim i rad Narodne skupštine i odbora i ekspeditivnosti i vreme u koje sam dobio amandmane i da kažem da u ime predlagača prihvatamo amandmane i to kada su u pitanju amandmani na predlog Nacionalne strategije reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine. To je amandman koji je podnela narodna poslanica Elvira Kovač na Glavu III i Glavu VII tačka 1. Zatim, amandman koji je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović Glava V tačka 3. stav 3. i kada je u pitanju predlog strategije za borbu protiv korupcije, to je amandman narodnog poslanika Petra Petrovića i to u Glavi V tačka 5. 5.Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, budući da narodni poslanici imaju 20 minuta na raspolaganju u ovom delu rasprave, ja bih govorio samo o Nacionalnoj strategiji za reformu pravosuđa. Dakle, o drugom dokumentu neću govoriti, ali želim da kažem da na drugi dokument nemamo nikakvih suštinskih zamerki. Što se tiče Pravosudne strategije, mogao bih da jedan značajan deo svog izlaganja iskoristim za reči pohvale za ovaj dokument. Zaista, mogu da kažem da je dokument sveobuhvatan, da je sačinjen na način kako se strategije pišu, da ima zaista mali broj pitanja koja su izostala i ono što je možda jedno od važnih karakteristika ove strategije, jeste da je izuzetno korektna u odnosu na prethodnu strategiju, izuzetno korektna u odnosu na domete i rezultate prethodne strategije i to je sigurno jedna velika vrednost. Ostalo vreme ću koristiti za objašnjenje naših stavova vezano za neke delove strategije u kojima smatramo da ima nedostataka. Ono što je za nas ključni nedostatak ove strategije jeste što praktično pojam nacionalnih zajednica nacionalnih manjina u ovoj strategiji nema, ne samo kao jezički pojam, nego generalno kao jedna okolnost ili kao jedna činjenica koja je sigurno važna karakteristika društva u ovoj zemlji. S obzirom na ovu činjenicu, imamo nekoliko zamerki o kojima ću govoriti. Ne mislim kada govorimo o tome da su ovi nedostaci ključni ili da su ova pitanja ključna u jednoj strategiji pravosuđa, ali su svakako važna ili bi trebalo da budu važna. Neću širiti moju diskusiju na neka pitanja koja nemaju nikakve veze sa ovom temom, ali sigurno da nije slučajno što se jedan dobar deo briselskog dijalog između Beograda i Prištine odvija upravo oko pravosuđa. Mislim da je to jedna okolnost koja je nepobitna. Iz tog razloga ću pokušati kasnije i da vas ubedim, gospodine ministre, da i neke druge amandmane prihvatite, ne samo ovaj jedan koji je prihvaćen. Koji aspekti manjinske problematike ili manjinskog pitanja nedostaju iz ove strategije? Tu su dva ključna pitanja koja su morala naći mesto u ovoj strategiji. Jedno je pitanje zastupljenosti pripadnika nacionalnih zajednica u pravosuđu, dakle, među nosiocima pravosudnih funkcija. U odnosu na to pitanje, strategija praktično ništa ne kaže. Drugo je pitanje službena upotreba jezika i pisma nacionalnih manjina u oblasti pravosuđa. Pravo na službenu upotrebu jezika i pisma je jedno manjinsko pravo i sigurno da je najvažnije manjinsko pravo u oblasti pravosuđa. To bi trebalo da bude dodatni razlog da se i ovo pitanje nađe u ovom dokumentu. Osnovni cilj strategije, o kojem govori drugi deo dokumenta, naravno, to je jedna dugačka definicija, ali u jednom delu ta rečenica govori o potrebi približavanja pravde građanima i vraćanje poverenje građana u pravosudni sistem. Što se tiče pripadnika nacionalnih zajednica, mislim da su ova pitanja o kojima sam govorio izuzetno značajna ukoliko imamo u vidu ovaj osnovni cilj koji definisan u Glavi II strategije. Dakle, ukoliko je cilj približavanje pravde građanima koji su pripadnici nacionalnih zajednica, onda bi strategija morala da se bavi i zastupljenošću manjina u pravosuđu, a i pitanjima službene upotrebe ili problema vezano za službenu upotrebu jezika i pisma nacionalnih manjina. Zašto su ova pitanja važna i zašto nama ova pitanja iz ovog dokumenta nedostaju? Iz jednog jednostavnog razloga – oba ova pitanja, to je citat iz Ustava, i ravnopravnost u vođenju javnih poslova, dakle, to je jedna odredba Ustava koja se bavi, između ostalog, zastupljenošću manjina i u pravosuđu, a sa druge strane pravo na službenu upotrebu jezika. Dakle, oba ta prava su Ustavom zajamčena i kao Ustavom zajamčena prava koja se odnose na oblast pravosuđa, morala su se naći, po našem dubokom uverenju, u ovom dokumentu. Pokušaću malo detaljnije o ovome da govorim. Dakle, što se tiče ustavnog prava na ravnopravnost u vođenju javnih poslova, to pravo se jemči pripadnicima nacionalnih manjina na vođenje računa o nacionalnom sastavu stanovništva, između ostalih i u pravosuđu. S druge strane, pravo na službenu upotrebu jezika je jedno pravo na vođenje postupaka i na jezicima nacionalnih manjina koji su u službenoj upotrebi. Još jednom ponavljam, to su oba prava Ustavom zagarantovana. I ne samo to, i sada važećim pravosudnim zakonima su ova prava tretirana. Ukoliko pročitamo odredbe Zakona o sudovima, o uređenju sudova, o javnom tužilaštvu, o javnom beležništvu, o izvršenju i obezbeđenju, svi ti zakoni sadrže jednu identičnu odredbu koja garantuje pripadnicima nacionalnih manjina jednu afirmativnu meru što se tiče zastupljenosti u pravosudnim organima. Dakle, u svim tim zakonima stoji odredba prema kojoj se pri izboru i predlaganju sudije, javnih tužilaca itd, vodi računa o nacionalnom sastavu stanovništva u odgovarajućoj zastupljenosti manjina i poznavanju društvene terminologije na jezicima nacionalnih manjina koje su u službenoj upotrebi u sudu. Još jednom ponavljam, ova odredba se nalazi u svim pravosudnim zakonima o kojima sam govorio. S druge strane, postoji jedan važan zakon koji nije na listi zakona koji su konsultovani prilikom izrade zakona. Toje Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma. Mislim da je to propust što taj zakon uopšte nije konsultovan kada je strategija pisana iz razloga što se, ne veći deo, ali jedan deo ili jedna važna odredba bavi upravo službenom upotrebom jezika i pisma manjina u oblasti pravosuđa, dakle, u pravosudnim postupcima. To što je na neki način taj dokument zaboravljen, to je možda manji problem. Veći je problem što ova strategija prati jedan drugačiji koncept, bar što se tiče strateških ciljeva i smernica, jedan potpuno drugačiji koncept u odnosu na važeći Ustav i važeće zakone. Sama strategija govori u jednom delu o unapređenju pristupa pravdi i jačanju zaštite manjina, ali na način da se podiže svest građana na pravo na tumača. Pravo na tumača ili pravo na prevodioca ne znači službenu upotrebu jezika i pisma ni u kom slučaju. Naravno, to je jedno važno pravo, ali se to pravo odnosi pre svega na strance, ne na građane ove zemlje, ili na građane ove zemlje, ali u nekim sredinama u kojima manjine ne čine značajnu populaciju. Ovu logiku o kojoj sam govorio sledi i važeći Ustav, kada u članu 32. stav 2. govori o tome da se svakome jemči pravo na besplatnog prevodioca ako ne govori ili ne razume jezik koji je u službenoj upotrebi bio u sudu. Dakle, ako je jedan manjinski jezik u službenoj upotrebi u sudu, onda pravo na sudskog tumača bi trebalo da gubi smisao. Iz tog razloga, to želim još jednom podvući, nama nedostaje tretiranje ovog pitanja iz ovog dokumenta. Želim da vam skrenem pažnju na jedan važan korak koji je učinjen prilikom donošenja Zakona o javnom beležništvu, kada je prvi put u pravni sistem u ovim nekim modernim vremenima uvedeno pravo na ravnopravnu upotrebu manjinskih jezika. Naime, u Zakonu o javnom beležništvu manjine mogu da biraju da li žele da se javna isprava sastavi na njihovom jeziku, na srpskom jeziku ili na oba jezika. To pravo je ostavljeno pripadnicima manjina. Dakle, Zakon o javnom beležništvu više ne preferira istovremeno korišćenje manjinskih jezika, nego ravnopravnost. Po nama, to bi trebalo da bude pravac koji vredi slediti. Iz onoga što sam citirao iz Nacionalne strategije, vezano za prevodioce i tumače, sledi da je jedan drugačiji pravac, suprotan pravac izabran. Iz tog razloga mi smo podneli nekoliko amandmana kojima pokušavamo ili kojima smo pokušali da ispravimo ove nedostatke Nacionalne strategije. Prvi amandman se odnosi na pojam ljudskih i manjinskih prava. Na mnogim mestima u dokumentu se nalazi samo pojam ljudskih prava, a taj pojam je polovičan iz razloga što praktično najviši pravni akt Srbije, tj. Ustav, pojam ljudskih i manjinskih prava tretira kao jednu celinu. Iz tog razloga smo predložili da na svim mestima u dokumentu, gde to, što se konzistentnosti teksta tiče, ima smisla, da se taj pojam dopuni sa rečju "manjinski". Taj amandman je prihvaćen. Želim da kažem da je to izuzetno bitno iz dva razloga. S jedne strane iz razloga o kojima sam govorio. Dakle, pojam manjinskih prava obuhvata pravo na službenu upotrebu jezika pod određenim uslovima. To je jedan deo tog prava. S druge strane, taj pojam obuhvata i potrebu da nosioci pravosudnih funkcija imaju svest o postojanju ovog prava. To je ne manje važno. Što se tiče ovog amandmana, želim da vam se zahvalim što ste uvažili naše argumente i prihvatili ovaj amandman. Sigurno da je ovim amandmanom poboljšanje kvalitet teksta Nacionalne strategije. Drugi naš amandman, koji je možda najmanje važan, ali želim ipak da obrazložim. Odnosi se na relevantne aktere reforme. Tu smo predložili da se među relevantnim akterima reforme nađu i Nacionalni saveti manjina. Iz razloga što oni imaju Ustavom zagarantovanu nadležnost u oblasti službene upotrebe jezika i pisma nacionalnih manjina. Ukoliko je to tako, onda ne vidim ni jedan razlog da se među relevantnim akterima nađu i oni. Ne moraju među ključnim akterima, ali među relevantnim, tamo gde se nalaze npr. predstavnici civilnog društva, medija itd. Ne vidim ni jedan razlog zašto se ovo ne bi prihvatilo. Tu smo predložili i jedan drugi deo amandmana, da kada komisija za sprovođenje strategije, odnosno te podgrupe ili radne grupe komisije koje budu obrazovane bave pitanjima koja imaju uticaj na službenu upotrebu jezika i pisma manjina, da se u rad tih komisija uključi i Nacionalni savet manjina. Ne zbog nekog teoretskog razloga, nego jednostavno postoji praktičan razlog. Ko bi drugi na najbolji način poznavao potrebe manjinskih zajednica u oblasti službene upotrebe jezika i pisma ako to nisu nacionalni saveti. Iz tog razloga bih apelova na vas gospodine ministre da još jednom proučite ovaj amandman. On suštinski ne menja ništa, ali sigurno znači jednu dodatnu vrednost ovom dokumentu. Naš sledeći amandman se odnosi na pitanje službene upotrebe jezika i pisma. Možda bi bilo prihvatljivo objašnjenje da se izmene Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma, odnosno potrebe izmene tog zakona ne moraju naći u Nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa. Tu nije mesto za definisanje ove potrebe, ali pokušao sam da objasnim iz kog razloga je Zakon o upotrebi službenog jezika i pisma izuzetno važan. Sa druge strane problem sa tim zakonom jeste što je donet 1991. godine i suština nije menjana. U ovom trenutku što se tiče upotrebe službenih jezika potpuno je anahron. U velikoj meri je neprimenjiv jer sadrži jedan egalistički pristup korišćenja manjinskih jezika, što znači da se svi jezici bez obzira na brojnost određenih zajednica tretiraju na identičan način i u svim sredinama, bez obzira da li u nekoj sredini ima 15, 20% određene manjinske zajednice ili 80%. Iz tog razloga je sigurna potreba da se donese novi zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, s tim da mogu prihvatiti obrazloženje da se možda ovo pitanje ne mora nalaziti u Nacionalnoj strategiji, ali mora se rešiti ovo pitanje u toku sprovođenja Nacionalne strategije. Mislim da je to nesporno. Sledeći amandman se odnosi na jedan aspekt službene upotrebe jezika i pisma. Predlagači strategije su predložili da se na pravnim fakultetima uvede kao obavezan predmet izučavanje ljudskih prava. Tu smo predložili da se sa jedne strane taj predmet dopuni sa manjinskim pravima, jer to čini jednu celinu. Sa druge strane da se taj predmet izučava na način da se stavi poseban akcenat na pravo manjina u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. U praksi na žalost je dosta niska svest među nosiocima pravosudnih funkcija o važnosti, a možda i o postojanju ovog prava manjinskih zajednica. Sa druge strane drugi deo ovog amandmana se bavi izučavanjem stručne pravne terminologije, pa i deo amandmana se odnosi na buduće nosioce pravosudnih funkcija koji pripadaju manjinskim zajednicama. Veliki je problem u oblasti upotrebe službenih jezika i pisma zbog nepoznavanja pravne terminologije od strane nosilaca pravosudnih funkcija koji inače govori manjinske jezike i koji pripadaju manjinskim zajednicama. Možda je čitavu deceniju postojala praksa na Pravnom fakultetu u Novom Sadu, čija je suština bila da su svi oni koji su bili zainteresovani imali mogućnost za izučavanje pravne terminologije svojih maternjih jezika. Drugi deo ovog amandmana se odnosi na uvođenje ove mogućnosti, kao jednog izbornog predmeta na pravnim fakultetima. Na kraju, poslednji amandman se odnosi na pitanje odgovarajuće zastupljenosti manjinskih zajednica u pravosuđu. Tu sigurno postoji puno problema i puno stvari koje bi trebalo rešiti, ali u suštini kada posmatramo važeći sistem i budući sistem, tzv. karijerni sistem onda tu postoje dve ključne tačke. Prva ključna tačka jeste početna obuka na Pravosudnoj akademiji. Ukoliko se za prijemni ispit za tu početnu obuku poznavanje stručne terminologije na manjinskim jezicima ni u najmanjoj meri ne uzima u obzir kao kriterijum za upis, onda će to za posledicu imati da svi oni ili najveći deo onih koji budu izlazili ili završili ovu početnu obuku, neće poznavati pravnu terminologiju na manjinskim jezicima. Ako to tako bude, onda to za posledicu ima neprimenjivost i između ostalog i ustavnih odredbi o kojima sam govorio. Sa druge strane i time ću završiti drugi deo mog amandmana koji se odnosi na pripravnike. Kod pripravnika u važećem Zakonu o Pravosudnoj akademiji se prilikom prijemnog ispita u velikoj meri uzima u obzir ili se računa uspeh sa pravnog fakulteta. Zašto je to problematično? To bih želeo još da objasnim. Kod onih manjinskih zajednica čiji su jezici bitno različiti od srpskog jezika, prve godine pravnog fakulteta su izuzetno teške jer prvo treba savladati akademski srpski jezik, onda stručnu terminologiju srpskog jezika itd. Iz tog razloga studenti koji dolaze iz manjinskih zajednica čiji su jezici bitno različiti u odnosu na srpski jezik, automatski bez obzira koliko su marljivi imaju na kraju fakulteta slabiji prosek. To je razlog zašto smo predložili da se ova okolnost nekako vrednuje i uzima u obzir kada se razmišlja o prijemnom ispitu za sudijske i tužilačke pripravnike. To su naši amandmani i apelovao bih na vas da ih još jednom razmotrite. Neki amandmani su možda malo rogobatno formulisani, ali s obzirom na komplikovanost svega ovoga o čemu sam govorio, mislim da ne postoji jednostavnija formulacija. Suština koja se nalazi iza ovih amandmana vredi da bude podržana. Hvala.
Reč ima ministar Selaković.
Hvala uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na zaista veliki značaj tema o kojima je kolega Varga govorio u svom uvodnom izlaganju, dozvolite mi da, ne repliciram, nego više da razjasnim naše stanovište kao Ministarstva pravde i gledišta na ova pitanja koja su izneta. Rečeno je da je prihvaćen ovaj jedan amandman i zaista je bio vrlo celishodan. Trebalo ga je prihvatiti i drago mi je što je na takav način poboljšan tekst Predloga strategije. Što se tiče jedne izuzetno važne teme koja je znatno šira od dometa ove strategije a to je tema službene upotrebe jezika i pisma, svakako da podržavam ubedljivi deo izlaganja kolege Varge, činjenicu da nam je zakon zastareo, da je na snazi više od petine jednog veka, da više oslikava jedno vreme u kome je donet i usklađen sa Ustavom koji više nije na snazi, da sa tim zakonom problem ima ne samo bilo koja manjinska zajednica, već i većinski narod u Republici Srbiji s obzirom da sa važećim Ustavom taj zakon nije usklađen. Slažem se sa onim što ste naveli kao jedno od mogućih gledišta, da takva formulacija nema svoje mesto u strategiji, ali dodajem na to da to što nema mesta u strategiji ne znači da nema mesta u Akcionom planu za sprovođenje strategije. Službena upotreba jezika i pisma u pravosudnim organima samo je jedno od mesta službene upotrebe jezika i pisma. Lično sam se u razgovoru sa svojim kolegama, pošto je podeljena nadležnost u pitanju predlaganja donošenja tog zakona, zalagala sam se da u zakonodavnoj agendi za narednu godinu taj zakon nađe svoje mesto. Kada je u pitanju učešće nacionalnih saveta nacionalnih manjina u timu za sprovođenje strategije, više sam mišljenja da je zbog toga što je u pitanju jedno veoma značajno, ali po svom obimu u odnosu na strategiju malo pitanje, da nije potrebno formalno obavezati učešće nacionalnih saveta nacionalnih manjina, odnosno predstavnika legitimnih nacionalnih manjina u ovom procesu, ali svakako je da treba da budu uključeni i naročito u onom delu Akcionog plana koji govori o izmenama i dopunama procesnih zakona. Upravo je tu, u procesnim zakonima, neophodna službena upotreba jezika i pisma. Kada ste govorili o uvođenju predmeta ljudska prava i etika na stranim fakultetima, moram da istaknem da je, ne na svim, ali na većini naših pravnih fakulteta ne kao obavezujući, već kao opcioni predmet prisutan predmet ljudska prava i etike, ali jednostavno, ovde je upotrebljena jedna međunarodno standardizovana terminologija. Svugde se govori o ljudskim pravima koja u sebi sadrže obavezno i manjinska prava, a u okviru tih manjinskih prava i pravo na upotrebu sopstvenog jezika i pisma. Prema tome, tako je naveden i naziv predmeta – ljudska prava i etika. Tako se navodi u međunarodnim okvirima. Što se tiče poslednjeg amandmana o kome ste govorili, veoma značajnog, a to je poznavanje stručne, odnosno pravne terminologije na jeziku nacionalnih manjina od strane samih pripadnika manjinskih zajednica, svakako je da podržavamo tu ideju. Nalazim da je taj segment već obuhvaćen ovim delom strategije koji govori o unapređenju programa Pravosudne akademije. Ponosan sam što mi na našoj Pravosudnoj akademiji imamo polaznike koji su pripadnici nacionalnih manjina. Imamo neke koji su već i završili početnu obuku, za koje se uskoro nadam da će biti birani na funkcije u pravosuđu, ali vidim da postoji tendencija i u prilivu novih kandidata, kandidata koji dolaze iz manjinskih zajednica. U svakom slučaju, to pitanje je obuhvaćeno unapređenjem programa pravosudnih akademija. Svakako podržavam tu ideju. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sticajem okolnosti pre par minuta sam govorio kao predsednik Odbora. Sada ću par minuta govoriti kao zamenik predsednika poslaničke grupe JS. Poslanički klub JS, moram odmah na početku da kažem, će u Danu za glasanje podržati predlog kako strategije koja se odnosi na reformu u pravosuđu, tako i nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Ono što želim posebno da naglasim i svoje izlaganje ću više zadržati na prvoj strategiji, a to je nacionalna strategija o reformi pravosuđa, hoću da kažem da nemam nameru da kritikujem raniju strategiju koja, nažalost, nije dala rezultate koji su očekivani od nje. Ne bežim od toga da su predlagači te reforme i primenjivači te strategije u ranijim godinama imali dobre namere, ali, nažalost, od namere do rezultata je veliki i dug put. Namere su jedno, rezultat je drugo, a posledica je ono što danas imamo, nažalost, u srpskom pravosuđu, kako u sudovima, tako i u javnim tužilaštvima. Desilo se to što se desilo, da Ustavni sud usvoji ustavne žalbe više od 800 nosilaca pravosudnih i javno-tužilačkih funkcija i da naloži sadašnjem sastavu Visokog saveta sudstva i Državnom veću tužilaca da te ljude vrati na posao. U javnosti su, naročito u nekim novinama, naklonjenim nekim drugim strankama koje danas nisu nosioci vlasti u Srbiji, izašli određeni članci i obaveštenja i natpisi da su ova dva organa vraćali na posao primenjujući odluke Ustavnog suda i ljude koji se nalaze u zatvoru ili se protiv njih vodi krivični postupak. To nije tačno. Odgovorno tvrdim kao član i jednog i drugog organa da to nije tačno. Primenjujući odluku Ustavnog suda, ti ljudi su samo formalno jednog minuta bili raspoređeni, a drugog minuta su odmah suspendovani sa funkcije na koju ih je Ustavni sud vratio. To pričam zbog poslanika, a naročito zbog javnosti, da se zna, jer se mnogo zloupotrebljavaju neke stvari da bi se dobili dnevno-politički poeni. Jedinstvena Srbija nikad to nije radila, niti će ubuduće raditi, nego ćemo se uvek držati istine i samo istine i odluka onakvih kakve jesu. Primenom prošle strategije, mi smo mnoge opštine u Republici Srbiji ostavili bez sudova, bez tužilaštava itd. Juče sam govorio, kada su bila pitanja Vladi, u kakvom je položaju Srbija, naročito u ruralnim delovima Srbije, gde nam se mnoga sela i opštine gase jer nema stanovnika, nema kadrova itd. Zašto nema? Zato što su, između ostalog, i ovom reformom koja je bila u primeni do 2011. godine, mnogi sudovi i tužilaštva oduzeti od tih malih i srednjih opština i ostale su im sudske jedinice ili čak samo sudeći dani, a zgrade je neko morao da održava. Dešavale su se i paradoksalne situacije da u nekim gradovima koji imaju po 70, 80 i više hiljada stanovnika, imaju mnogo sudija i tužilaca, a nije se našao kadar iz tih sredina koji će biti predsednik suda ili javni tužilac, već je upućivan ili biran iz nekih drugih gradova, udaljenih preko 100 km. Ko je snosio troškove putovanja ili plaćanja stanova tih nosilaca novih funkcija? Normalno, država. Zašto? Zato što navodno, po objašnjenjima, želelo se izbeći mogućnost korumpiranosti tih nosilaca funkcija u sudovima, odnosno tužilaštvima. Postavljam pitanje onima koji su tako mislili, pa, lakše je korumpirati nekog iz drugog grada kada dođe 100 km u neki grad, nego onoga koji živi u tom gradu, jer taj koji želi da radi nešto s njim, srešće ga sutra na ulici, pa će ga pitati da li mu je završio posao ili nije, ako dolazi do nekih nečistih poslova. Prema tome, to objašnjenje automatski pada u vodu. S druge strane, bilo je, moramo priznati, da se to više ne ponovi, određenih pritisaka kada su vršeni izbori i sudija i tužilaca i to treba javno reći. Ko je, kada i gde vršio, to ne znam, ali očigledno je da je tu bilo grešaka. Ko je vršio te greške, na kraju je snosio posledice tih grešaka. Primena strategije i reforma nisu dali rezultate. Tri godine mi imamo vršioce funkcija predsednika osnovnih, viših i drugih sudova. Zar nije bilo moguće za tri godine izabrati predsednike sudova? Razumem objašnjenje unazad godinu dana koje je glasilo – čekamo odluku Ustavnog suda, pa da i sudije koje budu eventualno vraćeni u sud mogu da konkurišu za predsednike. Po meni, kako naš narod kaže, to objašnjenje ne pije vodu ili nije pilo vodu. Još nešto treba reći kada je u pitanju nova strategija o reformi srpskog pravosuđa i kada Vlada bude donosila akcioni plan za ovu i za sledeće godine, da se mora voditi računa da se srpsko pravosuđe mora podmladiti, a takođe i nosioci javno tužilačkih funkcija, sa mladim školovanim ljudima koji žele da pošteno, časno i odgovorno rade svoj posao, a da prethodno, kao što je predviđeno Zakonom o Pravosudnoj akademiji, prođu dopunsko obrazovanje na Pravosudnoj akademiji i da to bude osnov za sticanje prava da neko bude nosilac pravosudne ili javno tužilačke funkcije. Normalno, tu ne smemo i ne možemo zaboraviti mnoge ljude koji se nalaze u sudovima i tužilaštvima kao pomoćnici, stručni saradnici, koji godinama rade taj posao i vrlo su obrazovani i stručni, da i oni dobiju mogućnost da jednog dana budu ili sudija ili nosilac javno tužilačke funkcije. Jedinstvena Srbija će svakom akcionom planu koji ima za cilj poboljšanje rada, kako pravosudnih, tako javno tužilačkih organa, dati punu podršku daljem radu. Ono što na početku nisam rekao, a treba zbog vas koleginice i kolege poslanici da objasnim, pošto sam to tako shvatio, da je bila dobronamerna primedba mog uvaženog prijatelja i kolege Mikovića oko rada Odbora kada su u pitanju amandmani. Nadam se da ste u međuvremenu u pismenoj formi dobili odgovor na to koji su amandmani prihvaćeni od strane Odbora a koji nisu. Mislim da to više ne bi trebao da bude predmet neke rasprave. Što se tiče vremena zakazivanja sednice, bila je obaveza da Odbor razmatra amandmane pre nego što krene rasprava, pošto je rasprava objedinjena, odnosno jedinstven pretres. Što se tiče prisustva, da vas podsetimda svaki Odbor ima člana Odbora i zamenika člana Odbora. Prema tome, ako neki član Odbora ne može da prisustvuje menja ga zamenik iz njegove poslaničke grupe. Prema tome, mogu da usaglase svoje stavove, razmišljanja, predloge, pa da jedan bude prisutan na Odboru i da eventualno da sugestiju, predlog, mišljenje itd. To je moje mišljenje. Tako sei radilo. Nije prvi put da se odbori drže u vreme kada idu izlaganja onih koji treba da obrazlože predloge. Prema tome, da zaključim, kada je u pitanju Nacionalna strategija o reformi pravosuđa u Republici Srbiji, poslanički klub JS, kao što sam rekao, daće podršku, glasaće za nju. Očekujemo da se ovom reformom isprave sve one greške koje su uočene, primećene ili napravljene u prethodnom periodu primenom ranije reforme i da nam se više nikada ne dogodi da nam Ustavni sud svojim odlukama nalaže kako treba da radimo i šta treba da radimo u srpskom pravosuđu. Moramo da budemo svesni da ćemo izmenama mnogih zakona, a to je neophodno, jer ulaskom u EU jednog dana, a i pre toga moramo da upodobimo naše zakonodavstvo i u ovoj oblasti sa zakonodavstvom EU. Ne zbog EU već zbog nas, zbog građana Republike Srbije koji traže zaštitu određenih prava od nosilaca pravosudnih i javnotužilačkih funkcija. Ti zakoni kada budu došli u Narodnu skupštinu, takođe mogu da kažem u ime poslaničkog kluba JS, da će biti jednoglasno podržani. Kada je u pitanju druga strategija i amandman koji sam podneo na Nacrt strategije u borbi protiv korupcije, odnosno na Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije, radi se o više jednom tehničkom poboljšanju teksta. Odnosno, uočio sam zajedno sa saradnicima i sa mojim kolegama iz JS da je neophodno da poboljšamo tekst Predloga nacionalne strategije na taj način što ćemo podneti ovaj amandman i predložiti da se izmenom Poslovnika Narodne skupštine, stvore mogućnosti za donošenje određenih zaključaka i primenu istih, kada se bude razmatralo i razgovaralo o izveštajima Agencije za borbu protiv korupcije. O svemu onome o čemu je govorio i gospodin ministar kao predlagač nacionalne strategije za borbu protiv korupcije mogu da kažem da ima punu podršku poslaničkog kluba JS i imaća ga i ubuduće. Prema tome, kažem još jednom da ćemo kao poslanička grupa podržati obe nacionalne strategije u danu za glasanje, kao i amandmane koje je Odbor privhatio. Hvala lepo.
Gospodine Mikoviću, sigurno želite repliku? [[Srđan Miković, s mesta: Da, želim repliku. Direktno sam pomenut. Imenom me je pomenuo.]] Jeste, slažem se da vas je pomenuo po imenu, ali ništa nije uvredljivo, ništa nije ni za vas ni za stranku, nego je u pozitivnom smislu dao jedan komentar i viđenje rada Odbora. Mislim da stvarno nema smisla sada zloupotrebljavati Poslovnik da za svaku reč, i u pozitivnom i u negativnom smislu, koristimo repliku. Ovom prilikom vam neću dati repliku. (Srđan Miković, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, izvolite.
Smatram da po članu 27. i članu 32. jeste vaše diskreciono pravo da odlučujete da li ćete dati repliku ili je nećete dati. Ovde se praktično radi o proceduralnim stvarima na koje sam ukazivao i gde sam, na određen način, praktično i dobio odgovor. Činjenica je da u situaciji kada je gospodin Laslo Varga počeo da govori, tada još nismo imali odgovor po pitanju stava Odbora da li su prihvaćeni ili nisu prihvaćeni amandmani. Ministar Selaković je dao mišljenje Vlade, ali tog trenutka nismo imali mišljenje Odbora. U tom smislu, ni na koji način ne želim da zloupotrebljavam poslanička prava, ali je i činjenica da nešto što stoji u Predlogu nacionalne stragegije za borbu protiv korupcije, s obzirom da nisam bio u prilici da učestvujem na Odboru, nismo bili kao članovi Odbora u prilici da intervenišemo i da popravimo nešto što ni ja... [[Isključen mikrofon.]]
Molim vas, gospodine Mikoviću, reklamirali ste povredu Poslovnika. Prema tome, nemojte ići na repliku. Mislim da nije bio povređen Poslovnik. Ako smatrate da je bio Poslovnik povređen, možemo u danu za glasanje da se izjasnimo? (Srđan Miković, s mesta: Ne želim da se izjasnite.) Zahvaljujem se. Gospođo Popović, da li se vi javljate po povredi Poslovnika? (Judita Popović, s mesta: Ne.) U redu. Pomislio sam da želite povredu Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Zahvaljujem i molim vas da mi uračunate ovo vreme u okviru diskusije. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o Nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije i naravno, svoj govor započeću sa nekim egzaktnim podacima koje imamo u ovom trenutku kada je u pitanju nivo korupcije i kada je u pitanju ambijent za borbu protiv korupcije u našoj zemlji. Ali, ne mogu govoriti o borbi protiv korupcije a da ne govorim o samom ekonomskom i svakom drugom kontekstu u okviru kojeg se borba protiv korupcije vodi i koji je potreban da bi ona bila kvalitetna i bila uspešna. Kakav je to kontekst? Prvenstveno mislim da kontekst koji podrazumeva dobar ambijent za borbu protiv korupcije je ekonomski i da ono što će odrediti kvalitet i rezultate u našoj borbi protiv korupcije je i ono što se zove moralna obnova našeg društva. Stoga, mislim da nije samo gospodin ministar i strategija i dokumenti, pravna regulativa koje će ministarstvo doneti, donositi, koje ćemo mi izglasavati u ovoj skupštini, važna za tu uspešnu borbu protiv korupcije, nego i niz drugih strategija i ponašanja, drugih ministara i drugih donosioca odluka u ovoj zemlji, a prvenstveno se misli na one koji donose odluke u okviru ekonomske i socijalne politike. Da se razumemo šta sam hteo da kažem - to je da ova država mora prvenstveno da razvija tržišnu utakmicu da razvija politiku jednakih šansi za sve, da stvara jedan dobar ambijent za poslovanje, za investicije, da jača institucije, pogotovo regulatorna tela i nezavisne institucije, jer su istraživanja, nauka i praksa dokazali da su ona društva koja su ekonomski bogatija, koja imaju veći bruto domaći proizvod, da se u tim društvima obavlja i veći broj ekonomskih transakcija, da je veće međusobno poverenje između onih koji nastupaju na tržištu. Tako da je prvenstveni preduslov za razvoj i za uspešnu borbu protiv korupcije razvijanje jedne tržišne privrede i jedne utakmice ljudskih znanja i ljudskih sposobnosti na tom tržištu, pa bilo da se radi o pojedincima, bilo da se radi o državnoj upravi, bilo da se radi o privatnom sektoru. Ova strategija govori o borbi protiv korupcije kada su u pitanju javni prihodi, kada su u pitanju javni rashodi, kada je u pitanju privatizacija, obrazovanje, policija, dakle najbitniji stubovi, sektori u ovoj zemlji o kojima moramo da vodimo računa, ali mi moramo da napravimo ambijent da u tim sektorima koji se tiču same državne uprave da ti sektori rade u okviru onih tržišnih principa, da se u njima zapošljavaju najbolji, najčasniji, najkvalitetniji, najsposobniji ljudi koji imaju etičke norme i koji poštuju i razvijaju moralne kodekse u svojim institucijama. Na taj način, i ministar je lepo rekao, kroz permanentnu edukaciju ljudi u ministarstvima i u državnim institucijama ćemo moći da dođemo do nekih pretpostavki da ta borba protiv korupcije bude uspešna. Strategija za borbu protiv korupcije podrazumeva deset oblasti. Kako smo čuli, Vlada će razmatrati i nadam se usvojiti akcioni plan. Nadam se da ćemo imati detaljne i jasne ciljeve, gospodine ministre, i rokove u okviru kojih će se ti detaljni ciljevi ostvarivati, jer strategija kao strategija kao i svih drugih 115, koje je Narodna skupština ili Vlada donela, nema neki rezultat ukoliko nema tih jasnih detaljnih ciljeva i ljudi koji će tu strategiju na terenu da implementiraju. Naravno, u to podrazumevam potrebu, značaj i obavezu i Vlade i Narodne skupštine Republike Srbije da na svaki mogući način jačaju rad nezavisnih tela, regulatornih tela, kao što su DRI, kao što je Poverenik za pristup informacijama od javnog značaja, kao što je Agencija za borbu protiv korupcije, kao što je Savet za borbu protiv korupcije. Od kapaciteta takvih tela i od kapaciteta kadrovskih i finansijskih, tih tela zavisiće u mnogome, naravno, i rezultat i kvalitet borbe protiv korupcije. U ovom trenutku naša zemlja se nalazi po istraživanju "Transparens internešenala" na 82. mestu po nivou i stepenu korupcije od 176 zemalja koje su analizom obuhvaćene. Čak 80% građana Republike Srbije misli da su svakom segmentu našeg društva, do čega god želite da dođete u ovom društvu, da li je to, govorili ste, gospodine ministre, i o građevinskim dozvolama, o pokretanju biznisa, o bilo kakvim administrativnim aspektima i dokumentima, morate da načinite neki koruptivni čin, jel je to predmet nekog koruptivnog čina. To je zastrašujuće visok nivo percepcije korupcije u našoj zemlji zato što se smatra, samim tim, da je korupcija nešto što je normalno i bez čega ova zemlja i ono što njen posao ovde, a da stvara jedan kvalitetan ambijent da bude dobar servis, dakle sluga građanima da to ne funkcioniše, već funkcioniše jedan paralelni svet koji podrazumeva korupciju kao nešto što je sasvim normalno. Korupcija na godišnjem nivou samo kroz javne nabavke, to se i pominje u samoj strategiji, odnese jednu četvrtinu penzija. Znači, negde oko milijardu evra. Korupcija je najrazvijenija po najnovijim istraživanjima iz 2012. godine u sektorima zdravstva, u sektoru policije, u sektoru obrazovanja i pod 4) u sektoru javne i državne uprave u svim sektorima u kojima država ima najveći upliv. Privatni sektor sa veoma malim procentom tu učestvuje, ali tu vidimo i dobre pomake, da je konačno država poslala poruku i privatnom sektoru da se ne igra sa državom, da ne misli da će na kontu države i državnih institucija moći da dolazi lukrativnih poslova i do velikih zarada koje nisu primerene samom tržišnom poslovanju i tu smo načinili dobre rezultate. Ono što je pohvalno je da će doći do sastavljanja kataloga javnih funkcija i ono što će umnogome pomoći za borbu protiv korupcije je i formiranje kancelarije za brze odgovore i ovim putem bih da demantujem neke od kolega koji kažu da taj institut neće pomoći borbi protiv korupcije i povećanju efikasnosti, poslovanju i privlačenju i domaćih i stranih investicija. Pomenuo bih da Italija, koja ima najrazvijenije pogotovo malo i srednje preduzetništvo, ima Kancelariju za brze odgovore. Ima zakonski rešenu još pre 40 godina. To nije novo, inovativno rešenje. To je rešenje koje ćemo primeniti kao praksu razvijenih zemalja koje razvijaju privrede, pogotovo malih i srednjih preduzeća na kontu kojih naša država želi i hoće i mora da se razvija. Ono što je jako bitno je da pojačamo i ulogu parlamenta u kontroli budžeta. Pre neki dan su nam bili brazilski parlamentarci koji su predstavljali jedan program koji će, nadam se, zaživeti kod nas, da sami parlamentarci, članovi nadležnih odbora, ali i sami građani mogu da kontrolišu na dnevnom nivou trošenje budžeta. Sve su to aspekti koji će pomoći da poboljšamo, da pojačamo svest ne samo ljudi koji su zaposleni u državnoj upravi, ne samo kod donosioca odluka u parlamentu, u Vladi RS nego i kod građana da i oni vode računa gde se na kraju odliva njihov novac, jer o njihovom novcu se ovde i radi. Ono što bih ja i poslanička grupa SDPS apelovali to su moguća veća ovlašćenja Narodnoj skupštini, parlamentarnim odborima, eventualne promene Poslovnika o radu Narodne skupštine jer mi imamo tu kontrolnu ulogu, pogotovo kada su u pitanju određena regulatorna tela, nezavisne institucije. Možemo da analiziramo izveštaje, možemo da ukazujemo na nepravilnosti, možemo da pokazujemo na nezakonitosti, ali nema onog što treba da bude rezultat toga da oni koji su neodgovorni, koji su kršili zakon, a donosioci su odluka i u rukovodstvu su tih nadležnih institucija i organa, nemaju nikakvu obavezu sem onoga o čemu sam pričao na samom početku, što treba da bude moralna obaveza svih koji rade u državnoj upravi, a to je da na jedan kvalitetan, efikasan, efektivan način u skladu sa savremenim principima poslovanja i korporativnog upravljanja upravljaju budžetom i upravljaju sredstvima i resursima ove države. Ono što će predstavljati, što predstavlja pretpostavku za razvoj borbe protiv korupcije i razvoj tržišta i razvoj tržišne utakmice, tržište je bezlično. Kod tržišta nema nadređenog i podređenog. Tržište poznaje samo sposobnost. Tržište poznaje samo kvalitet i na tržištu se nalaze zajednički interesi između onih koji prave transakcije na tom tržištu. Čim imate veliku regulaciju, čim imate administriranje države i veliku birokratiju imate onog ko je nadređen, imate onog ko ima kompetenciju u procesu odlučivanja i naravno to je jedan od razloga što imamo ovoliku korupciju i što je percepcija korupcije u stvari fokusirana na četiri aspekta državne uprave, zdravstvo, policija, obrazovanje i ovaj deo javne uprave i javnih institucija. Fokusiraću se u svojoj diskusiji na ta četiri veoma važna stuba, stavke. Prva je policija. Policija je radila u okviru tvining projekta zajedno sa UNDP jednu strategiju razvoja borba protiv korupcije u MUP. Ta strategija je rađena 2011. godine. U toj strategiji su sadržani relevantni podaci koji kažu da danas 72% ljudi smatra da je policija visoko korumpirana. Sa druge strane, imamo 34,8% ljudi u policiji koji imaju fakultetsku diplomu, što predstavlja odličan kapacitet da uz permanentnu edukaciju, obrazovanje, stalnu promenu i pokušaj promene svesti ljudi koji rade u MUP, poboljšamo situaciju i da prosto taj nivo korupcije u MUP bude sveden na najmanji mogući nivo. U MUP 41% smatra da se članovi policijskog rukovodstva zapošljavaju putem političkih odluka. U našoj policiji imate ono što je nezabeleženo u razvijenim zemljama i u modernom svetu, da imate u samoj policiji ono što se zove kodeks ćutanja između pripadnika MUP, da imate ono što se zove naučena bespomoćnost kao termin. Šta to znači? To znači da vi znate da ne možete ništa da promenite i kada vidite da je neko od vaših kolega uključen u neke koruptivne aktivnosti ćutite, ne smete to da kažete ili smatrate da država i sami organi nisu dovoljno snažni i jaki da bi primenili zakon. Zato ova strategija mora da bude i sektorska. Svaki sektor ove države mora da ima svoju posebnu strategiju. Lepo ste rekli, imaće Ministarstvo pravde jedinicu koja će se baviti borbom protiv korupcije, ali to treba da ima i MUP. Ono za sada ima sektor unutrašnje kontrole, ima u okviru policijske uprave Beograda sektor koji se time bavi, ali istraživanja su pokazala da bar jedan posto ljudi koji su zaposleni u MUP treba da se bavi isključivo borbom protiv korupcije, a to u ovom trenutku treba da bude kapacitet od 400 najobučenijih, najkvalitetnijih, najčasnijih ljudi, sa punim kapacitetom isključivo borbe protiv korupcije i ničim drugo da se ne bave. Samo 8,7% radnika u MUP na izvršilačkim operativnim poslovima nadzora je prošlo neke seminare i neku edukaciju o korupciji. Ono što je dobro i ono što je pohvalno, jeste da je novim Zakonom o javnim nabavkama, koji je stupio na snagu, MUP obuhvaćeno tim procesom i da mora da bude uključeno u proces javnih nabavki. Zašto? Zato što je istraživanje pokazalo da je u proteklih 10 godina samo jedan visoki funkcioner MUP dao ostavku zato što je bio uključen u koruptivne aktivnosti. Gledajte čuda, dao je ostavku ne zato što je to bio njegov moralni čin, nego je dao ostavku zato što je izgubio podršku partije koja ga je podržavala u tom ministarstvu. Pa čuveni slučaj nabavke Zipo upaljača i švajcarskih noževa kao reprezentacija u MUP, dame i gospodo, a danas nam policija ide bez opreme, bez cipela i danas je izložena napadima kako prima onih čuvenih 10 hiljada dinara kao socijalnu pomoć, za šta se izborio njihov sindikat. Nije to pomoć, to je samo rezultat posebnog kolektivnog ugovora koji postoji u MUP. To je veoma pohvalno, jer smo jedna od retkih zemalja u Evropi koja ima poseban kolektivni ugovor o policiji i na taj način, kroz povećanje zarada, kroz veća sindikalna i bolja prava, za šta se SDPS sa svim srcem zalaže, smanjivaće se i nivo korupcije u MUP. Veoma je važno da MUP napravi jednu posebnu strategiju obrazovanja kadrova u okviru oblasti borbe protiv korupcije i da se ojačaju kapaciteti službe unutrašnje kontrole i svih onih koji se bave borbom protiv korupcije u MUP. Ono što je isto tako pohvalno, to je da će se doneti strategija za borbu protiv korupcije na nivou uprave carina, što se povećava intenzitet i kapacitet kontrole troškova javnih sredstava i sredstava koja u našu zemlju dolaze iz EU. Poseban akcenat bih stavio na proces privatizacije, proces završetka restrukturiranja preduzeća u našoj zemlji kojih ima 179. Svi smo svedoci toga, a SDPS je veoma zainteresovana za ovaj aspekt, jer, kada malo bolje pogledate, gde god je bilo promašaja, gde god je bilo najveće korupcije, ko je stradao, ko je bio najugroženiji? Pa radnici koji su izgubili poslove, kojih sada ima preko milion. Naravno da smo mi kao stranka socijaldemokratske provinijencije isključivo usmereni da žrtve restrukturiranja i žrtve dalje privatizacije, koja mora da se završi, ne budu samo radnici, nego da teret svega toga snosimo svi. Prvo političke vlasti, oni koji donose odluke u državi, pa poslodavci, pa tek onda radnici koji moraju imati jasne programe, dobre programe kako bi mogli da se prekvalifikuju i da se dokvalifikuju, da uđu ponovo i da imaju priliku da budu oni koji će učestvovati na tržištu rada. Zašto nam je javno privatno partnerstvo na veoma niskom nivou? Upravo zbog korupcije u lokalnim samoupravama i državnoj upravi. Nadam se da će ova strategija pomoći da i ovaj sektor, koji može da bude jedan ozbiljan izvor investicija i razvoja u našoj zemlji, konačno zaživi, iako imamo zakonsku regulativu. Naravno, pored ove elaboracije šta može značiti i kako će se usmeravati ova strategija i kakve rezultate može da ima u budućnosti, to ćemo da vidimo, to mi iz SDPS sada ne možemo da kažemo, ali možemo da ukažemo na neke stvari koje nisu ni dobre u ovoj strategiji. Prva stvar na koju bih u tom domenu ukazao je, iako nisam pravnik, pitanje Ustava i pitanje zakonske regulative. Kada je u pitanju obrazovanje i sport, kaže se da je nedovoljno regulisano pitanje privatnih visokoškolskih ustanova, s obzirom da nisu propisani adekvatni standardi i mehanizmi kontrole kvaliteta, što otvara mogućnost zloupotrebe u okviru ovih obrazovnih sistema. Gospodo, Zakon o visokom obrazovanju iz 2005. godine je jasno definisao ovo. Komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta, na osnovu Ustava, gde je privatna imovina i privatni sektor potpuno izjednačen sa državnim, kontroliše isto privatne institucije, kako visoko obrazovne, tako i državne institucije. Ovo je sada veoma ozbiljno pitanje koje zahteva jednu veću, jednu intenzivniju diskusiju, zapamtite da vi danas imate sedam akreditovanih privatnih univerziteta, pored državnih. Da imate čitavu armiju studenata koja tu studira. Visokih škola 18. Zašto bi oni bili izloženi većoj, nekoj eksternijoj kontroli. Zar se na taj način ne diskriminiše privatni kapital? Zar samo u ovoj državi treba da postoje državne institucije? To će biti put ka nestajanju naše zemlje. Završavam, izvinjavam se predsedniče što sam malo produžio svoj govor. Socijaldemokratska partija Srbije će i pored sugestija i primedaba koje ima, podržati u danu za glasanje Predlog strategije i nadamo se da će ona u punom kapacitetu doneti prave rezultate. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što nije prisutan ministar, zato što sam želela da ga pohvalim. Da ga pohvalim, s obzirom da je jako lepo pročitao ove dve nacionalne strategije i da pohvalim njegov entuzijazam. Ali, taj entuzijazam je po našem mišljenju prilično neutemeljen. Gospodin ministar je ovde izneo jedno svoje mišljenje, da je Srbija bogata zemlja. Nije u pravu gospodin ministar, Srbija je siromašna zemlja, jedna od najsiromašnijih u Evropi. Ali, Srbija je 2001. godine, kada se konstituisala Vlada Zorana Đinđića bila razorena zemlja, bila je razorena zbog posledice delovanja političkih istomišljenika, gospodina ministra pravde i državne uprave. Dakle, kada govorimo o siromaštvu i o bogatstvu moramo da razmišljamo o tome, kako je izgubljeno 20 godina i kako je to moglo da se desi da danas Srbija bude u toj meri siromašna. Nisam videla da je bilo ko iz vlasti, pa ni vi gospodine ministre, niti neko iz vašeg Ministarstva, zatražio izvinjenje i oprost od građana Srbije za krađu 20 godina njihovih života zbog direktnog delovanja političkih snaga koje su i dan danas na vlasti, zbog njihove pogrešne političke koncepcije, bez obzira što se u međuvremenu napravio sarto-mortale i što se u međuvremenu preuzela politika LDP, koja će dati neke rezultate u pogledu evrointegracija. Dakle, 20 godina izgubljenog života, i zato gospodine ministre nemate pravo da kritikujete privatizaciju, jer za kompromitaciju privatizacije i te kako su upravo ti vaši politički istomišljenici, kako da kažem, pravno-politički prethodnici dali veliki doprinos. Slažem se sa vama da mnogo šta u privatizaciji nije valjalo i ne valja. Međutim, ne smemo da izgubimo iz vida to, da su kase 2001. godine bile prazne, a da su građani bili maksimalno osiromašeni. Prema tome, kada govorimo takve stvari, bilo bi dobro da razmislimo o sopstvenoj odgovornosti, o odgovornosti one političke opcije koja je i te kako imala ulogu u celoj toj propasti, sa kojom je počela ova država 21. vek. Gospodine ministre, zašto govorim da taj entuzijazam koji ste ovde ispoljili nema neki kvalitet, i zašto je on neutemeljen. Pa zato gospodine ministre, što prosto nema ovde promene vrednosnog sistema na koji bi vi trebali da gradite sve ove dobre namere i dobre želje, koje ste nabrojali u nacionalnim strategijama, i za pravosuđe, njegovu reformu, i za borbu protiv korupcije. Vrednosni sistem je infrastruktura koja treba da nosi sve ove eufemizme koje ste vi nabrojali u nacionalnim strategijama, a to je lepo rečeno eufemizam, jer da sam ironična, rekla bih da je ova nacionalna strategija o reformi pravosuđa "trla baba lan" ali nisam ironična. I zato govorim o eufemizmima. Kada ih pročitamo, sve ovako nabrojane, efikasnost pravosuđa, unapređenje pravosuđa, nezavisnost, pravna sigurnost, odgovornost, vladavina prava, pri tom vi vladavinu prava stavljate u znake navoda. Da li vi u stvari ironizujete ovaj pojam, koji je toliko bitan, i toliko ključan za funkcionisanje jednog pravosuđa. Stručnost, poverenje u pravosudni sistem, poboljšanje kvaliteta, nepristrasnost, transparentnost itd, itd. Dakle, to su sve prazne reči ukoliko ih ne prati suština. Zaista, postoji osnovana sumnja da se ta suština negde izgubila ili se uopšte nije ni napravila. Vaše ponašanje kao ministra, vaše Ministarstvo ne daje nam za pravo da verujemo da je vrednosni sistem onaj koji je ustanovljen devedesetih godina promenjen, od kada ste u stvari promenili svoje dresove i postali evropejci. Zašto to govorim gospodine ministre? Vrednosni sistem znači da vi ustanovite šta je dobro i šta je loše i po tome u stvari da kreirate i nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Tačno da se zna kuda se ide sa tom strategijom, čemu se stremi, na koji način će se sprovoditi ta strategija i šta se u krajnjem slučaju očekuje kao konačni rezultat kada se ta nacionalna strategija ostvari? Vi očigledno ne razumete da je to nešto loše kada razmenjujete slatkiše sa haškim optuženicima i osuđenicima. Zaboravljate zašto su se oni našli u Hagu i zašto moraju da odgovaraju pred Međunarodnim sudom pravde, za sve ono što se izdešavalo ratnih godina devedesetih. Vi ne razumete zašto je to problem kada demonstrirate sa ekstremistima protiv presude jednog Međunarodnog suda. Vi ste i pravnik gospodine ministre, vi ste i ministar pravde i državne uprave, i vrlo dobro znate da postoje pravni lekovi i da prosto jedan pravnik ne može kao bilo koji laik da svoje nezadovoljstvo jednom sudskom odlukom iskazuje demonstrirajući na ulici i to ispred zgrade parlamenta, vrhovnog, zakonodavnog i predstavničkog tela. Dakle, to je taj problem nerazumevanja novog vrednosnog sistema koji bi trebalo da promovišete, ali očigledno da za to niste sposobni. Iz tog razloga mislimo da ove nacionalne strategije nemaju izgleda na uspeh. Sve ovo što ste ovde nabrojali kao osnovna načela, predstavljaju u stvari jedan koncept reforme pravosuđa koji bi svaka politička opcija mogla da podrži. Dakle, i mi smo ti koji se zalažemo i za nezavisnost pravosuđa, i za stručnost, i za nepristrasnost, i za transparentnost rada, i za vladavinu prava itd, itd. Međutim, razlika između nas i vas je u tome, što mi zaista to i mislimo, a vi ste ovde napisali i smatrate da ćete time, što ćete ceo taj posao u stvari da prenesete na jednu komisiju za sprovođenje reforme, koji će opet da oformi neke grupe za određene poslove, da ćete oformiti neke podgrupe za promenu Ustava, da ćete napraviti jedan sekretarijat koji će da bude u stvari desna ruka ove komisije, da ćete vi na taj način zaista i da sprovedete reformu pravosuđa. Gospodine ministre, to tako ne ide. Dakle, vi nećete moći na tako jedan birokratski način, prenošenjem odgovornosti za reformu pravosuđa, koje je političko pitanje, dakle, to je jedna politička odluka da se reformiše pravosuđe, da prenesete na ovakve organe, kao što su komisije, grupe i podgrupe. Znate, postoji jedno zlatno pravilo - kad god ne misliš nešto zaista i da uradiš, ti oformiš komisiju pa je zadužiš da ona sprovodi ono što si ti zamislio. Upravo se o ovome radi, gospodine ministre, o tom zlatnom pravilu. Nije poslednja reforma pravosuđa propala zbog neke birokratske greške nekog birokrate, nego je propala iz tog razloga jer nije bilo političke volje, nije bilo političkog konsenzusa u samoj koaliciji na vlasti, nije bilo političkog konsenzusa sa javnošću, dakle, u celom društvu, sa opozicijom, a i vi ste, gospodine ministre, tada bili u opoziciji. Dakle, nije bilo jasnog konsenzusa oko toga kako mi vidimo pravosuđe, kako ćemo ga reformisati, u kom smeru ćemo se kretati. Pre neki dan je ovde bila gospođa Nevena Petrušić, Poverenica za ravnopravnost. Ona je govorila o tome koliki je problem vrednosni sistem koji generiše netoleranciju, diskriminaciju koji, u stvari, generiše povredu ljudskog prava. Dakle, radi se o tome da je to osnovni problem danas u Srbiji i zato mislimo da nemate kapacitete i nemate sposobnosti da iznesete ovu reformu i što se tiče borbe protiv korupcije i što se tiče reforme pravosuđa. Gospodine ministre, vi se zalažete za nezavisnost pravosuđa. Onda kada pogledamo na koji način će ta komisija za sprovođenje reforme da funkcioniše, od kojih članova će biti sastavljena, iz kojih sve institucija će da dolaze ti članovi, kad pogledamo da će biti 15 članova u toj komisiji, onda možemo da zaključimo da će to biti jedno rogobatno, komplikovano telo, koje prosto neće biti operativno i efikasno. Da ne pričamo o daljem prenošenju nadležnosti iz te komisije na ove radne grupe i podgrupe. Izvršna vlast, prema ovoj strategiji, i dalje ima ključnu ulogu na pravosuđe i dalje je izvršna vlast ta koja će ustvari da vodi ceo taj postupak, iako ste se vi na neki način sklonili sa strane i zakamuflirali vaš uticaj kao izvršne vlasti na tu reformu pravosuđa, sve preko te komisije koja će sada biti dominantna. Interesantno je to da će ona biti očigledno i jedina odgovorna, ukoliko reforma pravosuđa ne uspe. Gospodine ministre, radi se o tome, kada budete bili spremni da saslušate naše zamerke, ja ću da nastavim. (Predsednik: Samo vi nastavite.) U redu, hvala vam. Radi se o tome da ne može komisija da bude ona koja će biti glavni nosilac reforme pravosuđa. Vi ste godinu dana nešto radili, kažete – mi ne vidimo rezultate. Možda su rezultati smena predsednice Vrhovnog kasacionog suda. To nije za pohvalu. Možda vi u rezultate ubrajate, recimo, činjenicu da ste doneli onaj katastrofalni Zakon o amnestiji koji je pustio veliki broj kriminalaca na slobodu, koji su ustvari postali i povratnici. Zaista ne mislim da je to takođe za pohvalu. Godinu dana ste imali da uradite nešto, uradili niste ništa, to što ste uradili bolje da niste radili, i onda izlazite sa predlogom ove komisije i to je odlično. Sada, gospodine ministre, da idemo dalje. Time što ste vi nabrojali dobra načela, time što ste rekli koliko želite da pravdu privedete onom građaninu koji je ustvari i najželjniji te pravde, vi niste završili posao. Vi ćete posao završiti ukoliko sa borbom protiv korupcije krenete zaista ozbiljno. Dakle, ove dve stvari su vam zaista povezane, i reforma pravosuđa i borba protiv korupcije. Ako su povezane i vi ozbiljno mislite da reformišete pravosuđe, a da se borite protiv korupcije, onda kao prvo morate da obavestite vašeg političkog kolegu vicepremijera gospodina Vučića, da on kao jedinka, makar bio i potpredsednik, odnosno vicepremijer, mora da uskladi svoje postupke sa institucijama, odnosno da prepusti institucijama da rade svoj posao, i policija i tužilaštvo i sudovi. Dakle, ne može pojedinac da se bori protiv korupcije, ne može pojedinac da se na tako marketinški način ozbiljno bori protiv tako ozbiljnog problema. To je prva stvar koju biste trebali da uradite. Sledeća stvar je, gospodine ministre, ta da proverite - kako je to moguće da je Ustavni sud pre godinu dana naprasno odlučio da vrati u sudove i tužilaštva oko hiljadu neizabranih sudija i tužilaca? Nemojte mi reći da je pravna odluka. To je politička odluka. Gospodine ministre, to je možda politička odluka, u smislu politike dodvoravanja nove vlasti koja se tada već promaljala. Dakle, suština je ta da je među tih hiljadu sudija i tužilaca, i 600 sudija i tužilaca koji su se učlanili u SNS. Dakle, to su sudije i tužioci, vaše političke kolege koji su vraćeni u sudove, bez ikakvog kriterijuma. Prosto, bilo je jasno da su vraćeni kao rezultat nekih predizbornih obećanja. Ako zaista mislite da se bavite borbom protiv korupcije, i to nekom nacionalnom strategijom, evo vam prilike da malo razradite tu nacionalnu strategiju, vodeći računa o tome šta se to sve dešava u Srbiji. Srbija nije Marsu. Dakle, ovde imamo realnu situaciju. Da li ste vi, gospodine ministre, bili skoro u jednom od sudova u Srbiji, nebitno da li je Beograd u pitanju, da li je neki sud iz unutrašnjosti, iz Vojvodine, bitno je da bude samo jedan sud, osnovni sud, recimo? Da ste bili, vi ste mogli da vidite pravo stanje, sliku i priliku srpskog pravosuđa. Niste morali da odete u drugi grad, sve bi vam se reklo tamo, na licu mesta. Da li ste vi, gospodine ministre, bili skoro u nekoj lokalnoj samoupravi, u nekoj ustanovi, da li ste bili u katastru, gospodine ministre? Da li vi znate, recimo, da je stigao zakon u skupštinsku proceduru o državnom premeru i katastru, koji pravi diskriminaciju u pogledu plata između onih koji su geodetske struke i onih koji nisu, odnosno koji su pravne struke? Vi ovde govorite nešto o Katastru nepokretnosti. Da li ste vi svesni toga u kojoj meri će Katastar nepokretnosti na ovaj način biti u opasnosti da pravnici, sa položenim pravosudnim ispitima, budu imali mnogo manje plate od, recimo, geodetskih inženjera ili službenika, službenika koji rade na istom mestu, jedan ima geodetsku školu, drugi nema, oni sa geodetskom, iako rade isti posao, imaće daleko veću platu? Dakle, to je jedan odnačina kako vi možete da urušite pravnu sigurnost, jer dopustićete, evidencija i registracija nepokretnosti je jako bitna ukoliko želite da privučete strane investicije, kako ćete ih tako privući, ukoliko vi na neki način onemogućavate rad tog Katastra nepokretnosti. To je jedan primer kako nedostaje ovim nacionalnim strategijama jedno suštinsko premišljanje i jedan realni odnos prema stanju života u Srbiji. Da završim, gospodine ministre, vi ste govorili o tome da vam je cilj i efikasnost suđenja, da zaista želite da ta suđenja budu nepristrasna, nezavisna, kvalitetna itd. Kada ste se vi vratili…
Molim vas, samo sekund, poštovane kolege, dozvolite da narodni poslanik završi izlaganje.
… na prethodno stanje, kada ste vratili broj sudija, oko 1000 sudija i tužilaca, dakle, ponovo u sudove, kako onda mislite da efikasno radite sa tolikim brojem sudija i kako ćete u stvari rešiti pitanje ove geografske lokacije sudova. Dakle, pravosudni zakoni ulaze kroz vrata u ovu Skupštinu, a nekako izlaze kroz prozor i nikako da utvrdimo potreban broj sudija i potrebnu mrežu sudova.
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću se držati isključivo strategije, koja je lepa i pitka za čitanje, zapravo, sama predstavlja spisak želja, bez akcionog plana, ali kada bude akcioni plan na dnevnom redu, tada nešto više o njemu. Ono što je posebno izazvalo ovde rasprave, naravno ne zvanične rasprave, što se Strategijom za reformu pravosuđa predviđa potreba za izmenom ustavnog okvira i zapravo njime se predviđa promena Ustava. Ukoliko je ta Nacionalna strategija za reformu pravosuđa, zapravo, povod za otvaranje pitanja promene Ustava i to istog onog Ustava, onog hajdučkog i kozačkog koji je donet 2006. godine, preko noći kao da je u stilu zasedanja AVNOJ-a, što su i demohrišćani o tome govorili 2006. godine, pa čak i Obala Slonovače je raspravljala o svom Ustavu šest meseci, onda bismo bili spremni da podržimo ovakvu strategiju i bez potrebe da smo pročitali i jedno slovo, ali smo je pročitali dobro, pročitali smo i akcioni plan, ali ovde nije ključno pitanje promene Ustava, o tome neki drugi put. Ovde je reč, odnosno pitanje da li razlozi koji su navedeni u ovoj strategiji zapravo opravdavaju njegovu izmenu. Pokušaću da krenem nekim redom, držeći se isključivo navedene strategije. Na samom početku, moram da naglasim da svaka strategija o reformi pravosuđa predstavlja jedan dostignut nivo svesti o svim značajnim pitanjima za pravosuđe i bez obzira kakav je zakonodavni okvir u kome pravosuđe jedne zemlje deluje, primena tih zakona, uvek ostaje na individualnom nivou, odnosno u rukama sudija, koja nisu, naravno, nikakva mitska bića, bogom dana, već samo ljudi od krvi i mesa i nema nikakve sumnje da je jako teško postići tu ravnotežu, između, sa jedne strane, nezavisnosti i sa druge strane, nepristrasnosti sudija, efikasnosti, pravičnosti, a sa treće i četvrte strane, ako hoćete i tim pre zbog toga što nezavisnost i nepristrasnost zahteva visok stepen slobode, a naravno koji je među pravnicima formulisan kao slobodno sudijsko uverenje, a ja vas molim da u nekom narednom periodu detaljnije formulišete to slobodno sudijsko uverenje, budući da tu slobodu mnogi shvataju bukvalno. Dakle, pravičnost kao jedno posebno osećanje za pravdu koje sudija godinama treba da neguje jeste izraz osobina ličnih sudije koje se izgrađuje godinama. Ravnoteža koju sam pomenula ni u jednoj zemlji u svetu nije bila posledica intervenisanja izvršne vlasti u pravosuđu, u sudskoj vlasti, je l' tako, kao treća grana vlasti, već tamo gde je takva jedna ravnoteža postignuta. Ona je dobijena jednom višedecenijskom pravosudnom izgradnjom pravosudnog sistema i to onim štelovanjem te kompleksne društvene institucije. Imam potpuno razumevanje prema toj već izlizanoj upotrebi reči reforma, od koje mi je iskreno muka. Moram da kažem da nijedno pravosuđe koje se reformiše, ne može u doglednoj budućnosti da bude dobro. Znate, reformu ne možete da sprovedete preko noći. Svaka reforma pravosuđa prvo uništi to pravosuđe, a tome smo već svedoci, a potom sledi duga i mukotrpna izgradnja i to smo videli na prošloj reformi, ali uprkos mnogobrojnim kritikama tada, ovaj parlament je rešio da neke stvari mora da lomi preko kolena. Par godina kasnije, došli smo u situaciju da postupamo po onom principu, hajdemo sve ispočetka. Moj konačni sud, zavisiće od akcionog plana, o čemu imam da govorim mnogo toga, kada on bude prezentovan. Ono što je dobro u ovoj strategiji, jeste što se ne predviđaju nekakvi dramatični lomovi, ali istorija je tu da nas pouči, da je svaki nagli poraz, upravo u tom sistemu, zapravo u pravosuđu urušava sudijsku funkciju, čini nesigurnom, a onaj ko sudi, sudi uvek o životima i pravima nekih ljudi i ne sme osećati nesigurnost u svom položaju, jer ako ga oseća, onda neće suditi onako kako treba. Da bismo sagledali ovu strategiju u svoj svojoj ukupnosti i da bismo je pravilo ocenili, prvo moramo da vidimo, zbog čega je to srpsko pravosuđe toliko loše. Loše je iz jednog prostog razloga koji je formulisan davno u jednoj izreci. Onih dana kada je naše društvo od 1990. godine pa nadalje ušlo u procese menjanja i ekonomskog i političkog i administrativnog sistema i svih drugih mogućih sistema, koji god oni bili, ova država je prvo odlučila da skoči, pa da tek onda kaže – hop. Bojim se da ova država nikada nije shvatila i da mi kao društvo nismo shvatili jednu prostu stvar, a to je da nije suština pravosuđa da donosi pravdu. Mislim da u tom smislu nije ni adekvatan naziv Ministarstvo pravde, pre ministarstvo pravosuđa ili ministar prava, ali to nekom drugom prilikom, jer onaj koji misli da je pravda nešto što čovek može da donese, zapravo smatra sebe ni manje, ni više, nego Bogom, a pravda je religiozni pojam. Ako hoćete, ona je i filozofski pojam, a ako hoćete još detaljnije, imate i onaj Aristotelov pojam pravde, možete ga pročitati, ali o tome ću nešto kasnije kada budem govorila o ovom načelu kvaliteta pravde, jako zanimljivom načelu. Naprotiv svrha pravosuđa jeste da rešava društvene sukobe. Naravno od Hamurabija, pa sve preko Cicerona, Konstantina Velikog i Cara Dušana, sudovi imaju osnovni zadatak da rešavaju sve sukobe u jednom društvu, i to kako one proste sukobe među ljudima koji su se okončavali krvlju, tako i sve one druge sukobe koji nastaju oko imovine, zaposlenja, porodice itd. Od svih stvari koje sam do sada navela, imam naravno jednu dilemu, a naravno to je da nam ni za jedan jedini dinar neće porasti standard sve dok sudovi aktivno i ažurno ne počnu da rešavaju svoje probleme, a njih ima na pretek. U kontekstu ekonomije sukobi oko ekonomije jesu urgentni. Ako pogledamo statistiku onda možemo da učinimo da su mnoge firme propale upravo zato što su bile posledice dugogodišnjih sudskih procesa. Naravno, ako pogledamo tekst strategije vidi se jedna tačna brojka. To je da u Srbiji postoji nešto oko 3,5 miliona sudskih postupaka. Na sedam miliona stanovnika, ako ih okvirno uzmemo da ih ima sedam u našoj zemlji, to je dramatičan broj. Pri tom imamo oko 2000 sudija, što znači da mi zapravo na jednog sudiju imamo oko 1.700 sudskih predmeta. Ako gledamo uporedno-pravnu analizu u Srbiji je 2012. godine Srbija sa sedam miliona stanovnika imala 1.900.000 novih sudskih postupaka. Velika Britanija je sa 63 miliona stanovnika te iste godine imala svega 2.340.000 novih sudskih predmeta. Dakle, u Srbiji na svaka 3,6 stanovnika dolazi po jedan sudski predmet, a u Velikoj Britaniji je npr. na jedan sudski predmet dolazio na svakog 27 stanovnika. Sada ne treba biti pametan da bi se shvatilo da u Srbiji po glavi stanovnika ima sedam i po puta više sudskih predmeta, nego zamislite u Velikoj Britaniji. U kontekstu ovog moram naravno dati jedan primer. Nemačka je 1971. godine u svom pravosudnom sistemu imala oko 13.000 sudija. Međutim, kako je postalo izvesno da će Berlinski zid pasti, da će doći do ujedinjenja Istočne i Zapadne Nemačke, tako se istovremeno u toj istoj Nemačkoj razvijala svest o tome da će zapravo transformacija one komunističke Istočne Nemačke u jedno potpuno tržišno, i jedno demokratsko društvo izazvati veći broj sukoba u društvu nego ranije. Ta svest dovela je do činjenice da se tamo išlo u cilju povećanja broja sudija i to na 21.000 te iste 1971. godine. Iako je Zapadna Nemačka tada već bila uređeno društvo, za razliku od Istočne Nemačke, koja će to postati naravno tek kasnije, kao takva predstavljala oslonac njenog razvoja, uprkos tome broj sudija je povećavan kako bi pravosuđe upravo bilo efikasno, i kako bi ono uspelo da se izbori sa svim onim izazovima koje je donela i ekonomska i politička transformacija. Međutim, mi uporno izbegavamo da kažemo istinu, a to je da Srbija nema dovoljan broj sudija. Srbiji je neminovno potrebno povećanje broja sudija. Ekonomisti ne treba da brinu zbog moje čežnje za povećanjem broja sudija, jer budite sigurni da svaki dinar koji je uložen u pravosuđe višestruko se vraćao, ukoliko to pravosuđe jednog dana bude efikasno, ukoliko se poveća brzina rešavanja sudskih predmeta, a ta brzina rešavanja sudskih predmeta smanjuje ukupne troškove ekonomije, a samu privredu, zapravo oslobađa jednog dugotrajnog čekanja na rešavanje problema čije odugovlačenje zapravo privreda nikada ne može da trpi. Naravno, sada ću krenuti nešto konkretnije malo o samom tekstu reforme pravosuđa. Na prve strane, moram da kažem da imam neke kritike. Na strani 1. vi kažete novom strategijom obezbeđujete kontinuitet reforme pravosuđa. Na drugoj strani govorite o tome da zapravo to nije kontinuitet nego je nova strategija. Na strani tri to je reforma reforme. Sada meni nije jasno šta od toga ova strategija predstavlja? U pogledu ovih ključnih načela i prioriteta, vi ste ih onako lepo sistematski složili u pet, meni samo molim da objasnite ovo načelo kvaliteta pravde. Ja ga zaista ne razumem. Znam za Aristotelov pojam pravde. Znam da zemaljska bića teže pravičnosti, a ta pravičnost ista, zapravo znači konkretizaciju pravde u pojedinačnom slučaju, a tome se teži, s tim da sve što je zakonito ne mora biti i pravično. Molim da mi objasnite to načelo kvaliteta pravde. To je nešto što meni ovako ostaje nepoznanica. Govorite o rešavanju predmeta u razumnim rokovima. To je nešto što moram da pohvalim. Konačno i prošle godine Ustavni sud je prvi put ustanovio povredu prava na suđenje u razumnom roku i pravo na život i to u predmetu "Topčider" o kome istraga traje već devetu godinu. To je ta efikasnost pravosuđa. Naravno, pohvaliću ono što je predviđeno, što se zove rešavanje predmeta u razumnim rokovima. U pogledu unapređenja statusa Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca i normativnog regulisanja odgovornosti ova dva tela. Ovde se zapravo priča o nekoj svetloj budućnosti pravosuđa, mada ja mislim da ona ne može da bude svetla. Ne može da bude svetla iz razloga što čitavom strategijom, bar u ovom obliku u kome se ona nalazi, zapravo se stvara oligarhija i to zahvaljujući Pravosudnoj akademiji koja preuzima nadležnosti i Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca u vezi predlaganja kandidata. Oni zapravo formalno nastavljaju da predlažu te kandidate, ali sa onog spiska koji im dostavi Pravosudna akademija, tako da osnovna uloga ovih institucija se svodi na samo prosleđivanje spiska dalje, tj. parlamentu, a dok se i parlament kao zakonodavno telo jednog dana potpuno ne isključi iz svega ovoga. Vidimo da ova strategija i njen akcioni plan idu upravo u tom pravcu. Naravno, moram ovom prilikom, budući da ste prisutni, da iskoristim priliku da neki koji su zaposleni na Pravosudnog akademiji kažu da je nikako ne opravdavaju, ali moraju da je brane "eksoficijom", šta god to značilo. Što se tiče ujednačavanja sudske prakse, ovde se pominje Vrhovni kasacioni sud. Nemerljiv značaj, imaće dostupnu sveobuhvatnu bazu sudskih odluka, itd. To je sve u redu, ali ovakav način na koji ste formulisali ujednačavanje sudske prakse, bojim se, mi pripadamo, koliko ja znam, kontinentalnom pravnom sistemu, a ovim doprinosite njegovom približavanju anglosaksonskom pravnom sistemu, pa u najmanju ruku, mi se približavamo i precedentnom pravu. Mislim da ćete ovako nešto teško sprovesti u praksi, tim pre što se narušava bar ovim načinom na koji je formulisano ujednačavanje sudske prakse, narušavate samostalnost sudijske funkcije, a posebno, ono što sam već rekla, slobodno sudijsko uverenje. Evo, konkretan primer, gospodine ministre, za nasilje u porodici, jedno veće kaže da je za postojanje tog dela dovoljna jedna radnja. Veće nekog drugog suda će reći da je za postojanje tog krivičnog dela potrebno da je radnja izvršenja kontinuirana, odnosno da je trajna, dok će na primer veće nekog trećeg suda reći da za postojanje tog krivičnog dela mora da bude preuzeto više radnji prema oštećenom. Recimo, od ovakva tri stava, mene baš zanima šta bi vi izabrali? To je što se tiče ujednačavanja sudske prakse. U pogledu aktera reforme, to sam već naravno iznela, što se tiče Pravosudne akademije, ali kada se govori o potrebama za izmenama ustavnih okvira, pa onda govorite o rešenjima, isključenje Narodne skupštine iz procesa izbora predsednika sudova, sudija, javnih tužilaca, itd, neću sve čitati, moram da kažem, da li mi to zapravo, da li ova strategija za reformu pravosuđa ima tendenciju da menja Ustav samo zato da bi ona se sprovela. Reći ću i zašto se zahteva promena Ustava? Znate kako, sistem, odnosno Ustav, služi ne da se menja sistem, kako kome padne na pamet, zato je i najviši pravni akt, ma šta ja mislila o Ustavu. Ono što sam mislila, rekla sam. To vam je kao kad pogrešimo i kupimo naravno pogrešna vrata za kuću, pa onda umesto da kupimo prava vrata za kuću, mi rušimo kuću da bi nju podobili kupljenim vratima. Naravno, ovde kao da provejava namera ili se bar tako meni čini, da se sudska vlast potpuno marginalizuje i zapravo stavlja pod kontrolu izvršne vlasti, kontroliše iz jednog centra, a taj se centar naziva Pravosudna akademija. Ono što je jako zanimljivo jeste činjenica da direktor te Pravosudne akademije nema ni položen pravosudni ispit. Odgovornost za realizaciju ciljeva aktivnosti predviđenih strategijom reforme, sastavljeno od 15 članova i sad se tu nabrajaju koji su članovi i meni je ovde jako zanimljivo što nigde niste pomenuli kategoriju pomoćnika, dakle, oni koji rade jako puno i kao da su nekako namerno izostavljeni. U ovom momentu imate 2.500 pomoćnika, pa mislim da bi bar i oni trebali da zasluže, ako ništa drugo, da budu pomenuti upravo u ovoj strategiji, nešto kasnije o tome, zaslužuju da budu pomenuti u ovoj strategiji posebno zato što imaju udruženje i to zamislite, na republičkom nivou. Podneli su inicijativu Ustavnom sudu, a kada smo već kod ustavnog suda, postoje tri inicijative podnete ustavnom sudu, a sve u vezi člana 40. Zakona o Pravosudnoj akademiji, i to njegovog stava 8, o tome naravno nešto kasnije, ukoliko mi vreme bude dozvolilo i koristiću i vreme svoje poslaničke grupe. U pogledu nejasnih standarda izbora, opoziva, rezultata rada, napredovanja za sudije, itd, vi ovde govorite, zapravo, negde ste stavili tačku, a trebali ste da stavljate zarez pa onda da završite rečenicu do kraja u ovoj strategiji pravosuđa. Kažete – Državno veće tužilaca nije podnelo podzakonski akt. Napisalo je Pravilnik o vrednovanju rada tužilaca i zamenika javnih tužilaca i to je poslato u Brisel i to bi vi trebalo da znate, pošto ste po funkciji član Državnog veća tužilaštva. Kažete dalje – Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca nisu podneli podzakonske akte kojima bi utvrdili kriterijume, merila i postupak za napredovanje i vrednovanje rada sudija i javnih tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca, iako su na to bili obavezni po zakonu od 90 dana od dana konstituisanja Saveta. Sve je to tačno, samo što ste morali da ubacite i sledeću rečenicu, a to je da je to bila obaveza prvog saveta Državnog veća tužilaštva iz 2009. godine, a ne onog Državnog veća tužilaca koji je izabran aprila 2011. godine. Trebalo je ovde da stavite zarez, pa da nastavite rečenicu do kraja. Sa druge strane, kažete da je u pogledu VSS u decembru 2010. godine doneo etički kodeks, a Državno veće tužilaca tek treba da ga donese. Ne treba da ga donese, budući da ga je već uradilo, samo treba da se ozvaniči naravno. Što se tiče toga, takođe kažete, ne završavate rečenicu u pogledu opet Državnog veća tužilaca, ne znam iz kog razloga, Državno veće tužilaca je 20. maja 2013. godine izabralo svoje disciplinske organe. E sad, etički kodeks DVT nalazi se takođe u završnoj fazi. Ne znam zašto ove podatke o Državnom veću tužilaca niste stavili u strategiju, a budući da su tačni. Naravno, što se tiče izrade programa SAP, tu bi mogla i sat vremena, o tome, ali nemam vremena. U okviru Javnog tužilaštva, uvođenje SAPO softvera uključeno je u IPA 2008. projekat, itd. Moram ovako brzo da pričam da bi stigla da kažem sve što imam. Ovde se može govoriti da se ovde radi o jednoj klasičnoj otimačini na jednom neozbiljnom projektu, a koji nema čak ni smisao koji mu je inicijativno postavljen. Zamišljen je tako da treba zapravo da se omogući elektronsko praćenje predmeta, tako što se skenira sve ono što stigne u Javno tužilaštvo, međutim, napravljen je sistem da se skenira samo prva strana na kojoj se nalazi bar kod – to je ono kad odete u prodavnicu i kupite neki proizvod, one crtice i brojevi ispod onoga što vam otkucaju na kasi. Jedan moj kolega, koji je sticajem okolnosti javni tužilac, šaljivo je karikirao kada je krenuo na ovu obuku, pa je pitao devojku koja ih je obučavala: "A šta ako meni dođe, recimo, 10 kg dokaza? Hoćete li sve to skenirati? Hoću li ja sve imati u elektronskoj formi?" Ona mu kaže: "Ne. Imaćete samo prvu stranu". Toliko o tome. Kod privrednih sudova situacija je još katastrofalnija. Skenira se samo ono što je bitno. Ne znam koji je taj ko će procenjivati šta je bitno? Ako će procenjivati, onda ste trebali da stavite da će ono bitno procenjivati sudeći sudija, a ne da neko od administrativnog osoblja ili, ne daj bože, neko iz pisarnice, odlučuje o tome šta je bitno a šta nije. Dakle, rezultat ovog trenutnog elektronskog praćenja propisa i ove trenutne obuke jeste sadašnja libra plus skeniranje prve strane sa sve kodom. U pogledu delotvornog korišćenja resursa u sudstvu i tužilaštvu, ima jedna rečenica: "Proces prenošenja odgovornosti za dostavu pismena na privatni sektor nije započet. Dostava se svim sudovima vrši preko pošte i dostavljača zaposlenih u sudovima". To je jako zanimljivo jer otvara širok spektar mogućnosti zloupotrebe. Recimo, nezainteresovane i one koji su potpuno profesionalni dostavljači, u vidu službenika pošte, treba zameniti zaposlenima u privatnom sektoru, koji su po pravilu slabo plaćeni i koji te poslove često rade kao privremene i nemaju šta da izgube i to može dovesti upravo do štetnih posledica o kojima sam govorila, a u vidu neuručivanja otpravka i slično. Na primer, zamislite mene da budem u dosluhu sa nekim dostavljačem i da mi kaže da mi ne dostavlja, na primer, iz nekog vremena. Savršeno za zloupotrebu i za dalje širenje korupcije. Ovde ću završiti. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Milica Radović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, mi danas raspravljamo o dva vrlo važna dokumenta koja bi trebalo da ukažu na put i pravac koji će država da zauzme kada je u pitanju reforma pravosuđa i kada je u pitanju borba protiv korupcije. Ovo su pitanja od ogromnog značaja, ne samo za vladavinu prava, već za sveukupnu demokratski i ekonomski razvoj države. Moram da priznam da sam zaista očekivala od ovih dokumenata, prvenstveno od Nacionalne strategije reforme pravosuđa, da će ponuditi jasan odgovor na pitanje kako mi danas da izađemo iz vrlo teške situacije u kojoj se pravosuđe nalazi. Nažalost, umesto toga, mi smo dobili jedan prazan akt koji je pun načelnih stavova i koji čak ne polazi od tačnog, preciznog i jasno utvrđenog uzroka za loše stanje u pravosuđu danas. Ova strategija, po mom mišljenju, kao da je pisana za neko idealno vreme. Kao da je pisana za vreme kada mi tek treba da krenemo u reformu pravosuđa, čiji bi cilj bio da ionako već efikasno pravosuđe učinimo još efikasnijim. Jako mi je žao što kreatori ove strategije nisu sa dužnom pažnjom i ozbiljnošću pristupili analizi stanja u pravosuđu danas, jer, da su to uradili, ova strategija bi danas bila mnogo konkretniji dokument. Mi kao da prenebregavamo činjenicu da od 2008. godine nismo imali jedno katastrofalno lošu reformu pravosuđa koja je u pravom smislu reči skrhala pravosudni sistem. Naravno, očekivala sam da tvorci ove strategije postanu svesni ozbiljnosti i težine stanja u pravosuđu danas. Žao mi je što je takav pristup danas izbegnut, ili je nekako izostao. Kao rezultat prethodno sprovedene reforme pravosuđa koju je karakterisao ogroman, nepodnošljiv upliv izvršne vlasti i nepodnošljiv politički pritisak, mi smo danas dobili pravosuđe u kom su sudije i tužioci zastrašeni, dobili smo pravosuđe gde sudije i tužioci rade u atmosferi straha i nesigurnosti za svoje pozicije, dobili smo pravosuđe koje je izrodilo mrežu sudova koja je takva da, recimo, jedno lice, kada treba da se obrati sudu, iz jednog mesta mora da prođe čak i do 100 km u jednom smeru da bi podneo najobičniji podnesak. Naravno, kao rezultat takve reforme pravosuđa mi smo dobili i to da su sudovi danas neopravdano i rekla bih potpuno preopterećeni prilivom novih predmeta. Kada ovo govorim imam na umu prvenstveno beogradsko pravosuđe. Mi smo kao rezultat jedne takve strategije i reforme pravosuđa dobili da je pravo na pravično suđenje danas ugroženo, da je pristup građana pravdi potpuno otežan. Naravno da je neefikasnost postupanja sudova drastično povećana. Naravno, da ne govorimo o nedopustivim troškovima koje je takva reforma pravosuđa proizvela upravo zbog toga što mi ovde u parlamentu izglasavali zakone. Kada kažem mi, mislim na većinu koja je u tomtrenutku postojala, a DSS je bila stranka koja je uvek glasala protiv svakog tog zakona koje je ranije ministarstvo predlagalo, jer smo shvatili ozbiljnost težine situacije koja će nastati nakon izglasavanja tih zakona. Mi smo tim usvajanjem zakona finansirali neverovatnu količinu neznanja onih koji su takve zakone upućivali u Skupštinu i rekla bih da smo finansirali jednu samovolju, koja se temelji na potpunom odsustvu bilo kakve strategije, u kom pravcu treba da nas to što su učinili dovede. Ako svemu ovome dodamo i to da je reizbor sudija izvršan na netransparentan način, da je izvršen na potpunonelegalan način, da smo preko noći ostali bez jedne trećine pravosudnog kadra u sudovima, a da smo nekoliko godina nakon toga dobili odluku Ustavnog suda Srbije, koji je tu trećinu sudija i tužilaca, radi se negde oko hiljadu njih, nosilaca pravosudnih funkcija, vraća u pravosudni sistem, onda to na najplastičniji i najjednostavniji način pokazuje kolika je bila pogubnost takve reforme pravosuđa. Naravno, postavlja se pitanje zašto sve ovo govorim? Zbog toga što smatram da je došlo vreme da se podvuče crta i da se kaže ko je kriv za takvo stanje u pravosuđu, da li će bilo ko da snosi posledice zbog niza loših poteza koje je takva reforma pravosuđa izrodila. Mislim da je to neophodno. Mislim da je strategija morala sa jasnom analizom da ukaže na uzrok šta je dovelo do toga da mi danas imamo ovakvo stanje u pravosuđu. Naravno, o tome u strategiji nema ni reči. Nesumnjivo je da su danas najodgovorniji za stanje u pravosuđu upravo bivši članovi Visokog saveta sudstva i Držanog veća tužilaca i sadašnji članovi Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, koji su svojim postupanjem teško ugrozili pravosudni sistem Srbije. Kada to kažemo i konstatujemo, a ne konstatujem samo ja, nego govori o tome cela stručna javnost, onda je bilo za očekivati da ti članovi ne budu angažovani na donošenju strateških odluka, a svakako da je nacionalna strategija reforme pravosuđa jedna od takvih pitanja. Oni su, kao prvo, izgubili poverenje svojih kolega, jer znate na koji način su izabrani, da jedna trećina ljudi u pravosuđu nisu imali pravo da govore o njihovom izboru, odnosno da se izjasne. Izgubili su poverenje građana Srbije. Meni je bilo za očekivati da će oni koji tvore ovu strategiju, da će oni koji su ti koji nam danas predlažu usvajanje ovakvog akta, biti svesni da je nemoguće pravnu državu graditi sa onima koji se konstantno oglušuju o principe na kojima ta pravna država počiva. Žao mi je što je takav pristup izostao. Naravno, ministru se posebno izvinjavam zbog toga što toliko uporno insistiram na ovom pitanju, a to radim isključivo i samo zbog toga što smatram da je neophodno da uverim predstavnike Ministarstva pravde da je ovo prvo pitanje koje morate da rešite kada govorimo o naknadnoj reformi pravosuđa, odnosno popravljanja stanja u samom pravosuđu. Ovo je prethodno pitanje bez koga bilo koje naknadno pitanje, odnosno rešenje ne može da bude trajno i ne može da opstane dugo. Meni je drago što je na drugoj strani strategije konstatovano da kapaciteti ključnih aktera pravosuđa izazivaju zabrinutost. Naravno, ovde se govori o članovima Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, ali moram da priznam da mi nije drago što se samo konstatuje zabrinutost. Ne predviđa se ni jedan, da kažem, izlazni element, izlazni mehanizam kako da dođemo do toga da pravosuđe učinimo boljim, i kako da dođemo do toga tu zabrinutost otklonimo i da načinimo stvari u pravosuđu bolje. Jednostavno nije dovoljno izraziti zabrinutost, a ne predvideti mere za njegovo rešavanje, jer se tako stvara utisak u javnosti da su oni koji su bili najvažniji za kreiranje pravosuđa ranije, faktički umesto da im se utvrdi odgovornost, bivaju nagrađeni za ono što su radili, i to je naravno loše. Pored toga što ova strategija ne predviđa rešenje osnovnog problema u pravosuđu, ona u svom tekstu ima zaista, neke vrlo čudne konstatacije. Recimo, kaže se nova strategija, treba da obezbedi kontinuitet reforme pravosuđa, itd, itd. Znači, da li tvorci strategije zaista smatraju da je ono što je do sada urađeno uspešno? Vi ste sami ovde u parlamentu govorili da ste zatekli ruševinu. Kako onda možemo u jednom strateškom načelnom dokumentu pišemo da je cilj strategije da se obezbedi kontinuitet reforme pravosuđa? Ko je pisao ovu strategiju? Ministre, ja znam, poznavajući vas, da vi niste pisali ovu strategiju. Ovu strategiju su pisali neki koji nemaju baš mnogo veze sa pravom i sa stanjem u pravosuđu danas. Zatim, dalje, na strani 2. se kaže – radi uspešnijeg sprovođenja reformskih mera potrebno je najdalje u roku od godinu dana od dana usvajanja strategije sprovesti sveobuhvatnu funkcionalnu analizu pravosuđa u Srbiji. Valjda, hajde ovde ne treba da budemo pravnici, valjda se radi prethodno analiza da bismo dobili strateški dokument. Nije valjda da je strategija pisana a da prethodno nismo izvršili stanje, i analizu stanja u pravosuđu danas? Nemojte, molim vas, ovakve rečenice da imamo u strategiji, ovo su zaista krupne greške. Ko je pisao strategiju, ja zaista molim od vas odgovor na ovo pitanje? Mene ovakve rečenice ponižavaju. Ja sam šokirana kad sam ovo pročitala. Dalje, kaže se, ima tu još mnogo naravno stvari koje su po meni nelogične, ali na strani osam kaže se – da pojedina opredeljenja ove strategije zahtevaju promenu Ustava. Onda se postavlja jedno najlogičnije pitanje. Bez obzira kakav je moj odnos prema tome da li Ustav treba menjati ili ne, to ostavljamo sa strane, to u ovom trenutku opšte nije bitno, ali se postavlja jedno logično pitanje – kako onda ova strategija koja nudi niz rešenja koja podrazumevaju promenu Ustava može da bude u skladu sa Ustavom. Kako je i na osnovu čega Odbor za ustavna pitanja zauzeo stav da ova strategija je u skladu sa Ustavom. Ja kažem opet, ovde ne treba da budete pravnik, da bi razumeli kolika je ozbiljnost ovoga što ste napisali, u negativnosti, što ste napisali u strategiji. Ova strategija ne može da bude u skladu sa Ustavom ako predviđa niz rešenja koja podrazumevaju promenu Ustava. Valjda ta rešenja treba da se nadovezuju na rešenja koja daje ustavni okvir. Čini mi se da je ovde došlo i do nekog nelogičnog redosleda u potezima. Da li se strategija donosi da bi se menjao Ustav ili se Ustav menja da bi se donela strategija? Ovakve greške oni od kojih očekujemo da imaju aktivno učešće u izgradnji pravne države po meni su zaista nedopustive. Kada dalje govorimo o načinu na koji je izrađena strategija, moram da iznesem svoje mišljenje, shvatanje i stanovište. Zaista mi je žao i mislim da je štetno što Udruženje tužilaca i udruženja sudija nisu učestvovala u izradi strategije. Bilo je neophodno vrlo ozbiljno prihvatiti argumente koje su oni iznosili, od kojih polaznih osnova treba krenuti kada se piše ovakva jedna strategija. Nije dovoljno da strategija samo ponudi ključna načela koja su prirodni nastavak onih načela na kojima se temeljila prethodna strategija i nije dovoljno da ova strategija ponudi samo strateške ciljeve. Morala je da ponudi odgovor na pitanje – kako da dođemo do ostvarenja tih strateških ciljeva? Govorim o nizu načela, nemam vremena da sve analiziram, ali ću reći da li je načelo nezavisnosti pravosudnog sistema koje je ovde prvo načelo, moguće ostvariti sa sadašnjim sastavom VSS i Državnog veća tužilaca, sa telom koje je tako reći, svaku odluku iz procesa reizbora sudija, donosio na nelegalan način. To nije moj lični stav, i sami znate da postoji odluka Ustavnog suda Srbije. O ovome o čemu govorim, govori cela stručna javnost, govori u Izveštaj Poverenik za informacije od javnog značaja, čiji smo Izveštaj pre neki dan ovde usvajali. Takođe govori Zaštitnik građana čiji je Izveštaj briljantno opisao stanje u pravosuđu i sve ono što se u međuvremenu dešavalo, sa jasnim apostrofiranjem svih onih koji su za ovako teško stanje u pravosuđu krivi. O tome govori Evropska komisija, Evropski parlament u svojoj rezoluciji iz marta 2012. godine, o tome govori Evropski savet, odnosno Parlamentarna skupština Saveta Evrope, u svojoj rezoluciji iz januara 2012. godine. dakle, o tome govore svi bitni i relevantni, kako domaći, tako i međunarodni činioci koji su vrlo zainteresovani za stanje u pravosuđu danas. Kada pogledamo šta su oni napisali u svojim izveštajima postoji jedna zajednička konstanta. Oni ove članove VSS, što bivše, što sadašnje, karakterišu kao lica koja su nesposobna, nedostojna i nestručna. Mislim da je to moralo da predstavlja neku polaznu osnovu od pisanja ove strategije i prvenstveno od cilja koji se želi postići i načina na koji je to moguće izdejstvovati. Ako se ne varam, vi ste od evropskih eksperata, negde u decembru prošle godine dobili predlog reformskih mera i ako se ne varam jedna od tih prvih mera je izbor člana VSS i Državnog veća tužilaca. Kada je reč o načelu odgovornosti, da li mislite da radna verzija pravilnika o kriterijumima za vrednovanje sudija, koji je još uvek radna verzija, mislim da taj pravilnik nije usvojen, da li mislite da treba i može da predstavlja garanciju kvaliteta rezultata rada sudija? Mislim da ne. Iz prostog razloga, jer ako pogledamo taj nacrt pravilnika za vrednovanje rada sudija, onda vidimo da će on sudije pretvoriti u mašine za štancovanje presuda, koje će mnogo manje voditi računa o tome da se svakom predmetu posvete na pravi način, nego će zbog toga da bi dobili što veći broj poena ili bodova, primat davati rešavanju onih slučajeva koji su laški. Teže slučajeve će ostaviti sa strane. Zašto to govorim? Zašto to taj pravilnik ne polazi od razlike u strukturi i u složenosti predmeta. On potpuno izjednačava lake predmete sa onim teškim spornim odnosima. Svaki sudija, čak i da sam ja na mestu sudije, primat bih davala lakšim predmetima, jer mi od toga zavisi moje mesto u pravosuđu, da li ću ostati ili neću. To se na kraju svodi kao jedan od osnovnih kriterijuma za uspešnost u radu. Mislim da je to jako loše, mislim da ne treba da damo primat kvantitetu, nego treba da bude dat kvalitetu kojim se određene stvari rešavaju. Ovaj pravilnik takođe ne polazi ni od načina kako da iznađemo rešenje za rešavanje starih predmeta? On takođe polazi od idealnih uslova. Pogledajte samo beogradskopravosuđe, pogledajte sa koliko predmeta u radu se svaki sudija u beogradskom pravosuđu danas suočava. U takvoj situaciji kada predvidite idealne uslove za rešavanje starih predmeta mislim da to neće imati preteranog efekta. Dalje, kada je reč o načelu efikasnosti i uspostavljanju delotvorne mreže sudova, vidimo da Ministarstvo pravde u ovom pogledu malo luta. Nedavno smo u skupštinskoj proceduri imali Zakon o mreži sudova, tačnije Zakon o sedištima i područjima sudova i tužilaštava, koji između ostalog predviđa i postojanje sudova na teritoriji KiM. Kada se proces, da kažem, briselskih pregovaranja i pregovora približavao tom njegovom nesrećnom kraju, brzopotezno je iz skupštinske procedure bio povučen predlog zakona koji je ranije bio u skupštinsku proceduru upućen. Naravno, on je povučen samo iz jednog razloga što je taj briselski pregovor, odnosno briselski sporazum došao do zaključka da je neophodno da se ukinu srpske institucije, tačnije institucije Republike Srbije na Kosovu, a prva koja treba da se ukine jeste Osnovni sud u Kosovskoj Mitrovici i sa tim procesom treba da se nastavi. Mene zaista zabrinjava ovo što sam pročitala u strategiji, a to je da mi mrežu svojih sudova treba da upodobimo sa Briselskim sporazumom. Znate šta, onaj ko se sa takvom lakoćom odvaži na to, da takvu jednu stvar stavi u nacrt ili, da kažem, predlog nacionalne strategije za reformu pravosuđa, to samo pokazuje da mi kao država ne zaslužujemo ni za pedalj bolji status u međunarodnoj zajednici, međunarodnim odnosima, ne zaslužujemo bolji status ni kod te Nemačke, koja se danas za naš status mnogo pita, upravo zbog toga što mi sami ne poštujemo sebe. Ako se ne varam, taj Briselski sporazum je usvojen u formi izveštaja baš ovde, u samoj Skupštini. Šta mi radimo? Na koji način mi pravimo nacionalnu strategiju za reformu pravosuđa? Na današnji dan vidimo da bez obzira na sve to i bez obzira na de facto priznanje nezavisnosti Kosova, mi danas ne dobijamo datum. Ne dobijamo datum i šta god da smo učinili nećemo ga dobiti, jer EU jasno šalje poruku da ne želi Srbiju u svom članstvu. To treba reći javno i bilo bi jako dobro da su naši predsednici sa razumevanjem shvatili poruku koju su danas dobili. Pošto mi vreme ističe, nemam vremena više da se bavim ovom drugom strategijom, koja je u značajnom mnogo je bolji tekst od ove prethodne, a to je strategija za borbu protiv korupcije. Moram da kažem da mi ovakav tekst nećemo prihvatiti, zbog toga što smatramo da je to prazan akt, koji ne rešava i ne nudi ni jedan jasan odgovor za prevazilaženje teškog stanja u pravosuđu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, nacionalna strategija reforme pravosuđa je nesumnjivo dokument izuzetno velikog značaja, pre svega iz razloga što su u tom dokumentu sadržane smernice ili bi trebalo da budu sadržane smernice za trasiranje puta ka ustrojstvu jednog od stubova vlasti u Srbiji, u konkretnom slučaju to je sudska vlast. S druge strane, strategija reforme pravosuđa o kojoj raspravljamo nije nov dokument. To je jedan kontinuiran reformski proces koji je započeo još 2006. godine i trebalo je da traje do 2011. godine, ali sa brojnim opterećenjima, greškama, propustima koji i sada opterećuju ovu strategiju. S druge strane, usvajanjem strategije reforme pravosuđa Srbija ispunjava obaveze prema EU i istovremeno ispunjava uslov za ulazak u EU. Međutim, treba podsetiti da su upravo predstavnici EU nadležni za oblast pravosuđa u tom periodu reformskog procesa od 2006. do 2011. godine iznosili brojne primedbe na reformski proces pravosuđa u Srbiji i te primedbe su bile i te kako osnovane. Zato, kada raspravljamo o reformi pravosuđa u Srbiji, moramo najpre poći od grešaka i propusta koji su se u tom periodu desili, kako bi te greške otklonili, sanirali posledice koje su tim greškama učinjene, a ona dobra rešenja učinili još boljim i kvalitetnijim, sve u cilju da građani Srbiji ostvaruju sudsku zaštitu kroz kvalitetno pravosuđe, da ostvaruju sudsku zaštitu na način koji podrazumeva da sudovi rade efikasno, da rade stručno i da u sudovima budu nosioci pravosudnih funkcija koji sa aspekta stručnosti i dostojnosti zaslužuju da budu nosioci tih pravosudnih funkcija. Naravno da se time postiže i ono tzv. univerzalno načelo, a to je zadovoljenje pravde, jer se pravda i deli u sudovima. U analizi reforme pravosuđa treba poći od jedne nesporne činjenice, a ta nesporna činjenica je da je reformski proces u pravosuđu započet i da je stao. Stao je 2011. godine kada prestaje da postoji pravni okvir za dalju reformu pravosuđa, kada prestaju reformski procesi i kada se akumuliraju i nagomilavaju problemi. Naravno da su ti problemi i te kako prisutni danas i naravno da se upravo sada kroz ovu strategiju sa tim problemima suočavamo. Ono što je jako važno istaći, kada se govori o reformi pravosuđa, jeste da je svako od ovih načela koja su sadržana u strategiji reforme pravosuđa u Srbiji poprilično opterećena ili čak dovedena u sumnju. Zašto? Zato što su počinjene, kako sam malopre rekao, grube greške u reformskom procesu, u periodu od 2006. do 2011. godine. Kada govorimo o načelu nezavisnosti, ono je dovedeno u pitanje već samim sistemskim rešenjem. Mi smo načelo nezavisnosti doveli u ozbiljnu sumnju činjenicom da se u nezavisnost sudstva, a svima nama su puna usta nezavisnosti sudstva, upravo umešala zakonodavna vlast. Nedopustivo je, zaista nedopustivo da se bilo koji organ, bilo koje telo, pa čak i organ zakonodavne vlasti umeša u sudsku vlast. Kako je umešan? Jednostavno što je prelaznim sistemski rešenjem regulisano da sudije koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju i na vremenski period od tri godine odlučeno je, odnosno regulisano da o izboru tih sudija za nosioce pravosudnih funkcija odlučuje Skupština. Međutim, to nije jedini vid mešanja zakonodavne vlasti u sudsku vlast. Postoji još jedan, gde greh snosimo svi mi ovde, poslanici ove Skupštine, kada smo skoro ili nedavno skoro, doneli zakon kojim smo opet zbog jedne frapantno loše greške u reformskom procesu iz 2006. godine morali da sve sudije koje nisu ocenjene, a nisu ocenjene u tom periodu od 2006. do 2011. godine, ni krive, ni dužne imenujemo za nosioce pravosudnih funkcija. Ti ljudi nisu bili ocenjeni nikako, ni zadovoljavajuće, ni nezadovoljavajuće, ali su morali dobiti benefit kako bi se izbegla šteta ili štetna posledica po pravosuđe, a naročito po one koji su upravo zahvaljujući toj grešci bili u mogućnosti da pretrpe i ličnu i profesionalnu štetu. Međutim, ovaj eksperiment, i to eksperiment na živim ljudima, nije jedini koji se desio u ovom vremenskom periodu. Upravo su nakon toga došle i druge greške koje su ugrozile i druga načela, prevashodno načelo stručnosti u sudovima. Suvišno je govoriti o načinu na koji se postižu stručnost i stručne reference nosilaca pravosudnih funkcija. Prevashodno, to je zahvaljujući njihovom kvalitetnom radu, a odmah nakon toga, stručnost se postiže i edukacijama kroz usavršavanja i obuke kako u zemlji, tako i inostranstvu, ali i ono što je najvažnije, praćenjem rada sudija u sudovima. Hajde sad da postavimo pitanje – ko je to do sada pratio rad i kvalitet rada sudija? Apsolutno niko. Zašto? Zbog toga što od 2006. do 2011. godine nije bio donet Pravilnik o ocenjivanju kvaliteta rada sudija. To je zaista skandalozno i branjeno je frapantno lošim obrazloženjem da je postojao i da postoji Pravilnik o ocenjivanju rada ili kvaliteta rada sudija iz 1993. godine. Gospodine ministre, to je bilo pre 20 godina. U kakvim uslovima i u kakvom ambijentu su pre 20 godina radile sudije u sudovima, u kakvim zakonskim okvirima? Koliko se to promenili posle 20 godina, a da se ne donese novi pravilnik o ocenjivanju rada sudija? Da li je potrebno još nešto više reći od ovoga što se tiče grubih propusta u reformskom procesu od 2006. do 2011. godine? Nažalost, Visoki savet sudstva je 2009. godine bez donošenja ovog pravilnika doneo samo jedan pravilnik, a to je Pravilnik o vrednovanju sudija prilikom njihovog reizbora, odnosno ne reizbora u 2009. godini. Stoga je posebno opravdano postaviti pitanje – koliko je tada kvalitetnih sudija ne reizabrano, a još je više opravdano pitanje koliko je nekvalitetnih sudija reizabrano? Najgore od svega toga lošeg je što su odlukom Ustavnog suda sve ne reizabrane sudije vraćene na mesta na kojima su radile. Dakle, i dalje su nosioci pravosudnih funkcija, bez obzira da li ispunjavaju uslove profesionalnosti, stručnosti, dostojnosti, jer se to nije proveravalo, a ako se proveravalo, nije se adekvatno i kvalitetno proverilo. Mi i dan danas u sudovima imamo i te kako mnogo sudija koji su pod velikim stepenu sumnje u kvalitet rada u apelacionim sudovima u višim sudovima, ranije okružnim sudovima itd. Na šta to ukazuje? Ukazuje na nešto što je neophodno da se uradi, što je trebalo da uradi raniji saziv Visokog sudstva. To je sada prebačeno na teret ovom sazivu Visokog sudstva i Državnog veća tužilaca, a to je da se pod hitno donese pravilnik u kojem će se definisati merila koja će biti adekvatna, merljiva, jasna i precizna o ocenjivanju kvaliteta rada sudija. Na taj način će i kredibilitet pravosuđa u očima EU nesumnjivo biti veći, ali ono što je daleko značajnije je to da će i građani osećati sudove na pravi način, tj. kao mesto gde će uživati potpunu sudsku zaštitu i gde će ostvariti svoje pravo na pravdu. Sledeće načelo, načelo nepristrasnosti i kvaliteta pravde je posebno dovedeno u sumnju upravo zbog onoga što su moje uvažene kolege koje su govorile pre mene već ukazale, a to je neujednačena sudska praksa. Gospodine ministre, mislim da je greška što je u strategiji reformi pravosuđa sadržano da ujednačavanje sudske prakse treba da bude samo na teretu Vrhovnog kasacionog suda kao najvišeg suda u hijerarhiji sudova u pravosudnom sistemu RS. Zašto ovo govorim? Iz razloga što su upravo oni koji su generatori neujednačene sudske prakse, a to su apelacioni sudovi ostali van domašaja obaveze da ujednačavaju sudsku praksu. Normalno je da će o tome da vodi računa Vrhovni kasacioni sud kroz sudske stavove na građanskim i drugim odeljenjima zauzimanjem određenih stanovišta koji će biti obavezujući za niže stepene sudova. Moramo biti iskreni i reći da su apelacioni sudovi u velikoj meri doprineli da dođe do neujednačenosti sudske prakse i to više nikada ne sme da se dogodi jer smo u istoj činjeničnoj i pravnoj situaciji imali jednu presudu Apelacionog suda u Kragujevcu, drugog u Novom Sadu, trećeg u Beogradu, četvrtog u Nišu. Na taj način se stvara jedan osećaj apsolutne pravne nesigurnosti kod građana. Građani to ne zaslužuju. Građani zaslužuju da pravdu ostvare kroz sudsku praksu koja će biti jednaka za sve jer su svi jednaki pred zakonom, a sudovi primenjuju zakon. Ono što mi se čin možda najproblematičnijim u svim ovim definisanjima načela jeste načelo efikasnosti. Efikasnost sudova podrazumeva postupanje u predmetima u razumnim rokovima i u zakonitom provedenom postupku. Kako se postupa u našim sudovima? Hajde i tu da budemo iskreni. Najveći glasnogovornici kritika protiv reformskog procesa iz 2006. do 2011. godine, koji su članovi pojedinih strukovnih udruženja sudija i tužilaca su sudije koje su donosile presude i nakon šest meseci i godinu dana od zaključenja rasprave. Da ne govorim o trajanju postupaka u kojima su postupale te sudije. Sebi su dale za pravo da kritikuju pravosuđe sa tog aspekta. Mislim da je najveći problem bio u nepostojanju kontrole, gospodine ministre, u odnosu na takve sudije. Ko je kontrolisao one koji nisu doneli presude u zakonom propisanom roku, a to je, radi informisanja građana, rok od osam dana a najviše 30 dana samo u delikatnijim predmetima, odnosno u težim slučajevima? Neka građani sada vide koliko puta je taj rok prekoračen. Moram da istaknem činjenicu da mi se ni u kom slučaju, ne mogu da kažem ne sviđa jer je to glupo reći, već kao pravnik, kao čovek koji se bavi ovim poslom smatram nedopustivim da je ta kontrola prošla pored onoga što je bila obaveza za predsednike sudova koji su uglavnom zbog neprimerene solidarnosti propuštali da sankcionišu upravo one koji su na ovaj način postupali, a to je neefikasno postupanje. Na sreću grad iz koga ja dolazim ima sud koji spada u elitni deo pravosuđa Republike Srbije. To je Privredni sud u Užicu, koji je najažurniji i ja to sa pravom i ponosom mogu ovde da kažem. Ne radi reklame tog suda već zbog toga što želim da dam jedan jako dobar stimulans i za dalji rad i za dalji kvalitet tog suda. Međutim, ono što ni u kom slučaju nije dobro je da zbog ovakvog ponašanja sudija je došlo do štetnih posledica, gospodine ministre, pa su zbog povrede suđenja to jest povrede prava na suđenje u razumnom roku i povrede prava na pravično suđenje građani umesto da tu pravo i pravdu ostvare pred domaćim sudovima ostvarivali pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu. Šta je posledica? Posledica je dosuđena šteta u svim tim predmetima gde sada država trpi pod teret svog budžeta i te kako velike iznose koji se isplaćuju na ime naknade štete. Da li je ijedan sudija do sada koji je uzrokovao takvu posledicu odgovara? Ne. Da li će odgovarati? Hoće kada usvojimo zakone koji su ušli u sudsku proceduru i tu treba dati veliko priznanje Ministarstvu pravde što je prepoznalo problem i predložilo zakon kojim se i sudije stavljaju u individualnu odgovornost, odnosno ličnu odgovornost za štetu koju pričine u ovakvim situacijama nepostupanjem shodno načelu efikasnosti. Ono što bi trebalo da se pojavi kao nešto što je dobro jeste da će i budući pravilnik, koji bude donet, o ocenjivanju rada sudija, svakako sadržati i ovaj segment. Moram da iskažem jednu vrstu zadovoljstva što je Državno veće tužilaca već pri kraju donošenja jednog pravilnika o ocenjivanju i vrednovanju kvaliteta rada tužilaca. To je dobro. Ono što nisam obuhvatio ovim izlaganjem jesu organi i tela koji će nositi realizaciju ove strategije reforme pravosuđa, a tu u prvi plan stavljam DVT i VSS. Visoki savet sudstva i DVT tek od skora imaju puni kapacitet za rad i donošenje zakonitih odluka, puni kapacitet i u smislu kvoruma i u smislu kvaliteta rada tek od skoro. Šta je bilo do sada? Nikada više pravosuđe Srbije ne sme sebi dozvoliti da VSS radi u okrnjenom sastavu, da radi netransparetno. To se isto odnosi i na DVT, iako tu postoje bitne razlike. Nikada Ovo je put kada se ova dva organa i dva tela konstituišu na način koji je, pod jedan, zakonit i, pod dva, potreban građanima. Da bi strategija reforme pravosuđa mogla biti životno primenjiva logično je da je neko mora pratiti u sprovođenju i da mora postojati plan za sprovođenje, pre svega akcioni plan, ili organ i telo koje će taj plan da sprovodi, a to je komisija. Hvala vam, gospodine ministre, što ste usvojili jedan amandman koji će i rad i članstvo u toj komisiji po kvalitetu poboljšati. Na taj način, istovremeno, biće ispoštovano i ono takozvano demokratsko načelo izbora članova u toj komisiji koja će pratiti ovaj rad, jer je moj amandman koji ste vi prihvatili upravo na to i ukazao, da nijedan pojedinac ne može imati koncentraciju ovlašćenja koja podrazumevaju predlaganje članova, već ako je to telo, a konkretno to je Odbor za pravosuđe i državnu upravu, onda to može biti isključivo odbor. Mislim da je dobro što je u ovoj strategiji sugerisana promena Ustava, naročito u onom delu u kome Ustav već reguliše nešto na šta sam ukazao kao problem, a to je mešanje zakonodavne vlasti u sudsku vlast. Ustav u svakom slučaju to ne treba niti sme na taj način da reguliše. Podsetiću, to je upravo ona odredba koja ukazuje na izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju na vremenski period od tri godine. Pošto imam još malo vremena, kasnije ću govoriti o nečemu što mi se čini veoma važnim, a to je mreža sudova, jer bih zamolio da se još jednom i po ko zna koji put proveri da li je zaista mreža sudova, kojaje u reformskom procesu pravosuđa od 2006. do 2011. godine nakaradno postavljena, sada uspešno korigovana? Zašto ovo govorim? Ne iz lokalpatriotskih razloga, ne da bi se dodvorio građanima sa teritorije sa koje polazim, već isključivo iz razloga što smatram da niko od nas nema tapiju na pravosuđe. Niko ne može svojatati sudove, ali zato svim građanima moramo obezbediti dostupnost sudovima. Svim građanima moramo obezbediti da na najefikasniji način, na najkvalitetniji način ostvaruju svoja prava u sudskim postupcima. To možemo uraditi jedino ukoliko mreža sudova bude racionalna, efikasna, da imamo što više sudova, a da sudske jedinice postoje samo tamo gde ne postoje zakonski uslovi za postojanje suda. Kasnije ću, gospodine predsedniče, kada budem govorio u domenu vremena koje mi daje Poslovnik za moju poslaničku grupu, o ovome malo bliže govoriti. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani predsedniče parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o dva važna dokumenta, iako ne mogu da kažem da su ovi dokumenti takvi da će na osnovu njih bilo šta da se promeni, niti u borbi protiv korupcije, niti da će se bilo šta promeniti u reformi pravosuđa. Moram da kažem to iz razloga što oni predstavljaju jednu praznu priču, mnogo velikih reči, ali bez ikakvih konkretnih koraka šta bi trebalo uraditi na poboljšanju borbe protiv korupcije ili reforme pravosuđa. Ono što je dobro u nacionalnoj strategiji za reformu pravosuđa, to je da ona predstavlja, kako u njoj piše, kontinuitet reforme pravosuđa, koji je u ovoj zemlji postavljen praktično 2008. godine. Ono što je dobro, to je da koncept koji je postavljen 2008. godine, a koji podrazumeva i uvođenje pravosudne akademije, koja je uvedena zakonom koji je doneo ovaj parlament 2008. godine, uvođenjem javnog beležništva, uvođenjem privatnih izvršitelja, uvođenjem Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužioca, dakle, sve to što je urađeno u prethodnom periodu i što je postavljeno na jedan dobar način se sada nastavlja. Naravno, ono na šta treba dati nove odgovore, to su neka nova pitanja i neke nove nastale situacije u prethodnih godinu dana. Mislim da ova strategija ne daje odgovor na ključno goruće i najvažnije pitanje u srpskom pravosuđu, a to je šta i kako se ponašati prema hiljadu ljudi koji su odlukom Ustavnog suda vraćeni u pravosudni sistem? Dakle, hiljadu sudija i tužilaca, koji su od strane Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca označeni kao nedostojni i neprofesionalni i zbog toga nisu prošli izbor, su vraćeni odlukom Ustavnog suda, koja meni liči na političku odluku, a bez ikakve provere i bez ikakve primene kriterijuma i merila koja bi se odnosili na njihov rad. Dakle, mi danas u pravosudnom sistemu imamo hiljadu ljudi koji su pre šest meseci ili godinu dana bili nedostojni i neprofesionalni, a da ova strategija ne odgovara na pitanje - na koji način ćemo se izboriti sa tim problemom? Mislim da su morala da budu doneta merila i kriterijumi za ocenu rada, kako prethodnih, tako i sadašnjih sudija. To se nije desilo. Visoki savet sudstva to nikada nije uradio. Odluka Ustavnog suda je dala mogućnost i pravosudnim organima i Ministarstvu da nađu način da se preispita rad tih sudija, ali to se do današnjeg dana nije desilo. Znači, govorim o godinu dana posle odluka Ustavnog suda i godinu dana posle vraćanja tih sudija u pravosudni sistem. Šta je urađeno za ovih godinu dana? Imam utisak da nije urađeno ništa. Imamo strategiju u kojoj imamo velike reči. Velike reči su da sudstvo treba da bude nezavisno i da treba da bude nepristrasno i da treba da bude efikasno. Svi ministri i pre sadašnjeg ministra su to isto pričali sa istog mesta na kome se on danas nalazi. Šta će se konkretno uraditi da se to desi? Apsolutno nema nikakvog plana. Lično mislim da je akcioni plan morao da bude deo ove strategije i da mi ovde danas raspravljamo o akcionom planu. Mi, nažalost, nikada nećemo raspravljati o akcionom planu jer će njega doneti Vlada. Šta će Vlada u akcioni plan staviti, to niko od nas ne zna. Mislim da je ovo naročito važno kada govorimo o strategiji za borbu protiv korupcije, gde su akcioni plan i strategija bili urađeni od strane radne grupe, a onda je Ministarstvo malo izmenilo te konačne verzije i poslalo izmenjene na Vladu. Da li je nešto menjano i u akcionom planu, to na današnji dan niko ne zna. Moj predlog u tom smislu je da akcioni plan raspravimo pred Odborom za pravosuđe i za strategiju za borbu protiv korupcije i za strategiju za reformu pravosuđa. Šta nam je donelo hiljadu vraćenih sudija? Vi kažete da je veliki broj predmeta, da je velika opterećenost sudova, da ima veliki broj starih predmeta i kao rešenje toga predlažete promenu mreže sudova. Postavljam pitanje – kako je moguće da u pravosudni sistem od 1.800 sudija ili više dodate još 1.000, a i dalje imamo ogroman broj predmeta i dalje imamo veliki broj zastarelih predmeta? Nešto u toj matematici nije u redu, ili tih 1.000 sudija koji su vraćeni ne rade svoj posao. U strategiji ste rekli da je prioritet reintegracija sudija, ali nigde se ne kaže kako će te sudije biti reintegrisane. Dakle, morate smoći snage i hrabrosti da rešimo problem sudija koji su vraćeni i da ne dolazimo u situaciju u koju smo došli, da su neki od vraćenih sudija u zatvoru ili osuđeni na kazne zatvora ili se protiv njih vode krivični postupci za koruptivna krivična dela. Dakle, moraju se oni koji su nedostojni odvojiti od onih koji profesionalno obavljaju svoj posao. Na ovaj način svi su isti i niko ne valja. Za to je potrebna hrabrost i potreban je adekvatan plan, a tog plana ovde nema. Glavna stvar koju predlažete je promena mreže. Mislim da za građane uopšte nije važno da li se zove sud ili se zove sudska jedinica i da će menjanje iz sudske jedinice u sud i obrnuto u stvari biti promena tabli na zgradama. Svuda gde postoje sudske jedinice sada će da se promeni tabla, pa će pisati – sud. Biće nešto više administracije. Pričali ste o troškovima, nema nikakve analize troškova, dajte analizu, kad već raspravljamo o strategiji, pa da vidimo šta je to što je skuplje, a šta je to što je jeftinije i na koji način je nešto bolje. Nije reforma pravosuđa u tome da li će da bude 35 osnovnih sudova ili će da bude 75 osnovnih sudova. Na osnovu kojih kriterijuma će to biti određeno? Ništa od toga u ovoj strategiji nema. O tome ćemo verovatno raspravljati kada budete pripremili zakon koji je ovde bio pa je vraćen. Nema ničeg novog godinu dana, kada govorimo o promeni zakona i o unapređivanju normativnog okvira. Ali, ima novog u ponašanju vaše vlasti u odnosu na prethodnu vlast. Ima novog u tome kako nas razumeju i vide i građani i pravosudni organi. Nova je politika. To je politika u kojoj se u prvim danima vlasti donese Zakon o amnestiji. Politički i konceptualno, vi ste smatrali da treba doneti Zakon o amnestiji, pustiti neke ljude na ulicu i ti ljudi su ponovo činili krivična dela. Svi smo svedoci toga, građani svaki dan o tome mogu da čitaju u novinama. Posledica svega toga je povećan broj krivičnih dela, povećana stopa kriminaliteta. Dakle, u silnoj borbi i načelnim raspravama i strategijama, mi imamo mnogo više krivičnih dela nego što smo imali. Odlično nas razume pravosuđe, pa se ukida presuda Stanku Subotiću. Odlično nas razume i Ustavni sud, pa Obraz nije zabranjen, iako je tužilaštvo to tražilo. Odlična je nova politika u kojoj ste pokušali, ako se sećate, pa ste na našu intervenciju, prihvatanjem naših amandmana, odustali od smanjivanja kazni za pedofile. Probali ste da smanjite kaznu za one koji nose oružje, da to bude uslovna osuda. Na kraju je prihvaćen naš amandman, pa se to nije desilo. Dakle, politika je različita i sistem vrednosti je različit. Ovo što piše na papiru apsolutno nije ništa novo. Kako radi pravosuđe danas i kako se bori protiv korupcije? Mislim da to isto svakodnevno možemo da vidimo, nema ni jedne presude, nema ni jedne sankcije. Tu prelazim na temu borbe protiv korupcije. Da li mislite da je moguća borba protiv korupcije, ako ni jedne sankcije nema i ni jedna sankcija nije izrečena u poslednjih godinu dana za koruptivna krivična dela? Nije borba protiv korupcije nešto što se radi kampanjski. Borba protiv korupcije mora da se radi sistemski, a ta sistemska rešenja je trebalo da ponudi strategija koja sistemska rešenja ne nudi. Akcioni plan ne znamo kakav je, to ćemo videti kada ga budete uputili Skupštini. U strategiji, i jednoj i drugoj, mislim da imate mnogo veći upliv i pokušavate da napravite mnogo veći upliv izvršne vlasti i u zakonodavnu vlast i u nezavisna regulatorna tela. Uveli ste novo telo, tj. savet, koji će pratiti Strategiju za borbu protiv korupcije, odnosno savet koji će da nadzire Strategiju pravosuđa. Taj savet ima sekretarijat koji će biti apsolutno pod ingerencijom ministarstva. Ministarstvo, odnosno izvršna vlast je ta koja kontroliše reformu pravosuđa. Isto tako, Savet za borbu protiv korupcije, koje je jedno Vladino telo, treba da pravi kontrolu i nadzor nad borbom protiv korupcije. Dakle, sada dajete dualitet u odnosu na Agenciju za borbu protiv korupcije. Imaćemo izveštaj Agencije za borbu protiv korupcije i izveštaj Saveta. Šta, ministre, ako se ta dva izveštaja ne slažu? Šta ako imaju različite zaključke? Koji će zaključci biti važniji? Ne može Savet za borbu protiv korupcije, koji je Vladino telo, da nadzire borbu protiv korupcije koju treba da sprovodi i nadzire jedno nezavisno telo, a to je Agencija koja je osnovana zakonom, dakle, osnovana od strane ovog parlamenta. Dakle, izvršna vlast treba da ima mnogo manji upliv, a ne mnogo veći upliv, i u pravosuđe i u Agenciju za borbu protiv korupcije. Vi to načelno pišete, ali u stvari radite nešto drugo. Ne možemo da se borimo protiv korupcije, ako sa smenom vlasti se svi u državi činovnici menjaju. Podsetiću vas, ne samo da se menjaju činovnici, promenila se vlast, pa se nekako promenio i predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Promenila se vlast, pa se promenio i predsednik Visokog saveta sudstva. Promenila se vlast, pa se promenio i direktor Agencije za borbu protiv korupcije. Promenila se vlast, pa se promenio i predsednik Odbora u Agenciji za borbu protiv korupcije. Promenila se vlast, pa je na prvoj sednici donet zakon koji je omogućio da se promene i direktori carina i direktori poreske uprave i raznih drugih javnih preduzeća. Kaže zamenik predsednika Vlade u emisiji – ako srušimo Đilasa, šta ćemo onda? Treba petsto ljudi da zamenimo, a nemamo petsto ljudi. Nema borbe protiv korupcije, ako državna uprava zavisi od političkih stranaka. Dakle, nema borbe protiv korupcije ako nemamo dobru upravu, a dobra uprava podrazumeva odgovorne ljude u upravi. Da bi neko bio odgovoran, mora da bude slobodan, a ne namešteno petsto, hiljadu ili petsto hiljada ljudi od strane nove političke stranke na vlasti. Šta to znači? Sutra će se ponovo promeniti vlast, pa će nova vlast da promeni sve u državi. Dakle, to nije način za sistemsku borbu protiv korupcije. Da li znate šta su planovi integriteta? Da li znate šta su sektorski planovi? Zašto se ne insistira u Strategiji za borbu protiv korupcije na sektorskim planovima? Zašto se ne insistira na tome da institucije moraju da prepoznaju i kažu koji su rizici za korupciju u okviru samih institucija, šta je to što su problemi? Zašto se ne insistira na tome da moraju procedure da se pojednostave, da se ukine ogroman broj propisa, da se omoguće jednostavnije procedure, da nema diskrecionih ovlašćenja, da procesi budu transparentniji. Bez toga ne može ništa da se uradi u borbi protiv korupcije. Ministre, da li znate da planove integriteta, koji te stvari rešavaju, u ovoj zemlji nije doneo Ustavni sud? Dakle, Ustavni sud ne smatra da treba da donese plan integriteta i da sam sagleda koji su mogući rizici za korupciju. Zašto to nije uradio Visoki savet sudstva? Vi ste član Visokog saveta sudstva. Zašto Generalni sekretarijat predsednika Republike nije doneo plan integriteta? Zato što ih, očigledno, na delu ne zanima borba protiv korupcije. Šta zanima predsednika Republike? Zanima ga to da pomiluje lekara koji je osuđen za primanje mita. Dakle, korupcija u zdravstvu - epilog je pomilovanje. Pomilovana je grupa, čuvena jedna grupa, koja je silovala jednog mladića, svi su pomilovani. Pomilovani su trgovci narkoticima. Dakle, to su dela koja su učinjena u poslednjih godinu dana i to je ono što je apsolutno u suprotnosti od ovoga što ste vi u strategijama napisali. Ostaje nam samo da se nadamo da će u akcionom planu biti nešto konkretno, da bi u nečemu mogli i da učestvujemo i da pomognemo, jer smatram da je borba protiv korupcije i reforma pravosuđa nešto za šta je potreban konsenzus svih u ovoj zemlji. Ali, za ove strategije koje ste nam danas ponudili, mi kao poslanička grupa ne možemo da glasamo jer one ne rešavaju nijedan gorući problem u ovim oblastima.Hvala.
Ministar Selaković ima reč. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, znam da svi čekate da odemo na pauzu, ali biće i pauze, dozvolite mi da pre toga ipak izgovorim nešto što svakom predstavlja i profesionalni izazov i da to učinim i sada. Naime, u prethodnih petnaestak minuta imali ste prilike da čujete različite neutemeljene ocene, nekada površne, nekada delimične, a nekada i potpuno neistinite. Podsetio bih one koji imaju takve stavove da mi daju jedan primer iz novije srpske parlamentarne i političke prakse kada je o nekom ozbiljnom strateškom, državnom aktu vođena ozbiljna, otvorena, transparentna javna rasprava. Javna rasprava koja je trajala bezmalo pet meseci, javna rasprava u kojoj je svako mogao da uzme udela, javna rasprava koja je vršena u nekoliko vidova i nekoliko načina od klasičnih do savremenih metoda, javna rasprava koja je rezultirala promenu početnog nacrta i davanjem novog nacrta koji je zatim utvrđen kao predlog. Rečeno je usvajanjem ovih dokumenata neće se promeniti ništa. Znate, puko usvajanje bilo kog zakona ne mora da promeni ništa, ali primena nekog dokumenta, primena nekog zakona i to profesionalna, nepristrasna, već primena prema svakome jednako može da učini mnogo. Znate, stavite u jednu korpu dve-tri zdrave i stavite ostatak trulih jabuka pa se onda hvalite onim koje stoje na vrhu. Da, istina je. Da li je dobra stvar što je osnovana Pravosudna akademija? Jeste. Da li je to jedina institucija našeg pravosuđa koja je od strane relevantnih međunarodnih institucija ocenjena najvišom ocenom i pozitivnom? Jeste, ali nemojte da mi stavite u istu korpu sa jednom dobrom Pravosudnom akademijom, koja će postati nadamo se još bolja, sa konceptom javnog beležništva koji sam uveren da će zaživeti u Srbiji i doprineti efikasnijem pravosuđu i zadovoljnijim građanima, da mi stavite i priču o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca. Iskoristiću priliku kasnije da repliciram na sve ono što je izrečeno u prethodnom toku rasprave ali znate neko da vam kaže – akcioni plan ne postoji. Uzmete fino uključite vaš računar, pa odete na sajt Ministarstva pravde i državne uprave, pa pogledate kada je prva verzija Nacrta akcionog plana stavljena na taj sajt, pa je pročitate celu, a ako ne stignete evo vam ovde ceo Nacrt akcionog plana pa možete da ga pogledate i da ga pročitate. Za mene je pravo zadovoljstvo kada čujem od ljudi koji su se idealistično zaklinjali u priču evropskih integracija da kategorično, pa i uopšte bez ikakvih zadrški, kritikuju nešto što je u jednom dugom procesu usaglašavano sa stručnjacima koje je Evropska komisija upravo poslala u Republiku Srbiju, da pomognu u izradi ovih strategija i ovih akcionih planova. Ocenila je to najvišom ocenom. Oni koji kažu da je ovo spisak lepih želja. Da li to može da postane? Može da postane ukoliko ne bude ispunjavano, ali onaj koji tako kaže uveren sam da nema zlonamernih pa ću govoriti kao da je svako govorio dobronamerno, onaj koji tako kaže očigledno je da ne zna šta je to strategija, očigledno da ne zna kako treba strategija da izgleda i šta u strategiji može da piše, a šta ne može.Onaj koji ne zna da se strategija sprovodi na osnovu akcionog plana, da se konkretne mere pišu u akcionom planu ali da pre toga morate da imate postavljene neke ciljeve. Znate, to vam je kao kada upisujete fakultet i cilj vam je da postanete, recimo, diplomirani pravnik. Ali, do dostizanja tog cilja morate da prođete minimum četiri godine polaganja ispita i to niza ispita, a da biste položili neki ispit pre toga bi trebalo da idete i na predavanja, i da pohađate vežbe, i da radite neke provere vašeg znanja. Tek onda kada dobijete ocenu na jednom ispitu da nastavite dalje. Kažete nema analize troškova. U pravu ste. Nema je, a znate zašto. Zato što u tom periodu koji ste pominjali imate čitav niz sudskih jedinica, pa čak i sudova koji nisu vodili evidenciju svojih finansija. Dakle, neko ko bi trebalo građanima da ostvaruje pravdu kroz zaštitu i poštovanje njihovih prava, sam nije postupao po zakonu. Kažete svejedno je da li će da piše sudska jedinica ili sud. Ne, nije svejedno ako ćete imati jedan sud, neću da pomenem ni osnovni, ni viši, pomenuću vam prekršajni sud u jednom gradu u centralnoj Srbiji. Od trinaest sudija toga suda,dvanaest sudija svakoga dana u nedelji putuje. Svakoga dana naplaćuje putne troškove ili koristi službeni automobil. Svakoga dana sa njim izlazi na teren i zapisničar. Da li je to normalno? Imate sudova u Srbiji u kojima sve sudije od 2010. godine uzimaju naknade za pripravnost, dakle, sve sudije, ne jedan, ne dvoje. Ne sudija koji radi istragu nego svi. Onda još i vršilac funkcije predsednika suda na to sebi doda neku imaginarnu funkciju, kaže – koordinator rukovođenja pripravnošću. Malo mu je što dobija naknadu kao vršilac funkcije predsednika suda nego uzima pare i tu. Nema analize. Naravno da nema analize kada su se sami sudovi oteli kontroli istog tog Visokog saveta sudstva koji ste vi naveli. Kakvu analizu da damo? Krnju? Nema analize. Uvaženi gospodine poslaniče, pročitajte dobro Predlog strategije pa ćete videti da je 30 strana tog predloga analiza postojećeg stanja. I onda budite pa to lepo recite. Svejedno je da li će da piše sudska jedinica ili sud. Pa, nije svejedno. Zato što se u sudskim jedinicama ne sudi u krivičnoj materiji. Nije svejedno, zato što imate jedan grad u Srbiji u kome je 2007. godine država uložila ozbiljne pare, otvorila sud, a dve godine nakon toga neko je došao u sud i zatvorio. I u toj sudskoj jedinici sudi se jednom nedeljno. Ali, pošto je u pitanju planinski prostor, pošto se ljudi tamo greju osam meseci godišnje, a ne kao u Beogradu manje, onda ministarstvo mora da plaća troškove održavanja te nove zgrade da ne bi popucale instalacije. Hajde da saberete samo te troškove ništa drugo. Kažete daje se Savetu za borbu protiv korupcije pravo na vršenje nadzora. Odmah znam da niste pročitali Predlog strategije. Gde to piše? Pravo nadzora nad ispunjenjem strategije za borbu protiv korupcije zakonom je dato Agenciji za borbu protiv korupcije. Sednete lepo pa pročitate zakon, pa pročitate Predlog strategija, pa se onda javite za reč, pa kritikujete nešto. Ne ovako paušalno, pa hajde sada da građani čuju i ono što jeste u nekih 5%, a onda 95% onoga što nije. Najopasnija stvar je poluistina i sa time može vrlo lako da se manipuliše. Kažete promena vlasti je obeležena je velikom promenom velikog broja funkcionera. Žao mi je što nema doživotnih u Srbiji, a izgleda da je žao i vama. To izgleda mnogo boli, a pogotovo boli kada je u skladu sa zakonom. Znate, kada po važećim zakonima nekome istekne mandat ili kada je neko izabran protivno i Ustavu i zakonu, pa to mnogo zaboli, ali nešto ne vidim da se bilo ko relevantan od onih koji vrše nadzor nad radom naše države, a ušli smo u jedna proces takav, pre više od 10 godina da su se mnogo nešto bunili protiv toga. Nema planova integriteta, u pravu ste, meni je žao što Generalni sekretarijat predsednika Republike nije imao plan integriteta pre tri godine ili što ga nije imao pre godinu dana, pa onda ne bismo došli u situaciju da za tri meseca jedne kalendarske godine neki generalni sekretarijat nekog predsednika Republike potroši 82% budžetskih sredstava za tu budžetsku godinu i to je velika šteta što nije bilo plana integriteta, ogromna šteta. Malo ste zaboravili kako je to kada ste na vlasti. Znam da je mnogo lepše i lagodnije sedeti u opoziciji, naročito kada nemate ni trunčicu želje konstruktivnošću nekada da, a nekada ne, pomognete napretku svog društva. Naveli ste neke dobre i pozitivne poteze koje ste vi i vaša stranka povukli u opoziciji. Ima mnogih u opoziciji vaših poteza koje bih ja pozdravio. Ima i onih gde ste doprineli kvalitetu nekog zakona. Budite korektni, recite, to što ste predložili, neko je o tome razmislio i neko je to prihvatio. Nešto se ne sećam da je tako bilo kada ste vi bili na vlasti. Mnogo ste se oglušivali, ćutali i niste slušali šta vam se govori, čak i onda kada je nešto bilo u interesu građana. Još jednom, nisam čuo, da li to treba da budu doživotni funkcioneri? Gde treba da budu? Nešto se ne sećam, pre 13 godina da je iko ostao na nekoj javnoj funkciji, čak i kada su u pitanju oni državni organi i ona tela koja nemaju veze sa promenom zakonodavne ili izvršne vlasti. Motkama su i oružjem ljudi izbacivani na ulicu. I sada, znate, narod je to navodno zaboravio. Nije zaboravio. Ponašajte se, na vlasti svakog dana, kao da ćete već sutra biti u opoziciji, davno je rečeno, ima skoro 90 godina u Srbiji. To izgleda ljudi zaboravljaju. Dakle, ovi predlozi strategija koji su pred vama, nacrti akcionih planova koje možete da dobijete uvidom u naš internet sajt, skinete lepo ceo dokument, sednete i pročitate ga, usklađeni su sa najeminentnijim evropskim institucijama, ne samo institucijama EU, već lepo kažem, evropskim institucijama na nivou čitavog kontinenta. Kada je u pitanju zaštita ljudskih prava, kada je u pitanju nezavisnost pravosuđa, kada su u pitanju mnoge stvari ovde. Znate, nisam ja srećan što imamo sistem kakav imamo. Svako od nas ko se politikom bavi, snosi svoj deo odgovornosti za to. Meni je drago kada vi za godinu dana niste videli ništa, a kada neki koji mnogo više i od vas stoje, vide više i kažu otvoreno da vide više. Drago mi je što ćemo u postupku skrininga moći da se uverimo i da vidimo šta je to urađeno, a šta nije urađeno. Tu nas kao društvo, kao državu, a boga mi i kao one koji imaju dodira sa pravosuđem čeka jedan veliki, težak i mukotrpan posao. Još jednom vas pozivam, kada se javljate za reč, nemojte pominjati ono što vam nije poznato, a dostupno je svakome. Neznanje neobavezuje, odete, kažem još jednom, na sajt i pročitate. Hvala bogu da je ovo parlament i ja sam zahvalan, ja volim da dolazim u parlament. Volim da dolazim i na odbore, ali nešto čujem da na odborima, prvim, na kojim su se žalili određeni poslanici, nije bilo predstavnika opozicije. Znači, tada ih nije interesovalo, onda ne dođu ni na jedan odbor, ni na drugi, onda dođu ovde, vrlo rado, ali još jednom vas pitam iskreno, recite kada je to neko ministarstvo izašlo na ovako transparentan način sa izradom nekog ovako bitnog strateškog akta na državnom nivou? Ne donose se sve strategije u Narodnoj skupštini, na žalost. Bilo bi dobro da se donosi njih više u Narodnoj skupštini. Pomenuta je komisija, pa naravno, pa šta mislite, donese se strategija i o izvršavanju te strategije ne treba da brine niko. Drago mi je što u nekim delovima, tamo gde je to bilo moguće, ove strategije jačaju ulogu Narodne skupštine. Narodna skupština i treba da ima mnogo jaču ulogu, tamo gde je neka vladajuća većina koristila ulogu Narodne skupštine ili nekog drugog državnog organa u nekom prethodnom periodu, na maliciozan način, tu imamo delove ovih strategija, tačnije jedne strategije, gde se uloga Narodne skupštine u budućnosti redukuje, da bi se smanjio politikantski uticaj na nešto što je država. Još jednom, ako nekome nije jasno šta je to strategija, neka se malo bolje informiše o tome. U strategiji navodite ciljeve koje ćete, čijem ćete ostvarivanju u budućem periodu težiti, a kroz akcioni plan, kroz konkretne mere i poteze navodite kako ćete doći do tih ciljeva. Da li je koncept Pravosudne akademije koncept dobar? Da li je dovoljno dobar? Nije. Treba ga usavršavati, treba ga poboljšati i na tome ćemo raditi. Da li je ideja uvođenja javnog beležništva u Srbiji dobra? Jeste, ali ta ideja se ne vezuje ni za jedan establišment, ni za jednu vladu, ni za jedno ministarstvo. Ta ideja je razvijena u Srbiji, aktivno razvijena od 2001. godine. Da li je ideja privatnih izvršitelja dobra? Da, ako ne bude zloupotrebljena i na tome moramo dosta da radimo. Da li je ideja uvođenja VSS i DVT dobra? Može da bude, ali ne mora da znači, videli smo na našem primeru, ali nemojte da mi pričate o tome da ne može strategijom da se predviđa promena Ustava, ako je neko prethodnu strategiju u ključnim delovima uneo u Ustav. Potpuno paušalno i onda se vraćamo na pitanje, ko je pisao tu prethodnu strategiju i kako i zašto uvodio u naš sistem nešto što nije postojalo nikada? Ova strategija ne predviđa promenu Ustava, ona kaže da će to pitanje biti analitički sagledano, ne predviđa promenu Ustava, nego kaže, biće osnovana podgrupa koja će identifikovati da li je neophodna promena Ustava kako bi se nešto na strateškom planu ostvarilo. Ozbiljno se pripremam za svaku raspravu ovde iz poštovanja prema ovom visokom domu, prema građanima Srbije koji ovo prate i gledaju. Voleo bih kada bi se, onaj ko mi se ključno suprotstavlja, a trebalo bi da se suprotstavi argumentima, da se makar deseti deo mog vremena za pripremu, uloži u sopstvenu pripremu. Kada kaže nešto ovde, da iza toga može u potpunosti da stane. Ovde je Nacrt akcionog plana, a ako vas zanima, ako ne možete preko kompjutera to da pratite, izvolite, dobićete ga od mene na poklon. Vezivati akcioni plan odlukom Skupštine, znači vezivati ruke sprovođenju strategije. Strategija predviđa vrlo dobar sistem ažuriranja akcionog plana. Da ne bismo došli u situaciju u kojoj smo bili do sada, da nešto od obaveza ne može da se izvrši, a ja vas samo pitam, kaže se, trebalo je da budu doneti kriterijumi za ocenu rada sudija i tužilaca, dakle, dve i po godine Vlade u kojoj ste sedeli vi, u kojoj su vaši predstavnici sedeli i u VSS i DVT, ti organi nisu doneli te dokumente, onda se javite i kažete, to treba doneti, dakle, dve i po godine ste sedeli tamo kroz vaše predstavnike i to nije doneto. Da li je pokrenut postupak donošenja toga? Jeste. Da li se sada završavaju i sprovode javne rasprave? Sprovode se. Dajte, imajte malo obzira kad sa nečim izlazite i recite argumentovano i utemeljeno zašto nešto valja, zašto nešto ne valja. Meni je drago što sam danas čuo da neki koji se zaklinju u EU, evrointegracije, imaju potpuno suprotno mišljenje od EU o ovim tekstovima strategija i o Akcionom planu. To više govori o onome ko to misli nego o onome ko je ovo ocenjivao. Hvala.
Po Poslovniku, Srđan Miković.
Gospodine predsedniče, ja smatram da je povređen član 107. Poslovnika. Upravo ceneći dostojanstvo Narodne skupštine, jer, očigledno je ovde izrečena jedna totalna neistina u pogledu neučešća opozicije na odborima gde je razmatrana strategija. Možemo stenogram da pročitamo, ja sam ovde ukazao na povredu Poslovnika, što je u isto vreme dok je ministar govorio zakazan Odbor za pravosuđe, pa nisam mogao da se multipliciram i da budem na dva mesta u isto vreme. Činjenica je da upravo zbog takvog zakazivanja nismo mogli da učestvujemo kod rasprave o amandmanima pred matičnim odborom. Isto tako, činjenica je da sam u raspravi, i na Odboru za pravosuđe i na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo, uzeo učešće sa pokušajem da za određene nedoumice i neke stvari koje su apsolutno problematično napisane izvršim korekciju, da ne bi ostao ovakav tekst, a to je da pojedina opredeljenja ove strategije zahtevaju promenu Ustava. I šta sad? Sam tekst kaže da nešto zahteva promenu Ustava, a onda vičemo da je sve u skladu sa Ustavom. Ako je u skladu sa Ustavom, onda nema potrebe za promenom Ustava. U smislu drugih rečenica u tom odeljku na osmoj strani, smatrao sam da treba korigovati tekst Predloga nacionalne strategije reforme pravosuđa, upravo da bi se obećanja koja su data i evropskim partnerima u pogledu razmatranja ove strategije učinila odnosno završila do kraja juna.
Vreme. Ne smatram da je učinjena povreda Poslovnika, ali, naravno, sve informacije koje se tiču rada odbora su dostupne i na sajtu Narodne skupštine. Ako ste bili, ne sumnjam u vašu reč. Ministar Selaković želi reč. Izvolite.
Izvinjavam se lično gospodinu Mikoviću ako se našao prozvanim u ovome, ali, dozvolite, ja vas ne doživljavam kao opoziciju. Vi ste jedan od retkih konstruktivnih ljudi sa te strane koji često zna da da dobro rešenje, koji zna da ukaže na grešku. Znam da ste bili, ali, naravno, nije se odnosilo na vas jer, kao što sam rekao, vaše mišljenje i vaš stav poštujem i zato izvinite ako ste se našli prozvanim. Takođe i koleginica Batić, pošto znam da je i ona prisustvovala sednici Odbora. Kad sam dolazio na sednice Odbora, znam da ste i vi uvek bili tu i uvek konstruktivno i dobro u tome učestvovali. Prema tome, primite moje izvinjenje ako ste se našli prozvanim u onoj mojoj rečenici.
Replika. Nenad Konstantinović.
Očigledno je bilo potrebno više od 20 minuta da se odgovori na primedbe koje su date na strategiju i mislim da to i jeste dokaz da u strategiji ne piše ništa novo. Dakle, u strategiji nema ništa na osnovu čega bi mi mogli da verujemo da će se neka promena na bolje napraviti, niti u borbi protiv korupcije, niti u reformi pravosuđa. Što duže objašnjavate, mislim da sve više i priznajete, a i sami ste rekli – nema analiza, nema analiza troškova. U strategiji piše: "Imajući u vidu veliki broj vraćenih sudija i javnih tužilaca, koji su integrisani u pravosudni sistem kao i predviđeno povećanje broja sudova u odnosu na sadašnju situaciju, neophodno je napraviti analizu trenutnog broja zaposlenih u pravosuđu". Vi ne znate koliko ima zaposlenih u pravosuđu. Kad ne znate koliko ima zaposlenih i ne znate koliko ima sudija, naravno da ne možete ni da napravite bilo šta konkretno. Još jednom vas pozivam da o akcionim planovima o kojima će možda nešto konkretno pisati, u šta sumnjam, raspravljamo na Odboru za pravosuđe. I nemojte da se to krije od Odbora za pravosuđe. Možemo da raspravljamo na tom odboru zajedno i da vidimo koji bi bili konkretni potezi, da vam pomognemo u tome. Jer, očigledno je da godinu dana vi nemate predlog rešenja situacije da se hiljadu sudija i tužilaca vratilo u sistem i da vi ne znate šta da radite i kako da ih integrišete. Imate jednu rečenicu u ovoj strategiji – prioritet je reintegracija u pravosudni sistem. Kako? Niko ne zna kako. Dakle, to su važna pitanja na koja moraju da se daju odgovori, a ne da pričamo priče, da držimo političke govore i da pričamo o nekim načelnim temama. Vaše shvatanje i poimanje vlasti sam očigledno dobro procenio i na to ste mi i odgovorili da kad dođe nova vlast treba da promeni sve u državi. Dakle, morate da shvatite, kada se vlast menja, menjaju se ministri, državni sekretari, a državna uprava mora da bude profesionalna, odgovorna i slobodna od političkih pritisaka, da radi posao u interesu građana. A i vi morate da radite u interesu građana, nemojte da mislite da ste išta više od državnog činovnika.
Hvala, gospodine Konstantinoviću. Dva minuta i 40 sekundi. Replika, Srđan Miković.
Hoću nešto da kažem o onom vašem stavu da me ne vidite kao opoziciju, u smislu da dajem konstruktivne predloge, što bih protumačio kao kompliment. Ali, ja ovde hoću jasno i glasno da kažem – ja i moji prijatelji iz moje poslaničke grupe DS, predstavljamo konstruktivnu opoziciju, opoziciju svemu onome što ne valja i predlažemo rešenja kako da popravimo opštu situaciju u zemlji, u državi, u zakonodavnoj politici i svuda. Upravo zbog svega toga, nadovezujući se na ono što ste rekli, meni je žao što nismo bili u prilici da pre vašeg izlaganja na plenarnoj sednici, ili nakon vašeg izlaganja u plenarnoj sali Narodne skupštine, budemo na Odboru za pravosuđe i da budemo u prilici da zajednički razgovaramo i o tekstu nacionalnih strategija, i jedne i druge, i o predloženim amandmanima i o onome što jeste dobro napisano i o onome što nije dovoljno precizno napisano. Činjenica je, na primer, da na 18. strani Predloga nacionalne strategije za borbu protiv korupcije piše – postojeći zakonodavni postupak ne sadrži obavezu da se u toku pripreme zakona i drugih propisa sagledavaju efekti na korupciju. Netačno. Ova skupština je usvojila Rezoluciju o zakonodavnoj politici, gde je predviđeno kao jedan od ciljeva smanjivanje rizika od korupcije, imajući u vidu obaveze analize efekata propisa da se daju po jedinstvenim metodološkim pravilima. Na određen način postoji obaveza i te vrste i upravo o tome sam hteo da diskutujem, ali nisam imao priliku da diskutujem na Odboru, pa ću morati da diskutujem o tome ovde na plenarnoj sednici. Hvala.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Više od 20 minuta odgovaranja – da, ali ne na primedbe vezane za strategiju, već na puke i paušalne političke ocene. Ako dajte političke ocene, o političkim ocenama odgovaram političke. Ako dajte stučnu primedbu, dobićete na to stručan i argumentovan odgovor. Još jednom vas pozivam da sednete pa pročitate predlog strategije od prve do poslednje stranice, da ne pročitate samo prvih desetak strana pa vas dalje ništa ne zanima. Ako vam nije jasno kako će se nešto vršiti, onda čitate do kraja. Ako vam nije jasno ni kako će to da izgleda, onda lepo sednete pa pročitate Akcioni plan, pošto očigledno negirate ono što sam vam rekao, a to je da dva meseca Nacrt akcionog plana stoji na internet stranici Ministarstva. Dobićete ga posle od mene na poklon. Sednite lepo tokom leta i pročitajte. Ono što je prethodna vlast u pravosuđu uradila za četiri godine, ne za godinu dana, nego za 44 godine u potpunosti neće moći da otkloni ni jedna buduća vlast. Mi možemo da postavimo dobre temelje kako nešto treba da se radi, a pošto opet kažete nema analize, analize ima na 30 strana u okviru strategije, pa nam je čak i zamerano što je tolika. Bila je ona mnogo veća, pa smo je smanjivali, ali je teško bilo s vesti na manji obim negativne posledice onog što je urađeno. Analize troškova nema, ali vam obećavam da ću dati sve od sebe da, kada dođe do analize troškova onih koji su ih stvorili, ih regresiraju iz svoga džepa. Upravo oni koji su svojim radom i kroz Odbor za pravosuđe, koji su svojim radom i u Visokom savetu sudstva i u Državnom veću tužilaca i u Ministarstvu pravde doveli do toga da ova država izgubi milione evra na različite načine. Politički ću se založiti i dati sve od sebe da isti ti koji su svojim takvim delovanjem to doprineli, ovoj državi taj novac i vrate. Evo, to vam svečano obećavam. Vi razmislite ko bi to trebalo da radi, jer sudije i tužiocu koji su bez obrazloženja najureni s posla, državu tuže. Ti isti ljudi dobijaju presude. One će doći jednog dana u Ministarstvo. Ministarstvo će morati da postupa po sudskim presudama i da taj novac ljudima isplaćuje, ali će Ministarstvo, takođe, da zahteva pokretanje krivičnih postupaka protiv onih koji su Ministarstvo u periodu kada su ti katastrofalni potezi povlačeni, dakle, oni koji su tada vodili Ministarstvo, za to će morati da odgovaraju i da nadoknade svu tu štetu koju su svojim nesavesnim politikantskim i sebičnim delovanjem proizveli. Dok se to ne bude uradilo neće postojati garancija da će bilo koji budući ministar voditi računa o tome šta radi i kako radi.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15.50 časova.
Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Danas kada je započeto sa otpočinjanjem pregovora sa EU raspravljamo o dva veoma važna dokumenta. Građani Srbije treba da osete promene kada je reč o njihovima pravima. Njihova prava moraju da se poštuju i jamče. Reforma pravosuđa je osnovna vrednosti i princip svakog demokratskog društva. Svaka država u kojoj se poštuje vladavina prava mora da ima nezavisno i funkcionalno sudstvo u kojem je glavni argument zakon a ne mito. Kako bi se to dostiglo ključna su bila ova dva dokumenta i u svom izlaganju, apostrofiraću izjavu gospodina Filea koji je dolazeći ove godine da da direktnu podršku Vladi Republike Srbije i prvom potpredsedniku Vlade Aleksandru Vučiću, rekao da ova dva zakona moraju da idu, kako se izrazio ruku pod ruku i dobro je što je ministarstvo prihvatilo tu tezu, jer reforma pravosuđa bez borbe protiv korupcije i kriminala je recept za propast. Što se tiče same strategije za reformu pravosuđa, za mene je vrlo važno da ona u odnosu na prethodnu strategiju otklanja uočene nedostatke, dok su istovremeno njene dobre strane postale i sastavni deo nove strategije. Međutim, kada je u pitanju strategija pravosuđa, mislim da je njen osnovni cilj da se unapredi pravosudni sistem u celini. Po mom mišljenju je takođe vrlo važno što se na ovaj način stvara jedan širi okvir za povezivanje procesa reforme pravosuđa sa procesom evropskih integracija. Međutim, moram da kažem da je, po mom mišljenju, na prvom mestu težnja da se ovom strategijom odgovori na zahteve građana za poštovanje vladavine prava i nezavisnim nepristrasnim odgovornim i efikasnim pravosudnim sistemom. Smatram da će konačan efekat ove strategije biti jačanja poverenja građana u pravne institucije države i njihovo poštovanje. Međutim, takođe moram da kažem da nova strategija pravosuđa ima i dva ključna izazova. Prvi je po meni reintegracija sudija i javnih tužilaca odlukom Ustavnog suda, a drugi je nova mreža sudova koja je bila predložena pa je povučena s obzirom da je došao veliki broj amandmana iz lokalnih samouprava. Mislim da su za novu mrežu sudova potrebni vrlo jasni kriterijumi i očekujem da će se akcionim planom oni i vrlo jasno naglasiti. Po mom mišljenju, ovom strategijom se na jedan jasan način utvrđuje i rešavanje zaostalih predmeta. Smatram da će njenom implementacijom doći do smanjenja predstavki naših građana pred Evropskim sudom za ljudska prava a ono na šta se, po mom mišljenju mora staviti poseban akcenat jeste ujednačavanje sudske prakse. Zašto je to važno? Određena odstupanja u tumačenju i primeni zakona mogu se tolerisati kao sastavni deo svakog pravosudnog sistema. Međutim, nedopustivo je da se u slučajevima kod kojih postoji identično činjenično stanje donose potpuno različite sudske odluke i posledica ovakvog postupanja, koja se mora iskoreniti jeste stanje pravne neizvesnosti i posledično nedostatak poverenja javnosti u pravosuđe. Smatram da je ovom strategijom pravosuđa nepodeljeno mišljenje javnosti da se mora izvršiti i promena Ustava, ali bih želela i ovom prilikom da pohvalim apsolutnu izraženu spremnost da proces sprovođenja strategije bude maksimalno transparentan. Po ovoj strategiji, nadležna komisija ima obavezu da svaka tri meseca podnosi izveštaj Vladi, a na svakih godinu dana se podnosi izveštaj parlamentu. Narodna skupština će razmotriti izveštaj komisije i izveštaj nadležnog skupštinskog odbora sa predlogom zaključaka odnosno preporuka i odlučiti o tom predlogu zaključaka, a jedna od manjkavosti u sprovođenju prethodne strategije je bila u gašenju desetočlane komisije za sprovođenje strategije. Mislim da je prethodna komisija imala samo jedan izveštaj koji je sačinila što je velika manjkavost u netransparentnosti. Što se tiče strategije za borbu protiv korupcije, mislim da je ona nastavak odlučnosti ove vlade da se sa ovim velikim društvenim problemom izborimo. Srbija je stvorila ambijent u kojem se građani više ne plaše, ali se zato plaše svi oni koji su godinama krali. Građani Srbije konačno znaju da niko nije iznad zakona. Vrlo je važno što je još na samom početku ova vlada borbu protiv korupcije postavila kao centralni element i prema ovim pitanjima je pokazala nultu toleranciju. Mislim da je odlučna borba protiv korupcije i kriminala bila neophodna, da bismo udahnuli vazduh i krenuli dalje u otvaranje novih perspektiva u Srbiji, ali to nije bilo ni malo lako ni jednostavno, ali su, ono što je najvažnije rezultati vrlo vidljivi. Za borbu protiv korupcije je važno napraviti sistem u kojem će sve institucije funkcionisati autonomno, ali u kojem će da postoji i sinergija između onih koji su zaduženi za njenu prevenciju, ali u koji će biti i sankcionisano i ne realizovanje određenih mera. Očekujem da ova strategija da primenom akcionog plana vrlo jasne odgovore. Znači da mi moramo imati sve mehanizme za utvrđivanje i političke i pravne odgovornosti i zbog toga bih želela da kažem da će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati i strategiju za borbu protiv korupcije i kriminala i strategiju pravosuđa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, šta da kažemo – lep dan danas i sunce nas je ponovo ogrejalo i veliki je praznik Vidovdan, dobili smo i datum za EU i za pristupanje. Ono što će nam svakako doprineti slavlju je i to što imamo dva zaista jako dobra teksta u Skupštini. Raspravljamo o strategiji reforme pravosuđa za 2013-2018. godinu, odnosno o strategiji za borbu protiv korupcije za isti period. Ovu su dva izuzetno važna dokumenta. Prvo bih se osvrnuo na strategiju reforme pravosuđa za ovaj petogodišnji period. Podsetio bih sve vas, a i građane koji nas sada gledaju da je još 2011. godine Evropska komisija dala jedno zvanično mišljenje o zahtevu Srbije za članstvo u EU, gde je kada je razgovarano o stanju pravosuđa i pravnog sistema u Srbija, Evropska komisija, dakle ne SNS, ne bilo koji politički faktor u Srbiji, nego Evropska komisija je te 2011. godine izričito rekla da jedino što u srpskom pravnom sistemu valja je pravni okvir. Zaista moramo priznati da su u to vreme doneti neki dobri zakoni koji regulišu i VSS i Državno veće tužilaca, donete su i određene izmene ZKP. Negde u to vreme je donet i Zakon o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, za koji verujem da su ga i građani duboko podržali. Doneti su i zakoni koji regulišu Pravosudnu akademiju. To je bilo dobro i Evropska komisija je 2011. godine procenila da je to dobar deo srpskog pravnog sistema i srpskog pravosuđa. Međutim te iste 2011. godine Evropska komisija je zvanično u svojim izveštajima navela da je u Srbiji sproveden loš reizbor sudija i tužilaca, da je napravljena loša mreža sudova, da su jako loše odmereni kapaciteti srpskog pravosuđa naspram potreba i količine predmeta koji postoje. Zamereno je tada 2011. godine Srbiji da je samo delimično izvršena reforma procesnih zakona, mislim na Zakon o krivičnom postupku i Zakonik o parničnom postupku. Od strane Evropske komisije, direktno od Evrope je primećeno da se žestoko kasnilo u donošenju podzakonskih akata. Primećeno je da Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca rade netransparentno. Evropska komisija je te 2011. godine zamerila Srbiji što se zakoni donose vrlo često bez javne rasprave, bez transparentnosti, bez da se objavi ko su članovi radne grupe koji su pisali zakone. Jednom rečju, zamerke je bilo jako mnogo. Zato treba čestitati Ministarstvu pravde što je u jednoj ovako nasleđenoj situaciji, sa dugovima i sa svim drugim problemima koje pratilo srpsko pravosuđe Ministarstvu pravde, gospodin Selaković i njegov tim su danas izašli sa jednom izuzetno kvalitetnom strategijom reforme pravosuđa, strategijom koja zaista garantuje da ćemo narednih pet godina moći da sprovedemo i potrebne reforme i da za pet godina imamo pravosuđe koji će se zaista bazirati na principima koji u strategiju pišu. Osnovni principi, osnovno načelo strategije su na prvom mestu nezavisnost pravosudnog sistema. Građanima je to jako važno, jer će konačno imati garanciju da sudije sude ni po babu, ni po stričevima, nego po zakonu, bez straha od bilo kakvoga političkog uticaja, bez straha da će ih neko iz kabineta nekog ministra nazvati i reći -sudi ovako ili sudi ovako. Od načela, predviđeno je i načelo nepristrasnosti, zajedno sa načelom kvaliteta pravde, što se podrazumeva da zajedno ide. Načelo stručnosti, koje je jako važno, zato što ćemo sada imati vrlo precizno definisano kontinuirano osposobljavanje, kontinuirano učenje naših sudija i tužilaca na prvom mestu kroz Pravosudnu akademiju. Građani treba da imaju razumevanja. Sudije i tužioci nisu učili matematiku. Bilo bi dobro da, recimo, nauče kako se vode finansijske istrage, a to će upravo raditi kroz Pravosudnu akademiju. Načelo odgovornosti i načelo efikasnosti, takođe kao dva naročito važna načela, jer znamo da imamo preko tri miliona starih predmeta i znamo da imamo veliki problem sa nedostatkom odgovornosti sudija i tužilaca, na šta građani u svojim dopisima Narodnoj skupštini i Odboru za pravosuđe vrlo često ukazuju. Šta sa ova načela ovako napisana podrazumevaju? Podrazumevaju da u buduće posle usvajanja ove strategije, strategije reforme pravosuđa će se precizno znati koji su kriterijumi, to će kroz podzakonske akte biti regulisano, da neke sudije i tužioci napreduju ili da nazaduju ili da disciplinski odgovaraju ili čak da budu razrešeni, ali sve to u jednoj transparetnoj proceduri pred Državnim većem tužilaca, odnosno Visokim savetom sudstva, u zavisnosti o kojoj vrsti pravosudne funkcije govorimo. Prioriteti same strategije reforme pravosuđa su na prvom mestu reintegracija do nedavno neizabranih sudija i tužilaca. Upravo reintegracija u kombinaciji sa principom odgovornosti će nam dati odgovor na pitanje koje sudije i koji tužioci valjaju a koji ne valjaju. Danas smo čuli u raspravi pojedinih narodnih poslanika paušalne ocene. Kaže – nije izabrano 1000 i nešto sudija, tužilaca i sudija za prekršaje, a ja ću precizno reći, ako se ne varam, 1173 i svi su vraćeni na posao, a tu ima i ovakvih i onakvih. Ne može da postoji kolektivna odgovornost da postoji u Srbiji, u srpskom pravosuđu. Ako neki sudija, tužilac ili sudija za prekršaje u budućnosti ne rade loše ili se dokaže da svojevremeno nije radio dobro, samo takvi, poimenično određeni ljudi treba da odgovaraju, a ne da slušamo kako svi koji su vraćeni ne valjaju, što nije tačno. Od ostalih prioriteta strategije, jako je važno za naše građane i prioritet je da će se rešavati većom brzinom zaostali predmeti. Imamo zaista poražavajući podatak, nasleđen iz ranijih vremena, da imamo preko tri miliona nerešenih predmeta, starih predmeta, kako to kažemo mi pravnici. Ima načina da se to ubrza. Vidimo kroz strategiju, vidimo i kroz aktivnosti Ministarstvo pravde da se određenim metodama i kroz odgovornost sudija, ali i kroz neke izmene procesnih zakona, može uticati na to da suđenja traju kraće. Daću samo jedan primer, već najavljen od strane Ministarstvo pravde, a to je da će u novom Zakoniku o parničnom postupku biti ukinuta obavezna medijacija u sporovima protiv države. Najavljeno je više puta. Nadamo se da će to i da se desi, jer će to ubrzati svaki sudski postupak tog tipa za najmanje četiri, pet, šest meseci, zavisi od vrste postupka. Od prioriteta izdvojio bih i elektronsko pravosuđe, odlična stvar. Ministarstvo pravde prepoznaje da treba unaprediti sistem elektronskog suđenja, odnosno elektronskog pristupa samim sudovima i podacima o predmetima koji se vode. Verujem da je to građanima jako korisno, da mogu da vide preko internet portala svakog suda kad je neko suđenje, šta ima od dokaza, da li je neki novi dokument ubačen u proceduru i slično. Jako je dobro i to što, možemo reći upravo zahvaljujući aktivnostima aktuelne vlade, neke stvari iz strategije su već sprovedene u delo, iako se u strategiji tek sada spominje. Recimo, jedna od tih stvari je i objavljivanje zakona na internetu. Uskoro će građani imati potpuno slobodan, besplatan pristup svim zakonima preko internet portala "Službenog glasnika" odnosno adekvatnog portala. To je nešto najnormalnije. U Hrvatskoj već postoji godinama, u Sloveniji postoji čitavu deceniju. Imamo odlične sajtove "Narodnih novina" ili "Uradnog lista Slovenačkog", pa zašto ne bi imali besplatan pristup i odličan sajt našeg "Službenog glasnika"? To će mnogo doprineti kvalitetu pravde. To će doprineti da građani manje para troše na pravne savete, da mogu čak i sami da napišu žalbe i sami da se snađu u pravnom sistemu. Dobro je da strategije reforme pravosuđa predviđa postojanje komisije za sprovođenje strategije. Ta komisija će imati 15 članova iz različitih tela. Sva ta tela će, manje-više sama da biraju članove, primera radi, Advokatska komora će birati svog člana po svojim internim pravilima, javno tužilaštvo po svojim pravilima, razna udruženja ili naučne ustanove po svojim pravilima. To će biti zaista jedna nezavisna komisija sačinjena od svih ljudi koji se u srpskom pravosuđu i srpskom pravosudnom sistemu nešto pitaju. Jednom rečju, ne stoje nikakve zamerke da će ova komisija biti pod bilo čijim političkim uticajem. To će prosto biti nemoguće. Iz ovog, kao i iz dosada navedenih razloga, ali i stotine drugih razloga, naravno da će u danu za glasanje SNS podržati strategiju reforme pravosuđa. Podržaćemo je i zbog toga što je Ministarstvo pravde organizovalo, više ne znam koliko, okruglih stolova, javnih diskusija na kojima smo imali priliku da čujemo i komentare pre dolaska ove strategije danas na raspravu. Čuli smo komentare i od sturkovnih udruženja, domaćih i od međunarodnih, i od Venecijanske komisije. Dobili smo praktično unapred zeleno svetlo za ovu strategiju od svih relevantnih pravnih, strukovnih, stručnih i drugih udruženja, bilo da su domaća, bilo da su strana. To je samo još jedan od razloga zašto ovu strategiju treba podržati i zašto će u danu za glasanje SNS glasati za strategiju reforme pravosuđa. Što se tiče strategije borbe protiv korupcije, isti period 2013-2018. godina, isto jedan odličan dokument donet ponovo na isti način, istom metodom. Dobro je da je Ministarstvo pravde vratilo tu staru praksu, zaboravljenu u proteklih nekoliko godina, a to je da se za svaki zakon, za svaku strategiju, svaki dokument organizuju javne rasprave, organizuju okrugli stolovi, da se nacrti dokumenata stave na internet, kako bi svako ko je zainteresovan mogao da se upozna, da da svoje komentare, sugestije i da kritikuje. Zašto da ne? To je dobro, to je transparetntno i to je potpuno u skladu sa evropskim standardima. Sama strategija borbe protiv korupcije je napisana na isti način. U pisanju strategije su učestvovali praktično svi relevantni domaći stručnjaci, faktori, institucije i Agencija za borbu protiv korupcije je pomagala na svoj način. Ne treba da objašnjavamo našim građanima koliko je ova strategija bitna za dalju borbu protiv korupcije. Vidimo i sami da nam i Evropa čestita na borbi protiv korupcije, čestitaju nam na hrabrosti, na prvom mestu, prvog potpredsednika Vlade, gospodina Vučića, ali naravno da i gospodinu Vučiću trebaju svi oni prateći mehanizmi i sudski i istražni i bilo koji drugi mehanizmi i MUP, sve te institucije da bi borba protiv korupcije bila sprovedena zakonito, po evropskim standardima i da bi nam i do kraja Evropa na ovome čestitala. Ta ista Evropa je pre nekoliko godina, to je opet evropski podatak, bilo je procenjeno da mi godišnje gubimo najmanje 600 miliona evra zbog korupcije samo u oblasti javnih nabavki. Ovih 600 miliona evra o kojima sad govorim nije neki podatak koji je izmislila SNS ili bilo ko drugi. To je podatak iz EU, procenjen i napravljen, 600 miliona evra zbog korupcije samo u oblasti javnih nabavki, to je Evropa procenila da je toliko bilo ukradeno svake godine u nekom periodu, recimo 2010, 2011. pa i deo 2012. godine. Strategija borbe protiv korupcije se bori upravo protiv ovakvih događaja. Mnogo će uštedeti u našem budžetu, našim građanima, bilo da govorimo o oblasti korupcije u javnim nabavkama ili o zdravstvu ili da govorimo o nekom drugom segmentu društvenog života za koji postoji percepcija da je korumpiranost velika. Načela na kojima se bazira ova strategija je na prvom mestu načelo vladavine prava. I do sada smo videli da u borbi protiv korupcije, koju na prvom mestu predvodi SNS, da se pravni poredak poštuje, da se poštuju procedure, da svi okrivljeni imaju pravo na advokata, da svi oni imaju pravo na odbranu. To je tako valjda normalno, tako je svuda u svetu, tako je u Evropi. Od Evrope smo to i videli i naučili, jer od prethodnika definitivno nismo mogli tako da naučimo. Pored načela vladavine prava, tu je načelo nulte tolerancije na korupciju. Građani to potpuno podržavaju, građani to vide, građani i svi stručnjaci, i domaći i strani. U potpunosti se slažu za primenu tog jednog načela nulte tolerancije, kao i sa politikom aktuelne Vlade. Načelo odgovornosti, to je ono što bi Englezi rekli "name and blame". Dakle, ko god u borbi protiv korupcije bude zaostajao biće imenovan javno da se zna ko nije doneo plan integriteta. Imaju određene rokove. Naravno, ne treba sada od toga praviti političko pitanje. Planovi integriteta - postoje određeni rokovi kada se donose.Sigurni smo da će se posle usvajanja adekvatnog zakona i posle usvajanja ove strategije ti rokovi i te kako poštovati. Načelo sveobuhvatnosti, načelo efikasnosti i načelo transparentnosti su tri načela Strategije borbe protiv korupcije gde smo dobili veliku podršku naših prijatelja iz EU, veliku podršku eksperata koje je Evropska unija obezbedila da nam pomognu u radu na ovoj strategiji. Naravno, to je nešto što će takođe doprineti da se borba protiv korupcije nastavi nesmanjenom žestinom. Već sam rekao nekoliko puta, ponoviću sada i na kraju, naravno da će SNS podržati ove dve strategije, naročito posle usvojenih amandmana od strane gospodina ministra, koji će doprineti da ove strategije budu i bolje. Strategije, kao i sve strategije su opšti dokumenti, ali to ne smeta da kroz te opšte dokumente, kroz plan, jer strategija je jedna vrsta plana, da bi građani razumeli -to je plan šta ćemo raditi u narednih pet godina. Dobro je kada mi znamo šta precizno u ovim strategijama piše i u akcionim planovima, koji će naknadno biti usvojeni, šta u njima piše, da znamo šta ćemo raditi u narednih pet godina i u oblasti pravosuđa, bez obzira da li govorimo o mreži sudova, o notarima, da li govorimo o ubrzanju sudskih postupaka, odgovornosti sudija i tužilaca. Dobro je da znamo šta ćemo narednih pet godina radi i kada je u pitanju borba protiv korupcije. U danu za glasanje SNS podržava ove dve strategije. Čestitamo Ministarstvu na odlično odrađenom poslu. Nadamo se da će strategije, i jedna i druga, dobiti maksimalnu podršku i drugih poslaničkih grupa. Hvala svima.
Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Prelazimo onda na listu govornika. Prva na listi je narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Samo ću se nadovezati na ovo, budući da sam bila ovlašćeni predlagač. U pogledu otvorenog procesa izbora napredovanja odgovornosti i prestanka sudijske funkcije, koja je takođe uređena Strategijom, u četvrtom pasusu kažete – kriterijumi za izbor predsednika sudova trebalo bi da uvažavaju stručnost i moralni lik kandidata, ali i njegove organizacijsko-upravljačke sposobnosti, odnos prema kolegama i sudskom osoblju koja je ispoljio u dosadašnjem radu, bilo kao sudija, bilo kao predsednik. To je dobro, budući da je iz one verzije koja je bila u maju, a znam šta se radili celo proleće budući da sam pratila vrlo dobro sve one izmene i dopune ove strategije, ali isto tako i Akcionog plana. Dobro je što ste ovde stavili tačku, jer sledeća rečenica je glasila – izbor predsednika sudova bi trebalo učiniti manje politički podložnim. Naravno, da je to ostalo bilo bi nedopustivo. Dalje kažete – praćenje, analiziranje, vrednovanje rada sudije i javnih tužilaca se može koristiti kako bi se odredio optimalan broj sudija i sudova, kao i njihova ravnomerna opterećenost itd. Ovde se nadzire izuzetan talenat šarmiranja izvršne vlasti i sudstva. Što se tiče odgovarajućeg pristupa informacijama i sudskih evidencija i postupaka, postavljate pitanje i sami se pitate da li je opravdano da se objavljuju adrese učesnika u postupku itd? Imate Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Dakle, bez onih podataka koji bi individualizovali ličnost, je li tako? Dakle, bez JMBG, adrese i svega ostalog. Na kraju krajeva, imate i druge relevantne propise i ne znam zašto i njih niste ubacili u Strategiju, budući da se u nekim institutima potpuno neprikladno bavite akcionim planom, kao što je oportunitet ili kao što je sporazum o priznanju krivice. Dalje imamo delotvorno upravljanje predmetima. Tu sam već rekla - skeniranje ključne dokumentacije iz predmeta. Niste odredili ko vrši to ključno? Da li je to sudeći sudija, ili je administrativni radnik, šef pisarnice, neko od zaposlenih itd? Kažete – delotvorno korišćenje resursa u sudstvu i tužilaštvu. Kada je u pitanju delotvorno korišćenje tih istih resursa, predvidela je Strategija reforme u sistemu krivičnog postupka uvođenje tužilačke istrage itd. Kažete – Narodna skupština je usvojila tehničke izmene i dopune Zakonika iz 2011. godine. U iščekivanju njegove pune primene u sudovima i javnim tužilaštvima, opšta nadležnost je od oktobra 2013. godine. Mislim da je ovo nemoguća misija, taj njen peti deo, jer od 2006. godine se mnogo toga govorilo i, nažalost, ništa se od toga nije uradilo. Gotovo je izvesno da će od jeseni biti ponovo odložena primena ovog Zakonika, jer se od neophodnih pretpostavki, a to je udvostručivanje ljudstva makar kada su u pitanju veliki centri, obezbeđivanje adekvatne opreme, dok obezbeđivanje prostorije gotovo da ništa nije uradilo, osim što su javni tužioci počeli da se obučavaju, pa tako znanje koje su oni stekli, primenjuju na druge tako što i njih obučavaju. Cifre iz ostalih predmeta se gomilaju, a pri tom dodajte i sve one nove predmete, tako da je prebacivanje na nov, govorim sada o tehničkom sistemu, prosto nemoguće u ovim postojećim uslovima i dovešće do potpunog kolapsa. Naravno da je jedno od najvažnijih pitanja pravosudnog sistema upravo kako će se obezbediti to da centralna figura, odnosno da sudija ili tužilac dalje postupaju. U našem pravosudnom sistemu koje se potpuno menja i koje se upodobljava u skladu sa modernim trendovima, jer je sad bitno jedino da su moderni, uvek je bilo različitih noviteta, ali još ništa nije viđeno niti primenjeno kao što je Pravosudna akademija. Rekla sam već da su podnete tri ustavne inicijative za ispitivanje ocena ustavnosti član 40. stav 8. Jednu od tih ustavnih inicijativa je podnelo i fizičko lice, inače je član SNS, što moram da naglasim. Postavlja se pitanje – kako jedna takva institucija koja pre svega treba da se bavi edukacijom, koja je proistekla iz pravosudnog centra, koja je namenjena usavršavanju i koja je namenjena konstantnoj edukaciji svih zaposlenih u pravosuđu, zapravo postaje tvorevina zarad čijeg postojanja se zapravo i provejava ono pitanje promene Ustava kao najvišeg pravnog akta itd? Naravno, o Pravosudnoj akademiji je loše govorila prethodna opozicija, moram na to da vas podsetim, a podnela je i ustavnu inicijativu. Prema tome, činjenica je da se broj njenih članova nekontrolisano povećavao iz godine u godinu, govorim i dalje o Pravosudnoj akademiji i to posebno u onoj godini kada je vraćeno oko 1.000 sudija i javnih tužilaca, što šalje signal javnosti da rukovodstvo Pravosudne akademije brine samo o sebi i o svojim radnim mestima. Obuka još uvek nije počela. Pomoćnicima koji tu rade se šalje jedna negativna poruka i stavljaju se u jedan ponižavajući položaj, znate? Malo ko, 60% sudskog ili tužilačkog posla pada na teret sudijskih pomoćnika. Zamislite, zar nije ponižavajuće činjenica da neko ko je sudijski ili tužilački pomoćnik deset godina, on jednostavno neće pristati da mu nakon toliko iskustva i toliko rada dođe i on zapravo postane saradnik nekom priučenom sudiji ili zameniku tužioca sa Akademije. Interesantne su mi oblasti koje Strategija obuhvata, pa se sada opet navodi kvalitet pravde. Znate kako, pravde ili ima ili nema. Ne znam o kakvom kvalitetu govorite? Ne znam da je pravda merljiva, da je ona deljiva itd. Ukoliko mislite da je kvalitetnija pravda zapravo nešto što brže dolazi na videlo od neke nekvalitetnije pravde, onda to jednostavno treba da podvedete pod stručnost, a ne pod kvalitet pravde. Najzad, selektovanje kroz Pravosudnu akademiju će dovesti do te činjenice da ćete za jedno tri godine, i to sa svega provedenih jedno šest meseci, posmatrajući samo rad sudija i samo rad njihovih pomoćnika u organu u koji će biti izabrani, zapravo oni deliti pravdu. Pitam se – da li ste mislili na to načelo kvaliteta pravde? (Predsedavajući: Molim vas, završite misao.) Završiću. Mogu govoriti mnogo budući da sam pomno pročitala i o strateškim ciljevima i o smernicama. Akcioni plan je pročitan i mislim da je u mnogo čemu trebalo staviti zareze umesto tačke, rokovi su preambiciozni itd. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, krenuću od prilike ovim putem ili iz ove pozicije o kojoj je govorio i gospodin Cvijan. Slažem se da je ovo važan dan. Ne bih previše pažnje posvećivao tome da li je lepo vreme ili nije lepo vreme. Te pregovore ćemo možda početi u januaru, male su šanse da tada bude lepo vreme, pa da onda… (Predsedavajući: Molim vas nemojte se obraćati narodnom poslaniku. To nije dozvoljeno. Nemojte, ja vas molim. Znate dobro da po Poslovniku nije dozvoljeno da se neposredno obraćate narodnom poslaniku.) Mislio sam, gospodine Arsenoviću, da ovu ipak pozitivnu atmosferu koja je danas stvorena iskoristimo za jedan novi početak, ali ako vi insistirate ja ću se vratiti strogo u okvire Poslovnika. Nemojte se samo posle žaliti zbog toga što ću biti tako malo oštriji prema vladajućoj koaliciji. Šta su dileme, odnosno šta su zamerke poslaničke grupe LDP na ove dokumente? O tome je mnogo govorila moja koleginica Judita Popović, u prepodnevnom delu sednice. Probaću kao i u jučerašnjoj raspravi da pokažem gde su slabosti ovih tekstova, ovih strategija, pre svega Strategije borbe protiv korupcije na studiji nekoliko slučajeva. Mislim da je to vrlo važno i mislim da je to najefikasnije baš u ovom trenutku kada mi iskazujemo ambiciju da budemo zemlja koja će otvarati, pregovarati i zatvarati poglavlja u pregovorima o članstvu sa EU. Slažem se da više neće biti dovoljni, a mislim da ni danas više nisu dovoljni načelno lepi, pozitivno intonirani dokumenti koji se onda ne ostvaruju u praksi. Takođe je tu u pravu gospodin Cvijan. On doduše ima tu jednu specifičnu situaciju da ipak sa dosta žara brani dokumente usvojene 2009. godine. On se tada nalazio i u drugačijoj političkoj poziciji, a da onda prigovara zbog toga što su oni ostali mrtvo slovo na papiru. Ja se bojim da će ovi dokumenti takođe značajnim delom ostati mrtvo slovo na papiru i pokušaću da to dokažem. Mislim da mnoge od ovih stvari koje su ovde unete u Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji i koji je Vlada usvojila i uputila parlamentu 20. juna, dakle, pre osam dana, da već u međuvremenu i posle toga da je Vlada ili vladajuća koalicija svojim ponašanjem pokazala da ih ne smatra ozbiljnim, da ne želi da ih primenjuje i da ih doživljava manje, više kao jednu vrstu formalne obaveze i pred ovim parlamentom i u procesu evropskih integracija. Pozdravljam način na koji je strukturiran predlog ove strategije i moram da kažem da mi je to mnogo pomoglo u ovoj analizi o kojoj bi sada govorio. Pre svega, onaj deo koji govori o oblasti strategije gde je to podeljeno u one oblasti javnog života, korišćenja javnih resursa, upravljanja imovinom, političkih ovlašćenja, moguće zloupotrebe političkih moći, gde slažem se, najveći rizik od korupcije kako se obično govori u ovoj strategiji. Gospodine Selakoviću, moji argumenti će biti, video sam da ste jutros u jednom trenutku razdvajali da li odgovarate politički na političke argumente, stručne na stručne, uglavnom politički, očekujem da mi tako odgovorite. Posebno ću napomenuti kada imam neku vrstu stručne primedbe. Dakle, prvi deo koji govori o političkim aktivnostima gde govorite o opisu stanja vi kažete – u ovom dokumentu da je jedan od ključnih izvora korupcije ili rizika koji postoji da se, da do masovne korupcije dođe zbog načina postavljanja i razrešavanja direktora kao i načina upravljanja javnim preduzećima na svim nivoima vlasti. Vremenom je stvoreno pogodno tlo za uticaj interesa političkih subjekata na njihov rad. Apsolutno se slažem, to je bila argumentacija ili oštrica napada LDP i u odnosu na ponašanje vlasti, odnosno prošlih Vlada, sve vreme dok je LDP u parlamentu, znači poslednjih šest godina. Vi onda dalje kažete – novim Zakonom o javnim preduzećima smanjeni su određeni rizici od korupcije. Takođe se slažem. Moram da primetim značajan deo tih poboljšanja je u zakon unet na inicijativu, odnosno po amandmanima poslaničke grupe LDP. Jedan od elemenata koji smo uneli kao garanciju u zakonu, gospodine Selakoviću, je obaveza da se do 30. juna 2013. godine raspišu konkursi za izbor direktora svih preduzeća na koje se Zakon o javnim preduzećima odnosi. To je oko 700 preduzeća u Srbiji. Da li će Vlada Srbije, odnosno organi nadležni za tako nešto do 30. juna, to je za dva dana raspisati konkurse za sva ta preduzeća ili će, kako je juče ovaj parlament obavestila ministarka energetike, postupiti po nezakonitom tumačenju koje je došlo iz Sekretarijata za zakonodavstvo Vlade i koje govori o tome da je obaveza raspisivanja konkursa ograničeno isključivo na ona preduzeća, javna preduzeća, u kojima dužnost direktora obavljaju vršioci dužnosti? To je ogroman test za ovu vladu. Da li ćete biti spremni da na javnom konkursu izaberete 700 direktora ili ćete na tim pozicijama zadržati one koji su izabrani po političkim kriterijumima? Ne kažem da su izabrani po kriterijumima. To kažete vi gospodine Selakoviću u ovoj strategiji i kažete da je zbog takvog načina postavljenja i razrešavanja direktora stvoreno pogodno tlo za uticaj interesa političkih subjekata na njihov rad. Vi znate da postoje javna i državna preduzeća, gospodine Selakoviću, u koja su odlukama vaše Vlade postavljani direktori koji su visoki funkcioneri političkih partija, zamenici predsednika političkih partija, kao što je recimo slučaj u preduzeću PTT "Saobraćaj Srbije", preduzeću "Železnice Srbije" u desetinama lokalnih preduzeća itd, itd. Vi dalje kažete da čak i po novom zakonu nisu utvrđeni jasni kriterijumi na osnovu kojih nadležno ministarstvo predlaže komisiji kandidata i na osnovu kojih ta komisija vrši konačnu selekciju kandidata. Apsolutno se slažem, gospodine Selakoviću. Tri dana je o tome govorila poslanička grupa LDP. Imali smo niz amandmana na Zakon o javnim preduzećima koji su predviđali mnogo bliže i strože kriterijume. Vaša vladajuća koalicija, vaša Vlada u kojoj vi sedite kao ministar je odbila te amandmane i oni nisu ušli u zakon. Taj zakon je usvojen u decembru mesecu prošle godine. Kako je moguće da u decembru niste bili svesni onog što stavljate u strategiju pet ili šest meseci kasnije? Koja je onda garancija da će ove odlične formulacije, preporuke, ciljevi koje ovde postavljate biti poštovani ovoga puta? Dakle, vrlo je jasan vaš odgovor da li će biti raspisani konkursi, da li će na njima biti birani direktori po političkoj funkciji. Zapravo će odgovoriti na pitanje koliko je ova strategija ozbiljna. Nije slučajno pretpostavljam da je tema izbora direktora javnih preduzeća i način upravljanja javnim preduzećima zauzima centralno mesto, zapravo, ove strategije, nalazi se na samom početku. To je jedan od ključnih problema. To nije čudo, to su preduzeća kroz koja prolaze milijarde evra javnih sredstava. To su preduzeća u kojima su akumulirani gubici od nekoliko milijardi evra. To su konačno preduzeća kroz koja se na najdirektniji način kupuje politički uticaj. Postoje neki znatno slabiji delovi ove strategije koje govore o preplitanju, zapravo nekoj vrsti trgovine političkim uticajem koji se obavlja kroz relacije javnih i državnih preduzeća, političke moći koja stoji u njima ili stoji iza njih i medija, to je onda pri samom kraju ove strategije. Tu postoji takođe test koji će pokazati koliko ste spremni da ovo poštujete. Do sada niste. Zakon o javnim preduzećima takođe, zabranjuje da se oglašavaju na komercijalnoj osnovi javna preduzeća ili preduzeća u državnom vlasništvu koja imaju monopolistički položaj na domaćem tržištu. I dalje se oglašavaju takva preduzeća. Ne znam da je Vlada ili organi upravljanja u tim preduzećima bilo ko na ikakav način može da kontroliše te procese preduzeo određene radnje ili pravne postupke ili makar postupke koji bi sprečavali takvu praksu u budućnosti. Mislim da ne moram da vam mnogo ukazujem na takve primere, na sportske klubove koji u svojim nazivima nose imena takvih kompanija, na činjenicu da se masovno oglašava kroz takva sponzorstva kompanija koja se zove Aerodrom "Beograd", koja jeste realno monopolista na domaćem tržištu pošto Aerodrom "Konstantin" u Nišu nije nikakva konkurencija. Oglašava se preduzeće "Putevi Srbije". O tome sam ovde juče govorio. Da se to preduzeće ne oglašava, iako ne postoji ni jedan komercijalni razlog da se oglašava onda možda od 1. jula ne bi poskupela putarina za 20%, odnosno za iznos PDV koji se sada dodaje na račune odnosno na onaj iznos koji se naplaćuje već godinama kao iznos putarine. Možda ne bismo imali problema sa vrlo nedefinisanim situacijama kada nije jasno šta je novac koji dolazi direktno iz budžeta, a šta je novac koji dolazi posredno preko javnih i državnih preduzeća. U ekonomskom smislu ili za građane Srbije, to je apsolutno svejedno. To je sve javni novac, bez obzira preko kog računa on prolazi. Mi živimo u ovom delu Evrope koji će, siguran sam, složićemo se oko toga, ispuniti u jednom trenutku, pre ili kasnije, formalne uslove za članstvo u EU, ali promena svesti i mentaliteta, gospodine Selakoviću, je mnogo duži proces. Ima onih koji govore o šest i 60 godina, recimo, kao okviru koji je potreban za to. Evo vam primer iz Hrvatske. Pre nekoliko dana je u hrvatskim medijima otvorena rasprava na temu koliko košta čin, odnosno ceremonija obeležavanja ulaska Hrvatske u punopravno članstvo. Onda je u jednom trenutku iz Vlade došlo objašnjenje da značajan deo tih sredstava zapravo nije trošak budžeta, nego je došao kroz pomoć ili sponzorstvo javnih i državnih preduzeća. Dakle, te navike se vrlo sporo oslobađamo i mi i neke druge države, iako su, recimo, one već danas ili za nekoliko dana postaju u formalnom smislu članice EU. Druga velika oblast o kojoj govorite, gospodine Selakoviću, delimično je o tome govorio i gospodin Cvijan, je oblast javnih finansija, planiranja prihoda, planiranja rashoda itd, i paralelno sa tim taj period koji postoji za javnu raspravu, za upoznavanje javnosti sa nacrtima i predlozima zakona itd. Nema nikakve dileme da je budžet najvažniji zakon koji se usvaja u jednoj godini i da je budžet apsolutno najvažniji zakon koji je vezan za pitanje upotrebe javnih prihoda, odnosno korišćenja javnih sredstava. Vi ste, gospodine Selakoviću, 20. juna ove godine napisali kako javnost nije u potpunosti i na razumljiv način upoznata sa procesima planiranja i trošenja budžetskih sredstava. Zakoni o budžetu za pojedinu budžetsku godinu uglavnom se donose u kratkom vremenskom roku, dok rasprava u Narodnoj skupštini o načinu na koji su javna sredstva trošena u određenoj godini izostaje već desetu godinu. Dvadesetog juna ste glasali za nešto ovako, a onda ste četiri dana kasnije na sednici Vlade i vi i sve vaše kolege ministri glasali za usvajanje rebalansa budžeta, poslali ga u Skupštinu i tražili zakazivanje sednice Narodne skupštine za sledeći ponedeljak. Čekajte, kada ste bili ozbiljni, kada ste ovo ocenili kao nedopustivo i kada ste obećali u kasnijem delu dokumenta da to više neće biti praksa, ili četiri dana kasnije kada ste rešili da uradite isto ono što su radile uglavnom sve vlade u ovoj zemlji u proteklih 10 godina? Morate da odlučite. Budžet nije mala stvar i rebalans budžeta nije mala stvar. U rebalansu budžeta se radi o, kako vaša vlada kaže, uštedi na diskrecionim troškovima od 36 milijardi evra. Onda je moje pitanje – koliko su ukupno diskrecioni troškovi, ako je moguća ušteda od 36 milijardi evra? Koliki je u diskrecionim troškovima prostor za zloupotrebu sredstava, za korupciju, za kršenje svih onih ciljeva, odnosno principa koje postavljate ovim tekstom, gospodine Selakoviću? Predvidljivost poreskih prihoda, odnosno visine poreza, a vrsta poreza je takođe važna, to načelo takođe krši vaša vlada. Na brzinu menjate poreske stope, prilagođavate ih. Danas je, čini mi se, uhapšena neka kriminalna grupa koja je švercovala rezani duvan. Porast trgovine, odnosno šverca rezanim duvanom je direktna posledica činjenice da ste na loš način promenili akciznu politiku i čitav jedan deo tržišta gurnuli u nedozvoljenu trgovinu, odnosno šverc, odnosno sivu i crnu ekonomiju. Zbog toga postoje tako velike razlike između papira koji predlažete i ciljeva koje predlažete i onoga što zaista u realnom životu radite. Nedostaju neki delovi, gospodine Selakoviću, u ovoj strategiji. Postoji deo koji se bavi zdravstvom, zdravstvenim sistemom, Republičkim fondom zdravstvenog osiguranja, ali nedostaje jedan fond koji je dva i po puta veći, gospodine Selakoviću, od toga. To je Fond PIO. To je, recimo, deo gde biste mogli da postavite mnogo jasnije ciljeve ili da nam ponudite kako ćemo se boriti protiv mogućih rizika od korupcije u tom sistemu koji je netransparentan, gde je upravljanje nejasno, gde je upravljanje političko, gde nema govora o tome da ćete uvesti, recimo, u fondove profesionalni menadžment. Pri tome, ne znam kolika će biti ušteda, kako kaže gospodin Cvijan, od Zakona o javnim nabavkama, pošto je zakon počeo da se primenjuje u ovoj godini, početkom aprila, gospodine Cvijan. Vi ste govorili o 600 miliona evra uštede, a kažete danas da će biti mnogo ušteda i u budžetu. Ne vidim u rebalansu da je taj novac uračunat. Vidim da nam nedostaje još skoro 100 milijardi dinara u budžetu. Dakle, 800 miliona evra, recimo. Idete na rebalans, ne nadate se da će taj novac biti nadoknađen tako što će tim sjajnim Zakonom o javnim nabavkama on da se uštedi u ovoj godini, zato što se neće uštedeti ni izbliza toliko i to nije ni moguće u ovim okolnostima kada zemlju, kada proces odlučivanja u postupcima javnih nabavki opterećuju svi ovi problemi. Kada smo predlagali da član Komisije za izbor direktora ili za rangiranje kandidata za direktora javnih preduzeća bude neko ko dolazi na predlog skupštinskog odbora, nismo ni pretpostavljali, čak i mi koji znamo u kakvoj zemlji živimo, da će to biti neko ko radi u kabinetu potpredsednika Vlade. (Predsedavajući: Gospodine Đuriću, vreme vam je isteklo.) Znate šta, nije to baš smisao ili to nije bila ideja kada smo tražili parlamentarnu kontrolu čitavog tog procesa. Vrlo malo teksta o obrazovanju i vrlo malo teksta o nekim drugim stvarima, ali bar za početak očekujem odgovore na neka od ovih pitanja koja sam vam postavio, gospodine Selakoviću. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan, replika. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, malo pre kada sam iznosio određene podatke, npr. da je procena da se 600 miliona evra godišnje gubi zbog korupcije u javnim nabavkama, iznosio sam podatke EU. Dakle, nije to podatak ni SNS, ni bilo koga, ni funkcionera, to je podatak EU. Slušao sam govornika pre mene i zaista je imalo nekoliko dobrih komentara i uvek treba slušati kada neko daje dobre predloge. Međutim, nije mi jasno zašto se ti predlozi daju sada. Već sam pomenuo da je Ministarstvo pravde organizovalo najmanje pet okruglih stolova koji se tiču samo strategije za borbu protiv korupcije. Lično sam prisustvovao na četiri okrugla stola, međunarodna, gde su bili i gosti iz EU i domaća stručna javnost i profesori fakulteta. Znači, organizovali smo najmanje četiri, a ako ne i pet okruglih stolova koji se tiču strategije reforme pravosuđa. Nigde na tim okruglim stolovima nisam video narodne poslanike iz opozicionih stranaka. Mogli su tada da iznesu svoje komentare, a ne danas da trošimo vreme koje košta i građane ove države. Na kraju još jedna stvar. Možda neko nije dobro razumeo ono što sam pričao. Moramo voditi računa i građani treba da znaju da za sprovođenje ove dve strategije nisu potrebna nikakva dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Ove strategije ne samo da će poboljšati stanje u našem pravosuđu, ne samo da će poboljšati borbu protiv korupcije, nego nas neće koštati nikakvih posebnih para iz budžeta. Zahvaljujem se.
Hvala. Gospodine Đuriću, ne vidim osnov vaše replike. (Bojan Đurić, s mesta: Komentarisao je moje navode pogrešno.) Nije vas uopšte pogrešno komentarisao, on je samo naveo odakle su uzeti izvori kada je govoreno o trošenju sredstava za javne nabavke. Samo je to komentarisao. Čak je vas i pozitivno komentarisao i vaše izlaganje. Nemate osnova za repliku. (Bojan Đurić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Vodite računa, kada vam dam reč po povredi Poslovnika, da ga ne zloupotrebite. Izvolite.
Neću nijednom pomenuti PIO fond, ne brinite. Gospodine Cvijan, mislim da ste povredili član 27. Dakle, ja nisam rekao da sada dolaze predlozi, odnosno da su ovo predlozi na ovu strategiju. Jasno sam vam pokazao kada smo tačno predlagali amandmanima, što je u Skupštini jedini način da se promeni tekst zakona, kada se raspravljalo o Zakonu o javnim preduzećima. Tada smo to mogli da izmenimo. Sve ovo drugo je vezano za ovaj tekst koji nema mnogo veze sa primedbama o kojima sam ja govorio, evo 32 sekunde.
Nije povređen Poslovnik. Čak ste i pogrešno naveli član, ali nije bitno. Smatram da nije povređen Poslovnik, a ako vi smatrate da jeste, možemo da se izjasnimo u Danu za glasanje. Da li tražite da se izjasnimo u Danu za glasanje o povredi Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Ana Novković. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, Srbija mora da bude pravedno društvo, društvo jednakih šansi. Srbija ne može da bude ovakvo društvo ako se ne stane na put korupciji i ako nam je pravosuđe neefikasno, sporo i mnogima nedostupno. Stoga su ove dve strategije koje su danas pred nama veoma važne. Govoriću više o strategiji za borbu protiv korupcije. Šta to znači korupcija? To znači da su pojedinci sve bogatiji, a građani sve siromašniji. Ako imamo korupciju, onda nemamo investicije, nemamo ekonomskog, socijalnog i demokratskog razvoja Srbije. Korupcija na neki način ekonomski iscrpljuje i moralno ponižava građane. Nema novog zapošljavanja, jer kada investitor donosi odluku da li će da investira u Srbiju, da otvori fabriku i zaposli ljude, korupcija predstavlja veliku prepreku. U borbi protiv korupcije načinjeni su određeni pomaci u prethodnom periodu, ali nedovoljni. O tome nam govore izveštaji Evropske komisije, Saveta Evrope, Stejt departmenta, UNDP. Ova Vlada napravila je velike korake u borbi protiv korupcije. Pokazala je da nema nedodirljivih, pokazala je odlučnost u borbi protiv korupcije. Donet je određen broj zakona koji sprečava da do korupcije dođe, kao što je Zakon o javnim preduzećima i Zakon o javnim nabavkama. Naravno, problem korupcije moramo sistemski da rešimo, a ova strategija koja je danas pred nama upravo predstavlja prvi korak ka tom putu. Kada govorimo o korupciji u Srbiji, jasno je svakome da je u Srbiji ima, pred tim ne smemo da zatvaramo oči i jasno je da prostora za korupciju ima dovoljno. Imamo je u oblasti javnih finansija, gde ne postoji dovoljna transparentnost u trošenju javnih sredstava. Do donošenja Zakona o javnim nabavkama imali smo netransparentnost u oblasti javnih nabavki puno diskrecionih ovlašćenja. Ovde bih posebno naglasila da se malo govorilo o svrsishodnosti, odnosno opravdanosti raspisivanja javnih nabavki ili trošenja budžetskih sredstava. Nama se dešavalo u prethodnom periodu da su se neke ulice i po tri puta asfaltirale, da su se npr. u neke ambulante opremale savremenim nameštajem, dok su seoske ambulante prokišnjavale. Takođe, desilo se npr. da su opštine u Vojvodini politički bile naterane da pokriju troškove Fonda za kapitalno ulaganje iz svojih budžeta. Naravno, sve je to bilo zakonski pokriveno skupštinskim odlukama o lokalnim budžetima. Prostora za korupciju ima i u zdravstvu, kroz javne nabavke, dopunski rad lekara, liste čekanja. Posebno bih se osvrnula i na samostalne prihode koje zdravstvene ustanove imaju i na koji način se koriste. Navešću primer Doma zdravlja u Kovinu koji nema tako male sopstvene prihode i koji ih je iskoristio, opet o opravdanosti da kažem nešto, za zapošljavanje nemedicinskog kadra, dok pojedina sela u našoj opštini uopšte nemaju lekare. Kada je u pitanju obrazovanje, možemo govoriti da prostor za korupciju predstavlja ovlašćenje diskreciono direktora da može da zaposli određene kadrove, organizovanje ekskurzija, takođe, javne nabavke. U medijima veliki problem predstavlja netransparentno vlasništvo, nejasni kriterijumi za dodelu državne pomoći. Kada je u pitanju prostorno planiranje i izgradnja, svi smo svedoci da je potreban veliki broj dozvola i raznoraznih saglasnosti da bi se uopšte počela neka izgradnja. Naravno, to sve dovodi do toga da nema investicija. Kada se ozbiljni investitori susretnu sa ovim problemom i, naravno, time da moraju nekog da potplate da bi došli do svega toga, oni jednostavno pobegnu iz Srbije, a naši građani ostaju nezaposleni na biroima rada. U svim oblastima postoji taj prostor za korupciju i u strategiji su one dobro i nabrojane. Tu je i carina, i policija, i pravosuđe, potreba za reformom poreske uprave i jaka finansijska disciplina. Sve ovo što sam govorila nameće potrebu sistemskog i celovitog rešavanja problema korupcije. Da bi na ovakav način rešili ovaj gorući problem našeg društva, mora se delovati u tri pravca, to je prevencija, edukacija i represija. U strategiji su date dobre preporuke i ciljevi, naročito kada je u pitanju preventiva i edukacija. Što se tiče preventive, moramo doneti zakone koji će sprečiti korupciju. Naravno, pri donošenju zakona mora se uraditi analiza da li u tom zakonu postoji rizik za korupciju i da se takvi rizici odmah otklone. Potrebna je transparentnost u radu svih organa vlasti, zatim proširenje i preciziranje nadležnosti Agencije za borbu protiv korupcije, DRI, Zaštitnika građana i Poverenika za informacije. Ovakve institucije moraju da budu uvažene u našem društvu i poštovane. Mora biti uspostavljena efikasna zaštita uzbunjivača, odnosno lica koja prijavljuju korupciju. Mi na neki način naše građane moramo da motivišemo da ne ćute pred korupcijom, već da je prijave. Što se tiče edukacije, moramo da imamo obučene profesionalce koji su zaposleni u nezavisnim institucijama, obučene pojedince u lokalnim samoupravama, nevladinim organizacijama, zdravstvu i obrazovanju, ali i obučene građane koji, još jednom ponavljam, neće zatvarati oči pred korupcijom, već će da je prijave. Naravno, svaki onaj ko je ostvario ličnu korist, koristeći svoj položaj i obogatio se, mora biti procesuiran i adekvatno kažnjen. Sva imovina koja je stečena na nezakonit način mora biti oduzeta. Tu zaštićenih ne sme da bude. Niko nema pravo da se bogati novcem svih građana, dok oni siromaše sve više i više. Naravno, uvek se postavlja pitanje implementacije strategije. Mi znamo da su u Srbiji donete mnoge strategije, ali da nisu sprovedene. Ova strategija nikako ne sme da ostane mrtvo slovo na papiru. Ona se mora realizovati, i to ne samo na državnom nivou, već na svim nivoima vlasti. Svi nivoi vlasti, i AP Vojvodina i lokalna samouprava, moraju da imaju svoje akcione planove koje će dostojno da poštuju. Što je najvažnije, rezultati moraju da budu vidljivi, kako na državnom, tako na pokrajinskom i lokalnom nivou. Ova Narodna skupština mora da ima obavezu da na posebnoj sednici raspravlja o implementaciji strategije, da se jasno zna ko jeste a ko nije sproveo ono što je trebalo, kao i da se preispita rad odgovornih lica. Tu obavezu, naravno, mora da ima i Skupština AP Vojvodine, kao i sve lokalne skupštine. Ujedinjeni regioni Srbije će uvek davati jaku podršku za doslednu primenu strategije za borbu protiv korupcije. Naš imperativ jeste jedno pravedno društvo, društvo jednakih šansi, društvo gde će se svi regioni u Srbiji podjednako razvijati. Društvo u kome će postojati nulta tolerancija na korupciju, na finansijsku disciplinu, bahatost, neracionalno trošenje i poslovanje. I po izveštajima smo videli da Srbija godišnje samo kroz neregularne javne nabavke potroši odnosno izgubi oko 600 miliona evra. Svedoci smo u proteklom periodu za koliko novca je oštećen budžet Srbije, za koliko novca su oštećeni budžeti lokalnih samouprava. Svi znamo koliko je državnog novca odnosno novca svih građana trebalo dati za saniranje krađe u "Agrobanci" i "Razvojnoj banci Vojvodine". Verujte, kao običnog građanina, narodski rečeno, duša me boli zbog takvog potrošenog novca. Treba svi da se zapitamo šta je od ovog novca sve moglo da se uradi, koliko je puteva, infrastrukture moglo da bude urađeno, industrijskih zona, koliko škola, koliko obdaništa? Koliko je investitora otišlo iz Srbije jer su shvatili da moraju da potplate pojedince za dozvole i saglasnosti? A mogli su ovde da otvore fabrike i da zaposle naše ljude. To više ne smemo da dozvolimo. U Danu za glasanje poslanici URS daće podršku za obe ove strategije. Dodala bih još da je danas važan dan, jer danas smo dobili datum za otpočinjanje pregovora sa EU. Za URS nema dileme da je Srbija zaslužila da otpočne pregovore, ali ta zasluga pripada prvenstveno građanima Srbije koji su strpljivo i uprkos velikim iskušenjima podržali evropski put Srbije. Prilikom pregovora, borba protiv korupcije i reforma pravosuđa biće važne teme. Ali, mi sa korupcijom moramo da se izborimo ne samo zbog Evrope već i zbog nas samih. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani predsedavajući, žao mi je što je gospodin ministar izašao i što nas u sali ima ovako malo a razgovaramo o važnim temama koje se odnose na izgradnju jedne ozbiljne i jake države i koje treba da nam garantuju u nekoj perspektivi, sprovođenjem ove dve strategije, i pravnu sigurnost i sigurnost našim građanima i više pravde i pravičnosti a manje korupcije. Pokušaću da napravim jednu retrospektivu borbe protiv korupcije u Srbiji i ono što se činilo od promena u Srbiji do sada u borbi protiv korupcije. Kada je 2004. godine izabrana prva koaliciona Vlada sa predsednikom Koštunicom na čelu, zatekli smo jednu zarobljenu državu, državu koja je bila okovana korupcijom i vezama sa organizovanim kriminalom raznih državnih činovnika. Srbija je tada bila rangirana na 106. mestu po transparentnosti, "Transparency International", organizaciji koja se bavi evaulacijom i procenom stanja u državama po pitanju korupcije i to je jedno mesto koje je tada bilo najlošije u regionu, u ravni Lesota i ostalih afričkih država. Mi kao tadašnja Vlada krajnje ozbiljno i odgovorno smo pristupili borbi protiv korupcije, ne samo kampanjski, već sistematično, planski i koordinirano. To je bio jedini način da se jedna država izbori sa korupcijom. Doneta je 2005. godine Strategija za borbu protiv korupcije, prva ikada doneta, a 2006. godine Akcioni plan. Ova strategija naslanja se i nastavak je, kako u samom obrazloženju stoji, te strategije i tog akcionog plana i mi očekujemo da bar u tolikoj, ako ne i u većoj meri, bude realizovana ova postojeća strategija. U oblasti javnih nabavki tada se prvi put ozbiljno pristupilo, kroz donošenje Zakona o javnim nabavkama, formiranjem Uprave za javne nabavke i Komisije za zaštitu prava ponuđača. Prosto, krenuli smo da gradimo institucije koje garantuju smanjenje korupcije, pravičnost u javnim nabavkama i sve ono što će kasnije uslediti i o čemu ću govoriti je pokazatelj da može da se ide i nazad kad je u pitanju borba protiv korupcije. Reorganizovana je kriminalistička policija. Stvoren je pravni i organizacioni okvir za borbu protiv korupcije. Donet je novi Krivični zakonik i Srbija je sa svim ovim što je urađeno 2004, 2005. i 2006. godine, 2007. godine bila na 79. mestu liste "Transparency International" zemalja po stepenu korupcije i bila je jedna od najbolje rangiranih država u regionu, izuzev Slovenije. To je pokazatelj da za kratko vreme može dosta da se uradi u borbi protiv korupcije, ukoliko se pristupi organizovano, sistematski i planski. Tadašnji ministar pravde, Stojković, koji je predložio ove strategije i ministar Jočić, kao ministar policije, svesrdno su se trudili i uradili puno na zauzdavanju korupcije i kriminala u Srbiji. Snažna borba protiv korupcije i organizovanog kriminala videla se, pre svega, u raznim oblastima državnog organizovanja. Znači, da li su to javna preduzeća, sudstvo, pravosuđe ili uprava, gde god je bilo korupcije nastojali smo da je smanjimo i da se sa njom izborimo. Pomenuću samo neke slučajeve organizovanih grupa koje su kršile zakon. To je bilo u "Putevima Srbije", gde su "kraduckali" na naplatnim rampama, gde je jedan dobar broj ljudi uhapšen i gde se došlo do novog sistema, kako bi se smanjila krađa na naplatnim rampama. Govorim o tome da je uhapšen predsednik, a sada pre par meseci i osuđen, predsednik Višeg trgovinskog suda sa svojim saradnicima, ostalim sudijama, gde se vršilo niz zloupotreba u stečajnom postupku i uopšte prilikom rada u Trgovinskom sudu. U Carini je uhapšeno 55 zaposlenih članova, zato što su se bavili kriminalom i neregularnim uslugama prilikom carinjenja robe i nelegalnog prelaska robe preko granice. Imamo i u oblasti nafte, šverca duvana, već je pomenuto da su privedene kraju istrage koje su se ticale šverca duvana i učesnike iz državnog aparata u švercu duvana. Samo bih još napomenuo prosvetu, tačnije slučaj Kragujevačkog univerziteta i zloupotreba prilikom polaganja ispita, gde je jedan dobar broj i profesora sa Kragujevačkog univerziteta optužen i uhapšen zbog nameštanja i zbog prodavanja ispita, što je bilo odomaćeno i prošireno u Kragujevcu, naročito na Pravnom fakultetu. Na taj način smo dali svoj doprinos i ta vlada Vojislava Koštunice je učinila da se dovede u red i zavede red u institucijama sa kojima građani najviše imaju dodira, a to su državna uprava, prosveta i ministarstva preko kojih država funkcioniše sa građanima. Nažalost, moramo da konstatujemo da postupci protiv optuženih u Kragujevcu još uvek nisu završeni, da su pojedini vraćeni i da su dekani na fakultetu, da je zbog bliskosti sa predstavnicima prošle Vlade dozvoljeno da pojedini postupci zastare i da se na taj način potpuno obesmisli i obezvredi borba protiv korupcije. Mi smatramo da to nije dobro i očekujemo da ova vlada pokaže i na delu nultu toleranciju prema korupciji i da kroz ovu strategiju pravosuđa dođemo do pravosuđa koje će bez političkog uticaja, na pravdi zakona, po slovu zakona, suditi i presuđivati i da konačno građanima pružimo pravdu i pravičnost u Srbiji. Da je značajan doprinos te vlade dat u oblasti organizacije Ministarstva unutrašnjih poslova, vidi se i po tome da kadrovi koji su tada postavljeni na čelo Ministarstva unutrašnjih poslova i koji su tada promovisani i danas predstavljaju one koji nose borbu protiv korupcije, koji vode radne grupe koje danas funkcionišu u okviru Ministarstva pravde i koje se bave upravo predmetima 24 privatizacije koje se proveravaju. To samo govori da se tada radilo krajnje odgovorno, dobro i da su ljudi koji su postavljani ti koji su bili u stanju da sprovedu i reformu u samom Ministarstvu policije i da nastave da rade. Mi smatramo isto, da prevencija u borbi protiv korupcije nešto što je jako važno i da se u poslednje vreme tome pridavalo jako malo značaja, da smo mi išli samo na represivne mere, i da treba pre svega voditi računa o prevenciji i raditi na tome da se na svim segmentima od mesne zajednice pa naravno do samih ministarstava i državnog vrha spreči bilo kakav oblik korupcije i da ona dođe na onaj nivo koji je prisutan u drugim državama, ono što ja kažem, u državama modernim ili dobro organizovanim državama sa jednom jasnom vladavinom prava. Ono što je takođe pomenuti i to ću citirati izveštaj Transparentnosti Srbija, da Srbija u izveštaju od 2012. godine, Srbija šest godina tapka u mestu. Srbija šestu godinu za redom nije popravila svoj skor na indeksu percepcije korupcije, kaže Transparentnost Internešnal. Samim tim u poslednjih godinu dana prestigli su nas, ili dostigli Bosna i Hercegovina, Liberija, Šri Lanka, Bugarska Trinidad i Tobago. I posle dužeg vremena ispred nas su sve bivše republike SFRJ i sve zemlje Balkana izuzev Albanije i Moldavije. Znači, to je stanje Srbije koje ste vi zatekli kao Vlada, koje se desilo nakon toga što je na vlast došla DS, posle vlade Vojislava Koštunice. To je ono što se nama desilo, a to je tapkanje u mestu svih ovih godina. Šta to konkretno znači? To konkretno znači da u to vreme ništa nije rađeno u borbi protiv korupcije, da se nije radilo na izgradnji pravne države, da nije bilo javnosti u radu državnih organa, da je bilo puno intervencija države u rad pravosuđa, policije i privrede i da država ni na koji način, odnosno njene institucije i organi nisu mogli da funkcionišu. Ono što je prioritet po Transparentnosti Srbija, a što ste naravno i vi uključili u vašu strategiju, a to je da se obezbedi veća javnost u radu državnih organa, smanjenje regulatornih i finansijskih intervencija države, što je jako dobro, reforma javnih nabavki izvrši na način da tu stvarno dođe do smanjenja i uštede. Mi smo doneli novi zakon i mi realno očekujemo da tu bude uštede, ali treba sprečiti svaku mogućnost, zloupotrebe postojećih sistema i izuzetke koji se svuda pojavljuju. Treba jačati uloge nezavisnih organa. Tu govorimo o ombudsmanu, o državnom revizoru, o Zaštitniku građana, Povereniku za informisanje i o antikorupcijskoj agenciji. To su regulatori, kontrolori očuvanja funkcija države na način da one budu u funkciji građana, ne u funkciji pojedinaca, biznismena ili određenih kriminalnih grupa i zato je važno da mi kao država jačamo nezavisna regulatorna tela, kako bi mogli da obezbedimo funkcionisanje države. Isto tako, važno je da imamo javnost medijskog vlasništva i da obezbedimo ili onemogućimo, a to je zadatak Vlade, zabranu sponzorstva iz oglašavanja, monopolista iz javnog sektora. To nije slučaj, vidimo, "Srbijagas" je sponzor niza klubova, dešavanja, Aerodrom "Nikola Tesla", to je pomenuo kolega pre mene, imamo PTT, to su situacije gde mi kao država nismo u stanju zbog partijskih razloga da sprovedemo depolitizaciju i departizaciju i borbu protiv korupcije do kraja. Moramo da izgradimo i vi ste o tome govorili kroz ovu strategiju, nezavisno, efikasno i odgovorno pravosuđe. Stvarno je teško na razvalinama praviti jednu kuću i graditi nezavisno pravosuđe, odgovorno i efikasno, a i mi očekujemo i mi ćemo vam u tome pomoći, da se izgradi ono pravosuđe. Mene raduje da ste vi danas prilikom rasprave o strategiji pravosuđa govorili sve ono što smo pričali ove godine, od toga da je nelegalno izabrana Nata Mesarović, pa do samog postupka izbora sudija, do praćenja, 600 sudija koji nisu reizabrani, pa do svih onih izmena zakona koje su neophodne kako bi se obezbedilo nezavisno pravosuđe. To je nešto što nas ohrabruje da će konačno u Srbiji neko početi da razmišlja, da gradi državu koja će trajati i koja će biti osnova i stub izgradnje jedne moderne i pravne države. Kontrola imovine javnih funkcionera i službenika je takođe važna, tačnost izveštaja i to je sve ono što je jako bitno u borbi protiv korupcije i jačanje same Agencije za borbu protiv korupcije, pre svega stručnim kadrovima u oblasti finansija, finansijske kontrole, kako bi Agencija za borbu protiv korupcije mogla da bude adekvatna institucija da pomogne da se sami državni funkcioneri na pravi i odgovarajući način, da prijave svoju imovinu i onemoguće u vršenju u dva ili tri posla ili da pored svog redovnog posla na neke nelegalne načine stiču imovinu. Ono što je takođe jako važno reći, to je da ovom strategijom, očekujem da stupanjem na snagu ove strategije, a to znači samim njenim usvajanjem i objavljivanjem, vi sprovedete nju i da razrešite direktore koji su politički izabrani. To je ono što stoji u ovoj strategiji i ono što stoji u Zakonu o javnim preduzećima. Gospodin Krkobabić, nema ga, i ako je i poslanik i direktor, i ja očekujem da već krajem iduće nedelje, kada se usvoji i ova strategija stupi na snagu, da podnese ostavku, kako bi ličnim primerom vladajuća koalicija pokazala da hoće da se bori protiv korupcije i da hoće da sprovede strategiju protiv korupcije u delo. Gde ćete bolji primer od toga? Ja ga ne vidim, a nadam se da se i vi slažete sa tim i da svi oni direktori koji su po političkoj liniji izabrani, kao političari dođu tu. Nemam ništa protiv direktora "Telekoma" koji je čovek kao stručan, i koji je stručan kao direktor i kadar i iz samog "Telekoma" izabran za direktora "Telekoma". Ako imamo i direktora "Srbijagasa" koji je potpredsednik stranke, narodni poslanik i direktor jednog preduzeća, i prosto treba da se vidi koju će od tih funkcija da obavlja. Mi očekujemo da u najskorije vreme na delu vidimo ovu strategiju, da se ona primenjuje, da se sprovodi i da na jednak način, kao što vi pozivate na odgovornost one koji su uradili ono što su uradili u pravosuđu u prethodne četiri godine, prosto i vi morate da budete svesni da ste i vi odgovorni za sprovođenje ove strategije i da sutra i vi treba da kažete, gospodine Krkobabiću, odlučite da li ste direktor, poslanik ili nešto treće, ili penzioner. Gospodine Bajatoviću, da li s te poslanik ili direktor i to je nešto što mi očekujemo od vas i to je prvi test za vladajuću koaliciju i nemojte da se skrivate iza tumačenja Sekretarijata za zakonodavstvo, jer jedini ovlašćeni za tumačenje zakona je skupštinski Odbor za ustavna pitanja. Ako neko treba da da tumačenje zakona da li direktori koji nisu u v.d. statusu, koji su imenovani dva minuta pre stupanja na snagu, Zakona o javnim preduzećima, mogu da ostanu direktori do kraja mandata, nije za to nadležan Odborza zakonodavstvo, Sekretarijat Vlade, već je nadležan Odbor za ustavna pitanja. Ako Vlada ima nekih nedoumica, ona treba da pita Skupštinu, kako da se odnosimo prema direktorima koji su politički postavljeni i da onda vladajuća većina kaže, oni treba da budu direktori do kraja mandata i nakon toga se raspiše javni konkurs. Mi ćemo da kažemo, hvala lepo, to je vaša odluke, ali onda taj deo strategije u borbi protiv korupcije moramo da stavimo ad akta i on se ne poštuje i to je onda vaša odgovornost. Isto tako, uspostavljanjem, kako piše u strategiji, sistem za sprečavanje sukoba interesa zaposlenih u javnom sektoru, a u štampi smo mogli da vidimo da je direktor "Puteva Srbije" Drobnjak i akcionar jednog preduzeća za puteve koji dobija poslove od "Puteva Srbije". Gde ćete veći sukob interesa od toga? Očekujem takođe da stupanjem na snagu i ove strategije, prosto se vidi na koji način će da se reši taj problem, jer je to prisutno u javnosti i o tome ćemo više govoriti na sledećoj sednici, kada bude reči o pretvaranju dugova, puteva Srbije u javni dug, ali to je materija koja se tiče i ove strategije. Mi u najboljoj nameri smatramo da je ova strategija dobar nastavak borbe protiv korupcije koju ste započeli i to je jedna od stvari u kojoj se apsolutno slažemo. Imate našu punu podršku, to je borba protiv korupcije i nulta tolerancija u korupciji je nešto, u borbi protiv korupcije u ovoj fazi je nešto što bi moralo da bude prioritet, da svi mi damo podršku onima koji su i u ovoj strategiji po zakonu nadležni da se bore protiv korupcije. Očekujemo da vi date pun doprinos i da u nultoj toleranciji borbe protiv korupcije na primerima koje sam pomenuo ovde u Skupštini, već samim stupanjem na snagu ove strategije, pokažete da stvarno postoji nulta tolerancija. Imate našu podršku. Smatramo da je ova strategija dobra osnova za borbu protiv korupcije. Očekujemo da se sve aktivnosti koje donese akcioni plan, čiji smo predlog već mogli da vidimo, da se donese akcioni plan koji će ubrzati sprovođenje svih aktivnosti pomenutih u ovoj strategiji i kako bi proces borbe protiv korupcije i prevencija korupcije ubrzali i kako bi ga smanjili na onu meru koja postoji u modernim evropskim državama. Mi kao DSS, pozdravljamo nastavak borbe protiv korupcije tamo gde je zastala 2007. godine i očekujemo da krajnje odgovorno, ozbiljno, kao što ste se do sada trudili pristupite i nastavite borbu protiv korupcije i primerom u ovoj Skupštini, najtransparentnije pokažete da borba protiv korupcije ima nultu toleranciju i tada ćete podršku od nas, koju u ovom segmentu imate, biti još veća i očekujemo da ćemo kada se sledeći put vidimo, gospodine ministre, moći da pričamo o nekim narednim koracima a ne da pominjemo ono što očekujemo od vas da uradite ili da insistirate na tome, već naredne nedelje kada ova strategija stupi na snagu i kada pojedinci koji sede u ovoj skupštini budu u sukobu i njihova funkcija bude u sukobu sa rešenjima predviđenim u ovoj strategiji. Očekujemo da sledeći put kada dođete da možemo da pričamo o nekim novim stvarima, o drugim stvarima, a ne da se vraćamo na ono što će samo diskreditovati i ovu strategiju i posao oko kojeg se toliko trudite i koji je izuzetno važan za izgradnju pravne, odgovorne države. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Uvaženi ministre, neću se ponavljati u odnosu na ono što sam kao ovlašćeni predstavnik SPS rekao u prepodnevnom vremenu današnje rasprave o nacionalnoj strategiji i reforme pravosuđa u Srbiji. Međutim, mora nešto da se primeti, a to je da je ova rasprava upravo u trenutku i to je jedna koincidencija koja je po meni jako pozitivna, upravo u trenutku kada Srbija dobija datum za početak pregovora sa EU, radi ulaska u EU. Zašto koincidencija? Zbog toga što je upravo ova strategija u funkciji implementacije sveta onoga što je država Srbija preuzela kao obavezu, a istovremeno ispunjenje uslova za ulazak u EU. Stoga, sve ono što je učinila Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom Dačićem, potpredsednikom Vučićem, vama gospodine ministre, svima ostalima koji su participirali u ovom zaista mukotrpnom poslu, zaslužuju u svakom slučaju jedno veliko priznanje i od ovog doma. Da sa vratimo na strategiju, barem u onom smislu u kojem svi do sada koji su diskutovali iz reda pozicije od 2006. godine, pa i od 2008. godine, sami sebe aboliraju za neke greške i propuste koji su učinjeni u tom periodu. Ne znam zašto, jer su te greške i propusti više nego evidentni, više nego očigledni. Postavlja se pitanje, kako mi da doprinesemo da se ova strategija usmeri u pravcu realizacije u praktičnom smislu reči, odnosno da zaživi? Ovaj parlament ima mogućnosti za to. Prva mogućnost jeste donošenje kvalitetnih zakona i čini mi se da se ova strategija pomalo podudara i sa rezolucijom o zakonodavnoj politici koju smo nedavno usvojili. Zašto? Zbog toga što ovaj parlament mora da izbegne ono što ga opterećuje već duže vremena, a to je donošenje zakona po hitnoj proceduri. Što je više hitne procedure prilikom donošenja zakona, to je manja transparentnost i obratno, što je više zakona koji se donose u redovnoj proceduri daleko je više učešće i stručnog i opšteg javnog mnjenja, a to je ono što je sadržano u strategiji reforme pravosudnog sistema u Republici Srbiji. Drugo, ono što je naša obaveza, nas kao narodnih poslanika, je nesumnjivo da se maksimalno potrudimo da zakoni, barem oni procesni zakoni budu što jasniji, precizniji i da se odnose upravo na ono što se u sudovima primenjuje u procesnom smislu reči, kako se sudijama ne bi vezivale ruke. U najvećem obimu, mi, kao kreatori zakona, utičemo na to da se u procesno-pravnom smislu reči, sudski postupak odvija efikasno, u razumnim rokovima i da procesna rešenja budu kvalitetna rešenja, ali nije samo pitanje donošenja zakona o parničnom postupku, zakonika o krivičnom postupku, već su u pitanju i materijalno-pravni zakona. Gospodine ministre, i vi ste bili svedoci donošenja brojnih zakona u materijalno-pravnom smislu reči, koji su bili pod 1) anahroni, pod 2) nepraktični, neživotni i neprimenjivi. Upravo je poslanička grupa SPS sa ovog mesta ukazivala na pogubnost Zakona o privatizaciji i člana 20ž, Zakona o privatizaciji koji govori o restrukturiranju subjekata privatizacije, koje traje po 20 godina za koje vreme ubija i odlazi u privrednu smrt, ko zna koliko drugih privrednih subjekata, ko zna koliko ljudi ostaje bez posla? Na desetine hiljada ljudi. Za koje vreme se budžet Republike Srbije ne popunjava, što je nesumnjiva šteta za državu? Nažalost, kod nas je uvek post festum pamet, pa tek sada dolazimo do zaključka posle svih tih grešaka da sada sve subjekte u privatizaciji, odnosno u restrukturiranju, treba što pre prodati kako bi sanirali štetne posledice. Trebali smo to učiniti ranije, ne bi bili u ovakvoj situaciji. No, ono što predlaže Vlada, konkretno resorno ministarstvo, odnosno Ministarstvo pravde, jeste ogroman pomak napred u donošenju kvalitetnih zakona, naročito vezanih za oblast pravosuđa. Ono što nam sada dolazi u skupštinsku proceduru ima nesumnjiv kvalitet. Danas sam pomenuo neke od tih zakona koji se vezuju za Zakon o sudijama, Zakon o uređenju sudova, Zakon o mreži sudova, odnosno teritorijalnoj organizaciji sudstva u Srbiji i to su zaista kvalitativni pomaci napred. To je jedan od načina kako Narodna skupština Republike Srbije pomaže realizaciji strategije reforme pravosuđa, ali ne i jedini. Moramo da budemo svesni da prilikom donošenja budućih zakona, kompletna finansijska struktura iz koje se obezbeđuju novčana sredstva za pravosuđe ne može više biti u rukama bilo koga drugog osim pravosuđa. Dakle, budžetska sredstva koja se obezbeđuju Zakonom o budžetu, rebalansom budžeta, mogu biti data isključivo organima koji su vezani za pravosuđe u Visokom savetu sudstva, Državnom veću tužilaca koji će upravljati tim sredstvima, jer najbolje poznaju finansijsku situaciju u sudovima i tužilaštvima. Normalno je da mehanizmi kontrole u tom pravcu moraju postojati, normalno je da neko u tom pravcu mora podnositi izveštaje, normalno je da neko mora odgovarati za svoj rad u slučaju da raspolaganje novčanim sredstvima ili finansijski transferi ne idu u onom pravcu koji zakon propisuje. Ono što je sigurno, sigurno je da sada zahvaljujući greškama od 2006. godine, a potom i 2008. godine, pa sve do 2011. godine, grubim propustima je pravosuđe u finansijskom smislu u potpunom debaklu. Zašto? Zato što se u voznim parkovima sudova voze vozila koja su stara po 10 ili 15 godina, zato što računarska tehnika nije još uvek na onom nivou na kome treba da bude, zato što je davno trebalo uvesti elektronski sistem rada u pravosuđu i tu je jedino privredno pravosuđe zaživelo, što se tiče AVP programa i uvođenja AVP programa kao automatskog vođenja predmeta u pravosuđu. Svi oni koji su dirigovali pravosuđem u ovom periodu od 2006. do 2011. godine su morali o ovome da vode računa, a ne da to činimo sada i da se to svali na teret Ministarstva i sadašnjeg Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Dakle, ne postoji mogućnost abolicije za greške koje su počinjene u ranijem periodu, ali ono što poslanička grupa SPS kategorički insistira i što očekujemo od Ministarstva pravde, da će dati svoj doprinos, jeste jedna radikalna, ali zaista radikalna transformacija u stručnom smislu u sudovima u tužilaštvima, kako bi se pravosuđe konačno, pežorativno rečeno, očistilo od onih koji ne zaslužuju da budu nosioci ni pravosudnih, ni tužilačkih funkcija. Zato sam danas ukazivao na neophodnost i na potrebu ocenjivanja sudija, kako bi što pre otklonili jednu ogromnu grešku, kako sam to i danas naveo, da je veliki broj nekvalitetnih sudija reizabrano i dan danas stoje u pravosuđu i rade svoj posao. Način na koji ga rade još uvek nije ocenjen ni vrednovan, ni pozitivno, ni negativno, a od toga trpe najviše građani, odnosno onima kojima je pravda potrebna. Na kraju, s obzirom da mislim da sam obuhvatio sve ono što nisam stigao danas, kad sam govorio o pravosuđu, vratiću se samo još par rečenica na mrežo sudova.Rekao sam da ni u kom slučaju nikakve lokal patriotskih razlozi ne smeju opredeljivati predlagača za mrežu sudom, jer lokal patriotizam ovde ne može imati težinu, ali ono što mora imati težinu to je da građani zaslužuju da im sudovi budu dostupni. Dostupnost sudova građanima podrazumeva nešto što je imperativ budućeg rada sudova. Veliki je broj sagovornika da se tamo, gde su nekada postojali sudovi, sudovi vrate ili barem da budu sudske jedinice. Mi moramo da budemo svesni tri činjenice koje niko ne može da dovede u sumnju. Prvo, da smo od jedne nakaradne mreže sudova, koja je ustrojena 2006, 2008. godine, došli u situaciju da imamo ogromno finansijsko opterećenje, da imamo šetajuće sudije, bukvalno, da se tako izrazim, sudije u tranzitu, koje su gubile ogromno vreme i energiju kako bi stizale od mesta boravka do sudske jedinice, potom ponovo do suda. Gde je tu mogućnost kvaliteta suđenja i gde je tu mogućnost kvaliteta vođenje postupka? Ono što je sigurno, sigurno je da mreža sudova mora biti racionalizovana, ali i istovremeno da onaj imperativ, koji sam ukazao, bude zastupljen, da svi građani mogu obezbediti svoju sudsku zaštitu, odnosno da im može biti pružena sudska zaštita u sudovima gde im je najbliže i gde to može biti na najefikasniji način. Što se tiče kraja ili okruga odakle dolazim, mislim da je tu mreža sudova na adekvatan način u predloženim zakonskim tekstovima predviđena i tu ne bi trebalo da bude primedbi. Jednostavno se samo moramo potruditi da zaista one teritorije Republike Srbije koje nisu pokrivene mrežom sudova ili sudskih jedinica još jednom razmotrimo i da damo ocenu te mreže pre nego što uđe konačno u skupštinsku proceduru. Na kraju, s obzirom da to danas nisam istakao, nesumnjivo je da ova strategija ovako kako je predložena, zaslužuje podršku, a isto tako je nesumnjivo da predstoji jedna velika borba da se ova strategija pretoči u realnost, da se nakon ove strategije donesu kvalitetni zakoni. Isto je tako nesumnjivo da svi moramo u buduće dati veliki doprinos da i strategijom ono što smo preuzeli kao obavezu radi ulaska u EU ispoštujemo. Zato, gospodine ministre, poslanička grupa SPS će bezrezervno glasati u danu za glasanje za ovu strategiju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Igor Bečić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani građani, ovde raspravljamo o dve veoma važne strategije. Prvo ću govoriti o Nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa. Ova strategija pokazuje spremnost države da odgovori na zahteve građana za poštovanje ljudskih prava, nezavisnim, nepristrasnim i efikasnim pravosuđem, a u cilju jačanja poverenja građana u pravne institucije države i poštovanje istih. Istovremeno, strategija treba da pripremi pravosudni sistem Republike Srbije za proces evropskih integracija, a posebno je važna njena korektivna uloga u otklanjanju posledice reforme pravosuđa sprovedene 2009. godine, za koju već sada sasvim sigurno možemo reći da je bila katastrofalna. Veoma je značajna podrška međunarodnih regionalnih organizacija za donošenje i sprovođenje predložene strategije, a naročito podrška evropske komesarke za pravosuđe, koja je ukazala da je to od ključne važnosti za Srbiju i njen evropskih put. Nova strategija, u odnosu na prethodnu, je sveobuhvatnija i odnosi se na čitav pravosudni sistem. Njena osnovna uloga je da odredi odgovarajući pravac i prioritete, kao i da ciljano usmerava reformske aktivnosti. Strategijom se kao prioritet utvrđuje rešavanje zaostalih predmeta na osnovu detaljno razrađenog programa, kao i preusmeravanjem i preuzimanjem dela sudskih predmeta od strane pravosudnih profesija, notara i izvršitelja, budući da broj zaostalih predmeta u sudovim opšte i posebne nadležnosti u Republici Srbiji već nekoliko godina iznosi preko tri miliona, a da godišnje zastari oko 100.000 predmeta. Veoma je bitno i njihovo rešavanje u razumnom roku kako bi smanjili broj presuda protiv Republike Srbije, Evropskog suda za ljudska prava zbog povrede prava na suđenju u razumnom roku, kao i veliki iznosi koje po njima plaćamo. Smanjenje broja predmeta trebalo bi da doprinese i usvajanju izmena Zakona o područjima sudova i javnih tužilaštava, budući da se mreža istih, uspostavljena 2010. godine, pokazala kao neefikasna, sudske jedinice kao neekonomične, a građanima pravda, umesto da bude dostupna, postala je sve dalja. Budući da se dešava i da moraju da prelaze više od pedesetak kilometara do prvog suda ili sudske jedinice, u nekim mestima gde su tradicionalno postojali sudovi, reformom su ukinuti, kao u mom Vrbasu, Staroj Pazovi ili Rumi, a složenoj situaciji doprinosi i vraćanje sudija i tužioca koji nisu reizabrani 2009. godine na osnovu odluke Ustavnog suda u smislu njihovog adekvatnog i efikasnog uklapanja. Takođe mi je zadovoljstvo što je radna grupa uvažila argumente da se kroz Zakon o mreži sudova predloži ponovo vraćanje osnovnog suda u Vrbasu. Strategija govori o potrebi smanjenja političkog uticaja, promene sastava Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužioca u pravcu toga dameđu njihovim članovima više ne bude predstavnici zakonodavne i izvršne vlasti, kao i donošenje novih izmena i dopuna postojećih zakona kako bi se povećala efikasnost sudova. Tome će doprineti i označavanje sudske prakse kako bi se izbeglo da u istim ili identičnim situacijama donose različite odluke. Predviđa se rasterećenje sudija i javnih tužilaca od administrativnih poslova, uspostavljanje karijernog sistema koji će motivisati najbolje studente da postanu pripravnici u sudovima i javnim tužilaštvima i da najbolji od njih ostanu u pravosudnom sistemu, odvajanjem budžeta pravosuđa od budžeta izvršne vlasti, jačanje stručnog kapaciteta i postavljanje jasnih, objektivnih, transparentnih kriterijuma za izbor, ocenu, napredovanje i odgovornost nosilaca pravosudnih funkcija. Strategija prepoznaje i potrebe da se reši problem prenaseljenosti kazneno-popravnih ustanova i u tom cilju promoviše sistem izvršenja alternativnih sankcija, a značajan pomak je napravljen u pravcu poboljšanja tretmana osuđenih lica. Budući da Srbija kreće ka otvaranju pregovora, zadovoljstvo je danas da možemo da kažemo da smo dobili datum za otpočinjanje pregovora. Veoma je važna reforma pravosuđa u izgradnji poverenja građana u pravosudni sistem, što će doprineti tome da Republika Srbija bude siguran i primamljiv teren za strana ulaganja. Izuzetno cenimo napore koje je Ministarstvo pravde uložilo da se reformski proces sprovede, te će, stoga, poslanička grupa SNS u danu za glasanje glasati za predloženu strategiju. Reći ću još nekoliko reči o Nacionalnoj strategiji za borbu protiv korupcije. Jedna od definicija korupcije jeste da ona predstavlja zloupotrebu javnih ovlašćenja radi ostvarivanja privatnih interesa, pored nezaposlenosti, niskog životnog standarda, jedna od najvećih problema sa kojim se suočavaju građani Srbije, ali na nju nisu imune ni mnogo razvijenije zemlje sveta, kojim je ona, takođe, aktuelan problem. Zato svi naši napori moraju da budu usmereni u borbu protiv nje i ova strategija sa predloženim ciljevima predstavlja sistemski pristup u oblasti uspostavljanja pravnog i institucionalnog okvira za njenu prevenciju i suzbijanje. Bez obzira na kojim nivoima se javlja i u kojim oblicima korupcije se radi, ona predstavlja prepreku društvenom i ekonomskom razvoju zemlje, utiče da građani gube poverenje u državne organe, što je veoma važno i predstavlja presudan faktor o kome strani investitori vode računa, pre nego što se odluče da investiraju u Republiku Srbiju. Statistika, vezana za korupciju u našoj zemlji, nije nimalo ohrabrujuća. Prosečna stopa korupcije na nacionalnom nivou iznosi oko 9,3%, ali ova Vlada je pokazala, ne samo da je svesna ovog problema, već se i konkretnim merama veoma hrabro suprotstavlja korupciji, što građani prepoznaju i podržavaju, a i cela međunarodna zajednica. Strategija propisuje kojim opštim načelima su organi vlasti nosioci javnih ovlašćenja dužni da se vode, kao i oblasti u kojima će se prioritetno delovati, koje su prepoznate, kao što je predlagač i istakao, ključne za izgradnju i jačanje sistemskih antikorupcijskih mehanizama. Iako, maltene, postoje oblasti u kojima se ne pojavljuje korupcija, ciljevi koje ona propisuje ne odnose se samo na oblast prioritetnog delovanja, već i na sve ostale oblasti kojima se ova, možemo slobodno da kažemo počast društva, pojavljuje. U oblasti pravosuđa, strategija prepoznaje potrebu da se budžet pravosuđa odvoji od budžeta izvršne vlasti, kako bi se u potpunosti sprovelo ustavno načelo o nezavisnosti sudske vlasti, čime će doprineti i Pravosudna akademija, koja će jedina biti nadležna za izbor nosilaca pravosudnih funkcija. Predviđeno je i uvođenje novog krivičnog dela nezakonito bogaćenje, a značajno je pomenuti da se posebno ističe potreba saradnje sa nacionalnim evropskim međunarodnim institucijama. Borba protiv korupcije pomoći će jedinstvenoj evidenciji krivičnih dela sa koruptivnim elementom. Privatizacija preduzeća u Srbiji je bila jedna od oblasti u kojoj je bilo izraženo korupcijsko ponašanje čime su doprinela i neprecizna zakonska rešenja. Efekti privatizacije su veoma loši. Poništeno je oko 630 ugovora. Oko dve trećine radnih mesta je trajno izgubljeno. Strategija predviđa izmene više zakona. Među njima su i oni iz oblasti privatizacije, reorganizacije i stečaja, gde će izmenjeni pravni okvir uticati da se ubuduće otklone rizici od korupcije. Iako je rad poreske uprave uvođenjem sistema e-poreza postao transparentniji, veliki nedostatak predstavlja to što evidencija sa osobama nije povezana sa evidencijom o imovini i prihodom, što znatno otežava postupak kontrole imovinskih karti zaposlenih i funkcionera u javnim službama, kao i finansiranje političkih stranaka. Sve u cilju sprečavanja sukoba interesa. Mere koje strategija predviđa su i formiranje posebne jedinice u MUP za borbu protiv korupcije, jačanje unutrašnjeg sistema kontrole policijskih službenika, u oblasti prostornog planiranja i izgradnje treba suzbiti koruptivno ponašanje u postupku legalizacije, izdavanje građevinskih dozvola koje se neprimereno dugo čekaju i otkloniti sve druge nepravilnosti koje ne čine Republiku Srbiju primamljivim terenom za ulaganje. Veoma je važno najavljeno donošenje sistemskog zakona o uzbunjivačima koji će omogućiti da ona lica koja su ukazala na sumnjivu korupciju da se potpuno pravno zaštite, što do sada nije bio slučaj. Setimo se samo kako su prošla lica koja su prijavila aferu indeks na Pravnom fakultetu u Kragujevcu, ili razotkrila tzv. drumsku mafiju. Na kraju, u prevenciji i u suzbijanju korupcije ne sme da bude povlašćenih, niti selektivne primene zakona kako bi se dosledno sprovelo načelo nulte tolerancije. U toj borbi potrebno je koordinisano delovanje svih državnih organa, privatnog sektora i građana. Stoga će poslanička grupa SNS u danu za glasanje glasati za predloženu strategiju. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Uvažene kolege narodni poslanici, čini mi se da danas jeste stigla dobra vest u Srbiju. Nemam nameru o tome da diskutujem, ali čini mi se da su današnje teme uveliko doprinele tome da danas bude doneta ta dobra vest u Srbiju. Javnost u Srbiji i naši građani, ako ih pitate kako mere prethodnih godinu dana ove Vlade, na prvo mesto sa pravom i sa jednom racionalnom evaluacijom, jednim racionalnim vrednovanjem kao najveći ili najvidljiviji rezultat koji je relativno efikasno sproveden ili je započeto sprovođenje, jeste rezultat u okviru nekada proklamovane a sada već započete borbe protiv korupcije i kriminala. Strategija definiše samo borbu protiv korupcije i mehanizme za borbu protiv korupcije, ali nepravedno smo i pomalo neopravdano smo izuzeli pojam kriminala iz ove strategije, jer korupcija i kriminal nisu dihotovni pojmovi. Oni generišu jedan drugog i oni koji su skloni kriminalu sigurno će i nepogrešivo identifikovati one koji su skloni korupciji. Oni se uvek dobro prepoznaju, jer se sličan sličnom raduje. To je važno napomenuti jer moj utisak je lično da u samoj strategiji nije na pravi način objašnjena ta sprega i to prepoznavanje korupcije i kriminala, ali to su samo lične impresije. Ima mnogo boljih pravnika od mene i oni su to na mnogo bolji način objasnili. Ono što me interesuje kao građanina i kao narodnog poslanika jeste ne samo zakonski okvir o kojem ću nešto kasnije govoriti, već i način na koji mi kao društvo razumemo borbu protiv korupcije. To je i političko pitanje, ali to je i veoma važno društveno pitanje. Kada čitam strategiju čini mi se da imamo problem sa nekom sistemskom neuređenošću koja stvara koruptivni način života. Sistem nije ni dat pojam, ni zadat pojam, neki deduktivni pojam, samorodan i ničim izazvan, jer sistem stvaraju ljudi i sistem koji je stvoren smo svi mi stvarali godinama. Kada kažem svi mi, mislim i na političare ali i na sve građane Srbije. Stvarali smo ga tako što smo aktivno učestvovali, nažalost dobar deo njih je aktivno, neki drugi i pasivno, pristajući da budemo deo takvog sistema u kojem možemo samo da okrećemo glavu i cokćemo i čudimo se kako uspevaju oni koji nekom sposobnošću postaju neizmerno i ničim izazvano bogati, a mi čudni nekim sticajem okolnosti sve siromašniji. Govorim o najvećem broju građana Srbije. to je veliki problem o kojem ponekad ne govorimo dovoljno, ukazujući na pravne procedure i pravila koja su najvažnija u sankcionisanju i u prevenciji i u edukaciji, ali mislim da smo malo zapostavili temu, uopšte koruptivnog načina života koji kao da je postao kolektivni način razmišljanja i života u Srbiji. Sa druge strane, skoro pa malograđanski smo se ponašali klanjajući se tim sposobnim ljudima koji su postali lažna finansijska i politička elita Srbije i stavili njihovu sposobnost i snalažljivost na pijedestal nekih društvenih vrednosti i napredovanja u životu. Dakle, ako je osnovni utisak naših građana da je političkom voljom, a ona je otelotvorena u jednom čoveku, u jednoj ličnosti i to je često predmet kritika prvom potpredsedniku Vlade koji je opet po funkciji zadužen za borbu protiv korupcije i kriminala, pokazao koliko su Srbija i njeni građani gladni pravde, onda moramo da se rukovodimo ličnim primerom. Čini mi se da je lični primer u ponašanju potpredsednika Vlade Vučića najbolji u tome. Evo zašto, da ne bude da samo hvalim lidera svoje stranke. Čini mi se da ni u jednom trenutku nije pokazao ni preteranu egzaltiranost, ni samozadovoljstvo zbog toga što nam je država tako užasno prožeta tim trulim tkivom korupcije i što dobar deo ljudi koji su verovatno u drugim okolnostima i drugim vremenima bili zaista uspešni po merilima jednog pravednog i normalnog puta na kojem možete da zaista u nekoj zemlji uspete, nažalost, ogrezli u korupciji i kriminalu. Tome ne bi trebalo niko da se raduje. Kažem opet, zbog toga je veoma važno da ne pređemo u toj borbi protiv korupcije u neku necivilizovanu hajku na sve, ali da veoma ozbiljno i onako kako to čini mi se prvi potpredsednik i radi, veoma ozbiljno, predano i bez preterane egzaltacije budemo dosledni u primeni svih onih mera koje mogu da našu državu očiste od korupcije, makar u onoj meri u kojoj je to zaista i u praksi, i u praksi je moguće. Naravno da nikada nije moguće do kraja se izboriti sa korupcijom, zato što dođete u situaciju da vam se svaki put zameri da niste svakog ko je zaslužio dotakli prstom pravde. To je, čini mi, se problem sa kojim ćemo se suočavati u budućnosti, ali da biste se odvikli od nečega, a odvika je gora od navike, morate da stvorite naviku. Navika se stvara jednim upornim, doslednim primenjivanjem ili upornom i doslednom promenom zakona i zbog toga je veoma važna strategija za borbu protiv korupcije o kojoj danas govorimo i koju ćemo, nadam se, usvojiti u parlamentu. Prihvatiti se ovakvog posla u prethodnih godinu dana je bila čista politička avangarda. Ono što mene raduje i zbog čega sam zadovoljna, to je da za razliku od umetnosti, gde avangarda nekada nije bila prepoznavana, čini mi se da je ovaj politički posao avangarde prepoznat na pravi način od strane građana Srbije i postaje polako deo zajedničke političke kulture. Ako kao narodni poslanik imam pravo na svoje mišljenje, onda sam sigurna da je to jedan od najvećih rezultata koje bilo ko ko se bavi politikom može da ostvari, a to je proces započinjanja mirne i uređene promene i to promene koja ne znači promenu režima, nego promena koja znači duboku suštinsku promenu u kolektivnom razumevanju načina života kakav želimo da živimo i sistema u kakvom želimo da živimo. Zbog toga, vratiću se na strategiju, neophodno je da bismo sve to uspeli o čemu sam govorila, neophodno je osigurati jednu tvrđavu propisa i tvrđavu procedura koje će nas odbraniti od korupcije. Nažalost, nisam neki antropološki optimista. Ne verujem da svi ljudi rade u najboljoj mogućoj meri bez dobrog nadzora i monitoringa. To je tako u uređenim sistemima. Mi treba da prepoznamo taj model, prilagodimo ga našim okolnostima i zbog toga, čini mi se, efikasne borbe protiv korupcije nema bez suštinskih unutrašnjih reformi i napredovanja u reformama. Imala sam još dosta toga da kažem, ali čini mi se da je ono što je najvažnije, otprilike u ovom segmentu političkog i, hajde da kažemo, u sistemu vrednosti već rečeno, ali ono što niko nije pomenuo, a volela bih, da svi mi kao građani moramo da prepoznamo svoj deo odgovornosti, da najveći, oni koji su pogrešno shvatili da javna funkcija znači pravo na zloupotrebu, a ne na pravilnu upotrebu u cilju neke opšte koristi i dobra, pa samim tim i svoje lične koristi, biće procesuirani u svim postupcima, ne selektivno kako su to kolege danas govorile. Ali, i svi građani moraju da shvate da ne može samo država da bude istovremeno i izvor korupcije i najveći borac protiv korupcije. Malo ko od građana razume sebe kao borca protiv korupcije. To je potpuno normalno u situaciji u kojoj mi, i to je moja jedina kritika, još uvek nemamo zakon o zaštiti uzbunjivača i bez takvog zakona koji će da omogući ljudima da kada ukažu na korupciju ne budu etiketirani kao neki ljudi, neću da se izrazim da ne uvredim ovaj visoki dom, ali u svakom slučaju, budu etiketirani na pogrešan način i najčešće snose odgovornost i sankciju zbog toga. Umesto toga, to bi trebalo da bude sistem u kojem će oni biti nagrađeni od ovog društva i etiketirani kao hrabri i pošteni ljudi. Bez tog zakona mi nećemo moći da građane aktivno uključimo u sam proces borbe protiv korupcije. Samo par stvari vezano konkretno za strategiju. Čini mi se da je jako dobro uočeno šta jeste zapravo osnovni mehanizam jedne odgovorne države, dakle, i odgovornost i transparentnost i efikasnost. Ali, ono što mene posebno raduje, to je što se prvi put, čini mi se, pominje jedan meritokratski princip. Meritokratski princip znači da konačno uvodimo znanje i sposobnost kao jedini kriterijum za napredovanje u društvu. Meritokratski princip znači da prave i najbolje ljude treba postaviti na mesta koja im po znanju i po sposobnostima odgovaraju. To jeste jedna od metoda prevencije korupcije i to je svakako nešto što je, istina, na veoma kratak, sažet način, definisano u strategiji, ali čini mi se, od veoma velike važnosti i da se konačno uvede princip ne neke zasluge i odanosti, nego znanja i sposobnosti. Što se tiče same primene, o kojoj se ovde govorilo, koja će takođe biti veliki izazov, kao što je uvek izazov primeniti bilo kakav strateški dokument koji ste doneli, sama primena će zavisiti dosta od one tri komponente uspešne države koje sam pobrojala. To su: odgovornost, transparentnost i efikasnost. Transparentnost je veoma važna u radu svih organa vlasti, posebno u raspolaganju javnim novcem i svim ostalim resursima. To znači da povećanje transparentnosti direktno utiče na smanjenje korupcije. To su stvari koje su, čini se, u praksi teško sprovodljive, ali i nisu ako počnemo, kao što sam rekla, da stvaramo naviku tom upornom i doslednom primenom kriterijuma i mehanizama koji su pobrojani u strategiji. Ono što bih volela na kraju da kažem kao jednu poruku građanima i svima nama, strategija za borbu protiv korupcije i njena implementacija i njeno sprovođenje u praksi nisu važni samo za nas kao društvo i pojedince da bismo bili bolji, da bismo postali bolji, čini mi se da je važna iz druga dva razloga. Prvo, da prekinemo s jednom praksom autodestrukcije, jer kada rastačete i zloupotrebljavate ono što je vaše, osakaćujemo ne samo sebe, već i one koji dolaze posle nas, a sa druge strane, da postanemo konačno konkurentni uređenim sistemima, koji bi ovde možda mogli da donesu i svež i čist kapital u Srbiju, a ne kao visoko-koruptivna država, da postanemo, da kažem, neka vrsta propulzivnog terena za nelegalne i sive tokove novca i da zaista kao društvo konačno donesemo odluku da napredovanja nema bez promena mirnih, uređenih promena kako sistema, tako i nas samih. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Irena Vujović.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama se nalazi strategija za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji u periodu od 2013. do 2018. godine. Korupcija je najveći socijalni problem današnjeg vremena. Borba protiv korupcije u Srbiji predstavlja borbu za bolji život i standard građana, bolju ekonomiju i suštinsko uspostavljanje pravednog poretka i od toga nijedna institucija ne bi trebalo da odustane. Jedna od najčešće korišćenih definicija korupcije, prema kojoj je korupcija zloupotreba javnih ovlašćenja u privatnu korist, a sadrži osnovnu pretpostavku korupcije da su javna ovlašćenja poverena službenicima kako bi ih oni koristili za opšte dobro, a ne za svoje sopstvene potrebe. Iako kulminira u modernom vremenu, gde se javlja u svim oblicima, korupcija je stara pojava, tako da uvek treba uzeti u obzir i vremensku, odnosno istorijsku postojanost. Sveprisutnost i tradicionalnost jaki su saveznici korupcije i jedan od razloga sveopšte nemoći u njenom suzbijanju. Opšti cilj strategije je da se korupcija kao prepreka ekonomskom, socijalnom i demokratskom razvoju Republike Srbije u najvećoj mogućoj meri otkloni. Posledice korupcije ne sastoje se samo u osiromašenju društva i države, nego u drastičnom padu poverenja građana u demokratske institucije, kao i stvaranju neizvesnosti i nestabilnosti ekonomskog sistema koji se ogleda, između ostalog, u smanjenju investicija. Uspešnost odbrane strategije pre svega zavisi od stepena ukupnog društvenog i privrednog razvoja zemlje. Korupcija razara supstancu svake države, pa i njeno suzbijanje do granica prihvatljivosti prema standardima sveta ka kome težimo je uslov bez koga se država ne može legitimisati kao država vladavine prava. Borba protiv korupcije mora biti organizovan i dugotrajan proces primene osmišljeno definisanih mera za suzbijanje i sprečavanje korupcije. Stoga je cilj ove strategije za borbu protiv korupcije jeste da omogući strateško planiranje i stvaranje efikasnog antikorupcijskog sistema. Takođe će se strategijom definisati i pokazatelji za sprovođenje mera i aktivnosti na osnovu kojih će se pratiti stepen njihove realizacije, kao i pokazatelji za procenu uspešnosti. Korupcija je društveni nedostatak, manjak društvenih normi i vrednosti koje su potrebne za normalno delovanje slobodnog privređivanja. Zbog posledica koje korupcija izaziva, ona postaje nepodnošljiva smetnja za razvoj međunarodnih ekonomskih odnosa. Strateški okvir za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji obezbeđuje okvire za uspostavljanje, razvoj i organizovanje organa vlasti i javnih ovlašćenja u cilju stvaranja efikasnog sistema koji može da u potpunosti odgovori svim izazovima u prevenciji i borbi protiv korupcije. Tu pre svega mislim da je i odgovornost na nosiocima javnih ovlašćenja u Ministarstvu unutrašnjih poslova, u tužilaštvu i nosiocima pravosudnih funkcija veoma velika. Borba protiv korupcije mora biti sistemska i na svim nivoima vlasti - zakonodavnoj, sudskoj i izvršnoj. Važno je istaći sledećih šest definisanih strateških principa - načelo vladavine prava, načelo nulte tolerancije na korupciju, načelo odgovornosti, načelo sveobuhvatnosti primene mera i saradnje subjekata, načelo efikasnosti i načelo transparentnosti. Politički sistem ima veoma važnu ulogu u borbi protiv korupcije. Od rešenosti i sposobnosti činilaca političkog sistema da se obračunaju sa korupcijom zavisi njen uspeh. U skladu sa tim je važno reći da efikasno sprovođenje strategije podrazumeva postojanje čvrste političke volje koja se može postići samo u zajedničke napore i saradnjom na najvišem političkom nivou. Na kraju treba reći da korupcija predstavlja ozbiljan društveni problem. Na to ukazuju stavovi građana i analize međunarodnih organizacija, ali napor državnih organa pomenutih međunarodnih organizacija i organizacija građanskog društva u suzbijanju korupcije ne mogu da daju na dugi rok dobre rezultate bez učešća građana. Građani su subjekt antikorupcijske strategije, ali i njen objekat. U Republici Srbiji postoji razvijena svest i politička volja, pre svega od strane SNS, da se postigne značajan napredak u borbi protiv korupcije, uz poštovanje demokratskih vrednosti, vladavine prava i zaštite osnovnih ljudskih prava. Na tim temeljima se i donosi strategija za borbu protiv korupcije. Kao što ste i čuli, SNS će u danu za glasanje glasati za ovu strategiju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najviše vremena koje sam proveo govoreći kao narodni poslanik, sav ovaj period i sve o vreme je, u stvari, bio najčešće posvećen borbi protiv korupcije u Srbiji. Mogu da kažem da mi je zadovoljstvo što je konačno stigla jedna prava strategija za borbu protiv korupcije, za koju se nadam da će uz političku volju kakva postoji trenutno u Srbiji, zahvaljujući SNS i predsedniku stranke gospodinu Vučiću, što prethodnih godina nije bio slučaj pa šta god i da smo radili, bez te političke volje kakve god akte da smo donosili, nije bilo efekta, što su građani svedoci i vide razaranje celog našeg društva i privrede, zbog toga što se borba protiv korupcije praktično do pre nekoliko meseci u Srbiji nikada nije ni vodila. Ono što želim da kažem na početku, neke stvari ću citirati iz samog predloga, neke ću stvari i sam govoriti iz onih ranijih perioda kada sam govorio i nešto što sam spremio za ovo današnje obraćanje Narodnoj skupštini i građanima Srbije. Prvo što trebamo reći je, već je to nekoliko kolega reklo ali nije zgoreg ponoviti, da se u uporednoj praksi u svetu korupcija najčešće shvata kao zloupotreba ovlašćenja radi lične koristi. Mi često to širimo ili nalazimo neke druge definicije, alije u suštini ovo najpreciznija definicija. Ministar je sam rekao da o rasprostranjenosti ovog problema kod nas ukazuje indeks percepcije korupcije prema kojem se Srbija po "Transparent internešnalu" nalazi na 80 mestu od 176 zemalja koje učestvuju u tom merenju. Možemo reći da se već godinama unazad ta percepcija ili ta pozicija naša ne popravlja na bolje. Prva Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji je usvojena 2005. godine, a Akcioni plan 2006. godine. Međutim, jedino što je učinjeno u tom periodu je da je na osnovu te strategije i tog akcionog plana stvoreno nekoliko institucija za borbu protiv korupcije. O nekima smo juče govorili i o njihovim izveštajima, kao što je Agencija za borbu protiv korupcije ili DRI. Te institucije do skoro su bile na različite načine sprečavane da čine ono što im je bila funkcija, i to smo isto mogli da čujemo, bilo da su ostavljane bez novca, bez dovoljno kadra, bez prostorija u kojima bi radile, tako da su praktično bile samo formirane da bi se ispunila neka obaveza u evro-integracijama ili da bi se pravila neka slika pred građanima Srbije kako se bori protiv korupcije, a u suštini nisu imale mogućnost da rade, nisu radile i nisu doprinele Srbiji da napreduje kao društvo. Da bih o ovome govorio, spremio sam nešto što je najozbiljnije istraživanje koje je rađeno u Srbiji vezano za korupciju u Srbiji koju je radila Kancelarija UN za drogu i kriminal iz Beča. Oni su radili godinama to istraživanje i objavili su ga 2012. godine. Samo istraživanje se naziva – Korupcija u Srbiji, iskustvo građana. Poslednje ankete koje su vršili su bile krajem 2011. godine, a ponavljam sve su objavili2012. godine. Rezultati ove ankete su zaista poražavajući, mada to svi mi znamo i građani Srbije su to osetili na svojoj koži. Ovde možemo videti neke stvari za koje do sada imam utisak da se često nije o tome govorilo i da se izbegavaju neke stvari koje su istina i svakodnevni život naših građana. Na primer, glavni rezultati ove ankete govore da na osnovu mišljenja građana Srbije, korupcija zauzima treće mesto među najznačajnijim problemima sa kojima se Srbija danas suočava posle nezaposlenosti i siromaštva, tj niskog životnog standarda. U toku 12 meseci koji su prethodili ovoj anketi, a to se baš podudara sa radom prethodne vlade, 14% stanovnika Srbije je direktno ili indirektno imalo iskustvo sa podmićivanjem državnih službenika. Ne postoje značajne razlike u rasprostranjenosti korupcije u gradskim i seoskim sredinama ili među regionima Srbije, osim u Šumadiji i zapadnoj Srbiji gde je stopa rasprostranjenosti nešto niža od nacionalnog proseka,inače, najviša je u Beogradu. Sa korupcijom je u Srbiji imalo iskustvo 8,5% žena naspram 10% muškaraca. Lica koja su bar jednom imala iskustva u prethodnih godinu dana, a radi se otprilike o 2010. i 2011. godini, u proseku su pet puta dali mito, tj jednom u 10 nedelja. Više od polovine - 52% mita se plaća u novcu, jedna trećina u hrani i piću. Prosečni mito isplaćen u novcu u Srbiji iznosi 15.530 dinara, što je oko 165 evra. U 56% slučajeva građani Srbije sami iniciraju davanje mita, što je takođe poražavajući podatak. U 14% slučajeva se mito otvoreno traži. Glavni ciljevi davanja mita u Srbiji su, poslušajmo ovo, ubrzavanje procedura – 34%, ili dobijanje boljeg tretmana – 18% i završavanje procedura – 18%. Među licima koja su dala mito u prethodnih godinu dana je više od polovine njih mito dalo lekarima – 55%, više od trećine policajcima – 40% i četvrtina medicinskim sestrama. Među građanima Srbije koji su imali iskustva sa davanjem mita, manje od 1% je taj slučaj i prijavilo. Zapažanja o opštoj rasprostranjenosti korupcije u državnom sektoru potkrepljuje iskustvo onih 6% novozaposlenih državnih službenika koji su sebi obezbedili posao uz pomoć mita. Nuđenje dobara, usluga i novca u cilju pridobijanja glasača zapažena je na poslednjim izborima na lokalnom i državnom nivou. Procenat građana kojima je ponuđeno mito na lokalnim izborima iznosio je 7% i isto toliko na poslednjim parlamentarnim izborima. Kada pogledamo neke tabele koje su interesantne možemo da vidimo da razne ankete i studije koje su sprovedene u Srbiji kako bi se dobijeni podaci analizirali, obim i priroda korupcije, kao npr. ankete koje je radio za UN "Medijum galup" u oktobru 2009. godine, u martu 2010. godine, u oktobru 2010. godine. Ispostavilo se da je broj građana koji su direktno plaćali mito ostao prilično stabilan i da se nije menjao i da je nešto što se u Srbiji može nazvati korupcija i mito zaista stabilno po ovim anketama. Ovde možemo videti na jednom tabelarnom prikazu kako ide ono za šta sami građani govore kome su najviše davali mito –lekari, policija, državni službenici, nastavno osoblje, poreski službenici, carinski službenici, javna preduzeća, sudije i tužioci i ostalo. Pored iskustva sa davanjem mita ispitivanjem percepcije građana u korupciji, mogu se dobiti i dodatne informacije npr. na osnovu izveštaja "Transparency International" za 2010. godinu. Veliki deo građana, 49% smatra da je stepen korupcije porastao u periodu između 2009. i 2011. godine. Ono što je takođe poražavajuće je prijavljivanje mita. Naime, uopšte govoreći, učestalost prijavljivanja krivičnih dela u organima vlasti direktno je srazmerna zajedničkom uticaju tri faktora, uočenoj težini doživljenog krivičnog dela, veri u odlučnost vlasti da identifikuje prestupnike i direktnoj koristi koju žrtva može dobiti prijavljivanjem krivičnog dela. Rezultati ove ankete pokazuju da je manje od 1% lica koji plaćaju mito prijavilo svoj slučaj organima vlasti. Zašto? Tu je takođe jedna interesantna tabela u kojoj se može videti da to građani ne rade zato što misle da je beskorisno, niko ne bi mario i da prijave. Veliki broj njih smatra da je čak poklon znak zahvalnosti. Imao sam korist od davanja mita – bilo je i takvih odgovora ili da je to uobičajena praksa. Možemo reći u vezi strategije da su ovo neki od razloga koji su i te kako bitni zbog čega je potrebno doneti strategiju, a posle nje i akcioni plan i sve ono što sledi posle toga kako bismo se efikasno izborili protiv korupcije. Naime,šta mogu da nam budu zaključci? Njih imamo u samoj strategiji, da je strateški okvir za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji obezbedio okvir za uspostavljanje razvoja i organizovanja organa vlasti, nosilaca javnih ovlašćenja u cilju stvaranja efikasnog sistema koji može u potpunosti da odgovori svim izazovima u prevenciji borbi protiv korupcije. Definisano je tih šest strateških principa. Već je o tome govoreno, ali moramo to ponoviti jer bez toga nema ni efikasne borbe protiv korupcije. Mora da postoji načelo vladavine prava, načelo nulte tolerancije na korupciju, načelo odgovornosti, načelo sveobuhvatnosti primene mera i saradnje subjekata, načelo efikasnosti i načelo transparentnosti. Strategiju je bitno doneti i to je potrebno danas reći naročito zbog toga što je ona značajna i sa aspekta procesa pridruživanja Republike Srbije EU. Danas smo čuli razne komentare vezano za odluku EU prema Srbiji. Da bismo neke stvari razjasnili građanima, potrebno je reći ovaj put da ono što nas čeka u narednom periodu je oktobar mesec okvir za pregovore sa Srbijom, novembar mesec kvining proces. Za sve to vreme Srbija treba da odredi pregovarački tim i glavnog pregovarača, a u januaru je početak pregovora i to je činjenica posle današnjeg dana i to građani Srbije treba da znaju. Mi treba da odredimo ozbiljan pregovarački tim. Evropska unija će da odredi ozbiljan pregovarački tim i da pokušamo da pobedimo i Slovence u tom putu. Njima je trebalo šest godina da pregovaraju. Hajde i mi da pokušamo da to odradimo i kraće i da u ovoj deceniji Srbija postane deo evropske porodice. Za tako nešto je potrebno efikasno sprovođenje strategije koja podrazumeva čvrstu političku volju, a čvrstu političku volju možemo imati i pokazali smo do sada u radu ove vlade, ministri iz SNS i predsednik stranke, gospodin Vučić. Bez te volje i bez političke volje ništa što je potrebno uraditi neće biti moguće. Na osnovu ove strategije i ona priča o tome kako ne može sve da stoji na volji ili da sve organizuje jedan čovek pokazuje se kao netačna. Juče smo videli da to nije tačno jer sada kada postoji politička volja u zemlji institucije rade. Naravno da je potrebno da još ojačamo naša regulatorna tela i naravno da je potrebno da osavremenimo rad bezbednosnih službi i policije. Naravno da je potrebno da ojačamo i te institucije. Ali, za sve to je potrebna politička volja. Građani Srbije znaju da je imaju u SNS i da će zbog toga, za razliku od nekih prethodnih perioda kada su ove strategije bile mrtvo slovo na papiru, u narednom periodu one postati efikasne, biti sprovođene za dobrobit naših građana i naše države, što će za krajnji cilj imati bolju Srbiju, jaču Srbiju i građane koji će bolje živeti i imati bolji standard i svi zajedno biti deo porodice koja ne može bez Srbije, jer je Srbija strateški izuzetno bitna za EU. Danas je bilo onih koji su govorili da EU ne želi Srbiju. Oni u stvari pokazuju ili da su zlonamerni ili da ne znaju o čemu govore jer bez Srbije EU ne može da bude jako prisutna na prostoru između Beča i Bosfora. Svi znaju da je Srbija tu najvažnija država u tom lancu i da je ona i te kako potrebna EU. I kao što i mi moramo da uradimo, siguran sam da će i EU učiniti sve da Srbija postane deo te velike porodice što pre. Zahvaljujem.
Narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Srbije, zadovoljstvo mi je i čast što su danas pred nama dva vrlo važna strateška nacionalna dokumenta. Najpre je to Strategija za reformu pravosuđa, a onda i Strategija za borbu protiv korupcije. Obe strategije su uzajamno povezane. O obe strategije se danas raspravlja. Uzajamno se nadopunjuju i uzajamno su i te kako povezane. Fokusirala bih se na Strategiju za borbu protiv korupcije prevashodno iz razloga što je korupcija zlo koje ne samo da siromaši jednu državu nego svakako utiče i na smanjenje poverenja građana u institucije sistema i utiče na stvaranje jednog neizvesnog i ekonomski slabog ambijenta, a znamo da bez ekonomske stabilnosti i bez zdravog ekonomskog ambijenta nema ni investicija. Ova strategija zasniva se na osnovnim načelima. Između ostalog, to je načelo vladavine prava, što podrazumeva poštovanje Ustava, zakona, podzakonskih akata, međunarodnih dokumenata, ali i načelo nultitolerancije koja podrazumeva neselektivnu primenu kada je u pitanju korupcija. U prvom delu ove strategije koja se odnosi na korupciju mapirani su i utvrđeni prioriteti, urađen je opis stanja u mapiranim prioritetima, koji svakako nije dobar i koji je svakako težak i opterećen sigurno i nekim koruptivnim aktivnostima, ali sem opisa stanja u ovoj strategiji dati su i ciljevi koji mogu da dovedu do toga da se korupcija u pomenutim prioritetima, odnosno oblastima prevaziđe. Neću govoriti o prioritetima, govoriću o prevenciji. Zašto o prevenciji? Zato što je prevencija otklanjanje uzroka koji dovode do bolesti, a korupcija svakako jeste bolest jednog društva. Poštovani građani Srbije, da li ste čuli da se neko enormno obogatio, pa još kaže da se obogatio na osnovu zakona? Da se to više ne bi dešavalo, u ovoj strategiji, odnosno u njenim preventivnim merama utvrđeno je kao jedan od ciljeva uspostavljanje analize rizika na korupciju u postupku pripreme za donošenje propisa. Šta to znači? To znači da oni koji donose propise već u njegovoj pripremi moraju da izvrše analizu rizika na korupciju, a na osnovu metodologije koju će da uradi Agencija za borbu protiv korupcije. Takođe, pre završetka izrade propisa organi vlasti su dužni da pribave mišljenje Agencije za borbu protiv korupcije. Na ovakav način i kroz ostvarenje ovakvog preventivnog cilja zakoni će svakako iskoreniti korupciju. Šta se to još prevencijom predviđa, a što može dovesti do sprečavanja nastanka korupcije? To je kontinuirana edukacija stručnjaka u oblasti pravosuđa i tužilaštva na problem korupcije, na prepoznavanje korupcije. Za njihovu edukaciju Pravosudna akademija je već kroz godišnji plan i program svoga rada predvidela takvu vrstu edukacije. Naravno, ono što moramo da radimo, to je svakako podizanje svesti građana da je korupcija društveno neprihvatljivo ponašanje koje treba iskoreniti. Podizanjem svesti građana može da se radi kroz kampanju, kroz razne edukacije, kroz seminare, kroz treninge i na druge načine. Postoje regulatorna tela i jačanje kapaciteta tih regulatornih tela, kako kadrovskih, odnosno ljudskih potencijala, tako i materijalno-tehničkih, koji takođe mogu dovesti do preveniranja nastanka korupcije. Ono što je jako važno i što takođe može doneti preveniranje nastanka korupcije, to je donošenje zakona o zaštiti uzbunjivača, odnosno stvaranje poverenja kod građana da će onaj ko prijavi korupciju na adekvatan način biti zaštićen, tj. imaće punu zaštitu. U tom smislu predviđa se i donošenje posebnog zakona koji će se odnositi na zaštitu uzbunjivača. U preventivne mere takođe spada regulisanje sistema zapošljavanja i sistema napredovanja u organima vlasti kroz utvrđivanje kriterijuma i zasluga. Poštovani građani, da li ste do sada čuli da je neko napredovao ili se zaposlio po zaslugama? Niste. To je u strategiji za borbu protiv korupcije predviđeno kao preventivno delovanje, odnosno kao delovanje u cilju suzbijanja korupcije. Svakako da u organima javne vlasti mnogi građani znaju da su sačinjavani ugovori o radu bez internog ili javnog konkursa, kao i da su direktorima davana velika diskreciona ovlašćenja. U tom smislu treba stvoriti, odnosno stvoriće se adekvatna pravna regulativa kako bi se uredio radno-pravni status svih zaposlenih u državnoj upravi. Naravno, predviđa se i donošenje zakonskih odredbi koje se odnose na ujednačavanje plata. Da strategija za borbu protiv korupcije neće ostati mrtvo slovo na papiru, takođe je predviđeno u ovom strateškom dokumentu, govori i to što će stožer ovih aktivnosti biti Ministarstvo pravde i državne uprave, ali će kroz akcioni plan i svi drugi državni organi imati konkretnu osobu i konkretno lice koje će biti zaduženo za praćenje i implementaciju strategije. Naravno, da strategija nije mrtvo slovo na papiru pokazuje i činjenica da će se tromesečno održavati sastanci gde će se vršiti razmena informacija i razmena iskustava po zadatim planovima i zadatim aktivnostima koje su predviđene u strategiji. Što se tiče edukacije zaposlenih u pravosuđu i tužilaštvu, jako je značajna, sem ove edukacije koju sprovodi Pravosudna akademija, razmena iskustva i znanja i transfer znanja sa međunarodnim organizacijama koje imaju veliko iskustvo u borbi protiv korupcije. Razmena iskustva svakako jeste jedan od načina obuke. Što se tiče SNS, borba protiv korupcije i kriminala jeste njeno strateško opredeljenje. Prvi potpredsednik Vlade i predsednik stranke, gospodin Aleksandar Vučić je već do sada to pokazao i SNS nema nikakvu dilemu da ovu strategiju podrži. Što se tiče druge strategije o reformi pravosuđa, moram da izrazim svoju ličnu zahvalnost vama, gospodine ministre, što ste prepoznali da su geografske karakteristike pojedinih opština, posebno onih brdsko-planinskih u jugozapadnom delu Srbije, odnosno u Priboju, iz kojeg ja dolazim, i te kako značajne sa aspekta vraćanja nadležnosti osnovnim sudovima. Priboj je opština iz koje su građani sa seoskog područja tri puta morali da prelaze državnu granicu da bi došli do centra grada, a odatle još 60 km do osnovnog suda, gde se nalazio pre formiranja ove nove mreže. Takođe se nadamo da će strategija reforme pravosuđa dati veliki značaj i veliki doprinos sa aspekta suđenja u razumnom roku, jer je svakako prethodno iskustvo koje smo imali u pravosuđu dovodilo do toga da je u predmetima koji su se ticali naročito hitnog postupka, a ticali su se zaštite najranjivijih, odnosno dece, umesto osam dana prvo ročište zakazivano tek posle jedne godine. Srpska napredna stranka će i ovaj strateški dokument, koji je sistematičan, kvalitetan, stručan, transparentan je bio i do dolaska u Skupštinu, podržati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jasmina Obradović. Izvolite.
Poštovani ministre, poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, poštovani građani, nakon višemesečne javne rasprave, učešća domaće stručne javnosti, kao i preporuka Evropske komisije, pred nama je Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine. Iz sadržaja predloga ove strategije odmah se može videti da je njen cilj da pre svega zaustavi, odnosno otkloni korupciju kao najveću prepreku ekonomskom i demokratskom razvoju Republike Srbije. Građanima Srbije odavno je jasno da su upravo korupcija i kriminal najveći razlozi zbog kojih smo danas u ovako teškoj situaciji. Godinama je stvaran sistem nedodirljivih. Godinama je rađeno netransparentno u najprofitabilnijim oblastima, a kao proizvod toga imamo prebogate, na način koji nije u skladu sa zakonom. Danas imamo situaciju, kako bi naš narod rekao – gde god da se zagrebe, iskoči korupcija. Kada smo se sada našli u stanju da nema zaštićenih, a ima spremnih da se bore upravo protiv tih i protiv takvih pojava, i treba doneti ovu strategiju za borbu protiv, neću reći korupcije, nego za borbu protiv državnog lopovluka i lopova i državnog kriminala i kriminalaca, jer oni ništa drugo i nisu. Znamo da je poverenje građana u državne institucije ozbiljno narušeno. Donošenje i dosledno sprovođenje ove strategije i akcionog plana dovešće do jačanja institucionalnog kapaciteta i stvaranja sistemskih mehanizama za borbu protiv korupcije. Jer, bez sistemskog mehanizma ni ova borba neće biti efikasna. Strategijom za borbu protiv korupcije definisano je šest strateških principa u toj borbi. To su: načelo vladavine prava – pred zakonom svi isti; načelo nulte tolerancije – nema nedodirljivih; načelo odgovornosti, načelo sveobuhvatnosti primene mera i saradnja subjekata, načelo efikasnosti, načelo transparentnosti. Sve ovo je osmišljeno da se primenom ove strategije realizuje u narednih pet godina. Akcionim planom biće predviđene konkretne mere i aktivnosti za sprovođenje ovih strateških ciljeva. Strategija predviđa i uspostavljanje efikasne saradnje i razmene informacija između policije, tužilaštva, sudova, regulatornih i nadzornih tela, a bez ove saradnje ne bi bila moguća ni primena ove strategije. Jednako važno kao i ova saradnja je i predviđeno formiranje zajedničke baze podataka za koruptivna krivična dela, što bi organima koji se bore protiv korupcije svakako olakšalo rad, a ovom strategijom posebno je obrađena politička korupcija, korupcija u oblasti javnih finansija, pravosuđa, policije, privatizacije, zdravstva, obrazovanja, sporta, prostornog planiranja i izgradnje kao i korupcija u medijima. Kao mera za uspostavljanje sistema bolje prevencije od koruptivnih pojava, strategija predviđa da sistem zapošljavanja i napredovanja u organima javne vlasti bude isključivo na osnovu kriterijuma, kao i da bude obezbeđena transparentnost u organima javne vlasti. Odgovornost za realizaciju ciljeva predviđenih strategijom za borbu protiv korupcije, protiv državnog lopovluka i lopova, državnog kriminala i kriminalaca, moramo preuzeti svi, jer od svih nas zavisi i uspeh ove borbe. Svedoci smo da jasno postavljeni ciljevi, pod uslovom da smo tim ciljevima jasno, časno i potpuno posvećeni, mogu biti dostižni. Borba koju vodi ova vlada, a pre svega njen prvi potpredsednik, Aleksandar Vučić, danas je na delu potvrđena uspehom. Uspeh je povratak Republike Srbije u red zemalja sa kojima se razgovara, pregovara i postiže dogovor. Dosledna primena ove strategije bitno će uticati na ubrzani put napretka naše zemlje u svakom pogledu. Građani su svoj sud o borbi i naporima u borbi protiv korupcije već doneli, a njihova ocena učinjenog uslediće u nekom narednom periodu. Zahvaljujem se.
Hvala. Narodna poslanica Irena Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, uvažene kolege, pred nama se nalazi strategija koja je od suštinskog značaja za budućnost našeg društva, a to je Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Značaj borbe protiv korupcije ne treba posebno naglašavati. Jasno je da ukoliko želimo uređenu i pre svega pravnu državu, da borba protiv korupcije mora biti istrajna i beskompromisna. Upravo i cilj ove strategije jeste da se korupcija u našem društvu otkloni u što većoj mogućoj meri. Iskoreniti korupciju u našem društvu znači privući investitore. To je jedna od jako bitnih stvari. Jer, niko ne želi da ulaže svoj novac i da pri tom rizikuje. Ako ozdravimo i ako očistimo naše društvo od korupcije, automatski znači da privlačimo investitore, nova radna mesta a samim tim smanjenje siromaštva u našoj državi i ekonomski razvoj našeg društva. Iskoreniti korupciju takođe znači da građani ove države povrate izgubljeno poverenje u institucije, u svoju državu, što je najbitnije od svega. Korupcija je toliko dugo prisutna u svim oblastima našeg društva, da smo je toliko dugo svesni i praktično smo se navikli na nju i na tu pojavu je počelo da se gleda kao na društveno prihvatljivu, ukoliko nije preterana.Nulta tolerancija na korupciju jeste upravo jedno od osnovnih načela kojima se rukovodi ova strategija. Strategija je posebno fokusirana na određene oblasti koje su naročito podložne korupciji – finansije, pravosuđe, zdravstvo, obrazovanje, sport i mediji. Prioriteti u vidu ovih oblasti su morali da budu napravljeni, prosto iz razloga vremenske ograničenosti, a i ograničenosti u pogledu resursa. Pošto ciljevi koji su predviđeni ovom strategijom u tih predviđenih pet godina budu ostvareni, predviđeno je, kada se dobije jedna zdrava baza, zdrava osnova, da se nastavi jedna sveobuhvatna borba protiv korupcije. Ono što je jako bitno, a što je predviđeno ovom strategijom, jeste jedna strateška i koordinirana borba protiv korupcije, u kojoj učestvuju različite institucije koje međusobno sarađuju, što je najbitnije, i koje snose odgovornost za ostvarenost predviđenih ciljeva. To je upravo ono što je našem društvu najpotrebnije, da neko konačno počne da snosi odgovornost. To je ono što je našim građanima potrebno da vide, da u našoj državi počinje da se snosi odgovornost, bilo da se radi o pojedincu, bilo da se radi o instituciji, ali da se preuzima odgovornost jer to je ono što će zaista suštinski ozdraviti naše društvo. Svi ovi predviđeni ciljevi biće precizirani akcionim planom koji će se usvojiti najkasnije tri meseca od usvajanja strategije. Znači, najbitnije od svega jeste da strategija neće postati i ostati samo slovo na papiru, već da će uz predviđene mere, a isto tako i uz nadzor tih mera, što je jako bitno, i te kako zaživeti u praksi. Ono što je na mene ostavilo najdublji utisak ove strategije jeste deo koji se bavi prevencijom. Kao što prevencija postoji u svim oblastima, kao što je, na primer, zdravstvo, upravo je i u ovoj oblasti prevencija najbitnija. Kada svim ovim predviđenim merama jednog dana dobijemo zdravo i odgovorno društvo, jako je bitno da postoje organizovane i sistematične mere kojima ćemo naše društvo i očuvati. Upravo se zrelost, organizovanost i odgovornost jednog društva vidi u tome da negativne pojave predupredi, da ih prepozna, a ne samo da se bavi rešavanjem njihovih negativnih posledica. Da Srbija jednog dana bude upravo takvo društvo – cilj je naše Vlade. To jeste jedan ambiciozan zadatak, ali je, pre svega, jedan veliki izazov. Uz naporan rad, to je i te kako ostvarljivo, a upravo je ova strategija jedan veoma bitan korak ka ostvarenju tog cilja. Zato će SNS u Danu za glasanje definitivno podržati ovu strategiju. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o dva suštinski važna, strateška dokumenta za svaku državu, pa tako i za Srbiju. Međutim, ono što je poražavajuće to je što danas, sada, u plenumskoj sali Narodne skupštine Republike Srbije za ovakvu raspravu i o ovakvim temama, kao što je borba protiv korupcije i reforma pravosuđa, imamo nezainteresovanost opozicije, imamo prisutnog jednog opozicionog narodnog poslanika. Ja sam mu zahvalan i nadam se da će do kraja mog govora ova sala biti daleko punija. Takođe, sam zahvalan narodnim poslanicima poslaničke grupe SNS, zato što su svojim prisustvom iako su najveća poslanička grupa svojim prisustvom pokazuju važnost tema o kojima se danas raspravlja. Ne postoji država na ovom svetu koja nema korupciju. Takođe, ne postoji država na svetu koja kaže da je zadovoljna svojim nivoom korupcije koju ima. Takođe, u programu svih političkih stranaka koje se nalaze u parlamentu Republike Srbije onima koji su van parlamentarne, mislim da ne treba ni trošiti ni vreme ni reči, se nalazi borba protiv korupcije. I oko toga mislim da smo svi složni. Različite političke partije su imale različit politički odnos prema korupciji. Jedna politička stranka je u skupštinsku proceduru uputila deklaraciju o borbi protiv korupcije, a u toj istoj deklaraciji u prvom članu se kaže – borba protiv korupcije ne sme da bude deklarativna. Deklaracija kojom se zabranjuje deklaracija, nešto mi tu nije jasno. S druge strane, druge političke opcije koje su imale priliku da se bore protiv korupcije su 2005. godine, usvojile Strategiju o borbi protiv korupcije, koja je trajala do 2010. godine. Dve hiljade pete godine, po percepciji korupcije Srbija se nalazila sa 39 bodova na 80 mestu, pet mesta iza Crne Gore, osam mesta iza BiH, 11 mesta iza Makedonije i 18 mesta iza Hrvatske, naravno od svih država sa prostora eks Jugoslavije, Slovenija je bila na 37 mestu najbolja sa skorom od 61 poen. Najveća manjkavost te bivše strategije je bila u tome što nije imala monitoring i zbog toga što nije imala ni prolazna vremena, ni kontrolu, ta strategija je ostala mrtvo slovo na papiru i običan politički pamflet koji se podizao u vis samo kada se kaže – evo imamo strategiju o borbi protiv korupcije, koja je doprinela tome da na kraju tog perioda, odnosno 2010. godine Srbija ponovo sa 37 poena bude takođe na 80 mestu. Mrdnuli nismo. Koji su efekti te strategije? Šta se uradilo? U borbi protiv korupcije naravno da su odgovorni oni koji su direktno stavili prste u med, koji su učestvovali u tim koruptivnim delima, ali su takođe odgovorni i oni koji su svojim nečinjenjem iako su bili vlasni i odgovorni da čine, nisu uradili ništa, pa je Srbija i dalje tavorila na 80 mestu, kao veoma korumpirana država. Podatke koje sam vam izneo i podatke koje ću vam iznositi nisu podaci samo SNS, to su podaci veoma respektabilnih izvora kao što su "Transparency International", kao što su UNDP. Mi možemo da pričamo o korupciji na način, da kažemo koliko novca se pojede i ode u crne tokove i završi tamo gde ne treba, a umesto kod građana Republike Srbije. Ali, je mnogo poražavajuće ako se zna da godišnje u Srbiji je nestajalo kroz koruptivna dela pet stotinakilometara puteva, da je nestajalo 350 škola. Prošle nedelje smo raspravljali o Zakonu o osnovnom i srednjem obrazovanju, kada smo rekli koliko poražavajuće mali procenat je škola koje su mlađe od 10 godina. Evo gde su nam nestale škole?Kroz koruptivna dela nam je godišnje odlazilo sedam i po hiljada medicinskih uređaja. To su poražavajuće činjenice i to je realnost, nažalost u Srbiji. Nas su ovde poslali građani Republike Srbije njihovo mišljenje moramo i želimo da cenimo. Izvršeno istraživanje koje je bilo u nekoliko talasa od oktobra 2009. godine, do juna 2012. godine. To istraživanje je bilo veoma jasno, i targetiralo je određene strukture u Srbiji koje su najodgovornije zbog rasta korupcije. Na pitanje da sudstvo ima važnu ulogu, ali je previše korumpirano i to reformisano sudstvo da bi se bavilo pitanjima korupcije, u oktobru 2009. godine mislili je 79% ispitanika, u junu 2012. godine 87% ispitanika, to je osam procenata više. Pošto postojeća vlada tada Mirka Cvetkovića nije u stanju da spreči korupciju trebalo bi je smeniti, u oktobru je mislilo 72%, u junu 87%, 15% razlike. Set donetih zakona o korupciji neće funkcionisati u oktobru 2009. godine mislilo je 52%, u junu 2012. godine o tome i na taj način je mislilo 69% ili 17% građana više. Govorio sam do sada o prošlosti, o prošlosti više neću da govorim, o prošlosti sam govorio kao opomena, kao način, razmišljanje i Vladi i vama gospodine Selakoviću, da se učite iz tuđih grešaka, isuviše je skupo učiti se iz svojih grešaka. Prošlost želim da ostavim onima koji su vlasni da o njoj i pišu i da u njoj učestvuju, a to su sudije, tužioci i policajci, bar kada je reč o korupciji. Da bi došli do budućnosti i da bi došli do strategije i očekivanjima od strategije, moramo i ne smemo preskočiti sadašnjost. Vlada Republike Srbije je formirana u leto 2012. godine, pre skoro godinu dana. Građani Srbije u ovom momentu gaje daleko veće poverenje u mogućnosti Vlade da se razračuna sa problemom korupcije i to misli nešto više od dve petine ili 41% ispitanika i ovako optimističan nalaz nije zabeležen ni u jednom od prethodnih pet ciklusa istraživanja. Ni u jednu vladu od prethodnih vlada nisu verovali u borbi protiv korupcije kao što građani Srbije veruju u ovu vladu Republike Srbije i zbog toga tu činjenicu nemojte da potrošite, nastavite dalje na taj način. Pored preokreta trenda rastućeg nepoverenja u strukture vlasti počela je da raste svest građana o korupciji. Više korupcija u Srbiji nije deo folklora, više se u Srbiji ne razmišlja kada se krene kod lekara, u školu, u opštinu, bilo gde da mora da se ponese flaša viskija ili koverat, na to se gleda kao pošast, na to se gleda kao bolest, na to se gleda kao zlo što u principu i jeste. Dobro je što je svest građana takva da taj folklor prosto, da tu naviku iz prethodnih decenija treba da gurne u stranu i da pokazuje na najveće zlo. Istovremeno podizanje svest je i u praksi propraćeno smanjenjem broja slučajeva direktnog i indirektnog kontakta sa korupcijom. Ohrabruje i činjenica da su slučajevi korupcije postali izuzetak, a ne pravilo. Takođe, ono što treba sve nas u ovoj sali da raduje, a to je da u percepciji korupcije beleži se pad, istina ne toliko strm pad ali pad kod svih institucija, osim kod lokalne samouprave. Najveći pozitivan pomak po pitanju percepcije rešavanja problema korupcije u odnosu na prethodna istraživanja pokazali su Vlada, predsednik republike i Narodna skupština Republike Srbije. Posle mnogo, mnogo godina Narodna skupština je tavorila na dnu liste po poverenju kod građana Republike Srbije, krenuli smo da rastemo i to je dobro, ne zbog nas koji smo trenutno u ovom sazivu Narodne skupštine Republike Srbije, to je dobro zbog Srbije, to je dobro zbog institucija, to je dobro zbog nekih budućih ljudi koji će sedeti u ovim klupama, a siguran sam da će biti bolji nego što smo to mi. Borba protiv korupcije, po mom skromnom mišljenju, ima tri dimenzije. Kaznenu, preventivnu i edukativnu. Zbog stanja koje smo nasledili, zbog sistema koji je bio ta kaznena dominantan. Međutim, kada se dođe do te kaznene, koruptivno delo se već napravilo, šteta je već nanešena i ono što će siguran sam ova strategija o borbi protiv korupcije doprineti da to kazneno u buduće bude sve ređe i ređe. Zbog toga bih se skoncentrisao na preventivnu i na prevenciju što je mnogo značajnije da samo koruptivno delo do njega i ne dođe. Što se tiče prevencije, tu bih posebnu istakao ulogu Agencije za borbu protiv korupcije ali i ostalih nezavisnih regulatornih tela, tu bih takođe istakao i ulogu još jednog stuba politike SNS, a to je kancelarija za brze odgovore ili "One Stop Shop", mnogi su stavljali na stub srama, ne želeći da razumeju šta znači kancelarija za brze odgovore, a ona znači barijeru i branu između građana, investitora i onih potencijalno ljudi koji rade u državnoj upravi i lokalnim samoupravama koji bi potencijalno od njih mogli da traže i da učine neko koruptivno delo. Građani Srbije usvajanjem i formiranjem kancelarije za brze odgovore, dolaziće na jedno mesto i građani i investitori i svako ko nešto želi iz državne uprave. Na jedno mesto predavaće papire, dok radi svoj posao, na internetu će pratiti normirano kod koga koliko vremena može da ostaje taj dokument, gde je zaostatak, zašto je zaostatak, ali neće morati da ide od kancelarije do kancelarije, neće morati da razmišlja i da gubi vreme da li je nekome negde pauza, da li je neko možda na bolovanju, da li će mu neko možda nešto tražiti. Ta kancelarija za brze odgovore je najbolja prevencija jer pravi branu, kvalitetnu branu između građana i investitora sa jedne strane i državne uprave i predstavnika lokalne samouprave. O edukativnoj dimenziji mislim da je sasvim dovoljno jako kvalitetno elaborirala moja koleginica gospođa Vukojčić. Osnovna načela ove strategije su vladavina prava, da se zakoni donose i da se oni poštuju i tu vidim veliku ulogu koju treba da odigra Narodna skupština Republike Srbije. Zakonik koji mi donosimo ne treba da ostanu samo mrtvo slovo na papiru. Zakoni su kao deca, nije ih dovoljno samo roditi, treba ih i pratiti, treba ih podići na noge, dok ne ojačaju, dok ne krenu sami da žive, treba ih pratiti, vaspitavati, menjati eventualno ako nešto loše rade. To je ona kontrolna funkcija koju Narodna skupština treba da konzumira u punom kapacitetu. Koji su efekti zakona koje mi donosimo? Šta je to bolje bilo? Da li znate šta je to bolje u Srbiji, šta se bolje u Srbiji dešava zakonima koje smo doneli? Ne, ne smemo i ne treba da ostanemo da Narodna skupština Republike Srbije bude samo mesto gde se stavljaju pečati na predloge Vlade, bilo koje vlade i bilo ko da je formirao. Nultu toleranciju u borbi za kriminal i korupciju treba da postane i jeste postao "Oče naš" u svakoj našoj kući i tu je ona edukativna strana ove strategije i politike SNS. Džabe se neki u ovoj sali smeju, da li se smeju borbi protiv korupcije, da li se smeju toj nultoj toleranciji, ili se smeju od muke što su imali pravo i priliku da 12 godina vode ovu zemlju, ali nažalost negovali su korupciju kao najveću vrednost. Načelo odgovornosti i načelo efikasnosti su ona suštinska promena u odnosu na prethodnu nacionalnu strategiju u borbi protiv korupcije koja nije imala tu notu odgovornosti i efikasnosti, nije imala monitoring i zbog toga smo ostali da tavorimo na 80-om mestu po korupciji, nažalost. Jer, pored sadržinskih novina značajan pomak koju nova strategija donosi odnosi se na uspostavljanje osnova za neku vrstu sistema odgovornosti za neispunjavanje obaveza i strateških dokumenata, za razliku od, još uvek važeće strategije iz 2005. godine. Tako da ona predviđa da će Narodna skupština na posebnoj sednici raspravljati o izveštaju Agencije, o sprovođenju strategije, da će sprovoditi javnu raspravu o preispitivanju rada odgovornih obveznika akcionog plana, kao i da Vlada ima obavezu da u roku od šest meseci podnese Narodnoj skupštini izveštaj o sprovođenju zaključaka Narodne skupštine donetih povodom razmatranja izveštaja Agencije. Ovo je još jedan princip prolaznih domena koja važe i za Vladu Republike Srbije, koja važe i za sve što ova Vlada Republike Srbije i radi to je dobar pomak. Ono što takođe ova strategija tretira, a to je da su političke stranke nekako lideri, po nepoverenju odnosno po nivou korupcije u Srbiji. Finansiranje republičkih i političkih stranaka po ovoj strategiji ubuduće će kontrolisati DRI i ne mogu da prihvatim činjenicu da zbog nekoliko nepoštenih političara, svi koji se bave politikom smo nepošteni, da zbog nekih stranaka koji su možda dobijali kredite bez zaloga, da smo svi dobijali tako i da su sve političke opcije nepoštene. Ja to jednostavno ne mogu da prihvatim i zbog toga je dobro što će ubuduće nezavisno regulatorno telo, kao što je DRI se baviti kontrolom finansiranja političkih stranaka. Strategije predviđaju i uspostavljanje efikasne saradnje i razmene informacija između policije, tužilaštva, sudova, predviđeno je i formiranje zajedničke baze podataka za koruptivna krivična dela, što bi organima koji se protiv nje bore olakšao rad. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ova strategija je nastavak političke volje u borbi protiv korupcije. Ta politička volja svidelo se to nekome ili ne u ovoj sali, i za to me zaista nije briga, najvažnije je da su to prepoznali građani Republike Srbije, ta politička volja u borbi protiv kriminala i korupcije ima svoju personifikaciju, ima svoje ime i prezime i to ime i prezime je Aleksandar Vučić. Onaj koji je napravio, koji je skinuo barijeru, koji je skinuo branu u toj borbi, da kada se dođe do bilo kakvog imena iz oblasti biznisa, politike, estrade, bilo čega, nema zaštićenih. Nulta tolerancija nema zaštićenih a organi koji treba da sprovode te istrage i istražne radnje i sudske radnje, to rade bez ikakvog pritiska. Što se tiče strategije reforme pravosuđa, kolege koji su govorili pre mene, su govorili mnogo stručnije. Kao što znate ja sam inženjer po profesiji, ne pravnik i siguran sam da će pravnici govoriti mnogo kvalitetnije, kao što je to govorio i kolega Cvijan, dobro je što je i ova strategija kao što je i nacionalna strategija u borbi protiv korupcije napravljena i data u skupštinsku proceduru, nakon jedne obimna javne rasprave zato što je nogo kompetentnih ljudi i iz inostranstva i stručne domaće javnosti. Njihova mišljenja su implementirana u obe ove strategije. Što se tiče strategije reforme pravosuđa, smatram da ona nema personalnu već stručnu, samostalnu i nezavisnu dimenziju. Mislim da pravosuđe treba i da ova strategija to podrazumeva da se pravosuđe reformiše kontinuirano, da reforma pravosuđa nije, ako se njihove sudije otpuste a prime naše sudije, to nije reforma pravosuđa, to je privatizacija, politizacija pravosuđa i videli smo kakvi su efekti bili u prošlom periodu i videli smo kakve smo ocene i kakve smo packe dobili u prethodnom periodu, baš zbog takvog odnosa prema reformi pravosuđa. Mislim da ova reforma odnosno strategija reforme pravosuđa vrlo uspešno implementira i to da smo u prethodnom periodu imali jedan neuspešan pokušaj, katastrofalan pokušaj reforme pravosuđa, da je implementirala to da smo mi društvo u tranziciji, kao i onu najvažniju stavku da je reforma pravosuđa kontinuiran proces a ne trenutan. Dobro je što ova strategija i jeste generalna proba i predstavlja inventar stanja u pravosuđu i da po mojoj skromnoj proceni predstavlja nekih 80 do 85% mape puta. Pored dobrih vesti koje smo danas dobili iz Brisela, koje su zaslužene, ne dobijene, zaslužene, pored očekivanja zaista velikog posla koji nas u budućnosti očekuje, ne samo u januaru nego i do januara meseca, Vlada Republike Srbije ovakvim dokumentima i za koji SNS će stati u punom kapacitetu, zaista spremno dočekuje i pregovore za punopravno članstvo u EU, ali i nastavak daljih suštinskih reformi našeg društva.
Po Poslovniku? Izvolite gospodine Mikoviću.
Pošto je očigledno da se jednog trenutka gospodin Babić obratio meni, ističući da sam jedan od poslanika opozicije koji je ovde jedini poslanik opozicije koji je u sali, ja sam srećan što je čak.. (Predsednik: Izvinite, molim vas, ja sam mislio na gospođu Batić, ali u principu, ne vezano od toga, ipak to ne može biti replika gospodinu Babiću.) Ja sam pitao za član 104, dozvolili ste član 104. (Predsednik: Ne, u redu je povreda Poslovnika, samo ne možete vi u okviru Poslovnika tražiti repliku. Tražili ste repliku i povredu Poslovnika?) Da, po članu 104. replika se traži. (Predsednik: Dobro, završite, gospodine Mikoviću.) Član 104, praktično, definiše pravo na repliku. Ja sam zato tražio po članu 104. da dobijem reč. Ja sam srećan što je jedan broj poslanika iz SNS u sali, istina, oko 55 nije u sali kada se raspravljaju ove dve nacionalne strategije, ali nadam se da će ovih desetak da prenese i ostatku poslaničke grupe o svemu što budemo ovde raspravljali. Samo toliko, po pitanju replike.
Gospodin Babić, replika.
Ja sam zadovoljan, moja provokacija iz početka mog govora je urodila plodom. Evo, sada imamo daleko veći broj predstavnika, sa jednog na pet. Odlično, ja sam zadovoljan.
Gospodin Predrag Marković, izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče, ali ja sam šokiran i razmišljam da li uopšte sada da iskoristim ovih sedam minuta. Gospodine Babiću, vi ste stvarano mislili na prisutnog poslanika koji je sedeo preko puta vas, predvidevši gospođu Batić, koja je predstavnik opozicije i koja je ovde sve vreme, molim vas, zamerajući pri tome da se možda ne podržava borba protiv korupcije, ja ne znam nikoga sem poslanika različitih stranaka opozicije u koje vi sedeći u položaju u kome sada sedite, gledate, koji toliko veličaju, hvale, obožavaju predsednika vaše stranke. Vi ni do kolena niste tome u obrazlaganju veličanja toga, jer moguće je da ste njih prozivali, na šta to liči? Gospođa Babić je sve vreme ovde prisutna. Onaj ko to ne vidi, nego vidi nešto drugo, ima više razloga zabrinutosti, jer ako on sutra treba da raščisti te sitne precizne finese o tome da li je nešto korupcija ili nije, a ne vidi ovako krupne razlike, oprostite, nisam želeo da vas uvredim, gospodine Mikoviću, ali stvarno mi je ovo skoro na ivici šoka. Hvala vam svima što ste mi dozvolili da ovo kažem, a sada mi dozvolite da kažem da sam sve ovo rekao zbog toga, govorim u okviru vremena, da se i malo atmosfera razbije. Uveren sam, jer je govor gospodina Babića pre toga bio vrlo ubedljiv govor o strategijama i zbilja sam pomislio da možda i ne treba dodatno danas diskutovati, ali sam, i samo ću to iskoristiti u ovom vremenu poslaničke grupe, jer će poslanička grupa URS svakako glasati za obe strategije, ali će glasati po jednom, jednom za jednu strategiju, jednom drugi put. Građani mogu da budu zbunjeni slušajući današnju raspravu, jer su uvereni da će neke stranke glasati po dvadesetak puta. Neće, ali to je javni govor. Vama moram da se obratim, gospodine ministre. Gospodine predsedniče, da li je dozvoljeno hvaliti ministra? Ne znam da li je pristojno, pitam da li je dozvoljeno?
Znate da mi to ne praktikujemo u Skupštini.
Ja ne praktikujem, jer to radim samo po zasluzi.
Onda je u redu.
Zahvaljujem, ovo je za atmosferu. Prateći diskusiju najvećim delom, jer mi ne pada na pamet da potcenjujem Narodnu skupštinu i narodne poslanike, to se ovde često dešava, prozivajući kartice ili prisustvo u sali, itd, ovo je srećom Narodna skupština moderne, savremene Republike Srbije. Svi mogu zavisno od poslova drugih koje obavljaju za Skupštinu, da istovremeno prate ili iz sale ili sa nekog drugog mesta. Postoji interni televizijski prenos. Pratio sam i na momente sam bio zbunjen. Vaše izlaganje sam prvo pratio vrlo ubedljivo i to je ono o čemu ću govoriti, a u međuvremenu sam pratio izlaganja kolega narodnih poslanika skoro spontano sam u par navrata da uzmem daljinski upravljač u ruke i da promenim kanal, jer sam pomislio da nije prenos Skupštine, nego da je konkurs za voditelje, jer su čitav sjajnih govornika držali ispred sebe tekstove sa precizno preuzetim citatima iz vašeg izlaganja, čitajući ih na momente sa razumevanjem. Zašto ovo govorim? Nemam ništa protiv, to je sve legitimno. Ovo govorim zbog toga što ste vi jasno istakli tri ključne stvari, predstavljajući i jednu i drugu strategiju, edukaciju, prevenciju i činjenicu da za sprečavanje korupcije i za efikasnost pravosuđa već postoje ostave i u dokumentima i u strategijama da je trebalo samo videti da li su oni međusobno usklađeni, pa to otkloniti u narednom periodu i sjajno ste okarakterisali strategiju koju predstavljate, kao onu koja je vodila računa o već usvojenim strategijama, što u prethodnom periodu nije bilo, kao i u onim nedostacima u okviru svakodnevnog funkcionisanja onoga što je definisano kao korupcija. Počeli ste i u predlogu ste i napisali šta je definicija korupcije. Sad kad poznajete Skupštinu ovih godinu dana, sledeći put ćete, osećam, napisati definiciju šta je strategija, pošto veliki broj narodnih poslanika ne zna šta je strategija, te u odnosu na to obećava šta će sve proisteći iz ovoga, a neće. Hoću da istaknem ovu ličnu notu. Pretpostavljam 27. jula, sam seo u svoj auto ali to što sam radio i dok sam imao službeni, jer se tako dokazuje da li trošite ili ne trošite novac i posle sednice Skupštine na kojoj je izabrana Vlada, pretekao jednog mladog čoveka koji je išao pešice u crnom odelu na 40 stepeni i razgledao, u pokušaju, da tačno potvrdi put od Skupštine do Vlade da ga nađe. Nisam vam to rekao, to ste vi bili, svaka vam čast na tome. Sledeći put sam vas sreo ovde i bilo mi je veliko zadovoljstvo da vam pomognem u načinu prvog predstavljanja jednog zakona i hvala vam što ste mi za to adekvatno odgovorili. U međuvremenu, način na koji pristupate svom poslu daje mnogo uverenja da ga istovremeno i učite i delite sa drugima to što ste naučili i nastojite da prenesete. Kao čovek koji na ovim sednicama ovih prethodnih dana gleda i izveštaje agencija koje su danas plaćene da rade ono što sam ja sam o svom trošku radio 2001, 2002, 2003, 2004, 2005. godine i već mi ističe deo ovog vremena, završiću, shvatio sam da sam u međuvremenu gledao i neke druge stvari, pa je korektno da vam ja danas kažem a ne neko drugi. Dostigli ste taj sjajan stepen, ostanite na njemu. Nemojte izgovarati rečenice kakve ste na kraju današnjeg izlaganja vašeg odličnog, izgovorili. Nemojte u funkciji ministra, onog ko predstavlja samo Vladu, koja predstavlja samo deo Skupštine, da pozivate Narodnu skupštinu u ime građana, da nešto uradi zbog vašeg predloga, jer ste vi konstatovali upravo ono što je malopre rekao i gospodin Babić, edukacija, prevencija, to podrazumeva sredstva kadrove i političku volju, ali politička volja se i sastoji u tome da li ima sredstava i kadrova, u protivnom je samo politički marketing. Moraćemo o ovome da razgovaramo u okviru mog vremena ovlašćenog predstavnika, a sada još jednom, hvala vam na načinu na kojem ste predstavili strategiju, osim ovih rečenica. Hvala svima.
Gospodin Babić, replika.
Na šok gospodina Markovića, ja sam doživeo još veći šok. Ogromno političko i parlamentarno iskustvo koje gospodin Marković ima, mislim da mu ne dozvoljava da ne prepozna opoziciju od konstruktivne opozicije. Bio sam vrlo precizan kada sam rekao da je tu bio prisutan jedan poslanik opozicije, ali nisam rekao konstruktivne opozicije i nisam pomenuo jednog predstavnika konstruktivne opozicije, gde smatram zaista, pored ogromnih ličnih simpatija prema koleginici Batić, prema njenom parlamentarnom radu, njenom zastupanju političkih stavova, ideja političke stranke i političke opcije i parlamentarne grupe kojoj pripada, ali u svakom slučaju predstavlja nekoga ko je osveženje u ovom sazivu, svojim predlozima koji su veoma konstruktivni i veoma zdravi. Zbog toga sam napravio veliku razliku između opozicije i konstruktivne opozicije, kojoj pripada gospođica Batić.
Izvolite, gospodine Markoviću.
Hvala. Naravno da je replika, jer je lično pomenuto. Molim vas, kada nekome priznajete ogromno parlamentarno iskustvo, ono je kratkotrajno, onda mu dozvolite da vam iz tog iskustva kaže još nešto. Nema opozicije i konstruktivne opozicije. Nemojte slučajno da nasednete. Verujte mi, imao sam, sa mesta na kome je danas gospodin Stefanović, opozicije u broju poslanika 146. Postoji jedna važnija stvar, a to je samo, kada su u pitanju poslanici i njihov način glasanja, da li su opozicija vlasti ili državi, jer je veliki izazov, zbog ideologije, da ljudi često budu opozicija državi, predstavljajući se kao opozicija vlasti. Ali, isto tako je veliki izazov vlasti da optužuje one koji trenutno nisu konstruktivni, što ne znači da su destruktivni ili, molim vas, da oni pri tome jesu opozicija državi. Sve ovo nema veze, danas je Vidovdan. To je onaj praznik koji je svake godine, svakom ozbiljnom predstavniku države i crkve lep dan. Danas ima dodatan razlog, to je lepo, ali za taj dodatni razlog je bilo neophodno da dobijemo rezultantu koja podrazumeva u prethodnim godinama, stalno je neko bi za, neko protiv, merio je samo vreme kada je bio za, pa sam juče podsetio jednog poslanika da je i njegova stranka glasala čas za jedno, čas za drugo, uverena da to zavisi od toga da li je opozicija ili nije. Zaboravimo to na trenutak, vratimo se temi koja je na dnevnom redu. Lep je dan. Srećan praznik svima.
Replika, narodni poslanik Olgica Batić.
Nemojte da se brinete. Pošto sam ovde više puta ovde spominjana, red je da i ja nešto kažem. Imam jedan predlog, da u ponedeljak kada krene nova sednica, predložiću da se po hitnom postupku, kao jedna od tačaka, uvrsti i Olgica Batić, pa neka komentariše svako ko šta hoće. Hvala.
Ne kažem da ovde ne bi bilo većine da se to usvoji, ali nažalost Ustav nam ne dozvoljava, pošto su vanredne sednice unapred određene, zahtevom određenog broja poslanika. Gospodine Mikoviću, vi ste sledeći prijavljeni govornik.
Na početku samo mogu da predložim da se dogovorite, da li sam opozicija, da li nisam opozicija, da li sam konstruktivna opozicija. Zadovoljan sam da budem samo narodni poslanik i da branim interese građana i da se trudim da svojim angažmanom u Narodnoj skupštini doprinesem da građanima Srbije bude bolje. Činjenica je da gospodin ministar, jednog trenutka, imajući u vidu sve ono što sam do sada radio u Narodnoj skupštini, smatrao je da ne oponiram naporima države da bude bolje. Mnoge moje kolege iz poslaničke grupe DS isto su na istom poslu sa mnom, da pomognemo da građanima Srbije bude bolje, da damo dobre amandmane i da u raspravi o zakonima i o drugim propisima i drugim aktima o kojima se ovde diskutuje damo svoj doprinos. Zbog toga smatram da će svima nama i Srbiji biti bolje kada ne budemo gledali ko je pozicija, ko opozicija, ko je ova ili ona stranka, nego upravo kako je gospodin Marković rekao, da se trudimo da se postavljamo kao narodni poslanici, kako nam to Ustav i nalaže. Činjenica je da mi danas raspravljamo o dva predloga nacionalne strategije, znači Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine i Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine. Bio bih mnogo srećniji da je ovo sve ušlo u proceduru, na način kako je to predviđeno po članu 154, odnosno kako je to predviđeno na osnovu članova 190. i 191. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, Predlog deklaracije i rezolucije, preporuke i strategije može podneti Ustavom ovlašćeni predlagač zakona, a predlog akta iz stava 1. ovog člana predsednik Narodne skupštine dostavlja narodnim poslanicima i o njemu se vodi jedinstven pretres. Član 191. – na postupak za donošenje deklaracije, rezolucije, preporuke i strategije shodno se primenjuju odredbe ovog poslovnika o postupku za donošenje zakona, ako ovim poslovnikom nije drugačije određeno. Član 154. Poslovnika kaže izričito da predlog zakona, pa samim tim i predlog strategije, pripremljen u skladu sa odredbama ovog poslovnika, može da se uvrsti u dnevni red sednice Narodne skupštine, u roku ne kraćem od 15 dana od dana njegovog podnošenja. To je jedna od zamerki mojih, s obzirom da, kako smo informisani, 3. januara 2013. godine je formirana radna grupa, npr. samo po pitanju strategije reforme pravosuđa, a prva radna verzija je navodno 4. marta 2013. godine. Ne vidim razlog zašto tada, 4. marta, ili u nekom periodu, ali u svakom slučaju pre 19. juna, nije Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine došao u proceduru, odnosno bar početkom juna. Mi smo imali situaciju da jedna grupa narodnih poslanika, i to nas 25, koji u svakom slučaju imamo manje resurse nego što to ima Vlada i svi oni koji su radili na pripremi ovih strategija, smo učinili napor da isto tako radnu verziju imamo tokom januara, a da početkom marta Predlog rezolucije pustimo u proceduru. Od početka marta, od 8. marta, do dvadeset i nekog juna, koliko je vremena prošlo da bi se to izglasalo? Znači, ukoliko na vreme krenemo, ništa nije daleko, ali ukoliko nešto kasno pustimo u proceduru, a činjenica je da su ove dve nacionalne strategije predate na pisarnicu Narodne skupštine 20. juna, a danas je 28. jun, manje od 15 dana, koliko je predviđeno Poslovnikom za sve što ide po redovnoj proceduri. U redu je kada ne možemo nešto da znamo da treba da se uradi, da to uradimo po hitnom postupku, ali po hitnom postupku može da se donese zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku, mislim i za strategiju, bi moglo da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija, kao i radi ispunjenja međunarodnih obaveza i usklađivanja propisa sa propisima EU. Jedino tu vidim eventualno obavezu da se ovo nađe na dnevnom redu. Evo, danas je 28. jun, u situaciji kada smo zakazali ovu sednicu sa ovom tačkom dnevnog reda. Ukoliko je to bilo važno da bi stigli do adekvatne odluke EU, u tom smislu mogu da razumem te razloge. U svakom drugom slučaju valjalo bi da svaki predlog zakona i Predlog strategije i da predlog bilo kog akta koji razmatra Narodna skupština stigne nešto ranije. Upravo zbog toga što bi onda bili u situaciji da možemo na adekvatan način da radimo i na plenarnoj sednici i po odborima. Danas smo imali situaciju na početku rasprave da u isto vreme je trebalo da budemo na dva različita mesta, i mi narodni poslanici koji smo članovi Odbora za pravosuđe i svi drugi narodni poslanici koji hoće da učestvuju u radu Odbora za pravosuđe i gospodin ministar koji isto ima mogućnost ili on ili njegovi saradnici kada se raspravljaju amandmani na Predlog strategije. U isto vreme gospodin ministar je ovde govorio u plenarnoj sali, mi smo ga slušali koji smo hteli da čujemo da li ima neka usmena dopuna onog što je imao u pisanom materijalu, jer je korisno čuti one koji su na izvoru informacija. Ali smo bili uskraćeni da raspravljamo u skladu, pre svega i sa obavezama i sa pravima koja su predviđena Poslovnikom Narodne skupštine. Naime, svaki član odbora je dužan ne samo ovde da učestvuje na plenarnoj sednici i da prisustvuje izlaganju ministra, nego i da učestvuje u radu odbora. To smatram da nije u redu i dajem sugestiju da nam se to ne dešava u narednom periodu. Ukoliko je moguće, a biće određenih obaveza na našem međunarodnom putu, da učinimo napor da nešto ranije stignu materijali u Skupštinu, upravo zato da bi adekvatno mogli da se uključimo u raspravu. Dalje, ne mogu o ovim dokumentima da govorim crno ili belo, da samo gledam iz jednog rakursa da li napadam to ili branim to? O svakom ovom dokumentu treba razgovarati na način gde treba pozdraviti one pozitivne stvari i ukazati eventualno na određene nedostatke ili nedorečenosti. Ovde hoću, pre svega da pohvalim podnosioca ovog materijala, odnosno predstavnika podnosioca i Vladu i gospodina ministra Selakovića. Da ih pohvalim na samokritičnosti. Jer, evo, na drugoj strani strategije je rečeno da bez obzira što je odgovornost ove Vlade, već traje skoro godinu dana, vrlo kritički su se osvrnuli na ono što je do sada urađeno ili što nije dovoljno urađeno i tako rečeno da procesni zakoni su samo delimično reformisani. Tužilačka istraga nije u celosti zaživela. Kašnjenje u donošenju podzakonskih propisa neophodnih za primenu zakona, u zagradi kriterijumi za vrednovanje rada sudija i javnih tužilaca i kriterijuma za napredovanje sudija i javnih tužilaca, etički kodeks za javne tužioce. Zatim, nedostaci u pravnom okviru kojim se garantuje nezavisnost sudije i samostalnost javnih tužilaca, nedovoljna transparentnost rada Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, nedovoljna dostupnost propisa i sudske prakse. Mislim da je ovo nedovoljno dostupnosti propisa učinjen napor usvajanjem Zakona o objavljivanju i tu se ne bih složio sa tom kritikom. Povećana je dostupnost, bar su stvoreni zakonski okviri za veću dostupnost propisa, istina ne i sudske prakse, zato što određene sugestije po pitanju mogućnosti da dostupnost sudske prakse budu omogućene i mnogim drugima koji se bave zaštitom interesa i prava građana, kao i nedovoljno učešće civilnog društva u javnim konsultacijama u zakonodavnom procesu. Dobro je, dobro je kad izvršna vlast je svesna i određenih nedostataka koji nisu učinjeni u proteklom periodu, upravo očekujem sa ciljem da zajedničkim naporom i izvršna vlast i Narodna skupština u delu gde je potreban agažman Skupštine u smislu izglasavanja zakona, da učinimo napor da sve to što nije urađeno da se uradi.Jer, krajnji rezultat strategije i ne samo strategije, ona je jedan važan papir, krajnji rezultat treba da bude jačanje poverenja građana u pravne institucije države i poštovanje istih. Cilj nam je i mislim da je to dobro, opet da kažem šta je dobro u ovoj strategiji, što su istaknuta određena načela i prioriteti u smislu nezavisnosti, nepristrasnosti kvaliteta pravde, stručnosti, odgovornosti i efikasnosti. Međutim, nisam siguran da i u praksi u odnosu na to što se strategijom proklamuje da dovoljno pratimo u smislu nezavisnosti. Pozivam svakoga ko je sa pozicija, naročito sa pozicije izvršne vlasti, da upire prstom na bilo koga bez traženja da državni organi koji su za to nadležni, sprovode postupke. Ne možemo ni ja, ni gospodin Atlagić ili bilo koji poslanik, da pokazujemo prstom da li smatramo da je neko kriv, nego treba da stvorimo uslove kao narodni poslanici i izvršna vlast kao predlagač zakona, da državni organi rade svoj posao, da budu nezavisni od pojedinačnog stava, bilo izvršne vlasti, bilo predstavnika naroda u Narodnoj skupštini da li mi smatramo da negde postoji krivično delo ili protivpravno ponašanje. Upravo tada kada stvorimo institucije koje će nezavisno da rade, kada prestanemo da u tabloidima prvo optužujemo, a posle da državi organi rade svoj posao, tada možemo da pretendujemo da smo se izborili za određenu nezavisnost pravosuđa. Sa jedne strane imamo potrebu da se kao društvo borimo protiv svih negativnih pojava u društvu, ali mislim da je utvrđivanje nečije odgovornosti završeno tek pravosnažnom presudom. Dolazimo u situaciju i do sada sam izbegavao da o tome pričam, naročito na plenarnoj sednici Narodne skupštine, dolazimo do toga da određeni instituti koji postoje u našem pravosuđu u smislu mera za obezbeđivanje nesmetanog vođenja krivičnog postupka, bojim se da se primenjuju na način da mogu da dovedu u sumnju nezavisnost pravosuđa. Mnogi procesi koji su bili publikovani prvo u medijima, a posle praktično procesuirani, bez obzira na navodno postojanje određenih dokaza, daleko su od presuđenja, a još uvek postoje mere lišenja slobode iz navodno razloga da će neko biti nedostupan sudskim organima, odnosno, da postoji opasnost od bekstva. Postavljam sada pitanje – da li je moguće da negde ne postoji opasnost od bekstva, a radi se o vrlo moćnim ljudima, bogatim ljudima? Sa druge strane država ne postoji, nema mehanizam da obezbedi prisustvo i plaši se bekstva ljudi koji su univerzitetski profesori ili predavači na univerzitetu? U tom smislu, želim da se svaka negativna pojava u društvu utvrdi, da se pitanje krivične odgovornosti utvrdi pravosnažnim presudama i da svako ponese odgovornost određeno sudskim odlukama. Dakle, nemojte da nam se dešava, tu ne mislim na izvršnu vlast, nego mislim na celu državu uopšte, da zbog eventualnog nedovoljnog, mislim u prenosnom značenju, nedovoljnog imuniteta na određene uticaje formalne ili neformalne nam se određeni nosioci pravosudnih funkcija plaše da odluče po zakonu. Pritvori ne smeju da budu zamena za sankciju. Pritvori mogu da budu samo sredstvo za nesmetano vođenje krivičnog postupka. U tom smislu smatram da treba na određeni način i danas u ovoj raspravi to pomenuti bez pretendovanja da tako nešto, osim samog konstatovanja, ovog trenutka ulazi u samu strategiju. Mislim da toga moramo da budemo svesni. Dalje, smatram da treba da budemo svesni da će na putu evropskih integracija nas čekati mnoge obaveze. Između ostalog, na osmoj strani Predloga nacionalne strategije reforme pravosuđa za period 2013-2018. godine konstatovano je da bi bilo potrebno razmotriti određene promene Ustava. Smatram da ne treba da se stidimo da o tome otvoreno razgovaramo. Ali, smatram da je nedopustivo da, ukoliko već stoji u strategiji da pojedina opredeljenja ove strategije zahtevaju promenu Ustava, istovremeno zaključujemo da je strategija u skladu sa važećim Ustavom. Delovi nisu. Ako delovi nisu, onda ni strategija nije. Ukoliko se određujemo prema strategiji, trebalo je da se odredimo da veći deo strategije jeste u skladu sa Ustavom, a određena rešenja u kojima se razmatra strategija da mogu da zahtevaju promenu Ustava. Šta ovog trenutka radimo? Ukoliko usvajamo strategiju i usvojimo strategiju u nepromenjenom obliku, da li smo time preuzeli obavezu promene Ustava? Neko će reći nevažna stvar. Nije nevažna stvar. Vrlo je važna stvar jer ne možemo ovog trenutka da kažemo – to je u skladu sa Ustavom. Ili, da smo bili u poziciji da ova strategija ranije dođe u proceduru, da napravimo određeni amandman i da ono što ostaje da se vidi, da se uradi. Ne kažem da je loše. Znači, isključenje Narodne skupštine iz procesa izbora predsednika sudova, sudija, javni tužilac, zamenik javnog tužilaca, članova VSS, Državnog veća tužilaca, promene sastava VSS, Državnog veća tužilaca, u pravcu isključenja predsednika zakonodavne i izvršne vlasti i članstva u ovim telima i to ne kažem da su to loše namere, ali je trebalo to na određeni način izdvojiti i to može da ide jedino u situaciji ukoliko menjamo Ustav i ukoliko na određeni, adekvatan način, na Ustavom propisan način, dođe do promene. To su određena razmišljanja. Možemo da se složimo da su dobra, ali ukoliko se kao Narodna skupština određujemo prema nečemu da li je u skladu sa Ustavom ili nije, to je trebalo uraditi. Upravo da smo bili u prilici da duže razmatramo, odnosno da možemo da podnesemo određene amandmane, smatram da bi moglo to da se uradi na korektan način, a ne da sutra budemo u situaciji da nas neko proziva da li smo sve uradili kako treba. Moram još nekoliko stvari da podvučem. Dosta stvari je govoreno o sudijama, o nezavisnosti sudova, o materijalnim uslovima, o objektima, o mnogo toga, ali nismo adekvatan način rekli osim, da kažem, stvaranje opštih uslova za funkcionisanje pravosuđa o administrativnom osoblju u sudovima. Jer, da bi sudovi dobro radili, da bi obezbedili nezavisnost sudova, da bi sve to moglo da bude kako treba, moramo da imamo u vidu celovitost celog sistema, bez pratnje po pitanju zapisničara i administrativnog osoblja, sekretara i svih onih koji vode razne upisnike, koji rade na prijemu pošte, ekspediciji i svemu tome, nemoguće je na određeni način obezbediti da sve ovo što je strateški, mogu da kažem, i načelno sa lepim željama postavljeno i o tome treba da vodimo računa. Upravo ova moja diskusija ide ka tome da kod operacionalizacije i kod akcionog plana, i tu se pre svega obraćam gospodinu ministru, u smislu akcionog plana koji treba da prati sprovođenje ove strategije, da se posebno obrati pažnja jer akcioni plan postoji u vidu određenog nacrta, a nakon usvajanja strategije Vlada će usvojiti akcioni plan. Upravo tu smatram da ne sme da dođe do toga da te stvari zaboravimo. Konačno, u pogledu druge strategije i to Predloga nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji, o tome neću mnogo, ali moram da kažem da je od strane narodnih poslanika u Narodnoj skupštini prepoznata potreba smanjivanja rizika od korupcije. Nije prošlo nedelju dana od kad je Narodna skupština sa 133 glasa za i samo pet protiv prihvatila da cilj zakonodavne politike mora da bude smanjivanje rizika od korupcije. To je predviđeno Rezolucijom Narodne skupštine o zakonodavnoj politici i to je preuzeto kao cilj. Ostaje operacionalizaciji da to sprovedemo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine doktore Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, sreća da nemamo veće helikoptere, pa niste baš svi mogli da odete na Gazimestan i da uhvatite prevoz. Nekih pet, šest poslanika vladajuće vlastodržačke koalicije moralo je da ostane danas ovde. Sreća, nažalost, da nemamo veće helikoptere, ali nesreća je da ove devojke što hvataju stenografske beleške i što prate sednicu nemaju beneficirani radni staž, jer kad čujem bajke koje neki poslanici ovde pričaju, znate, nije u ovim godinama prijatno slušati te bajke. Tu bi bar moglo da se porazmisli o beneficiranom radnom stažu. Šta da vam kažem posle svih ovih rasprava? Šta bi mi da se vi niste pojavili? Gde bi ova zemlja bila da niste došli vi da nas spasite? Prvoborci iz teškog, na momente i krvavog rata, protiv Evrope, EU, protiv nosioca tih ideja, sad bi malo da se bore protiv korupcije, zato što ste izgubili bitku protiv nas koji smo bili za Evropu i za evropsku ideju, zato što ste izgubili bitku protiv Evrope, zato što ste skinuli tu pred ciljem vaše prljave dresove i bedževe i zamenili ih za pobedničke dresove, što ste uzeli našu politiku, prihvatili je, zato što ste u toj borbi protiv Evrope istrajno delovali, istrajavali, borili se, besomučno se obračunavajući sa svima onima koji su bili za Evropu, nazivajući ih izdajnicima, prodanim dušama ili vokabularom stranih plaćenika. Da ne podsećamo na ono vreme, zato što ste se zakleli u crkvi da ćete istrajavati dosledno na putu protiv politike koju smo mi zastupali i vodili i da nikada nećete odstupiti od te borbe, zato ja i ne verujem u vašu doslednost, zato i ne verujem u doslednost vaše borbe protiv korupcije. Vi začas promenite politiku, začas vam nešto ne odgovara i presvučete se. Uvek idete tamo gde je popularno i tamo gde se dobija vlast. Vlast za vas podrazumeva privilegije a ne odgovornost. Spremni ste svega da se odreknete samo zarad vlasti, svake ideje, svake politike, što ste pokazali u vašoj političkoj biografiji. Pažljivo sam vas slušao. Lepo ste govorili, neki i čitali. Što bi rekao kolega Marković, na momente razgovetno, školski, neki i akademski, sa jasnim naglaskom i akcentovanjem važnih tačaka. To je bilo sve lepo za slušanje. To je bilo prijatno da se čuje, prijatno da vidimo kako se vidi deklarativno, vas desetak, bori protiv korupcije. Kada sagledamo reči svih vas iz vlastodržačke koalicije, opet moram da pitam – šta bi mi da se vi niste pojavili? Ovo mi zaista liči na onu priču koju sam već pričao, na onu priču o brodolomcima koji danima plutaju na santi leda gladni, iznemogli i bosi, izgubili svaku nadu. Jedan od njih krene da se raduje - spaseni smo, spaseni smo, evo ide "Titanik". Sada nama nudite kartu na "Titaniku" koji je debelo zveknuo u santu leda, i to nam nudite prvu kabinu, drugu kabinu, delite karte kapom i šakom. Znate šta, u tu priču ne verujem i ne mogu da prihvatim da me u tu priču pozivate u ime građana Srbije, jer ni ministri u vašoj vladi vama ne veruju. Kako ćete nas iz opozicije da uverite kada ne možete da uverite vaše koalicione partnere u iskrenost vaših namera? Ovaj papir koji se zove strategija borbe protiv korupcije i vaše političko delovanje nemaju mnogo zajedničkog. Hajdemo redom da vidimo šta se sve tu kaže. Nedovoljna transparentnost vlasništva nad medijima i mogućnost nedozvoljenog uticaja na uređivačku politiku, nedovoljno učešće javnosti u zakonodavnom procesu i budžetskom planiranju predstavljaju jedan od rizika za pojavu korupcije. Šta sada kaže praksa? Praksa kaže da su u Srbiji izlazili partijski bilteni, kao dnevne novine, partijska glasila, kao dnevne novine, a u njima je raspinjan Oliver Dulić, pa su slikani satovi, pa kuće, pa svemirski brodovi, pa jahte, pa ostrva. Mislim da sve što ste mogli da izmislite na vašim partijskim sastancima, sve ste to reciklirali i stavili na naslovne strane vaših biltena. Danas je Apelacioni sud u Beogradu ukinuo rešenje Specijalnog suda, kojom je bila potvrđena optužnica protiv bivšeg ministra za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja, Olivera Dulića. Neću sebi da dozvolim luksuz da komentarišem odluke ni Apelacionog suda, ni Specijalnog tužilaštva za organizovani kriminal. Ne izdajem partijska glasila, ali pitam – ko finansira ta partijska glasila? Sa kojim ciljem ti tabloidi uništavaju naš politički život, našu stvarnost, nekim ljudima porodice, živote? U ime kojih ideala i vrednosti je izašao tekst na naslovnoj strani jednog tabloida gde kaže – uhapšen saradnik Bojana Pajtića sa 500.000 evra na auto-putu kroz Hrvatsku, traži status zaštićenog svedoka? Mi se kao DS obratimo MUP Republike Hrvatske i oni kažu – nikada u proteklih godinu dana ni jedan građanin Srbije nije uhapšen u ilegalnom transferu novca kroz Hrvatsku. Mislite li da se neko iz tabloida izvinuo Bojanu Pajtiću, da je makar rekao – uzeo sam 300 evra za ovaj naslov, 500 evra, 1000 evra? Ne, bitno je zalepiti, staviti etiketu, pa posle kud koji mili moji. Danas smo čuli ovakav govor. Za kratko vreme smo uspeli da postanemo pouzdan partner svima, da svuda govorimo istinu na bilo kom mestu da se nađemo, da ne lažemo i obmanjujemo nikoga i mislim da će taj pošten pristup Srbiji doneti rezultate u budućnosti. Rekao je niko drugi do Aleksandar Vučić. Nije baš to bilo kratko vreme. Trebalo je 23 godine da se dođe na taj put, znate? On to misli da je kratko vreme. Njemu vreme počinje od onog trenutka kada je ponovo seo u ministarsku fotelju. Nije se setio onog vremena kada smo mi koji smo bili za EU bili izdajnici a vi patriote, nije se setio tu da kaže – čekajte da vidimo ko je sve stradao od tih ljudi koji su se zalagali za EU. Hoćete li da krenem sada redom ovde? Trebalo bi danas da se setimo onih ljudi koji nisu sa nama – dr Zoran Đinđić, prof Vladan Batić, jedan divan čovek koji je izgarao. Danas mi je žao, tu je gospođa Olgica Batić, on bi danas bio ponosan, bez obzira što nemamo datum imamo najavu, ali je ipak to kruna nečije političke karijere, nečijih ideala. Opet moram da pitam, kada se borimo protiv korupcije, znam da će tu biti dosta problema i neću da vas sada plašim da vi posustanete, da se uplašite i da vam bude neprijatno što neće možda biti sada datuma. Istrajavajte, nemojte da se uplašite i nemojte da se pokolebate. Nastavite tamo gde ste stali. Biće malo hladno za Vidovdan 14. januara u Srbiji. Možda će hladnoća da upotpuni prazna kasa i promaja kroz državnu kasu, ali mnogo više promaja kroz novčanike. Ali, vama ne valja kalendar. Baždarite ga kao onaj merač aflatoksina. Ne valja vam to, morate da izbaždarite kalendar prema svojim sposobnostima. U ovoj strategiji borbe protiv korupcije ima jedan deo koji kaže policija. Moram da vas pitam – zašto je policija izvela slet u Novom Sadu, a žandarmerija pokaznu vežbu na Adi, pa hapsili tamo sami sebe? Što nisu pokazno-taktičko radnu vežbu održali u zgradi "Dunav osiguranja", u "Galenici", možda i u Nemanjinoj, u nekim javnim preduzećima? To bi bilo interesantnije. Prvo, ne bi imali one markirante nego bi imali prave osobe i imali bi šta da hapse. Građani bi došli to da gledaju, verujte. To ne bi bilo bez publike. Bilo bi to gledano. Opet pitam – kako mislite da se borite protiv korupcije, ako Tomislav Nikolić na tom sletu policije poruči da je vrh policije bio umešan u poslove narko kartela, da ga je narko kartel postrojavao, a pored njega sedi ministar, odnosno stoji ministar unutrašnjih poslova? Odmah predsednik Vlade da smeni ministra unutrašnjih poslova. Sutra. Odmah ministar, odmah predsednik Vlade Ivica Dačić sutra da smeni ministra policije Ivicu Dačića, ako je to tačno. Ako nije tačno, onda neka to uradi Vučić. On je zadužen za poslove bezbednosti i njemu verujem. Verujem u njegove namere i u borbu protiv kriminala. Neka on sad proveri da li su narko karteli postrojavali Ivicu Dačića ili nisu. Ako je to tačno, neka ga smeni. Ako nije, da idemo dalje. Šta kazati o strategiji borbe protiv korupcije u oblasti obrazovanja. Kažete da više nije praksa da deca i pacijenti i zainteresovani pojedinci nose flašu viskija pod miškom, pa kada pođu tamo – izvolite flašu viskija. Ne nose. Sada nose 90 evra i kupe test iz matematike. Taj koji dobije 90 evra sam kupi viski ako mu je do viskija. Srpski je bio jeftiniji, kaže – 50 evra je bio. Ima viski i za 50 evra. Recite Žarku Obradoviću da on malo utiče na školski program, pogotovo na taj srpski jezik, na prijemnom da se postavi pitanje kojih su to osam padeža srpskog jezika, da bude ono: ko šta – nominativ, od čega – genitiv, pa imamo dativ, akuzativ, vokativ i na kraju da imamo osmi padež koruptiv – kome i koliko, da znamo jednom za svagda koliko koštaju testovi, koja je politika ove Vlade. Kada ćete da smenite ministra prosvete? Onog trenutka kada ga smenite, tada ću verovati u ovaj papir koji se zove strategija borbe protiv korupcije. Dokle god se testovi prodaju za 90 evra, to će biti vaše ogledalo. Možete da udarate u doboš na sav glas, da bude ono – daje se na znanje, uhapšen je Pera, Đoka, Žika, Mika, sudićemo mu tamo dogodine, kada stigne datum. Suštinska borba protiv korupcije se ne sprovodi retorikom, rečima, nego delima. Dela ovde izostaju. Kažem, lako je da utvrdimo koliko košta tekst iz matematike i srpskog jezika, ali je teško utvrditi koliko košta asfalt u opštini Gornji Milanovac. Teško je da pitamo sada ministra Mrkonjića – koliko je Ana Bekuta uzela za koncert u Gornjem Milanovcu? Danas je stigao odgovor, na osnove nezavisne institucije koju smo juče svi hvalili, Poverenik za informacije od javnog značaja kaže – u odgovoru koji je potpisao zamenik predsednika opštine Miroslav Milanović, ističe se da se privrednom društvu "Brojanica", u vlasništvu Ane Bekute, za iznos od 780.234 dinara plus PDV od 20%, što je ukupno 936.218 dinara, organizovan koncert i zato se na taj iznos dodalo i 115.000 dinara za postavljanje bine i ozvučenja. Onda lepo izračunamo koliko treba jedna opština da plati da bi dobila asfalt od Ministarstva infrastrukture. Posle će to ministarstvo da naplati nama PDV kroz povećanje putarine, zato što imaju velike gubitke u putarskim firmama, sve će to građani da plate kroz igru i pesmu. Svi će da pevaju "Vidovdan". Šta reći o pravosuđu? O korupciji u pravosuđu ja neću mnogo da govorim. Imam određene simpatije za vas, gospodine Selakoviću, i za vaše napore da jedan važan segment našeg društva uredite, bez obzira što ovih 650 sudija nisu vratili članske karte SNS. Nemam problem sa tim što visoki funkcioneri vaše stranke odlaze u Centralni zatvor i sastaju se sa licima za organizovani kriminal, bilo kao pravnici, bilo kao narodni poslanici, bilo kao predsednici ili predstavnici komisija za ispitivanje stanja u zatvorima. Znam da neki zatvorenici imaju problema prilikom izdržavanja zatvorskih kazni. I sam sam bio nekih 40-ak puta u zatvoru u vreme kad sam se zalagao za evropsku ideju a kad su me ovi saplitali i nazivali izdajnikom što sam u zatvoru. Neki su tamo i štrajkovali glađu, valjda se navikavaju na život na slobodi, drugi, pak, čekaju posete. Mi imamo borbu protiv korupcije koja je počela tako što je predsednik Nikolić pomilovao lice koje je osuđeno zbog uzimanja mita, iz Ribarske banje, dr Inić. Kakvu poruku šaljemo policajcima, tužiocima i sudijama? Vi ih hapsite, radite svoj posao a naći će se ko će to da pomiluje. Samo ako mu je žena u SNS, onda može da očekuje pomilovanje. Ako nije, neka se učlani, možda će biti pomilovan. Obesmišljava se rad ovih radnih grupa i ovih policajaca. Korupcija koja postoji ovoga trenutka u svim segmentima društva može da se suzbije organizovanim naporima čitavog društva, i vlasti i opozicije. Može da se suzbije korupcija koja postoji ovoga trenutka kada se dele građevinske dozvole, može da se suzbije neefikasnost u izgradnji puteva. Kad pogledam kako se gradi ovaj Koridor 10, kao Skadar na Bojani. (Narodni poslanik Veroljub Arsić dobacuje s mesta) Nismo mi na vlasti, gospodine koji dobacujete. Nije vam ovo "Farma". Evo, godinu dana vaše vlade, preuzeli ste odgovornost za upravljanje zemljom. Ako ne znate kako je Skadar na Bojani završen – uzidana devojka u temelje, uzidajte nekog ministra, bar uz put, u neku sobicu četiri sa četiri, sa rešetkama, sa prozorom, na Koridor 10, valjda će brže da se radi, možda će da nas krene. U septembru ste rekli – biće u oktobru. U oktobru – biće u novembru. U novembru – biće u januaru. Vama u stvari treba onaj Bili Piton iz "Maratonaca", vi trčite stalno počasni krug. Vama treba neko koji će da kaže – neću da me lažete, koliki je moj deo, kad će datum. Nemojte da se plašite. Nemojte da posustanete. Nemojte da vas pokoleba što ste mnogo dali a niste dobili šta ste očekivali. Nije vam prvi put da vas prevare. Vi ste zgodni za prevare, zgodni ste da vas rade. Ali, nemojte dozvoliti da Srbiju varaju zbog vas, zbog vaše naivnosti, nestručnosti, neznanja i nesposobnosti da vodite ovu zemlju. Srbija nema vremena za čekanje. Srbija je dosta čekala, 23 godine da se opametite i da shvatite da se u Evropu ne ide preko Karlobaga, Ogulina, Karlovca i Virovitice, nego se ide u Evropu preko Aerodroma Nikola Tesla, bez viza, kako sad putujete. Na kraju, moram da vam kažem da mi kao DS ne možemo da podržimo ono što je deklarativno kod nas. Možemo da podržimo ono što je suštinsko. Možemo da podržimo sve one vaše napore da se na iskren način obračunate sa organizovanim kriminalom. Ne možemo da vas podržimo u ovoj hajci koju neki sprovode kroz nekontrolisanu kontrolu nekih medija. Najveća korupcija je korupcija koja se dešava u medijima. Hajka na lidera DS, na predsednika DS, Dragana Đilasa, na DS, na počasnog predsednika DS, Borisa Tadića, kroz medije sa nacionalnom frekvencijom koji uporno, svakoga dana vrše neprestanu hajku, obmanjujući javnost, pričajući šta god im je volja, emitujući bilo kakve izmišljotine, bez ikakve kontrole, bez ikakve mogućnosti da ih neko obuzda. Znate, uvek je, u svim vremenima, bilo gazdinih kerova koji kad gazda kaže – grizi, oni grizu. Mada, za taj posao nikada nisu koristili pudlice. Ti su služili za ukras. Čak i kada porastu, pa liče na Bob Tejla, sa onim šiškicama, kad se zainate pred ekranom pa krenu da prozivaju "dragog Đikija". Odbraniće se DS od tih i takvih. Izgradićemo pristojno društvo. Zajedno sa vama. Nažalost, ili na sreću, mi drugih do nas samih nemamo. Nema ko drugi u ovoj državi da napravi od ove zemlje pristojnu zemlju, nego mi, koje su birali građani. I nažalost, takvi kakvi smo, pametni, glupi, vredni, lenji, mi smo ogledalo vremena u kome živimo. Ja nemam koga drugog da pravim ovu zemlju boljom, pristojnijom, moram da pogledam u ove poslaničke klupe i sve što dobro želite da radite, moram da vam pomognem u tome i očekujem od vas pomoć, kada sutra budete u opoziciji. Očekujem pomoć u svim onim lokalnim samoupravama gde smo zajedno na vlasti, da zajedno radimo, tamo gde ste opozicija, da budete konstruktivna opozicija. Jer, niste vi baš svuda na vlasti, ima lokalnih samouprava gde ste vi u opoziciji. Očekujem od vas da zajedno sa svim progresivnim snagama ovog društva nastavite da istrajavate u toj ideji puta ka Evropi, ne zato što će neko tamo nešto da nam da, nego zato što hoćemo da prihvatimo sistem vrednosti koji tamo postoji, da bi od Srbije napravili pristojno građansko društvo koje će biti mnogo bolje u budućnosti, gde će sedeti mnogo bolji poslanici nego što smo mi sada, gde će sedeti ljudi koji nisu opterećeni ni prošlošću ni ideologijom, niti su ostrašćeni, već imaju samo jedan interes koji se zove Srbija. Verujući da ćemo zajedno izgraditi takvu Srbiju, opet vam poručujem, nemojte da se uplašite i da odustanete sada kada smo možda na domak cilja. Ako se pojave nove prepreke, otklonite ih smelo, brzo, energično i nemojte mnogo da se osvrćete da vidite gde smo mi. Mi smo vam tu uvek za vratom da kontrolišemo da li taj posao radite dobro, brzo, efikasno, pošteno, odgovorno, u skladu sa zakletvom koju ste dali na Ustav RS. Zato nemojte mnogo da vređate ljude iz DS, jer najveća pljačka koja se desila u proteklih 20 godina je krađa i pljačka programa DS. Ali, mi vas nećemo zbog toga osuđivati. Mi vas podržavamo da nastavite da ga sprovodite tako dobro. Hvala.
Replika, Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, morao sam više puta da se uštinem, da proverim da li ja to sanjam ili se ovo stvarno dešava. Prethodni govornik bi bio jedan odličan pisac, ali naučne fantastike. Mislim da takve diskusije nadahnute…Pokušao sam da napišem koje sve gluposti i neistine je izrečeno. Ali, verujte bio je brži od mene. Nisam bio to u stanju da uradim. Pokušaću da na nekoliko stvari odgovorim. Pošto je tema korupcija, pozivam ministra da odgovori – da li je korupcija da u jednoj školi imate dva đaka generacije, nagrada je laptop, a jedan od roditelja tog učenika je odbornik u SO Golubac, gde je trenutno odnos snaga 16 prema 15. Vršili su pritisak na direktora škole i školski odbor da bi DS ostala na vlasti u opštini Golubac i da bi, ne daj bože, mamino i tatino dete dobilo laptop. Toliko o korupciji kada priča DS. To je sitan primer. O tome ko je šta i koga pljačkao dovoljno govori sama činjenica - u dve banke 600 miliona evra. To vraćaju građani Srbije. Kada je u pitanju Koridor 10, od 2011. do 2012. godine napravljeno je 9,6 kilometara za vreme vaše Vlade, a samo ove godine napravljeno je 20 kilometara i toliko će biti napravljeno do kraja godine. Vi ne umete da pravite put. I onaj put koji ste pravili prema EU je bio slep put. Koliko se sećam, obećavali ste građanima Srbije EU kada ste došli na vlast paleći ovu Skupštinu. Obećali ste ulazak u EU 2012. godine, a sada je 2013. godina. Nemojte vi da nas učite evropskom putu. Sve što god ste mogli vi ste upropastili.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Samo građana radi, kada smo došli i preuzeli odgovornost da upravljamo ovom zemljom, kada smo ušli u ovu Skupštinu, koju je zapalila Služba državne bezbednosti da ne bismo našli džakove sa falsifikovanim listićima, koji su dokaz izborne krađe koju je tadašnja vlast počinila, a u kojoj ste sedeli vi kao srpski radikali, dakle, samo istine radi, kada smo preuzeli odgovornost za upravljanje ovom zemljom, zatekli smo zemlju sa sankcijama, vizama i izopštenu iz međunarodnih organizacija. Vratili smo Srbiju u međunarodne organizacije, u OEBS, otvorili pregovore i ukinuli vize. Šta mislite što su nam dali vize? Da li zbog toga što sam ja Srđan Milivojević iz Kruševca, pa imam cipele broj 42, ili zbog toga što su ovde bili neki ljudi koji su propagirali politiku zarđale kašike i obračune sa pripadnicima onih ljudi koji su se baš borili za tu evropsku ideju? Šta mislite, što smo mi imali te sankcije? Da li smo te sankcije imali zbog Zorana Đinđića, zbog Borisa Tadića ili zbog Dragana Đilasa? Kada dođete kući, vi stanete pred ogledalo i kažete - znam zbog koga smo imali sankcije, sećam ga se, žao mi je zbog toga, da nije bio takv kakav je bio, da je bio lepši, bolji i pametniji, da je hteo da sluša, sada bi Srbija prevalila taj put, koji je Slovenija prevalila, kako neko reče, za šest godina, za šest meseci. Već bi bila tamo gde sad stremi da ide. Izvinite, građani Srbije, što sam vam potrošio najbolje godine života. Evo, danas na Vidovdan stojim pred ovim ogledalom, pa se pitam da li mi ponekad dođe u san knez Lazar? Pita li taj knez Lazar: "Ima li je Bela Crkva samodrže da pričestih vojsku pred Kosovski boj?". Čije ovce pasu na Gazimestanu? Ko pretvori portu Dečana u parking za NATO tenkove? Kad date odgovore na sva ta pitanja, shvatićete koliko smo u pravu.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Mislim da je moj kolega nastavio po starom. On je očigledno zaboravio da jesam bio 2000. godine u SRS, ali mi smo priznali pobedu, doduše ne u prvom krugu, Vojislava Koštunice. Nisam ja stajao ispred ove zgrade, bio sam u Požarevcu kući, nego ste bili vi. Nemojte da optužujete ljude i da govorite da je navodno Služba državne bezbednosti palila. Što bi palila? Da sakrije rezultat? Očigledno da je i deo nameštaja nestao. Pokušaću da odgovorim i na neka pitanja koja ste postavili u prethodnoj diskusiji u ova dva minuta, ranije je bilo pet kada sam postao poslanik, a vi ste to skraćivali svaki put, kada god vam je to odgovaralo. Šta bi bilo sa Srbijom da nije nas i da vas nismo pobedili? Upropastili biste je. Nestala bi. Nemojte da se zavaravamo. Pričate o praznoj kasi kroz koju prolazi promaja. Pa, nisam je ja ispraznio, ni niko iz SNS, praznile su je vaše stranačke kolege i to zdušno, uspešno, udruženo. Pričamo o korupciji. Kako to da se pojavi jedan vaš visoki funkcioner? Znam, sećam ga se 2004. godine kada je bio poslanik, ni odelo nije imao pošteno, a sada je jedan od najbogatijih ljudi u Inđiji. Znate na koga mislim? Na vašeg pokrajinskog sekretara za poljoprivredu. Ne samo u Inđiji da je jedan od najbogatijih ljudi, nego i u Srbiji. Ukrali ste robne rezerve i to vam je malo. Ne znam šta je više ostalo. Izvinite molim vas, mi smo poslednje bitke protiv vas dobili i nemate vi pravo i monopol na EU. To izbijte sebi iz glave.
Za repliku se javio gospodin Milivojević. Izvolite.
Nemojte tako o svojim sadašnjim koalicionim partnerima, nije lepo. Ako imate neke razmirice sa SPS, to vi na sednicama Vlade. Moram ponovo da vam nešto kažem, da vam ponovim da biste bolje upamtili. Evropske integracije podrazumevaju da taj vaš egocentrizam koji ispoljavate u stavovima, da ste najbolji, najpametniji, da ste uvek u pravu, da to malo smanjite i da sebe vidite u kontekstu jedne male nerazvijene i siromašne zemlje, koja je baš takva, mala, siromašna i nerazvijena, zbog vaše politike upornog odbijanja evropskih vrednosti. Ona je mala zato što je postala mala za vreme pređašnjeg vašeg vršenja vlasti, što kod nas budi sumnju i skepsu u sposobnost da je očuvate i da ne bude još manja kada budete napuštali fotelje. Onda se podsetite da evropske ideje i evropske vrednosti zahtevaju da taj egocentrizam – mi smo najbolji, najpametniji, najlepši, smanjite i podsetite se da ste apriori odbacivali tu evropsku ideju i nosioce te ideje besomučno gonili, ne libeći se da nekima proreknete i smrt, poput Zorana Đinđića, uz rečenicu: "I Tito je pred smrt imao probleme sa nogom". Onda kada sve to apsolvirate, savladate, kada popunite tu prazninu i crnu rupu u vašem bolnom sećanju, onda okrenete vaše putokaze ka Evropi i da se uvek sećate da možete da se na tom putu sapletete i da pođete unazad putem iz koga smo se jedva vratili. Hvala.
Za repliku se javio narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću više uopšte da se javljam na replike. Očigledno da je moj kolega jako pesnički raspoložen. Kao što rekoh, Srbija je sada u sigurnim rukama, građani Srbije ne moraju da brinu više za svoju budućnost. Danas je Vidovdan, praznik. Jedan od mojih kolega reče da je to praznik na radost, a ja kažem da je praznik na tugu. Možda imamo razloga da danas prvi put posle 724 godine imamo pravo malo na nade za taj dan, ali isto tako mogu još i da poručim prethodnom govorniku da svakoj vlasti dođe kraj. Neki od vaših ministara i direktora toga nisu bili svesni i zato ih sada procesuiraju nadležni državni organi. Doći će kraj vlasti jednog dana i SNS, ali ima jedan problem – vi nećete da sedite u toj sali u kojoj sada sedite i to da gledate.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Evo i ja ću da završim, ne baš pesnički, ali, ako dozvoljavate, prozno za kraj ovog ciklusa replika sa vama. Meša Selimović "Tvrđava" kaže – zar može čovek tako potpuno uspavati svoju savest, zar može prekinuti misao kao konac i zabraniti sebi razmišljanje o posledicama svog delovanja, ne želeći da zna za njih? Eto, izgleda da može. Nagon vas brani potpunim zaboravom, da bi vas spasao od mučenja zbog odgovornosti, a odgovornost zbog vašeg učinka je ogromna i jednaka odgovornosti zbog vašeg neučinka. Hvala.
Reč ima gospodin Rističević, po redosledu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući sve prethodnike govornike, iznenađen sam. Nisam uvređen, s obzirom da rad kapacitete prethodnog govornika, ali sam se zapitao da li su prethodnih 10-12 godina vladali marsovci i ne samo u zadnjih 10-12 godina, nego da li u 90-im godinama bilo u Vladi Slobodana Miloševića Demokratske stranke? Da li je gospodin Perišić bio ministar u Vladi tih 90-ih godina, još pre nego što su radikali sklopili savez sa Miloševićem? Da li je u republičkoj vladi bilo demokratskih ministara? Koliko se sećam, a imam dobro pamćenje, i nemam selektivno pamćenje i nemam ograničeno pamćenja i nisam inkluzijom priključen ovom parlamentu kao neki, dakle, koliko se ja dobro sećam, a dobro se sećam. Dakle, sve što je pripisano ovog trenutka nama je uradila u prethodnih 12 godina, a i u 90-im godinama Vlada stranke koja kaže da je Demokratska stranka. Ta stranka nije više demokratska, ta stranka se samo tako zove. Nemam ništa protiv DS, imam protiv onoga što je ona postala. Ona nema veze sa politikom Zorana Đinđića za koga sam ja glasao da bude premijer, a ne prethodni govornik, prethodni govornik je to posmatrao sa galerije, kao što nemam ništa protiv ko kakve bedževe nosi. Protiv toga sam da se to nošenje bedževa plaća iz inostranstva i to debelo, da to nošenje bedževa podrazumeva i odgovarajuće usluge onome ko te plaća i danas slušamo te moralne lekcije i pitam se – ko će to da napravi pristojno, kako su rekli pristojno napredno društvo. Koliko ime je to godina trebalo da naprave to pristojno društvo? Kakvu smo državu mi zatekli kada smo došli? Potpuno rasturenu, devastiranu, sa zapuštenom infrastrukturom, sa 500.000 manje radnika nego 2002. godine, kada sam izašao iz DOS, sa dugovima koji su narasli pet ili šest puta. Da li to propadanje koje je bilo tako strmoglavo, tako brzo, tako grozno, koje smo mi zaustavili, da li mi treba da budemo odgovorni zbog toga što smo zaustavili propadanje ili treba da budemo odgovorni za one koji su to propadanje omogućili? Ovde se svašta čulo, ali mogu kazati samo jedno, da kada sam došao ovde posle devet godina, da u ovoj državi više nisam zatekao državu. U ovoj državi nije bilo ništa od države. U ovoj državi je najmanje bilo države. Zatekli smo zaplašene sudije, otpuštene radnike, propala preduzeća, privatizaciji opljačkana, privatizacija nije bila privatizacija nego prevatizacija, što oko vidi leva ruka isplati u desni džep, od privatizacije su napravili drpizaciju i sada slušamo te moralne lekcije. Dokle ćemo to da slušamo i od koga mi to slušamo? Da krenemo redom, pošto je korupcija u pitanju, a ja želim pošto je ministar pravde tu, da svi zajedno uložimo napore i da ispitamo koliko je koruptivna stvar most na Adi za koje je potrošeno 500 miliona evra? Zamislite grupu ljudi koja umesto da pravi most, kao što bi svi mi pravili u svojoj kući, kada bi premoštavali neku prepreku, pravili bi tamo gde je najjeftinije i najkraće. Ne bi pravili tamo gde je najduži i najskuplji, ali most, gle čuda, pravljen je tamo gde je najskuplje. Da li je tu bilo korupcije? Petstotina miliona evra je most koštao do sada, spaja dve mesne zajednice, a veliki su izgledi da bi se on doveo u funkciju a reći ću sada šta je njegova funkcija. Jeste dugačak i visok, ali služio je samo da prevedu žedne preko vode i to jedno veče. Bio je dugačak, da bi što duže hodali, da bi bili što žedniji, a bio je visok najverovatnije da onima kojima dojadi više njihova vlast, toliko je bio visok da kad skoče da nema nikakve šanse da prežive. Zato je jedino bio visok i bio toliko dugačak da bi se njime danima prevodili žedni preko vode u kampanji koju je vodila ta grupa koja se danas zove tri posto. Za te pare smo mogli napraviti deset funkcionalnih mostova u Beogradu, ali Beograd je zadužen 800.000 miliona evra. Jedna milijarda nam još treba da ga dovršimo. Kada su ispraznili sve državne, gradske i lokalne kase, onda je njihov današnji šef – tri posto, dobio izliv novčanika na mozak i rešio da smeni sopstvenog šefa, ali nije znao da posle smene sopstvenog šefa, da će se taj novac koji je nestao iz državnih kasa tako videti i u godinama kada su svi osiromašili, on je na svoje firme prihodovao, gde je vlasnik, suvlasnik 937 miliona dolara. To je bilo do 2012. godine. Verujem da je on postao milijarder. Dobili smo milione siromašnih ali dobili smo nekoliko multimilionera koji su na račun osiromašenih postali veoma bogati. Danas ne mogu da se rešim delegacija, "Kongrapa", PKB Dobanovci, "Zastava", Peć iz Surdulice, AD Gajdobra, "Centrosrem" Stara Pazova, dakle, to su sve žrtve tzv. tranzicije, rekao bih žrtve grupe – tri posto, koja je bila političko krilo organizovanog kriminala. Danas mi slušamo pridike iz tog pravca i gotovo da ne mogu da verujem ko to nas kritikuje za njihove greške. Ne mogu da nam oproste svoje greške, a najverovatnije da ne mogu da oproste ni sami sebi što su izgubili vlast. Što kaže moj kolega Atlagić – udruženi zločinački poduhvat protiv ekonomije. Za most na Adi bi ja napravio u 350 hiljada gazdinstva, za most koji je potrošen i koji će biti potrošen da bi on bio u funkciji, u 350 hiljada gazdinstava napravio dodatni društveni proizvod deset hiljada evra pogazdinstvu. Dakle, nabavim stoku, krave, nikakvih tu ulaganja ni uvoza nema, a na 350 hiljada gazdinstava samo da smo im podigli proizvodnju u stočarstvu za deset hiljada evra, a mogli smo tim novce koji smo uludo utrošili u neku gomilu betona, a koja ni čemu ne služi i gomilu gvožđa, da smo to utrošili u stočarstvo mi smo mogli imati svake godine tri i po milijarde veći BDP. Međutim, ta stranka tri posta koja je vladala pre nas odlučila je nešto drugo. Ovde je ministar govori o privatizaciji, da li se neko seća šećerana tri puta tri evra. Da li je to korupcija? Hajde da spomenemo jednu. Bile su Kovačica, Bač, Pećinci. Hajde, evo jednu. Na dan kada je to država prodala po tako skupe pare tri evra komad šećerana u Kovačici je imala tri miliona evra na računu. Daš tri evra, dobiješ tri miliona. Imala je 600 hektara i kompletnu mehanizaciju za proizvodnju i vađenje šećerne repe i sve je to otišlo za tri evra. Nije tu kraj, pred samo dobijanje preferencijala oni su u svom silosu imali osam metara visine šećera, svaki santimetar je 16,7 tona. Ukupno u silosu je bilo, pitam da li je to korupcija, s obzirom da je to bio finansijski direktor DS u tom trenutku u tom vremenu, da li je to korupcija, da li je to vraćanje za zasluge što ih je doveo na vlast, u tom trenutku to je vredelo osam miliona evra. Osam miliona u šećeru, tri miliona evra u novcu, 500 hektara u novcu, mehanizacija, znači, sve onako vredi nekih 30 miliona evra i sve za tri evra. Sve te privatizacije, da sam ja malo veća vlast, da je moja mala Narodna seljačka stranka malo veća, sve što su ti tajkuni koji su lepo letovali i provodili se, bili spregnuti sa tadašnjim vlastima, pa su oni koji su sa njima bili i videli kako je to lepo biti tajkun, pa njihov šef je i sam postao tajkun. Dakle, u to vreme su to uzimali tako, ja bih njima vratio sve što su oni dali državi, a vratio sve što su oni oduzeli od države. Mislim da bi obračuni u stranci tri posto bili veoma ozbiljni ukoliko bi mi to uradili. Nadalje, šta da kažemo na kraju njihovog mandata? Ministar je spomenuo katastar. Nedavno sam postavio poslaničko pitanje, uzduž autoputa baš tom istom tajkunu, nekadašnjem finansijskom direktoru DS, njegova stranka je u Inđiji, pored autoputa, zamenila, dala državno zemljište od 101 hektar pored autoputa i komunalno mu opremila, a onda je to isto zemljište opština kupovala od njega. Da li je to korupcija? I, gle čuda, baš nekadašnji finansijski direktor DS, onaj što ima jahtu od 28 miliona, dakle taj koji je dobio tri šećerane po tri evra na početku njihove vladavine, na kraju njihove vladavine dobija 101 hektar komunalno opremljene industrijske zone koja vredi 30 miliona evra, a dobio je zamenom zemljišta, naravno nezakonitom, dao je tamo… (Predsednik: Vreme.) … izvinjavam se. Misli ministar da je vreme da se prestane, da se donesu zakoni, da se učini sve, strategija u redu, da se prestane sa pljačkanjem siromašnih, da više niko posle njih ne može da otima od siromašnih da daje bogatima i da vratimo državu njenom narodu, kome je surovo istrgnuta iz ruku u poslednjih 10 godina, da tu državu vratimo njegovom pravom vlasniku, da to vratimo narodu koga su oni, kako su rekli da će ih dovesti do zlatnih kašika, doveli samo do praznih tanjira i narodnih kuhinja. Mi moramo doneti ove strategije, mi moramo vratiti čast i dostojanstvo ovom narodu.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Ne, neću koristiti repliku. Ja imam vreme ovlašćenog predstavnika, a imam i vreme poslaničke grupe. Ne, ovlašćen je Srđan Milivojević, možete se informisati, budite tokom dana na sednici Skupštine, nemojte da nam delite predavanja kako nismo tu, a da sami ne sedite tu. Da ste tu pročitali biste, pa biste znali. Dakle, ja jesam diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo i kao takav ekspert sam za ove sa "farme". Doduše nisam takav ekspert za poljoprivredu da znam da ocenim da li u oblast stočarstva spada falsifikovanje pečata na jajetu, a da li u oblast ratarstva spada falsifikovanje pečata na krompiru? To će sud da utvrdi, neću ja. Nekada su se poljoprivredni proizvođači trudili da za svoje lidere imaju časne, čestite i poštene odgovorne ljude i oni su stali na čela mnogih seljačkih pokreta i tako je bilo od pamtiveka. U Prvom srpskom ustanku, najčestitije vojvode Prvog srpskog ustanka su bili seljaci, ozbiljni domaćini. U Prvom svetskom ratu, najveći heroji, nosioci Karađorđeve zvezde, Albanske spomenice, Zlatne Obilićeve medalje za hrabrost, bili su naši seljaci. Hvala Gospodu Bogu i danas, čvrstina ekonomske Srbije počiva na srpskom selu i srpskoj poljoprivredi. Zaista se sećam tih seljačkih lidera na ovim prostorima, ali nikada tajkun nije bio vođa seljaka, nikada čovek koji ima stotine hektara zemlje nije mogao da predvodi seljake i da priča o borbi protiv korupcije. Nikada čovek koji odgovara za falsifikovanje pečata nije mogao i osumnjičen za falsifikovanje pečata, nije mogao da deli lekcije boljima od sebe. To jednostavno u društvu koje drži do moralnih normi nije moglo da se desi, i da naziva DS tri posto, a sam uzima 15%, i zna da njegovu stranku naziva 15%, ali ne zato što osvaja 15%, nego zato što uzima 15%. Nije 15% dobijeno na lepe oči, već verovatno kao plod korupcije, ali istine radi, nikada ljudi iz DS nisu učestvovali u radu Vlade Slobodana Miloševića, Mirka Marjanovića. Ko god je hteo da u tu vladu uđe i da je podrži, bio je isteran iz DS, baš kao što su iz DOS bili isterani svi oni koji su obrukali tu ideju, neki među prvima, neki među poslednjima, zavisi kada su poklekli iskušenjima, neki su tu ideju uprljali, ali kada neki prozivaju danas Otpor, mnogo je časnije donositi novac u zemlju, nego ga iznositi iz zemlje. Mnogo je časnije u Vladu Republike Srbije ići sa Zoranom Đinđićem, nego sa magarcem. Evo da vas podsetim teksta od 19. avgusta 2005. godine – "Policija ne pušta magarce u Vladu". Kaže, neki je čovek poveo magarca u Vladu, koji se zvao "Mlađa", u sredini je išao magarac, levo predsednik Seljačke stranke, desno isto, lider u sredini i onda su došli do kordona od 50 policajaca, a magarac je bio odeven u platno sa natpisom "Ekspert plus" i zakićen roze mašnom i cvetom. Drago mi je da je to stabilna programska koalicija konačno pokazala svoje pravo lice, da građani Srbije znaju kako mišljenje imate jedni o drugima. Jednim pokazujete robijaško odelo, drugima magarce i vodite magarce sa imenom "Ekspert plus" u zgradu Vlade i onda posle svih tih reči, puj pike ne važi, lepo se izvinete i eto, to tako funkcioniše. Sada onaj malo ozbiljniji deo, kakvu ste zemlju nasledili? Niste nasledili, jedinu zemlju koju ste mogli da nasledite, to je ona od svojih roditelja i svako je nasledio ono što mu je ostalo u testamentu, ali državna uprava se ne nasleđuje. Srbija nije monarhija, ni parlamentarna, ni feudalna, bez obzira što neki imaju feude od po 100 hektara. Srbija je bez nje ozbiljna Republika, ozbiljna država, koliko god se neki koji sede u parlamentu trudili da ona tu ne bude, koliko god se trudili da ukaljaju i uprljaju sve institucije ove države. Dakle, kada smo nasledili državnu upravu posle 5. oktobra, kada je ovde ova sala zapaljena, da ne bismo izneli napolje džakove sa falsifikovanim listićima, kada su ovde heroji Otpora i nezadovoljni građani ušli i suočili se sa dimom, suočili smo se i sa jednim pitanjem – gde je u toj takvoj ozbiljnoj državi predsednik nekadašnje Republike, Ivan Stambolić? Našli smo ga na Fruškoj gori. Pitali smo se gde je Slavko Ćuruvija sa nama, podigao je barjak otpora zajedno sa nama, našli smo ga ubijenog u ulazu u Svetogorskoj ulici na Veliki petak. Nikada nije utvrđeno ko ga je ubio, nažalost. Utvrđeno je ko je ubio Ivana Stambolića, ko je bio nalogodavac, to u presudi i kažu, može ministar pravde da vam osveži sećanje onima koji ste zaboravili, kao što je otkriveno i ko je probao atentat na Vuka Draškovića, a neki kažu neuspešan. Uspešan atentat, četvoro njegovih saradnika je nastradalo, presuda je izrečena nalogodavcima. Možda ste vi 2012. godine nasledili ovakvu ili onakvu kasu, ovakvu ili onakvu državu, ali puna groblja niste nasledili. Niste nasledili izbegličke kolone, niste nasledili čemer, jad i nesreću. Niste nasledili heroje izgubljenih ratova, osakaćene na Košarama, niste nasledili ni nerešena politička ubistva, niste nasledili vlast koja je imala eskadron smrti, gde vas na šalteru čeka čovek u policijskoj uniformi, Jedinice za specijalne operacije i kaže – ubistvo vašeg političkog protivnika košta toliko. To od nas niste nasledili, sa takvima ste danas u koaliciji. Pogledajte levo i desno, sastav te Vlade i sadašnjih koalicionih partnera. Niste od nas nasledili propale privatizacije. Znate koja je propala privatizacija najveća? Ta na koju se najviše stidite, pa gledate u pod kada ja o njoj govorim. Znate li šta je sve privatizovano pre 5. oktobra? "Telekom" za milijardu maraka je prodat da bi se dobili izbori i da bi neko operisao uši, da bi vršio plastičnu operaciju ušiju za te pare, a na to ste verovatno ponosni. Ovoga se stidite. Nemojte da se odričete Vlade Zorana Đinđića, to treba da vam bude najsvetliji podatak u biografiji, mnogo svetliji od ove šetnje sa magarcem do zgrade Vlade koji se zvao "Mlađa". Toga treba da se stidite. Treba da se stidite ovog pečata na jajetu i krompiru, to ne treba da ističete u biografiji, ali ovoga da se hvalite, da kažete, bio sam u Skupštini kada je Zoran Đinđić izlagao svoj ekspoze. Bio sam kadaje rekao istorijske reči – "Ko je umoran neka ide kući da spava", i da budete ponosni što ste to čuli. Da o tome pričate unucima. Želim vam dobro zdravlje i mirnu savest, da sada kada dođete kući kažete – jeste bio sam sa Zoranom Đinđićem u koaliciji, slušao sam ga, a sada sam u koaliciji sa onim ko je stajao na bini i kazao – ako neko vidi Zorana Đinđića ovih dana, neka mu kaže da je i Tito imao probleme pred smrt sa nogom. To nemojte da pričate unucima. To vašoj savesti. Jer, doći će taj trenutak za svakog od nas u životu, kada će doći unuci, pokolenja naša, da nas pitaju šta se to dešavalo u Srbiji 2000. godine i šta si ti tada radio? Šta se dešavalo 1999, a šta 2003, a šta 2013. godine? Mi ovde nećemo se stideti ni jednog svog saopštenja, poteza, izjave, bićemo ponosni na ono što je Demokratska stranka radila. Čvrsto istrajavamo, dosledno svojoj politici, imali 3%, 5%, 50%, nemojte samo da zaboravljate da ste 2003. godine kada je ubijen Đinđić mislili da ćete nas uništiti, i da ste nas sveli na 8%. Tog proleća vas je deklasirao Boris Tadić na predsedničkim izborima, pa za četiri godine ponovo. Prema tome, nemojte to da zaboravite, i nemojte da potcenjujete snagu Demokratske stranke, ni inteligenciju ljudi koji ovde sede i pamćenje naših građana. Hvala.
Po Poslovniku gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Poslovnika. Gospodine predsedavajući morali ste da opomenete kolegu iz Demokratske stranke, zato što je maltene optužio da su na vlasti bili ljudi koji su genocidni, ratni zločinci, uništavali svoj narod. Stvarno se divim nadahnutosti i pesničkom raspoloženju dragog kolege, ali ja ću nekoliko pitanja da postavim. Šta je sa požarevačkim MIP-om, šta je sa požarevačkom šećeranom, šta je sa požarevačkim "Voćeproduktom", šta je sa IMT-om, šta je sa IMR-om, šta je sa FAP-om, šta je sa "Zmajem"? Pričate i hvalite se kako ste veliki poljoprivrednik, a za vreme vaše vlasti stočni fond nam je upropašćen. Zavodi koji su se bavili proizvodnjom hibridnih sorti su upropašćeni. (Predsednik: Samo mi recite član Poslovnika.) Član 107, rekao sam na početku. (Predsednik: Moja greška, nisam čuo. Molim vas da se obraćate meni.) I ti veliki hvalospevi. Možda jeste gospodin Tomislav Nikolić dva puta izgubio od Borisa Tadića, ali znam jedno, Boris Tadić više nikad neće moći da pobedi Tomislava Nikolića.
Repliku je tražio narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ono što se tiče pečata i neke sumnje da sam ja nešto falsifikovao. Molim mog kolegu da to iznese van skupštinske govornice i da pokaže svoju čuvenu mišiju hrabrost, dakle, da to iznese negde van, da mogu da ga tužim. Jedinu sumnju koju je iznela, iznela je njihova televizija i to iz osvete, prema tome, što sam istraživao po robnim rezervama i našao ono što sam našao. Dakle, na moje insistiranje ta kontrola je pokazala te rezultate, a ta navodna neka kuća pod kontrolom ovog njihovog nekadašnjeg finansijskog direktora Demokratske stranke je navodno pronašla neku potvrdu koja se odnosila na neke zemljoradnike, koji su trgovali sa mojom suprugom. Nadalje, ja imam samo 15 hektara zemlje, nema 300. Trista sam zakupio od vas i plaćao državi zakupninu, odatle ste vi primali platu, vi ste bili poslanik, a ja sam bio samo siroti seljak i ponosim se time što sam kao poljoprivredni proizvođač doprineo da koliko-toliko društvo bude stabilno i da neki penzioneri i drugi primaju penziju. Dakle, i otac i ja imamo zajedno 15 hektara. Nismo bili članovi Demokratske stranke, pa nismo za tri evra dobili 600. Nadalje, vi meni spočitavate, ponosim se što sam glasao za Vladu Zorana Đinđića, a to kada je rekao "nemojte da spavate", pokazao je rukom na galeriju gde ste bili vi. Što se tiče ove skupštine i paljenja glasačkih listića, ne znam zašto ste spašavali nameštaj, skupe slike, skupe komade nameštaja, a niste spašavali glasačke listiće. Kome je to u korist bilo da izgore glasački listići, a da spašavate nameštaj i nosite privatno po kućama, do dana današnjeg nije skupljen. Što se ubistva Stambolića i pokušaja na Draškovića tiče, ja sam u to vreme bio u Skupštini Srbije i svi ovi ove oko mene koji su nekada bili poslanici vrlo dobro znaju kako sam se ja ponašao i nisam imao tu čuvenu mišiju hrabrost kojim se neki od vas sada odlikuju. Dakle, ja sam izašao na crtu tome kome niko od vas nije smeo da izađe na crtu. Pobegli ste iz Skupštine, ostavili ste nas troje same. Dakle, glasao sam protiv zaključaka Vlade, glasao i protiv kasnije Rezolucije Ahtisari-Černomidin, nosio se sa njima časno i pošteno. Što se magarca tiče na kraju, završavam, njega sam doveo iz protesta protiv poljoprivredne politike koju ste vodili. Nisam ga ja nazvao nikako, nazvali su ga novinari, ali vama u čast nazvaću ga po vama, ne želeći magarca da uvredim.
Nemojte molim vas, gospodine Rističeviću. Reč ima Zoran Babić, replika. Izvolite.
Hvala. Pravo na repliku na osnovu pominjanja programske koalicije. Srpska napredna stranka je dominantna i najveća u programskoj koaliciji koja vodi Vladu Republike Srbije. Srpska napredna stranka je u mnogim kvalitetnim reformističkim stvarima prva u Srbiji. Po nečemu moram da priznam da nismo prvi, a to je pomirenje. Prvo su se 2008. godine pomirili neki drugi, neki drugi koji sutada svukli sakoe, povrnuli rukave na košuljama, igrali basket umesto da iza tog pomirenja rade u interesu građana Srbije i tada je bilo dobro. Tada to nisu bili eskadroni smrti, tada to nisu bili ljudi iz devedesetih godina, tada su bili neki drugi zato što su povrnuli rukave i sa Borisom Tadićem igrali basket. Onda, kada se Srpska napredna stranka okupi oko interesa građana Republike Srbije, oko nacionalnih interesa, a te nacionalne interese, otelotvorenje i efekat smo dobili i danas, onda je to katastrofa. S kojim pravom, samo jedna strana ima pravo na jednu lepu stvar, koja se zove pomirenje. Pomirenje je dobro, pomirenje nam treba zbog budućnosti, zbog države. S druge strane, ostalo mi je zaista nedorečeno, ne nedorečeno, zbunjen sam, SNS je optužena da je stranka koja je nedosledna, menja stavove. Nismo to pokazali. Ali, čuo sam jednu stvar kod prethodnog govornika i ne mislim na gospodina Rističevića, Srbiju je okarakterisao kao santu leda, gladne ljude na santi leda. Ne kažem da ljudi u Srbiji žive dobro, a onda, kako je rekao jedan, video i rekao – hej, evo spašeni smo, evo ga Titanik. Vlada Republike Srbije pokazuje na brod, ukrcavamo se na taj brod. Taj brod se ne zove Titanik, zove se EU, ima mnogo lep znak sa mnogo zvezdica, ali je ovo što ste rekli nedoslednost, jer vi, jer Demokratska stranka EU doživljava kao Titanik. To je nedoslednost, dame i gospodo narodni poslanici, to je pokazalo otelotvorenje malopre kroz reči ovlašćenog predstavnika Demokratske stranke.
Replika gospodin Srđan Milivojević.
Zamolio bih naše uvažene dame koje vode stenografske beleške, zapisnika radi, da uđe u zapisnik, da ja nijednom rečju, kada sam govorio o falsifikovanom pečatu, nisam pomenuo Marijana Rističevića, čak nisam ni gledao u njega, ali se on prepoznao. Molim vas, to stavite u zapisnik, da ostane upisano da se on tu prepoznaje i to govori o njemu, a ne o meni. Što se tiče ove sante leta i Titanika, niste pažljivo slušali. Sledeći put vas molim da hvatate beleške. Dakle,Titanik nije Srbija ni EU, nego SNS i tu delite sebi karte za prvu, drugu, treću klasu, prvi nivo, 15 nivo, svejedno da li ste na Titaniku, na prvoj ili drugoj palubi, da li ste u kabini ekstra klase, ako nema čamca za spasavanje. Ne brinite, pružićemo vam ruku spasa kada vam bude bilo najteže, ne da bi se mirili mi sa vama, i ovo jedanput za svagda shvatite, vaš nekadašnji predsednik stranke, a sada naš predsednik Republike Tomislav Nikolić stalno hoće da miri Srbiju, Karađorđeviće sa Obrenovićima, četnike sa partizanima, i nas i vas, a vi mu stalno podmećete klipove u točkove. Vreme je da jednom za svagda prestanemo da se naginjemo nad tim balkanskim ponorom i da se ogledamo u toj krvavoj lokvi i da se prebrojavamo ko je kojih koliko sapleo i polomio kostiju, ruku, kičmi, ranio, iskrvario. Nemojte sad, smeta kolegi Arsiću, da odrecitujem ovde "Bodež" od Matije Bećkovića pa da vidi kakvi smo mi Srbi. Nema potrebe. Treba svi mi da se izvinimo. Za kraj, neko je kazao da ja neću sedeti ovde u sali. Ne znam ja da li ću sedeti ili neću u ovoj sali, ali sam siguran da će za jedno 10-12 godina ovde sedeti neki bolji od nas. Ljuban Panić svakako i neka njegova generacija. On će sa mnogo manje tenzija i strasti da komunicira s tim tu preko puta, iz SNS. Ja vama želim dobro zdravlje, da što duže sedite u tim klupama, što kao opozicija, što kao pozicija i što duže da vas služi dobro zdravlje, da nikad ne odete gore na balkon, da odatle pratite kako Srbija napreduje. To želim kao Srbin, ne zbog vas, ne zbog DS, ne zbog SNS, to na Vidovdan želim zbog Srbije. Zato vam želim dobro zdravlje, bistar razum i čvrstu ruku koja će vas voditi ka Evropi. Ali, pored čvrste ruke želim vam i čiste ruke i čistu savest. Hvala.
Gospodin Rističević, replika.
Opet će reći da me nije pomenuo, on već, oni koji prate sednicu dobro znaju, posle svakog mog govora aludira na neku navodnu sumnju za osinkovanje prema meni. Ponovo ga pozivam, ako je aludirao na mene, sada je rekao da sam se prepoznao, ako misli na mene, da pokaže tu svoju mišiju hrabrost i izađe van sale i to jasno kaže, kao što ja to kažem njemu. On je ovde svašta govorio. Govorio je posle mog govora da sedim sa ljudima koji su odgovorni za pokušaj ubistva Draškovića i Đinđića. Đinđić je ubijen za vreme kada ja nisam imao nikoga u vladi, kada sam podržavao tu vladu. Ali su ga ubili službenici Vlade, službenici MUP. Dakle, oni koji su iz budžeta primali platu. Dakle, onima kojima su rukovodili tadašnji ministri, pa i sam premijer. Treba li da podsetim da je tu jedinicu posetila visoka delegacija te stranke, baš tih godina? Ako je neko odgovoran za to, pa valjda je odgovoran neko ko je do tada vladao dve i nešto godine i nije uspeo da izvrši nikakvu reformu i dopustio je da premijera, za koga sam ja glasao, ubije pred isključenim kamerama, pred vratima Vlade, a ja ni na koji način u tome nisam učestvovao, a ni kolege oko mene, da ga ubije službenik te iste Vlade, dakle, visoki oficir službe. Takođe, ako neko misli da imam amneziju. Za razliku od nekih mojih kolega nemam. Mislim da je prethodni govornik najviše što je govorio, govorio je o sebi i da njegove zasluge idu prema onome da ne bude više 3%, do godine će biti 2%. Savetujem ga da promeni zanimanje i da pokuša sledeći put, da ne otruje ljude hranom koju priprema. To vam odgovorno kažem da je izazvao masovno trovanje u Kruševcu svojim pljeskavicama, svojim ćevapčićima… (Predsednik: Nemojte tako gospodine Rističeviću. Nema smisla da ulazimo u lične sadržine.) Izvinjavam se što sam bio toliko ličan. Hteo sam tek toliko da kažem, da za razliku od njega, ja odgovorno kad nešto tvrdim, tvrdim imenom i prezimenom i kažem na koga se to odnosi. (Predsednik: U svakom slučaju vreme je isteklo.) Dakle, sve što je gospodin rekao, nije kriv on, kriva je inkluzija. Ima ovih koji zaostanu, pa se kasnije priključe. Da je bio na početku rada parlamenta, mislim da se ovo ne bi desilo. Zato, smatram da inkluziju ubuduće, barem u parlamentu, treba veoma pažljivo sprovoditi, da ne bi imali ovakve probleme. Hvala.
Gospodin Arsić, replika u ime poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo sam iznenađen poslednjim govorom kolege iz DS, zato što je u svom prvom obraćanju žestoko prikazivao SNS kao stranku koja ne misli dobro građanima Srbije, poistovećivao je sa režimima u kojima nije ni učestvovala. Čak i njene lidere je optuživao da su nanosili zlo građanima Srbije, a onda je DS predstavljao kao stranku koja nudi spas građanima Srbije i da ova Vlada, u stvari, ne radi ništa drugo nego da upravlja Titanikom. Bar sam ga ja tako razumeo. Međutim, u jednom delu moram da priznam da je bio u pravu. Srbija je bila Titanik do 27. jula 2012. godine. Do tada je bio premijer Mirko Cvetković. Dovoljno je da pogledate i uporedite slike gospodina Cvetkovića i kapetana Titanika, Edvarda Džona Smita, videćete da neodoljivo podsećaju. Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić su promenili putanju tog Titanika kojim ste upravljaliprema toj santi leda. Srbija prvi put ima prijatelje na sve četiri strane sveta, što vi niste mogli nikako da uradite i da postignete. Kada pričate o "Telekomu", odakle to da je on sada dva puta skuplji nego što je bio 2011. ili 2012. godine? Zato što se više veruje ovoj Vladi, a ne onoj koju je vodio Mirko Cvetković. I građani više veruju ovoj Vladi. Kao što rekoh, danas građani Srbije možda nemaju velikog razloga za radovanje, ali imaju jedan dobar razlog - nadu da će da izađu iz ekonomske krize u koju ste vi uvukli građane Srbije.
Gospodin Babić, replika. (Srđan Milivojević, s mesta: Kako sva trojica?) Gospodin Rističević, na osnovu ličnog spominjanja, gospodin Arsić u ime poslaničke grupe, gospodin Babić na ime tumačenja onoga što se odnosilo na njegovo izlaganje. Izgovorili ste Srpska napredna stranka.
Pošto se nalazim u delu sednice gde se upućuju lepe želje, zahvaljujem se na tim lepim željama upućenim i mojim kolegama i meni. Uzvraćam ih u ime SNS i ja vama lično želim zdravlje, sreću i prosperitet i nikome SNS, bez obzira mislili ili ne mislili, isto zastupali, iste, slične ili različite ideje, nikome nikada ni jednom građaninu Srbije, ni jednom čoveku na ovom svetu nećemo poželeti nešto loše, pa ni vama. Želim vam od srca svaku sreću i dobro zdravlje i jedan plodonosan i dug život. Ko će sedeti u ovim klupama, ne određujemo ni mi, ni vi, dragi kolega. To određuju građani Republike Srbije na demokratskim i fer izborima, a na takvim demokratskim i fer izborima pre nedelju dana DS nije prešla ni cenzus. Nemojte da budete ubeđeni da ćete sedeti, koliko ćete sedeti. To se ne zna. To odmere, građani kada odu tamo, pa kada vide kako su živeli do pre godinu dana, kako žive sada, a kako će živeti u buduće, to će građani Srbije da odrede. Pustite građane Srbije da to rade. Što se tiče dela kada ste mi rekli da nisam dovoljno pažljivo slušao, i ja sam mislio da nisam dobro čuo, ali sam tražio zapisnik, pa u tom zapisniku jasno i glasno za DS, Evropska unija jednako sa Titanikom, nedosledno, do kraja. Ne znam šta će vama vaši šefovi da kažu da li je to lični osećaj ili partijski stav DS, ali nema veze to je pitanje za vas. Ono što mi nekako para uši stalno – mi bi to uradili, ali ste vi ta grozna opozicija koja nam nije dala da to radimo. Nije mi jasno. Vlast i postoji i okuplja se oko ideja, oko programa, oko cilja, da taj cilj sprovede, da taj cilj ispuni. Imamo cilj ali nam nije dozvolila grozna opozicija – to je, "non sens".
Gospodin Milivojević, replika.
Bez želje da izazovem repliku tricepalne vlastodržačke koalicije, pošto sam od premijera Vlade čuo da je Vlada bicefalna, vidim da je vladajuća koalicija tricefalna. Moraju trojica da mi odgovaraju. Nema problema, uključite ovih preostalih desetak, koliko vas ima, ma svi da odgovorite, ja ću da odtrpim. Lepo sam kazao, voze se brodolomnici na santi leda i jedan izgladneo, bos, pogleda na horizontu, vidi dim, evo piše ovde sve što sam kazao, i kaže – spaseni smo, spaseni smo, evo ide "Titanik". Na to me vi podsećate. Sada, vi to možete tumačiti shodno svojoj mašti, volji, inteligenciji, darovitosti, obrazovanju, to je vaše legitimno pravo. Kao što i izbore u Zaječaru, možete tumačiti kao slobodne i demokratske, mada ste svaka dva sata stavljali bokserske rukavice i štopovali tamo ko je koga koliko puta nokautirao, da li vi URS ili URS vas, pa je policija morala da ide sa vama kada ste lepili plakate, pa se na biračkim mestima šamaralo, tuklo, čupalo za uši. To je sve u skladu sa shvatanjem demokratije. To je sve jedna proevropska demokratska opcija, koja je čekala zbog takvog ponašanja danas datum, pa će ga dobiti 14. januara, možda, ako skine bokserske rukavice. Ovo što kažete - nevaljala opozicija nas je sputava. Niste vi to radili sa posla opozicije,vi ste ovom zemljom upravljali s bedžom ili bez bedža, od 1990. do 2000. godine i kreirali ste i našu stvarnost i političku zbilju i politiku ratova, razaranja, izbegličkih kolona, progona EU, ne s pozicije opozicije. Kamo sreće da ste ostali u opoziciji tih godina, ali ste, nažalost ove zemlje i njene evropske budućnosti i njenih građana, tada bili na vlasti. Možete sada opet da kažete – evo, pročitao sam u beleškama, nismo mi bili na vlasti tada, nemamo pojma o tom vremenu. Ali, to je vaše pravo da se sećate ili ne sećate. Nemojte nama da dajete tu olovku koja može da piše mnogo toga za istoriju, a prošlost da izbriše ne može. Ja više neću. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li vi imate vremena?
Imam vreme poslaničke grupe, jer sam i prijavljen.
Da. Izvolite.
Vrlo kratko. Mi smo danas raspravljali o nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa kao kapitalnom dokumentu i jednom reformskom procesu koji je ovde oročen od 2013. do 2018. godine. Međutim, to nije reformski proces koji će biti ograničen u ovom vremenskom intervalu. To je reformski proces koji će trajati znatno duže. To je jedan neprekidan tok u kome će država i ustrojstvo države i stubovi vlasti, a jedan od stubova vlasti je sudska vlast, uvek biti pod reformama, uvek unapređivan po kvalitetu, uvek bolji. Normalno je da se borimo da bude bolji. Ono što je za mene kao ovlašćenog predstavnika SPS naročito veliko zadovoljstvo jeste da je upravo ova Vlada u kojoj participira i SPS i čiji je predsednik Ivica Dačić i potpredsednik gospodin Vučić, i vi ministre, ovaj reformski proces izneli sa svojim teretom do onog stepena koji je danas valorizovan, koji je danas vrednovan tako što je Srbija dobila datum početka pregovaračkog procesa radi ulaska u EU. To je nešto što je jako značajno. Jako je značajno što ćemo nastaviti bez obzira ko je u vlasti, ko je u opoziciji, ove reforme koje podrazumevaju jedan jedini cilj, a to je poboljšanje kvaliteta života građana Srbije. U konkretnom slučaju, građani Srbije kroz ove reforme za koje kažem da će neprekidno trajati će uvek imati mogućnost da ostvare ono što podrazumeva ideal, jedno univerzalno načelo, a to je pravo na pravdu i pravo na ostvarenje pravde. U tom pravcu nema podele. SPS nikad nije bila u zadnjih 12 godina na čelu Ministarstva pravde, niti je vodila Ministarstvo pravde. Bez obzira na amneziju svih onih koji su ovaj reformski proces zadnjih 12 godina debelo ugrozili i bez obzira što se sada kriju i traže alibi za tako nešto, SPS će i dalje biti na reformskom putu da bi se pravosuđe postavilo na zdrave noge. Znam da će biti teško otkloniti sve one anomalije, sve one katastrofalne greške koje su činjene i to eksperimentima nad živim ljudima, nosiocima pravosudnih funkcija, ali sam siguran da kad se te greške otklone, iako neće biti lako, neće biti jednostavno zbog toga što plaćamo štetu za takve greške, da ćemo onda biti na sasvim sigurnom putu ne samo konsolidacije pravosuđa i pravosudnog sistema, već i puta u EU, tamo gde nam je zaista i mesto. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo posle rasprave koja traje već više od 10 sati, došlo je vreme da polako sublimiramo sve diskusije i da izvedemo i neke zaključke. Nema sumnje da je ovaj dan 28. jun, Vidovdan, bio jako lep dan, lepo je bilo i vreme. Lepo je i to što smo konačno dobili datum za pristupanje EU. Zaista se dobro osećam kad pomislim da je današnji dan istorijski po mnogo kriterijuma i da će moje dete jednog dana kada bude učilo istoriju čitati kako su Aca, Toma i Ivica uveli Srbiju u Evropu. Dobro je što smo imali jednu konstruktivnu diskusiju na temu strategije reforme pravosuđa i strategije borbe protiv korupcije za period od 2013. do 2018. godine. Zaključili smo, bez obzira kojoj stranci pripadamo, da su ove strategije potrebne Srbije, da su ove strategije vrlo kvalitetni tekstovi. Ono što smo videli iz izveštaja ministarstva je, a i građani to treba da znaju, da su ove strategije napravljene u saradnji sa prijateljima i stručnim saradnicima i savetnicima koje smo imali, kako iz EU, tako i iz drugih država, što su čitav niz nevladinih organizacija učestvovali u pisanju, što je recimo i Agencija za borbu protiv korupcije učestvovala u pisanju strategije borbe protiv korupcije. Dobro je da će ove strategije, kada budu usvojene, a kasnije implementirane, kada je oblast pravosuđa u pitanju, dovesti do skraćenja trajanja suđenja, što će dovesti do veće nezavisnosti sudija i tužilaca, ali i do odgovornosti onih sudija i tužilaca koji svoj posao ne rade u skladu sa zakonom ili su bili neizabrani iz razloga koji su postojali ili su možda izabrani takođe mimo zakona. Dobro je što je u strategiji za borbu protiv korupcije uveden princip nulte tolerancije u borbi protiv korupcije, princip koji prvi potpredsednik Vlade, gospodin Vučić, koji je predvodnik borbe protiv korupcije, konstantno ponavlja, ali dobro je da sada i u samu strategiju to stavimo. Smatramo da su i amandmani koje je ministar Selaković prihvatio izuzetno dobri amandmani, amandmani koji će poboljšati tekst ove rezolucije i dovesti do toga da rezolucije budu bolje primenjene u praksi. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje podržati obe strategije. Primećujemo iz današnjih diskusija da će i sve ozbiljnije stranke, čak i opozicione stranke, a naravno i stranke koalicije koja je okupljena oko SNS, ove strategije podržati. Očekujemo jednu ozbiljnu većinu za usvajanje. Biće to još jedan dobar dan u pristupanju EU, u tome da se približimo pregovorima o poglavlju 23/24. Biće to dani kada se ove strategije usvoje i kada stupe na snagu, dani kada ćemo svakako moći i mi i svi građani Srbije da sa većom sigurnošću gledamo u budućnost, u naš put ka EU i u ekonomski boljitak koji nam iz toga proizilazi. Zahvaljujem. Srećan praznik i srećno pristupanje EU. Hvala.
Gospodin Milivojević. Izvolite.
Na kraju ovog napornog dana, čestitao bih građanima Srbije Vidovdan. Izgleda nismo danas živeli u istoj zemlji i nismo gledali iste vesti, pošto meni nije jasno za kad smo dobili datum. Možemo Hrvatskoj da čestitamo ulazak u EU, to je lepo s naše strane, dobre smo komšije. Možemo da vas ohrabrimo da nastavite tamo gde ste sada zastali, da ne pokleknete, da ne posustanete. Da ste ovako razmišljali pre 20 godina, pogotovo Toma, Ivica i Aca, možda bi i mi danas sa Hrvatskom bili u EU. Ovako, podržavamo vas. Možda će datum biti u oktobru, ako ne u oktobru, verovatno u novembru, a ako ne u novembru, sigurno u januaru. Ako ne u januaru, biće nekih drugih Vidovdana, biće još dana za radovanje. Samo vi nemojte da posustajete i da se vraćate na staro. Hvala.
Gospodin Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Žao mi je što su mnogi potrošili svoje vreme, ali, treba biti racionalan ponekad, te je to moj savet i povodom onoga što je predmet današnje rasprave. Razmisliću da li da koristim svih 20 minuta kao ovlašćeni predstavnik URS... (Predsednik: Molim vas, iskoristite.) Hvala. Dakle, nisam koristio vreme ni kada su pominjana imena stranaka, jer stvarno ne znam o čemu je reč, ko je u čemu učestvovao. Mene interesuju samo činjenice. Što se tiče tih izbora koje je neko pominjao, jeste, jedna koalicija, gospodin Ljajić, gospodin Velimir Ilić, gospodin Vuk Drašković i gospodin Vučić su bili simbol te koalicije, ta lista je osvojila preko 39%, a jedna stranka, mislim da je gospodin Dinkić ili gospodin Ničić bio na čelu, osvojila je 34%. Postoji još jedna koalicija čiji je simbol bio gospodin Dačić, koja je osvojila oko 11%. Imamo još jednu čiji je simbol bio gospodin Jovanović, nešto preko 5,3%. To su činjenice i moram da kažem da sam ravnodušan prema činjenicama, jer činjenice ne mogu da se promene, kao što ne može da se promeni prošlost. Veliko je zadovoljstvo što tekstovi koji su danas pred nama samo konstatuju ili nastoje da opisno konstatuju zatečeno stanje iz prošlosti u dve oblasti – pravosuđa i borbe protiv korupcije i u odnosu na to predlažu okvir za budućnost, a ne mogu da ga garantuju. U dobronamernom tonu, kakav sam imao prvi put obraćajući vam se danas, gospodine ministre, podsetio bih da nije loše učiti iz prakse. Svejedno kako neko doživljava tu praksu. I ovo što ste malo pre, prethodnih sat vremena, gledali, neko to doživljava kao lepe želje i obećanje – vi ćete tu sedeti i kroz 20 godina, mi ćemo ovde sedeti, neko to može da doživi kao pretnju. Neko doživljava kao obećanje, pa kaže – građani su sad u čvrstim rukama. Ne daj bože da su u mačijim rukama, niti iko pametan i želi da su u njegovim rukama građani Srbije. Siguran sam u to. Konačno, priče o Titaniku možda su lepe, ali, podsećam vas da Srbija nema ni more, te nema razloga da se međusobno prepucavamo. Ali, imamo pitanje pristojnosti. Drage kolege, prelepo je bilo kako parafrazirate i povremeno citirate različite pisce, u pokušaju da ih stavite u neki kontekst. Znam da vam je neprijatno što ste to radili predamnom, jer ima ono lepo pravilo koje kaže – u Bosni ne pevaj, u Srbiji ne igraj, u Makedoniji ne pevaj, a bogami i ne igraj. Nije to loša metafora, ali mi je žao što su pominjana imena živih ljudi i imena mrtvih ljudi. I o jednima i o drugima se govorilo mnogo ružno, a sve navodno u pokušaju da neko prisvoji deo prošlosti, jer je danas neki datum koji takođe neko treba da prisvoji. Nemojte molim vas. Ko god se obradovao nekoj vesti zato što je uveren da je dobra za Srbiju, a vest da je Srbija na putu koji je Srbija odabrala većinski stigla još jedan korak dalje, ko god se obraduje toj vesti, dobrodošao je. Ko god se poraduje lošoj vesti za Srbiju, meni lično nije dobrodošao za društvo. Ali, o tome ću ja voditi računa. Kada je u pitanju prošlost, stigli smo dokle smo stigli. Tako će biti i sa ovim strategijama. A dokle ćemo stići, nema garancija. Nije loše da se setimo da se ljudi nekad umore, pa su na ovom putu do danas. Ali, to nije nikakav put napretka. Da se ne zavaramo. Da se ne zanosimo. Nijedan put nije to. Pošto već volite pisce da citirate i pošto mnogi misle da ulazimo u Nemačku a ne u EU, evo vam najslavniji nemački pisac, ili jedan od najslavnijih, Rilke, on sve smrtnike uči da je cilj puta putovanje samo, te kvalitet tog putovanja, naše ponašanje, šta ćemo kao država da uradimo, svi kroz svoje institucije, u narednom periodu, garantuje kvalitet tog puta. A dokle ćemo stići i šta će se desiti sa tim ciljem, polako. To nije posao ove skupštine. Ono što jeste posao – vi ste usvojili amandman gospodina Petra Petrovića koji definiše posebnu sednicu odnosno zaključke. Jesam li dobro razumeo? Da. Dakle, ono što jeste posao ovog parlamenta jeste da u okviru onih nadležnosti koje preporučuje i predviđa strategija, bilo kao samostalnu delatnost u okviru posebnih sednica, to i sada može, samo da znate. Vaš predlog teksta je bio ispravan. Ili, sa usvojenim amandmanom na mogućnost razmatranja kroz poslovničku izmenu ubuduće da prati čitav niz segmenata onoga što se u ovoj strategiji predviđa kao garancija za preduzimanje velikog broja osmišljenih koraka, sa jasnim nadležnostima različitih nivoa vlasti za ograničavanje sprečavanje korupcije. To je proces kao i ovaj put standardizacije u skladu sa zatečenim ili proklamovanim evropskim ciljevima koje bismo mi sebi želeli. To je proces. Da li će to sve biti moguće – ne znamo. Kada su u pitanju institucije koje se taksativno navode, za neke već sada znamo da su opremljene, za neke na ovoj sednici Skupštine, a dobronamernom omaškom i svi poslanici svih poslaničkih grupa su to prihvatili, na ovoj sednici su se našle tačke koje su morale da se nađu na posebnoj sednici da bi nesporno bilo moguće da podnosioci izveštaja uzimaju reč. Svi smo se složili i oni su uzimali reč prethodno, te predsednici institucija, podnosioci tih izveštaja. Recimo Agencija za borbu protiv korupcije su u samom izveštaju konstatovali čitav niz problema sa kojima se suočavaju da bi sadašnji posao obavljali, a kamoli novi. U tom smislu svi moramo dobro da pazimo da nam se ne dogodi, dok su tu kolege koje vole poeziju, situacija o kojoj je pevao ozbiljnije Herbert, koji kaže – znate, ušli smo u zgradu, svi u njoj živimo, smrdi do nema, a mi imamo neke potrebe da obavljamo, dajte neko stručno da nam pomogne. Stručnjak je običan vodoinstalater, on dođe i pogleda i odmah kaže – znate šta, niti ovo može da bude higijenski, niti vi možete da zadovoljavate potrebe. Jedini način je da prestanete da živite u smradu, da prestanete sa dosadašnjom praksom, mnogo papira, malo vode. Promenite praksu – malo papira, mnogo vode, ništa se neće zapušiti. Moramo da vodimo računa da ne proizvodimo viška papira, da ne uništavamo tek uspostavljena kontrolna i regulatorna tela tako što ćemo ih zatrpavati novim obavezama koje će ih u stvari onemogućiti da rade. Zašto ovo govorim? Zato što, mada je predsednik Narodne skupštine dobro raspoložen jer je juče doktorirao, nije opomenuo narodnog poslanika koji je vređao gospodina Mikovića objašnjavajući mu koliko boljih poslanika od njega ima. To nije u redu. To što je to izgovarao sam gospodin Milivojević, izvinite, molim vas, niko nema pravo da vređa kvalitete nekog poslanika i da objašnjava da će umesto njega sigurno neki drugi poslanik mnogo bolje raditi i da taj poslanik sedi iza njega. Nikad se ne zna ko će od koga bolje raditi. Pouzdano se zna da neke institucije neće bolje raditi ako ih zatrpamo nemogućim poslovima, ili ako zloupotrebimo, ili pokažemo građanima kako se to zloupotrebljava. Recimo- lažno prijavljivanje, pa sad on ulazi u različite postupke lažnih prijavljivanja, da pokažu šta će da urade, ne mogu da se bave svojom osnovnom delatnošću, pa kažem u odnosu na to, vi ćete, hvala Bogu, to je biološka stvar, biti duže u prilici, ali i po ovlašćenjima ministarstva na čijem ste čelu, sada ima dodatna ovlašćenja ovim strategijama da brinete, teje strašno važno brinuti o ovom balansu. Da li ste konstatovali ste u strategiji - prvo sredstva? Nadam se da ćete se izboriti za sredstva za sve one predviđene institucije koje moraju da pojačavaju svoju aktivnost, potom, za kadrove, jer će i ti kadrovi koštati. Da biste dokazali političku volju, još jednom podsećam, samo se tako dokazuje politička volja, inače imamo politički marketing. Ne verujem da to želite. Ko god da je tvorac ma kog dela tekstova koji su ovde, ne verujem da to želi. Takođe, u strategiji pravosuđa, mislim da je neko od poslanika već skrenuo pažnju, postoji jasno definisana potreba da se za ostvarenje nekih ciljeva menja i ustavni okvir. Primedba je, mislim, bila dobronamerna. Niko nije stvarno zamerio da se time nešto remeti, da nije u skladu sa Ustavom. Bilo je samo ukazano na opasnosti tumačenja toga. Poslanik koji je to iznosio je to dovoljno definisao. Ali, postoji nešto drugo na šta bih vam skrenuo pažnju. U pripremi ostalih poslova i akata koji se oslanjaju na tu projekciju, ona je duža od mandata jedne vlade, da će u toj projekciji biti menjani ustavi, i to baš na način na koji strategija predviđa, u toj realizaciji ne smete, govorim ne smete kao predstavniku i teksta i u ovom slučaju nadležnog ministarstva, da se nađete u situaciji da tada povredite Ustav koji još nije promenjen, da nam se ne desi da se formiraju tela koja se bave poslom koji Ustavom nije predviđen. Ovo je vrsta upozorenja, zato što kada govorimo o metaforama, korupcija je rđa. Možemo da radimo ovo što smo delimično i malopre radili, da mnogi optužuju jedni druge što nisu na vreme čistili rđu, pa da sve sija. Možemo da proglasimo da nam metal koji rđa napada nije važan, i to može, zamene se prioriteti. Ali, stalno moraju da se nalaze novi mehanizmi koji će predviđati šta nam valja učiniti da obezbedimo da korupcija postane vidljiva. Tu činimo prema građanima, činimo prema naročitim zaposlenima, ne samo prema ovlašćenim licima i funkcionerima i činimo da objasnimo realno, ne marketniški, ne politički kakva je korist. Pošto imam vremena koliko mi treba, evo primera. Ova Skupština je usvojila na predlog velike grupe poslanika Zakon o javnim nabavkama. Tom prilikom je jedna druga poslanička grupa predložila amandman i rekla je- mi ćemo glasati za Zakon o javnim nabavkama jer on predviđa stvarno uštedu sredstava ako jedan amandman naš bude prihvaćen, tih predlagača, a kaže, taj amandman predviđa, prepričavam, da svaka lokalna samouprava koja uštedu kroz javne nabavke. Na osnovu rešenja koja su u zakonu, a ta sredstva idu Vladi, a to znači ministru finansija, Mlađanu Dinkiću da on vodi računa o tome i da na kraju godine kada izvesti kroz izveštaje koji su svima dostupni da li je to tačno ta suma. Naravno amandman nije prihvaćenne zato što ga je jedna stranka predložila već zato što bi se time kršila ustavna prava građana, onih čija lokalna samouprava uštedi sredstva, ali druga mnogo važnija. Mislim da se i danas o tome govorilo. Nikakav novac ne ostaje uštedom u javnim nabavkama. Celo pitanje je sa raspoloživim novcem, onoliko koliko ga ima ova država, a to je novac svih nas, svih građana, koliko toga može da se uradi za poslove koji su od opšte koristi građana. Ako lokalna samouprava popravlja fasade, ona ima stavku, ima određena sredstva onoliko koliko ih ima. Ako nema krađe i ako se javne nabavke rade u skladu sa interesom građana, a ne samo zakonom, moći će mnogo više fasada u okviru iste budžetske godine i sredstava koja su predviđena isključivo za fasade mnogo više fasada da obnovi. A ne da će ostati neki novac u tom budžetu pa će moći da šalje. Za to nam trebaju zakoni. Gospodine ministre, koji ste uporedili strategije pa ste videli da je važno da se uporede. Uporedite rad ministarstava, nemojte vašeg, imate jedno ministarstvo koje je dobilo skoro isto novca budžetom 2012. i 2013. godine. mislim da je razlika 50 miliona. Proverite da li je to ministarstvo zaposlilo 20% novih službenika, da li je to ministarstvo u međuvremenu otvorilo samo one projekte koji su prethodnoj godini, ne govorim o tome ko je bio gde, otpočelo, završilo finansiranje i završilo radove, samo nije koristilo marketing. Proverite da li je u međuvremenu isplatilo sve stavke koje su i sada predviđene, a za koje znamo da nema novca. Zašto ovo govorim, a ne pominjem imena? Kao što kada je bila priča o poziciji i opoziciji, mene interesuje samo narodni poslanik, a nagledao sam se ko je čas pozicija a ko opozicija. U ovom slučaju vrlo je važno u borbi protiv korupcije – postoji korupcija i ona nanosi ogromnu štetu. Hajde da vidimo šta ćemo da uradimo sistemski a da to bude vidljivo građanima, a nijedno ni drugo neće biti sutra, ali postoji neznanje, nestručnost, nepriznavanje tuđeg iskustva, ne mislim političkog samo, ne mislim na prethodne. Proizvodi istu štetu kao što Zakon o javnim nabavkama treba da donese koristi koja glasi – iz istih sredstava što više posla uraditi. Bez ikakve korupcije, a proverite možda je i ima. Koliko znam Vlada je bar jednog državnog sekretara iz tog ministarstva bez ove rekonstrukcije već smenila. Proverite šta se dešava jer i neznanje na isti način nagriza. Sve ovo vam govorim ne da bismo izazvali polemiku ili hajku. Znate da te polemike ponekad liče na šibicarenje, kada god vidite da dve strane naizmenično nešto govore o trećoj pitanje je da li je unutra vrednost, igra ili je u pitanju nečiji interes. Obe strategije se ne odnose na mandate nijedne vlade. Važno je da se sprovedu u odnosu na institucije na koje se odnose. Važno je da postane vidljivo svakome od nas šta mu valja činiti da mu šteta bude manja. O koristima ćemo kasnije, a najveća šteta je uvek lična. Oni koji se dosledno za nešto zalažu kao za princip, isto kao i građani koji nešto dosledno podržavaju, ne mogu da očekuju da rezultate vide sutra. Sada ćete vi sumirati, pretpostavljam, gospodine ministre, ono što ste danas čuli. U ponedeljak će ove strategije biti usvojene. Nemoj da neko stekne pogrešan utisak da će u utorak biti bolje. Neće, posebno ako misli da se donošenjem zakona, ili ma kog drugog akta, ili ma kojim ličnim pojavljivanjem na televiziji, ili ma kojom ličnom posvećenošću nešto menja odmah. Ne, nešto se menja samo u procesu. Hvala što ste me saslušali i izvinite zbog šale vezano za korišćenje vremena. Mislim da su to mnogi zaslužili, pa mogu i ja. Hvala vam.
Reč ima gospodin Marinković. Ostalo vam je 45 sekundi. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja nisam bio racionalan, nažalost, kao moj uvaženi kolega Marković, ali koristim priliku da samo u duhu današnjeg praznika, u duhu tolerancije koju promoviše partija kojoj pripadam, dakle SDPS, pozovem sve kolege narodne poslanike i pozicije i opozicije da konačno dođemo, kada su u pitanju neka pitanja, do konsenzusa. Pitanje EU je pitanje borbe protiv korupcije koju danas imamo na dnevnom redu, jer to će biti znak da smo konačno postali zrelo društvo i da idemo dinamično ka ispunjavanju ekonomskih i svih drugih reformi. Završiću svoj govor Aristotelovim rečima da svi ljudi treba da teže dobru, a da država treba da teži najvećem dobru. Prema tome, mi kao predstavnici ove države i predstavnici Vlade i parlamenta treba zajednički da radimo na dobru. Smatram da je bila dobra i kvalitetna diskusija danas i da ovo može da bude ono što se i danas desilo, jedan dobar generator budućeg uspeha i budućih rezultata. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, zaista moram da kažem da sam svaki put sve zadovoljniji kako izgledaju rasprave. Jednog dana će verovatno neki ministar drugi u budućnosti biti zadovoljniji od mene, ali mi je drago što je napredak vidljiv u odnosu na neki prethodni period. Kada kažem prethodni period ne mislim na mandat jedne Vlade, mislim na čitav period koji je za nama. Srbija kao država koja više od vek i po baštini parlamentarizam napredovala je mnogo u odnosu na to vreme. Možda ne onoliko koliko smo mi želeli, ali da je napredovala, jeste. Želim da izrazi i veliko zadovoljstvo time što smo kao Ministarstvo pravde i državne uprave, kao jedan važan deo sistema uspeli da za prethodnih devet meseci iznesemo izradu dva predloga strategije i, ponavljam, prvi put zajedno sa predlozima strategije i predloge akcionih planova vezanih za njihovo sprovođenje. Dozvolite mi da se u najkraćem osvrnem na neke stvari koje su se čule tokom današnje rasprave, a zaista sam se trudio da budem i strpljiv i konstruktivan, da se ne uključujem i ne repliciram tada, ali mislim da je zbog opšte javnosti bitno da neke stvari budu razjašnjene, neke ponovljene, a neke dodatno naglašene. Čula se jedna zanimljiva konstatacija gde mi je lično rečeno da nemam prava da komentarišem i da kritikujem sprovedene privatizacije. Spadam u generaciju ljudi koja, gle čuda, i najveći deo tima koji je radio na ovim strategijama i koji sedi sa moje leve strane pripada istoj toj generaciji, neki od narodnih poslanika takođe, je bila nažalost u prilici da pred svojim očima gleda kako se bogatstvo, koje su generacije ljudi sticale decenijama, topi za nekoliko meseci, nekada i nekoliko godina, ali uglavnom su bili u pitanju meseci. Spadam u generaciju ljudi čiji najveći broj pripadnika u Srbiji, nažalost, živi od penzije nekog od članova porodice, a ne od sopstvenog primanja, jer nema prilike da se zaposli i započne svoj emancipovan i samostalan život. Državno i društveno bogatstvo je nemilice trošeno i države nije bilo onda kada je to trebalo sprečiti. Ne možemo da vratimo vreme unazad, ne možemo da ispravimo to što se dešavalo nekada, ali možemo da sprečimo da se takve stvari dešavaju u budućnosti i možemo kroz to sistemsko, organizovano, institucionalno sprečavanje da korak po korak gradimo neki sistem vrednosti, za koji je danas konstatovano da ne postoji ili da je iščezao. Rečeno je da ovde ispoljeni entuzijazam nema utemljenje jer nije potkrepljen vrednosnim sistemom. Upravo je to onaj vrednosni sistem koji mora da se gradi. Nije ovde prisutan nikakav predozirani, veliki entuzijazam. Jednostavno, kada nešto dobro uradite zadovoljni ste što je to dobro urađeno. Ali, ono što smo uradili kao Ministarstvo kroz radne grupe koje nisu činili samo ljudi iz ovog ministarstva, već iz svih delova sistema, jeste značajno, ali nikako nije kraj posla. Poklopilo se da danas na naš državni praznik čujemo jednu vest koja jeste značajna, može da bude, ali opet, kao što sam rekao, ne mora da znači, jer od nas samih zavisi koliko će ovaj dan biti značajan ili ne. Poklopilo se da upravo na današnji dan u Narodnoj skupštini raspravljamo o dva važna strateška akta za period od narednih pet godina. Kao što rekoh, dva akta za koja se neće mesecima ili godinama čekati da se izrade i akcioni planovi. Ali, značaj ovog dana može da bude veliki i ima neke simbolike u tome što se poklopio i Vidovdan i Odluka Saveta EU i ova rasprava u Skupštini, a to je što je taj korak bliže Uniji, kao što je rečeno, ili ta nešto jača veza za Uniju nešto što će nas same kao državu i institucije ove države terati da ovo o čemu smo danas ovde raspravljali i sprovodimo u delo. Ovo je naša priprema za velike ispite koji nas čekaju. Ovo je naš plan učenja pripreme tih ispita. Od nas samih zavisi koliko ćemo ga ispuniti. Rečeno je da jedan čovek ne može da vodi borbu protiv korupcije. Svako shvata realnost i današnjicu kako ume, kako može ili kako želi. Jedan čovek može nešto da pokrene, ali borbu protiv korupcije može da vodi samo dobro organizovani sistem, jer je korupcija sistemska boljka. Kao što ne može da vas izleči lekar, već vas leče neposredno lekovi, leči vas vaše sopstveno ponašanje, leči vas vaš način života, ali lekar može da bude taj koji će vas motivisati da tom lečenju pristupite, koji će vam vratiti nadu, koji će vam ukazati na to da nije sve gotovo i da valja i vredi potruditi se i učiniti nešto dobro. Bilo je mnogih zahteva. Recimo da ja kao ministar preispitam kako je to Ustavni sud doneo odluku pre godinu dana. Prva stvar, ja za to nemam ovlašćenja. Druga stvar, u svakoj državi Ustavni sud je ne samo pravni, već i politički organ. Treća stvar, Ustavni sud je jedna visoka instanca koja samostalno i suvereno odlučuje. Kako odlučuje, to je regulisano Poslovnikom o radu te institucije. Da li imam pravo da se u to mešam, naravno da ne? Da li imam pravo da imam svoje mišljenje o tome? Imam, ali i pravo da ga zadržim za sebe, naročito kada obavljam javnu funkciju i kada ne mogu da iznosim tek tako lako svoje lične sudove i mišljenja. Osvrnuću se na par pojedinosti za koje mislim da su veoma bitne. Nacionalna strategija za borbu protiv korupcije identifikovala je veoma osetljive koruptivne oblasti. Posebnu pažnju narodnih poslanika privukle su oblasti poput, recimo, urbanizma. To me je to povuklo da se setim nečega, što kao pravnik osećam, da je velika mana našeg današnjeg sistema, i što kao građanin sam svojevremeno uvideo da je verovatno i rezultat neke korupcije i postavim jedno pitanje, neću davati odgovor na njega, samo ću ga postaviti – zašto u Srbiji više ne postoji sistem zemljišnih knjiga? Zašto u Srbiji više ne postoji znatno bolji, znatno uređeniji, znatno pouzdaniji registar nepokretnosti, kao što su zemljišne knjige, a ne katastar nepokretnosti? Zašto to više ne rade sudovi? Zašto to radni neki drugi upravni organ? Zašto to više nije sudski postupak? Zato danas pričamo o strategiji za borbu protiv korupcije. Neko je uzeo veliki novac. Govoreno je o ujednačavanju sudske prakse, govoreno je o tome da je u potpunosti izostala uloga apelacionih sudova u prethodnom periodu, kada je u pitanju ujednačavanje sudske prakse. Nekoliko puta na početku svog mandata rekao sam da ne kao građanin, već kao pravnik i kao pravni istoričar znam da je na ovim prostorima stvaranje pravne podvojenosti, neke pravne autonomije uvek bio realan pokazatelj nekih budućih političkih procesa koji su se dešavali. Lično sam imao stav da Srbiji od 7,5 miliona stanovnika nisu potrebna četiri apelaciona suda. Nažalost, nisam naišao u stručnoj javnosti na odgovor koji bih podelio kao i svoj. Naravno, imao sam poverenja u stručnu javnost, zadržao mišljenje za sebe i poslušao njen glas. Ali, moram kolegama koji su ukazali na ovaj problem da skrenem pažnju da nejednaka sudska praksa u četiri apelacije na području Republike Srbije nije pokazatelj njihovog lošeg rada, već lošeg rada Vrhovnog kasacionog suda koji je praksu te četiri apelacije morao da ujednačava. Vrhovni kasacioni sud nije radio svoj posao i zato smo došli u situaciju da su se tri godine izricale različite presude na području niške, beogradske, kragujevačke i novosadske apelacije. Šta je to imalo kao rezultat? Nešto što se u pravu zove nejednakost građana pred zakonom. Pomenuta je Pravosudna akademija nekoliko puta u jednom kritičnom duhu i kao nešto što je zaobišlo sistem. Zarad Pravosudne akademije koja je jedina od tri pravosudne akademije u Evropi koja nije iz zemalja članica EU, a koja je u prethodnom periodu ocenjena kao najuspešnija pored dve koje su iz zemalja članica EU. Zarad ljudi koji su završili polaznu obuku u toj akademiji, ali i zarad mnogobrojnih i ne dve i po hiljade nego 1.527 sudijskih i tužilačkih pomoćnika u svim sudovima i javnim tužilaštvima u Republici Srbiji moram da primetim jednu stvar. Ubedljiva većina polaznika prve generacije Pravosudne akademije je imala pomoćnički staž u našim sudovima i tužilaštvima i to 25% njih od 7 do 12 godina je radilo u našim sudovima i tužilaštvima, preko 50% njih je radilo od četiri do sedam godina i najmanje ih je bilo koji su imali do četiri godine staža kada su ušli u akademiju. Voleo bih da to znaju i kolege sudijski i tužilački pomoćnici. Šta može u budućnosti da predstavlja veliki problem? Može da predstavlja pitanje procedure, način ulaska u Pravosudnu akademiju. Naravno, da je to nešto što je veoma osetljivo i što može da bude problematično ali zato se i donosi strategija i prateći akcioni plan. Od onoga trenutka kada se donese akcioni plan on je obaveza svih, ne samo Ministarstva pravde i državne uprave, o bilo kojoj strategiji o kojoj govorimo, već svih, naročito kada imamo pred sobom horizontalnu strategiju, dakle, strategiju koja obuhvata nekoliko resora, nekoliko ministarstava kao što je to strategija za borbu protiv korupcije. To je nešto gde sva ministarstva i čitava Vlada moraju da stoje jedinstveno. Žao mi je što uvažene kolege i koleginice narodni poslanici koji su u nekim stvarima najviše kritikovali tekstove strategija nisu prisutni sada ovde i da mogu da čuju moj odgovor. Nadam se da će ispratiti TV prenos, ali moram to da kažem. Mi smo 2006. godine kada je usvojena tadašnja Strategija za reformu pravosuđa opredelili se koji je to put razvoja našeg pravosuđa. Tada sam imao svoje mišljenje i svoj lični stav o tome. Taj svoj stav nisam promenio do danas. Mislim da su glavna opredeljenja te strategije bila loša, ali ne možete kada dođete na vlast u kom god periodu da dođete, da se ponašate revolutivno. Više sam uvek bio za evoluciju nego za revoluciju, jer je to mnogo sigurniji put. Ne može se preći preko onoga dobrog što je urađeno. Nažalost, nekoliko puta sam ovde rekao, urađene su neke dobre stvari, ali su ih loše stvari po svojim posledicama bacile u senku i ne primećujemo ih. Što je dobro zadržavamo i unapređujemo, što je loše menjamo i popravljamo i idemo dalje. Kada je prvi put u toj strategiji od pre sedam godina predviđeno da se u Srbiji osnuje telo kao što je Visoki savet sudstva, da se osnuje telo kao što je Državno veće tužilaca, da se napusti koncert koji je srpski pravni sistem baštinio više od jednog veka unazad koji je pravljen po nekom germanskom uzoru, da idemo u neki novi projekat. Ušli smo u to. Tada smo, pišući Ustav 2006. godine kada je pravosuđe u pitanju prepisali Strategiju reforme pravosuđa i uneli je u Ustav, a da pri tom ništa od toga nije bilo živo. Tada smo došli u veliki problem. Reče jedan kolega narodni poslanik kada ulazite u nešto novo, kao pravnik moram da naglasim, potrebni su vam propisi, potrebni su vam ljudi i potrebna su vam sredstva. U tom trenutku kada smo ulazili u to, doneli smo nove propise. Uložili smo određena sredstva. Nažalost jednu stvar smo prevideli. Ako jednog čoveka školujete za sudiju u jednom sistemu, i on je u tom sistemu sudija 10, 15, 20 godina, on je dobro naučio šta znači biti sudija, ali se nikada nije spremao da vodi pravosudnu politiku jedne zemlje. Možda je mislio da ume to da radi, ali u zemlji u kojoj su tu politiku vodili političari za jednu, dve ili pet godina, nije bilo moguće prebaciti je na sudije i tužioce. Došli smo u problem u kome se nalazimo i danas, problem iz koga se ne izlazi lako. Sa jednom i po nogom smo ušli u to, sa pola noge nismo i postavlja se pitanje da li nam je lakše jednu i po nogu izvući ili i onu drugu polovinu u isti taj put pustiti da ide. Ova strategija reforme pravosuđa jeste put u kome se u potpunosti posvećujemo izgradnji nezavisnog, nepristrasnog, stručnog, odgovornog i efikasnog pravosuđa. Ovo je dan kada smo u jednom papiru obznanili i usvojili da ćemo pravosuđe u Srbiji prepustiti onima koji ga čine. Ono što je uvaženi gospodin Marković rekao, za nove organe kojima se prenosa mnoga ovlašćenja, govoreći o Strategiji za borbu protiv korupcije, primer institucije koje se prenose ovlašćenja, kojima nije kadra da rukovodi i upravlja jeste rezultat prethodne reforme pravosuđa u Srbiji, gde ste dobili organe koje nisu bili na nivou zadatka da mogu da konzumiraju svoje nadležnosti i ispunjavaju ih. Da li to nešto građaninu Srbije koji nije diplomirani pravnik, advokat, saradnik u sudu ili tužilaštvu, da li mu nešto znači ovo što sam sada izgovorio? Ne znači mu ništa. Građanin u sud ide kada ga natera nemoć i muka, kada ga natera sticaj životnih okolnosti, kada ga natera osećaj ugroženosti njegovih prava i ulaskom u sud on dolazi pred lice države i kakav je sud prema njemu, takva je država prema njemu. Ako to ne može da zaštiti prava, za njega država ne postoji. Ne postoji u onom obliku u kome treba da postoji. Kada sam postao svestan toga? Kada sam ušao u neki od sudova u Srbiji gde su mi rekli da u njih ministar pravde nije ušao preko 25 godina. Verujte, ima i takvih. Za ovih 11 meseci, uz obaveze koje su vezane za rešavanje gorućeg političkog problema u našoj zemlji, uspeo sam da obiđem 29 sudova i šest sudskih jedinica, što je otprilike 1/4. Jednostavno je te ljude trebalo saslušati, trebalo je sa njima porazgovarati. Dosta je tu vrednih, marljivih i časnih ljudi i uplašenih ljudi, ali teško zemlji gde je sudija uplašen. Teško ćete da ga ohrabrite. Hajde da učinimo da ova strategija i ono što ona treba da donese sa sobom ohrabri te ljude. Moram da se osvrnem na nešto što je rečeno i time bih okončao ovu raspravu. Rečeno je da ovom strategijom nismo predvideli usavršavanje upravnog osoblja, administrativnih radnika. I te kako se brine, okrenete recimo tačku 3. i 4. pa kaže – unapređenje stručnosti administrativnog osoblja u sudovima i javnim tužilaštvima, bez adekvatno obučenog administrativnog i tehničkog osoblja u sudovima i javnim tužilaštvima, nema ni kvalitetnog ni efikasnog rada ovih organa, te je potrebno stalno raditi na njihovoj obuci i stručnom usavršavanju. Imate dve strateške smernice vezano za to. Imate dalje, materijalni položaj i odmah ću da kažem, hvala na tome što ste rekli, materijalni položaj, jer upravo smo početkom ove godine uspeli da vratimo stimulacije ljudima koji rade veoma odgovoran posao, a koji su jedni od najslabije plaćenih u zemlji. Dakle, imate četiri stranice u Strategiji koja govori o tome, imate više poglavlja o tome koja govore o akcionom planu. Jedna stvar, zarad građana, rečeno je lepo, ako se i jedna i druga strategija usvoje u ponedeljak, da li će odmah u utorak biti bolje? Naravno da neće, a da li će biti sigurnije? Građani mogu da budu sigurniji da će se raditi predano na ispunjenju onoga što je strategijom zacrtano. Da li je moguće strategiju primenjivati retroaktivno, unazad, pa ako kažete, evo Zakon o javnim preduzećima, po kome su birani neki direktori, da li će početi u utorak da se primenjuje, zato što je usvojena strategija. Taj zakon je usvojen, on se primenjuje na način kako se primenjuju drugi zakoni. Ko je želeo da bude do kraja ispred, mogao je da uzme i da pročita Nacrt akcionog plana i da vidi u kom roku je predviđeno da se dobar deo tog zakona promeni. Zašto? Zato što ne daje adekvatne i detaljne procedure za izvršenje izbora na konkursu direktora javnih preduzeća. Možete sada da kažete, da, ali ova vlada je donela taj isti zakon, ali je taj zakon bolji od prethodnog zakona i taj zakon je za dva ili tri koraka napredniji od onoga koji je bio pre njega. Budimo iskreni i recimo to, kada je budžet u pitanju, takođe. Samo ću vas podsetiti, bez obzira na ekonomske teškoće sa kojima se suočavamo, važeći budžet Republike Srbije posle dugo vremena donet je ne po hitnom postupku, ne dva ili tri dana uoči Nove godine, posle dugo, dugo godina, odnosno prvi put posle donošenja važećeg Ustava, donet je u zakonom propisanom roku. Deviza koja jeste jedna od deviza ovih strategija, ali se nalazi na početku strategije za reformu javne uprave koju ćemo, bože zdravlja doneti u septembru mesecu, jer je tako planirano, jeste i načelo koje inače u modernim i savremenim državama figurira kao jedno od najvažnijih - postići što više sa što manje. Hajde da budemo racionalni, nije Srbija prebogata zemlja, ali je Srbija zemlja u kojoj se već duže od dve decenije u nekim oblastima više, u nekim manje, a nekada u svim, ne upravlja domaćinski. Da li će nas nemaština i ekonomska oskudica naterati da se setimo svojih predaka, kojih se sećamo na ovaj dan svake godine i da kažemo da oni nisu upravljali domaćinski verovatno mi danas ne bismo sedeli ovde. Ako želimo da jednoga dana ovde sede naši potomci, setimo se tog domaćinskog upravljanja i pokušajmo da sa što manje postignemo što više. Ove strategije su za Vladu Republike Srbije, za Ministarstvo pravde i državne uprave, za sve institucije koje su od značaja za funkcionisanje antikorupcijskog i pravosudnog sistema, koliko već od ponedeljka ne čast i ponos, već jedna velika obaveza. Biće ovde mnogo teških stvari koje će morati da se urade, ali od onog trenutka kada te stvari budemo počeli da rešavamo uz mnogo jače partnerstvo sa EU biće nam lakše da ih završavamo. Primeri iz okruženja, primeri sa ovog kontinenta ukazuju nam da je to moguće. Još jednom ja vam se zahvaljujem na dobroj raspravi. Zahvaljujem se na amandmanima. Zahvaljujem se svim onim ljudima koji su učestvovali u radnim grupama i uspeli da, mogu slobodno reći u rekordnom roku, daju strategije koje neće zadovoljiti čitav svet, ali treba da zadovolje one kojih se tiču. Hvala onima koji su nam pomagali, ali hvala i onima koji su nam odmagali. Da nam nisu odmagali pitanje da li bi ovi tekstovi bili ovako dobri. Hvala vam na pažnji.
Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na sledeći zajednički jedinstveni pretres. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres po tačkama 8. i 9. dnevnog reda, pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 193. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupne vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Da li predsednici i predlagači žele reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa pitam da li reč žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine određujem ponedeljak, 1. juli 2013. godine sa početkom u 11,00 časova kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Želim vam prijatan vikend i vidimo se u ponedeljak. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako je na sedniciprisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi zarad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branko Ružić, Ljubiša Stojmirović, Zlata Đerić, Meho Omerović, Gordana Čomić, Nenad Konstantinović, Konstantin Samofalov i Milica Radović. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda sednice, prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – REDOVAN GODIŠNjI IZVEŠTAJ ZAŠTITNIKA GRAĐANA ZA 2012. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE, DRŽAVNU UPRAVU I LOKALNU SAMOUPRAVU OD 8. MAJA 2013. GODINE, PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA LjUDSKA I MA-NjINSKA PRAVA I RAVNOPRAVNOST POLOVA OD 24. MAJA 2013. GODINE, PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA RAD, SOCIJALNA PITANjA, DRUŠTVENU UKLjUČENOST I SMANjENjE SIROMAŠTVA OD 29. MAJA 2013. GODINE I PRED-LOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRAVA DETETA OD 31. MAJA 2013. GODINE. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu 8. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 150, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala tri od ukupno prisutna 153 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova 24. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva 29. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za prava deteta 31. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 162, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – REDOVAN GODIŠNjI IZVEŠTAJ POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI ZA 2012. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I RAVNOPRAVNOST POLOVA OD 24. MAJA 2013. GODINE I PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA RAD, SOCIJALNA PITANjA, DRUŠTVENU UKLjUČENOST I SMANjENjE SIROMAŠTVA OD 29. MAJA 2013. GODINE. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova 24. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 153, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasalo 11 od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Redovnog godišnjeg izveštaja Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva 29. maja 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 153, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 12 od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – IZVEŠTAJ O SPROVOĐENjU ZAKONA O SLOBODNOM PRISTUPU INFORMACIJAMA OD JAVNOG ZNAČAJA I ZAKONA OZAŠTITI PODATAKA O LIČNOSTI ZA 2012. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA KULTURU I INFORMISANjE OD 24. JUNA 2013. GODINE I PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE, DRŽAVNU UPRAVU I LOKALNU SAMOUPRAVU OD 24. JUNA 2013. GODINE. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje 24. juna 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 164, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala tri od ukupno prisutnih 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu 24. juna 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutnih 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – IZVEŠTAJ O RADU DRŽAVNE REVIZORSKE INSTITUCIJE ZA 2012. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA FINANSIJE, REPUBLIČKI BUDžET I KONTROLU TROŠENjA JAVNIH SREDSTAVA OD 19. JUNA 2013. GODINE. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o radu Državne revizorske institucije za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava 19. juna 2013. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam od ukupno prisutnih 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – GODIŠNjI IZVEŠTAJ O RADU AGENCIJE ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE ZA 2012. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE, DRŽAVNU UPRAVU I LOKALNU SAMOUPRAVU OD 24. JUNA 2013. GODINE. Stavljam na glasanje Predlog zaključka povodom razmatranja Godišnjeg izveštaja o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2012. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu 24. juna 2013. godine.. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 162, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo pet od ukupno prisutnih 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG NACIONALNE STRATEGIJE REFORME PRAVOSUĐA ZA PERIOD 2013-2018. GODINE. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period 2013-2018. godine, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv – 32, uzdržanih – nema, nije glasalo devet od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani: na Glavu III i Glavu VII, koji je podnela narodni poslanik Elvira Kovač i na Glavu V, sa ispravkom, koji je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na glavu V amandman je podneo narodni poslanik Arpad Fremond. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na glavu VI i VII amandman je podneo narodni poslanik Zoltan Pek. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na glavu VII amandman je podneo narodni poslanik Balint Pastor. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 152 od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na glavu VII amandman je podneo narodni poslanik Laslo Varga. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period 2013. do 2018. godine, u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – 31, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog nacionalne strategije reforme pravosuđa za period od 2013. do 2018. godine. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG NACIONALNE STRATEGIJE ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE U REPUBLICI SRBIJI ZA PERIOD OD 2013. DO 2018. GODINE Pošto je Narodna skupština obavila pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 132, protiv – 15, uzdržanih – nema, nije glasalo 22 od ukupno prisutnih 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog strategije, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog strategije u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na glavu V, tačku 5.5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatio je amandman. Predstavnik predlagača je na sednici Narodne skupštine prihvatio amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 42 od ukupno prisutnih 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu strategije u celini. Stavljam na glasanje Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – 11, uzdržanih – nema, nije glasalo 26 od ukupno prisutnih 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine, u celini. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O RAZREŠENjU I IMENOVANjU ZAMENIKA ČLANA REPUBLIČKE IZBORNE KOMISIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 164, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o razrešenju i imenovanju zamenika člana Republičke izborne komisije. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika vrši i druge izborne nadležnosti. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratska stranka. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 165, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratska stranka. Prelazimo na odlučivanje o povredama Poslovnika. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. stav 6. stav 10. Poslovnika prema kojima ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajuće, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština bez pretresa o tome izjasni u Danu za glasanje. Narodni poslanik Srđan Milivojević, je sednici 26. juna 2013. godine, u 18 časova i 45 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 151 od ukupno prisutnih 173 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik profesor dr Janko Veselinović, je sednici 26. juna 2013. godine, u 18 časova i 48 minuta, ukazao je na povredu člana 105, 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 21, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Srđan Milivojević na sednici 26. juna 2013. godine, u 19 časova i dva minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržanih -nema, nije glasao – 151 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Bojan Đurić na sednici 28. juna 2013. godine, u 16 časova i 40 minuta, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – niko, uzdržanih -nema, nije glasalo – 148 od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Miljenko Dereta na sednici 26. juna 2013. godine, u 19 časova i pet minuta, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 25, protiv – niko, uzdržanih -nema, nije glasao – 146 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika zaključujem sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. (Sednica je završena u 11,40 časova.)