Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 95 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što nastavimo rad, podsećam vas da je Vlada pisanim putem 25. decembra 2007. godine, povukla iz procedure sledeće predloge zakona: Predlog zakona o budžetskom sistemu, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Obaveštavam vas da odlažem dan za glasanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2008. godinu, koji sam odredio za sredu, 26. decembar 2007. godine, sa početkom u 10,00 časova. Dan za glasanje odrediću po završetku pretresa u pojedinostima o 8. tački dnevnog reda. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O JAVNIM PUTEVIMA.(pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli poslanici: Zoran Krasić, Radovan Radovanović i Nataša Jovanović. Primili ste mišljenje Vlade i izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona o izmeni Zakona o javnim putevima, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika, određujem sredu, 26. decembar 2007. godine, sa početkom u 11,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama od 1. do 3. i od 8. do 12. dnevnog reda Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. [[Posle pauze – 11,10 časova]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum za rad. Prema članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU, SA PREDLOZIMA ODLUKA O DAVANjU SAGLASNOSTI NA FINANSIJSKE PLANOVE ZA 2008. GODINU; a) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, b) Nacionalne službe za zapošljavanje, v) Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 8. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština usvaja budžet većinom glasova svih narodnih poslanika. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona, u načelu. Za 131, protiv pet, od 136 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Konstatujem da su sastavni deo Predloga zakona postali: amandmani Vlade na član 1. i na član 5. razdeo 5, amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Nada Kolundžija i Marko Đurišić na član 5. razdeo 1 i amandman, sa ispravkom, narodnog poslanika Srđana Šajna na član 5. razdele 14. i 19. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 129, nije glasalo 14, od 144 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela poslanik Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. st. 3. i 4. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasalo 18, od 146 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela poslanik Milena Stanković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 130, nije glasalo 16, od 146 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 13a. stav 2. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 19, od 145 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela poslanik Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 127, nije glasalo 15, od 146 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 5. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 130, nije glasalo 17, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 4. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 23, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 2. stav 1. tačka 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 20, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 19, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 23, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 2. tačka 6. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 23, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa čl. 10. i 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za pet, protiv 125, nije glasalo 18, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 128, nije glasalo 19, od 149 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, uzdržan jedan, nije glasao 21, od 149 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 130, nije glasalo 19, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Slobodan Maraš podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 4. doda novi član 4a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 124, nije glasalo 23, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Zdravko Topalović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasao 21, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 1, 3, 8, 9, 11, 15, 25 i 36. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 128, nije glasalo 17, od 149 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 2. amandman je podneo Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 23, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 2, 12, 19 i 29. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 125, nije glasalo 10, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo narodni poslanik, dr Vladan Batić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 124, nije glasalo 23, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podnela Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 24, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 19, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Vlado Sekulić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 19, od 147 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Nenad Milić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nije glasao 21, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Jovan Damjanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasalo 20, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Milan Nikolić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 8, protiv 123, nije glasalo 17, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 123, nije glasalo 13, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3.amandman je podneo Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nisu glasala 22, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 123, nije glasalo 25, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3. amandman je podneo Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 124, nije glasalo 23, od 148 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3, 9, 23. i 43. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 124, nije glasalo 20, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3, 13. i 43. amandman je podnela narodni poslanik Milena Stanković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 25, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3, 14. i 15. amandman je podnela narodni poslanik Borka Vučić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 11, protiv 124, nije glasalo 15, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3, 14. i 17. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 123, nije glasao 21, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 3, 15. i 17. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 7, protiv 123, uzdržan jedan, nije glasalo 19, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3, 17. i 23. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 11, protiv 122, nije glasalo 17, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 3. i 23. amandman su zajedno podneli poslanici: Balint Pastor, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Rajko Đurić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 9, protiv 122, nije glasalo 18, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Slavko Jerković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 23, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5, razdeo 8. i 12. amandman je podneo Amdžad Migati. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 25, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 9. amandman je podneo Božidar Delić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 26, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Nenad Prokić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nije glasalo 24, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Zvonko Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 27, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Slaviša Topalović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 26, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Oto Kišmarton. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 122, nije glasalo 28, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 28, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podnela Zorica Stevanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, uzdržan jedan, nisu glasala 22, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 117, nije glasalo 35, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 12. amandman je podneo Dragan Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 120, nije glasao 31, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podnela Nataša Mićić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 123, nije glasalo 26, od 150 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović i Jasmina Milošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 17, protiv 111, nije glasalo 23, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podnela Elvira Kovač. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 7, protiv 124, nije glasao 21, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo Predrag Mikić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 27, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 25, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo Dušan Stupar. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 25, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 14. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 130, nije glasalo 20, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 26, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Jevremović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 122, nije glasalo 29, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo narodni poslanik Veljko Kovačević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 27, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 25, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 15. amandman je podneo Gojko Radić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 25, od 149 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 17. amandman je podneo Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, uzdržan jedan, nisu glasala 24, od 149 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 19. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nisu glasala 22, od 149 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 19. amandman je podnela Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 123, nisu glasala 23, od 150 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 21. amandman je podneo Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 26, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 22. amandman je podneo Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 23, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 23. amandman je podnela Nadica Momirov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 27, protiv 101, nije glasalo 23, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 25. amandman je podneo Predrag Stošić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 120, nije glasalo 32, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Simonović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 23, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 34. amandman je podneo Igor Bečić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 124, uzdržana dva, nije glasalo 24, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 35. amandman je podneo Saša Valjarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 121, nije glasalo 30, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 43. amandman je podnela Marina Raguš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 123, nije glasalo 29, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 44. amandman je podnela Ivana Zečević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 28, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 45. amandman je podneo Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 30, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 46. amandman je podneo Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 28, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 52. amandman je podneo Milan Avramović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 119, nije glasalo 36, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. razdeo 54. amandman je podneo Laslo Varga. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 10, protiv 120, nije glasalo 25, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. razdeo 56. amandman je podneo narodni poslanik dr Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 9, protiv 122, nije glasalo 23, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. razdeo 57. i 59. amandman su zajedno podneli poslanici: Balint Pastor, Esad Džudžević, Bajram Omeragić i Rajko Đurić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 116, nije glasalo 28, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. razdeo 57. amandman je podneo Dragan Čolić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 30, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. razdeo 57. amandman je podneo Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 123, nije glasalo 28, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. razdeo 58. amandman je podneo Laslo Varga. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 3. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 8, protiv 122, nije glasalo 22, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 120, nije glasalo 32, od 153 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo poslanik dr Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. Zakona o budžetskom sistemu. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 123, nije glasalo 30, od 154 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 120, uzdržan jedan, nije glasao 31, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 27, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 29, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 27, od 152 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 9, protiv 124, nije glasao 21, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor i Elvira Kovač. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 122, nije glasalo 17, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 29, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 122, nije glasalo 34, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 30, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Daja. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasalo 29, od 157 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 33, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasao 31, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, uzdržana dva, nije glasao 31, od 158 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 121, nije glasalo 38, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 29, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Bojan Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 125, nije glasalo 22, od 159 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 122, nisu glasala 23, od 158 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 124, nije glasalo 19, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 123, nije glasalo 34, od 157 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 30, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, u celini. Za 132, protiv 11, nije glasalo 14, od 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu. Pošto smo usvojili Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, prelazimo na odlučivanje o predlozima odluka kojima Narodna skupština Republike Srbije daje saglasnost na finansijske planove za 2008. godinu, Republičkog fonda za PIO, Nacionalne službe za zapošljavanje i Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan Republičkog fonda za PIO, za 2008. godinu. Za 132, protiv 7, nije glasalo 15, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za PIO, za 2008. godinu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2008. godinu. Za 133, protiv 7, nije glasalo 14, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje, za 2008. godinu. Stavljam na glasanje Predlog odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, za 2008. godinu. Za 133, protiv 6, nije glasalo 16, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, za 2008. godinu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, u načelu. Za 136, protiv četiri, nije glasalo 14, od 154 poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnog poslanika Suzane Grubješić: amandman kojim je predloženo da se posle člana 5. doda novi član 5a; na član 6, sa ispravkom i na član 8. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Boško Ristić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 41, uzdržanih 9, nije glasao 91, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 28, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 127, nije glasalo 23, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 24, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 126, nije glasalo 25, od 152 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 27, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 120, nije glasao 21, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 127, nije glasalo 13, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Zdravko Topalović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 25, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 124, nije glasalo 19, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 129, nije glasalo 25, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 28, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. amandman je podneo poslanik Saša Valjarević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 127, nije glasalo 27, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo poslanik Vlado Sekulić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 128, nije glasalo 26, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 126, uzdržanih dvoje, nije glasalo 11, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 121, nije glasalo 30, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 16, protiv 124, nije glasalo 13, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 121, nije glasalo 20, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 119, nije glasalo 34, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 126, nije glasalo 14, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 124, nije glasalo 18, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 125, nije glasalo 14, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 128, nije glasalo 12, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 125, nije glasalo 14, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 124, nije glasalo 14, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dva, protiv 124, uzdržan jedan, nije glasalo 27, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman je podneo poslanik Dragan Čolić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 122, nije glasalo 30, od 153 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 122, nije glasao 31, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo Milosav Miličković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasalo 29, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Dušan Stupar. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, uzdržan jedan, nije glasalo 28, od 154 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 124, nije glasalo 16, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, u celini. Za 135, protiv dva, nije glasalo 17, od 154 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRAVU NA BESPLATNE AKCIJE I NOVČANU NAKNADU KOJU GRAĐANI OSTVARUJU U POSTUPKU PRIVATIZACIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, u načelu. Za 136, nije glasalo 18, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština je jednoglasno prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da su amandmane povukli narodni poslanici: Suzana Grubješić, pismima od 12, 13. i 25. decembra 2007. godine, na članove 1, 23. i 24, na naslov iznad člana i član 25. i na članove 26, 27, 28, 29. i 30; Bojan Milovanović, pismom od 13. decembra 2007. godine, amandman na član 2. stav 1. tačka 2) i amandman na član 2. stav 1. tačka 4); Srđan Šajn, pismom od 18. decembra 2007. godine, amandman na član 6; Nikola Novaković, na sednici Odbora za privatizaciju, amandmane na članove 23. i 26. i Rajko Baralić, u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, na član 2; predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, povukao je amandman Vlade na član 26. Takođe vas obaveštavam da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani Vlade na član 1. i 23, na naslov iznad člana i član 24, na naslov iznad člana i član 25. i na članove 27, 29. i 30. i amandmani Odbora za privatizaciju na član 26, amandman kojim je predloženo da se u poglavlje 7. doda novi odeljak i član 31a i amandman na član 32. Takođe vas podsećam da je sastavni deo Predloga zakona postao i amandman Odbora za privatizaciju na član 2, pošto je Vlada u toku pretresa Predloga zakona u pojedinostima, pismom 05 broj 011-7889/2007-28, od 25. decembra 2007. godine, obavestila da prihvata ovaj amandman. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Narodni poslanik Vladan Batić podneo je amandman kojim je predložio promenu naslova Predloga zakona. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 125, nije glasalo 25, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Meho Omerović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, protiv 115, nije glasalo 35, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 119, nije glasalo 33, od 153 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pre nego što pređemo na odlučivanje o sledećem amandmanu, obaveštavaju se članovi odbora za Kosovo i Metohiju da će se sednica odbora održati odmah po završetku glasanja u Pres sali. Molim članove odbora za Kosovo i Metohiju da prisustvuju sednici odbora. Na član 2. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 125, nije glasalo 14, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 122, uzdržanih dvoje, nije glasalo 17, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 120, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 117, nije glasalo 36, od 154 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 6, protiv 124, nije glasalo 25, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 9. i sve ostale članove u kojima se pojavljuje reč "ministar", amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 122, nije glasao 31, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 122, uzdržan jedan, nije glasalo 29, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za dvoje, protiv 120, nije glasalo 29, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 118, nije glasalo 35, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za četiri, protiv 120, nije glasalo 29, od 153 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 11, protiv 122, nije glasao 21, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 5, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 30, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 124, nije glasao 31, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 21. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 125, nije glasalo 29, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 22. amandman je podneo Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, uzdržan jedan, nije glasalo 28, od 155 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 7, protiv 116, nije glasalo 32, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 123, nije glasalo 20, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 121, nije glasalo 21, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 7, protiv 118, uzdržan jedan, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 10, protiv 121, nije glasalo 24, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 116, uzdržan jedan, nije glasalo 24, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 121, nije glasalo 20, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman je podneo poslanik Zdravko Topalović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 120, nije glasalo 33, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 120, nije glasalo 20, od 154 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 13, protiv 123, nije glasalo 18, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 20, nije glasalo 19, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 12, protiv 127, nije glasalo 15, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 121, nije glasalo 18, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 27. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 120, nije glasalo 20, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 5, protiv 121, nije glasalo 28, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 19, nije glasalo 20, od 153 narodna poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dušan Bajatović i Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 121, nije glasalo 18, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 126, nije glasalo 29, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 29. amandman je podneo Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 125, nije glasalo 16, od 155 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 15, protiv 123, nije glasalo 18, od 156 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 30. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 123, uzdržan jedan, nije glasalo 16, od 154 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 31. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Dušan Bajatović i Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 14, protiv 124, nije glasalo 12, od 150 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, u celini. Za 136, nije glasalo 17, od 153 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O JAVNIM PUTEVIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o javnim putevima u načelu. Za 129, protiv troje, nije glasalo 19, od 151 poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 130, nije glasalo 20, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 5, protiv 123, nije glasalo 23, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 129, nije glasao 21, od 151 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona, u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o javnim putevima, u celini. Za 133, protiv dva, uzdržan jedan, nije glasalo 15, od 151 narodnog poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o javnim putevima. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU OKVIRNOG SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I KOMISIJE EVROPSKIH ZAJEDNICA O PRAVILIMA ZA SARADNjU KOJA SE ODNOSE NA FINANSIJSKU POMOĆ EVROPSKE ZAJEDNICE REPUBLICI SRBIJI U OKVIRU SPROVOĐENjA POMOĆI PREMA PRAVILIMA INSTRUMENTA PRETPRISTUPNE POMOĆI (IPA) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu zakona, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Komisije Evropskih zajednica o pravilima za saradnju koja se odnose na finansijsku pomoć Evropske zajednice Republici Srbiji u okviru sprovođenja pomoći prema pravilima instrumenta pretpristupne pomoći (IPA), u načelu. Za 137, nije glasalo 11, od 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Komisije Evropskih zajednica o pravilima za saradnju koja se odnose na finansijsku pomoć Evropske zajednice Republici Srbiji u okviru sprovođenja pomoći prema pravilima instrumenta pretpristupne pomoći (IPA), u celini. Za 142, nije glasalo 6, od 148 narodnih poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Komisije Evropskih zajednica o pravilima za saradnju koja se odnose na finansijsku pomoć Evropske zajednice Republici Srbiji u okviru sprovođenja pomoći prema pravilima instrumenta pretpristupne pomoći (IPA). Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština o izboru članova odbora odlučuje većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Za 134, nije glasalo 11, od 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština o izboru članova odbora odlučuje većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela narodni poslanik Nada Kolundžija, predsednik poslaničke grupe Demokratska stranka. Za 138, nije glasalo 6, od 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština o izboru članova odbora odlučuje većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine, koji je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić, predsednik poslaničke grupe G17 plus. Za 141, nisu glasala četiri, od 145 narodnih poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke. Pošto smo se izjasnili o Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine, u okviru 10. tačke dnevnog reda, o Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine, u okviru 11. i 12. tačke dnevnog reda, pitam da li ste saglasni da se usvojeni predlozi odluka objave u "Službenom glasniku RS", kao jedan pravno-tehnički objedinjeni akt - Odluka o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 135, nije glasalo 8, od 143 narodna poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke. Prelazimo na odlučivanje o POVREDAMA POSLOVNIKA. Narodni poslanik Laslo Varga, na sednici 14. decembra 2007. godine, u 15,20 časova, ukazao je na povredu člana 104. stav 1. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 1, protiv 119, uzdržan 1, nije glasao 21, od 142 poslanika. Narodna skupština je odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Maraš, na sednici 21. decembra 2007. godine, u 15,50 časova, ukazao je da je predsedavajući Miloljub Albijanić, potpredsednik Narodne skupštine, povredio čl. 27, 225. i 226. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 5, protiv 113, uzdržan jedan, nije glasalo 18, od 137 narodnih poslanika. Narodna skupština je odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem Šestu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. (Sednica je završena u 13,00 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE SEDMA SEDNICA DRUGOG REDOVNOG ZASEDANjA 26. decembar 2007. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 14,15 časova. Predsedava Oliver Dulić, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Sedmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 150 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma, molim službu da obavi prebrojavanje prisutnih narodnih poslanika. Konstatujem da je prebrojavanjem utvrđeno da je u sali prisutno 149 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, pored narodnih poslanika, prisustvuju i gospodin Boris Tadić, predsednik Republike Srbije, gospodin dr Vojislav Koštunica, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin dr Slobodan Samardžić, ministar za Kosovo i Metohiju u Vladi Republike Srbije i drugi ministri u Vladi Republike Srbije. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije u periodu od 10. avgusta do 19. decembra 2007. godine i Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije koje je podnela Vlada. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre nego što nastavimo rad, molim da uvažite promenu formulacije u nazivu tačke 1. predloga dnevnog reda sadašnje sednice. Naime, s obzirom na to da su narodni poslanici tražili da se zbog izuzetnog značaja sednica o Kosovu i Metohiji sazove i održi u najkraćem mogućem roku, odnosno danas, ova sednica je sazvana i pre nego što smo znali tačan naziv Izveštaja Državnog pregovaračkog tima i Predloga rezolucije, koji treba da budu razmatrani na današnjoj sednici. Polazeći od toga, tačan naziv tačke 1. predloga dnevnog reda treba da glasi: Izveštaj pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije u periodu od 10. avgusta do 19. decembra 2007. i Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Nadam se da ćete uvažiti ovo objašnjenje. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Grupa od 11 narodnih poslanika poslaničke grupe Liberalno demokratske partije predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog rezolucije o zaštiti evropske perspektive Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 25. decembra 2007. godine. Molim službu da izvrši prebrojavanje glasova. Ko je za, molim da digne ruku? ( 17) Ko je protiv? (Niko.) Ko se uzdržao od glasanja? (Niko.) Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije u periodu od 10. avgusta do 19. decembra 2007. godine i Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 25. decembra 2007. godine. Molim službu da izvrši prebrojavanje glasova. Ko je za molim da digne ruku? (130) Ko je protiv? (Niko.) Ko se uzdržao od glasanja? (Niko.) Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 92. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim službu da izvrši prebrojavanje glasova. Ko je za molim da digne ruku? (150) Ko je protiv? (Niko.) Ko se uzdržao od glasanja? (Niko.) Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. D n e v n i r e d: 1. Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije u periodu od 10. avgusta do 19. decembra 2007. godine i Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini 25. decembra 2007. godine. Rad po utvrđenom dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije (10. avgust – 19. decembar 2007) i Predlog rezolucije Narodne skupštine o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije Primili ste Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije i Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije, koju je podnela Vlada. Primili ste amandman koji su na tekst Predloga rezolucije zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandar Marton, Radovan Radovanović i Aleksandra Jerkov. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Dajem reč gospodinu Borisu Tadiću, predsedniku Republike Srbije.
Gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo poštovani poslanici, dozvolite mi da dam svoju ocenu vezano za tok pregovora o budućem statusu Kosova i Metohije. Pregovori koji su vođeni u protekle dve godine bili su veoma teški i neizvesni. Pregovarački tim, koji je dobio mandat od ove skupštine, radio je, po mom mišljenju, dobro svoj posao, dosledno se zalažući za princip očuvanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije. Snaga pozicije Državnog pregovaračkog tima u pregovorima bila je u tome što smo nastupali jedinstveno, koristeći demokratska, diplomatska i pravna sredstva i njih je pratila snažna argumentacija svakog našeg pojedinačnog predloga. Zahvaljujući ovakvom pristupu, pregovori intenzivno traju evo već dve godine, uprkos stalnim pretnjama i prognozama koje dolaze sa najrazličitijih strana koje uporno govore da će upravo na taj i taj datum Kosovo i Metohija postati nezavisni. A evo, svi smo ovde svedoci da i posle svih tih glasina Kosovo i dalje nije nezavisno. Zbog toga moramo nastaviti da branimo svoj državni i nacionalni interes, na isti način i sa istom upornošću kao i do sada. Svaki drugi pristup pregovorima ili promena jedinstvene državne politike predstavljalo bi uvođenje Srbije i njenih građana u rizik i u neizvesnost. Uveren sam da niko u ovoj sali nema ozbiljne primedbe na principe na kojima se zasniva odbrana naših državnih interesa i perspektive naših građana. Svako odustajanje od principa na kojima se temelji odbrana Kosova i Metohije u suštini bi bila predaja pred problemima koje Srbija ima. Mi, izabrani predstavnici građana, na predaju nemamo prava i zbog toga tražim od vas da nastavimo da interese države i građana branimo punim kapacitetom. Poštovani poslanici, Srbija je u pregovorima o budućem statusu Kosova imala proaktivan stav i inicijativu. Svojim predlozima otvorili smo mogućnost za postizanje kompromisa koji bi uvažavao legitimni interes i kosovskih Albanaca i Srba, i drugih nealbanaca i same države Srbije. Nažalost, u tom procesu, na drugoj strani nismo imali sagovornika. Prištinska delegacija uporno se trudila da po svaku cenu izbegne temu pregovora – budući status Kosova, pokušavajući da razgovor odvede na krivi kolosek, na tzv. poststatusna pitanja. Mi to, naravno, nismo dozvolili niti jednog trenutka. Za nas jedina tema pregovora jeste budući status Kosova i Metohije i život ljudi u našoj južnoj pokrajini. Predlagali smo modalitete najšire moguće autonomije, po uzoru na one koji funkcionišu u svetu, neke od njih više decenija, neke kraće, kao što su modeli Olandskih ostrva ili Hong Kong. Naravno, pregovarački tim nije imao ideju da ti modeli budu preslikani, već da se primene odgovarajuća iskustva koja su se u praksi dokazala. Uvereni smo da je ovde, na Balkanu, moguće konflikte i nesuglasice rešavati jedino kompromisom. Zbog toga smo pozivali i uporno pozivamo na nastavak pregovora, jer smo uvereni da je rešenje prihvatljivo za obe strane moguće pronaći. I u tom smislu, dobrodošao je svaki predlog u korist nastavka pregovora o statusu Kosova i Metohije, jer je dugoročno, stabilno i mirno rešenje interes svih država i naroda u regionu. Dame i gospodo, kada govorim o predlozima, tu, pre svega, mislim na podršku i inicijativu koja dolazi od Ruske Federacije. Veoma je značajno i saopštenje sa sastanka "Trojke", šefova diplomatija Grčke, Rumunije i Bugarske, u kome se navodi da diplomatski napori za postizanje sporazuma o Kosovu nisu iscrpeni. Sednica Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija od 19. decembra pokazala je da u tom telu postoji duboka podeljenost po pitanju budućeg statusa Kosova i Metohije. Ta situacija govori u prilog našem stavu o potrebi nastavka pregovora. Nova sednica Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija na temu Kosova i Metohije biće održana 9. januara i na njoj ću zastupati našu državnu jedinstvenu politiku. Što se tiče najave deklaracije o unilateralnom proglašenju nezavisnosti Kosova, podsetio bih da su takve najave iz Prištine dolazile i proteklih godina. Jednu takvu odluku su privremene institucije na Kosovu već donele, ali ona je bila odmah poništena. Što se tiče Srbije, ona bi svaku ponovnu odluku te vrste odmah proglasila nevažećom. Srbija nikada neće prihvatiti nezavisnost Kosova i Metohije! [[Aplauz.]] Dame i gospodo, poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, rešenje budućeg statusa Kosova i Metohije mora da se donese u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija, kao što i taj organ Ujedinjenih nacija mora da saglasnost da i na bilo kakvu promenu sastava civilne i vojne misije u našoj pokrajini. Ukoliko bi došlo do bilo kakvog nasilja na Kosovu i ukoliko KFOR ne bi bio u mogućnosti da na adekvatan način reaguje i zaštiti Srbe i druge nealbance, Vojska Srbije je spremna da u svakom trenutku, štiteći interese svih građana koji žive na Kosovu i Metohiji, uz pristanak nadležnih međunarodnih institucija, upravo poštujući međunarodno pravo, pomogne i pruži zaštitu ugroženom stanovništvu. Dame i gospodo narodni poslanici, ovom rezolucijom o Kosovu i Metohiji potvrđuje se jedinstvena državna politika kojom štitimo teritorijalni integritet i suverenitet Srbije i dalji napredak evropskih integracija naše zemlje. Naša država će učiniti sve da Kosovo ostane u Srbiji, a Srbija na svom evropskom putu, a oba ova principa moramo da ostvarimo mirnom politikom, mirnim i diplomatskim sredstvima. Izolacijom od ostatka sveta i ratom niti možemo sačuvati Kosovo, niti obezbediti ekonomsku perspektivu za građane. Sigurnost i stabilnost za sve naše građane su moj, a siguran sam i vaš prioritetni zadatak. Zahvaljujem vam se na pažnji i uveravam vas da će sve državne institucije i u narednom periodu dosledno sprovoditi jedinstvenu državnu politiku o Kosovu i Metohiji. Hvala veliko. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem se predsedniku Borisu Tadiću. Sada bih reč dao dr Vojislavu Koštunici, predsedniku Vlade Republike Srbije. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, danas se pred vama nalazi Izveštaj Državnog pregovaračkog tima kako biste mogli u potpunosti da se upoznate sa svim relevantnim činjenicama o dosadašnjim pregovorima. Pred vama je istovremeno i Predlog rezolucije koja usmerava dalji rad i obavezuje državne institucije na zaštitu suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. Smatram da posebnu pažnju zaslužuje poslednja sednica Saveta bezbednosti na kojoj je razmatran Izveštaj posredničke ''Trojke''. Dužnost mi je da vas izvestim da je na ovoj sednici 19. decembra, najkraće rečeno, voljom Amerike i nekoliko evropskih država, sprečena zvanična inicijativa Rusije da se nastavi pregovarački proces i na taj način je, zapravo, blokiran rad Sveta bezbednosti na pronalaženju kompromisnog rešenja za budući status srpske pokrajine Kosovo i Metohija. Istovremeno, zapadne zemlje, predvođene Sjedinjenim Američkim Državama, saopštile su da će posle predsedničkih izbora u Srbiji priznati jednostranu nezavisnost pokrajine i to na osnovu odbačenog Ahtisarijevog plana. Mi se, dakle, nalazimo u sledećoj situaciji – Sjedinjene Američke Države su odlučile da ne može dalje da se pregovara, sa obrazloženjem, da samo za kosovsko pitanje nije moguće pronaći kompromis. I više od toga, Amerika je odlučila da jedan problem, koji je Savet bezbednosti započeo da rešava svojom rezolucijom, mora biti rešen izvan Saveta bezbednosti direktnim kršenjem Rezolucije 1244, Povelje Ujedinjenih nacija i završnog Helsinškog akta. I kada se sve ovo sagleda ne može a da se ne nametne pitanje zbog čega se Amerika odlučila za otvoreno rušenje međunarodnog prava i sistema Ujedinjenih nacija. Verujem da niko nije pomislio da Sjedinjene Američke Države sve ovo preduzimaju zbog interesa albanske nacionalne manjine na Kosovu i Metohiji. To se zapravo najbolje videlo na samoj sednici Saveta bezbednosti, 19. decembra, na kojoj predstavnik kosovskih Albanaca kao da nije ni učestvovao. Ideju o jednostranoj nezavisnosti Kosova zastupali su i branili američki i britanski ambasadori, sa autentičnom borbenošću i žarom kojim se brane samo vlastiti interesi. Nesumnjivo je da Amerika urušava važeću Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti, pre svega, zarad ostvarivanja svojih vojno-bezbednosnih interesa. Sjedinjene Američke Države svesno žrtvuju državne i nacionalne interese Srbije i životne interese kosovskih Albanaca samo da bi napravili kvazidržavnu tvorevinu kojoj bi NATO pakt bio, kako to piše u Aneksu 11 Ahtisarijevog plana, ''konačan organ'' vlasti u navodno ''nezavisnom Kosovu''. Da bismo bolje sagledali ovu politiku sile mi možemo stvari da postavimo i na sledeći način. Ako je do poređenja ko poseduje veću silu prihvatamo da je sila na strani Amerike. Ali pri tom imamo i drugu stranu medalje, da je Amerika, koja je u jednom trenutku ostatku sveta izgledala kao simbol slobode, danas na primeru Kosova sve više postaje simbol politike sile. Srbija ne može biti srećna što se ova politika sile okrenula protiv nas, ali možemo biti potpuno spokojni zato što naša snaga počiva u poštovanju prava i što branimo jednostavnu istinu da je Kosovo Srbija. Možemo da prihvatimo da je danas u svetu zavladalo takvo stanje da za mnoge zemlje pravo ne znači skoro ništa, kao ni istina, ni pravda, ni dostojanstvo države i naroda. Možda je sa rušenjem Rezolucije 1244 već započela jedna nova epoha, u kojoj su prave vrednosti sila, nasilje, nepravda, ponižavanje slabijeg i trgovina nacionalnim dobrima i državnim interesima. Srbija se svakako nije pridružila i prigrabila blagodeti ove politike sile i mi svoju snagu crpimo iz narodne volje koja je utvrdila Ustav Srbije i položaj Kosova unutar Srbije. Oslonac, naravno, imamo i u odluciNarodne skupštine koja nam je poverila da, držeći se prava i pravde, branimo Kosovo i Srbiju. Zato, ako priznajemo da je sila na strani Amerike, možemo biti sigurni da kada je reč o pravu stvari stoje potpuno u korist Srbije. Ovde u Narodnoj skupštini to možemo potkrepiti čvrstim dokazima, koji su već celom svetu obznanjeni,koji glase, i nabrojaću ih sada. Nije Srbija, već je Amerika rekla da se prekidaju pregovori, dok se Srbija zalaže za nastavak pregovora. Nije Srbija, već je Amerika rekla da kompromis nije moguć, dok se Srbija zalaže za postizanje kompromisa. Nije Srbija, već je Amerika rekla da će posegnuti za jednostranim rešenjima, dok se Srbija izričito protivi jednostranim aktima. Nije Srbija, već je Amerika rekla da će delovati izvan odluka Saveta bezbednosti, dok se Srbija zalaže da sve odluke mora doneti Savet bezbednosti. Nije Srbija, već je Amerika, zapretila da će pogaziti važeću Rezoluciju 1244 i Povelju Ujedinjenih nacija, protivpravno priznavajući jednostranu nezavisnost, dok Srbija zahteva da se strogo poštuje Rezolucija 1244 i Povelja Ujedinjenih nacija. Poštovani narodni poslanici, zamislimo sada da se uloge zamene, tako da sada Srbija zastupa ovde pobrojane stavove koje u kosovskom pitanju zastupaju zemlje stare zapadne demokratije. Šta bi se desilo? Nema sumnje da bi svi svetski mediji odmah Srbiju stavili na stub srama, a ne bi bile isključene ni mnogo surovije mere. I kada se zamisli takva zamena uloga još bolje se vidi koliko je Srbija u pravu i još jasnije postaje da se ona, zapravo, bori samo i jedino za svoje pravo. Naš veliki srpski patrijarh Pavle dao je amanet svom narodu da ni kada bi se radilo o samom našem opstanku ne bismo smeli da činimo nepravdu, a to su istovremeno i reči koje danas i svetu upućuje Patrijarh srpskog naroda. Zbog svega toga mi moramo i sami pokazati više samosvesti i samopoštovanja za borbu koju ceo srpski narod vodi za odbranu Kosova. Istorijska je činjenica da Kosovo nikada nijedan srpski naraštaj nije izdao i svaki ga je branio u granicama, naravno, svojih moći. Zato i mi treba da učinimo onoliko koliko možemo i ono što moramo, što nam dužnost i savest nalažu, a neke bolje, buduće generacije neka učine i više. Poštovani narodni poslanici, da svi ili skoro svi delimo zajedničku čvrstu privrženost stavu da Srbija jednom zauvek odbacuje svaku vrstu nezavisnosti Kosova i da je to prva i poslednja reč Srbije – u ovom času naša zadnja linija odbrane od nasilja i jednostrane nezavisnosti mora biti snažna rezolucija koju Skupština Srbije danas treba da usvoji. To je, istovremeno, i veoma važna, ohrabrujuća, značajna poruka Srbima sa Kosova, da imaju svoju Vladu i svoju Skupštinu u Beogradu i da moraju znati da su oni ravnopravni i punopravni građani Srbije, a da, opet, ilegalni akt o jednostranoj nezavisnosti treba da ignorišu kao nepostojeću pojavu. Svi dobro znamo, takođe, i to da je Rusija sve ovo vreme bila čvrst i veran saveznik Srbije, braneći principijelno međunarodno pravo i pravo Srbije da joj se ne otima teritorija. Predsednik Putin nije dozvolio da se u Savetu bezbednosti ponizi Srbija i bude prva država, od kada postoje UN, kojoj je oduzeta teritorija. Da nije Rusije, u očima ukupne svetske javnosti naša borba bi sa velike visine odbrane prava, što ona jeste u ovom času, bila bi svedena na jedan mali regionalni sukob u kome se dve strane bore da ostvare svoje partikularne interese. Tvorci nezavisnosti Kosova bili su smislili da Srbiji utisnu žig jedine države koju je dozvoljeno komadati, da to proglase, kako oni kažu, jedinstvenim i neponovljivim slučajem koji nije presedan, zato što je reč o Srbiji. Sve predloge novih rezolucija koje su se zasnivale na Ahtisarijevom planu i predviđale slanje misije EU za sprovođenje nadzirane nezavisnosti Srbija i Rusija su zajedničkom politikom sprečile da budu usvojene u Savetu bezbednosti. I zato, naravno, dugujemo veliku zahvalnost Rusiji. Poštovana Narodna skupštino, borba za Kosovo je borba za slobodu Srbije. Bilo bi najbolje da se sa kosovskim Albancima dogovorimo da živimo mirno, slobodno i zajedno, jer je Kosovo dovoljno veliko za ostvarivanje obostranih suštinskih interesa. Da ne podsećam, to je potpuno u skladu sa vrednostima multietničnosti u koje se zaklinje današnji demokratski svet. Problem je to što pored srpskih i albanskih interesa očigledno nije moguće zadovoljiti i američke interese, jer SAD sprečavaju kosovske Albance da krenu u susret dogovoru. Srbija neće odustati od pronalaženja dogovora, ali još manje može odustati od Kosova, jer mi, ni kao narod, ni kao država nismo slobodni ako Kosovo nije, onako kako to piše u Ustavu, pokrajina unutar Srbije. Poštovana Narodna skupštino, da li Srbija može dati deo svoje teritorije, dati Kosovo zarad bilo kojeg drugog cilja ili interesa? Onaj ko misli da može, mora najpre od naroda dobiti odobrenje da se promeni Ustav, pa tek onda može da ispunjava takav naum. Sve do tada Ustav nam nalaže da u zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta vidimo prvu i najvišu ustavnu obavezu svih državnih institucija Srbije. Budućnost naše zemlje ne može biti osakaćena Srbija, već naša budućnost mora biti cela Srbija. Kao i svaki narod, moramo da se borimo za svoju budućnost i da se izborimo za očuvanje celovite Srbije. Ako neke zemlje budu mislile da su nas osakatile jednostranom nezavisnošću, Srbija im u narednim godinama mora pokazati da je za nas jednostrana nezavisnost najobičnija marionetska tvorevina koja treba da nestane. Mi se moramo boriti i izboriti za budućnost Srbije, jer drugog puta nemamo. U suprotnom, sutra bi lako nekom moglo pasti na pamet da se obogaljena Srbija može komadati, rasparčavati dalje, kako kome bude odgovaralo. Budućnost Srbije i sudbina Kosova su neraskidivo povezani i zato je i jasno šta nam valja činiti. Za nas ovde okupljene, za vas poslanike Narodne skupštine, za sve državne institucije, saglasno Ustavu Srbije, Kosovo i Metohija ostaju sastavni i neotuđivi deo Srbije. To je naša dužnost koju moramo ispuniti. Zato vas pozivam, poštovani narodni poslanici, da zarad očuvanja Kosova, zarad budućnosti Srbije i njene slobode, danas glasate za predloženu rezoluciju. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem se. Dajem reč predstavniku predlagača, gospodinu dr Slobodanu Samardžiću, ministru za Kosovo i Metohiju. Izvolite, gospodine Samardžiću.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine, dame i gospodo, pred vama je izveštaj o pregovaračkom procesu koji je trajao od 10. avgusta do 19. decembra ove godine, izveštaj koji gotovo faktografski konstatuje i opisuje ono što se događalo tokom ova četiri meseca pregovaranja. Taj izveštaj je dat Skupštini na usvajanje, posle čega bi trebalo da se raspravlja i da se usvoji rezolucija, koja vremenski i logički sledi za jednim ovakvim izveštajem, dakle, rezolucija koja bi trebalo da naloži svim državnim organima i svim javnim činiocima šta nadalje da rade povodom Kosova i Metohije i na Kosovu i Metohiji. Ovog puta ću dati samo nekoliko ocena o toku pregovaračkog procesa i o njegovom epilogu, ne zadržavajući diskusiju, budući da je potrebno da više narodni poslanici o tome raspravljaju, nego oni koji su na tome radili. Nova faza je započela posle neuspeha da se na SB donese jedna rezolucija koja bi imala neke elemente Ahtisarijevog plana, pre svega Aneksa 10. i 11. o prisustvu Evropske misije i o prisustvu novog angažovanja NATO na KiM. Državni pregovarački tim pristupio je ovoj novoj fazi sa dobrom političkom voljom, sa adekvatnom pripremom, polazeći od prethodne platforme ili platforme prethodnog pregovaračkog tima, ali u dobroj meri tu platformu inovirajući i dajući neke nove elemente, obzirom na protek vremena i obzirom na potrebe nove faze pregovaranja. Osim toga, tokom pregovora sama država je pojačala svoje diplomatsko delovanje i to je jedan paralelni proces koji je znatno pomagao stavu pregovaračkog tima i njegovoj odbrani državnih interesa tokom pregovaračkog procesa. Uloga ''Trojke'', kao posrednika koju je ovlastio generalni sekretar, bila je mnogo opreznija i mnogo više uravnotežena u odnosu na period koji je vodio gospodin Marti Ahtisari. Tu je uravnotežujuća uloga Rusije bila odlučujuća i ''Trojka'' je, bar na početku, takođe, sa dobrom voljom pristupila ovom procesu, u nameri da se dođe do kompromisnog rešenja. Ovde mogu da konstatujem da je ''Trojka'' tokom pregovora pokazala jedan prilično neuzdržani pragmatizam, ako mogu tako da kažem, dajući svoj predlog da se Srbi i Albanci na ovom pregovaračkom procesu dogovore o čemu god hoće i o čemu god da se dogovore to bi, po njihovoj proceni, bilo prihvatljivo za rešenje. Utoliko je ''Trojka'' u početku nastojala da navede razgovor na temu o odnosima Srbije i Kosova, kako bi se došlo do nekog zajedničkog stava. Naša strana nije prihvatila ovaj put ni ovu taktiku, zato što sedržala strogo onog mandata koji je generalni sekretar dao, a to je, da se govori o statusu KiM i da se dođe do kompromisa oko statusa, a da se o daljim odnosima može razgovarati onda kada je određen status KiM. Najzad, kada pominjem ove strane i učesnike u pregovorima, da pomenem i to da je albanska strana postupila i nastupila gotovo na isti način onako kako je to bilo u prethodnom pregovaračkom procesu. Bila je manje-više nezainteresovana da o samoj temi razgovara, da ulazi u polemiku, da daje svoje predloge, da odgovara na naše predloge, već se ponašala prilično komotno, kao da je finale poznato. Vi, naravno, prepoznajete stari problem ovih pregovora, a to je da je jedna strana bila potpuno dezangažovana i demotivisana da traga za kompromisnim rešenjem, budući da joj je neko u koga je ona verovala obećao nezavisno Kosovo i Metohiju. Sve vreme je stajao taj problem i ta senka konačnog rešenja, kao i u slučaju kada je vodio Ahtisari proces, i to je, dakle, kočilo dobru atmosferu i svaku mogućnost da se dođe do kompromisnog rešenja. Ako bismo dali neku zajedničku ocenu, mogli bismo reći da su pregovori bili bolji i otvoreniji u poređenju sa periodom pregovora koje je vodio Ahtisari. Ipak se razgovaralo o statusu, ipak je albanska strana morala da reaguje na neke naše predloge i, pored toga, što je odbijala da pravi kompromis ili da razgovara o statusu. Stvoren je, to se vidi po izveštaju „Trojke“, jedan minimalni osnov da barem Rusija na Savetu bezbednosti traži nastavak pregovaračkog procesa. To je ona i učinila, kao što znate, 19. decembra, na sastanku Saveta bezbednosti, i ne samo da je ona tražila nastavak pregovora na osnovu bolje atmosfere, ipak nekih minimalnih rezultata, nego i veliki broj članica Saveta bezbednosti, njih pet pored Rusije, podržalo je taj predlog da se nastave pregovori. Tu je stvar blokirala SAD sa jednim brojem saveznika, zemalja uglavnom Evropske unije, koji nisu bili zainteresovani da se ova stvar nastavi. Pregovori, nažalost, nisu mogli da dovedu do kompromisnog rešenja, jer nije postojao pravi podsticaj albanske strane da uđe u te pregovore, kao što je to učinila srpska strana. Ali, glavni vinovnici ovog neuspeha nisu Albanci. Nije delegacija koja predstavlja privremene institucije, već su oni koji su je podsticali na opstrukciju, a to su, pre svega, SAD i jedan broje evropskih zemalja. Na samom kraju, kao zaključak, mogu da kažem da je Srbija u ovoj fazi pregovora stekla dodatni međunarodni kapital, međunarodni kapital koji treba održati i uvećati u narednom periodu, to znači odmah. On se sastoji iz jednog povećanog i pojačanog razumevanja mnogih značajnih zemalja, među kojima i mnogih sila u svetu, ali i mnogih susednih zemalja, mnogih zemalja Evropske unije, mnogih zemalja drugih kontinenata, da Srbija zaista brani svoje interese na osnovu svog i, pre svega, međunarodnog prava. Ona je uverila, Srbija, sve te zemlje da bi nezavisnost Kosova predstavljala jedan opasan presedan, i vi imate sve više takvih reakcija u toku ovog međunarodnog procesa, koji treba da doprinese rešenju Kosova i Metohije. S tim kapitalom mi ćemo nastaviti da radimo i sigurni smo da ćemo postići konačan uspeh prema našim državnim ciljevima i interesima. Hvala na pažnji. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem se ministru Samardžiću. Pre nego što pređemo na izveštaj Odbora za Kosovo i Metohiju, po Poslovniku se javila narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, gospodine Koštunica i članovi Vlade, javila sam se da reklamiram povredu Poslovnika, član 84. u stavu 1, zatim član 104, odredbe člana 225, koji se odnosi na dostavljanje materijala narodnim poslanicima, a s obzirom na to da mi niste dali reč kada sam se javila po Poslovniku, sada reklamiram i član 100, zbog toga što je trebalo da mi date reč, gospodine predsedniče, tada kada sam se za nju javila. Zbog toga ste vi povredili Poslovnik pre utvrđivanja dnevnog reda, prilikom sazivanja ove skupštine, tada je trebalo da mi date reč. Ne vidim zbog čega je predsednik Republike Srbije dobio reč pre mene, pogotovo se ovo odnosi na predsednika Vlade, s obzirom na to da je njega izabrala ova skupština i na to da on za svoj rad odgovara ovoj skupštini. Situacija da predsednik Republike, ministri i premijer dolaze u Skupštinu treba da bude uobičajena. Oni bi zbog prirode svogposla trebalo da posećuju Skupštinu, da se interesuju za rad. Ne vidim razlog da budemo toliko ushićeni time što su oni došli, pa zbog toga da još više kršimo Poslovnik, kao što ne vidim razlog ni da aplauz posle njihovih govora traje dva-tri minuta. Ne vidim razloga ni za radost zbog toga što su rekli, a ni situacijom kakva je danas u Srbiji. Međutim, zbog čega sam se prvo javila za povredu Poslovnika? Na koji način ste vi, gospodine predsedniče, sazvali ovu skupštinu? Pre dva dana ste na sastanku predsednika poslaničkih grupa rekli da će Skupština biti sazvana u petak, sa ovom temom dnevnog reda. Nakon toga su poslanici opet iz medija imali priliku da čuju da će Skupština biti danas, u 14,00 časova. Dnevni red smo dobili danas ujutru, materijal koji prati saziv dobili smo danas ujutru. Ne znam kako vi očekujete da mi proučimo izveštaj Pregovaračkog tima i rezoluciju i da se na dobar način pripremimo za ovu sednicu. Dalje, gde su svi ministri u Vladi? Gde je predsednik, gde je premijer, gde su svi oni bili kada su bile odrađivane druge teme u ovoj zemlji, na drugim sednicama, zašto nisu bili prisutni prilikom usvajanja budžeta, Sporazuma CEFTA, prilikom usvajanja odluke o korišćenju instrumenata pretpristupne pomoći Evropske unije, kada se usvajao Zakon o Ustavnom sudu, kada se usvajao set predsedničkih zakona? Da li to njima nije bitno koliko je ovo, da li im nisu bitni životi ljudi u ovoj zemlji i ono što od tih ljudi zavisi? Zbog čega ovu skupštinu i ovu sednicu održavamo u ovoj zgradi, gde nema uslova za rad poslanika? Moja poslanička grupa se nalazi u kancelariji koju je pozajmila, zbog toga nemamo telefon, nemamo ni internet, nemamo ni televizor i ne vidim razlog da se samo ove sednica skupštine održavaju ovde, kada je reč o Kosovu. Ukoliko želite da izdvojite fizički sednice Skupštine kada se raspravlja o Kosovu od drugih sednica, predlažem vam da narednu Skupštinu zakažete u Prištini, pa ćemo tako pokazati i fizičkim delima da je Kosovo neotuđivi deo Srbije. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Da li želi reč izvestilac Odbora za Kosovo i Metohiju, narodni poslanik Vladimir Milentijević, predsednik Odbora? (Ne.) Da li želi reč dr Vladan Batić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za Kosovo i Metohiju? (Da.) Reč ima dr Vladan Batić.
Gospodine predsedniče Republike, dame i gospodo ministri, gospodine predsedniče Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, na današnji dan, 26. decembra 1968. godine, u istoj ovoj sali, tadašnja Savezna skupština usvojila je amandmane, ustavne amandmane, kojima je tadašnje Kosovo i Metohija praktično dobilo prerogative i ingerencije republike, sa zakonodavnom, izvršnom i sudskom vlašću. To je bio početak institucionalnog kraja Kosova i Metohije, koje se od tog dana više nije zvalo Kosovo i Metohija, već samo Kosovo. Danas, igrom sudbine, simbolikom, na istom tom mestu, vi, gospodo iz vladajuće koalicije, ovom rezolucijom zakucavate poslednji ekser u mrtvački sanduk u koji pretvarate Kosovo i Metohiju. Zašto? Zato što je u rezoluciji moglo i trebalo da piše jedino – šta ako kosovski Albanci proglase nezavisnost, a tu nezavisnost priznaju SAD, Evropa, većina susednih zemalja itd. Šta da rade Srbi sa Kosova i Metohije? Da li da ostaju ili da idu? Ako im nudite da odu, gde da odu? U fiskulturne sale? U fabričke hale? U sabirne centre? Ili im recite, napraviće naši tajkuni ''Kosovo siti'', ''Metohija siti'', živećete životom dostojnim čoveka, kao sav normalan svet. Ako im nudite da ostanu, onda objasnite kako da ostanu. Ko će da ih štiti? Šta će da bude kada padne mrak? Kakva je njihova budućnost, sudbina, perspektive? Zašto? Zato što oni vaši telali, nekih od vas, koji rone krokodilske suze za Kosovom i Metohijom, a čiji su buđelari, kapitali, imovina, firme sve veće i veće, oni će otići. Znači, 10-11 posto Srba sa Kosova i Metohije ima negde da ode u Srbiji i to uglavnom politička ili, da je tako nazovem, intelektualna elita. Šta će običan narod koji nema šta da jede? Šta vi njemu nudite? Na to treba odgovoriti, a da ne govorim o dešavanjima na Kosovu i Metohiji, za koje je odgovorna ova vlast; ilegalni granični prelazi, reket, šverc, kriminal, korupcija, donacije iz tih mrskih zemalja Zapada. A niste pitali Putina možete li da uzmete za svoje privatne projekte te donacije, pare iz budžeta Kosova, a ovamo, to su mrski Šiptari, teroristi, separatisti itd. Međusobni sukobi, anatemisanje i satanizovanje političkih protivnika, obeležavanje onih koji su u Goraždevcu glasali na kosovskim izborima, većinom iz DS, da li ćete da im stavljate žute trake? Traže se konsekvence i sankcije protiv njih. Na to je trebalo odgovoriti. Naša koleginica, gospođa Petković, njena kuća je ugrožena, napadnuta, ćuti se. Mesec i po dana nije bilo sednice Odbora za Kosovo i Metohiju. O tome je trebalo nešto reći u toj rezoluciji, a da ne govorimo o dvostrukim standardima; Biblioteka Kosova – sedište u gradu Beogradu, Muzej Kosova – sedište u Beogradu, „Jedinstvo“, novine – sedište u Beogradu, duple plate itd. O tome ćemo drugi put. Dakle, trebalo je reći – gde će Srbi i trebalo je reći – gde će Srbija, ako već neće u EU. S kim će u savez? Sa Rusijom? Belorusijom? Mongolijom, Kubom? Rodezijom? Čadom? Čujem ovih dana da nas podržavaju Indija, Indonezija i Južna Afrika. Da li je to naša budućnost? Ali to napišite u rezoluciji. To obznanite i recite. Ukinut je Koordinacioni centar za Kosovo i Metohiju, jedina institucija koja je bila priznata od UNMIK-a, bila je u saglasju sa Rezolucijom 1244. Uvedena je Kancelarija Ministarstva za Kosovo i Metohiju protivno Rezoluciji 1244. Neprestano guranje prsta u oko. Kažete, nećete ni u jedan vojni savez. Koji to drugi vojni savez znate izuzev Severnoatlantske alijanse ili NATO pakta? Da je Srbija bila članica Pakta ranije, nijedan kvadratni santimetar njene teritorije niko ne bi mogao da uzme. A EU mi postavljamo uslove, kao nižerazredni fudbaler koji hoće u veliki tim. Oni mu kažu čekaj, nisi za nas, a nešto tamo i kriješ, a vi kažete, ne, ne, ne, ne da ja hoću da dođem nego ću ja vama da postavim uslove. Onda veliki klub kaže, e, niko od vas u narednih 10, 20 ili više godina neće moći da igra u ovom timu. Dakle, mi zatvaramo vrata. Da li je ikad razmatrano ono što je između redova nagovestio italijanski ministar inostranih poslova, gospodin D'alema. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Mogućnost podele Kosova. Pa bolje išta nego ništa. Nemojte pričati, sačuvaćemo ga, a izgubićemo ga. I na kraju, gospodo, vi koji nudite ovu rezoluciju bićete odgovorni ako dođe do tog zla, za svaku traktorsku prikolicu, za svaku srušenu crkvu, za svaku suzu u oku deteta koje se nađe u sabirnom centru i za svakog čoveka i mladića i devojku, obrazovane, pametne koji se mrznu i čekaju u redovima pred ambasadama da negde u dalekom svetu potraže svoju sreću i svoju budućnost. Vi ćete za to biti odgovorni.
Zahvaljujem. Da li se neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS. Izvolite. [[Aplauz.]]
Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko puta u ovoj Narodnoj skupštini nisam nastupao kao predsednik isključivo najjače poslaničke grupe u Skupštini, nego kao narodni poslanik koji bi voleo da postoje tačke dnevnog reda oko kojih treba postići što je moguće veću saglasnost. I da vas podsetim, interese stranke sam u velikoj meri žrtvovao na izradi novog Ustava Republike Srbije, kada sam prihvatio kompromise koji nisu potpuno u skladu sa našim programom i našom ideologijom. Drugi put sam učinio veliku žrtvu kada ste dogovarali sastav nove Vlade, kada sam mogao da nekakvom opstrukcijom, koju biste vi grubo, naravno, pogazili, protivustavno ometam 126 poslanika da formiraju Vladu. Ni tada me nisu vodili stranački interesi. Ovo je danas treći put. Moram da vam kažem, sada ili nikada, treći, pretpostavljam poslednji put imate priliku da SRS pokuša da shvati vaše namere kao dobronamerne, kao državotvorne, kao namere aktuelne vlasti koja želi da sačuva Kosovo i Metohiju i ovog puta, uz obrazloženja koja ću od vas zatražiti, mi smo spremni da vam pružimo šansu da ovom rezolucijom pokažemo građanima Srbije šta mi to, u stvari, na Kosovu i Metohiji želimo. Meni je govor predsednika Republike ličio na uspavanku, na anesteziju pred amputaciju. Nije tako lako i nije tačno da Kosovo i Metohija nije nezavisno, do sada smo se za to izborili. Molim vas, pripremite nas za nezavisnost Kosova i Metohije, proglašenu od strane Albanaca i prihvaćenu od strane vaših prijatelja. Molim vas, i vas i predsednika Vlade, nemojte nam ovde govoriti o zapadnim silama, nemojte nam govoriti o Americi, govorite nam o EU. U vašim govorima nisam čuo šta to želi EU, izuzev potpredsednika Vlade koji je pomenuo Savet EU, izjavu komesara za pridruživanje, ali čija je stranka apsolutno jasno pre samo nekoliko dana iznela stav da EU mora u Sporazumu o pridruživanju da kaže šta je za nju Srbija. Kompromisima i dogovorima koji su jako truli i traju već godinu dana, vi ste došli do nekog teksta rezolucije, ponosni ste na to što ste se dogovorili. Jesmo li mi, koji čekamo da se vi dogovorite, ponosni na ono što ste se dogovorili? Da li je svako od vas pojedinačno ponosan na ono što ste se dogovorili? Da li je ovo baš tekst koji je želeo predsednik Republike? Da li je ovo tekst koji je želeo predsednik Vlade? I ko sada stoji iza ovog teksta? Ko će da ispunjava naloge iz rezolucije? Ko vodi spoljnu politiku, gospodine predsedniče Vlade? Predsednik Republike koji ništa nije rekao o budućim odnosima Srbije sa drugim međunarodnim organizacijama, sa drugim državama koje priznaju nezavisnost, samo je pripretio ratom ili vi, gospodine predsedniče Vlade, koji ste jasno ovde, čini mi se, izneli svoj stranački stav, niste smeli da ga upišete u rezoluciju, ali od vas očekujem da ostanete pri tom stavu u kome jasno piše da mi nećemo potpisivati sporazume sa onima koji nas ne priznaju kao državu koja je suverena, celovita, jedinstvena, u granicama u kojima je član UN. Naša borba za Kosovo i Metohiju nije borba za teritoriju, nego za granice države. Samo za granice države. Podrazumeva se da nema ko da vam otme teritoriju ako odbranite granice. Sve je ovde potpuno jasno. I svi smo krivi za ovo što se dešava. Uopšte ne amnestiram bilo koga. Ni sebe. Došli smo do dana "d". Vi mene podsećajte šta je bilo krajem 2000. godine, a ja ću vas da podsećam šta je bilo u ovih sedam godina otkako stena vlasti i ništa nećemo dobiti i ništa nećemo postići. Evo, danas je taj dan da se suočavamo sa svojom savešću, sa svojim greškama, sa svojim uspesima i kada od danas krećemo svi zajedno u jedan uspeh ili u jedan neuspeh, ali da ga svi nosimo na leđima, da više niko nikoga ne optuži da je prevario, da je izmanipulisao, da nije hteo, da nije mogao, da nije smeo. Da li je ova rezolucija odbrana Kosova i Metohije u sastavu Srbije? Da li je ova rezolucija znak da nema razgovora sa onima koji ne priznaju da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije? Da li je ova rezolucija znak da će svi ministri, sve vlade koje Srbija sada trenutno ima, a ima ih nekoliko, da će svi braniti Kosovo i Metohiju u svim razgovorima koje budu vodili. Ako je to znak, mi ćemo sa po dve ruke da glasamo za ovu rezoluciju, ali mi je sumnjivo zašto to ne piše tako jasno u ovoj rezoluciji. Što vam je trebalo da nam učinite maglovitom ovu rezoluciju i da nas sada ubeđujete ovde kako imate čiste namere? Od koga se to bojite?Vaš sud su građani Srbije. Nema suda u Moskvi, nema u Briselu, nema u Vašingtonu, izuzev u Srbiji – za političare. [[Aplauz.]] Ja nisam siguran da će sutra građani Srbije razumeti rezoluciju. Oni koji su za razgovore sa Evropskom unijom po svaku cenu, reći će – pa to piše ovde u rezoluciji. Jer mi ćemo se truditi da očuvamo suverenitet države, pa ako ne uspemo, bože moj, mi ćemo reći – nismo uspeli. Oni koji nisu za razgovore po svaku cenu, oni koji su za Srbiju po svaku cenu, oni će reći, pa ovde u rezoluciji piše – očuvaćemo suverenitet, i nema pregovora, i nema pridruživanja, i nema Sporazuma i nema bilo čega, ako neko ne prizna da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Nemoguće je, po vašim dosadašnjim istupima, po vašoj ideologiji, po onome kako vas svi poznajemo, a ja posebno, da je ovo dokument oko koga se slažete i vi iz DS i vi iz DSS. Nemoguće je, niste pronašli dokument oko koga se slažete, zato što vam Ustav nije bio imperativ. Što vi nama izmišljate definiciju koja piše u Ustavu? Zbog čega smo, kao garant državnosti, usvojili taj Ustav – vi odustajali od nekih svojih principa, mi odustajali, došli do teksta oko koga se ogromna većina građana izjasnila na referendumu? Zbog čega, ako to ne piše u ovoj rezoluciji, šta će nam formulacije koje ništa ne znače? Srbija je država u čijem je sastavu Kosovo i Metohija. Predsednik Republike polaže zakletvu da će braniti takvu Srbiju. Mi nemamo predsednika Republike koji je položio tu zakletvu. Predsednik Vlade čak i nema obavezu da polaže takvu zakletvu. Sa koliko neizvesnosti mi danas očekujemo ovu sednicu, a kako je tek Srbima i nealbancima na Kosovu i Metohiji. Jesmo li u stanju da ih zaštitimo?! Hvala vam, gospodine predsedniče države, što nastupate kao moj portparol. Izvanredne ideje iznosite, samo što sam ih ja izneo pre vas, pa bio napadan da hoću da vodim Srbiju u rat. Sada su došli do svih tih stavova, odlično. Ne ljutim se. Nisam to nigde ni patentirao, smatram da dobru ideju svi Srbi treba da sprovode. Dobro je što ste pregovarali, znali ste i sami da od toga nema ništa. Rekli smo vam to pred prvi odlazak na pregovore. Rekli smo – niko ne može da spreči, niti iko treba da sprečava pregovore. Ali, vi tamo nailazite na bedem koji je podigla Amerika, predvodeći Evropsku uniju. Taj bedem se zove – nezavisnost Kosova i Metohije. Taj bedem vas je prvo uveo u pregovore u kojima uopšte nije bilo pregovora. Ne znam s kim ste razgovarali dok Ahtisari nije napisao svoj plan, sa Albancima niste. Taj bedem je, posle toga, uveo Albance u priču da ništa ne prihvate, da samo sačekaju da protekne vreme. Mi smo predlagali i predlagali, predlagali i predlagali. A, ko nas pita jesmo li predlagali ili smo prihvatili predloge. Imali ste pred sobom Rambuje. U Rambujeu mi nismo prihvatali. Albanci su predlagali i Albanci su dobili što su hteli – bombardovanje Srbije. Sada smo mi predlagali, Albanci nisu prihvatali, opet bi se moglo reći – da Srbija bude bombardovana. Da li ste vi tu pronašli kojim se principima rukovodi Amerika kada raspravlja o sudbini Srbije? Principi su jasni, oni traže nezavisnost za Kosovo i Metohiju. Naši principi su jasni – nema nezavisnosti Kosova i Metohije! Ja vas molim, sve ovo što u naznakama piše ne sme da ostane nedorečeno. Šta to znači – Vlada će preduzeti mere? Ma, Skupština treba da naloži Vladi koje mere. Ko će da izvrši kontrolu Vladinih mera koje je Vlada pripremila? Narodna skupština, nemojte da bežite od Narodne skupštine. Neka ona stoji iza vas. Najjači je političar iza koga stoji Narodna skupština. Nije bitno da se vas dvojica dogovorite, nego da se dogovorite sa Narodnom skupštinom. Ali, Narodna skupština je mehanizam, 250 poslanika traži da razume, čak i vaši poslanici zahtevaju od vas da im sve bude jasno, jer jednog dana svačija će odgovornost biti na ispitu, pa i odgovornost poslanika koji su glasali, a nisu znali za šta glasaju. Mi ćemo, kao i uvek, žrtvovati i svoju ideologiju, i svoj program i želju da ovo bude kristalno jasno i glasaćemo za ovaj predlog rezolucije. Ali, vi nam dugujete završnu reč ovde; i gospodin predsednik države i gospodin predsednik Vlade. Šta to znači, ta tačka ''đ'', šta ona predstavlja? To nije reko ni ministar, valjda on sme, on neće da vodi nikakvu partiju u životu. Šta to znači za građane Srbije? Šta to znači u pregovorima sa Evropskom unijom? Da li će Vlada doneti odluku da se potpiše Sporazum o pridruživanju, u kome Evropska unija neće garantovati da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije? Gospodine predsedniče Vlade, podsećam vas na izjavu vašeg portparola od pre samo nekoliko dana, čak je rekao da ćete insistirati da to bude u Predlogu rezolucije. Hajde, prihvatam da to niste mogli da stavite u Predlog rezolucije, ne ide vam se u sukob sa predsednikom države, dobro, ali to morate sada da nam kažete. Ako dođe do Sporazuma u kome ne piše da je KiM u sastavu Srbije, hoćete li vi na sednici Vlade glasati da gospodin Đelić, koji je spremio penkalo, ode i potpiše taj Sporazum, pošto ste ga već ovlastili da to potpiše? Lako je igrati se, teško je biti ozbiljan. Srbija je sada pred najozbiljnijim ispitom, u vreme predizborne kampanje, u vreme kada nije sasvim svejedno šta će biti do 20. januara; i ne računam na 3. februar, nemojte ni vi da računate da ćete imati nekih obaveza 3. februara. [[Aplauz.]] Potpuno jasno želim da vam kažem, u ovoj teškoj borbi za KiM svako je dobrodošao. Nikoga niti odbacujte, niti ćemo mi bilo koga da odbacujemo. Ali, svakoga ko ne misli da učestvuje u ovoj borbi pozivam da dobro razmisli o tome šta ostavlja svojim potomcima i kako će pred svoje pretke. Ovo nije poziv u rat. Nemojte da pominjete vojsku ovde. Ovde nema mesta za našu vojsku. Ovde ima mesta za tešku diplomatsku borbu, za oslonac na prijatelje u svetu, za oslonac na svakoga ko može da nam pomogne da proizvodimo, da radimo i da kupi našu robu. Gospodo, ovo nije oslonac na zapadnu civilizaciju kojoj mi pripadamo, ali koja nas neće. Ovo je oslonac na prijatelje u svetu. Bogu hvala, niste nas dovoljno posvađali sa prijateljima u svetu, a žarka vam je bila želja od 2000. godine. Da sada stanete pred ogledalo i da se setite šta ste sve radili 2001. godine, pognuli biste glavu pred ruskim stavom. Rusija je tada bila kužna zemlja za vas. Pominjanje Rusije je ovde bilo, bezmalo, pozivanje na prokletstvo. Danas nas je Rusija uvukla u odbranu KiM i vi niste ni dragovoljno pošli za njom, ali sada idete za njom. Nemojte slučajno da istupite iz toga. U odbrani KiM imate podršku SRS sve do časa dok mi ne budemo odlučivali. Ali, mi nismo opozicija u odbrani Kosova i Metohije. Mi smo opozicija kada pljačkate narod. Mi smo opozicija kada donosite loše zakone, kada nema proizvodnje, kada kradete, kada ste u mitu i korupciji, ali kada krenete u odbranu Kosova i Metohije tu vam nismo opozicija i nije me sramota. [[Aplauz.]] Nećete danas imati opozicione govore od poslanika SRS, ali ćete imati zabrinute govore, odlučne i čvrste govore, imaćete samo jedno pitanje – da li je ulazak u EU prioritet u odnosu na Kosovo i Metohiju ili ne? Nemojte da nam kažete da je to prioritet. Molim vas da to ne kažete, jer to će podeliti Srbiju. Koliko god da je uplašena i zabrinuta, koliko god da svako od nas strahuje za svoje dete, za svoje unuče, nemojte da kažete da ima nešto važnije od sudbine Kosova i Metohije i od opstanka Kosova i Metohije u sastavu Srbije, jer mi smo građani Srbije. Mnogi od nas su Srbi, to iz nas ne može da se istera, ni pretnjama, ni ucenama, ni nagradama, ni poklonima, niti bilo kakvim obećanjima. Stigli smo mi do, bezmalo, poslednje rezolucije o Kosovu i Metohiji. Sledeća mora da bude predlog mera. Zadovoljan sam kako smo tamo bili zastupljeni. Mi smo bili dobro predstavljeni na sednici Saveta bezbednosti. Znam da ne bi trebalo da bilo koga od vas sada ovde ni hvalim, ni kudim, činiće se mnogima da očekujem bilo čiju podršku. Ne treba mi podrška, vi ste za mene režim. Održavajte se, radite šta god hoćete, samo vam nećemo dati da zbog toga Srbija strada. Dakle, priznajem da smo bili dobro zastupljeni na sednici Saveta bezbednosti, ali ova rezolucija nije proistekla iz govora predsednika Vlade na sednici Saveta bezbednosti. E, samo se toga bojim, bojim se ljudi sa dva lica. Nastupite otvoreno, smelo, čestito, kako tamo, tako ovde, pa kada dobijete aplauz da možete na obe strane, kada vas neko kritikuje da vas kritikuje na obe strane. Nemojte kada krenete na put, čim sednete u avion da pomislite da tamo ne smete da budete onako hrabri kako ste ovde. Tamo treba da budete još hrabriji. Pregovarajte i dalje, razgovarajte i dalje, pozivajte Albance na dijalog, ponudite im apsolutnu autonomiju kao što ste im i do sada nudili, ali spremite državu za vreme kada će Albanci proglasiti nezavisnost i kada će vaši prijatelji iz EU tu nezavisnost prihvatiti. Spremite nas, mi nismo kažnjeni da ne znamo šta nas čeka za možda i mesec dana, ali ja očekujem već posle 20. januara, pošto više neće imati razloga da podržavaju jednog kandidata. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik poslaničkog kluba SPS, a potom Čedomir Jovanović, predsednik poslaničkog kluba LDP.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Republike, predsedniče Vlade, uvaženi ministri, ne znam i bojim se da mnogi od onih koji učestvuju u radu današnje sednice Narodne skupštine Republike Srbije nisu svesni šta građani Republike Srbije, a naročito građani Kosova i Metohije, pripadnici srpskog naroda, očekuju od državnog rukovodstva za koga su glasali na izborima. Očekuju odgovoran odnos po ovom pitanju, očekuju da ne govorimo mnogo o međustranačkim pitanjima i o prošlosti, nego da govorimo o onome šta će se desiti danas i sutra u vezi sa Kosovom i Metohijom, šta će se desiti sa odbranom teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije. Želim odmah na početku da vam kažem, ne postoji taj predlog rezolucije ili bilo kog akta u kojem stoji da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije za koji SPS neće glasati, bez obzira šta mislimo o onima koji to predlažu, bez obzira da li smo na vlasti ili u opoziciji, jer ovo nije pitanje vlasti i opozicije, ovo je pitanje odnosa prema svojoj državi i prema svom narodu. Zato treba da se čuvamo međusobnih optužbi. Albanska politika po ovom pitanju je jedinstvena. A kakva je srpska politika po ovom pitanju? Kao i po svakom drugom, apsolutno nejedinstvena. Pitajte svakog Albanca na Kosovu i Metohiji šta želi, šta hoće i za šta se bori. Reći će vam jasno. Pitajte srpske političare za šta se zalažu i za šta se bore, nećete dobiti jedinstveni odgovor. I bojim se da ponekad i trpimo ono što zaslužujemo, upravo zbog tog srpskog nejedinstva na političkoj sceni. Već sam rekao, SPS ima mnogo primedaba na tekst rezolucije. Na početku bih samo želeo da kažem, da sam zlurad rekao bih da je ova rezolucija danas na neki način verifikacija onoga šta je državno rukovodstvo Srbije radilo pre 2000. godine. Zašto? Ja ću vam spomenute Rambuje. Neću spomenuti, pročitaću Rambuje u kojem stoji poglavlje 8 – tri godine po stupanju na snagu ovog sporazuma biće organizovan međunarodni sastanak da bi se utvrdio mehanizam za konačno rešenje Kosova, na bazi volje naroda. Pitam vas, gospodine predsedniče Republike i gospodine predsedniče Vlade i gospodine ministre za Kosovo i Metohije i šefu pregovaračkog tima – da li biste vi prihvatili tu formulaciju u sadašnjem tekstu koji bi vam neko ponudio? Siguran sam da ne biste. Ne bih govorio o tome šta ste govorili o toj politici, ali ne treba vaše mišljenje da se menja u odnosu prema tome da li ste na vlasti ili u opoziciji, nego treba da gledate suštinu problema. Narodna skupština Republike Srbije utvrdila je pred bombardovanje principe za rešavanje Kosova i Metohije – politička sredstva i dijalog kao jedini put mirnog i demokratskog rešenja krize na Kosovu i Metohiji, puno poštovanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije i Jugoslavije, puna ravnopravnost svih građana, svih nacionalnih zajednica i etničkih grupa na Kosovu i Metohiji, bez mogućnosti za bilo čiju majorizaciju, rešenja usklađena sa Ustavima Srbije i Jugoslavije i međunarodnim standardima u oblasti ljudskih i građanskih prava i prava pripadnika nacionalnih manjina. Kosovo i Metohija ne mogu dobiti status Republike, nego autonomije po najvišim međunarodnim standardima u okviru Srbije i Jugoslavije. Ne prihvatamo nijednu meru kojom bi se menjao teritorijalni integritet i suverenitet i pokušalo izvesti otcepljenje Kosmeta od Srbije. Ima li nešto što ne biste vi potpisali? Ima li nešto za šta se vi danas ne zalažete? Nema. Mi ćemo vas podržati sve dok branite Kosovo i Metohiju, ne zato što podržavamo vašu Vladu, nego što više od vas volimo ovu državu i ovaj narod, Srbiju i Kosovo i Metohiju. [[Aplauz.]] Na jedinstvo iz devedesetih godina, o čemu da govorimo, Vuk Drašković se hvali u nekom intervju u hrvatskim novinama, kaže da je on zaslužan – ako vas neko pita zašto je odziv na mobilizaciju bio samo 10%, onda slobodno odgovorite, to je bilo zbog toga što je Vuk Drašković sa svojim SPO-om hrabrio decu Srbije da se ne odazivaju na te pozive ili da napuštaju zemlju, da beže od te strašne nesreće. I vi govorite o tome da ćemo braniti državu svim sredstvima. Vi ste amnestirali one koji su pobegli, a hoćete da neko sada šalje svoju decu da brani jug Srbije? Ovde ste napisali sa pravom da je bombardovanje Srbije bilo pravno nelegalno, jer je bilo bez odluke Saveta bezbednosti UN, ali ste pomilovali one koji su bombardovali ovu državu i ovaj narod, posle 2000. godine. Zato mislim da, ukoliko bismo se vraćali u prošlost, bilo bi mnogo razloga da kažemo da Srbija nikada ne može da vodi drugačiju politiku nego ovakvu prema Kosovu i Metohiji, zato što suština problema na Kosovu i Metohiji nije nedostatak ljudskih prava Albanaca, nego želja Albanaca da stvori svoju nezavisnu državu. I to je vekovima. Mi smo predložili, ja sam to ministru Samardžiću predložio, da se pođe od Rezolucije 1244. Možda je to nekome nezgodno. Rezoluciju 1244 i SPS su kritikovale i jedna i druga strana. SRS je govorila da je to kapitulacija. Vi iz DOS-a ste govorili da je to suluda politika i da je trebalo sve prihvatiti, a danas i jedni, i drugi, i treći, i četvrti govorite samo o Rezoluciji 1244. Znači, to je jedina slamka spasa za koju se trenutno drži opstanak Kosova i Metohije u okviru Republike Srbije. Ona naravno nije idealna, ali je rezultat borbe za Kosovo i Metohiju. Pošto vidim da imate primedbe na tu rezoluciju, svi redom, i ovo što govorim, ja vam želim da se izborite samo za ono što ste kritikovali. Sada se izborite za opstanak Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Mnoge države ohrabruju nezavisnost Kosova i Metohije i prete Republici Srbiji priznavanjem ovog protivpravnog čina. Naravno, samo bih želeo da kažem da kada razmatrate moguće mere protiv tih država morate krenuti od jedne proste činjenice, prvo prestanite da otvarate svaki slovenački diskont koji se otvori u Srbiji, otvaraju ga predsednici, ministri, predsednici privrednih komora, oni će prvi priznati nezavisnost Kosova i Metohije. Sa druge strane srpski privrednici ne mogu da otvore ništa u Sloveniji. Dalje, imate Republiku Srpsku. Neko pokušava da kaže da će Kosovo i Metohija biti presedan. Znači, to ćemo samo izvaditi iz međunarodnog prava i više nigde taj princip neće važiti. Onda Rusija neće priznati Pridnjestrovlje, nećemo imati Abhaziju, Osetiju, Kataloniju, nećemo imati Republiku Srpsku. Znači, to važi samo za Kosovo i Metohiju. Ko to kaže? Kada se međunarodno pravo jednom poruši – nema presedana. Zato, gospodine predsedniče, i jedan i drugi, gospodo ministri, zašto ne kažete da, ukoliko neko ne poštuje međunarodne ugovore i međunarodne sporazume, Srbija može da prizna nezavisnost Republike Srpske. Da li je Srbija jedina na ovom svetu predodređena da se na njoj vežba međunarodno pravo i da ona bude primer za presedan? Tražite da se u Republici Srpskoj organizuje referendum o nezavisnosti Republike Srpske. Šta je sa Crnom Gorom? Hoće li vaša bratska Crna Gora, sa kojom ste zajedno, rukovodstvom Crne Gore, oborili vlast 2000. godine, biti jedna od prvih koja će priznati nezavisnost Kosova i Metohije? Kako ćete prema njima reagovati? Bez obzira na nečije poreklo, reakcija mora da bude oštra. Najviše boli kada vas prvi izdaju i prvi udare nož u leđa oni koji na svojoj kapi imaju četiri ''s'' i, u svakom slučaju, ja vas pozivam da to pitanje veoma ozbiljno razmotrite. Mere koje ćete preduzeti morate unapred da kažete, jer te mere imaju za cilj da ih odvrate od toga. Ako čekate da one to urade pa da posle nešto proglašavate i radite, od toga nema nikakve 'vajde. Te mere će biti prazne, bolje da ih ne preduzimamo posle toga, jer nećemo imati nikakvog efekta. Naravno, prestanite više, kada sam govorio o nejedinstvu, zaista molim državno rukovodstvo Srbije da proba da malo razgovara, da ne razgovarate između sebe samo na sednicama Parlamenta, pošto sedite jedni pored drugih. Vi sa vašim nejedinstvom u državnom rukovodstvu predstavljate najveću opasnost za nacionalni i državni interes u ovom trenutku, jer ćete ostaviti Srbiju bez vlasti u momentu kada ne znate šta ćete. I ovog puta ponavljam da Srbija treba da razmišlja o vladi nacionalnog jedinstva u ovim teškim trenucima, ne zbog toga da bi neko ušao u vladu ili izašao, nego zbog ozbiljnosti situacije u kojoj se Srbija nalazi. Ovo govorim zbog toga što je apsolutno neprihvatljivo da u vreme dok celo državno rukovodstvo govori o svemu ovome, tužilac Vukčević kaže da je Ratko Mladić u Srbiji. Kakva su to saznanja? Da li je Ratko Mladić u Srbiji? Vi govorite da nije. Da li taj tužilac zna gde je Ratko Mladić? Zašto ne javi gospodinu Jočiću ili ne znam kome, ko ga trenutno juri, pa da ga uhapse? Zašto ne uhapsite Vukčevića, jer time što izjavljuje nanosi štetu nacionalnim i državnim interesima, jer vi ubeđujete čitav svet da on nije u Srbiji, ne ja. Mene baš briga, i da je u Srbiji ne bih ga uhapsio, ali siguran sam da nije u Srbiji, jer da je u Srbiji odavno biste ga uhapsili. U svakom slučaju, pretpostavljam da ga nema. Što se tiče teksta rezolucije, želim da kažem da u njemu nema ništa sporno, što je neprihvatljivo, ali nema ni nekih stvari za koje mi mislimo da treba da budu. Ako je to pitanje taktike ne sporimo, ali, ako je pitanje stava smatramo da treba veoma dobro da razmotrite situaciju. I šta znači odrednica, koju ste napisali, da se Vlada Republike Srbije posebno obavezuje da u svim okolnostima koje bi mogle nastupiti efikasno deluje na zaštiti života i imovine, prava i sloboda građana pokrajine, a posebno srpskog i nealbanskog stanovništva. Šta to znači, ako u isto vreme govorite da nećete ratovati? Ne govorim ja o ratu. Šta će se desiti ukoliko dođe do jednostranog priznavanja nezavisnosti Kosova i Metohije, ukoliko dođe do napada na Srbe na Kosovu i Metohiji, njihovog egzodusa, a KFOR neće reagovati, hoćete li vi reagovati? Šta znači ova odrednica? U diplomatiji ili u politici nekada je važnije ne reći, nego reći. Ako već nećete da kažete da ćete ratovati, onda nemojte da kažete da nećete ratovati, jer kao što Amerika direktno ohrabruje Albance time što kaže da će priznati jednostranu nezavisnost, time što kažete da nećete da ratujete direktno ohrabrujete one da proglase nezavisnost Kosova i Metohije. Sada bilo ko da drugačije kaže, kažete da on vodi ratnohuškačku politiku. Kakva je onda ovo odrednica koju ste ovde napisali, ja je tumačim na takav način, ako jedan čovek živi u Gračanici i dođe do napada na njega, vi ste se obavezali da ćete efikasno delovati na zaštiti života i imovine, kako ćete reagovati? Hoćete mu poslati telegram? Hoćete li poslati nekoga da ga evakuiše odatle? Bolje je i poštenije da kažete Srbima sa Kosova i Metohije – pakujte se i krenite u ostale delove Srbije, nećemo vas braniti. Ne želim da ulazim u detalje ove rezolucije, želim na kraju samo da kažem da mislim da je pitanje Kosova i Metohije važnije od svih drugih pitanja koja u ovom trenutku brinu političku scenu Srbije. Važni su predsednički izbori. Naravno da je važno ko će biti predsednik Srbije, ali, verujte mi, i predsednik Srbije bez zemlje nema neku veliku ulogu u političkom životu Republike Srbije. U ovom trenutku izgleda sve više zanima i u inostranstvu i u zemlji ko će biti predsednik Srbije, da li će izbori za predsednika Srbije biti pre ili posle proglašenja nezavisnosti, jer jednima odgovara pre, jednima više odgovara posle. Ovde je reč o tome da svi zajedno treba da se bavimo kako da sprečimo nezavisnost Kosova i Metohije. Nezavisno od toga, još jednom, ponavljam na kraju, po ko zna koji put, želim da odam zahvalnost i priznanje svima onima koji su branili ovu zemlju kada je bila protivpravno, kako ste napisali ovde, bez odluke Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, napadnuta od strane onih koji su i tada želeli da otmu Kosovo i Metohiju. Ovde ste napisali tekst o vojnoj neutralnosti. Mi to imamo 15 godina u našem programu. Sad kad gledam šta ste napisali, mogu da vas pitam iskreno – pa, što ste nas rušili 2000. godine?! U čemu je razlika u vašim stavovima i stavovima SPS-a? [[Aplauz.]] Ali, dobro, svako shvati da je pogrešio. Bez obzira što ste nas rušili, mi podržavamo, odbranite vi Kosovo i Metohiju, važnije je to od toga ko je na vlasti, a ko je u opoziciji. Samo bih vas podsetio da ste samo pre tri godine usvojili Rezoluciju o evropskim integracijama u Skupštini Srbije, u kojoj piše da idete ka evroatlantskim integracijama. Evo, sad ste zaključili svi, i DS i DSS, vojna neutralnost. Ovde piše – vojna neutralnost do referenduma. To je isto i naš stav. Ja vam zahvaljujem što ste došli do stava koji je SPS imala od samog početka. Naša vojna neutralnost se, da budemo jasni, odnosi na sve. Mi smo prijatelji sa onima koji su naši prijatelji, ali to znači i vojnu neutralnost i od naših prijatelja. To znači vojna neutralnost bez blokova, bez vojnih sila, daj bože da imamo vojne baze naše vojske. Mi nemamo vojne baze naše vojske, a kamoli nekih stranih vojski na teritoriji Srbije. Na samom kraju, želim da odam priznanje onim našim građanima, Srbima, koji su i pored svega i posle svega i u zoru najavljenih jednostranih akata priznavanja nezavisnosti, ostali da žive na Kosovu i Metohiji. Lako je odavde iz Beograda govoriti o tome koje ćemo poteze da povučemo, ali od naših poteza zavisi njihova sudbina. Želimdaim poručim da su oni prvi u prvim redovima borbe za Srbiju, a oni od nas samo traže da ih u svemu tome ne izdamo. Sve dok ih ne budete izdali, SPS će biti deo jedinstvene državne politike u odbrani Kosova i Metohije. Jer, ukoliko ne bude Kosova i Metohije, nema razloga da postoje ni sve vaše i naša politička stranka. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Dačiću. Saglasno članu 85. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, danas ćemo raditi do završetka ove tačke dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, šef poslaničkog kluba LDP-a. Izvolite.
Gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je dobro što su pre mene, kao predstavnika LDP-a, govorili predstavnici vlasti i politike koja je ovu zemlju braneći Kosovo uvela 1999. godine u rat, iz koga smo izašli kao poraženo društvo, uništena zemlja, što je bilo najjasnije u činjenici da smo te 1999. godine izgubili pravo da kao država utičemo na bilo kakav način na život ljudi na prostoru Kosova i Metohije. Dobro je što su pre mene govorili predstavnici vlasti koji danas pokušavaju da tom slomu daju neko drugo ime, pri tom, po našem mišljenju, gubeći pravo za Srbe na Kosovu da tamo uopšte ostanu i normalno žive. Mislim da je ova rezolucija neiskrena i da to nije slučajno. Ova rezolucija je kao i sve prethodne rezolucije o Kosovu, kao i sve prethodne politike o Kosovu, sukobi, podele i nesreće, zapravo, samo izraz nesposobnosti i nespremnosti našeg društva da se promeni i nemoći vlasti da ovu državu reorganizuje kako bi prihvatila pravila života vremena kome pripadate. Gospodine Koštunica, koliko god vam to bilo teško, vi ste bili, između ostalog, i moj predsednički kandidat na izborima 2000. godine. Tada ste simbolizovali ideje koje su suprotne idejama Slobodana Miloševića. Vrlo dobro se sećam dana u izbornoj kampanji u kojima ste govorili o Kosovskoj Mitrovici. Tada su vas kamenovali ljudi koji su mislili da će na takav način pomoći Miloševiću koji može za njih da uradi više nego vi. Danas vas ti ljudi podržavaju, a verovatno bi kamenovali mene i one koje ja sa Liberalno-demokratskom partijom predstavljam. To je najmanje važno jer je to i najmanja sličnost između politike koja je vođena 1999. i 2000. godine i one koja se vodi u ovom trenutku. Srbija je 2000. godine izabrala put na koji se ovom rezolucijom stavlja tačka. Srbija je 2000. godine rekla da želi evropsku budućnost i mi smo uvereni da građani imaju pravo na takvu perspektivu. Od vas nikada nismo tražili da potpišete nezavisnost Kosova, nikada vas nismo optužili za ono što je političko nasleđe prošlosti, ali od vas tražimo da povučete ovu rezoluciju. Jer ova rezolucija, kao ni bilo koja druga koja je zasnovana na iracionalnim stavovima, ne može promeniti prošlost za koju niste odgovorni, ali može uništiti budućnost za koju ste svojim postupcima odgovorni i vi i predsednik Republike i vladajuća koalicija i parlamentarna većina koja staje iza ovakvog teksta. Žao mi je što niste imali hrabrosti da govorite jezikom koji bi ovo društvo razumelo, što ste kao nosioci najvažnijih državnih funkcija, vi predsedniče Republike i vi gospodine Koštunica, okrenuli glavu pred svim ovim užasnim podelama koje u ovom trenutku potresaju našu zemlju, što ste zanemarili tu poražavajuću istinu koja ukazuje na postojanje zabranjenih gradova u Srbiji za ljude koji drugačije misle, što niste imali snage da pošaljete tu jednostavnu, ali očigledno tešku, poruku ovoj zemlji u kojoj bi dali za pravo svakom čoveku u njoj da voli Kosovo i Srbiju koliko ga volite vi, ali da pri tom tu svoju ljubav dokazuje na drugačiji način od onog na koji to pokušavate vi da uradite. Analiziraću tačku po tačku Predloga ove rezolucije, ali pre toga ste bili dužni da nam kažete zbog čega su pregovori bili neuspešni. Da li su oni bili neuspešni samo zbog toga što nije bilo druge strane u tim pregovorima koja je bila spremna da razgovara? Tokom jučerašnjih konsultacija, koje su po našem mišljenju bile ozbiljne, sa ministrom za Kosovo i Metohiju, gospodinom Samardžićem, mi smo se složili oko toga da je albanska strana u ove pregovore ušla bez želje da se u njima dogovori sa predstavnicima naše države. Da li smo i mi delimično za tako nešto odgovorni? Pominjete podršku koju je svet pružio Albancima sa Kosova, ali nemamo odgovor na pitanje zašto su svi naši istorijski saveznici, tradicionalni prijatelji, na kraju čak i otvoreno, Francuska, pronašli mnogo više razumevanja za Albance sa Kosova a izgubili bilo kakvu vrstu razumevanja za nas ovde u Srbiji? Gospodine Koštunica, vi ste kao pobednik na predsedničkim izborima, u oktobru mesecu 2000. godine otišli u Bijaric i sreli se sa šefovima Evropske unije. Niste otišli prvo u Moskvu. Govorili ste pred Evropskim parlamentom u Strazburu, niste govorili prvo u Dumi. Šta se u međuvremenu desilo pa su za nas ta evropska vrata, vrata budućnosti ove zemlje, ostala zatvorena ili su gotovo pred zatvaranjem? I ko je za to odgovoran? Žao mi je, ali postoji jedna osobina koja političare u teškim vremenima presudno definiše, a to je, spremnost na preuzimanje odgovornosti. Ni po čemu se ne slažem sa gospodinom Nikolićem, ali je on ovde predstavnik stranke koja je iznela jedan jasan politički stav. Od vaše vladajuće koalicije mi nismo dobili jasne odgovore na pitanja koja, po nama, predstavljaju pretnje budućnosti i interesima ove zemlje. Zašto je uopšte ova rezolucija napisana na ovakav način i šta se iza nje krije? Iza nje se kriju iste one ucene i iste one ambicije i ista ona nemoć i ista ona nesposobnost koja je obeležila period vašeg pregovaranja sa današnjim koalicionim partnerima o formiranju Vlade Srbije. Ova rezolucija nije izraz apsolutnih i iskrenih uverenja iza kojih stoji vaša vladajuća koalicija. Ova rezolucija je izraz kompromisa koji su napravljeni, ali oko nekih pitanja se ne mogu praviti kompromisi. Ne može se praviti kompromis između prošlosti i budućnosti, ne može se praviti kompromis između nečega što je razumno i nečega što je nerazumno. Koliko je visoka cena ove rezolucije? Žao mi je, predsedniče Tadiću, što o ovoj rezoluciji razgovaramo u predsedničkoj kampanji. Mi smo nekada bili u istoj stranci, nikada nismo bili posebno bliski, ali ja i dalje verujem da vi, kao političar i kao predsednik ove Republike, ovoj zemlji želite najbolje. U to ne sumnjam. Ali, napravili ste veliku grešku pružanjem podrške političkim inicijativama koje su, zapravo, najpodmukliji politički udarac ambicijama ovog društva da ostvari pravo na punopravno članstvo u EU. Nije dovoljan vaš osećaj i uverenje, koje je verovatno prisutno u vašoj stranci, da ćete vi jednog dana biti ti koji će biti uspešniji u koalicionim borbama sa vašim drugim koalicionim partnerom, pa iz konstatacije da će Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju biti potpisan ukoliko se dokaže da on čuva stabilnost i suverenitet ove zemlje, tj. njenu teritorijalnu celovitost, izvući pravo da ga potpišete. Postoje tri osnovna principa koja stavljaju tačku na taj evropski projekat koji se u ovoj zemlji, uz puno napora, ostvarivao prethodnih sedam godina. Loše je što na predrasudama rušite našu evropsku budućnost, na predrasudama o NATO paktu. Tačno je da je NATO pakt protivpravno bombardovao ovu zemlju, ali iz toga treba izvući vrlo jasne zaključke. Ono što je poražavajuće jeste nespremnost naših vlasti da ovom društvu kažu istinu. Koliko god da je ta istina teška i kontradiktorna, budite sigurni da je njen teret mnogo lakši od tereta političke prevare koji će se srušiti na leđa građana vrlo brzo. Nema ništa od naše budućnosti u EU, ukoliko prethodno ne reformišemo svoj sistem bezbednosti na način koji je prihvatljiv NATO paktu, koji je, zapravo, predvorje EU. Nijedna zemlja, od zemalja koje su prolazile tranziciju na prostorima istočne Evrope, nije postala član EU bez punopravnog članstva u NATO paktu. Stanje vojne neutralnosti do nekog fiktivnog referenduma, koji će biti organizovan kao što je bio organizovan i referendum o Ustavu, na koji se danas pozivamo, zapravo se tačno toliko prolongira, uopšte i nastavak konkretnog procesa evropskih integracija naše zemlje. Sa druge strane, mi kroz teze vojne neutralnosti iskazujemo uverenje da postoji neki drugačiji put od onog kojem smo bili posvećeni do sada. Bilo bi dobro da se kaže koji je to put, jer iz ove zemlje ne možemo da izađemo a da ne zakoračimo upravo u taj NATO pakt. I Mađarska, i Rumunija, i Bugarska, i u godini koja je pred nama za nekoliko dana Makedonija, Hrvatska, Albanija, Crna Gora, kakva je vrednost te izolacije na koju se opredeljujemo ovakvim rešenjem? Vrlo često se ovde govori, na dosta nejasan, ali zapravo preteći način, o zapadnim državama koje su opasnost po teritorijalnu celovitost i integritet naše zemlje. Te države imaju svoje ime i one su organizovane. Tačno je da SAD više nemaju razumevanje za pregovore i tačno je da EU, kroz odluku svog predsedništva saopšteno 14. decembra 2007. godine, iskazuje i nagoveštava iste političke stavove. Dakle, mi nemamo problem sa nekim zapadnim zemljama, mi imamo problem sa EU, u koju želimo da odemo, imamo problem sa SAD, sa kojima ne možemo da pronađemo zajednički jezik, a verujemo da ćemo pristankom da od Srbije napravimo poligon za obračune Rusije i Amerike, u kojima oni neće platiti nikakvu cenu, a mi strašnu, ostvariti neki svoj interes. Kako smo mi ušli u ove pregovore? Sa najboljim namerama i to nije sporno, sa puno uloženog truda, to, takođe, nije sporno, ali sa ciljem koji je uzaludan, jer je on u prošlosti. Ova rezolucija je prepuna političkih fraza i jezika koji je obeležavao Rezoluciju koju je donosio Parlament pre rata 1999. godine: jedinstvo, suverenitet, borba za slobodu i nepristajanje ni pod kakvim uslovima, i plaćanje svake cene, i Zapad, i Rusija, i sve to zajedno dovodi nas u ovom trenutku do suštinskog pitanja – na kojim temeljima mislimo da rešavamo krizu u kojoj se nalazimo, na kojim osnovama mislimo da pred Savetom bezbednosti dobijemo podršku za neke nove pregovore? Taj svet, od koga mi očekujemo da nas razume, nije spreman da posmatra Srbiju na način na koji je posmatramo mi sami. Taj način nije iskren. Istina je da je Srbija izgubila Kosovo 1999. godine i od tog trenutka Kosovo je u potpunosti nezavisno od Srbije, koja na Kosovo može da utiče, u meri i u procentu koji joj to omogući međunarodna zajednica. Istina je, gospodine Koštunica, da ste vi potpisali Sporazum o slobodnoj trgovini sa šefovima država u regionu, ali i sa predstavnikom Kosova i Metohije. To nije bio Albanac, to je bio predstavnik međunarodne zajednice koja upravlja Kosovom, ali to niste bili ni vi, što je najrealniji dokaz licemerja koji mi prepoznajemo u uslovljavanju stavljanja potpisa na Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Koga će kazniti Vlada i parlamentarna većina koja staje iza ovakvog rešenja jednom takvom odlukom? Da li će ta odluka zaboleti kosovske Albance, da li će Evropa biti nesrećna zbog toga što joj se mi, sa svim svojim kvalitetima, ne priključujemo ili će cenu platiti ljudi u ovoj zemlji? O tome treba da razmišljamo. Kada analiziramo tekst vaše rezolucije, u njoj nema ni hrabrosti da se na jasan način formuliše ta politika koja je prisutna u gordosti sa kojom nastupate kada govorite o Kosovu. Hajde, već jednom, recite nam, šta znači fraza o preispitivanju diplomatskih i svih drugih odnosa sa državama koje eventualno priznaju nezavisnost Kosova i Metohije? Šta znači rečenica koja nagoveštava mnogo, iako u njoj nema ničeg konkretnog? Šta znači stav da će Srbija pred odgovarajućim međunarodnim i nacionalnim sudovima, radi zaštite suvereniteta, integriteta pokrenuti sporove? Pred kojim to međunarodnim sudom? Da li možda pred onim čije odluke prethodno nismo prihvatali? Da li je to onaj isti Međunarodni sud pravde u Hagu na čiju se presudu nismo obazirali, iako je ovde u Parlamentu bila pokrenuta inicijativa i najmanje je važno što smo mi stali iza te rezolucije? Tada smo Skupštini Srbije pružili priliku da pokaže da je ova Srbija drugačija od one kojoj se sudilo na klupu Međunarodnog suda pravde i to nije učinjeno. Danas nemamo uporište za jednu ovakvu inicijativu. To je ono što je poražavajuće i što je loše. Morate, na vrlo jasan način, reći kako će to Republika Srbija jačati svoje ustavne nadležnosti na prostoru Kosova i Metohije, kada svaki državni funkcioner ove zemlje prelazi granične prelaze između Srbije i Kosova i Metohije, a vi ste predstavnici Vlade koja je uvela propise po kojima se naplaćuju carine na granici sa Kosovom i Metohijom. Ko će ovom društvu reći istinu, ako ne ljudi koji su preuzeli odgovornost za njegovu sudbinu. Mi smo predložili Parlamentu drugačiju rezoluciju i mislimo da još uvek ima prostora za njeno prihvatanje. U činjenici da niste glasali protiv te rezolucije, mi ne želimo da vidimo vaše ignorisanje te ideje, iako ste možda upravo na to pomislili kada ste se uzdržali. Mi u tome vidimo šansu. Ova zemlja mora imati budućnost koja je bolja od vremena koje je za nama i onoga što se u ovom trenutku u Srbiji dešava. Moramo se vratiti razumnim političkim projektima. Ti razumni politički projekti imaju neka svoja uporišta, delimično u Ahtisarijevom planu, delimično u idejama koje su u međuvremenu pokrenute. Možemo sada da polemišemo oko toga kolika bi bila korist da ste frazi ''više od autonomije, manje od nezavisnosti'' dali konkretan smisao koji se pojavljuje u poslednjim trenucima pregovora, kada se govorilo o Hong Kongu ili o finskim ostrvima u Švedskoj. Ali zašto na kraju? Zašto ne na početku? Zašto u ove pregovore nismo ušli kao država koja je spremna da ispuni makar deo svojih međunarodnih obaveza, da bi imala razumevanje i podršku te iste međunarodne zajednice. Ne može Ustav biti jedino uporište naše politike. Ne zbog toga što Ustav to nije, on to jeste u svakom razumnom društvu i svakoj organizovanoj zemlji, ali taj ustav na koji se poziva vladajuća koalicija ili parlamentarna većina, nije ustav koji nam služi na čast. Sigurno dobro znate na kakav je način donet taj ustav. Napisan je preko noći i duže se za njega glasalo nego što se o njemu razgovaralo. Nemamo prava da se ljutimo na svet koji krši naš Ustav, jer njega taj ustav ne obavezuje. Treba da razgovaramo o činjenicama koje nas opisuju kao društvo koje svoj Ustav ne poštuje. U tom ustavu su pomenuta ljudska prava i građanske slobode, sankcionisanje zločina, poštovanje javnog interesa, borba protiv privatnog i ličnog. U tom ustavu vrlo jasno piše na kakav način se država finansira, u kojim rokovima se bira ustavni sud, kako funkcioniše pravosuđe. Sve smo to prekršili i samim tim oduzeli značaj i težinu tog osnovnog akta, koji reguliše život u našoj zemlji. Mi smo dva puta glasali, ne protiv vas, nego protiv ideja čiji ste vi samo naslednici. Te ideje nije uspela da ostvari vlast koja je bila, posmatrajući je sa stanovišta ostvarenih rezultata, mnogo efikasnija od vas. Milošević je dobio u SB Rezoluciju 1244. Vi niste sposobni čak ni toliko da uradite. Sudbina svake replike je da pre ili kasnije to postaje očigledno. Vaša politika je, zapravo, izraz lične nemoći i nespremnosti da se ova zemlja menja. Srbijom se može vladati. Videćemo koliko dugo. Svi oni koji su vladali Srbijom pre vas, na kraju su odlazili odbačeni i prezreni od društva. Rekli smo vam, gospodine predsedniče, da ste vi za nas jedini simbol demokratske institucije u društvu. To nije ni Vlada, ni Parlament, jer se vrlo često nedemokratski ponašao, to ste vi jer ste izraz težnje građana ove zemlje, ispoljavanjem i ostvarivanjem upravo takvih demokratskih vrednosti. Njih u ovoj rezoluciji nema. Uskratite svoju podršku ovom dokumentu, bez obzira na činjenicu da ste ucenjeni podrškom na predsedničkim izborima ili opstankom Vlade, koja u ovoj zemlji ništa dobro nije uradila i za sobom do sada nije ostavila nikakav efikasan rezultat. Nemojte dovoditi zemlju i društvo da razmišlja da je ova rezolucija cena podrške u predsedničkoj kampanji, za koju znam da dobro znate da je nećete nikad dobiti od onih koji su vam obećali, ucenjujući vas do pola noći, kad nam je ova rezolucija prosleđena, dobili smo je u 12,30, u ponoć, dokument ... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Jovanoviću.) ... koji trasira budućnost zemlje, presudno utiče na sudbinu svakog čoveka među nama. Mi ćemo nastaviti politički da delujemo, dobro je što su predsednički izbori pred nama, dobro je što se u Parlamentu o ovome razgovara i od vas očekujemo da pošaljete nekoliko važnih poruka društvu, da u Srbiji svako ima pravo da drugačije misli, da svako ima pravo da slobodno govori, da svako ima pravo da promoviše svoju politiku i da za nju traži podršku i da ćete vi, kao predstavnici vlasti koja je došla na temeljima spaljenog Parlamenta, poštovati elementarni princip slobodnog života. A pretnje koje se ovde nalaze su pretnje na koje ćemo dati efikasan, kvalitetan odgovor koji će brzo uslediti. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala. Reč ima Suzana Grubješić, šef poslaničkog kluba G17 plus. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine predsedniče Republike, predsedniče Vlade, poštovani ministri, ovo je treća rezolucija o KiM koju donosimo u ovom skupštinskom zdanju. Od 1999. godine do danas nije pronađeno rešenje koje bi zadovoljilo obe strane, srpsku i albansku, ili rešenje koje bi bilo podjednako neprihvatljivo za državu Srbiju i albansku zajednicu na Kosovu. Nije pronađen kompromis. Kompromis je u politici pobeda, a ne poraz. Nisu uspeli da ga pronađu razni pregovarači, od Marti Ahtisarija, pa do ''Trojke''. Zaključili su da je nemoguće pomiriti dva suprotstavljena gledišta, albansko, koja ne pristaje ni na šta osim nezavisnosti i srpsko, koja pristaje na sve osim nezavisnosti. Albanska zajednica insistira da se aktuelno stanje ozvaniči, zahteva da se proglasi nezavisnost Kosova i time jednostrano reše svi problemi. Srbija insistira na poštovanju Rezolucije 1244, odnosno poštovanju teritorijalnog integriteta i celovitosti zemlje, uz maksimalno uvažavanje svih normativno pravnih akata vezano za međunarodno pravo i Povelju UN. Dakle, ovo su dijametralno suprotni stavovi oko kojih, praktično, nema i verovatno više neće biti razgovora, ali ni kompromisa, ne zato što to ne želi Srbija, već zato što to ne žele Albanci, u čemu im podršku pružaju delovi međunarodne zajednice. U ovom predlogu skupštinske rezolucije kaže se da ovlašćeni predstavnici Republike Srbije treba da nastave napore kako bi se obnovili pregovori i pronašlo rešenje u duhu međunarodnog prava. Odluka međunarodne zajednice da Kosovu da nezavisnost mimo volje Srbije predstavljala bi jedinstven presedan u istoriji postojanja UN. S druge strane, nezavisnost KiM predstavljala bi ostvarenje albanskog sna o nezavisnoj državi i jedan korak bliže ostvarenju projekta ''Velike Albanije''. Vekovni san albanskih ekstremista ovog puta im je na dohvat ruke. Volja albanskog naroda da se odvoji od Srbije jeste šovinistička, rasistička i besmislena, ali činjenica da iza nje stoji čitav narod čini je značajnom i neporecivom. U svim dosadašnjim pregovorima Srbija je ponudila različita rešenja i dala više fleksibilnih predloga. Neki ovde su se takvim predlozima podsmevali, ali pošto sami nisu ponudili ništa osim praznih reči i kritike, niko ih nije ozbiljno shvatao. Lako je kritikovati, ali do rešenja je teško doći. Želimo da ovom prilikom odamo priznanje srpskom pregovaračkom timu na upornosti i strpljenju, stručnosti i hrabrosti. Hrabro su sedeli preko puta ubica i kriminalaca, koji su preko noći postali demokratski lideri Albanaca, i dostojanstveno su podneli da budu stavljeni u istu ravan sa njima. Srbija na KiM ima jedan interes koji daleko premašuje sve ostale. To je pitanje više od stotinu hiljada stanovnika oblasti, pripadnika naroda koji Srbiju smatraju otadžbinom, kao i pitanje dve stotine hiljada Srba koji su 1999. godine prognani u ostale krajeve Srbije. Pošto Srbija nije u stanju da KiM stvarno i potpuno vrati u sastav svoje države, bez obzira koliko to želela, onda je najvažnije da se tim ljudima obezbede povratak, sigurnost i sloboda. Međunarodna zajednica mora, iako to do sada nije radila, da apsolutno i bezrezervno podrži povratak izbeglih Srba na svoje ognjište. Što se tiče teksta Rezolucije o kome danas razgovaramo i koji će biti usvojen na kraju ove rasprave, za G17 plus je neprihvatljiv član 6. kojim bi Narodna skupština trebalo da donese odluku o proglašenju vojne neutralnosti Republike Srbije. Kaže se u tekstu – vojna neutralnost u odnosu na postojeće vojne saveze. Molimo pisce ove rezolucije da nam kažu koliko to ima vojnih saveza u svetu. Znamo za jedan – Severnoatlantski savez, a ako se u međuvremenu pojavio još neki, molimo da o tome dobijemo informaciju. Ovaj član je neprihvatljiv za nas jer se odmah postavlja pitanje – da li Srbija ima kapacitete koji imaju države poput Švajcarske, Austrije, Švedske, Irske, Malte, Kipra, Finske, koje nisu članice NATO, ali koje nisu ni vojno neutralne. Čak i te evropske zemlje, od kraja hladnog rata do sada, preispituju se da li treba da ostanu vojno neutralne, a mnoge od njih u programu Partnerstvo za mir tesno sarađuju sa NATOM, čak u većem obimu nego i same zemlje članice NATO. Učestvuju u svim mirovnim misijama NATO, izdvajaju značajne sume novca, a u tome se posebno ističu Švajcarska i Austrija, koje ulažu i u zajednička istraživanja, investicije i vojnutehnologiju NATO. Prema tome, ideja o vojnoj neutralnosti Srbije, premda legitimno, deo je političkog programa nekih političkih stranaka, gde kao takva ne zaslužuje mesto da ima u ovoj skupštinskoj rezoluciji. Za G17 plus su evroatlantske integracije neodvojive. Tačno je da ulazak u NATO nije preduslov za članstvo u EU. Takva formulacija ne postoji ni u jednom od zvaničnih dokumenata koji se tiču EU, ali deo kriterijuma za NATO poklapa se sa kopenhagenškim kriterijumima za članstvo u EU. Studija proširenja NATO, iz 1995. godine, definiše da su principi demokratije, ljudskih prava, tržišne privrede, razrešeni odnosi sa susedima preduslov za članstvo u NATO. To znači da su vrednosti koje se moraju dostići za članstvo u NATO i u EU praktično iste. Pitamo se, da li ovakav stav – ne NATO, i još, ne Evropa, podrazumeva i raskidanje do sada potpisanih ugovora sa NATO-m, uključujući i ugovor o vazdušnom i kopnenom tranzitu NATO trupa kroz Srbiju. Drugo, postavljam pitanje šta znači tačka ''đ'', u kojoj Narodna skupština nalaže Vladi da međunarodni sporazumi koje Republika Srbija zaključuje, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Ova tačka ne znači ništa. Zašto se navodi samo jedan za Srbiju trenutno najvažniji međunarodni ugovor, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Pa, Srbija je parafirala taj sporazum, Vlada ga je jednoglasno usvojila na svojoj sednici 6. decembra. Tada je odlučeno da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju jeste u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Da li se nešto promenilo u ove poslednje dve nedelje? Nije. Zato mislimo da je i ovo nepotrebno da stoji u rezoluciji. Zatim, šta je sa prethodnim ugovorima koje je Srbija potpisala sa EU? Šta je sa Sporazumom o tekstilu? Šta je sa CEFTA, sa Energetskom zajednicom? Hoćemo li ih naknadno sad preispitivati ili su oni zadovoljili ovaj pomenuti kriterijum, odnosno funkciju? Parafiranje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju je potvrdilo evidentnu spremnost Evropske zajednice da uloži dodatne napore kako bi se Srbija institucionalno uskladila sa korpusom ekonomskih i političkih regulativa EU. Šta je sporno u tim ugovorima? Pa, jedan te isti član se pojavljuje u svim sporazumima i on glasi: ovaj sporazum se neće primenjivati na Kosovu, koje je pod upravom međunarodne administracije, u skladu sa Rezolucijom 1244, od 10. juna 1999. godine. Ovo je bez prejudiciranja sadašnjeg statusa Kosova ili određivanja njegovog finalnog statusa po istoj rezoluciji. Dakle, jedan te isti član se nalazi u svim sporazumima koje je Srbija do sada ili potpisala ili parafirala, kao što je reč o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Znači, za nas je ovo lažna dilema, da li je Srbija prinuđena da bira između Kosova i EU. To jednostavno nije tačno, za G17 plus, mi biramo i Kosovo u Srbiji i Srbiju u EU. Na poslednjim parlamentarnim izborima građani su već glasali za evropsku opciju i za nastavak evropskih integracija. To je jedan od pet principa na kojima počiva vladajuća koalicija. Ako neko ima nameru da taj princip izmeni ili izbaci, moraće ponovo da traži podršku građana za tako nešto. Ako odlučimo da nećemo u EU zbog odnosa Unije prema novom statusu KiM, pa to zaista neće sprečiti nikoga u EU, bilo koju zemlju, da donese odluku o statusu KiM. Srbija time ne brani Kosovo, ali ugrožava istorijsku šansu generacijama koje dolaze da postanu ravnopravni deo najuspešnijeg mirovnog ali i ekonomskog projekta u istoriji. G17 plus će uvek biti na strani onih koji brane nacionalni interes Srbije. U ovom trenutku ubrzane evropske integracije nemaju alternativu. Ne morate da budete evrooptimista da biste to priznali, možete da mislite sve najgore i o Briselu i o birokratiji, i o politici uslovljavanja, ali ne smete da zemlju udaljavate od integracija. Podršku o ulasku u EU daju oko 70% naših građana, a tu podršku nema nijedna stranka, nijedan političar. Mi smo rođeni u Evropi, naši preci su rođeni u Evropi, naša deca se rađaju u Evropi, pa zašto još uvek nismo članica EU? Zato što su nas političari iz prethodnog perioda izolovali od ostatka Evrope. Mi ne smemo da ponovimo greške tih političara. Kada evropski voz jednom protutnji, bez zaustavljanja kroz beogradsku stanicu, pitanje je kada će sledeći put stići. Naravno da nismo zadovoljni, da smo ljuti što neke članice EU ne razumeju našu borbu za očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta zemlje. Naravno da nije svejedno kad neko preti da će vam oteti deo zemlje, ali nisu sve evropske zemlje sklone da podrže takvo kršenje međunarodnog prava. Za EU je loše što ne postoji jedinstvena spoljna politika Unije, ali to u ovom trenutku za Srbiju dobro. Pre neki dan je rumunski parlament doneo deklaraciju da neće priznati nezavisnost KiM. Slično misle u Grčkoj, Španiji, Slovačkoj, Bugarskoj, na Kipru. Slažem se da to nisu vodeće zemlje EU, ali nisu ni beznačajne. S druge strane, mi vrlo cenimo podršku koju nam od prvog dana naše borbe za očuvanje suvereniteta pružaju Rusija, Kina, Indija, Indonezija, brojne druge vanevropske zemlje, ali bilo bi jako važno, u našem interesu je, da povećamo broj zemalja članica EU koje bi podržale naše nastojanje da očuvamo celovitost zemlje. Međutim, ne postoji način da to postignemo ukoliko se izjasnimo da ne želimo da uđemo u EU ili da želimo da uđemo pod našim uslovima, što ne biva nikako. Mi treba da lobiramo, da svakog dana radimo na tome, da povećamo broj onih zemalja članica koje će shvatiti da je kršenje međunarodnog prava loše i za njih same. Ali, nije samo spoljna politika EU razlog zbog koga hoćemo ili nećemo da uđemo u Evropsku zajednicu, ima mnogo drugih standarda: u ekonomiji, u ekologiji, u zaštiti ljudskih prava, poštovanju osnovnih sloboda, u poljoprivredi. To su standardi kojima mi kao društvo težimo. Te standarde je stvorila EU, mi želimo da ih postignemo i dostignemo, da bi smo obezbedili bolji život za sve naše građane. G17 plus smatra da nipošto ne smemo odlagati potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, jer je to prvi ugovorni odnos između Srbije i EU. Svaka drugačija odluka je gubitnička, iracionalna i doneta iz inata. Inat jeste možda najpoznatiji srpski brend, čije smo posledice i te kako osećali u ne tako davnoj, a još manje slavnoj, prošlosti. Inat može da donese kratkoročnu dobit, ali na dugi rok nanosi štetu svima. Mi moramo da imamo racionalan cilj pred sobom i objektivnu spoznaju sopstvenih mogućnosti. Pri svim važnim odlukama moramo se voditi razumom, a ne emocijama. Razum nalaže da je za Srbiju evropski put zacementiran potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, a emocije nam govore suprotno. Upravo je razumna većina Srbije uspevala da Srbiju zadrži na putu ekonomskih i društvenih reformi, na putu mira i stabilnosti na evropskom putu. Zbog ogromne podrške građana evropskim integracijama, niko nema pravo, ni jedna stranka, ni jedan političar, da taj put zaustavlja. Na kraju, da ne bude zabune, G17 plus će glasati za ovu rezoluciju. U potpunosti podržavamo one delove rezolucije koji se odnose na borbu za očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Ali, s druge strane, ovi sporni delovi, koji za nas nisu prihvatljivi i koje sam navela, napisani su da ih svako može tumačiti onako kako želi. Mi ih tumačimo kao opredeljenost za evropske integracije. Glasaćemo, ne samo zato što smo svesni političkog i istorijskog trenutka u kome se Srbija nalazi, već, pre svega, zbog ono malo preostalih Srba na KiM i mnogo više onih Srba koji su izbegli u druge delove Srbije i koji od nas, ovde, večeras, očekuju bar minimum jedinstva. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima Pastor Balint, šef poslaničkog kluba manjina. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Republike, uvaženi predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, za SVM je tekst predložene rezolucije neprihvatljiv i ovo moram da kažem na početku, jer sam čuo na određenim medijima da će manjinske stranke glasati za ovu rezoluciju. Još jednom želim da ponovim da je za SVM predloženi tekst rezolucije apsolutno neprihvatljiv. Neprihvatljiv iz više razloga. Neprihvatljiv je iz razloga što postoji nedostatak iskrenosti, realnosti i državničke mudrosti u rezoluciji. Pored ovoga, smatramo da određene formulacije Predloga rezolucije nisu u skladu sa diplomatskim rečnikom. Nažalost, to sam morao da kažem i u februaru, morao sam to da kažem i u julu, ali je to aktuelno i sada kada raspravljamo o ovoj najnovijoj rezoluciji Narodne skupštine. Rekli smo i to u julu, a moram i sada reći, da je tekst neodređen, na više mesta nejasan, pa samim tim i opasan, jer omogućuje svakakva tumačenja, a to nije dobro. Pored ovoga, moram da kažem i to da SVM nikada nije bila za pretnje, za samoizolaciju, za zaoštravanje odnosa sa svetom, za zaoštravanje odnosa sa svima. Za SVM je neprihvatljivo i apsolutno se protivimo svakom oružanom sukobu, tj. upotrebi vojske i prekidu diplomatskih odnosa sa bilo kojom zemljom sveta. Od osnivanja insistiramo na mirnom rešavanju svih nesporazuma i sukoba, političkim sredstvima uz dijalog i uvažavanje interesa i većine i manjine na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Nažalost, Predlog ove rezolucije je oštriji od prethodnih rezolucija. Da li ova rezolucija znači, odnosno može da znači upotrebu vojske, da li može da znači prekid diplomatskih odnosa sa bilo kojom zemljom sveta, a to je za SVM apsolutno neprihvatljivo. Znači, iz svih tih razloga mi ne možemo podržati predloženu rezoluciju, ali nećemo glasati ni protiv rezolucije, i to iz dva razloga. Prvi je razlog taj što smo bili uzdržani i u februaru i u julu, a u međuvremenu se nisu dogodile nove okolnosti, pa zbog toga nema razloga da menjamo naš stav. Znači, bićemo i ovom prilikom uzdržani. A što je još bitnije, bez obzira na to što je Predlog teksta rezolucije apsolutno neprihvatljiv za SVM, nećemo glasati protiv jer nam je prihvatljiv naslov Predloga rezolucije. Ova rezolucija nosi naslov: Rezolucija o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Ukoliko bismo glasali protiv ove rezolucije, postojala bi realna opasnost da to neko svesno protumači kao stav da je SVM ili vojvođanski Mađari protiv suvereniteta Srbije, protiv teritorijalnog integriteta i protiv ustavnog poretka. To je glavni razlog zbog koga ćemo biti uzdržani i što nećemo glasati protiv ove rezolucije, bez obzira na to što postoji nedostatak iskrenosti i realnosti u ovoj rezoluciji. Tekst rezolucije je neprihvatljiv za nas i zbog toga što, praktično, ne kaže ni jednu jedinu reč o tome kako će Republika Srbija da zaštiti Srbe, Rome, kao i ostalo nealbansko stanovništvo na Kosovu i Metohiji. Nema, skoro, ni reči o tome kako će ova država na Kosovu i Metohiji štititi imovinu i verske objekte Srba, Roma i ostalih stanovnika Kosova i Metohije koji ne pripadaju albanskoj naciji. To smatramo da nije dobro. Želeo bih da kažem nekoliko rečenica i o konkretnom tekstu rezolucije. Na primer, u Predlogu rezolucije imamo formulaciju –međunarodni sporazumi koje Republika Srbija zaključuje moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta. To nam nije jasno, šta znači ova formulacija. S druge strane, pored toga što svi zaključeni sporazumi treba da budu u funkciji očuvanja suvereniteta, jednostavno, SVM smatra da ovi sporazumi treba da budu i u funkciji boljeg života svih građana Republike Srbije, u funkciji usvajanja evropskog sistem vrednosti, u funkciji približavanja EU. Znači, za nas je neprihvatljivo da jedini cilj potpisivanja i ratifikacije svih međunarodnih sporazuma bude očuvanje suverenosti. Pored toga, postoji i formulacija da odbrana Kosova i Metohije, kao integralnog dela Republike Srbije, predstavlja prioritet državnih institucija i svih javnih činilaca u državi. Prirodno je što je to prioritet, i normalno je što je to prioritet, ali je problem u tome što je to već dugi niz meseci i godina jedini prioritet Vlade Republike Srbije, što smatramo nedopustivim. I u julu sam rekao da je dobro što država već godinama čini izuzetne diplomatske napore da sačuva teritorijalni integritet. Ali nije dobro što je ova tema već godinama jedina kojoj se posvećuje dovoljna pažnja. Već sam apelovao u julu, a i sada apelujem na Vladu da se isto tako energično i nepokolebljivo posveti privlačenju investicija, stvaranju novih radnih mesta, poboljšanju socijalne sigurnosti svih građana. To se, nažalost, ne dešava. U julu sam rekao da je dobro što je u tadašnjoj rezoluciji postojala formulacija da albanska nacionalna manjina na Kosovu i Metohiji ima legitimne interese. Naravno da ima. Rekao sam u julu, kažem i sada, da pored albanske zajednice na Kosovu i Metohiji i mađarska i bošnjačka i romska i bugarska i rumunska, kao i sve ostale nacionalne zajednice imaju legitimne interese na celoj teritoriji Republike Srbije gde ove nacionalne zajednice žive. Nije dobro što država i Vlada Republike Srbije želi da se posveti isključivo rešavanju problema albanske nacionalne zajednice u Republici Srbiji. Više puta sam rekao da u Republici Srbiji jednu trećinu stanovništva čine pripadnici nacionalnih manjina, pa bi bilo dobro da se Vlada pozabavi i rešavanjem problema ostalih nacionalnih zajednica koje žive u Vojvodini, u centralnoj i južnoj Srbiji, na Kosovu i Metohiji. U ovoj rezoluciji, nažalost, izostavljena je formulacija da albanska nacionalna zajednica na Kosovu i Metohiji ima legitimne interese. Nadam se da Vlada Republike Srbije nije promenila mišljenje i nadam se da Vlada još uvek smatra da albanska nacionalna zajednica ima legitimne interese, ali te legitimne interese imaju i ostale nacionalne zajednice na celoj teritoriji Republike Srbije. Sada, naravno, neću govoriti o tome koja su pitanja nerešena, ne nerešiva, nego nerešena pitanja nacionalne zajednice Mađara, o čemu smo mnogo puta govorili, nije to sada tema, ali bi bilo dobro da se Vlada posveti rešavanju tih problema, a isto tako i problema ostalih nacionalnih zajednica. U Predlogu rezolucije postoji i sledeća formulacija – KiM će se smatrati sastavnim delom Republike Srbije sve do iznalaženja kompromisnog rešenja. Meni ova rečenica jednostavno nije jasna, jer nije precizirano šta će se tačno događati, kako će se i na koji način smatrati KiM sastavnim delom Republike Srbije. Piše i to, možda to Vlada smatra specifičnim, da je Vlada Srbije obavezna da donese konkretan i sveobuhvatan plan mera koje će biti preduzete u svim oblastima njenih nadležnosti u slučaju protivpravnog proglašenja nezavisnosti KiM. Problem je u tome što, čak, ni narodni poslanici ne mogu znati, i ne znaju, koje su to mere. Mi znamo da su sva ministarstva bila u obavezi da pripreme te mere i akcione planove, ali ne znamo koje su to mere i kakvi su to akcioni planovi. Pored toga, piše i sledeće – Vlada se obavezuje da što efikasnije primenjuje ustavne nadležnosti Republike Srbije na Kosovu, a posebno efikasno deluje na zaštiti života i imovine, prava i sloboda građana pokrajine, a posebno srpskog i nealbanskog stanovništva. Hteo bih da postavim pitanje, mada je ovo, pretpostavljam, samo retoričko pitanje, jer nema teorije da dobijem odgovor: Koje su to ustavne nadležnosti Republike Srbije na Kosovu i Metohiji posle 1999. godine? Osim preambule Ustava Republike Srbije, koje su to konkretne nadležnosti Republike Srbije, organa Republike Srbije, Vlade Republike Srbije na Kosovu i Metohiji? Sledeće pitanje: kako stoji budžet Republike Srbije što se tiče prihoda sa teritorije Autonomne Pokrajine KiM, kada je Republika Srbija ubrala i jedan jedini dinar na KiM posle 1999. godine, a možda to stanje traje već 15-20 godina? O kakvim nadležnostima se govori, dame i gospodo, u ovoj rezoluciji? Zbog ovoga sam rekao da je tekst rezolucije neiskren i nerealan, jer praktično, nažalost, Republika Srbija na KiM nema realnih nadležnosti od 1999. godine. Pored toga, rezolucija sadrži i odredbu da će se posebno preispitati diplomatski i svi drugi odnosi Republike Srbije sa državama koje eventualno priznaju nezavisnost KiM. To je za Savez vojvođanskih Mađara apsolutno neprihvatljivo. Na početku mog izlaganja, rekao sam da pojedine odredbe ove rezolucije nisu u skladu sa savremenim rečnikom diplomatije. Ova odredba je formulisana u skladu sa rečnikom diplomatije, jer ne piše da ćemo prekinuti diplomatske odnose, nego piše da ćemo preispitati diplomatske i sve druge odnose sa zemljama koje eventualno priznaju nezavisno Kosovo. Ali, to znači, na srpskom jeziku, jasno rečeno, da ćemo prekinuti diplomatske odnose i to je za SVM neprihvatljivo. Što se tiče upotrebe Vojske, rekao sam u Narodnoj skupštini u raspravi, kada je Skupština raspravljala o Predlogu zakona o odbrani i o Predlogu zakona o vojsci, da nas je veoma obradovala izjava gospodina Borisa Tadića, predsednika Republike, od pre nekoliko nedelja, kada je on rekao da Srbija neće ratovati dok je on predsednik Republike. To nas je veoma obradovalo. Ali, nažalost, u skupštinskoj raspravi to nisam uspeo da čujem od ministra odbrane, gospodina Šutanovca, bez obzira na to što sam tri-četiri puta pitao. Ali, za nas mnogo znači to što je predsednik Republike rekao, mi mu verujemo, ali nam nije jasno zašto to nije napisano u rezoluciji. Na kraju, želeo bih da kažem da je za nas neprihvatljivo i to što u rezoluciji piše da se proglašava vojna neutralnost Republike Srbije do eventualnog raspisivanja referenduma. Savez vojvođanskih Mađara se zalaže za evroatlantske integracije Republike Srbije. Od početka se zalažemo za ulazak Republike Srbije u NATO. Mi znamo da je jedna stranka koja je na Vladi promenila mišljenje, odnosno stav u odnosu na NATO, a iz ove rezolucije možemo videti da su sve vladajuće stranke promenile mišljenje i stav u odnosu na Vladu Republike Srbije, ma kako oni budu glasali povodom ove rezolucije. Jasno treba reći građanima Republike Srbije da se sve stranke koje su na vlasti u Republici Srbiji protive ulasku Republike Srbije u NATO. Isto tako, jasno treba reći, sa ove govornice, da se Savez vojvođanskih Mađara zalaže za ulazak Republike Srbije u Evropsku uniju i za ulazak u NATO. Želeo bih da ponovim, da iz svih ovih razloga, ne možemo glasati za tekst rezolucije, da ćemo biti uzdržani i da gledamo sa dozom zabrinutosti na činjenicu da su rezolucije Narodne skupštine sve oštrije i oštrije, i sa strepnjom očekujemo narednu rezoluciju Narodne skupštine Republike Srbije. Na kraju, želeo bih da kažem, pošto sam rekao šta ne podržavamo i šta je problem u ovom predlogu za SVM, želeo bih da pročitam samo tri rečenice iz programa kandidata za predsednika Republike SVM, Demokratske stranke vojvođanskih Mađara i DZ vojvođanskih Mađara, gospodina Ištvana Pastora. U ovom programu, pod tačkom 3. piše sledeće: „Mirno rešavanje pitanja Kosova i Metohije. Konačno rešenje statusa AP KiM je zajednički interes svih građana Republike Srbije. Najbolji put ka rešavanju pitanja konačnog statusa pokrajine bili bi pregovori. Osnovni preduslov za ostanak nealbanskog stanovništva na datom području predstavlja teritorijalna autonomija na etničkoj osnovi. Ukoliko bi se tokom pregovora o konačnom statusu južne pokrajine na polju zaštite prava i sloboda nacionalnih manjina stvorila povoljna rešenja koja se na drugim područjima Srbije trenutno ne primenjuju, ova prava prilagođena postojećim uslovima treba garantovati svim nacionalnim zajednicama koje žive na teritoriji Republike Srbije“. To piše u programu gospodina Ištvana Pastora, predsedničkog kandidata vojvođanskih Mađara i to je stav SVM povodom Kosova i Metohije. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Pastor. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, predsednik poslaničke grupe Vojvođanski poslanici. Obaveštavam vas da sednici prisustvuje delegacija Udruženja porodica kidnapovanih, zarobljenih i ubijenih na Kosovu i Metohiji od 1998. godine
Pošto sam predstavnik poslaničke grupe koja je jedna od retkih koja nema predsedničkog kandidata, onda nemam potrebe da držim predizborni govor, tako da mogu da govorim ono što mislim. Pre svega, kompletan problem sa kojim se suočavamo u vezi Kosova i Metohije je sada ušao u svoju završnu fazu. Ovo je, verujem, ako ne poslednja, jedna od poslednjih deklaracija, rezolucija, kako god hoćete da zovete, o Kosovu koja se donosi u ovoj Skupštini. Razlog ne bih sada definisao, reći ću kasnije, ali ako je gospodin Mićunović, ovde prisutan, glasao za do sada devet različitih rezolucija, a nije najstariji u ovom parlamentu, vi onda razmislite koliko se puta o ovoj temi govorilo i koliko se puta iznosio stav i zaklinjalo u to da je Kosovo neotuđivi deo Srbije, da je Kosovo važnije od svega, pa do poetskih iskaza tipa – Kosovo je najskuplja srpska reč. Podsetio bih na to da je kompletna pregovaračka, rekao bih čak, farsa, išla, događala se samo zbog dve reči. Sa srpske strane to je bila reč suverenitet, sa kosovske strane to je bila reč nezavisnost. Te dve reči su ono oko čega se delegacije nisu mogle dogovoriti, kako da se istovremeno ili obe izbegnu ili obe upotrebe. Ja bih primetio da je to varanje ljudi i na Kosovu i u ostatku Srbije, iz jasnog razloga što je pričati o nezavisnosti Kosova potpuno smešno, jer se na teritoriji Kosova nalaze strane trupe koje će tamo biti još dugi niz godina, i nijedna zemlja nije nezavisna, kada na svojoj teritoriji ima stranu vojsku i kada je pod međunarodnim protektoratom. Sa druge strane, kada govorimo o Srbiji i njenom suverenitetu, tek to izaziva smeh kod svakoga ko ozbiljno o tome razmišlja, iz jasnog razloga što Srbija ne upravlja ni svojom teritorijom bez Kosova činjenicom da je kapitulirala u ratu 1999. godine i potpisali kapitulaciju, koju sam poneo za sobom da ne bih improvizovao, a koja se naziva Vojno-tehnički sporazum između međunarodnih bezbednosnih snaga i Vlade SRJ i Republike Srbije. Podsetiću vas šta tu piše. Tu piše: Uspostavljanjem trajnog prestanka neprijateljstava, ni pod kojim uslovima bilo koje snage SRJ i Republike Srbije neće ući, ponovo ući, niti ostati na teritoriji Kosova ili u Zoni Kopnene bezbednosti, odnosno u Zoni Vazdušne bezbednosti, kako su opisani u tački 3. člana 1, bez prethodne izričite saglasnosti komandanta međunarodnih bezbednosnih snaga KFOR-a – pet kilometara u dubinu teritorije Srbije i 25 kilometara u vazdušni prostor Srbija nije suverena. Dakle, toliko o suverenitetu Srbije o kome mi ovde razgovaramo. Kapitulacija Srbije 1999. godine i gubitak Kosova ratom, to je bio samo nastavak 1912. godine kada je Srbija osvojila Kosovo ratom. O tome istoričari kažu sledeće: Kosovo je osvojeno Balkanskim ratovima 1912. i 1913. godine. Na mirovnoj konferenciji u Bukureštu velike sile uopšte nisu bile zastupljene, za razliku od Berlinskog kongresa, koga su praktično organizovale samo velike sile. Priznanje pripajanja Kosova Srbiji desilo se u suštini indirektno, jer je Srbija priznata, a kasnije Jugoslavija, tretirana kao suverena država. Eksplicitno priznanje prisajedinjenja Kosova Srbiji nikada nije usledilo. Dakle, to o čemu mi ovde razgovaramo služi isključivo za predizborne svrhe i za nadglasavanje u patriotizmu, i to patriotizmu do poslednje kapi tuđe krvi. Zašto, ako govorimo o tome, niko se ne seti da je Kosovo prvi put priznato od strane aktuelne vlasti tako što u Ustavnom zakonu, koji je donet posle donošenja Ustava, ovog Ustava iz 2006. godine, koji građani Vojvodine referendumom nisu potvrdili, tog Ustava u Ustavnom zakonu, to jest u Zakonu o sprovođenju Ustava jasno piše da se izbori na Kosovu održavaju – kada...Nikada! Ne piše da se održavaju na Kosovu, čak i onda kada se za to steknu uslovi, što bi bila osnovna mera kojom bi se država Srbija odredila prema tom delu svoje teritorije. S druge strane, profesor doktor Koštunica Vojislav je priznao Kosovo tako što nije ponudio da Srbija garantuje za haškog optuženika Ramuša Haradinaja. Zašto? Zbog toga što mi imamo, sa jedne strane, Ustav Srbije koji govori o tome da je Srbija država Srba, srpskog naroda i svih građana, a u ovoj rezoluciji o kojoj sada mi razgovaramo imamo jasno napisano da je potrebno razgovarati o bezbednosti nealbanskog stanovništva i srpskog naroda na Kosovu. Nealbansko stanovništvo nije ustavna kategorija. Dakle, mi se ovde bavimo grubim povredama Ustava, bavimo se proizvoljnim tumačenjem najvišeg akta ove zemlje u potrebe predizborne svrhe i jačanja nacionalističkih tenzija. S druge strane, u Predlogu ove rezolucije jasno piše da, član 1 – glavni razlog opstrukcije nalazi se u stavu nekih zapadnih država da Kosovo treba da dobije nezavisnost. U svetlosti tog stava zapadnih država, ponavljam zapadnih država, nije bilo pravog podsticaja, itd. Druga stvar, Narodna skupština konstatuje da se neke zapadne države oštro protive nastavku pregovora o budućem statusu Kosova i Metohije, itd. Podsetiću vas na jednu važnu stvar. Jedna od zemalja koja se najviše zalaže za nezavisnost Kosova je Japan. Japan nije zapadna, nego istočna država ili je jako zapadna država, ali ne spada u zapadne države u užem smislu te reči. Razlog zbog koga se insistira na zapadnim državama je to što se pokušava ponovo veštački proizvesti blokovska podela sveta u kojoj bi se Srbija gurnula u ruke Rusije, koja trenutno igra izričito imperijalnu ulogu i pokušava da proširi svoje međunarodno polje interesovanja na Srbiju, da ćemo, kao što je rekao jedan od mojih uvaženih prethodnika, biti poligon za hladni rat, koji će biti igralište za velike, a stradalište za male. I to je ono što mi ne smemo da dozvolimo. Kada se spominje referendum na kome bi se govorilo o bilo čemu, došao sam do zaključka, ne bi bilo loše da vas podsetim na Odluku Prvog redovnog zasedanja ove iste Skupštine 1998. godine, održanog 7. aprila, gde je doneta Odluka o raspisivanju republičkog referenduma pri čemu je pitanje bilo: ''Da li prihvatate učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji''. To je bilo pre devet godina. Ovo je ''Službeni glasnik'' Republike Srbije od 24. aprila 1998. godine, sa zaključcima šta se dogodilo na tom referendumu. Dogodilo se sledeće: od ukupno 7.252.304 građana Republike Srbije, koji imaju biračko pravo, glasalo je 5.297.776, odnosno 73,05%. Odgovor da, dala su 180.692 glasača, odnosno 3,41%, a ne, ne želimo prisustvo bilo čije na Kosovu i Metohiji, dalo je 5.017.383 glasača, odnosno 94,73%. Moje pitanje glasi – treba li ponovo da organizujemo skupi referendum da bismo dobili manje-više iste ovakve podatke? Treba li nam referendum da bi građani ponovo rekli ne? Nećemo. I da to, kao i prošli put, kao u prošlih 10 puta kada se govorilo o Kosovu u istoj ovoj skupštini, u Skupštini SRJ, u Skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora, da se ponovo potvrdi činjenica da smo mi protiv, ali eto, veliki nam ne daju. I jednostavno, dolazi se do jednostavnog zaključka. Imam ovde Rezoluciju 1244, ne bih sa tim da vas zamaram. Prvo i pre svega, sve što je do sada potpisivano sa EU ne odnosi se na Kosovo, iz jednostavnog razloga, što je to deo uvodne klauzule, u svakom slučaju, svakog sporazuma, a glasi, da se sporazum neće primenjivati na Kosovu koje je trenutno pod međunarodnom administracijom po Rezoluciji 1244, od 10. juna1999. godine, bez prejudiciranja budućeg statusa Kosova. Drugim rečima, sve ovo što je ova zemlja uradila u svom procesu pridruživanja, stabilizacije, pomaka ka Evropskoj uniji, urađeno je bez Kosova i Metohije. Drugim rečima, sve ovo što imamo u Rezoluciji služi u predizborne svrhe i manje-više drugačije ne treba ni posmatrati. Upravo zbog toga Liga socijaldemokrata Vojvodine dala je svoj Predlog rezolucije, jer je jasno da ovaj tekst ne može da opstane, pa se onda on menja i glasi kao što ste dobili, ali glavna promena je ta, da, ako je problem kako rešiti pitanje manastira na Kosovu, kulturne baštine, kako rešiti problem kontinuiteta državnosti i duhovnosti Srbije, odgovor je veoma jednostavan, hajde da vidimo šta je međunarodni uporedivi model, da li su to Olandska ostrva, da li je to Hong Kong, ne bih rekao. Jedina paralela je Vatikan. Vatikan je 1929. godine sporazumom sa Italijom postao država, i zbog toga, stvoriti državu na teritoriji Kosova koja bi po uzoru na Vatikan imala sve prerogative državnosti, premestiti sedište Srpske pravoslavne crkve u Pećku patrijaršiju, stvoriti jedan takav međunarodni subjekat mnogo bi olakšalo odnose između Kosova i Srbije. Samo tim putem se može izaći iz ćorsokaka u koji smo dovedeni. Ako se to ne uradi Kosovo će u sledećih nekoliko meseci biti nezavisno, patrioti do poslednje kapi tuđe krvi će pozivati u rat tuđu decu, i doći ćemo u poziciju da opet ne možemo da izađemo iz zamke u koju nas je neko drugi uveo. Liga socijaldemokrata Vojvodine zbog toga neće podržati predloženu rezoluciju.
Hvala, gospodine Čanak. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe Demokratska stranka Srbije – Nova Srbija - dr Vojislav Koštunica.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom domu, srećom po sve nas, ustanovljava se državna politika Srbije. Ovo je, dakle, ne deveti put, nego, četvrti put da postoji nešto što se zove rezultanta državne politike ostvarena relativnom većinom kada je reč o saglasnosti vlasti i opozicije i kada je reč o državnoj politici. Dakle, to je počelo 21. novembra 2005. godine i nastavlja se i danas. Kako je prvom rezolucijom zacrtana državna politika Srbije ona se praktično nije menjala do danas, bilo je potrebe da se donose nove rezolucije, u skladu ili zbog potreba koje su nastupile sagledavajući različite okolnosti u kojima smo se našli, pre svega međunarodne okolnosti. Nažalost, mi ne možemo živeti van sveta i naša sudbina će na kraju krajeva zavisiti i zavisi od naše umešnosti da budemo sposobni da vodimo dobru međunarodnu politiku i da pronađemo pravo mesto Srbiji u tome. Ova rezolucija donosi, praktično, samo nekoliko novina u odnosu na prethodne. Te novine se tiču, pre svega, onih najava ili onih pretnji sa kojima smo danas suočeni – kada je reč o najavama koje dolaze iz Stejt departmenta, o najavama koje dolaze sa samog Kosova i Metohije od politički organizovanih Albanaca na Kosovu i Metohiji, kada je reč o jednostranom proglašenju nezavisnosti, od Amerike, kada je reč o priznanju tako proglašene nezavisnosti i, nažalost, te opasnosti dolaze i od dobrog dela zemalja koje su članice Evropske unije, koje na određen način, zbog određenih interesa, očigledno misle da bi bilo dobro biti uz američku politiku u ovom slučaju i eventualno ići na priznavanje jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, sve naravno, suprotno principima međunarodnog prava, svemu onome što bi svaka od tih država želela da se njoj desi, a verovatno tom nekom drugom može. Ne moram da ulazim u istoriju kako je do toga došlo, o tome smo već hiljadu puta pričali, ali ono što bih hteo ovde da istaknem, a čuvši naše prethodne sagovornike, šefove drugih poslaničkih grupa, to je prosto sledeće. Mogu da prihvatim i treba prihvatiti da opozicija u Parlamentu, pošto je ovu rezoluciju pre svega ovde pred vas iznela Vlada Republike Srbije, podržana skupštinskom većinom, može i treba da prigovara aktima koje podnosi Vlada, da nalazi neke zamerke i postavlja brojna pitanja i kada su ona postavljena u cilju zabrinutosti da li Vlada ili vladajuća većina odgovara potrebama državnih interesa, naroda i građana, to je nešto što mogu da prihvatim, mogu tome da se suprotstavim, mogu da dam, ili da neko od nas, da objašnjenje šta tu nije jasno. Ono što, međutim, teško mogu da prihvatim to je da, srećom, minorna opozicija u ovom parlamentu nastupa protivno zacrtanoj državnoj politici i državnim interesima. Na kraju krajeva, neko će reći da je to politički subjektivna stvar, da različito možemo gledati na to, to jeste istina, ali imam puno pravo da se sa tim ne složim. Reći ću vam i zbog čega. Ovde je postavljeno nekoliko pitanja. Pre svega, značaj ovog teksta nije u zaštiti državnog interesa kao apstraktne forme, nego pre svega u zaštiti života ljudi, jer život nije samo uzimanje vazduha, jela, pića i spavanja. Život je mnogo složenija pojava, sastoji se od razmišljanja i različitih emocija, od mržnje do ljubavi, od odnosa prema nekim stvarima koje ljudi mogu smatrati svetim, od odnosa između ljudi kao takvih, prijatelja, odnosa prema devojci, prema dečku, prema supruzi, prema mužu, prema bratu ili sestri, prema domu, prema ognjištu, prema nečemu što smo nasledili i do čega nam je jako stalo. A, ja sam čuo za slučajeve, ranije su se dešavali, da su se neki ljudi ubili zbog toga što im je eksproprijacijom oduzeta kuća, eksproprijacija podrazumeva pravičnu naknadu i preseljenje, zato što su navikli da u svojoj staroj porodičnoj kući žive i nisu mogli da podnesu taj trenutak. Nisam siguran da bi olako takve ljude mogli proglasiti prosto ludima, samo zbog toga što su to uradili. Dakle, život je vrlo složena pojava. Naravno, da se pre svega ovakvom rezolucijom brinemo za život ljudi, jer ljudi ne žive u bezvazdušnom prostoru ili nigde, nego žive na nekoj teritoriji, žive u nekim selima, gradovima, u nekim svojim stanovima i domovima, vezani su, pogotovo oni stariji među nama, za groblje koje često posećuju da bi upalili sveću ili se na neki drugi način poklonili seni onih koji više nisu sa njima. Prosto je nemoguće da nema poštovanja za te elemente života. Zar je moguće da život posmatramo samo mehanicistički? Mi nismo ljudi biljke, nego imamo nešto drugo u svemu tome. Prema tome, ono što je za nekoga razumno, za drugog je nerazumno, verovatno je potpuno nerazumno poginuti, srljati na metak. Nerazumno je sebi naneti neku fizičku bol ili štetu, a neko drugi misli da je to možda razumno činiti ukoliko se čovek izloži opasnosti da bi spasao sebi bližnjega, da bi odbranio takvu, ako ne i neku drugu veću vrednost, barem kako on to posmatra. Znači, u tome se možemo razlikovati. Ono što ja razumem, ali ne mogu da prihvatim, to je da postoje ljudski strahovi. Mogu da razumem da se ljudi boje za svoju egzistenciju, mogu da razumem da ima takvih političara i da vode takvu političku kampanju, takav program da taj strah pokušavaju da šire, ali to ne moram da prihvatim. Moji standardi života, standardi života nekih od nas, ne moraju se poklapati sa drugima i to ne moram da prihvatim. Kada je reč o tome u kakvoj se mi poziciji nalazimo, kada je reč o tome koliko možemo zaslužiti ili dobiti podrške drugih za našu, u ovom domu utvrđenu ogromnom većinom glasova, mislim da će to i sada biti slučaj, nacionalnu i državnu politiku Srbije, onda treba da se pitamo još jednu stvar i time bih završio. Da li smo mi svesni toga da je mera u kojoj će nas drugi poštovati i pokušati da nam pomognu ekvivalentna meri u kojoj smo spremni sami sebe da poštujemo, u kojoj smo spremni da budemo jedinstveni u zaštiti nečega što smatramo državnim interesom. Kad god se uoči neka pukotina u tome, svi koji smatraju da im taj interes nije bitan onako kako ga mi vidimo ili smatraju da treba zadovoljiti neki tuđi interes na ovom prostoru, oni će tu pukotinu probati da rašire. Koliko god pokažemo jedinstvo, toliko ćemo imati problema u realizaciji svih ovih ciljeva. Neko je rekao štite nas jedni iz jednog dela sveta, a neprirodno je da nas ne štite neki drugi, Francuska u ovom trenutku itd. Odgovor na to pitanje je prost. Verovatno bi nas štitila i Francuska da je ova država imala snage da uvek na vrlo jasan, jednostavan i gromoglasan način istakne šta joj je krajnji cilj. Daću vam vrlo jednostavnu ilustraciju ovoga. Imao sam nedavno priliku da razgovaram sa nekim, ne tako beznačajnim, poslanicima Ruske Federacije, koji su me pre nekoliko meseci pitali vrlo prosto pitanje – da li ste vi sigurni da ste jedinstveni u ovome što pričate? Ako jeste i ako postoji izuzetno velika, solidna, većina koja podržava ovo što ste nam vi prikazali kao vaš suštastveni interes, Rusija može stati iza vas. Ako to nije slučaj, onda od tog posla nema ništa. Potpuno je jasno da pojedine zemlje članice EU imaju u ovom trenutku neki drugi interes koji se naravno često prepliće sa interesima SAD, koje imaju očigledno izuzetno veliki uticaj na pojedine članice EU. Znam da tu nema preterano emocija, znam da će se pojedine članice EU, pogotovo one vodeće, nažalost, opredeliti i opredeljivati u svojoj spoljnoj politici uglavnom prema stavovima SAD, tj. ne želeći da ulaze u bezrazložnu konfrontaciju. Ali, ne bih uvek, isključivo, samo njih krivio za to. Ovaj dom, ova skupština, ovaj narod, koji je predstavljen preko svih nas ovde, ima obavezu da ovu opasnost od sebe otkloni. U tim odnosima nema emocija, slažem se, ali moramo respektovati naš život koji se sastoji od emocija, moramo respektovati činjenicu da ne živimo na Marsu ili nepostojećem prostoru, ili na nekoj teritoriji, nego moramo uvažavati činjenicu, kao što je to neko rekao, da smo svi zaista jednaki u pravima. Ako je to tačno, onda su valjda u tim pravima sa nama jednaki i svi oni građani koji žive na teritoriji Kosova i Metohije, pre svega svi oni koji žele da žive u jednoj državi sa svima nama, a i oni koji misle ili možda veruju da to ne žele, i oni bi trebalo vremenom da shvate da mogu biti deo jednog korpusa. Zato, mislim da ovu rezoluciju treba podržati i mislim da bi bila velika šteta ako se u ovom trenutku ponovo, kao što je to možda nekada bio slučaj, ne pokaže državno jedinstvo po ovom pitanju. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Aligrudiću. Prelazimo na javljanje po redosledu narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, po Poslovniku, pet minuta. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, bez obzira što Vlada Republike Srbije nema jedinstven stav po pitanju integracija Roma, bez obzira što neka ministarstva, kao Ministarstvo za poljoprivredu koje daje značajan doprinos tome izdvajajući 100 miliona dinara za pitanja Roma, za pitanja raseljenih i izbeglih lica, ima ministarstva koja bi morala to da rade, nažalost to ne rade i mesecima ne žele to pitanje da stave ozbiljno svoj kalendar aktivnosti – Romska partija će da glasa za ovu rezoluciju. Za nas pitanje Kosova i Metohije nije pitanje dnevnopolitičkih nadmetanja, nije pitanje pozicioniranja na političkoj sceni Srbije, za Romsku partiju pitanje Kosova i Metohije i naš stav prema tom pitanju jeste demokratsko pitanje, odgovornost Roma prema Srbiji i odgovor romske nacionalne zajednice prema politici koja se vodila u Srbiji prema Romima dugi niz godina unazad. U okviru toga, želim da kažem da veliki broj izbeglih lica sa Kosova, a radi se, između ostalog, i o 50 hiljada Roma koji su našli svoje utočište na teritoriji dela Srbije bez Kosova i Metohije, kao i činjenica da su ti građani Srbije sa Kosova došli u druge delove Srbije govori o tome da oni imaju poverenja prema ovoj vlasti. Takođe, želim da kažem da nismo zadovoljni sa rezultatima pregovora u pravcu na koji način se definiše jedna drugačija budućnost, upravo za pripadnike romske nacionalne zajednice koji su izbegli i napustili Kosovo. Ništa značajnije se nije desilo mesecima unazad, odnosno u toku ove godine koliko traju pregovori. Mislimo da bi pregovarački tim morao značajnije da posveti ulogu i tom pitanju, jer bez rešavanja tog pitanja, bez rešavanja pitanja položaja pripadnika romske nacionalne zajednice, ne možemo da govorimo da smo dali adekvatan odgovor, civilizacijski odgovor koji je potreban danas, ne samo u Srbiji nego i u Evropi. Smatramo da EU ima veliku odgovornost u tom procesu. Nedopustivo je da EU zahteva od Srbije da potpiše ugovor o readmisiji kojim će da budu vraćeni građani Srbije, preko 100 hiljada, a od toga oko 50 hiljada Roma, bez jasne perspektive i budućnosti, a veliki broj tih građana jesu uprav Romi sa Kosova i Metohije. Dakle, nije opravdano da Evropa te ljude vraća u one delove Srbije bez Kosova i Metohije, da se oni integrišu ovde, da Srbija izdvaja za integraciju tih građana, a s druge strane deo te teritorije gde su ostale njihove kuće, gde je veliki broj njihovih kuća srušen, gde oni ne mogu da se vrate, da se taj deo teritorije otcepljuje od Srbije i na taj način ti ljudi vraćanjem u Srbiju žive u najvećoj bedi. Sa time bih i završio. Očekujem, dakle, da pregovarački tim ozbiljno postavi pitanje manjina koje dovede sa Kosova u Srbiju, da postavi ozbiljno pitanje i integracije Roma. Još jednom želim da podvučem, ovo nije naš odgovor na aktivnosti celokupne Vlade po pitanju integracije Roma. To sam obavezan prema biračima Romske partije da kažem, ovo je odgovor na naš odnos prema Srbiji, na naš odnos prema ključnim državnim pitanjima koji su Srbiju zadesili sada. Hvala.
Hvala, gospodine Šajn. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, zatim Aleksandar Marton.
Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče države, predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želim ovoga puta, ovom prilikom da izrazim svoj protest i nezadovoljstvo jer posle šest meseci razgovaramo o Kosovu i Metohiji, što mislim da nije dobro, razgovaramo o rezoluciji, o Izveštaju. Pitam vas, kao najviše državne funkcionere, kada će ovaj zakonodavni dom da razgovara o stanju Srba i nealbanaca na prostoru Kosova i Metohije i o ugroženosti njihovih prava? Vi imate jedinstvo oko potpisane rezolucije i ovog teksta, ali nemate jedinstvo, imate dve-tri vlade kada je u pitanju rešavanje problema na prostoru Kosova i Metohije. O tome ću nešto kasnije da govorim. Drugo, gospodo, padaju maske. Kada se pogleda ova sala i broj prisutnih poslanika i ministara, jasno se vidi koliko vam je stalo i koliko vodite brigu o Kosovu i Metohiji. Socijalisti su tu, a jedan deo je na konvenciji našeg predsedničkog kandidata druga Mrkonjića. Sadašnje stanje i položaj srpskog naroda i nealbanaca na Kosovu i Metohiji, posle neuspelih pregovora o budućem statusu južne srpske pokrajine i učestalih nagoveštaja o jednostranom proglašenju nezavisnosti Kosova, dramatično je. Narednih dana i meseci odvijaće se finale rešenja o statusu Kosova i Metohije, mada bi se moglo reći da pravih pregovora dve strane nije ni bilo. Smatram da se ne možemo nikada i nikako pomiriti sa pokušajem koji vodi ka tome da nam se otme deo teritorije, u čemu aktivnu i krajnje agresivnu ulogu imaju SAD i neke evropske zemlje, koje su i nosioci scenarija kojeg se pridržava pregovarački tim Albanaca, pa je potrebno da ova skupština, na vrlo nedvosmislen i krajnje jasan način, potvrdi tu našu odlučnost. Zašto ovo podvlačim, kada se zna da smo o tome već postigli skoro potpuno jedinstvo? Nije sporno da mi u SPS podržavamo pokušaj iznalaženja kompromisa i smatramo da nijedna od pregovaračkih strana ne može potpuno kruto da zastupa svoje stavove. Ali, u situaciji kada se pregovarački tim Albanaca ukopao u svoje rovove i ostaje na stanovištu nezavisnosti i ništa drugo, pitanje je da li se naša ekipa pregovarača ponašala na liniji naših zahteva za puno očuvanje suverenosti i teritorijalne celovitosti. Odgovor je ne, u potpunosti sa našim osnovnim zahtevom da je Kosovo deo Srbije i da je to osnovna linija razgraničenja za moguće ustupke drugoj strani. Nisam baš siguran da su neke izjave, pa i neki mogući predlozi, nekih naših zvaničnika predstavljali zalaganje da se na teritoriji srpske države ne može stvarati druga albanska država. To što su zahtevi albanske strane podudarni sa interesima SAD da se nametnu neka rešenja, pa bi se pod mogućim rešenjima smatralo i to da je reč o dve države koje pregovaraju, predlogom o primeru dve Nemačke, i što se nude mogućnosti neke ograničene ili nadgledane nezavisnosti, za nas i SPS je krajnje neprihvatljivo. To nije i ne može biti samo naš stranački zahtev, već je to stvarni interes srpske države, a to je i jedini mandat koji je dobio naš pregovarački tim. Zato nisam ubeđen da su bila celishodna sva ta naša zalaganja i ukazivanja na modele Hong Konga, Tirola, Olandskih ostrva, jer je to, nesumnjivo, izvan mandata koji je Skupština Republike Srbije dala našem pregovaračkom timu, po kome bi se rešenje statusa zasnovalo isključivo na funkcionalnoj i suštinskoj autonomiji pokrajine Kosovo i Metohija u sastavu Srbije. Pitam se, zašto su se u neke predloge koji su naši zvaničnici nudili, unosili i elementi koji podrazumevaju državnost Kosova. To za SPS nije prihvatljivo i nema utemeljenje ni u Rezoluciji SB 1244, koja je naš jedini istinski oslonac i zasnovana je na međunarodnom pravu. Na tu rezoluciju se danas jedino oslanjamo, iako je od 1999. godine o njoj izgovoreno toliko ružnih reči, poput izdaje, predaje, ne znam čega sve još ne, da bi se danas te rezolucije naši zvanični držali kao svetog pisma. Uostalom, snažna podrška koju nam u tom pravcu pruža Rusija, krajnje je principijelna, a ta podrška se zasniva na rezoluciji koja proističe iz suštine međunarodnog prava. Zato, zalaganje da je pitanje statusa isključivo samo u nadležnosti UN, mora biti i polazište i naše krajnje odredište. Izjave i pretnje koje upućuju lideri nekih zemalja sveta, poput francuskog predsednika Sarkozija, koji nipodaštava mandat Saveta bezbednosti i nudi neku kompenzaciju – Evropa za Kosovo, potpisivanjem Sporazuma o pridruživanju, ili zalaganje Amerikanca Frida da ne može biti status kvo i da je vreme za nezavisnost Kosova, krajnje su nedobronamerne. Mi u rezoluciji koju danas treba da usvojimo, na te zahteve treba da damo jasan odgovor, a odgovor mora biti takav da odbijemo ta podmetanja, jer ona nam otkidaju deo organizma, sa čime se ne možemo nikako pomiriti. Zato, ovde, želim jasno da kažem da možemo podržati zalaganje da Srbija u EU može ući jedino kao celovita i suverena država, sa Kosovom i Metohijom u njenom sastavu. Nekoliko napomena o trenutnom stanju na Kosovu i Metohiji i kako se sve što se sada dešava odražava na Srbe u pokrajini i raseljene. Sve su učestaliji pritisci i pretnje koji šalju kosovske privremene institucije i njihovi čelnici, pre svega najavama o unilateralnom proglašenju nezavisnosti. Sada se kao dan ''d'' označava 6. februar 2008. godine. Znači, treba da prođu predsednički izbori, pa da se obelodani već pripremljeni scenario o nezavisnosti, a ovih dana iz Tačijeve partije čujemo i zahteve da se Kosovo odmah pripoji, referendumski, Albaniji. Dakle, na sceni je scenario koji u kontinuitetu traje od formiranja Prizrenske lige do danas. Sa druge strane, Srbi su nezadovoljni učinkom države Srbije i njenih institucija na Kosmetu. Činjenica je da se ulažu i troše značajna budžetska sredstva za Kosovo i Metohiju, ali je potrebno da se vidi da li je to uz potrebnu meru pravičnosti i socijalnih potreba. Zašto nema kontrole u trošenju sredstava, ko i kako odlučuje o tome? Ne može položaj srpskog naroda na Kosmetu i raseljenih koji žive u kolektivnim centrima, u teškim uslovima širom Srbije, da se posmatra kroz prizmu interesa stranaka vladajuće koalicije. Nema baze podataka, validne socijalne karte, nema novih radnih mesta za generacije novonastalih srednjoškolaca i studenata, nema snažne inicijative države kako bi se sprečila masovna i agresivna kupovina srpskog imanja i čitavih seoskih i strateški važnih zemljišnih kompleksa. Evo, gospodo, kako vi radite posle sedam godina na vlasti. U "Večernjim novostima" od 6.12.2007. godine, ministar bez portfelja, gospodin Đilas kaže: "Sto puta veća pomoć Kosovu". Nismo mi nesposobni da nam šaljete pomoć, ali se ovde priznaje još jedna konstatacija koja je veoma opasna, koja iz prikrajka vreba i koja upozorava da na mala vrata u potaji gurate podelu Kosova. Evo šta gospodin ministar kaže: "Budžetom Vlade Srbije predviđeno je da se za poboljšanje života Srba na Kosovu i Metohiji izdvoji 2,2 milijarde dinara, što je stostruko više nego ijedne prethodne godine. Projekti iz infrastrukture, školstva, zdravstva, finansiraće se i strogo kontrolisati uz prethodno utvrđeno pravilo. Najviše projekata biće ostvareno u srpskim enklavama južno od Ibra, imajući u vidu da je do sada veći deo sredstava odlazio na sever Kosmeta, pa moramo biti realni i priznati da se tamo mnogo bolje živi nego u enklavama", rekao je za "Novosti" Dragan Đilas, ministar bez portfelja u Vladi Srbije. Niste imali strategiju ili niste hteli, blagovremeno smo vas upozoravali da vodite računa o specifičnosti naroda na prostoru Kosova i Metohije. Gospodine predsedniče države, predsedniče Vlade, da li znate kako vam živi narod? Da li znate da je srpski i nealbanski narod u mraku, bez elementarnih uslova? Moram da vam kažem, mislim da ne znate. Zašto? Vaši pojedini saradnici odnosom prema vama, prema državi, prema narodu Srbije, posebno prema narodu na Kosovu i Metohiji, dovode nas u konfuziju i komplikuju život na prostoru Kosova i Metohije, kao što je bio slučaj nekih kadrovskih promena, pa se sada jedan deo Vlade zalaže da se izvrši primopredaja, a drugi deo da se ne vrši primopredaja, kao da smo sve probleme na Kosovu i Metohiji rešili i ostala je još takva vrsta pitanja. Raspisivanje predsedničkih izbora sada, kada se vodi presudna bitka u rešavanju statusa Kosova i Metohije, pravi je necelishodan potez, jer je pitanje Kosova i Metohije gurnuto u drugi plan, što nikako, od strane onih koji su preduzeli ovaj korak, ne može biti odgovorna i državotvorna odluka. Ne može se stranačkim i personalnim interesima davati prednost nad ovim, po narod i državu, sudbinski važnim pitanjem. U "Blicu" od 5. decembra – odluka o Kosovu posle izbora u Srbiji, kaže se: "Rešenjem Kosova i Metohije ne sme se dovoditi u pitanje demokratska i evropska perspektiva Srbije, stav je nekoliko vodećih članica EU, za koje predsednički izbori u Srbiji imaju važnu ulogu u odlučivanju kada bi EU trebalo da preduzme odgovarajuće korake u cilju rešavanja kosovske krize". Po saznanju "Blica", ukoliko bi izbori u Srbiji bili zakazani do kraja januara države poput Nemačke, Francuske, Italije ili Slovačke, insistirale bi na tome da se odloži kosovska nezavisnost, tj. da se ide na opciju odlaganja koordinisane deklaracije o nezavisnosti Kosova. To podrazumeva – hajde narode države Srbije na izbore, po izboru predsednika, kao nagradu, uslovno rečeno, dobićete nezavisno Kosovo. A ja se pitam, novoizabrani predsednik, bez obzira na ime, ima ustavnu obavezu da brani teritorijalni integritet i suverenitet države, ili će da brani, ili će morati da podnese ostavku. Na kraju, zato se ponovo pitam – kakva je briga o narodu srpskom i nealbanskom na KiM, jer ustavna obaveza predsednika i Vlade i ove skupštine je da štiti teritorijalnu celovitost i integritet državne teritorije. Zato sam dužan da ponovim u ime SPS, da se Srbija nalazi u ozbiljnoj krizi i da svi politički činioci moraju jedinstveno učiniti, ama baš, sve da bi odbranili KiM. Od toga nema važnijeg državnog i nacionalnog zadatka. Vlada nacionalnog jedinstva bila bi, prema našem mišljenju, najbolje rešenje, jer je trenutak kada, zbog krize u kojoj se nalazimo, svi relevantni politički subjekti moraju učestvovati u njenom razrešavanju. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Steviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marton, zatim Miroslav Markićević. Izvolite, gospodine Marton.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče države, članovi Vlade Republike Srbije, poslanici i poslanice, poslanici LSV, kao što ste maločas čuli od predsednika naše poslaničke grupe, gospodina Nenada Čanka, neće podržati Predlog ove rezolucije. Smatramo da je veoma neozbiljno što Skupština Republike Srbije, kao najviše zakonodavno telo i kao jedna od najvažnijih poluga vlasti u Republici Srbiji, na ovaj način učestvuje u pokušajima rešavanja problema KiM. Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, zatim svi oni koji su na bilo koji način učesnici u pregovaračkom procesu nisu učinili ni jedan jedini korak da blagovremeno upoznaju poslanike, ponavljam, najvišeg zakonodavnog tela u Republici Srbiji, sa aktuelnom pozicijom u kojoj se nalaze pregovori. Sam način na koji je načinjen tekst rezolucije je veoma neozbiljan. Čekalo se danima da dve stranke vladajuće koalicije, DS i DSS, postignu rešenje o tekstu rezolucije. A šta smo imali priliku da vidimo? Ucene, pretnje uskraćivanjem podrške predsedničkom kandidatu i naravno hroničnu neiskrenost jednu prema drugome, dva partnera u vlasti, DS i DSS. Ucene su ih dovele do veoma lošeg rešenja u rezoluciji, koja Republiku Srbiju sasvim sigurno udaljavaju od evropskog puta. Vojna neutralnost o kojoj se govori u rezoluciji nije ništa drugo nego kraj evroatlantskih integracija Republike Srbije. Čudi me što je DS na kraju pristala na igru DSS, koja Srbiju vuče ka izolaciji. Duboko smo protiv vojne neutralnosti, jer mi u LSV smatramo da baš kao članovi Severnoatlantskog NATO pakta možemo postići zadovoljavajući bezbednosni minimum bez koga nema ulaska u EU. Formulacija vezana za potpisivanje Sporazuma o stabilizacija sa EU je veoma loša i bojimo se da ona, takođe, znači kraj našeg evropskog puta. Stanje na KiM je veoma loše i mora se istaći da tako nije od juče ili od 2000. godine, nego od mnogo ranije. Šta je urađeno da se taj deo Republike Srbije reintegriše? Mi u LSV smatramo da nije učinjeno ništa. Kakvi signali se šalju iz Republike Srbije? Pominju se delovi teritorija drugih država i svojataju delovi teritorija drugih država. Susedne međunarodno priznate države, npr. Crna Gora, nazivaju se kvazi-državama i necivilizacijskim tvorevinama. To su reči savetnika predsednika Vlade Republike Srbije, Vojislava Koštunice, gospodina Aleksandra Simića. To su sramotno prljavi signali koje naša Vlada šalje i samim tim sebi slabi, naravno i nama, spoljnopolitičku poziciju. LSV želi da Srbija zadrži, barem "de jure" suverenitet na KiM i želimo da rešenje na Kosovu zadovolji i životne potrebe Albanaca u Glogovcu i Vučitrnu, Srba u Štrpcu i Lapljem Selu, Turcima u Mamuši, Bošnjacima u Vitomirici i svim drugim građanima i građankama koje žive na KiM. O građanima niko ne govori. Važna je samo teritorija, a narod gladuje, nema perspektive. Mislimo o tome kada budemo glasali ''za'' ili ''protiv'' ove rezolucije. LSV i ja smo protiv ove rezolucije i želimo da nastavimo evropski put naše države. Baš zato smo moje kolege i ja podneli amandman na tekst rezolucije. Smatramo da rezolucija koju mi predlažemo, pod nazivom – Rezolucija Narodne skupštine o promeni državne politike prema statusu AP KiM u cilju zaštite života, prava, slobode i imovine građanki i građana KiM. Ona sadrži osam tačaka, a poslanici i poslanice najvišeg zakonodavnog tela u Republici Srbiji moraju da glasaju za nekoliko stavki. Hvala.
Hvala, gospodine Marton. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS-NS-dr Vojislav Koštunica. Izvolite, gospodine Markićeviću.
Gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, kolege narodni poslanici, narode srpski, tokom pregovora o konačnom statusu KiM, kao i na sednici SB UN, pokazalo se da je argumentima prava i pravde suprotstavljen argument sile. Srbija i zemlje koje su protiv nacionalne secesije srpske pokrajine smatraju da je međunarodno pravo jedini civilizovani i samim tim jedini održivi i trajni okvir za rešavanje ovog pitanja. U duhu tolerancije i u skladu sa najvišim demokratskim vrednostima na kojima počiva naše društvo, pokazali smo spremnost, odgovornost i fleksibilnost da Albancima koji žive na KiM pružimo najveći mogući stepen političke autonomije. Podsećam da na Kosmetu, bar u jednom njegovom delu, žive ne samo Albanci, nego i Srbi i pripadnici drugih etničkih grupa, kao i da je sadašnja demografska slika u pokrajini posledica etničkog čišćenja nealbanskog življa 1999. godine, ali i proterivanja srpskog stanovništva koje je započelo pod okriljem italijanske okupacione vojske u Drugom svetskom ratu, a trajno verifikovano donošenjem Brozovih zakona o zabrani njihovog povratka. Posle potpisivanja Kumanovskog sporazuma Srbi su, ovaj put pred očima međunarodnih snaga, bili prinuđeni da napuste prostore južno od reke Ibra, posebno Prištinu, u kojoj ih više nema. Civilna misija UN, uprkos deklarativnom zalaganju za multietničko i multikulturalno društvo, nije uvažila politička prava Srba koji su ostali da žive na KiM, kao ni onih koji su proterani i raseljeni, pa je dopustila da Prištinu u proteklim pregovorima predstavlja delegacija sastavljena isključivo od pripadnika albanske nacionalnosti. Neki od članova te delegacije su predvodnici najmilitantnijih pokreta i organizacija i lično su odgovorni za etničko čišćenje i progon nad Srbima. Srpsku zajednicu niko nije pitao za mišljenje. Onda ne čudi što je pregovarački tim iz Prištine dolazio samo sa jednom opcijom, a to je nezavisno Kosovo. To je jedini razlog zbog koga kompromis nije bio moguć. Onaj deo međunarodne zajednice koji predvodi SAD znao je unapred kakav će biti ishod pregovora i ohrabrivao je albanske pregovarače da ne prihvate kompromis. Njihov zaključak je – kad nema kompromisa, može se nametnuti jednostrano rešenje. Na isti način zaobilazi se i SB, kad nema odluke SB, može se pristupiti jednostranom priznavanju nezavisnosti Kosova. U svetu koji je uređen na temeljima prava, međutim, stvari stoje drugačije. Kada kompromis između suprotstavljenih strana nije moguć onda se primenjuje rešenje prema važećim pravnim normama. U našem slučaju norma međunarodnog prava, bez ostatka, poklapa se sa svim političkim dokumentima na kojima su izgrađeni međunarodni odnosi posle Drugog svetskog rata i izričito kaže da je Kosmet neotuđivi deo Srbije. Ne postoji nikakav prostor za drugačije tumačenje ili za dilemu oko njegovog statusa. Svaka drugačija odluka bila bi osporena pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu, osim ako ova visoka institucija međunarodnog pravosuđa, sa autoritetom i dostojanstvom koji je izgrađivala gotovo jedno stoleće, ne bi podlegla nečijoj političkoj samovolji. To bi onda bio kraj i ovoga suda i velike ideje o uređivanju međunarodnih odnosa na principima prava, a ne nasiljem. Ili će Međunarodni sud pravde da obesmisli zahteve secesionista ili će oni da obesmisle postojanje ovog suda i vladavinu prava. Trećeg nema. Zbog toga je dalekosežan značaj načina na koji će se pristupiti pitanju statusa Kosova i Metohije, pravom ili silom. Ali, ni opredeljenje za nasilno otcepljenje KiM neće ostvariti snove secesionista. Ne samo što Srbija to nikad neće priznati, nego ni pravo neće trajno ustuknuti pred silom. Svet u kome živimo i u kome tinja nemali broj sukoba i pretnji, može da opstane u miru i sigurnosti samo pod uslovima vladavine prava u međunarodnim odnosima. Bez toga niko, pa ni najveća sila, koja se danas stavlja iznad prava i našu zemlju stavlja iznad zakona, ne može da ima spokojnu budućnost. I student prve godine na pravnom fakultetu zna da je ništavan svaki ugovor koji je iznuđen na silu. Kad se ponovo uravnoteže odnosi moći u svetu i ponovo uspostavi pravni poredak, sve odluke koje su iznuđene pritiscima veće sile postaće ništavne. Srpski govoreći, Amerikancima bih poručio – nemojte džabe da ih priznajete! Nije ovo prvi slučaj diskriminacije srpskog naroda. Naša prava se ne priznaju još od samog početka raspada Jugoslavije, kada je tri miliona Srba na silu istrgnuto iz države koju su stvorili. Pod pokroviteljstvom međunarodne zajednice izgubili smo i državu i suverenost, a sa mnogih prostora na kojima su živeli hiljadu godina na njima je izvršeno etničko čišćenje i za to se nije postavilo pitanje bilo čije odgovornosti. Kada smo pomislili da je prestalo to ludilo i da će famozni princip da se Jugoslavija može podeliti isključivo po granicama nekadašnjih republika da važi to i za Srbiju, ponovo dolazi svetski geometar da još jedanput isparceliše našu državu i otrgne samu postojbinu našeg nacionalnog identiteta. Kako onda da poverujemo da nas evropsko društvo poštuje i da nas EU iskreno želi u svojim redovima? Stiče se utisak da bi nas odmah primili kada bismo prestali da budemo ono što jesmo; ako zaboravimo Gračanicu i Pećku patrijaršiju i prestanemo da pišemo ćirilicu, ako kažemo da smo sami krivi za sve što su nam uradile ustaše, nacisti i handžar divizije, mudžahedini, bojovnici Bljeska i Oluje, vidljivi i nevidljivi bombarderi i tomahavk rakete. Ni to ne bi bilo dovoljno, morali bismo još da se dobrovoljno odreknemo KiM. Mi danas kategorički moramo da kažemo da je čitav projekat i kampanja za stvaranje albanske države na delu teritorije Srbije začeta i bez ostatka se sprovodi nasiljem. Nije reč samo o nasilju nad pravnim poretkom međunarodne zajednice, nego o organizovanom vojnom udaru, koji je započeo pre deset godina. Paravojne formacije albanskih i međunarodnih terorista, pod nazivom ''Oslobodilačka vojska Kosova'', ponekad uz prećutnu, a ponekad uz eksplicitnu podršku SAD i nekih zemalja EU, da pomenemo samo moćnog izaslanika Ričarda Holbruka, opremljene i naoružane iz magacina NATO-a, započele su oružana dejstva protiv naše zemlje. Vojnu akciju nastavio je NATO 1999. godine, ubijajući građane Srbije, razarajući njena materijalna dobra i ekonomsku supstancu. Unutrašnje i spoljno nasilje koordinisano je da bi se stvorili uslovi za otcepljenje KiM. Partnerski odnosi jednog dela međunarodne zajednice i albanskih secesionista pokazali su transparentnost i ovih dana kada su visoki zvaničnici i šefovi nekoliko evropskih država otvoreno uslovljavali naše pristupanje Uniji i odricanje od Kosova. U prilog nepravnom, nacionalnom i kriminalnom karakteru tvorevine koju ovi partneri prave na teritoriji naše južne pokrajine govori i činjenica da su mnogi od službenika i visokih predstavnika civilne i vojne misije bili osumnjičeni ili dokazano upleteni u nezakonite radnje i poslovne malverzacije, a da protiv njih nikada nije pokrenuta istraga. Naprotiv, u svojim zemljama, nagrađivani su napredovanjem u karijeri. Marti Ahtisari je čak opunomoćen da formuliše predlog o konačnom statusu KiM, a da nikome nije morao da objasni poreklo milionskih svota koje su mu uplaćene na bankovni račun. Međunarodnim policijskim organima odlično je poznato da proizvodnja i trgovina narkoticima ima svoju evropsku bazu upravo u ovom području. Ako taj kriminal ne može da se zaustavi pod međunarodnom upravom, kakav tek monstruozni lik bi dobilo KiM pod vlašću ratnih zločinaca i mafijaških bosova. Ili su to razlozi zbog kojih neko upravo želi da se po svaku ceni stvori monstrum država. Na samom kraju podsetiću na lekciju iz istorije, koju mora da zna svako ko se bavi politikom, a posebno oni koji donose krupne odluke sa dalekosežnim posledicama. Sila može privremeno da nadvlada pravo, ali pravdu ne može da prevari ni za jedan dan. Sve ono što je silom napravljeno ima ograničeno i neveselo trajanje. Evropskoj uniji bilo bi bolje da ne čini još jednu nepravdu nad Srbima i da ne priznaje nezavisnost KiM, jer, koliko sutra, mogla bi da otkrije da ima veći interes od nas samih da Srbiju vidi u svojim redovima. Njeni funkcioneri su na pogrešnom putu, iako misli da će Srbija popustiti pred ucenama i da će se odreći Kosova zarad članstva u EU. Rezolucija, čiji tekst danas treba da usvojimo, predlaže Narodnoj skupštini i svim građanima naše zemlje izraz je našeg čvrstog opredeljenja da samo Srbija u svojim celovitim granicama može da nastavi proces pridruživanja Uniji. Ukoliko bi EU donela odluku da prizna secesiju dela naše države i pogazi međunarodno pravo i elementarnu pravdu, ne vidimo smisao pridruživanja Srbije ovoj organizaciji. Takođe, Srbija treba da bude dosledna u svom stavu da se nijedno rešenje ne može nametnuti silom i zbog toga EU ne može bez odluka Saveta bezbednosti da pošalje na KiM svoju misiju umesto postojeće misije UN. Naše konačno i nepokolebljivo stanovište jeste da su KiM po pravu i po pravdi zauvek i neotuđivi deo Srbije. Kako radili, tako nam bog pomogao! [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Markićeviću. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, pošto se i ovaj predlog rezolucije bitno ne razlikuje od prethodnih i ovaj put ću biti protiv. Podsetiću da je u poslednje dve godine međunarodna zajednica veoma intenzivno angažovana na zaokruživanju procesa definisanja statusa Kosova. Na osnovu poznatih principa, koje je utvrdila Kontakt grupa, sačinjen je poznati predlog Martija Ahtisarija, specijalnog izaslanika generalnog sekretara UN, o međunarodno nadgledanoj nezavisnosti Kosova. Ovaj dokument i pored opštih kritika upućenih i sa srpske,a i sa albanske strane, ipak predstavlja najkompletniji i najozbiljniji projekat koji ima realne mogućnosti da se uz međunarodnu podrškuostvaruje u praksi, a što bi omogućilo da se na Kosovu ostvaruje demokratsko društvo koje bi obezbedilo normalan život za sve njene građane, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Ako bismo eliminisali nacionalističke strasti i predrasude, moramo priznati činjenicu da se Ahtisarijevim dokumentom supstancionalno proširuju okviri međunarodnog prava u oblasti ostvarivanja manjinskih prava, kako individualnih, tako i kolektivnih. Kosovskim Srbima se ovim predlogom nude kolektivna prava, slična pravima koja su Albanci nekada uživali u bivšoj SFRJ, samo što sada imamo međunarodne garancije da će ova prava Srba biti stalna obaveza kosovske vlasti. To znači, da ne bi bilo šansi da se ponovi već viđeni scenario, kojim su tadašnje srpske vlasti nasilno ukinule ustavni položaj Kosova u bivšoj Federaciji, da bi nakon toga prvo ukinuli najelementarnija ljudska prava kosovskim Albancima, a zatim, i klasičnim genocidom izazvali humanitarnu katastrofu koja je nakon toga izazvala i NATO intervenciju. Ozbiljna politika bi morala uzeti u obzir činjenicu da su društveni procesi nepovratni i da je nelogično, čak i nemoralno, očekivati da nakon pomenutih tragičnih događaja, kao i nakon uspostavljanja civilne i vojne međunarodne administracije na Kosovu, da će se ponovo eksperimentisati sa sudbinom stanovništva Kosova i da će se zarad emocija, a pre svega interesa pojedinih političkih struktura u Srbiji, žrtvovati pravo na normalan život građana Kosova. Realna politika bi, umesto nostalgičnih deklamacija izvučenih iz arhiva davno prohujalih vremena, kada su se Srbi i Albanci borili za svoje nacionalne projekte, mogla da se u okviru savremenih evropskih vrednosti daleko više angažuje u pravcu poboljšanja ponuđenih formulacija u Ahtisarijevom dokumentu. Mora se konačno shvatiti koliko je važno da se odmah krene u pravcu rešavanja životnih problema na Kosovu, na osnovu principa Kontakt grupe. Da se javno prizna neophodnost napuštanja strategije beskonačnog prolongiranja definisanja statusa Kosova, u okviru nelogičnog i kontraproduktivnog zalaganja za očuvanje nepodnošljivog statusa kvo i zamrznutog sukoba koji ni u kom slučaju ne odgovara građanima Kosova, koji su opredeljeni, naravno, da se zajednički izbore za normalan život. Zaista je neprihvatljiva ova rezolucija kojom se nastoji komunicirati samo sa srpskim i nealbanskim stanovništvom Kosova, da se mimo svih savremenih civilizacijskih vrednosti šalju kosovskim Srbima poruke samoizolacije i odbijanja zajedničkog života na Kosovu. Govorim u ime Albanaca preševske doline koji se nalaze teškom položaju, a ipak aktivno pokušavaju političkim putem unutar institucija Srbije da rešavaju veoma teške i veoma važne životne probleme. U ovom pravcu bitan je značaj jedinstva Narodne skupštine, naravno da ne mislim na već viđeno i skupo plaćeno jedinstvo iz 1998. godine, nego na jedinstven pristup zasnovan na evropskim vrednostima koji bi uz saradnju sa EU omogućio stvaranje demokratskog Kosova, zajedničke kuće za sve njene građane. Apsolutno mislim da je za Albance preševske doline stabilizacija prilika na Kosovu veoma bitna stvar, jer bi to bio preduslov da oni prestanu više da budu taoci nepodnošljive situacije na Kosovu, da se konačno krene ka boljem životu i da to oseti čitavo okruženje.
Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić. Molim da ne izazivamo replike.
Gospodine Albijaniću, gospodine predsedniče Vlade, članovi kabineta, dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko, dva pitanja. Jedno se tiče dela izlaganja uvaženog kolege Rize Halimija, a povezano je sa izlaganjem, takođe, uvaženog kolege Nenada Čanka. Kolega Nenad Čanak je danas ovde, pominjući istoriju, spomenuo 1912. godinu kao prvu koja je važna na Kosovu, kao da se od Mehmeda Osvajača do pojave Mustafe Kemala Ataturka ništa nije dogodilo na Kosovu i Metohiji. To je šest vekova, gospodine Halimi i gospodine Čanak, kao da Prizren nije bio carski grad pre 1912. i kao da Gračanica, Visoki Dečani i Pećka patrijaršija nisu postojali pre 1912. godine na Kosovu i Metohiji. To je prva stvar. Druga stvar, gospodine Halimi, razumem vašu političku borbu. Ona je potpuno legitimna. Ona odražava politički interes građana albanske narodnosti koji žive u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa, a ne u preševskoj dolini, to ne postoji. Želim da vam kažem, da skupo plaćeno jedinstvo iz 1998. godine, o kom vi ovde govorite, a to je ono zbog čega sam se javio, jeste ono jedinstvo koje je omogućilo građanima Srbije da prvi put u svom parlamentu izglasaju bilo šta da NATO ne stavi veto, Parlament Kosova i Metohije i Parlament AP Vojvodine. Da nije bilo tog skupog jedinstva, mi danas ovde ni o čemu ne bismo ni razgovarali. To bi već bilo nekoliko država. Ponosim se što pripadam srpskom narodu i SPS, koja je animirala to jedinstvo i koja je napravila važan temelj i za ovaj Ustav onim Ustavom koji je na krilima tog jedinstva usvojen. Vama i vašim sunarodnicima želim sve najbolje, ali vas molim, podsećam vas da vi živite u državi Srbiji koja ima svoj Ustav i, molim vas, da ga poštujete. Molim vas, da ga poštujete. Treba li da vas podsetim kako su i kako danas žive Srbi u Albaniji, u državi Albaniji, o njoj govorim, koja prava su oni tamo ostvarivali, a koja ostvaruju danas. Dakle... (Predsedavajući: Vreme.) Zahvaljujem, gospodine Albijaniću. Skupo plaćeno jedinstvo, pitanje je gospodine Halimi šta je skupo. Zavisi kako za koga. Izgleda da je najjeftinije pokloniti teritoriju, pokloniti svetinje, pa kako vi kažete, pod garancijom i sa garancijom međunarodne zajednice omogućiti majorizaciju na Kosovu, da Albanci na Kosovu i Metohiji proglase svoju državu, pa da uz međunarodne garancije onda garantuju Srbima pravo. Kako bi to rekli ovi novi demokratori, srpski narod nema demokratski kapacitet da garantuje ta prava... (Predsedavajući: Gospodine Baraliću, vreme.) ...na Kosovu i Metohiji. Gospodine Albijaniću, kako za koga. Zahvaljujem.
Replika, narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, da skrenem pažnju, naravno, nisam slučajno spomenuo 1998. godinu i tu homogenizaciju u ovoj Narodnoj skupštini, povodom već poznatog pitanja o kome je gospodin Čanak govorio i, naravno, što je izazvalo konfrontaciju sa čitavim savremenim svetom. Apsurdno je da se tom logikom i dalje nastavlja, jer apsolutno to nije interes nijednog građanina ove države. To je, po meni, jedna stvar. Drugo, stvarno je bespredmetna neka ozbiljna rasprava, o tome, pored legitimnog prava na kulturnu baštinu i verske objekte, da se sačuva i da se to do kraja ispoštuje, jer se ne može na osnovu toga preuzeti, apsolutno, neko srednjevekovno pravo vladanje ljudima, uz automatsko sticanje prava na neki prostor zbog ovih ili onih objekata. Države se grade i osnivaju da bi ljudima bilo bolje, da bi ljudi imali dobar život, da bi ljudi imali normalan život. Mi smo videli na delu, ne, dobro ste vi počeli od Balkanskog rata, ali namerno nisam ušao u te vode. Ušli smo u one vode kada se u bivšoj Jugoslaviji ipak normalnije živelo, samo sam spomenuo, koji su bili razlozi da se to do krajnosti destabilizovalo i proizvelo tragedije koje, često se kaže, nije videla Evropa nakon Drugog svetskog rata, o tome mi u ovom slučaju govorimo. I apsolutno smatram da je konačno došlo vreme da seovaj parlament okrene realnoj politici, stvarnom životu. Ljudi me sa Kosova susreću i često mi kažu – dokle će ovo, dokle će ovo ludilo trajati i kada ćemo kao ljudi živeti. U tome je esencija i suština problema. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, zatim Vesna Pešić.
Gospodine predsedavajući, predsedniče Vlade, ministri, naravno, ovde se može govoriti na više načina. Ja sam dobio zadatak da govorim u ime DS, koja je u vladajućoj koaliciji i koja ima velike odgovornosti za sprovođenje politike. Utoliko taj govor moram da svedem, ne da bih se sebi dopadao, niti da bih se dopadao publici, nego da kažem šta otprilike mislim da je zadatak i Vlade i narodnih poslanika u ovom teškom času. Mi smo zaduženi za opšte dobro građana, da činimo sve što najbolje možemo u njihovom interesu. Ali, nekada se desi da dva dobra dođu, naizgled, u jednu koliziju. Ovde o tome govorimo, nemojmo da širimo teme. Ovo sledeće pitanje – da mi održimo teritorijalni integritet Kosova u Srbiji, što nije samo po sebi cilj koliko je istrajavanje na međunarodnom pravu, na određenim principima, što moramo činiti. Drugo je dobro da ne zaustavimo naš put ka evropskim integracijama, koja obezbeđuje, prvo, bolji život i borbu protiv izolovanosti, jednom rečju napredak u skladu sa ostalim narodima Evrope. Da li mi možemo da pomognemo da ta dva dobra ne ugrožavaju jedno drugo, nego da pomažu jedni drugima. Da mi branimo principijelno, ne samo međunarodno pravo, nego i neku vrstu demokratskog međunarodnog poretka odnosa među državama i poštovanja međunarodnih povelja, paktova itd. Time se brani i dostojanstvo zemlje i sve ostalo, a da pri tome ne zalutamo, nošeni isključivo emocijama, pa da onda uđemo i u neku vrstu retorzije, koja je ovde jako često u ovoj skupštini pominjana, to je bila čak neka vrsta ideologije, što bi značilo – zub za zub, oko za oko,nego da probamo da usvojimo međunarodni oblik ponašanja. Retorzija je primitivno, emotivno sredstvo, odbačeno i u međuljudskim odnosima, a kamoli među državama; nema više ni smrtne kazne čak i za one koji izvrše višestruka ubistva. Prema tome, da se na neki način ponašamo, što je moguće, odgovornije. Uvek sam bio pristalica jednog realističkog pristupa činjenicama. Bilo je ovde ratobornih izjava, rezolucija, događaja, ne bih sada to pominjao. Ali, ne bih hteo da, na neki način, svakoga ili bilo koga zbog toga vređam ili da nipodaštavam. Emocije su potpuno ljudska stvar, kao i verovanja i one, kada postanu materijalna sila, kada ovladaju ljudima, onda one moraju biti, takođe, uvažavane. Slušajući mnoge govore, imao sam utisak da jedan deo nas poslanika vodi računa o realizmu, o budućnosti, zanemarujući naše sadašnje podele i našu sadašnju političku društvenu, realnost i ono što su emocije. Vidite, možda sa najboljim namerama, ili neoprezno, podignuta su očekivanja građana o tome da će se na najbolji način rešiti pitanje Kosova. To je sada jedna činjenica. Ko god to pokušava da ignoriše, mislim da ne postupa politički mudro. Naravno, šta je osnovna vrednost sada za nas ovde. Prvo je stabilnost. Ali, šta znači stabilnost? Da li je to samo mir i trajnost institucija ili nešto više od toga? Mislim da je stabilnost nešto mnogo više kao vrednost, jer stabilnost nam tek omogućuje budućnost, da predviđamo budućnost, da se nadamo budućnosti. Ako smo stabilni, onda smo predvidljivi i onda će doći i investicije i što god hoćete, političkiprijatelji, itd. Onda smo predvidljivi i sebi i drugima. Mi imamo jednu drugu opciju koja je, takođe, legitimna, ali koja nema mnogo uporišta u realnosti, iako mi ovim sastancima u Skupštini, donošenjem rezolucija učvršćujemo nešto što bi se moglo nazvati državnim jedinstvom, ali ja ne znam koliko nas gaji iluziju da ćemo mi danas u ovim razgovorima, ili bilo kojom rezolucijom stvarno obezbediti opstanak Kosova u Srbiji. Međutim, to što nemam tu vrstu optimizma, ne znači da na bilo koji način želim da ne istaknem ozbiljan i veliki trud pregovaračkog tima, izvestan uspeh da se pitanje Kosova u svakom slučaju internacionalizuje na jedan ozbiljniji način, da to više nije prelamanje preko kolena. Naši pregovarači su uspeli da ne dozvole da se ovo pitanje samo smandrlja, jer pitanje je izuzetno značajno, ne tiče se samo teritorija. Ne slažem se sa onima koji veruju da su teritorije sve. Država je nešto više od teritorija. Dakle, prazna teritorija jeste simbolično značajna, ali nam je važno i ko će živeti na toj teritoriji, kako ćemo se razvijati, kako ćemo sa drugima sarađivati. Mi imamo sada još jednu, rekao bih obavezu koja nas je na dobar način, bez obzira šta neki kritičari govorili, predstavila u svetu. Zašto insistiramo na međunarodnom pravu? Ne zato što verujemo zbilja da postoji apsolutno međunarodno pravo i da će se sve po pravdi dogoditi, čak i kada ne verujemo da će pravda pobediti, mi moramo na njoj istrajavati. Ako ne bismo na tome istrajavali, ili bismo se pragmatično i realistički ponašali, mi bismo onda prihvatili međunarodni poredak kao tiraniju sile. Ne kažem da toga u istoriji nije bilo. Greše i velike države i velike sile. I sada greše. Mi smo savremenici tih grešaka, ode upada u Češku, Avganistana, Vijetnama, Iraka, koliko god hoćete. Dakle, nemojmo idealizirati nekoga samo zato što ima snagu. Naš je cilj, kada se držimo međunarodnog prava, da kao što ljudi koji znaju da pravde u apsolutnim smislu nema, ali bi čovečanstvo propalo kada ljudi njoj ne bi težili i kada se ne bi za nju borili. Zato što se mi tako grčevito držimo međunarodnog prava, to nije samo puka iluzija, nego je jedan principijelan i ozbiljan stav. To naše principijelno zalaganje ima i neku vrstu, ne samo nacionalnog ponosa, nego ima i jedan prilog međunarodnom pravu. To su nas učili od Imanuela Kanta do danas šta mora ležati u međunarodnom pravu. Međutim, postoji ovaj drugi deo i hoću oko toga odmah da se izjasnim. Mislim da nastavak naših razgovora sa Evropom, potpisivanje onoga što smo već parafirali i što smo u tom smeru krenuli, već tolike godine, ne možemo u ime građana, u ime budućnosti, ni na koji način, dovoditi u pitanje bilo kakvim odgovorima na nešto šta bi moglo da bude u budućnosti. Kada smo parafirali ovaj sporazum, imali smo isto tako mišljenje, mislim da je predlagan tada i plan Ahtisarijev itd, pa ipak smo to parafirali svesni da je to nešto u šta možemo da krenemo. E, sada nekoliko reči kako se mnogi pojmovi izližu ili promene, ili kako god hoćete. Mi smo doživeli ovde od mnogih da se evropejstvo ili Evropa smatra kao nešto i strano i tuđe i na kraju krajeva što nam ne treba, ali Evropa je pre svega jedan geografski pojam, pa civilizacijski pojam, njene se teritorije, tih država, menjaju, sadržaj se u njoj menja. Evropa je iznedrila i liberalizam i socijalizam, ali nažalost i fašizam. (Dragan Todorović, sa mesta: I patriotizam.) Nemojte pokušavati da me ometete, mislim da nećete moći. (Dragan Todorović, sa mesta: Ja vam pomažem.) Ja vam pomažem time što tvrdim da je vaš stav vrlo jasan, ja ga potpuno razumem, vi nećete u Evropu, niste hteli ni pre 15 godina ni danas, protiv nje imate svoje razloge zašto ste i to je nešto što je jasno. Ono što ne razumem, zašto podižemo očekivanja i emocije za nešto što se ne može dogoditi? Kada vas čovek pita – šta ćete vi to uraditi ako slučajno Evropa ili bilo ko prizna jednostrano priznavanje Kosova? Najčešći odgovor na to sledi – mi nećemo da preduzimamo ništa, osim diplomatskih nekih koraka. Ali, šta donose ti diplomatski koraci? Koji su to koraci, pored onoga što je neophodno učiniti, jedan demarš itd, ali u krajnjoj liniji kada mi prekinemo diplomatske odnose sa nekom zemljom, koji je tu naš benefit? Hoću da kažem da o svakoj ovoj stvari mi moramo razmišljati da li tu ima za građane neke koristi, jer mi postojimo kao građani sa svojim mukama, interesima, ambicijama, a postojimo kao političke stranke sa određenim programima, (koji su se udružili) pa onda postojimo kao politička zajednica koja se formira u državi. Ne možemo ovim poslednjim pojmom poništiti i osećanja i razmišljanja i interese svih. Moramo razmišljati o budućnosti, o građanima i dozvoliti da to uradimo na najbolji mogući način. To što ćemo se mi sebi dopasti ili zarađivati poene ne verujem da može građane mnogo da usreći. Mi imamo pravo da kažemo i govorio sam uvek, govoriću i sada, gde sve međunarodna zajednica ili velike sile u njoj, imajući svoje interese, greše i šta je tu nepravda. Nepravedno je bilo što posle svih ratova u Jugoslaviji nije dozvoljeno da se ljudi vrate kućama, a tolika je borba bila protiv etničkog čišćenja. Dogodilo se, isto tako, da smo čak i bombardovani zbog etničkog čišćenja itd. Na kraju krajeva, te posledice etničkog čišćenja su ostale, to je potpuna nedoslednost i neki pragmatizam, interes pojedinih sila. To je očigledno. To ne moramo da proveravamo. Isto tako, postoje i mnoge druge greške u raspadu Jugoslavije, kada se u jednom trenutku pozivalo na poštovanje granica, a u drugom slučaju na samoopredeljenje naroda, a kada je bilo u Hrvatskoj onda je bilo poštovanje naroda na samoopredeljenje, kada su se odvajale Hrvatska i Slovenija, a onda je došlo u Bosni da se moraju poštovati granice. Sada, opet, imamo ponovo zvuke da je navodno samoopredeljenje bitno. To su samo neke činjenice, mi ne možemo da ih promenimo. Možemo da kažemo i treba uvek da govorimo, ali nemojmo da onda imamo iluzije da smo time uspeli da faktički promenimo svoju situaciju. Ono što me brine jeste da ćemo takvim nekim rečnikom ili gestovima ući u izolaciju, što je najgore i što je najveći gubitak. Ne možemo reći – mi nećemo nikada razgovarati sa onima koji budu uradili ovo ili ono. Ta reč nikada nije dobra ni u običnom životu, a pogotovo u političkom životu. Ne možemo na taj način određivati i ograničavati svoju slobodu. Najgore što se može dogoditi, makar se pozivali na ponos, jeste da uđemo u izolaciju. Dao bih primer neke zemlje koja se zove Albanija, Enver Hodža je bio preuzeo i sovjetski komunizam, jedno vreme ga pomagali i Kinezi, i doneo odluku da ne sme država da se zadužuje itd. Posle četrdesetak godina mi smo tamo našli samo bunkere, jedan potpuno obogaljen, osiromašen i upropašćen narod. To je rezultat izolacije. Uvek sam govorio da je najgore što su mogli da urade jeste da nam uvedu sankcije, jer ta izolacija je nešto što nam onemogućava da zajedno sa ostalima napredujemo. U to ne smemo da upadnemo, bez obzira koliko budemo ljuti na jedne, druge ili treće. Na kraju, jako se mnogo pominje Rusija i ruski faktor. Prvo, Rusija je Evropa, ona je u Savetu Evrope. Rusija je sastavni deo evropske istorije i civilizacije. Rusija je ratovala u dva svetska rata, zajedno sa mnogim evropskim zemljama, koje danas čine osnovu u EU. Ona po svojim kapacitetima, kulturnim, geopolitičkim i drugim spada u Evropu. I mi spadamo u Evropu, jer ni na koji način iz Evrope mi ne možemo sami sebe da na taj način kastriramo da nas nema. Prema tome, borimo se na međunarodnom planu, borimo se svim političkim sredstvima, diplomatskim, ali nemojmo seći druge puteve koji su na neki način određeni, kao najbolji izlaz za našu privredu, za našu omladinu, za našu budućnost. Vremenom će se mnoge stvari menjati, menjaju se granice, menjaju se političke konstelacije u zemlji, ništa nije zauvek, ali je opasno ako promenimo smer. Taj smer kojim smo krenuli kada smo osnivali DS pre 18 godina bio je demokratski, proevropski, u smislu poštovanja evropskih vrednosti, i nismo mi demokrate da bismo se dopali bilo kome u Evropi ili u Americi ili bilo gde, nego su to naša najdublja uverenja. Prema tome, iz toga niko ne sme da nas izbaci, jer smo onda izbacili sebe iz sopstvene suštine. Znam da je ovo težak trenutak i da ćemo imati još dosta problema sa kojima se suočavamo, ali sam želeo da ovim govorom, bez neke partijske ostrašćenosti, bez povišenih emocija, bez davanja lažnih nada, bez samodopadljivosti, izrazim nešto što nas poziva na ozbiljnu realnost i odgovornost i da budemo u skladu sa sobom. DS će biti u skladu sa sobom i sa svojim evropskim vrednostima, biće u skladu sa svojim koalicionim partnerima sa kojima smo zajedno i pošli. Možemo se u nijansama nekada slagati ili ne slagati, ali naš put je zajednički i na tome ćemo istrajati. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Mićunoviću. Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić, zatim Aleksandar Vučić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče Republike, izgleda da ga nema, poštovani predsedniče Vlade, ministri, kojih nema, imaju druga važnija posla, ova Rezolucija i ovo o čemu danas razgovaramo zaista jeste veoma važno, jer je moj utisak da posle dva veka srpske istorije izgleda kao da srpski narod predstavlja nekakvo zalutalo pleme koje ne zna ništa o sebi, koje ne zna ni gde ima suverenitet, ni gde ima državne granice, ni kojim putem treba da ide. Da li će da ide u Aziju, da li će da ide u Indoneziju, da li će da ide u Evropsku uniju, znači, posle dva veka naše državne istorije danas pred Srbijom otvorena su sva pitanja. Ova Rezolucija, koja je pred nama, prvo što je na mene ostavilo utisak to je da baš nešto kažem o našoj državnoj politici. Gospodine predsedniče i preostali koji ste ostali u ovoj sali, moram da kažem, ovim što smo dobili u ovoj Rezoluciji, da je ovde na delu potpuni poraz naše državne politike. Taj poraz državne politike se ogleda u tome, a mi smo na to upozoravali još u julu mesecu, da će doći do toga da ova Vlada suprotstavlja interese Kosova, očuvanja Kosova i našeg puta u Evropsku uniju. Nažalost, moram da kažem da mi nemamo danas jedno vođstvo koje bi bilo vođstvo vizionara, nego imamo jedno pilićarsko, sitno vođstvo, koje ne zna kuda se sve danas kreće, kuda idu susedne zemlje i šta se danas u svetu uopšte događa. Ako pogledamo šta mi treba da žrtvujemo? Cela Rezolucija je napisana takao da se praktično zatvara put Srbije u Evropsku uniju. Gospodine Mićunoviću, ja vas veoma poštujem, ali ono što ste govorili ne odgovara istini. U toj rezoluciji stoji da i bez ikakvog poziva, bez ikakvog pitanja, što uopšte nije na dnevnom redu, ova Rezolucija treba da donese odluku da Srbija neće da uđe u NATO, ali znate da je to predvorje ulaska svih istočnoevropskih zemalja u Evropsku uniju. Valjda se nadamo nekom novom Varšavskom paktu. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju je uslovljen malo nejasno, ali uslovljen, i pri tom je rečeno da se Evropska unija, koju propitujemo i uslovljavamo, mora izjasniti da li će nam ostaviti Kosovo pa da mi eventualno uđemo u Evropsku uniju. Znate da se izriču niz pretnji, preti se nekim diplomatskim merama. Moram da vam kažem da ovu Rezoluciju, kao što nekada kolega Vučić ima običaj da kaže, kao da je pisao Hašim Tači. Kada potegnemo ove diplomatske mere, ko će tu da trlja ruke nego oni. Oni će da kažu – Srbi su ponovo poludeli, fino, videće se da mi sa njima i niko sa njima ne može. Čim to budemo uradili, stvar je jasna da ne možemo da se odredimo po tim osnovnim pitanjima. Zatim, kažemo nešto što je nemoguće. Mi kažemo da ćemo svaki akt druge države koja bude eventualno priznala nezavisnost Kosova – mi ćemo poništiti. Kako može u jednoj državnoj rezoluciji, za koju ovde Parlament treba da glasa, da stoji da možemo poništavati akte nekakvih drugih država. Donese Nemačka, ona ne može da poništi našu rezoluciju, kako ćemo mi da poništimo njenu rezoluciju. Znači, drugim rečima ovo što je ovde navedeno, čini mi se da ovakvo okretanje leđa Evropi i evropskim vrednostima nije zabeleženo od 1945. godine. Znači, 1945. godina i decembar 2007. godine. Dotle je dovela naša sadašnja državna politika. Meni se čak čini da smo mi ovde preokrenuli neke prioritete, pa mi se dojmi kao da tu Kosovo i nije nekakav cilj, nego da nam je najvažniji cilj da raskinemo sa evropskim putem. Kako smo mi uopšte dovde stigli i šta je to da mi možemo ovako da razgovaramo o tome da Srbija ne zna gde ide, ne zna šta radi? Mislim da je to ovde izrečeno i od nekih drugih poslaničkih grupa. Vidite, gospodo, 1999. godine, obraćam se sada i svim našim građanima, svi znamo to nekakvo elementarno pravilo da kada strana vojska uđe na teritoriju više nemaš suverenitet na toj teritoriji. Čuli smo jedno stanovište koje je ovde izneo vođa radikalne stranke, gospodin Nikolić. I on je priznao da mi imamo neke neminovnosti koje su se dogodile te 1999. godine. Znači, tačno je to, pa i ova rezolucija, tu se izgleda svi slažemo. Postoje nekakve neminovnosti za koje znamo da će se dogoditi. Ova rezolucija ne polazi od tih neminovnosti pa da kaže da li tu postoji još nekakva realna šansa, da li možemo da postignemo ono što je moguće ili ćemo da vodimo politiku sve ili ništa, politiku koju je vodio Slobodan Milošević i doveo Srbiju do neviđenog poraza, pa i do te 1999. godine, kada je strana vojska ušla na našu teritoriju. Ova vlada, na čelu sa Vojislavom Koštunicom, kriva je i odgovorna zbog toga, i tu ste Mićunoviću u pravu, zato što je bez ikakvog pokrića stvorila ogromna očekivanja kod naroda da mi imamo suverenitet i teritorijalni integritet na Kosovu, a građani su normalni ljudi. Oni znaju da ni sada srpske države momentalno nema na Kosovu. Na toj fikciji, na toj fantaziji, da tu postoji nekakav suverenitet gradi se ova rezolucija i na toj fantaziji se raskida sa Evropskom unijom. Tu su nastali gluvi telefoni. Naravno da pregovori nisu mogli da uspeju. Dok drugi normalni ljudi polaze od realnog stanja naš pregovarački tim polazi od nekakvih fantazija i od nekakvih fikcija. Šta traže od građana i šta traže sada od Srbije? Da se svi zamrznemo u njihovoj fantaziji, da zatvorimo oči i da ništa ne vidimo šta se tu događa, nego ćemo održavati tu iluziju, a pri tom, neću da vređam sve ministre, a pri tom su naši ministri svi redom, čast izuzecima, milioneri! S jedne strane mi ćemo da zatvorimo oči, a ovde će da se gomilaju milioni i da truli ova država u destrukciji svih institucija i u neviđenom lopovluku, da kažemo da ovim što je sada odabrano i onaj put koji je ovde bio naznačen u nekim izbornim kampanjama – bolji život. Gospodo iz Demokratske stranke, sa ovom rezolucijom, ako ćete za nju glasati, morate reći da boljeg života ovde biti neće. Ovo što se ovde predlaže, ovo nije borba za Kosovo. Ovo je ovde isprika za poraz koji ste vi kao pregovarački tim doživeli. Imali ste pregovore, u tim pregovorima ništa niste postigli, objasnila sam vam zašto ništa niste postigli. Pokušavate da to prebacite na neke druge velike sile od kojih mi treba da se oprostimo, a ja vam sada postavljam pitanje: Šta će se desiti, i molim da se gospodin ministar ne smeje, nego da odgovori na pitanje, ko će biti odgovoran kada će sutradan te iste države, od kojih se mi danas odvajamo i zatvaramo vrata, budu priznale to nezavisno Kosovo, kada ne bude više bilo Srba na Kosovu,...i Srbija da ide u Evropu...pa ćemo dočekati situaciju da i Kosovo bude deo Evropske unije, a Srbija će da sedi kao neko suludo izolovano ostrvo. Ko će biti odgovoran za ovakav rezultat? Pozivam vas da odgovorite na ta pitanja, ko će biti odgovoran za taj neuspeh. Moram da kažem još nešto, a to je veoma važno i time ću da završim. Ova rezolucija je jedan truli dogovor vladajuće koalicije, u kojoj se ne pokazuje put kojim Srbija treba da ide. Radikalna stranka ima svoje, ona kaže – i sa Kosovom i bez Kosova mi u Evropu nećemo, šta god da se desi, znači, to nas ne interesuje i ta pozicija je potpuno jasna. Međutim, ovde se ljudi i dalje zavaravaju da mi tobož držimo neka otvorena vrata prema Evropi. Da li ste vi izračunali koji je sledeći korak, kakva će reakcija biti Evropske unije? Evo, tu sedi naš potpisivač, neko je rekao da sedi sa olovkom, čeka da potpiše Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Šta ako nam se ponudi taj sporazum, vi ćete da kažete –neću? Ja završavam ovim, da Srbija, nažalost, nema vođstvo koje može da pokaže kojim putem Srbija danas treba da ide, koja nema vizionare koji mogu da nas izvedu iz ove krize, nego treba da tavorimo i da se i dalje preganjamo oko ovakvih rezolucija koje jednostavno ništa ne govore, treba da se zamrzavamo u nečijim fantazijama i patnjama, a narod, gledate li kako on živi, on je gotovo na izdisaju, Srbija umire, a vi zatvarate i poslednja vrata gde smo očekivali da može da dođe jedan normalan život, moderna država, mesto gde možemo svi da živimo. Hvala vam, sa ovom rezolucijom zaista smo doživeli veliki državni poraz. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnoj poslanici, gospođi Vesni Pešić. Reč ima Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo, narodni poslanici, predstavnici izvršne vlasti, moram da kažem da sam iskreno razočaran, a pretpostavljam i dobar deo građana Srbije, gotovo očajan, zbog diskusije koju smo danas čuli i celokupnog ponašanja narodnih predstavnika u Narodnoj skupštini RS. Danas smo očekivali jedan dan koji nije običan, dan u kojem je trebalo da pružimo odgovor našim građanima, dan u kojem je trebalo da ljudima u Srbiji kažemo šta je to što ćemo preduzeti da sačuvamo Srbiju, šta je to šta ćemo da uradimo da naša deca imaju budućnost, šta je to što ćemo da uradimo za naše ljude na KiM i da vidimo tačno koji je smer Srbije u budućnosti, kako ćemo da obezbedimo i bolju ekonomiju, bolji socijalni položaj našeg stanovništva? Od svega toga mi smo dobili tričave stranačke rasprave, polupokvarene, predstavnika režima i nekih njihovih prilepaka. Nisam čak ni želeo, niti bilo ko od nas iz SRS-a da odgovara na besmislene tvrdnje ni gospodina Mićunovića, ni nekih drugih, upućene onako, kao strele, mnogo smo pametni pa ćemo onako ispod žita to da kažemo, da prebacimo, nešto srpskim radikalima. Nije imalo potrebe zato što su građani Srbije videli koliko vas interesuje Srbija, koliko vas interesuje KiM. Krenuli smo od predsednika Republike, dakle, vršioca dužnosti predsednika Srbije, jer kad imate raspisane izbore onda je on samo vršilac dužnosti predsednika Srbije, nadam se i pretpostavljam da neće biti izabran za predsednika Srbije više nikada zbog načina na koji je vlast obavljao, a građanima Srbije ništa dobro nije ni učinio ni doneo. U njegovom govoru nismo mogli da čujemo ništa sem onoga što slušamo svaki dan, od, ama, baš svakog. Izgleda da ništa drugo nemaju da kažu predstavnici dela izvršne vlasti bliske partiji šefa režima, Borisa Tadića, a to je – mi nećemo izolaciju, mi nećemo rat. Ko te je to pitao? Nisam čuo nekoga u Srbiji da hoće da ratuje, nisam čuo bilo koga da hoće da ide u izolaciju. Nemojte da lažete i prekinite već sa tim lažima jedanput. Kažite narodu šta ćete vi da radite, a nemojte da lažete da neko drugi hoće da ratuje i da neko hoće zemlju da uvodi u izolaciju, jer je tih laži i tih prevara bilo dosta. To više nećemo da tolerišemo. [[Aplauz.]] Ovde sede normalni ljudi, ljudi koji imaju svoje porodice, koji brinu o budućnosti svoje dece, oni hoće da žive u miru, oni hoće da žive u normalnoj Srbiji, ali oni hoće da žive u Srbiji sa KiM, a vi već ovde pričate o tome – pa, iako nam otmu Kosovo, šta nas briga, mi nastavljamo svojim, nekim, drugim putem. Mi nemamo drugi put sem puta Srbije, sem puta naše dece. To nam je jedini put koji imamo. Šta to ljudi ovde pričate?! Od Borisa Tadića do nekih predstavnika ovde, kao da se ne nalazimo u srpskom Parlamentu, već u albanskom, pri čemu Riza Halimi dođe kao najtolerantniji i neki tamo liberalni predstavnik albanskog parlamenta, a vi predstavnici srpskih političkih partija kao najekstremniji albanski predstavnici. E, pa, nije važno, to unapred kažete, pa dobro, vi dragi prijatelji iz EU, ovde je reč o preventivi. I to, ljudi u Srbiji razumeju šta radite, da namerno radite protiv svoje zemlje. Ovde nije reč o reakciji na nešto što se već dogodilo. Još se nije ništa dogodilo. Ovde je reč o preventivi. Naš je posao da danas preventivno delujemo, da pokušamo da sačuvamo našu zemlju, našu teritoriju i naš narod. A šta je vaša poruka? Šta je poruka građanima Srbije? Vaša poruka je – baš vas briga za KiM, evo, mi ćemo da stavimo u rezoluciju da je to protivpravno, malo ćemo da se ljutimo, jeste, nepravda je, ali ako nam ga uzmete, ništa nećemo da preduzmemo. Znate šta ste vi time rekli njima? Vi ste njima unapred rekli – uzmite nam KiM, znajte, nećete imati nikakav problem, sve je normalno, mi ćemo nastaviti, ubijete nam dete, mi sutra idemo kod vas da pijemo kafu, zato što je vaša kafa malo skuplja od naše. A situacija je mnogo gora od primera koji sam ja naveo. Otimanje teritorije nije ubistvo jednog deteta, već ubijanje mnogo dece i generacija srpske dece. Ali, šta vas briga, vama treba prazna priča, ovde da govorite – ovi nisu za .... jesmo mi, samo neka kažu oni. Neka ti vaši prijatelji, naši veliki prijatelji, evo predsednika Borisa Tadića, DS, režimskog kandidata na ovim predsedničkim izborima, neka nam samo kaže – evo, moji prijatelji su obezbedili, normalno, ne tražimo im pare, ne tražimo im ništa, samo da poštuju teritorijalni integritet Srbije. Tomislav Nikolić je sinoć rekao – odmah ćemo da kažemo, nema problema, sarađivaćemo sa vama, bićete nam partneri. Samo tu sitnicu dajte, samo tu jednu jedinu stvar dajte. Ali neće ni tu malu stvar da daju, nego, 'ajde da gazimo, 'ajde da otimamo, a onda će režimski kandidat da kaže – pa dobro, poslaću ovoga da, spremio je već penkalo, pa će tamo da govori kako će to građanima da omogući bolji život. To je isto govorio i pre šest godina, taj isti koji je spremio penkalo, a od boljeg života građana samo on ima bolji život sa 11 miliona evra, a građani Srbije sve siromašniji, i to samo u jednoj banci. Da li je to ozbiljan odgovor građanima Srbije na naše probleme? To što će da se slikaju pa da budu prve vesti na vašoj televiziji? Šta ćemo sedam dana posle toga? Šta god da bude na predsedničkim izborima, ja se nadam i sve ću što je moje lično, siguran sam i svi ovi ljudi i najveći broj građana Srbije, učiniti da dođe do promene režima, da dođe do poraza režimskog kandidata i pobede kandidata opozicije, Tomislava Nikolića. Pitam, šta god da se desi, šta ćemo 6. februara, šta ćemo 10. februara, šta ćemo sa našim ljudima koji nas sada gledaju i koji se pitaju – šta su ovi uradili, šta su nam rekli, šta će to da preduzmu? Mi smo na osnovu teksta rezolucije, uz primedbe koje smo imali, i na onaj deo oko vojne neutralnosti koji je nejasno definisan, čak nepotreban, iz prostog razloga što ako već predviđate referendum za NATO koji niste u pristupnom aktu predvideli, dakle, mogli ste da predvidite i da ne predviđate jer drugačije je nemoguće da se to desi, nema narodnog poverenja u NATO alijansu u Srbiji. Ali oko ove tačke ''đ'', o kojoj je bilo reči, mi smo sada videli, gospodine predsedniče Vlade, zamolio bih vas, zamolio vas je danas i Tomislav Nikolić, da izađete i kažete šta je vaš stav. Mi smo čuli stav i šefa režima, tj. režimskog kandidata i njegovih predstavnika. Mi očekujemo da čujemo i vaš stav, gospodine predsedniče Vlade, da vidimo da li je vaš stav isti kao stav režimskog kandidata, onda bi to bilo u suprotnosti sa onim što ste vi izgovorili, u suprotnosti sa onim što su izgovarali predstavnici vaše stranke. Mi bismo voleli da čujemo vaše mišljenje. Dakle, nije da smo mi izašli ovde da samo izgovaramo nešto što se vama sviđa ili ne sviđa, ili bilo kome u sali, već želimo da vas saslušamo. Želimo da čujemo vaše mišljenje. Da li je i vaše mišljenje da nije važno i da ne znamo šta će da bude, pa sada – bože moj, živećemo. Ne, mi smo mislili umrećemo svi sutradan. Nećemo, naravno da ćemo da živimo. Niko neće u bunar da skače, niko to nije mislio i niko neće posle toga da donosi iracionalne, već racionalne odluke, ali ovim što smo mi pokazali danas raspravom u Narodnoj skupštini, mi smo, ljudi, nacrtali, onima koji nam uzimaju teritoriju – uzimajte i tražite od nas šta god vam je volja, dok god vam je volja, mi državu nemamo. Jer ono o čemu vi govorite, kažete "vizija je ta, odrecimo se teritorije ili uzeće nam je, pa nikom ništa". Znate kakva je to vizija? To je vizija najobičnijeg okupacionog gaulajtera, okupacionog namesnika ili sluge, da na srpski jezik prevedem. Hajde, onda, da ukinemo Parlament. Ukinite Parlament, ukinite Vladu, ukinite sve, recite – biće sve onako kako nam kažu. Mi nemamo državu. Da ne lažemo više narod, da ne lažemo više ljude u Srbiji da mi o nečemu ovde odlučujemo. Kažite ljudima – nema više Srbije, nemamo državu, nego nam zapovedaju ti, neki, kojima mi ne smemo da kažemo da ne mogu da nam uzmu ni teritoriju, ako je to već tako. Ali, mislim da nije. Mislim da je ovde reč o onima i da je zato ovo više ličilo u pojedinim trenucima na albanski nego na srpski Parlament, zato što oni misle da tom politikom ulizivanje narodu mogu nešto da dobiju, a to je – narode, neće ti nikad ništa loše biti, šta te briga za delove teritorije, šta te briga za neke naše ljude, za naše moguće izbeglice, šta te briga za našu sirotinju, šta te briga za bilo šta, mi ćemo da ti obezbedimo da živiš sto puta bolje. Pa, 2003. godine ste vi, gospodine potpredsedniče Vlade, vodili kampanju, zajedno sa Čedomirom Jovanovićem, "u Evropskoj uniji 2007.". Je l' tako bilo? Tako je bilo. Kakvu sada kampanju vodite - baš me briga za sve drugo, mi ćemo 2015, a do 2015. vi ćete 45 miliona evra da imate samo u jednoj banci, a narod će i dalje da propada. I dalje ćete i 2015. da dolazite i da propagirate narodu kako i na koji način treba da glasa za vas, jer će narod, tobože, da živi bolje, a narod će da bude sve siromašniji, samo ćete vi da budete sve bogatiji. Preksinoć je režimski kandidat rekao u jednom svom TV nastupu, režimski predsednički kandidat, Boris Tadić: "Želim 500 hiljada novih radnih mesta". To si rekao, prijatelju, 2004. godine, deset puta se to ponovilo 2004. godine. Šta bi sa tih 500 hiljada radnih mesta? Kaže: "Hoću svaki dan da izgradimo po metar autoputa, da imamo autoputeva svuda po Srbiji". Ma, 'ajde prijatelju, sa svojim potpredsednikom Vlade, izgradi po jedan santimetar mosta, da se Beograđani i ostali građani Srbije ne ubijaju po glavnom gradu, da ne mogu da prođu po pet sati ni Savu ni Dunav, po jedan santimetar, nemoj da lažeš narod za jedan metar i za ne znam šta. [[Aplauz.]] Niste u stanju nijedan santimetar da uradite, samo da otimate, a ovde da pričate – budućnost, Evropska unija. Imam dvoje dece i za njih živim, onako kako i vi živite za svoju decu. Hoćete da kažete da o njima ne razmišljam, da bih voleo da žive loše, da nemaju dobar standard? Ne, siguran sam da u Srbiji možemo da obezbedimo bolji standard od ovog današnjeg, da može da se živi neuporedivo bolje, da može da se razgovara sa svima u svetu, ali da Srbija mora da se štiti, da moramo da znamo koje su naše granice, koja je naša teritorija i da nema razlike između Gračanice, Kosovske Mitrovice, Niša, Novog Sada, Beograda, Pirota, Užica, Čačka ili bilo kojeg drugog mesta. Ako to ne znamo, mi državu nemamo. [[Aplauz.]] Slušao sam režimskog kandidata na predsedničkim izborima, slušajte ovu genijalnu misao, kaže režimski kandidat na jednoj TV emisiji, obmanjujući naciju, pa vas molim, gospodine predsedniče Vlade, možda ne znam, možda sam neobrazovan, da izađete i da mi kažete da li je u pravu taj režimski kandidat odnosno, neorežimski kandidat na predsedničkim izborima, ili ja, ali da to zaista kažete, kaže taj neorežimski kandidat: "A, zašto mi ne bismo bili kao Kipar"? Teško mu je da objasni, konfuzna mu je poruka koju šalje biračima. Kako bi on to i da sačuva Kosovo, a već zna da početkom februara EU ide u priznanje nezavisnosti. Nije mu baš jasno, a onda se setio "možemo mi kao Kipar". Pogledajte kakva je to laž i prevara. Zašto? On nije rekao građanima Srbije da nijedna evropska zemlja, nijedna zemlja EU nikada nije priznala severni, otcepljeni deo Kipra. Samo je Turska priznala severni deo Kipra, a Kosovo i Metohiju će da priznaju sve evropske zemlje, sve zemlje EU ili većina. Kakve to veze onda ima, gospodine predsedniče Vlade? Što ne kažete neorežimskom kandidatu za predsednika Srbije da ne obmanjuje građane Srbije? On valjda misli da smo mi svi nepismeni, on valjda misli da ovde niko ništa ne zna, samo je on našao način kako će to da upakuje svojim biračima, da mogu da objašnjavaju bilo šta narodu po Srbiji, bilo kakve gluposti da se izgovore. Izađite i kažite da li je ovo istina ili nije. Izađite pa recite da li je to tako ili ne. Ovde smo slušali predstavnike vlasti koji kažu: "Za nas je najvažnije da uđemo u NATO pakt, jer to je jedini savez, tako obezbeđujemo našu budućnost". Čime, time što ćemo da plaćamo po milijardu više na godišnjem nivou? Da su samo slušali vaše rasprave, nikada ne bismo mogli da glasamo, nego smo se potrudili da interes države podignemo iznad našeg stranačkog partikularnog interesa, potrudili smo se i hteli smo po svaku cenu da pokažemo ljudima u Srbiji da smo ozbiljni ljudi, da pokažemo da nosimo odgovornost sa sobom, da želimo da pokažemo da smo zajedno u očuvanju suvereniteta ove zemlje i da kažemo ljudima da ćemo da pokušamo da sačuvamo našu otadžbinu. A dobili smo raspravu posle koje ljudi mogu samo da ugase televizore i da kažu: "bože, pomozi meni i mojoj deci, jer ne znam kako ćemo sutra da preživimo, a kamoli koji mesec i godinu unapred". Pogledajte samo koliko je smeha bilo danas, koliko je neodgovornosti bilo, koliko je izrečeno potpuno nepotrebnih reči protiv Srbije i srpskog naroda, i političkih protivnika. Na svaki način važno je samo kako da se obračuna sa onim koji drugačije misli. Šta ćemo sa ovim što je pomogao neorežimskog kandidata iz Republike Srpske? Da narod ne misli da je to narod u Republici Srpskoj. Narod u Republici Srpskoj zna se na čijoj je strani, na strani srpskih rodoljuba. Dovedoše onog poznatog kriminalca, kome ste dali vilu na Dedinju, jednu, zato što je podržao vaše tri stranke na prethodnim izborima. Koliko košta ova podrška? Da li sada dve vile dobija taj kriminalac, Dodik, za podršku na ovim izborima? Je l' je to posao onih koji vode ovu državu, da svađaju političke stranke, da svađaju narod, umesto da urade nešto za narod? Mi koji smo u opoziciji, na žalost ove zemlje, ponašamo se mnogo odgovornije nego vi u vlasti, tražimo zajednički jezik, tražimo nešto gde bismo mogli da nađemo interes za Srbiju, ne bismo li glasali zajednički. A šta vi radite? Radite samo na sukobima sa onima koji drugačije misle, gledate kako da ih porazite, ponizite i ništa drugo. Nećete u tome uspeti. Ova rezolucija nije sjajna, nije ni loša, ne znam šta smo njome dobili, naš je pokušaj bio da pokažemo volju našem narodu i našim građanima da želimo da čuvamo našu zemlju. Imamo samo jednu Srbiju, rezervnu otadžbinu nemamo. Šta ćete vi da radite, vi ste na vlasti, ne optužujte predstavnike opozicije. Mi ćemo delimično o tome odlučivati posle 3. februara. Siguran sam da će i posle ove raspravegrađanima Srbije biti sve jasno i da će 3. februara svim srcem glasati za promene i za Tomislava Nikolića. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku Aleksandru Vučiću. Reč ima profesor Dragoljub Mićunović, izvolite.
Ne znam zašto se toliko žestio gospodin Vučić. Razumeo sam da oni žele jedinstvo, maksimalno, međutim, izvređao je redom, od Vlade, ministara, sve redom optužio da sve imaju legitiman za partiju jedan partijski govor na račun javnog servisa, gde je izrekao sve što treba da kaže u kampanji. Ali, ne može da kaže ono što nije istina. Ko je rekao da ćemo mi ikada priznati Kosovo kao nezavisnu državu jednostrano proklamovano? Ko je to rekao, evo, vi samo uzmite, mi vam nudimo, a vi samo pružite ruku pa uzmite. Rekao je predsednik države i predsednik Vlade i predstavnici svih stranaka vladajuće koalicije da neće priznati jednostranu odluku o nezavisnom Kosovu. I to je činjenica. Nemojte na tome istrajavati, a navodno smo se skupili da to jasno i glasno kažemo. A vi sada to razbijate pričom da samo vi to hoćete, a svi drugi su jedva dočekali da budu izdajnici, prosto kipe od želje da budu izdajnici. Smešno je pripisivati isključivo sebi patriotsku ekskluzivnost, to je prošla priča. Ja sam se naslušao patriota toliko, ali nikako ih neće metak, inače svi prežive, sve je u redu, sve se to dobro završe. Nemojmo, sa tom pričom nećemo daleko stići. Dajte da vidimo šta nam u ovom teškom trenutku predstoji da uradimo. Pitam, da li je u našem interesu i neka mi se opiše, da mi kažemo Evropi – nećemo da potpisujemo sa vama sporazume i da nam to donosi neku korist. Opišite mi tu korist. To je jedno racionalno pitanje nekoga ko je izabran da brine o opštem dobru. Ja o tome brinem. Mene zanima građanin. Šta mi time dobijamo? Šta je vaš odgovor kada se junačite, ne smete da govorite šta ćete da uradite? Evo, postavio sam vama pitanje – šta ćete da uradite? Kako da se odbrani Kosovo? Hoćemo da ratujemo? Svi smo rekli da nećemo da ratujemo. Šta nam onda preostaje kao druga mogućnost? Ovo diplomatski treba uraditi, a prekinuti diplomatske odnose sa drugim zemljama, ne vidim da to ičemu vodi, osim izolaciji. Ni to nije dobro da uradimo. Prema tome, mi treba da brinemo, ako se to kojom nesrećom dogodi, šta mi možemo da uradimo za te ljude tamo – da ne podignemo jedan berlinski ili kineski zid, pa da kažemo nije nas briga za vas, pa da ih kolju ili šta već, kako ćemo da zaštitimo te spomenike, kako ćemo da zaštitimo tu našu imovinu tamo? Moramo da razmišljamo malo više, ekonomski, pragmatično, u interesu građana i tih ljudi tamo. To što ćemo reći – ako toga nema, ni nas više nema, to lepo zvuči, dobro je za neki govor, ali to nije praktično rešenje. Opozicija to sebi može da dozvoli, ona to koristi i treba da radi. Ali praktična politika Vlade mora da vodi računa o realnim interesima, ne možemo reći – baš nas briga za Evropu, mi ćemo biti rupa u tepihu, pa ćemo tako naškoditi njima i time smo odgovorili na sva pitanja. Moramo da razmišljamo potpuno trezveno, kampanja je tu, na nesreću, unosi partijske interese, ali smo pred jednim krupnim problemom koji moramo da rešimo – kuda ćemo i kako ćemo izaći iz ove nevolje, a sačuvati obraz, nećemo to nikad priznavati, ali da vidimo šta je to što možemo da uradimo.
Zahvaljujem, profesore Mićunoviću. Reč ima Aleksandar Vučić, replika na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo se pripremali za ovu sednicu razmišljali smo kako i na koji način da glasamo, kako da opredelimo naše govore, šta je poruka koju želimo da pošaljemo građanima Srbije, šta je ono što bi ljudi u Srbiji želeli, voleli da čuju, a šta je ono što možemo realno da učinimo, a šta ne. Da je to činjenica, mi znamo da su Tadić, Šutanovac, Davinić i ostali razorili naše oružane snage od 2000. godine naovamo, znamo da ništa ne može da se uradi po tom pitanju i ne očekujemo ništa, ne tražimo ništa. Mi tražimo od političkih predstavnika mnogo više odgovornosti. Nismo mi rekli da ćete vi da priznate ili potpišete nezavisno Kosovo. A, ne, ima mnogo lukavija varijanta i to građani Srbije i te kako prepoznaju, a to je – eto, desilo se, šta sad? Nama je realnost naložila da se u takvoj situaciji ponašamo – pa, kako ćemo? Pa, tako ćemo, kao da se ništa nije desilo, pomirićemo se sa onima koji su nam ubili dete, pomirićemo se sa onima koji su nam oteli teritoriju i nemojte da cokćete vi koji mislite da otimanje teritorije nije ništa, zato što pokazujete samo kakav vam je odnos prema državi, prema Srbiji. Nijednog trenutka, gospodine Mićunoviću, možda sam mogao u skladu sa Krivičnim zakonikom, koji ste sami doneli, da pominjem izdajnike, nisam ih pominjao, nego pravite ono što ste radili deset godina – aha, podela, kao izdajnici, patriote. Uopšte o tome nisam govorio. Govorio sam o tome da sam se osećao u ovom parlamentu, nažalost, kao da sam u albanskom a ne u srpskom parlamentu. Nemojte da izmišljate i da prevodite moje reči. Na pogrešan način ste tumačili reči Tomislava Nikolića – sa rupom na ćilimu, nego onim šta oni hoće od nas da naprave i gde hoće da nas postave. To je, gospodine Mićunoviću, drugačije, ako hoćete korektno da tumačite naše reči. Nemam problem sa svim što ste izgovorili, bar ne u ovom poslednjem delu. Uvek je normalno racionalno tumačiti stvari, ali vas podsećam na to šta je ono što treba da preduzimamo. Nama Kosovo još nije oteto. Šta je ono što sada možemo da preduzmemo? Da li ono što sad možemo da preduzmemo je to što vi predlažete, ne biste li oteli Čedomiru Jovanoviću poneki glas u izbornoj kampanji, pa da kažete – nema veza, imamo taj evropski put, pa šta god da se desi mi tamo idemo. Je li to ozbiljno državotvorno i pametno ponašanje? Siguran sam da ne, gospodine Mićunoviću, mislim da je to neodgovorno ponašanje nerežimskog predsedničkog kandidata, neodgovorno zato što na taj način šaljete poruku – ljudi, vi nama možete slobodno da uzmete KiM. U tome se razlikujemo. Zato to penkalo nemojte da pripremate, nego bolje to penkalo, potpredsedniče Vlade, ako vam nije teško, molio bih vas za malo pažnje, znam da narodni poslanici ne mogu da privuku vašu pažnju kao visoke kamate na vaš ogroman novac uložen u pojedine banke, ali vas molim za koji sekund pažnje. Molim vas, gospodine potpredsedniče Vlade, da to penkalo bolje spremite za vašu ostavku. Narod i građane Srbije ćete mnogo više obradovati nego time što ćete takvim potpisom dati KiM Albancima i da ga zauvek oduzmete od Srbije. Upravo će se to dogoditi i nemojte da se pravite da to ne znate, a Srbija će morati da živi. Naravno, preživela je mnoge vlasti i one u kojima smo i mi učestvovali dve godine, i ovakve i onakve, preživeće i ovu najgoru pošast koja je Srbiju zahvatila. I siguran sam da ćemo već od 3. februara imati promene u ovoj zemlji.
Zahvaljujem, Aleksandru Vučiću. Reč ima Aleksandra Jerkov, neka se pripremi dr Žarko Obradović. (Dragan Todorović, sa mesta: Javio sam se po Poslovniku.) Izvinjavam se Draganu Todoroviću, izvolite. Dobio sam instrukcije da Poslovnika nema. Možda sam pogrešio, izvinjavam se unapred.
Gospodine Mrkonjiću, ne znam od koga Vi dobijate instrukcije. Mislim da treba da vodite Skupštinu u skladu sa Poslovnikom.
Slažem se sa Vama, ali imam instrukciju da je dogovor šefova poslaničkih grupa bio da danas, kada se govori o Kosovu, nema javljanja po Poslovniku. Izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Mićunoviću, javljam se po članu 101. stav 2, razlog je Vaše obraćanje SRS i način kako Vi tumačite današnju rezoluciju, posebno kada je u pitanju tačka ''đ''. Tražimo elementarno poštenje od vas na vlasti. Tražimo da kažete narodu šta imate nameru da radite. Poštenja radi, današnje sednice ne bi ni bilo da vas na to nismo primorali. Da ste vi stvarno imali nameru da kažete narodu šta ćete uraditi i sve ovo što piše u ovoj rezoluciji, tačkom ''đ'' dovodi se u pitanje. Vi to tumačite na jedan način, DS tumači na drugi način, G17 plus tu negde između, kako im bude odgovaralo. Ovde je postavljeno pitanje, ima više od 20 dana, potpredsedniku Vlade i predsedniku Vlade – da li je tačno da je sporazum koji je parafiran, vezan za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, potpisan i da važi samo za deo teritorije Srbije bez Kosova i Metohije? Nemojte da sutra bude da ste bili neobavešteni. Evo, ponovo vam postavljam to pitanje, ako je to tačno, onda vi unapred spremate prevaru ovom narodu. Unapred nas obmanjujete, a mi to tražimo od vas, da li ste se vi unapred pomirili sa otimanjem Kosova i Metohije, ali zbog predizborne kampanje, važno vam je da to sakrijete, da prevarite narod, pa ste ovako definisali ovu tačku. Jer, ono što je govorio predsednik Vlade u Njujorku, 19. decembra, razlikuje se od ovoga. Saopštenje DSS precizno i decidirano traži od vas iz DS da se izjasnite po pitanju Evropske unije i zbog njenog zalaganja da nam se otme Kosovo i Metohija. Normalno, i mi, kao poslanici i građani Srbije tražimo da čujemo u Parlamentu Srbije šta vi stvarno hoćete, za šta se zalažete. Po svemu ovome, vi se zalažete samo da profitirate iz ovoga, da obmanete građane Srbije, vi iz DS, zbog predsedničkih izbora, a ovi iz DSS jer im je to trenutno interes. Prema tome, vi ćete vrlo jednostavno da rešite sve ove dileme. Izađite i recite – ukoliko se to i to desi, mi ćemo uraditi to i to. Šta to podrazumeva kad kažete – Narodna skupština Republike Srbije nalaže Vladi Republike Srbije da međunarodne sporazume koje Republika Srbija zaključuje, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Hoće li to značiti, vrlo prosto vas pitam, da taj sporazum neće biti potpisan ako nam budu oteli Kosovo i Metohiju ili će on biti potpisan pre nego što se završe predsednički izbori, da bi, uz pretpostavku, pomogli kandidatu DS da na tim izborima pobedi. To je ono što tražimo i mi kao poslanici Skupštine i građani Srbije. Izađite i recite šta ovo tačno znači.
Zahvaljujem, Draganu Todoroviću. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, zahvaljujem se potpredsedniku Đeliću što mi je konačno omogućio da dođem na red. Naravno da Liga socijaldemokrata Vojvodine i poslanička grupa Vojvođanski poslanici ne može podržati tekst ove deklaracije. Razlog je, razlika između ove i prethodne dve deklaracije koju je ovaj saziv Skupštine usvojio, koje, takođe, nismo podržali, izrazit antievropski karakter ove deklaracije, tj. rezolucije. DS je uradila ono što nije smela uraditi. Napravila je kompromis oko onoga oko čega nije moglo biti kompromisa, to je suština, a suština su evropske integracije. Naime, postoji nešto što se zove pravo Evropske unije. To je pravo Evropske unije da definiše da se u Evropsku uniju ulazi pod uslovima koje je Evropska unija odredila. Ti kriterijumi, koje svaka zemlja koja želi da pristupi Evropskoj uniji treba da ispuni, zovu se kriterijumi iz Kopenhagena, a za zemlje zapadnog Balkana postoje dodatni uslovi, koji su definisani tzv. procesom stabilizacije i pridruživanja koji se završava potpisivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. S obzirom na to da je tekst Sporazuma parafiran, više ga nije moguće menjati, tako je valjda u svakom pravu, da se parafiran ugovor i parafiran sporazum više ne mogu menjati. Evropska unija je ta koja postavlja uslove, a ne zemlja koja želi da pristupi, tako da Srbiji ne bi bilo moguće da menja tekst ovog sporazuma. Sve, i da je to moguće, to ne treba raditi kako vi navodite u svom predlogu o funkciji i očuvanju suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje, već treba zbog toga i u funkciji boljeg života i kvalitetnijeg života građana i građanki ove zemlje, ali to je očigledno vaša poslednja briga. Klauzula koju ste stavili u ovu rezoluciju, šta ona znači? Ona, zapravo, znači da Srbija u krajnjem više ne bi mogla potpisati nijedan međunarodni sporazum ni sa jednom zemljom Evropske unije, ni sa jednim međunarodnim entitetom koji prizna nezavisnost Kosova. Evropska unija je odlukom svoje komisije stavila do znanja da će priznati nezavisnost Kosova. To znači da ste vi ovom deklaracijom rekli da Srbija ne želi da se integriše u Evropsku uniju, a to smo već čuli iz diskusija pojedinih poslanika vladajuće koalicije. Kada govorimo o klauzuli koja govori o NATO-u, veoma je važno reći da iako NATO nije zvanično uslov za ulazak u Evropsku uniju, postoji jedan bezbednosni uslov, odnosno zemlja koja je kandidat mora da ispuni neke kriterijume kada je nivo bezbednosti u pitanju, a Evropska unija, s obzirom na to da nema svoju vojsku, nema načina da proceni da li ta zemlja ispunjava uslov a NATO je jedina organizacija koja može da proceni. Zbog toga nijedna od tranzicionih zemalja nije uspela da uđe u Evropsku uniju, a da prethodno nije bila članica NATO. Mi nismo ni Finska, ni Austrija, prosto nismo u mogućnosti da Evropskoj uniji postavljamo takve uslove, zbog toga što ne možemo na taj način da doprinesemo Evropskoj uniji, kao što su to uradile ove zemlje. Međutim, do pre veoma kratkog vremena, i vi ste to znali. Ja ću samo pročitati jedan deo intervjua sa gospodinom Šutanovcem, ministrom odbrane, koji je pristao sada na ovakav tekst deklaracije. Njega su, naime, kada su ga upitali šta misli o tome što Koštunica smatra da treba da ostanemo vojno neutralni i da je to najbolja pozicija za Srbiju, on je odgovorio da je ta strategija već viđena i da neće doneti nikakve promene. Možemo biti neutralnivojno i politički, ali pitanje je koliko će naši građani moći da izdrže posledice te neutralnosti. Na pitanje kakve bi te posledice bile, gospodin Šutanovac je odgovorio, ako pogledamo u kojim zemljama se najbolje školuje, leči, da je najduži vek života najbolji standard, to su zemlje članice NATO. Ako ostanemo neutralni, konsekvence će biti da sve to nemamo. Kada su ga pitali da li on ima nešto protiv ulaska u NATO, on je rekao – nemam ni profesionalno, ni privatno, ni politički. Pitanje za gospodina Šutanovca, nažalost, on nije ovde, da li će sad imati nešto protiv ove rezolucije, makar moralno, ako ne politički. Isto tako, Boris Tadić je izjavljivao da je potpisivanje Partnerstva za mir samo logičan korak kao kulminacija integraciji u NATO, jer je to bolji način života za naše građane. To su govorili i Jelena Marković, portparol DS-a, Oliver Dulić, Vuk Jeremić i mnogi funkcioneri DS. Zbog čega ste vi odustali od Evropskih integracija? Zbog čega ste promenili stavove? Zbog koje podrške, na kojim izborima je to bilo? Ne znam. Ali ničija fotelja nije vredna toga da se odreknete Evropske unije, da se odreknete evropske budućnosti građana. Na to nemate pravo.
Reč ima magistar Božidar Đelić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, narodni poslanici, dame i gospodo, pošto je bilo više pitanja o tome koje su odredbe u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, da li na bilo koji način mogu ugroziti teritorijalni integritet naše zemlje, želim da kažem da ovaj sporazum ima 740 strana i da će od sutra ujutru biti na sajtu Vlade Republike Srbije, tako da svi građani naše zemlje mogu da se u potpunosti konsultuju i da vide da je to prevashodno jedan trgovinski i ekonomski sporazum. Uglavnom se radi o tome da li smo dobro i kako smo pregovarali oko zaštite naše poljoprivrede, kako smo obezbedili način na koji možemo da zaštitimo našu industriju. Ali, o onome što se tiče Kosova i Metohije, želim da napomenem samo dve stvari. Prva je, da se u preambuli Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju nalazi sledeća odredba, ja ću je pročitati: „Uzimajući u obzir opredeljenje strana da u potpunosti sprovode sva načela i odredbe Povelje UN, OEBS-a, posebno onih sadržanih u završnom aktu Konferencije o evropskoj bezbednosti i saradnji (u daljem tekstu: završni akt iz Helsinkija) zadužen dokumentima Madridske i Bečke konferencije, Pariskoj povelje za novu Evropu“. Reći ću da se ova preambula poziva na sve one ključne pravne odredbe koje obezbeđuju međunarodno pravo i koje su bile kamen temeljac i baza pregovaračke pozicije naše zemlje. U tom smislu, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je, kao ugovaran odnos izmeđuEvropske komisije zemalja članica i naše zemlje, kao što nas obavezuje da poštujemo međunarodno pravo, obavezuje i one koji potpisuju ovaj sporazum da isto tako poštuju međunarodno pravo i ove odredbe koje sam napomenuo. Kao što je već u dva navrata pomenuto od strane narodnih poslanika, postoji jedno drugo mesto, to je jedino drugo mesto gde se pominjem KiM, to je jedna formulacija koja je postojala i koja se nalazi i u onome što je bio Sporazum CEFTE o regionalnoj trgovini. Isto tako, Sporazum o tekstilu, kao i ono što je bio ugovor o osnivanju energetske zajednice. Što se tiče člana 135. Pročitaću ga, da ne bude nikakve zabune: „Ovaj sporazum se primenjuje s jedne strane na teritorije na koje se primenjuju ugovori kojima se osnivaju Evropska zajednica i Evropska zajednica za atomsku energiju i u skladu sa uslovima utvrđenim tim ugovorima i na teritoriju Srbije, sa druge strane“. Drugi pasus kaže: „Ovaj sporazum se ne primenjuje na Kosovu i Metohiji, koje je trenutno pod međunarodnom upravom, u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244, od 10. juna 1999. godine.“ Ovo ne dovodi u pitanje sadašnji status Kosova, niti određivanje njegovog konačnog položaja. I, ovde želim da insistiram, prema istoj rezoluciji, znači, prema Rezoluciji 1244 UN, i da vas podsetim, poštovani gospodine potpredsedniče, poštovani narodni poslanici, da Rezolucija UN 1244 u tri navrata ponavlja i afirmiše suverenitet Srbije na Kosovu i Metohiji. Hvala puno. [[Aplauz.]]
Repliku je tražio narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moram da priznam da ovo nisam znao. Znao sam nameru dela režima, nadam se ne celog režima, nisam siguran ni da ćemo narednih dana, ali sam bio siguran da taj deo režima ima tu nameru da prevari građane Srbije, tobož govoreći kako ga interesuje očuvanje KiM unutar Srbije. Naravno, njih baš briga za to, njima je važno da dobiju glasove 3. februara u drugom krugu, zato su zakazali potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju za 28. januar, drugi dan Svetog Save. Taman negde, dan ili dva pred izbornu tišinu za drugi izborni krug, a onda će već 6. februara zemlje Evropske unije da krenu u priznanje nezavisnosti KiM, ali baš njih briga, zaseli su u fotelju, pa nije ni važno. Takav im je bio plan. Ja sada vidim, na žalost svih građana Srbije, na žalost svih nas da je u stvari situacija mnogo gora. Vi ste, gospodine Đeliću, upravo pročitali da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne važi za Srbiju, već važi za deo Srbije. Vi ste, gospodine Đeliću, pročitali da taj sporazum ne važi za teritoriju KiM, već za ostatak Srbije, gospodine Đeliću. Vi ste nama unapred rekli da oni ne priznaju teritorijalni integritet i suverenitet Srbije. Bolje da niste izlazili za ovu govornicu, gospodine Đeliću. Bolje je iz vašeg stranačkog ugla. Naravno da je mnogo lošije za Srbiju. Ne znam šta bih vam sada rekao, gospodine Đeliću, jer sam, kao građanin Srbije, očajan zbog ovoga. Očajan sam i razočaran zbog drugog dela režima koji znam da je to znao, a prave se da nisu znali. Pitanje je šta sada sa ovim možemo da radimo, šta je naš izbor? Šta ćemo da uradimo? Kada ste potpisivali CEFTU, rekli smo vam – ne izdvajajte KiM, makar sa UNMIK administracijom iz Srbije, vi ste to uradili, prećutali negde nekako u Bukureštu, pravili slavlje na televiziji dva-tri dana, kao da će građani Srbije da budu mnogo bogatiji, a na kraju ništa nisu dobili. Sada se pozivate na isti sporazum i na neke druge sporazume iz kojih je jasno da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne važi za KiM. Večeras pitam ljude iz stranaka koje nisu ni koalicioni partneri SRS, niti smo ikada bili istomišljenici, ali, evo lično spreman da prekršim stranačku disciplinu, možda kažem, časni ljudi poput Milana Ivanovića, Marka Jakšića i drugih – šta će oni da kažu na ovo? Šta će da vam kaže Leon Koen na ovo? Šta će da vam kažu mnogi časni ljudi iz vaših redova koji su vas prozvali i koji su shvatili šta ste uradili? Gospodine Đeliću, jeste li spremili to penkalo da to potpišete? Jeste li spremili da potpišete Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju dela Srbije? Jeste, gospodine Đeliću, spremali ste se, spremali ste se da nam pričate kako je to mnogo lepo i pametno što ste uradili. Jer, po uzoru na neorežimskog predsedničkog kandidata o priči na Kipru, ne znam ko li mu je samo smislio tu priču, nebuloznu, jer severni Kipar niko u Evropi nije priznao, a Kosovo hoće svi da priznaju, gospodine predsedniče Republike, odnosno vršioče dužnosti predsednika Republike ili odlazeći predsedniče, ako bog da, kako god hoćete. Da li vas je neko obavestio da severni Kipar nijedna evropska zemlja, sem Turske, nije priznala? A Kosovo, najavljuju da će ga priznati sve zemlje Evropske unije. Kakve to veze ima, gde je tu bilo kakva sličnost sa našim primerom i sa našom zemljom. Razumem vas, nemam problem sa tim šta radi DS, uvek ste to radili i građani Srbije su to oduvek znali. Mene samo interesuje vaša reakcija, gospodine Samardžiću? Molim vas, da izađete, molio sam malopre predsednika Vlade, da mi objasni da li sam ja u pravu ili možda gospodin Tadić. Ako kaže gospodin predsednik Vlade, da je gospodin Tadić u pravu u slučaju Kipra, ja ću odmah da kažem da ja ništa ne znam i da više ne budem u ovom parlamentu. Samo neka kaže predsednik Vlade da sam ja rekao neistinu, a ne gospodin Tadić. Izađite vi, gospodine Samardžiću, kažite da li je ovo istina ili ne, hoćete li vi to da potpisujete ili ne. To je ono što nas interesuje, gospodine Samardžiću. Vaši birači, ono što je rekao Branislav Ristivojević prekjuče, ono što govorite danima, to neće podržati. Ljudi koji su glasali za Vojislava Koštunicu, glasali su za njega računajući da voli i poštuje Srbiju i teritorijalni integritet Srbije. Pitam vas, gospodine Samardžiću, hoćete li ovaj sporazum koji izdvaja KiM potpisati ili ne? Odnosno, hoćete li dati ovlašćenje Božidaru Đeliću ili ne? On je imao ovlašćenje za parafiranje. Hoće li mu Vlada dati ovlašćenje za potpis ili ne? Ja njega više ništa ne pitam. Pitao bih ga oko nekih banaka, nije mi to ni važno. Vas pitam, hoćete li mu dati ovlašćenje ili ne? Gospodine Samardžiću, onda nam recite odmah da ne glasamo za rezoluciju. Čekali smo danas odgovor predsednika Vlade i on nam je pričao druge stvari, rekao nam da ovo nije istina. U kakvu situaciju nas večeras dovodite? Mi ne želimo da delimo Srbiju, mi imamo jednu Srbiju, nećemo da ona bude raspolućena, ali vas molim da nam odgovorite – da li je Srbija već raspolućena sa vašim penkalom, sa vašom odgovornošću, sa vašim ovlašćenjima, ili ne? Ako vi želite da je takvu napravite, borićemo se svim demokratskim i političkim sredstvima, ali na najjači mogući način i protiv vas, jer smo sigurni da Srbija zaslužuje da bude samo jedna, a ne da ih imamo dve, jer ne znam kako bismo nazvali ovu teritoriju koja nam ostaje, pošto ne znam kako bismo nazvali onu teritoriju koja nam odlazi. Nemamo dve teritorije, imamo samo jednu Srbiju i tu Srbiju ne smemo nikada da izgubimo. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, Aleksandru Vučiću. Reč ima dr Žarko Obradović. (Dragan Todorović, sa mesta: Po Poslovniku) Momenat, gospodine Todoroviću, ne razumem, malopre sam vas pitao da li će Aleksandar Vučić ili vi, a vi ste rekli Aleksandar Vučić. Pitao sam vas, prema tome, shvatio sam da nećete i vi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam pravo, u krajnjoj liniji, na repliku gospodine Mrkonjiću. Nemojte, molim vas.
Izvinite, molim vas, gospodine Todoroviću, pogrešio sam.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno nisam verovao da ću ikada doći u situaciju da se zahvalim Božidaru Đeliću, a ovom prilikom se zahvaljujem Božidaru Đeliću što je nesvesno, verovatno nesvesno, pretpostavljam, izašao i rekao, odnosno potvrdio ono što mi već dosta dugo najavljujemo i tvrdimo da je suština prevare koja nam se sprema. Pa dobro, gospodine Đeliću, da li vi verujete da postoji jedan jedini građanin Srbije koji će na osnovu ovoga što ste vi pročitali kao preambulu da veruje da EU stvarno potpisuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju sa Srbijom? Pa dobro, gospodine Đeliću, ne znam odakle ste vi pali. Oni koji se zalažu da nam dođu sa misijom na Kosovo i Metohiju, bez rezolucije Saveta bezbednosti UN, vi tvrdite da oni priznaju celovitu Srbiju. Pa dobro, gospodine Đeliću, ne znam do kojih granica vi mislite da nas ponižavate. Ovde se postavlja jedno drugo pitanje. Meni su stavovi i razlozi DS potpuno jasni. Ovde se radi o DSS. Žao mi je, izašao je gospodin Obradović, mislio sam njega da pitam, ali mogu redom. Gospodine Samardžiću, gospodine Milentijeviću, izađite vi iz DSS-a ovde i recite nama, recite građanima Srbije da ovo što tvrdi Božidar Đelić da je to tačno, da se potpisuje sporazum koji važi za celovitu Srbiju i mi ćemo verovati. Reći ćemo da nije istina sve ovo što smo do sada tvrdili, da je to plod predizborne kampanje, priznaćemo, nama je mnogo važnije da je istina da se potpisuje sa celovitom Srbijom, nego da mi dobijemo političke poene. Verovaćemo vam, dođite i recite za govornicom da je to tačno. Nemojte da se skrivate ili zbog njihovih političkih interesa da nanosite nepopravljivu štetu Srbiju. Ako je ovaj sporazum vezan samo za deo Srbije, bez Kosova i Metohije, kao što i piše u ovom 130. članu, onda vi direktno nanosite štetu Srbiji i vi to morate da sprečite. Definišite ovde, da li će Srbija prihvatiti da nam se otme Kosovo i Metohija ili ne? Vi o tome odlučujete večeras. Recite građanima Srbije šta je tačno, da li ovo što tvrdi Božidar Đelić ili ovo što tvrdi SRS. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine.
Gospodine Đeliću, dame i gospodo narodni poslanici, vama se obraćam, jer sam pokušala sa mesta potpredsednika da vam kažem da je vaša obaveza, pošto ste svesno ili nesvesno, stvarno ne znam da li je to bila vaša namera da se hvalite činjenicom da ste spremni da se odreknete Kosova i Metohije, pročitali nešto što neće sutra biti na sajtu, već dokument koji kaže da vi možete da potpišete Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ali, kako ste rekli, oni se pozivaju na Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti UN, da se ne primenjuje na delu teritorije suverene države Srbije. Vi ste to malopre izgovorili. I gospodin Samardžić i vi, kao ljudi koji moraju da odgovaraju na pitanja, pozivam se, gospodine Mrkonjiću i tražim na osnovu članova 225, 226. i 227. Poslovnika o radu Narodne skupštine, da služba Narodne skupštine, ukoliko u zgradi postoji fotokopir aparat, vi ste izneli zvanični dokument, pročitali ga, ako to služba nema, ako to samo vi imate, na osnovu ova tri člana Poslovnika, zahtevam da se u roku od najviše pola sata dokument umnoži i podeli svim narodnim poslanicima. To što vi negde imate nešto ispod žita i spremni ste da zbog svojih miliona ili što vas ne dotiče država Srbija, ni srpski narod, prodajete teritoriju, južnu srpsku pokrajinu, to je vaš problem. Zahtevam i kao potpredsednik Skupštine i kao narodni poslanik da odmah služba fotokopira, neka od vas neko uzme dokument ili neka ga pribavi, kako bismo mogli u toku čitave rasprave, celog dana i narednih dana, svuda i na svakom mestu, a to je naše pravo i obaveza, da građanima, kao što ste vi to uradili ovde, čitamo dokument koji ste vi spremni da potpišete i da izdate i prodate državu Srbiju. Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću, i od vas i od sekretara tražim da nam obezbedite fotokopirani dokument u roku od sat vremena, najviše.
Reč ima ministar Slobodan Samardžić, izvolite.
Poštovani poslanici, nekoliko reči objašnjenja oko ovog, rekao bih, nesporazuma. Vidite o čemu se ovde radi. Naime, što se tiče pitanja koja je postavio gospodin Nikolić predsedniku Vlade, on će odgovoriti na to pitanje. Isto pitanje je postavio Vučić meni, znači, neću Vučiću odgovoriti, pošto je pitanje isto. Jedno objašnjenje je potrebno oko ovog sporazuma koji je parafiran. Prosto, saslušajte me pažljivo, jer se radi o nesporazumu. Taj član 135. je standardni član za sve sporazume koje Srbija potpisuje, kada je u pitanju uključenje i Kosova i Metohije u taj sporazumni odnos. Kolega Đelić je taj član pročitao. To je zbog sledećeg razloga, Kosovo i Metohija je od juna 1999. godine pod međunarodnom upravom, pod civilnom i vojnom upravom UN. Civilna uprava UN ima pravo, prema Rezoluciji 1244, da predstavlja Kosovo u odnosima prema inostranstvu i da potpisuje međunarodne sporazume koji važe za Kosovo i Metohiju kao teritoriju Republike Srbije pod režimom Rezolucije 1244. Prema tome, svi ti sporazumi koji su se tako potpisali imaju refleks i posledicu na sporazume koje Srbija potpisuje. Mora da postoji član da se taj sporazum ne odnosi na Kosovo i Metohiju, zato što se ne može primenjivati na Kosovo i Metohiju. Zašto? Zato što Republika Srbija Rezolucijom 1244 nema svoju upravu nad Kosovom i Metohijom i ne može da primenjuje takav sporazum na Kosovu i Metohiji. Mislim da je to jasno. Jednu analogiju ću dati, prosto, da vidite da EU nije prvi put da tako radi, reč je o Sporazumu koji je parafiran, ne govorim o potpisivanju Sporazuma, to je nešto što potpada pod onaj član ''đ'', na koji ćete dobiti odgovor kasnije. EU je potpisala sa Kiprom Sporazum o pristupanju.Taj sporazum se ne primenjuje na severni deo Kipra ili na Tursku Republiku Kipar, zato što EU nju ne priznaje. Znači, EU priznaje Kipar kao celu zemlju, kao zemlju koja raspolaže svojim suverenitetom i teritorijalnim integritetom na celom prostoru, ali se odnosni ugovor primenjuje samo na delu teritorije Kipra koji priznaje taj status, grčki deo Kipra. Ista je stvar sa onim sporazumom, ista je priroda Sporazuma i primene. Sporazum se ne primenjuje na teritoriji KiM, zato što je on pod režimom međunarodne zajednice i ništa više. Pretpostavka je, i to piše u zadnjem delu člana 135, kada se režim međunarodne zajednice ukloni sa KiM i uspostavi pravni status, suverenost teritorije Srbije, onda će se Sporazum odnositi i na KiM. To je objašnjenje, da ne bi pravili velike političke polemike koje se baziraju na najobičnije nesporazume.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, replika na izlaganje gospodina Samardžića.
Gospodine Samardžiću, uopšte nema nesporazuma. Vi učestvujete u ovome zajedno sa DS. Sada je to potpuno jasno. Vi kažete da je EU potpisala sa državom Kiprom i to što ne može da se primenjuje sa severnim delom Kipra, to je faktičko stanje, ali se ovde radi o jednoj drugoj stvari. Kažete – u skladu sa Rezolucijom 1244. Recite mi, ima li jedna stvar u skladu sa Rezolucijom 1244 koja daje nama neka prava koja mi možemo da ostvarimo? Šta to, gospodine Samardžiću, imamo i koja prava na osnovu Rezolucije 1244 za koja ste se i vi zalagali i kao deo, odnosno u pregovaračkom timu? Predsedniče Vlade, šta ste vi po Rezoluciji 1244, od onih tačakapo koja mi imamo prava, uspeli da se izborite da se primenjuje za Srbiju? Vi ovde faktički samo abolirate već unapred, dajete jedan deo anestezije narodu time što mu formulaciju koja otprilike glasi – kako, na neki način odlažete ovaj drugi deo koji će doći odmah posle 3. februara. Gospodine Samardžiću, vi ste ozbiljan čovek. Taj scenario je potpuno jasan, bez obzira ko će biti izabran za predsednika Srbije. Verujem da će to biti Tomislav Nikolić, ali će onda to biti razlog EU, odnosno Americi da kaže – u Srbiji je izabran radikal za predsednika Srbije, zato će da se krene u nezavisnost KiM. Ako bude ponovo izabran Boris Tadić, onda će to biti urađeno, jer vi ste unapred rekli da nećete uraditi ništa, vi ćete polako da dodate još malo anestezije da to narod prihvati. Problem je što vi to sve znate, jer da nije tako, ne bi bila formulacija onakva kakva je bila kod strane DS, kada ste vašeg koalicionog partnera dovodili u priliku da se jasno izrazi i po pitanju NATO pakta i po pitanju EU, ne samo po pitanju potpisivanja Sporazuma, nego članstva u EU, tu ste bili decidirani da ćemo se odreći težnje za EU i članstva u EU. Sada nam objašnjavate da je to standardna formulacija koja proističe iz Rezolucije 1244. Mislim da to nije korektno, jer sa ovim saučestvujete u prevari koja se sprema građanima Srbije.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, neka se pripremi Rajko Đurić.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodo ministri, mi poslanici SPS smatramo da će najveća vrednost ove sednice Narodne skupštine Republike Srbije i rezolucija o kojoj večeras raspravljamo biti ili njen najveći sadržaj, ako bude usvojena jednoglasno ili ako je moguće podrškom svih poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Jedinstvo političkih snaga, ma kako kome ta reč zvučala, u Srbiji je danas potrebnije nego ikad, zato što se sada, kada je reč o najvažnijem državnom pitanju, a to je teritorija KiM, nalazimo skoro u istoj situaciji kao februara, marta 1999. godine. Pod direktnim smo pritiskom tzv. međunarodne zajednice i zahtev je isti kao 1999. godine, da se odreknemo KiM i da priznamo da ta teritorija pripada nekom drugom. Šta je isto, a šta je različito u odnosu na 1999. godinu, kada je o KiM reč? Pod jedan, državna politika o KiM danas je ista kao i 1998,1999, godine, verovali ili ne, bez obzira na promene političkih snaga u Srbiji, činjenicu, da nekadašnja opozicija sada organizuje vlast u Srbiji. Pod dva, odnos pojedinih zemalja Zapada, predvođenih SAD prema Srbiji i problematici KiM sada je isti kao i krajem devedesetih godina, 1999. godine, bez obzira na promenu političkih snaga u Srbiji. Pod tri, odnos Albanaca ili pripadnika albanske zajednice na KiM prema Srbiji je sada isti kao 1999. godine, bez obzira na promene političkih snaga. Pod četiri, pregovori u Beču ili negde drugde, gde su bili ili gde bi trebalo da budu, sada su isti kao što su bili 1999. godine u Rambujeu, bez obzira na promene političkih snaga. Pod pet, ponašanje opozicije je sada drugačije nego 1999. godine, čast izuzecima tada, ali sadašnja opozicija ima taj državotvorni nerv koji drugi nemaju. Mi socijalisti, mi smo opozicija u ovoj vlasti, ali nismo opozicija državi, narodu, i ne daj bože, nismo opozicija KiM. Tadašnja opozicija je tvrdila da je KiM manjinsko pitanje, pitanje stanja ljudskih prava. Mi smo od početka, od tada i sada tvrdili ono što jeste – da je to teritorijalno pitanje i da je krajnji cilj da KiM dobije nezavisnost. U izlaganju koje smo čuli večeras od predsednika Vlade, gospodina Koštunice, i gospodina Tadića, mogla se uočiti razlika ili bar, ako je razlika jaka reč, vrlo jasne nijanse u odnosu na ovu zajedničku rezoluciju. Gospodin Tadić, predsednik Srbije kaže – nismo imali sagovornika u pregovorima. Albanci su izbegavali temu pregovora, ako sam dobro uspeo zapisati. Gospodin Koštunica kao predsednik Vlade Republike Srbije, kaže – voljom SAD i nekoliko zapadnih zemalja blokiran je rad Saveta bezbednosti UN da bi se našlo kompromisno rešenje ili, citiram: ''SAD su odlučile da ne može dalje da se pregovara''. Gospodo iz Vlade, gospodo iz DS, DSS, G 17, NS, sve to što su sada predstavnici ove koalicije, i predsednik države i predsednik Vlade, govorili pojedinačno ili posebno, mi smo govorili 1999. godine; i o politici zapadnih zemalja i o ponašanju albanske strane i zbog toga smo bili kažnjeni. Bili smo kažnjeni jer nismo hteli da se odreknemo dela svoje teritorije kao nadoknadu za možda skidanje sankcija, kao nadoknadu da ne bude bombardovanja ili neke druge ucene. Zašto ovo kažem? Narodna skupština Republike Srbije, dokumenti od 28. septembra 1998. godine, Narodna skupština je povodomraspravljanja aktuelne situacije o Kosovu i Metohiji usvojila sledeće zaključke (citiram samo jedan član): „Narodna skupština izražava ogorčenje što pojedini značajni činioci u međunarodnoj zajednici namerno previđaju činjenicu, izlažu Srbiju i SRJ stalnim pritiscima, pretnjama i ucenama raznih vrsta, zloupotrebljavajući pri tom i mehanizme Ujedinjenih nacija, a posebno Savet bezbednosti, za ostvarivanje svojih ciljeva, predlažući mere kojima se direktno ugrožava suverenitet i integritet SRJ.“ Da li vam ovo zvuči poznato i zar ovo nije isto ono što piše u rezoluciji koju večeras razmatramo? Dokument Narodne skupštine Republike Srbije, 4. februar 1999. godine, rasprava Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnoj situaciji na Kosovu i Metohiji i stavovi Narodne skupštine Republike Srbije povodom tog pitanja. „Deo međunarodne zajednice nijednim svojim činom nije bezrezervno osudio separatizam i terorizam. Nijednim aktom nisu sprečili Republiku Albaniju da bude logistička baza teroristima i separatistima na Kosovu i Metohiji. Organizacija za evropsku bezbednost i saradnju ni tri meseca nije kompletirala 2000 verifikatora na Kosmetu i nije u potpunosti osposobljena za nepristrasno i tačno izveštavanje međunarodne javnosti i međunarodnih organizacija o istini na terenu. Istina je da je od potpisivanja sporazuma do dolaska verifikatora došlo do eskalacije terorizma. Deo međunarodne zajednice sve vreme vodi politiku dvojnih standarda, sprečavajući bilo kakav i najblaži pokušaj osude terorističkih bandi od strane Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Takvo ponašanje dela međunarodne zajednice faktički predstavlja podršku pomoći, ohrabrivanja separatista i terorista.“ Da li vam je poznato, gospodo iz vladajuće koalicije, da li vam ovaj rečnik sliči onome što piše u rezoluciji o kojoj danas raspravljamo? Dokument Narodne skupštine Republike Srbije, 23. mart 1999. godine, znači dan pred bombardovanje. U Francuskoj, govori se o Rambujeu, pregovorima. (Citiram stav Narodne skupštine Republike Srbije.) „U Francuskoj umesto direktnih pregovora i istinskog nastojanja za postizanje političkog sporazuma o suštinskoj širokoj autonomiji, umesto mira i političkog rešenja nudio se diktat, falsifikati, pretnje, ucene i NATO trupe. Narodna skupština sa žaljenjem ističe da međunarodni posrednici, kao i kopredsedavajući razgovora u Rambujeu i u Parizu, nisu našli način da ubede delegaciju separatističkog pokreta da sedne za isti sto sa državnom delegacijom. Razgovora dveju delegacija nije bilo''. Dali vas, gospodo iz vladajuće koalicije, ovo podseća na sadržaj izveštaja koji smo imali u Narodnoj skupštini Republike Srbije prošle godine, 2006. godine? U istom dokumentu Narodne skupštine se konstatuje da se krivica za neuspeh razgovora u Rambujeu i u Parizu ne može pripisati državnoj delegaciji Srbije, koja je celo vreme insistirala na neposrednom razgovoru i dogovoru, nego je krivica isključivo na strani delegacije separatističkog i terorističkog pokreta i na strani onih koji su im dozvolili takvo ponašanje, i njihov potpis ispod teksta o kojem nisu nijednog minuta želeli da razgovaraju sa državnom delegacijom Srbije i još ga proglasili za celovit sporazum. ''Sporazum nije postignut zato što separatističko-teroristička delegacija Albanaca izbegava direktne razgovore, jer ne odustaje od separatističkih ciljeva, namere da kroz autonomiju ostvari državu u državi, u vidu implementacije političkog sporazuma obezbedi okupaciju u Srbiji, u formi ljudskih prava i demokratije stvori etnički čisto Kosovo, a uz pomoć svojih mentora preko međunarodnog protektorata i referenduma izvrši otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije''. Kolege narodni poslanici ovome ću dodati još samo jedan stav: ''To je kriminalni akt bez presedana u međunarodnim odnosima i stvaranja alibija za nove pretnje i pritiske na našu zemlju, isforsirano u Parizu, a u američkoj režiji. SAD su se time otvoreno svrstale na jednu stranu, diplomatski, politički i vojno stavljajući NATO pakt u savez sa separatistima i teroristima''. Kolege narodni poslanici, da li vam to liči na sadržaj teksta koji smo dobili i o kojem večeras raspravljamo? Rezolucija o kojoj večeras raspravljamo, kaže, stav 1: „Narodna skupština Republike Srbije konstatuje da je albanska strana izbegavala da stvarno pregovara na isti način kao što je to činila u prvoj fazi koju je vodio M. Ahtisari. Glavni razlog njene opstrukcije nalazi se u stavu nekih zapadnih država da Kosovo treba da dobije nezavisnost. Usled takvog stava zapadnih država, nije bilo pravog podsticaja da albanska delegacija u pregovaračkom procesu traga za kompromisnim rešenjem...'' Stav 2. kaže, ''...da se neke zapadne države oštro protive nastavku pregovora o budućem statusu Kosova i Metohije, što je onemogućilo Savet bezbednosti da pronađe kompromisno rešenje ovog pitanja''. Ili, tačka 5. kada kaže – Savet bezbednosti za ponašanje kada odbija bilo kakvu inicijativu, da ne pominjem bombardovanje i slično. Poštovane kolege narodni poslanici, mislim da sam našao nekoliko vrlo verovatnih dokumenata koji govore u prilog tezi koju sam izneo večeras. Situacija je ista i treba postaviti pitanje šta je to što predstavlja razlog da SAD i neke zemlje Zapada vode takvu politiku prema našoj zemlji sa namerom da se otme Kosovo i Metohija. Da bi eventualno naivne doveo u situaciju da ozbiljnije razmišljaju o ovom pitanju, namerno kažem eventualno naivne, samo ću citirati večeras pismo gospodina Vilija Vimera, potpredsednika Parlamentarne skupštine OEBS-a u periodu 2000. godine, inače poslanika desnice u nemačkom parlamentu, koji je saveznom kancelaru, gospodinu Šrederu, napisao jedno pismo, 5. maja 2000. godine, gde mu je predočio sadržaj razgovora u Bratislavi, u kojem su učestvovali predstavnici Stejt departmenta, Instituta za demokratiju Republikanske stranke, kao i šefovi vlada i šefovi država pojedinih zemalja. On obaveštava gospodina Šredera na faktičko stanje i zaključke te konferencije. „Organizatori konferencije tražili su da se u krugu saveznika što je moguće brže izvrši međunarodno priznanje nezavisnog Kosova. Organizatori su izjavili da se SRJ nalazi izvan svakog pravnog poretka, a pre svega izvan završnog dokumenta iz Helsinkija, da se, ne umanjujući važnost naknadne legalističke intervencije Evropljana da se kroz širenje zadataka NATO preko granice okupiranog područja protiv Jugoslavije radilo samo o izuzetku, jasno je da se radi o presedanu na koji će se svako pozvati u doba kada će se pozivati. U svakom procesu treba dati prednost pravu na samoopredeljenje na svim drugim odredbama međunarodnog prava.“ I na kraju konstatacija da je prilikom napada na SRJ NATO prekršio sva međunarodna pravila, a posebno sve odgovarajuće odredbe međunarodnog prava i da to niko nije osporio na tom skupu. Gospodin Vili Vimer zaključuje da je američka strana svesna i spremna da u globalnom kontekstu radi ostvarivanja svojih ciljeva potkopa međunarodni pravni poredak, koji je nastao kao rezultat Drugog svetskog rata u prošlom veku. Sila treba da bude iznad prava, tamo gde međunarodno pravo stoji na putu treba ga ukloniti. To je stav američke administracije. Ja sam ovo pomenuo zato što sam želeo neke podsetiti šta se sve zbivalo 1999. i 2000. i posle 2000. godine, jer ovaj dokument je napisan maja 2000. godine. Sada je kraj godine 2007, situacija se nije promenila ni za jotu. Agresija na našu zemlju izvršena je 1999. godine pod obrazloženjem da se sprečava kršenje ljudskih prava Albanaca i da se sprečava etničko čišćenje. Sada ljudska prava niko ne pominje. Podsetiću vas da je tzv. međunarodna zajednica krenula u rešavanje kosovskog pitanja promovišući načelo – standardi pa status. Kada se videlo da od tih standarda nema ništa onda se prešlo na status, a o standardima niko ne progovara. Ko želi da pročita kakva je situacija vezano za standarde neka uzme izveštaje gospodina Marka Novickog, ombudsmana za ljudska prava UN koji je, u šest izveštaja, vrlo jasno i precizno ukazao da je situacija na Kosovu gora nego ikada, a o pravima onih koji nisu Albanci ne može se uopšte govoriti. Pogledajte izveštaj Kai Aidea, specijalnog izaslanika generalnog sekretara UN, uzmite podatak za ovih osam godina međunarodnog vojnog i civilnog prisustva, videćete da nije vraćeno više od dva posto. Zašto ovo pominjem? Zato što moramo biti svesni situacije u kojoj se nalazimo i politike Zapada. Ovo govorim ne slučajno. Mislim da se svesno ili nesvesno večeras izbegava ta tema, govori se o integracijama, govori se o Kosovu i Metohiji, a krije se ono suštinsko pitanje – da li stvarno svi mi želimo u EU bez Kosova i Metohije ili ne želimo. Mi socijalisti kažemo da hoćemo u EU, kao što smo to govorili 1990. godine i 1999. godine, ali ne bez Kosova i Metohije. Onaj ko hoće u Evropsku uniju bez Kosova i Metohije neka izađe za ovu govornicu i neka to kaže. Ali, da se mi ne bi nadgornjavali i da ne bi svako uzimao sebi za pravo da govori u ime većine građana, bilo bi pošteno i ovo pitanje izneti na referendum, kao što hoćemo da iznesemo na referendum i pitanje učlanjenja u NATO, pa neka građani Republike Srbije kažu. Vrlo je prosto pitanje i jasan odgovor, da ili ne, da li želite Evropsku uniju, tu obećanu budućnost koje već godinama nema, sa ili bez Kosova i Metohije, pa ćete dobiti odgovor na to. Onda ćemo da vidimo da li je u pitanju lični komoditet pojedinaca i političkih stranaka ili stvarno državotvorna politika. I ovo će proći, ali će nas ljudi pamtiti večeras i sutra i prekosutra po onome što smo govorili, po onome što radimo. Svi mi imamo svoje ime i prezime i pripadamo jednoj političkoj opciji. Imamo i obraz i nadam se da će ga većina zadržati vezano za pitanje Kosova i Metohije, odnosno budućnosti Srbije. I na samom kraju, mislim da je gospodin Koštunica to pomenuo, ali misli da je loše što u ovoj rezoluciji Narodne skupštine Republike Srbije nema jedan stav, ništa ne bi odmoglo ovoj rezoluciji da taj stav stoji, a to je, da se Narodna skupština Republike Srbije zahvaljuje parlamentima prijateljskih zemalja, šefovima i država i vlada, pojedincima, koji razumeju i prihvataju poziciju Srbije i koji poštuju organizaciju Ujedinjenih nacija i traže pregovore na osnovu Rezolucije 1244 i insistiraju na kompromisnom rešenju. Mislim da je ovaj stav bio potreban zbog svih onih država, onih vlada, pojedinaca i onih ljudi koji su rizikovali mnogo da bi stali u zaštitu Srbije, i '99. godine i sada. Mislim da je to najmanje što im dugujemo, a toga večeras ovde nema. Što se nas socijalista tiče mislimo da bi to trebalo da bude sastavni deo ove deklaracije. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, dr Žarku Obradoviću. Reč ima dr Rajko Đurić.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani gospodine predsedniče, gospodine potpredsedniče, uvaženi ministri, drage koleginice i kolege narodni poslanici, Unija Roma Srbije podržava Rezoluciju o zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Mi još jednom iskazujemo i potvrđujemo na taj način našu živu i neraskidivu vezu sa Srbijom, čija suverenost potiče od građana. U tom smislu, slobodan sam da kažem, nema velikih i malih država već samo jednako pravnih sa uzajamnim uvažavanjem i poštovanjem. Suma prava na vagi pravde uvek je jednaka. Podstaknut jednom političkom mudrošću, u kojoj je naša stranka našla nadahnuće i oslonac za svoj program i programsku orijentaciju, dozvolite mi da kažem i sledeće. Ako nam se dopušta da živimo kao časni ljudi i slobodni građani, može se očekivati da ćemo biti spremni da postanemo istinski graditelji čuvari mira i spremni da razvijamo saradnju i sa susedima i sa evropskim državama i sa svetom, čak da sa drugima delimo i ono u čemu oskudevamo. Ako se, pak, neko usudi da udari na našu čast i dostojanstvo, onda se javno potvrđuje i dokazuje da je bez čestitosti, to jest bez svesti o odgovornosti, što znači bezobziran i voljan da ide na ruku onih odnosa iz kojih može da proistekne samo zlo, koji je spreman da nam uskrati i oduzme slobodu, neminovno utiče na smisao našeg života. Prema tome, neke reakcije iz naše zemlje koje se ponekad s razlogom, ponekad bez razloga, ocenjuju kao tvrde i krute, uslovljene su, a neretko izazvane, planovima i namerama stranih sila ostvarljivih jedino primenom oružane nepravde koju je, ne zaboravimo drage kolege i koleginice, još mudriji Aristotel definisao kao najokrutniju nepravdu. U politici se, međutim, stvari ne posmatraju, niti rešavaju u vidu večnosti, već u najboljem slučaju pod vidom istorije. Svet od juče nije svet od danas, ali naravno pitanja i sveta od juče neminovno se postavljaju danas. Kosovo, međutim, nije samo pitanje spoljne politike već i prvorazredno pitanje unutrašnje politike Srbije. U vezi sa tim reći ću ponovo u duhu jedne mudrosti – gospode, preobrati naše junake u građane, a naše građane u heroje i podari nam mudrost kako bi srpski postao jezik demokratije da bi nas razumeo ceo svet. Srbija iznad svih deoba i seoba, to su, upamtimo, najveće istorijske i književne teme iz Srbije i srpskog naroda. Zbog toga je to uslov da ova rezolucija zadobije moć vrlina i oružja, da postane štit i mač Srbije kao jake i stabilne države i zemlje čija je prava i istinska budućnost Evropa. Nikada nisam skrivao svoja uverenja niti ubeđenja. Javno i otvoreno poručujem građanima naše zemlje, Srbiji, jedan od glavnih stubova te i takve Srbije, u ovom vremenu i pod ovim okolnostima, jeste samo Boris Tadić. Jer Tadić, zajedno sa ostalima, može obezbediti da budućnost Kosova zavisi od budućnosti Srbije. Upamtimo molim vas, od budućnosti Srbije, a ne obrnuto kako bi to eventualno drugi želeli i hteli. U toj i takvoj Srbiji ima mesta za sve koji su spremni da odlučno brane njenu nezavisnost i slobodu, za sve koji se zalažu za vladavinu prava i socijalnu pravdu, za sve koji drže do načela građanske demokratije, ljudskih i manjinskih prava i sloboda, za sve kojima je na umu i u srcu pripadnost evropskim principima i vrednostima. Pametan razgovor rajski je vrt, kaže jedna stara mudrost. U duhu te izreke trebalo bi da započnemo već sutra neodložne poslove i zadatke na preuređivanju i unapređivanju političkog života u našoj zemlji i izgradnji demokratskih institucija i ustanova, ekonomskog života i proizvodno-tehničkih uslova, kako bismo zaposlili što veći broj ljudi, naročito mladih, visokoobrazovanih, da reafirmišemo moral i moralne principe, da reafirmišemo ljudske vrednosti i ideale bez koga je život čoveka i društva pustoš. Dozvolite da završim rečima – Srbija nema nikoga osim sunca i nas, da parafraziram Branka Miljkovića. Zato, dame i gospodo, tražimo i nemojmo posustajati dok ne pronađemo ono što nam je zajedničko, što nas spaja a ne razdvaja, i jedne od druge ograđuje, ne samo politički već čak moralno i ljudski. Kada budemo sigurni da smo prevazišli vlastite granice i zlo, bićemo, verujem, sposobni da se neumorno borimo i protiv tuđeg zla i tu ćemo borbu moći da krunišemo pobedom. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milorad Belić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Republike, uvaženi ministri, biranim rečima se govori o Kosovu i Metohiji, to zna svako kome je iskreno stalo do ovog dela Srbije i ko ima elementarnog poštovanja prema svemu onome što ono predstavlja u našem istorijskom pamćenju. Zato čovek i ne može da razume odakle takvi stavovi, odakle takvi političari kojima ništa nije sveto, pa ni petnaest posto srpske zemlje, koji gotovo sa zluradošću seire nad problemima sa kojima se Srbija danas suočava, kojima je predizborna kampanja važnija od ovog pitanja. A, ima li išta važnije oko čega bi trebalo da se svi složimo nego što je pitanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta države u kojoj živimo? Osećamo li svi istorijski trenutak u kome se nalazimo? Da li smo svesni sopstvene odgovornosti pred precima koji nam stvoriše državu i pred potomcima kojima ostavljamo državu? Šta im to u amanet ostavljamo, da li neslogu i nemar prema državi i prema narodu? Da li je to iščilelo osećanje nacionalne svesti najjače izraženo kod Srba, da li je to nestalo jedinstvo nacionalne duše, kako je to o svom vremenu i o svom narodu pisao Jovan Cvijić? Gospodi koja je, pričajući o Kosovu i Metohiji, sklona podsećanju na neke datume i neke događaje, poručujem da bi im primerenije bilo da su nas podsetili da je na današnji dan pre šezdesetak godina u pustinji Nevade osnovan prvi hotel kao proizvod sprege organizovanog kriminala, biznisa i politike i koji simbolizuje sistem vrednosti za koji se zalažete. Ovo što ću pročitati upravo je namenjeno onima kojih je bilo u svakom istorijskom razdoblju, i kojih će uvek biti, koji mere sebe sobom, koji objašnjavaju sebe sobom i koji zato sebe i ne mogu da razumeju. Tekst je objavljen u "Politici" 1. januara 1913. godine, napisala ga je Isidora Sekulić, a ja ću pročitati samo nekoliko rečenica. "Šta nam je bila 1912. godina? Bila je godina stvaranja, jer se stvaranjem dobija koren života. Bila je godina kad vera prestaje biti plitko licemerstvo i kad radosti više nisu svakidašnji gresi, godina kada se dokazalo da u srpstvu nisu isceđeni karakteri i da kosovski simbol nije ukočena slika. Mi smo bili oni koji su imali vesele dane i sretne noći, mi smo bili zemlja starih junaka i mladih vojnika, mi smo pisali istoriju 1912". Te 1912. godine, kao što je poznato, oslobođeni su Kosovo i Metohija, odnosno stara Srbija i ponovo prisajedinjeni Srbiji. Komite Vojislava Tankosića su započele, a srpska vojska završila ovaj podvig. Tadašnje generacije su te 1912. stvarale istoriju, mi je, dame i gospodo, stvaramo danas. Nemamo pravo drugačije da se ponašamo nego da podržimo svaki dokument koji proizilazi iz Ustava Srbije i međunarodnog prava. Za poslanike DSS i NS, rezolucija može da se sastoji samo od jedne rečenice: Kosovo i Metohija su neotuđivi deo Srbije i nikada drugačije ne može biti. Pripadam Novoj Srbiji, stranci za koju to nije samo politički stav, već uzvišeno osećanje koje ili imate u sebi gotovo genetski ili ga nemate i nikada ga ne možete ni steći. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku Miloradu Beliću. Reč ima Nenad Prokić, a neka se pripremi Vladan Batić.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege, danas u Parlamentu preovladava nekakva flegma i nezainteresovanost o temi koja je na raspravi, a to je zbog toga što je tema tempi passati, Kosovo više nije glavna tema. Kosovo je već godinama van Srbije, a nakon sto godina katastrofalno neuspešne srpske politike. Posle rezolucije Državnog pregovaračkog tima glavna tema je celokupna budućnost Srbije i oštar antievropski stav Vlade, kroz koji ona bezobzirno instrumentalizuje Kosovo, da bi u još jednom mandatu prodavala maglu. Pregovarački tim se jedino nije setio ''malteškog reda'', jer oni imaju suverenitet bez teritorije. To bi verovatno bilo nešto što bi oni mogli da iskoriste za svoja rešenja. Bio je potreban jedan patriotski stav veći od Kosova i cele Rusije, a ne izolacionistčka politika u okviru koje su svi građani Srbije taoci Kosova, za koje Srbija nema ni intelektualne ni materijalne snage da ga vrati. Potrebna je zdrava ljudska misao i pojačavanje sveta vrednosti, a ne ona stara i koliko puta već zloupotrebljavana melanholija. Sistemski pogled na Kosovo glasi: stari svet umire, novi se rađa. U tom rađanju, žao mi je, gospodine predsedniče, učestvuju globalne sile sveta. Jedino dobro rešenje je ono rešenje koje isključuje sebične i nasilne interakcije, a koje uključuje uklapanje u rađanje nove Evrope, nove Srbije, novog Kosova i okruženja koje daje i Srbima i Albancima šansu za neki novi život i da u nekoj puno većoj meri odlučuju o svojoj budućnosti. Sve ostalo je ono isto ratoborno siromaštvo koje nas je sve zajedno i još uvek dalje bacalo u čeljust sebičnih interesnih grupa koje rade samo za sebe i rastežu celo društvo. I Rusija je globalna sila. Mi visoko cenimo sva dostignuća koja je ona postigla, a najviše poštujemo to što je spasla svet od fašizma, svet, Evropu, Srbiju i Beograd. Ulica kralja Milana, tu odmah dole ispod, bila je u oktobru 1944. godine popločana mrtvim telima neustrašivih ruskih vojnika, koji su oslobađali naš grad. Svi oni su za nas heroji i to će zauvek biti. Rusija nije politička budućnost Evrope, Rusija nije politička budućnost Srbije. Rusija jeste Evropa, gospodine Mićunoviću, ali i nije Evropa, ni danas, kao što nije nikada bila u prošlosti. Rusija još sto godina neće savladati osnovne lekcije iz demokratije. Zar je to novo stogodišnje čekanje neka cena koju treba Srbija da plati? Oni koji su pisali rezoluciju to su prećutali, o toj ceni ništa nisu rekli, a snishodljiv stav gospodina Koštunice prema Rusiji je sramota za nekoga ko toliko "peva" o suverenitetu. I letimičan pogled na političku istoriju rusko-srpskih odnosa nedvosmisleno upućuje na zaključak da Rusija nikada Srbiju nije smatrala važnim saveznikom, već je često otvoreno delovala protiv srpskih interesa. Posle Kolubarske bitke insistirala je da se delovi Makedonije ustupe Bugarskoj. Posle Sanstefanskog mira rekla je da će zastupati svoje i bugarske, pa tek ako stigne i srpske interese, te je tada Bizmark zastupao naše interese. U vreme tursko-ruskog i srpsko-turskog rata Rusija je bila ta koja je vratila srpsku vojsku sa Kosova, sa tvrdnjom da Mitrovica jeste strateški ključ za Bosnu i da Srbija zbog toga ne može da je drži. Završiću delom pisma o Rusiji Ilije Garašanina, jer svi vi zajedno ovde niste toliko veliki Srbi i nacionalisti kakav je on bio. Dakle, kaže Ilija Garašanin: "A što je mene najposle stalo za to trpeli me ili ne Rusija, ne jedem lebac zubima rusijskim, niti suštastvujem zaslugom Rusije, nego mojom sopstvenom i još više mojih predaka. Kad se moj otac borio za današnju slobodu mog otečestva, kad je on krv svoju za to prolivao dejstvitelno, nije on ni znao ima li tijeh Rusa na svetu. Ti isti Rusi su pričina, hoćedu da ja budem njihov rob i sluga, no ja to neću biti. Kad ja primetim da Rusija bude mogla mojim otečestvom raspolagati, ja ću ga ondaj samo soželjavati. Nisu ove misli bez osnova i Rusija neka ih opovrgne, pa ću se ja zastideti. Rusija bi htela uničtožiti sve što teži za napretkom srpstva, te su namere očevidne, ali to i ako učini, ja nisam rad i da se dogodi sa našom pomoći". Dakle, poslušajte reči Garašaninove i nemojte se lepiti na taj lepak koji nije lepio ni pre 150 godina. Vi koji se u Srbiji okrećete sebičnim ruskim birokratama koji su se obogatili tako što su otimali od gladi svog nesrećnog naroda, po čemu su slični mnogima od vas, poslušajte njegove reči. Vi koji ste sanjali o savezima sa Rusijom i Belorusijom i vi koji pravite veleizdaju pozivajući se da postanemo ruska gubernija, vi koji činite sve ono za šta ste nas tzv. prozapadnjake lažno optuživali, a zatim bacite jedan istinski patriotski pogled na opet oblačno nebo nad Srbijom i zapitajte se ima li ona više snage da podnosi odjeke vaših zastarelih pogleda na svet. Hvala. Hvala i radikalima na neprestanom dobacivanju. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku Nenadu Prokiću. Dr Batiću, vi više nemate vremena, ali ja vama dajem tri minuta. Izvolite, neka se pripremi mr gospođa Jorgovanka Tabaković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, da ne bih krši Poslovnik, javiću se po Poslovniku. Tražim odgovor na nekoliko pitanja, jer ovo što nam se danas događa kao da gledamo vremeplov, onu kultnu emisiju ''Dogodilo se na današnji dan.'' O ovome smo pričali 1990. godine, pre 18 godina, samo sa promenjenim ulogama. Rekao sam da je ova rezolucija trebalo da odgovor da na pitanje – gde će građani nealbanske nacionalnosti onda kada EU i SAD priznaju nezavisno Kosovo. Šta im nudite? Možda gospodin Đelić preko svog partnera iz duvanske mafije nudi izgradnju nekih stanova za njihov smeštaj, možda vaši tajkuni nude nešto drugo. Dajte da čujemo odgovor na to pitanje, jer ono što danas čujemo, jedan deo vlasti hoće vlast i Kosovo, drugi deo Evropu i Kosovo, a vi, gospodine predsedniče, zagovarate vlast, Kosovo i stidljivo Evropu, a gde su tu građani, gde su tu ljudi, gde je tu narod? Samo vlast i teritorija. Sve ovo što radite neodoljivo podseća na priču o cvrčku i mravu, godinama ste uz gusle svirali i pevali da će Kosovo zauvek biti naše, a sad kad je došlo vreme nemate odgovor na ta suštinska pitanja. Da potpuno uprostim, kako je moguće da hoćemo u EU koja je već najavila da će priznati nezavisnost Kosova, a istovremeno Srbija će cela da bude u EU. To je nespojivo. Odlučimo se koji je naš put i pošteno recimo građanima sa KiM šta im se nudi. Gospodine predsedniče, možda vas ovo ne interesuje, vama se obraćam, a evo i gospodinu Mićunoviću, da biste prekinuli ćaskanje, znate li da 2.500 radnika Trepče više od dve godine prima po 30 evra mesečno, uključujući i inženjere i ljude koji su kompetenti, po 30 evra mesečno. Premijer je pre neki dan povodom proslave osamdeset godina Trepče, primio zlatnu plaketu. Zašto? Od onih koji upravljaju Trepčom i koji su za zadnje dve godine opljačkali između 60 i 100 miliona evra. A šta ćemo sa sirotinjom rajom? Na to dajte odgovor, nemojte nas više zamajavati.
Zahvaljujem, dr Vladanu Batiću. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković, neka se pripremi dr Žarko Korać. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, drage kolege, ko nasrće, a otpora nema, nikada se ustaviti neće. Naš je zadatak da pokažemo otpor. Ja sam poslanik SRS, Jorgovanka Tabaković, koja je do 14. juna 1999. godine živela sa svojom porodicom u Prištini. Od 14. juna živim u Novom Sadu. Ja sam samo jedna od preko 250.000 koje danas nazivaju prognanim, izbeglim, interno raseljenim. U Prištini i na Kosovu nemam nijednog ličnog neprijatelja. Ostavila sam dobre komšije tamo. Ovako se predstavljam kad odlazim kao član skupštinskih organizacija u međunarodne institucije, to dobro znaju moje kolege sa kojima tamo odlazim. Tamo nas pozivaju da pričamo o pridruživanju, o tome kako funkcioniše Savet Evrope, da preuzmemo njihova iskustava u funkcionisanju finansijskih institucija, ali nam kažu – dobar dan, zaboravite prošlost, okrenite se budućnosti i šta ćete kada Kosovo postane nezavisno. Tako to radim ja, kao pripadnik SRS, a tako nas dočekuju oni koji nam obećavaju svetlu budućnost. Pitam se, dragi građani, da li ste vi svesni, da li je dovoljno napora uloženo da je na svakom mestu u svetu i gde god odemo učinjeno dovoljno da se čuje zašto ja i mnogi slični meni danas ne žive na KiM. Ne živim u Prištini jer tamo više ne živi nijedan Srbin. Imam ličnu hrabrost i lično poštenje da ostanem sa svojim komšijama. U Prizrenu Srba više nema. Mnogi su gradovi takvi. Iz mog stana, drage kolege, Šiptar je odneo sve što sam godinama stvarala, moje stvari, ali i moje uspomene kao ratni plen. Zove li to neko individualno ljudsko pravo za koje se zalaže Amerika i Evropa i oni što postavljaju uslov za ulazak u NATO, ili je individualno pravo Srpkinje, majke troje dece i mnogih meni sličnih, manje važno. Ako nije postojao zakon i ako država nije imala hrabrosti da one koji su nam palili kuće i selili nas sa zemlje kazni po zakonu i tuži međunarodnim organizacijama, nama je ostalo samo da se pitamo – da li će ih njihov bog kazniti za greh koji su nam naneli. Molim vas, vi za koje je ovo nauka, poligon dokazivanja, da li poznajete međunarodno pravo, da shvatite da je ovo za nas život. Za vas su to možda stvari i imovina. Za mene to nisu samo uspomene, to je moj život, to su preci koji su ostali u zemlji i čije kosti nemamo nameru da selimo. To nije samo materijalna imovina. To je nada svih nas da ćemo tamo da se vratimo. To je obaveza. Mogu li mirno da žive oni koji otimaju, a da mi koji smo dužni da im kažemo da se nasrtanju mora stati na put, treba da ćutimo. Da li treba unapred da se predajamo bez svih diplomatskih metoda koje su nužne za preduzimanje u jednoj zemlji, kakva je Srbija u ovom trenutku? Znam da moj lični gubitak i gubitak mnogih od nas jeste samo jedan od ožiljaka sa kojim ću uspeti da živim. Ali, hoću da postavim osnovno pitanje, ja sam za otet stan i odnete stvari i uspomene i nadu da ću da se vratim podnela tužbu. Prvotuženi je Iljaz Radrovci, drugotužena je opština Priština, trećetuženi su Privremene institucije Kosova, Kosovska Vlada sa sedištem u Prištini i četvrtotuženi su UN, Privremena misija UN na Kosovu, UNMIK, Međunarodne snage bezbednosti. Verujem da će nekada, jednoga dana, ako se ne sruši ugled i međunarodno pravo kao poslednji bedem zaštite, lične sigurnosti, života i bezbednosti svih, kao i Srba, tako i svakog čoveka na svetu ako se ne sruši nasiljem nad Kosovom. Pitam se, koga da tuže Markovići, Spasići, Tomanovići, Kovačevići, Jovići, Kurteši, Gorani za ubijene, nestale, nikada pronađene, za zapaljeno, za srušeno, sravnjeno sa zemljom. Ko će mene i njih da uveri da je teritorija i imovina nešto nedefinisano. Ko će nama da objasni da država nije pokušala da zaštiti svoje granice, jer su u tim granicama naše njive, naši voćnjaci i naše srušene kuće? Država je izgubila priliku, propustila priliku, ćuti, ne želi da optužuje ni one koji su bombardovali, ni one koji su bez pokrića u međunarodnom pravu bombardovali Jugoslaviju. Ali, danas, kada neko pokušava da me uveri da je moć onih koji nasrću dovoljan razlog da mi ne pružimo otpor, pitam vas, drage kolege: moć bez pravde, znate kako se zove? Tiranija. Ne zove se međunarodni svetski poredak, zove se tiranija. Mi pred tom moći ne smemo da sagnemo glavu. Mi ne tražimo ljubav, mi moramo da zaslužimo poštovanje da bismo kao narod opstali, da bismo kao roditelji mogli da se radujemo budućim pokolenjima. Ne smemo da zatvorimo oči, jer iz svoga, pa gde ću ja iz svoga nego u tuđe, živ u zemlju ne može, na nebo duša ide. A gde ćemo mi živi što čekamo da se vratimo, ako me neko laže da Rezolucija 1244 ne garantuje teritorijalnu bezbednost? Garantuje. I Aneks 2 garantuje, teritorijalni suverenitet i granice ove države, garantuje. A Ustav vas, drage kolege, obavezuje da primenite sva Ustavom garantovana prava za zaštitu, ne priče koju vam kažu da pričate, borimo se za ljude, a gde će ljudi da žive? Koliko sigurnih kuća gospodin predsednik treba da obezbedi da se u takve kuće smeste oni koji trpe nasilje. Ne treba nama to. Nama treba da sačuvati našu zemlju za našu decu. Briga za ljude je isto što i briga za državne granice. I nemojte, molim vas, da u istu ravan stavljate one koji pomažu ovima što nasrću i one koji stoje iza nas ne samo zbog nas, ali i zbog nas. Govorim o EU, govorim o Rusiji. Rusija je velika zemlja. Rusija ima bogatu istoriju, ima sirovine i bogate izvore, velika je zemlja, to je njen značaj. Na našu sreću, njen istorijski značaj zahteva danas da preuzme i istorijsku ulogu i ne samo zbog Srba, nego zbog toga što ovakav slučaj može da znači da ne postoji ni bezbednosni mir u čitavom svetu. Nemojte da kažete – taj politički uticaj i ta ekonomska snaga u sirovinama pokušava ovde da zauzme pozicije. Pa, što vam smeta Istok? Što vam smeta Rusija? Nisu nas okupirali sa austrijskim bankama, stranim kapitalom! To ulaganje kapitala, nikada nisam čula da se neko uplašio da će ovo ovde biti sfera uticaja tih i takvih, ili žmurite da postoji vojna baza na Kosovu, Bondstil, pa oni koji bi da se založe za zaštitu međunarodnog prava kao poslednji bedem odbrane moralnosti čovečanstva i oni koji bi ovde da ulažu jesu oni kojima mi želimo da obezbedimo uticaj? Ne, samo hoću da kao član SRS, kao majka troje dece, kao rođaka Tabakovića koji žive na ulazu u Prištinu, kao prijateljica, drug, komšija od mnogih koji su izgubili najdraže i kojima to niko ne može da nadoknadi, da svima mogu da pogledam u oči i da kažem reč koju ovde govorim motivisana je odgovornošću majke i učesnika u političkom životu, da onima kojima je ovo poligon dokazivanja kažem – to je naš život i niko nema pravo da nam oduzme brigu za budućnost. Niko nema pravo, pogotovo oni kod kojih odlazimo u posete, a kažu zaboravite prošlost, pa onda nas vode da obiđemo njihove istorijske znamenitosti, koje upravo govore o takvoj revolucionarnoj prošlosti. Puni su znamenja i dragog sećanja na svoju slavnu istoriju, a nas teraju da tu istoriju zaboravimo. Mi nemamo razloga da se te istorije stidimo. Molim, drage kolege, da shvate da moramo da budemo odgovorni kao ljudi i da obavezu koju ovde preuzmemo, onako kako je to Tomislav Nikolić od vas tražio, da makar u završnoj reči kažete istinu, da ne bude dvostrukog tumačenja. Jedan veliki pesnik je rekao – čovek koji govori laž nije čovek nego lažov. Ne smemo zbog budućih generacija nikoga da prevarimo i da uradimo manje od onog što moramo, a moramo da pružimo otpor diplomatski a ne ratni, jer ako nasrću, a otpora nema, verujte, neće se zaustaviti dok i do Beograda ne dođu. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospođi Jorgovanki Tabaković. Reč ima dr Žarko Korać.
Gospodine predsedniče Vlade, poštovani narodni poslanici, neki su rekli da će današnja sednica biti istorijska, a teško da se vidi išta istorijsko na današnjoj sednici. Glavni uzrok nije to što su poslanici podeljeni oko ove teme o kojoj se govori, nego što je rezolucija sastavljena na način da pokazuje da mi nemamo nikakvu konzistentnu politiku u odnosu na kosovsko pitanje. Ako ne verujete ovoj oceni, onda pogledajte kako su poslanici tri stranke danas koji su govorili interpretirali tu rezoluciju. Predstavnici jedne stranke su rekli da ona u stvari podržava evropske integracije, predstavnici druge stranke su rekli da je teritorijalna celovitost zemlje važnija od bilo kakvih evropskih integracija, a predstavnici treće stranke u Vladi su rekli da rezolucija ne valja ništa, ali će oni ipak za nju glasati. Dakle, ako je to konzistentna državna politika onda se ona ne može pokriti ni potrebom da se očuva Vlada, ni da se završe predsednički izbori u ovom dosta teškom trenutku za Srbiju. Oni pokazuju da među partnerima postoji stvarno neslaganje oko toga kojim putem Srbija treba dalje da ide. To je veoma ozbiljno pitanje danas pred svim građanima Srbije, rekao bih da je veće čak od kosovskog pitanja, ima li Vlada danas jednu konzistentnu politiku? U samom Predlogu rezolucije se ipak na vrlo jasan način govori o tome da je moguć prekid evropskih integracija, da je moguće da je to cena koju ćemo mi rado platiti za to što, kako se kaže, neko nam oduzima Kosovo. Ako smo želeli pošteno da govorimo o kosovskoj politici, bez ulaženja u njegovu dugu istoriju, koja ne traje samo od 1912. godine, kako je neko ovde rekao, onda je trebalo govoriti o odgovornosti politike koja je do toga dovela. Nisam sasvim siguran da članovi vladajuće koalicije treba da osećaju veliko zadovoljstvo što je više predstavnika SPS ovde sa dosta ubedljivim argumentima pokazalo da postoji kontinuitet politike koju su oni vodili u odnosu na kosovsko pitanje i čitali svoju rezoluciju i odluke koje, u stvari, to treba da potvrde. Ako želimo pošteno da govorimo o kosovskom problemu, morali smo da osudimo politiku koja je dovela do stanja do koga smo došli, a pre svega do izgubljenog rata 1999. godine i Kumanovskog sporazuma. Niko ovde ne spominje faktičko stanje na Kosovu. Svi govore o onome što bi želeli. U politici ljudi koji govore isključivo o onome što bi želeli, a ne o onome što mogu da ostvare i o uzrocima toga što ne mogu nešto da ostvare, bojim se da su osuđeni da ponove istoriju, a u ovom slučaju, činjenica je, bez obzira što to nekom teško pada i bez obzira što je to teško priznati, da je srpska politika na Kosovu za poslednjih devedeset godina doživela slom. Bilo je perioda da je Kosovo bilo više integrisano u Srbiju, a kasnije u Jugoslaviju, ali danas je ta teritorija praktično van ingerencije Republike Srbije. Ovde se, naravno, postavlja jedno pitanje koje niko nije postavio. To pitanje je vrlo važno, ako se neko zalaže za nedemokratsku, autokratsku Srbiju, on nema nikakav problem sa Kosovom, on misli da se to silom i na oružani način može rešiti, kao što je pokušano i kao što nije uspelo. Ali oni, a takvih, naravno, ima u ovoj sali, oni su većina, koji se zalažu za demokratsko rešenje i izgradnju Srbije, oni odlično znaju da je nemoguće ignorisati apsolutnu većinu građana Kosova, a to su Albanci koji ne žele više da prihvate drugu realnost nego onu koja je stvorena 1999. godine kada je, praktično, Kosovo, bar što se tiče upravljanja, ako ne formalnog suvereniteta, izuzeto iz Republike Srbije. Dakle, kako se u demokratskom društvu ignoriše mišljenje apsolutne većine na jednoj teritoriji i na teritoriji koja je već data na upravljanje nekom drugom. Kako onda može Srbija da se gradi kao demokratsko društvo kada imamo to ovde pred sobom. Čini mi se da ovo nisu nimalo laka pitanja i da traže političku zrelost, da ona traže da se sasvim otvoreno govori o tome kakva politika je ovde doživela slom. Ovde je problem što se u rezoluciji mire i one političke ideje koje su dovele do sloma i odlaska Kosova ispod suvereniteta Srbije ili samo formalni suverenitet Srbije i one ideje koje idu napred. Pošto nije ostalo mnogo vremena, samo kratko ću reći sledeće. Ovde se, zapravo u rezoluciji otvara jedna potpuno nova politika za Srbiju, prvi put od 2000. godine, a to je politike samoizolacije i konfrontacije sa neposrednim okruženjem u kome se Srbija nalazi, a to je EU. Da se mi, dragi prijatelji, ne zavaravamo, nijedne zemlje u Evropi nemate koja nema neke, odnosno koja nije članica EU ili ima vrlo ozbiljnu relaciju sa EU. Nemojte samo da navodimo primer Islanda, Norveške ili Švajcarske, jer ipak to je dosta teško uporediti sa današnjom Srbijom iz istorijskih i mnogih drugih razloga. Ono što je suština ovde, to je da se nama na kosovskom pitanju otvara prvi put jedna stvarna alternativna politika u Srbiji i onda su predstavnici SRS potpuno iskreni i otvoreno govore o toj politici. Oni ne šalju poruku da su potrebne evropske integracije. Oni traže oslanjanje na Rusiju, kao što ste čuli više puta i danas sa ove govornice i njihov predsednički kandidat je rekao, uostalom, ne znam da li je to mislio ozbiljno, da bi mu najdraže lično bilo da je Srbija samo jedna gubernija Rusije. To je svakako politika. Mi ne možemo da pomirimo takvu politiku sa željom za evropske integracije. Ovaj predlog rezolucije to pokušava da miri i to je nemoguće da se pomiri. I za sam kraj, jedini način da se Kosovo integriše u Srbiju jeupravo ulaskom u EU. Ne postoji nikakva druga alternativa. Tek onda kada granice postanu irelevantne, kada se zaštita ljudskih prava ostvari na svim delovima te dve teritorije, kada se garantuju materijalna i ljudska prava, pravo povratka, pravo na imovinu, one stvari koje su ljudi ovde emotivno pominjali, imaju prava to da pominju, imaju prava to da traže. Srbija, naravno, mora i treba da štiti interese srpskog naroda na Kosovu i svoje kulturno-istorijske spomenike, to nije sporno, ali ne može da prenebregava već postojeću realnost koju imamo na Kosovu. Samo ulaskom u EU mi se možemo ponovo integrisati na jedan drugi način, onaj način koji danas postoji u najvećem delu Evrope, gde se ne gubi nacionalna država, ali njen suverenitet postaje veoma ograničen dobrovoljnom predajom tog suvereniteta instituciji kao što je EU. Ovde se nudi nešto potpuno suprotno. Jedini način integracije Kosova u Srbiju, ulaskom Kosova i Srbije u EU, ovde se postavlja kao alternativna politika. Zaista, za sam kraj, moram da kažem, stvarno me interesuje, oni koji ne žele odlazak u EU, oni koji smatraju da će nam Rusija pomoći, da mi odgovore na pitanje – kako oni vide ponovo integraciju Kosova u državu Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem, dr Žarku Koraću. Reč ima narodni poslanik dr Vučićević, ali pre njega, po Poslovniku, reč ima Rajko Baralić. Izvolite.
Izvinjavam se kolegi Vučićeviću, gospodine Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, da je ta vojska izgubila taj rat, onda ne bi bilo Rezolucije 1244, i da je ta vojska izgubila taj rat mi danas o ovome ne bismo razgovarali. Vi ste, gospodine Korać, bili potpredsednik Vlade, koja je, između ostalog, bila odgovorna za jednu od najrespektabilnijih vojnih sila u regionu. Danas, gospodine Korać, posle sedam godina od tog vremena ne postoji Drinska divizija, ne postoji Užički i Kragujevački korpus, ne postoji Prva i Druga armija, danas, gospodine Korać, ne postoji najvažniji faktor te vojske, a to je faktor odvraćanja. Da je ta vojska izgubila rat, oni bi sišli dole, ne bi doneli rezoluciju, a govorim ovo u ime svih onih koji su verujući da čine najčasniji mogući posao koji jednog čoveka može zadesiti u životu, da brani svoju državu, koji to čine na najčasniji mogući način. Dakle, nije ta vojska izgubila rat. Demokratska vlast u Srbiji je izgubila poziciju da opstane Rezolucija 1244, gospodine Korać. To nije isto. To nije isto. Danas od Višegrada do Gornjeg Milanovca nema nijednog vojnika. Danas u Čačku gde je 200 godina bio puk raste korov. Ova zemlja više ne može da uplaši nikog da dođe na njene granice, zato što ste penzionisali svakog komandira voda i svakog komandira čete i svakog komandanta bataljona i puka koji je učestvovao u poslednjem ratu. Penzionisali ste, sprovodeći neformalnu lustraciju, svakog ko je vičan tom zanatu. Nije dovoljna garancija Garmišpartenkirhen, to je nedovoljno. Potrebni su ljudi koji znaju to da rade. Vi danas nemate kome da poverite odbranu zemlje. Policiju ste poslali na granicu, gospodine Korać, u Užicu je popunjenost policije sa 50%, jer su oni otišli na granicu i čuvaju granicu umesto vojske koju ste penzionisali. Dakle, u ime svih onih koji su nosili uniformu i branili ovu zemlju, koji su pomoću štapa i kanapa skidali avione i tomahavke, u ime svih onih koji su maskirali kojekakve plastove sena, pa su ovi odozgo mislili da ruše tenkove, dužan sam da ovo kažem. Ono što je ovde urađeno, da se Srbija pretvori u laboratoriju, da se na njoj ispituje grafitno jezgro, da se na njoj isputuje osiromašeni uranijum, da se od čitave jedne zemlje napravi laboratorija da vide koliko može da izdrži pre nego što postane spržena zemlja. To je istina. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku Rajku Baraliću. Poslovnik reklamira narodni poslanik dr Vladan Batić.
Nije ta vojska izgubila te ratove, nego vlast i oni koji su tom vojskom rukovodili i slali je u izgubljene bitke i izgubljene ratove. Kumanovski sporazum je kapitulacija. To je kraj jedne iluzije, jedne politike, jedne sulude strategije. A vi ste te iste vojskovođe, generale od kojih su neki ratni zločinci, proglasili za heroje, junake i patriote, dodeljivali im stanove od po nekoliko ari u Cvećari. Da li zna neko imena graničara iz onih karaula Košare, Đerekare i drugih koji su dali život za ovu zemlju? Da li neko zna imena pilota koji su krenuli da se suprotstave NATO armadi? Ne, niko ih ne zna. Oni su ti bezimeni heroji koji su izginuli za ovu zemlju. Šta je sa 22 hiljade vojnih beskućnika? Oni su rezultat i produkt tih izgubljenih bitaka, izgubljenih ratova. Sada slušamo ponovo iste priče. Nećemo u NATO, pa šta hoćete, ne vi, nego oni koji danas vladaju Srbijom, da se restaurira Varšavski pakt, da nam se vrati Kominterna, hoćete društvenu svojinu, samoupravljanje, prvomajske parade? Da li je to ta politika koju danas želimo za Srbiju? Dakle, mi moramo biti u saglasju sa realnošću. Onaj ko nije u saglasju sa realnošću, postaje stvar prošlosti. Indija, Kina, Kuba, Čad, Rodezija, Indonezija, to nije naša realnost. Evropa, Evropska unija, hrišćanska civilizacija, to je naša realnost. E, sada moramo da izaberemo kojim ćemo od ta dva puta, ili bestragijama i nedođijama ka Indoneziji ili evropskim putem kojim je Srbiju vodio Zoran Đinđić. Ne postoje dva puta, postoji samo jedan put. Ovo je varijanta – daj desni migavac a skreni levo, da bi se neko održao na vlasti. To je politika koja ne vodi nigde, kao i ovi autoputevi koji se prave, autoputevi za nigde. A oni koji vode negde, po njima se prosipaju bombe. To je rezultat ove politike koja se danas vodi, samo zarad očuvanja vlasti. Ne možete biti danas i u EU, koja hoće da prizna nezavisnost Kosova i boriti se za očuvanje teritorijalnog integriteta, pogotovo ne smeju se više lagati ljudi, bez obzira kakva je budućnost KiM. Mora se pošteno reći gde će ti ljudi i gde će Srbija 6. ili ne znam kog februara.
Zahvaljujem, dr Vladanu Batiću. Poslovnik reklamira narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije, a potom, nadam se da će dobiti reč dr Vučićević.
Gospodine Mrkonjiću, javljam se po članu 31. Poslovnika i po članu 104. Vaša obaveza je, vi ste prekršili Poslovnik kao potpredsednik Skupštine, koji predsedava u ovom trenutku u odsustvu Olivera Dulića, da zaštitite Narodnu skupštinu i da poštujete dostojanstvo, kao i svako ko se javi za diskusiju o ovoj, za Srbiju i srpski narod danas, najvažnijoj tački dnevnog reda. Mi srpski radikali, sve srpske patriote i svi ljudi u Srbiji koji nemaju rezervnu otadžbinu, za razliku od onih koji poganim jezikom, a koji su mnogo zla naneli našem narodu svojom politikom izdaje i prodaje zemlje, ne možemo da podnesemo, niti nam to dozvoljava naš moral, naše dostojanstvo, pre svega, odnos prema državi i prema onome što nam je sveto, a to je da sačuvamo teritoriju naše zemlje – Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije, gospodine Mrkonjiću, da se neko na takav način ruga onome što je radio herojski srpski narod i naša srpska vojska 78 dana, braneći otadžbinu od NATO agresije i od takvog uništavanja svega što je srpsko, ubijanja srpske dece, srpskih civila, uništavanje srpske vojske, srpskih fabrika i škola, srpskih mostova. Da li treba, gospodine Mrkonjiću, da budete tolerantni u trenutku kada neko u prisustvu jednog od najslavnijih srpskih generala, koji je vaš kolega potpredsednik Narodne skupštine, general Božidar Delić, tako govori o srpskoj vojsci. Mislim da je to sramota. I svako ko se na takav način usudi da bilo kada, za ovom govornicom, govori i o generalu Deliću i o generalu Pavkoviću i o generalima koji se nalaze u haškom kazamatu, kao i predsednik naše stranke, prof. dr Vojislav Šešelj, koji će da uništi, naravno, taj kazamat i koji će da učini da pravda i pravičnost pobede i zbog srpskih generala i zbog onih koje su ubili šiptarski balisti, o čemu je govorila gospođa Tabaković, mislim da u duhu u kome smo započeli ovu sednicu, i gospodin Tomislav Nikolić, kao budući, uverena sam, izabrani predsednik Srbije, koji zna šta je i državnička mudrost, koji zna kako treba da se štite nacionalni interesi, mi treba da nastavimo ovo zasedanje. Ukoliko se ovakvi incidenti ponove, gospodine Mrkonjiću, da neki, koji nikada ništa nisu uradili da zaštite jedan pedalj teritorije srpske zemlje, tako hule na one koji su srpski heroji i junaci, budite sigurni da ćemo da se teramo naredna dva sata po Poslovniku, što nije bila naša namera. Ali, budite sigurni da u ovom trenutku ne govorim samo u svoje ime i u ime mojih kolega, časnih ljudi srpskih radikala, već u ime svih onih koji ne mogu da se vrate na svoja vekovna ognjišta, u ime njihovih prijatelja, rođaka i Srba koji žive širom cele planete, ako je izdajnička vlast i politika koju su oni vodili još kao opozicione stranke početkom devedesetih godina dovela dotle, da NATO uradi to što je uradio, i da mi danas dođemo u situaciju da svim međunarodnopravnim sredstvima, što pokušavamo i ovom rezolucijom, branimo našu zemlju, jer mi rezervnu otadžbinu nemamo. Neka se stidi svako ko sme u prisustvu jednog od slavnih srpskih generala, kao što je general Delić, takve stvari da govori o krvavoj borbi, nažalost, gde su mnogi ljudi i deca izgubili svoje živote braneći našu otadžbinu, braneći ono što je naše i što želimo da povratimo, gde želi da se vrati i gospođa Tabaković sa svoje troje dece i ko zna koliko stotina hiljada Srba, čija imena i prezimena u ovom trenutku mi ne znamo, ali su Srbi, i oni drugi koji nisu pripadnici šiptarske nacionalne manjine, a koji su okupirali, uz pomoć vaših prijatelja, našu južnu pokrajinu. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku gospođici Nataši Jovanović, mojoj koleginici, potpredsedniku Skupštine. Naravno, ona je samo mene kritikovala, prihvatam njenu kritiku. Neću govoriti o tome šta sam ja radio te 1999. i 2000. godine, da bismo nastavili dostojanstven rad Skupštine. Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević. Dr Vladan Batić će da mi oprosti, dajte da zadržimo dostojanstvo do kraja ove sednice, gospodine Batiću, vi ste barem gospodin čovek. Izvolite, gospodine Vučićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade i gospodine Tadiću, bez obzira što mnogi misle i kažu da su razočarani i da ovo nije istorijska sednica Republičkog parlamenta, ipak mislim da je ovo istorijska sednica, iz prostog razloga što ćemo na ovoj sednici doneti jedan dokument. Znači, Narodna skupština Republike Srbije donosi dokument o zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. I upravo zato što ćemo ovaj dokument doneti, ovo je istorijska sednica i ovo je istorijska odluka za srpski narod. Voleo bih da mi protivnici ove deklaracije, oni koji se ne slažu sa njom i oni koji joj puno toga zameraju, kažu koja bi to država na svetu, kada bi došla u sličnu situaciju (a naravno mala, izmučena, iznurena, ekonomski osiromašena, nemoćna da se protiv svetskih sila bori oružjem), donela nešto drugo (a da zaštiti sebe i svoju teritoriju) no ovakvu jednu deklaraciju, što je jedino u ovom trenutku i moguće. Šta jedna mala izmučena zemlja u ovom trenutku, zemlja u kojoj 120 hiljada ljudi boluje od malignih bolesti, a 30 hiljada umire, zemlja koja ima više starijih osoba od 65 osoba no mlađih od 16 godina? Šta još jedna takva zemlja više od onoga što čini može učiniti? Mnogi zameraju sadašnjoj Vladi da je malo uradila, da nije dovoljno uradila, misle da bi oni mogli da učine više, samo kada bi bili na tom mestu. A šta je to predsednik Vlade mogao da učini više? Možemo li mi, kao zemlja i kao država da uvedemo sankcije SAD-u, da uvedemo sankcije Evropi, mi njih teritorijalno da ugrozimo? Ne možemo. U ovom trenutku, ovo je jedino moguće što je država Srbija mogla da uradi. Narod koji zaboravi svoju istoriju i zaboravi svoju prošlost, sigurno ne može da obezbedi ni dobru budućnost. Srbija ima svoju prošlost, Srbija ima svoju istoriju i Srbija ima istorijsku baštinu sa kojom se može pohvaliti. Iz tih razloga, mi to ne smemo zaboraviti, a velikim silama i svetskim moćnicima se ne možemo u ovom trenutku odupreti i upravo iz tih razloga, donosimo današnju odluku ovakvu kakva jeste. Time treba da obezbedimo i budućnost. Mogu svetski moćnici da se igraju gumicama, nije to za njih problem. Lako je uzeti gumicu, izbrisati državnu granicu jedne suverene male države kao što je Srbija, ali nemamo mi prava da istorijski, da politički i na bilo koji način prihvatimo to njihovo igranje gumicom i brisanjem naših granica, to je nama zagarantovano Ustavom i kao ljudi smo glasali za taj Ustav. Mi smo dužni da štitimo taj Ustav i da obezbedimo izmučenom srpskom narodu sutra bolju i perspektivniju budućnost. Šta možemo učiniti više u ovom trenutku? Rat smo imali, oprobali smo se i na tom bojnom polju, herojski, junački, protiv celog sveta, ali taj rat je rat koji se ne može dobiti. Samo veća beda, jad i čemer može da nas snađe. Ako se danas vratimo, a oni koji nisu izgubili svog najdražeg i najmilijeg ne mogu ni imati takvo osećanje kakvu gorčinu imaju ljudi koji su ostali bez svoje porodice, bez svojih domova, bez svojih ognjišta, koji su morali da beže sa prostora gde su živeli i da se potucaju po tuđim stanovima, salama, šupama, itd. Tu gorčinu, mi koji nismo doživeli i taj gorak osećaj muke i bede nemamo i zato se ratom ne možemo igrati, jer ga ne možemo dobiti. Izolacija, imali smo izolaciju međunarodne zajednice i svu bedu i jad koju jedna izolacija nosi sa sobom, imali smo bonove, imali smo tačkice, nestašicu roba, male plate, prazne bolnice, nismo imali lekove, instrumente. Ne smemo dozvoliti da ponovo dođemo u takvu situaciju. Srbija još jednom u takvoj situaciji i iz te situacije se ne može izvući. Raskol sa celim svetom nikome dobro nije doneo, ni Srbiji ne može doneti dobro, ali ne znači da ćemo podržati i da treba da prihvatimo oberučke ili da kleknemo i da legnemo ako svet želi, a moćnici se igraju onom gumicom, da nas brišu i da nam pomeraju granice. Dužni smo, da sutra pokolenjima koja treba da naslede nas, našu politiku, deca koja se rađaju danas i ona koja će se rađati sutra, kažemo i kroz istorijsku baštinu šta se dešava, i kakva nam je bila, i da imaju trag, dokument, na osnovu čega sutra opet u nekom globalnom pomeranju sveta mogu da traže ono što je nekada pripadalo njihovim očevima i njihovim dedovima. I to je naše pravo, a naravno i sutra njihovo legitimno pravo, da to od svetskih moćnika koji su to uzeli njihovim očevima, naravno, sutra drugom globalizacijom možda povrate. Šta smo možda u prethodnom periodu mogli da učinimo da se izbegne ovakva situacija danas, a nismo? Mogli smo da vratimo oduzetu zemlju, da vratimo zemlju SPC, da ima svog titulara i vlasnika. Mogli smo možda da damo koncesije svima onima na 50 i 100 godina, svima onima koji danas jesu na Kosovu, ali nismo. Ono što smo propustili, propustili smo, ali dajte da u budućnosti ne pravimo iste i slične greške. Šta građani od nas očekuju? Građani od nas očekuju upravo ovakav stav, da štitimo svoj suverenitet i svoju teritoriju. Očekuju bolji život, očekuju bolje životne uslove, posao za sve one koji danas u Srbiji jure, tumaraju i traže posao kako bi preživeli mesec i dan. Očekuju posao za mlade, očekuju prosperitet, bolju, kvalitetniju budućnost. Niko nema prava da od Srbije napravi logor, niko nema prava da Srbiju izoluje od sveta, niko nema prava da ruši mostove prijateljstva i nemamo mi kao država mnogo prijatelja, i nema u politici, pa i u međunarodnoj, baš mnogo prijateljstva, postoji interes. Mi ono malo prijatelja što imamo, ko god da je, moramo ceniti, poštovati, negovati i graditi mostove prijateljstva. Samo gradeći mostove prijateljstva, sutra će možda naša deca biti u boljoj političkoj poziciji, no što smo mi danas. Možda će oni mnogo lakše, uz prijatelje koje ćemo mi izgraditi a oni sutra nastaviti, i ako se drzne bilo ko i oduzme nam teritoriju, sutra vratiti, ali mi taj trag moramo ostaviti, ostaviti politički napisan trag, a istorijsku baštinu niko nam onom gumicom ne može izbrisati. Sedamnaest godina sam u politici, živim u radničkom gradu u kome se teško živi. Devedesetih godina, pete i šeste godine, mnogi politički prvaci su dolazili u Kragujevac i upravo tamo, kod ''Krsta'', držali govore. Moram reći nekim političarima danas, a da ne pravim neke velike replike, sami će se setiti, u jednoj partiji koja u tom periodu nije postojala, imali su tada drugu priču. Nije njihova priča bila kao ova što je danas. Danas kritikuju sve što je ova vlada uradila, a samo 1995. i 1996. godine kod ''Krsta'' pričali su priču, upravo ovo što ova vlada danas radi. Verujte mi, kada bi onaj ''Krst'' mogao da progovori, plakao bi i pričao kroz suze, a isti ti političari morali bi da saviju glavu i da se postide. Nisam čuo šta oni drugi predsednički kandidati nude građanima Srbije, pa i meni. Danas sam poslanik, možda sutra neću biti, ali imam troje dece pa bih voleo da vidim i čujem, sem kritike Vladi i pregovaračkom timu, šta nude drugi kandidati za predsednika, kakva je ta budućnost, šta mogu moja deca da očekuju, pošto se i oni pitaše šta može njihova, a šta mogu sve ukupno sva deca Srbije da očekuju, danas, sutra i u budućnosti. Nova Srbija, njeni poslanici, njeni članovi ne žele i ne smatramo normalnim da se bilo kakve privredničke veze raskidaju sa svetom. Najlakše je raskinuti veze, pokidati mostove i prijateljstva i privredničke saradnje. Bez privredničke saradnje sa svetom nema boljitka, nema prosperiteta Srbiji. Srbija će sledeće godine biti privatna i završiće se proces privatizacije. Ne možemo mi politički zaustaviti razvoj privatne privrede, razvoj Srbije, a samim tim i budućnosti. Ne možemo nikako dozvoliti da oni koji imaju pretenzije prema našoj teritoriji to uzmu, a mi ne osudimo to kao čin nepoštenja, nekorektnosti prema jednoj malo, napaćenoj, siromašnoj Srbiji koja je i tim svetskim moćnicima u datom trenutku bila saveznik i prijatelj. Prema tome, poslanici Nove Srbije će podržati i glasati za dokument koji ćemo danas izglasati, koji treba da omogući i da svima onima koji ako se drznu i uzmu nam deo teritorije, da ostavimo istorijski trag sutra mladim pokolenjima i ovoj deci koja će graditi Srbiju, da jednostavno oni, ako mi ne budemo bili u stanju da zaštitimo, da oni zaštite i vrate ponovo Kosovo i Metohiju tamo gde i pripada, a pripada Srbiji.
Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić, a neka se pripremi Zvonko Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodin predsednik Republike je odsutan, čitav dan ovde nam nudite i ponavljate jedan isti argument za usvajanje ove rezolucije, a to je državna politika, kao da je ta državna politika sama sebi dovoljna i kao da niko ovde u ovom parlamentu ili čitavoj zemlji ne zna da upravo pogrešna državna politika može biti najopasnija za našu zemlju. Dame i gospodo narodni poslanici, ova institucija snosi odgovornost, ali kada govorimo o odgovornosti uvek treba pre svega istaći pojedinačnu odgovornost. Kao najodgovornije pojedince za ovu opasnu politiku, koja nas direktno uvodi u opasnost da obustavimo evropske integracije, a istovremeno Srbe na Kosovu dovodi u opasnost da bukvalno izgube tlo pod nogama, najodgovorniji pojedinci za takvu opasnu politiku jesu upravo predsednik Vlade i predsednik Republike. Mogu da razumem i ne sumnjam u njihove dobre namere, ali znate kako se kaže – put u pakao može biti popločan dobrim namerama. Upravo ovaj tandem koji nam je ponudio, servirao, ovu rezoluciju čini da ova država bude neozbiljna i neodgovorna. Neozbiljna, jer ova rezolucija odiše pre svega antizapadnom i antievropskom retorikom, neozbiljna, jer ne poznaje međunarodno pravo, a pri tom se ova državna politika neprekidno poziva na njega, jer kako objašnjavate da Srbija može poništavati akte, priznanje drugih zemalja, baš kao što mi ne možemo poništavati akte Francuske, Albanije, Amerike ili Rusije, tako ni te zemlje ne mogu poništavati naše akte. Dakle, ne postoji nikakav izvor međunarodnog prava koji bi to mogao da potvrdi. Drugo, rekla sam da se radi o veoma neodgovornoj politici i ta neodgovornost se ogleda i u tome što ste samo jednom tačkom ove rezolucije, tačkom 6, proglasili vojnu neutralnost države Srbije, zatim, što ste nagovestili da ćete ukoliko dođe do priznanja nezavisnosti Kosova preispitati diplomatske odnose, kao i zato što ste sam Sporazum o pridruživanju vezali za teritorijalni integritet i suverenitet, što sve zajedno otvara mogućnost i opasnost da Srbija bude ponovo u izolaciji. Da zaključim na kraju, dame i gospodo, ova rezolucija o Kosovu zapravo nam govori da je Kosovo izgovor za usporavanje i obustavljanje evropskih integracija u našoj zemlji i to jeste obeshrabrujuće, ali ono što je ohrabrujuće je to da većina građana ne pristaje na to i ta većina ima ko će da govori u njeno ime, tu pre svega mislim na poslanike LDP. Prema tome, gospodo, mi ćemo zastupati većinu koja želi evropsku budućnost, a vama zaista želim da pokušate da preispitate sebe i vašu politiku.
Reč ima narodni poslanik Zvonko Mihajlović, a neka se pripremi Predrag Stošić.
Dame i gospodo narodni poslanici, proces pregovora u vezi pitanja rešavanja konačnog statusa KiM je završen. Do kompromisnog rešenja nije došlo. Jedna strana, albanska, nije ga želela. Šanse za novi nastavak procesa pregovora koji bi doveo do opšte prihvatljivog rešenja svedene su na minimum. Za minulih osam i po godina interesi velikih sila su se iskristalisali, a naročito je jasan interes SAD. Amerika je na hiljadu hektara srpske zemlje izgradila Bondstil, najveću bazu na Balkanu, s pravom korišćenja na 99 godina, što predstavlja najbolji pokazatelj da se KiM iz statusa protektorata pretvara u militarističku koloniju. Vojna baza nije odraz jačanja civilnog društva, već stvaranje marionetske zajednice čiji su interesi od vojnostrateškog značaja. Drugi važan interes NATO i SAD je da KiM, Albanija i Makedonija budu teritorije za odlaganje miliona tona hemijskog, nuklearnog i drugog otpada iz EU, ali i da budu vojna baza za obuku snaga NATO. EU, odnosno većina zemalja u njoj, dosledno slede stav SAD, svesno rušeći Povelju UN, demokratske principe rešavanja problema mirnim putem, poštovanje zakona, poštovanje međunarodno priznatih granica i drugo. A šta će EU da radi kada se pojavi još desetak novih državica na starom kontinentu, jer kosmetski presedan neće biti jedinstven slučaj već početak rušenja temelja evropskih principa i demokratije. Međutim, ono na šta ja želim da se posebno osvrnem je tema koja najviše muči sve stanovnike KiM a naročito preostale Srbe, jeste upravo bezbednost na KiM posle završetka propalih pregovora. Sami smo svedoci da stalno insistiranje i čak pretnja albanske strane jednostranim potezima i mogućim nasiljem destabilizuju i političke i bezbednosne prilike, ne samo na KiM, već imajući u vidu neke izjave zvaničnika Republike Albanije, albanskih lidera u Makedoniji i na jugu centralne Srbije i situaciju u regionu. Ovakve najave svakako dodatno obeshrabruju prognane Srbe, a njih je više od 250 hiljada, da se odluče na eventualni povratak na svoja ognjišta. Kada je u pitanju bezbednost na KiM dva aspekta su presudna: jedan je međunarodni, a drugi je unutrašnji. Treba reći da međunarodna misija, vojna i civilna, za osam i po godina nije uspela da obezbedi čak ni osnovna ljudska prava za Srbe i ostale nealbance. Zbog čega? Zbog toga što nema političke volje, nema želje da se kontrolišu svi negativni procesi koji ugrožavaju bezbednost, birokratizacija međunarodnih snaga, povezanost pojedinaca sa strukturama koje ugrožavaju bezbednost i mnogo još čega. Treba biti iskren i reći da i albanska nacionalna zajednica, mislim na obične ljude, nisu potpuno bezbedni. Kosmetom hara organizovani kriminal i korupcija. Na čelu kriminalnih grupa nalaze se ljudi koji su sada veoma aktuelni i istaknuti političari sa albanske strane. Mnogo je mladih Albanaca koji pristupaju ovakvim kriminalnim grupama, jer njih oko 30 hiljada svake godine stupa na tržište rada, bez ikakve nade da nađu posao. Privreda je u kolapsu, izuzetno slaba zdravstvena zaštita, neadekvatan obrazovni sistem i te kako utiče na kriminalizaciju KiM. Procena je da danas na KiM ima više od 100 hiljada zavisnika od droge. Još malo pa će se droga prodavati na trafikama. Javna je tajna da CIA upravlja drogom u Pokrajini, pa čak postoji i informacija nekih službi koje govore da u bazi Bondstil postoje laboratorije za proveru kvaliteta droge koja prolazi kroz Pokrajinu. Prljavi novac, koji se na ovaj način stiče, troši se na podmićivanje službenika UNMIK-a, za finansiranje transformirane tzv. OVK u kosovski zaštitni korpus, za kupovinu državne i društvene imovine Republike Srbije, za kupovinu privatne imovine, takođe, u vlasništvu Srba. Kada je u pitanju bezbednost Srba i ostalih nealbanaca, mislim da je to dobro poznata stvar. Prvo, neizvesnost je otežavajući faktor. Jedan, na sreću, manji procenat Srba, razmišlja da u slučaju samoproglašenja nezavisnosti, napusti KiM. Niko od Srba nema poverenje u postojeće kosovske institucije, nema poverenje u međunarodno prisustvo, KFOR i UNMIK, i to s pravom. Često pojavljivanje u javnosti paravojne formacije, koja sebe naziva ANA, odnosno albanska nacionalna armija kao i odsustvo osude takvog čina od strane KFORA i UNMIK-a, dodatno uznemiruje kosmetske Srbe. Često se ide dotle da se negira njihovo postojanje. A CIA o njihovom postojanju ima kompletnu i poverljivu studiju na 200 strana, a ona govori da je ova organizacija dobro organizovana, dobro plaćena i tesno povezana sa KZK i KPS. Sa druge strane, ministar odbrane Republike Srbije jasno stavlja svima do znanja da Vojska Srbije neće, u skladu sa svojom ustavnom obavezom, braniti integritet i suverenitet Republike Srbije na celoj njenoj teritoriji. Na ovaj način on jasno stavlja do znanja kosmetskim Srbima, da su u slučaju divljanja šiptarskih terorista prepušteni sami sebi, da im jedino preostaje da se samoorganizuju i štite svoje gole živote. Jer, poučeni dosadašnjim iskustvom, mislim pre svega na 17. mart 2004. godine, ne možemo se osloniti na zaštitu KFOR-a i UNMIK-a. Duboko svesni okruženja i okolnosti u kojima žive, kosmetski Srbi su odlučni u nameri da ostanu na svojim pradedovskim ognjištima. Nade za očuvanje Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije još postoje. Oči kosmetskih Srba su uperene ne samo u otadžbinu Srbiju, već i u majku Rusiju, jer izgubljeno je samo ono čega se odreknemo, a mi se Kosova i Metohije nikada nećemo odreći. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, narodnom poslaniku Zvonku Mihajloviću. Reč ima dr Nikola Žutić.
Građani Srbije, poštovani poslanici, postavljam pitanje pregovaračkom timu za Kosovo i Metohiju i ministru za Kosmet, dr Samardžiću – u kojoj meri su prilikom pregovora korišćeni istorijski srpski argumenti vezani za slučaj Kosmeta? U Predlogu rezolucije malo se pominje srpsko istorijsko pravo na sopstvene srpske teritorije. Istorijsko pravo jednog naroda ne sme nikada da zastari, kao i pravo vezano za genocid. Treba naglašavati da je srpsko istorijsko rasprostiranje, korištenjem ideološke, verske i političke sile, svedeno na područje male Srbije do drinskih i dunavskih granica i na jugu do makedonske, odnosno granica bivše južne Srbije. Srbi treba da ističu primer borbe jevrejskog naroda, koji su svoju tradicionalnu epsku storiju o staroj Judeji, Izraelu, staru više hiljada godina, realizovali 1948. godine stvaranjem države Izrael na palestinskoj teritoriji. Jevreji su, dakle, pozivanje na svoje staro istorijsko pravo, staro bar tri hiljade godina, uspeli, uz pomoć Britanije, ali i SAD, da stvore državu usred arapskog svijeta. Srbi kod isticanja svojih istorijskih prava ne moraju ići u tako daleko u prošlost. Kosovo i Metohija se nalazi u centru stare države Nemanjića, u kojoj su u to vreme kao narod živeli jedino Srbi i nešto doseljenih germanskih rudara Sasa. Srpsku etničku strukturu su trajno poremetila turska osvajanja srpskih zemalja od Makedonije, Kosmeta, Raške, kasnije Bosne i Hercegovine, Srema, Slavonije itd. Zašto se mi kao narod stidimo srpskog istorijskog i nacionalnog prostora? Ja ću građane Srbije podsetiti dokle su sezale srpske etničke granice sredinom 19. vijeka. Podaci su prema austrijskim carskim dokumentima – zapadne srpske granice simbolično su išle linijom severna Istra - Peroje - Srpske Moravice - Žumberak, pa na hrvatsko zagorje. Na jugu je ta granica prolazila ispod Šare gde se srpski narod mešao sa Bugarima, Cincarima, Turcima i Grcima. Znam da će me ovi naši sabornici koji sede u srpskom parlamentu odmah nazvati velikim srpskim nacionalistom, što u njihovom prevodu znači fašista. Postavljam pitanje, zašto se u rezoluciji liberalno demokratski izazivači ratova na prostoru međunarodno priznate države SFRJ, ne prozovu i ne podsete na sve nepravde i zločine koje su počinilisrpskom narodu. Kosmet je samo jedan u nizu srpskih zemalja koja je oduzeta od Srba, voljom zapadnih krojača novih antisrpskih granica. Osma je godina kako vladaju prozapadne političke stranke, odnosno socijaldemokratski i liberalnodemokratski eksponenti i to prema globalističkom modelu razbijanja svega tradicionalnog, nacionalnog, srpskog. Međutim i pored takve vlasti, u Srbiji su i dalje ''loši momci'' remetilački faktor ujedinjene Evrope. Kako danas srpska vlada postavlja opravdano pitanje očuvanja međunarodnog poretka, zalaganje za nepovredivost međunarodno priznatih granica, pozivanje na pravne odredbe UN, na Rezoluciju 1244, ona s druge strane, ne optužuje nasilnički poredak UN, koji razbija jednu međunarodno priznatu državu. Srpska vlada ne podseća na zločin prema međunarodno zaštićenoj državi Republici Srpskoj Krajini, koja je nastala legitimnim samoopredeljenjem naroda u socijalističkoj Hrvatskoj. Srpska vlada se ne zalaže za reviziju antisrpskih istorijskih odluka, odnosno za poništenje nasilno uspostavljenih administrativnih Brozovih granica 1945. godine. Ističem pogubnost Brozove politike stvaranja autonomnih pokrajina i to samo na području socijalističke Srbije. Neophodno je proglasiti ništavost ustavnih odredbi iz 1974. o uspostavljanju republika država i pokrajina država, kao konstitutivnih elemenata federacije. Taj Ustav je donesen od antisrpske Brozove vlasti bez ikakve demokratske procedure, odnosno bez mišljenja srpskog naroda, preko pravih legitimnih srpskih narodnih predstavnika. Dakle, Ustav je donesen pravom sile komunističkog totalitarnog režima, pa pogubne državnopravne posledice, koje su nastupile njegovim dejstvom za srpski narod, moraju biti izbrisane. Iako odavno ne važi, takvom ustavu mora suditi srpski narod zbog rehabilitacije srpske državnosti, koja je u potpunosti uništena jednim takvim monstrumskim aktom. Polemika među istoričarima i publicistima oko pitanja predaje KiM Albaniji 1944. i 1945. godine, razbuktala se kao i '80.-ih i početkom '90.-ih godina 20. veka. Najveći sin svih naših naroda i narodnosti, Josip Broz, mogao nas je rešiti naših muka u aprilu 1944. godine, kada je, zbog britanskih ciljeva, Kosovo i Metohiju trebalo isporučiti Albaniji. Sa Kosmetom nas je Broz ipak mučio godinama: 1968. briše Metohiju iz imena, a 1974. godine, po Ustavu Kosovo postaje konstitutivni element federacije. Kako su nestajali Srbi na KiM? Pre svega, provođena je antisrpska delatnost crkava i verskih organizacija rimokatoličenjem i islamizacijom Srba. Sprovođeno je rimokatoličenje pravoslavnih Srba od strane arbanaških i albanskih rimokatoličkih svećenika i vršeno je njihovo poarnaućivanje i stvaranje rimokatoličkih arnauta, budućih Albanaca. Sledeća varijanta nacionalno-vjerskog preobraćanja vršila se preko pretvaranja pravoslavnih Srba u Srbe katolike, odnosno Hrvate, rimokatoličenjem u Janjevu i Letnici između dva svetska rata. O silnom preseljavanju Srba neću govoriti, nemam, između ostalog, vremena. Mojim kolegama treba da ostavim slobodno vreme. Na kraju, ističem da je u ovom trenutku bitno zadržati tapiju državnopravno vlasništvo na Kosmetu, sa unutrašnjom preraspodelom teritorija. Pošto je srpsko stanovništvo kroz istoriju nasiljem uklanjano sa Kosmeta verskim preveravanjem, antisrpski političkim odlukama, genocidom, etnocidom, ono se mora nenasilnim metodama vratiti, kako bi se bar uspostavilo etničko stanje pre 1941. godine. Kao minimum zahteva Srbi moraju dobiti najmanje dva svoja nacionalna regionalna centra: Kosovsku Mitrovicu, kao centar okupljanja severnih kosovskih Srba i Peć, kao narodni centar srpske Metohije, uz garantovanu međunarodnu zaštitu srpskog stanovništva i srpskih spomenika kulture na ostalom delu Kosmeta. Pitam Vladu, na kraju, da li razmišlja o ovakvim mogućnostima? Moj predlog ostaje u okvirima međunarodnog prava, naročito istorijskog prava, jer se njime štiti integritet i nacionalna celokupnost Srbije, a dva naroda koja su kroz istoriju imperijalisti i globalisti, verski i nacionalni eksperimenti toliko zakrvili, ostaće razdvojeni u svojim nacionalnim regionima, ali što je najvažnije svi u državnim granicama Srbije. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta, a neka se pripremi potpredsednik Narodne skupštine, general Božidar Delić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prošlo je pet meseci koliko Narodna skupština Republike Srbije nije imala na dnevnom redu temu KiM. U međuvremenu su to uradile i skupštine Italije i Rumunije, ali smo dobili danas po hitnom postupku, zato što smo mi iz SRS insistirali da se o ovoj ozbiljnoj i značajnoj temi za državu Srbiju i za sve građane Srbije ne raspravlja poslednjeg radnog dana, i Izveštaj našeg pregovaračkog tima, koji verovatno većina narodnih poslanika nije uspela ni da pročita. Listajući onako, pošto je tu više od 100 strana, videla sam da se u govorima predsednika Republike, Borisa Tadića, pominju Olandska ostrva, Hong Kong, pre neko veče smo ga čuli kako KiM upoređuje sa Kiprom. Žao mi je što nije ovde, imam konkretno da mu postavim nekoliko pitanja, najpre vezano za vojnu neutralnost koja je predviđena ovom rezolucijom koju ćemo danas verovatno usvojiti. Sinoć je njegov ministar Šutanovac rekao da to što je u ovoj rezoluciji predviđena vojna neutralnost, da je to samo trenutno stanje i da to, faktički, ne znači ništa, pitanje je šta će biti sutra ili za neko izvesno vreme. Kada sam to slušala, nekako mi se nametnula ideja da je cela ova rezolucija, što se tiče DS, samo jedna predizborna igranka, zato što ne mogu baš građanima Srbije u toku izborne kampanje za predsednika Republike da priznaju da njih, u odnosu na EU, ne interesuje KiM. To je bilo, očigledno, iz te izjave gospodina Šutanovca. Ostalo je nejasno šta je gospodin Vuk Jeremić, takođe, ministar Borisa Tadića, mislio kada je govorio da ćemo mi biti širokogrudi kada su u pitanju pregovori o KiM. Videli smo danas, gospodin Đelić je ovde, u nameri da opravda svoju DS, izneo istinu da je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju parafiran bez KiM. To isto je nedavno učinjeno i sa Sporazumom CEFTA, a reći ću vam, vrlo kratko, govorim brzo zato što malo vremena imam, a tema je mnogo ozbiljna, šta se dešava sa Sporazumom SOFA. Novinar ''Velike Srbije'', novine SRS, Ivan Ninić, tražio je informaciju da li je Sporazum SOFA potpisan za celu Republiku Srbiju ili za Republiku Srbiju bez KiM, kao što je slučaj sa CEFTA i sa parafiranjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Generalni sekretarijat Vlade Republike Srbije obavestio je, Dejan Mihajlov je potpisao, gospodina Ninića – obaveštavamo vas da ovaj državni organ, Generalni sekretarijat, ne raspolaže traženim informacijama. Zašto je gospodin Ninić to tražio od Generalnog sekretarijata? Zato što je prethodno od savetnika predsednika Republike, Nebojše Krstića, dobio obaveštenje – obaveštavamo vas da se dokument koji sadrži traženu informaciju nalazi u Vladi Republike Srbije. Pre toga, Ministarstvo odbrane, Sekretarijat, Odeljenje za operativne poslove, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, kaže – s obzirom na činjenicu da je započet postupak potvrđivanja navedenog Sporazuma, ali da isti nije okončan, mišljenja smo da u ovoj fazi postupka nije moguće odgovoriti na zahtev tražioca i tekst Sporazuma učiniti dostupnim. Naravno, intervenisalo se i preko poverenika za informacije od javnog značaja, ali nažalost, nismo uspeli da dođemo do ovog podatka, što samo potvrđuje našu sumnju da deo vladajuće koalicije sasvim sigurno, a tu mislim na DS, nema nameru i nema dilemu kada je u pitanju KiM i EU. Očigledno je da se DS opredelila za EU, bez obzira kakav će odnos EU biti prema KiM, odnosno prema državi Srbiji. Zato ponavljam pitanje, gospodine Koštunica, vama, a odnosi se na tačku 7. Predloga rezolucije, stav pod ''đ'' gde stoji da Narodna skupština Republike Srbije nalaže Vladi Republike Srbije da međunarodni sporazumi koje Republika Srbija zaključuje, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Pitam vas, gospodine predsedniče Vlade – da li ovo podrazumeva da u EU, prema vašem stavu, može ući samo cela Srbija? Da li ste znali da je ovaj sporazum parafiran bez dela Srbije, bez KiM? Vaš portparol, gospodin Ristivojević je rekao da će Srbija u EU ući samo kao cela zemlja i kaže da očekuje da EU u tekstu Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji garantuje teritorijalni integritet i suverenitet Srbije na celoj teritoriji, što će biti uslov za njegovo potpisivanje. Očigledno je, gospodine Vojislave Koštunica, da ovo nije bio uslov za parafiranje Sporazuma, jer nas je gospodin Đelić upoznao sa članom 135, čini mi se, ovog sporazuma, pa vas pitam, kao što vamje rekao i gospodin Tomislav Nikolić, od vašeg odgovora, gospodine Koštunica, zavisi da li ćemo mi glasati za ovu rezoluciju, jer želimo da znamo da li vi, kao predsednik Vlade i da li DSS, kao deo skupštinske većine, ima nameru da pregovara sa EU, sa članicama EU, da li imate nameru da nas uvodite u EU bez KiM? Stav SRS je da o EU ne može biti ni govora dok ne dobijemo garancije da nam EU garantuje KiM u sastavu Republike Srbije. Dame i gospodo, mi imamo jednu otadžbinu, samo jednu Srbiju i ne možemo da je delimo, nemamo prava na to, nemamo mandat, nema niko u ovoj zemlji, ali očekujemo odgovor od predsednika Vlade. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem narodnom poslaniku, gospođi Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, potpredsednik Skupštine Republike Srbije, a neka se pripremi Oto Kišmarton. Izvolite, gospodine Deliću.
Gospodine potpredsedniče, gospodo državni zvaničnici, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ja sam jedan od onih koji se nalaze u ovoj sali koji je rođen na tom parčetu planete Evrope i Balkana. Tamo se nalazi uzurpirana moja imovina, kao i imovina mnogih građana koji se danas nalaze u Srbiji. Nisam srećan što je taj prostor u žiži svetskih zbivanja. Kao i svaki drugi Srbin sa KiM, ja sa zebnjom iščekujem svaku njihovu sednicu i svaku našu sednicu, pogotovo kad čujem komentare nekih narodnih poslanika. Od nas svi očekuju odgovornost i jedinstvo. Očekuju iskrenost i znaće da je prepoznaju. Posebno me boli kada neki u ovoj sali očekuju i uživaju podršku u ovoj nepotrebnoj predsedničkoj kampanji od onih koji su spremni da nam zatvore put u budućnost, jer bez KiM nema budućnost, bez KiM nema prosperiteta, pa nema ni Srbije. Vi ste izabrani od građana, ali isto tako neki od vas izabrani su u ovoj skupštini. Znam da je vaše breme odgovornosti mnogo teže od našeg. Recite da li možete da ga nosite. Mi smo spremni da podupremo vaše napore do poslednjeg atoma snage i znanja. Ako niste spremni, pošteno je da odstupite i mi smo spremni i to da razumemo. Tražimo da budete jasni, beskompromisni u stavovima, jer ste sve ustupke i kompromise već učinili i predložili. Ne postoji nijedan korak nazad, jer bi on značio poraz i nezavisnost KiM. Ne kritikujemo vas ni zbog toga što ste odmah predložili najviše, što ste odmah dali sve što ste mogli. Smatramo da je to bilo iskreno i pošteno, iako možda nije bilo pametno. Ne budite malodušni, zato što su sa njima veliki i moćni. Nije to prvi put u istoriji. Nekada je to bila otomanska imperija, pa onda fašistička, Nemačka i Italija, sada je to Amerika i njeni evropski sateliti. Uvek su na tom prostoru stvarane neke kvazidržavne tvorevine i uvek su Srbi u njima bili građani drugog reda, ali su bili strpljivi i uvek su dosad izdržali. I ova danas kvazi država koja se priprema bila bi kriminalna mafijaška država, crna rupa Evrope. Nemojte misliti da toga nisu svesni i da to ne osećaju Albanci na KiM. Ja sam živeo s tim Albancima. Ja sam s njima išao u školu. Ja sam s njima radio. Ja sam protiv njih ratovao. Znam šta žele i šta osećaju. Znam da ni oni danas nisu srećni, kao što nismo ni mi. Ni na KiM nema posla, kao što ga nema ni u Srbiji. Posle mnogo godina na KiM ponovo Albanci dolaze kod Srba da rade za dnevnicu od pet evra. Najteži bolesnici sa KiM kada izgube svaku nadu, dolaze da se leče u Beograd. Među njima je sve manje pobedničke euforije, jer na KiM sve je manje hleba i sve je više gladnih i siromašnih. Neka naša ruka pomirenja bude jasno, iskreno pružena, pa makar i ostala u vazduhu. Neka naš stav bude uvek prema njima izbalansiran. Oni danas kažu da ne žele sa nama. Znam da možemo živeti sa njima i pored njih, oni su sve više svesni da je Amerika daleko, a Srbija blizu. Svesni su da one bombe koje su gađale nas danas odloženo pogađaju njih. Svesni su da će ta ista Amerika jednog dana okrenuti svoje interese i pogled na neku drugu stranu. Svesni su da i za njih nema budućnosti u državi koju vode kriminalci, ubice i teroristi. Njihovo vreme će proći. Neće se to desiti brzo. Međutim, vekovno albansko iskustvo, osećaj za pravičnost doneće neki drugi razumni, odgovorni i pošteni ljudi. Tada će srpska ruka biti prihvaćena. Do tada treba iskazati sa jedne strane državničku mudrost i strpljenje, a isto tako i potpuno beskompromisan stav da nikada, apsolutno nikada nećemo pristati na Kosovo i Metohiju van Srbije, pa makar to moralo da se prenosi sa kolena na koleno, sa generacije u generaciju. Bez takvog odnosa, spremnosti i stava mi ne zaslužujemo da imamo Kosovo i Metohiju, ne zaslužujemo da imamo i državu. Bez takvog odnosa mi ne zaslužujemo ni da se pozivamo na svoje pretke, ne zaslužujemo da kažemo ni da smo Srbi. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, generalu Božidaru Deliću. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton, a neka se pripremi Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije. Molim za malo strpljenja, blizu smo kraja, još četiri govornika. Očekujem da do 22,00 časova to završimo. Molim službu da zamoli predsednika Tadića da uđe u salu.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo i dragi prijatelji, reći ću nešto u ime svojih sunarodnika, Mađara, i, naravno, svih građana sa severa Banata, koji misle isto što ću ja reći u vezi Kosova i Metohije u sastavu Srbije. Naši očevi, dede, pradede, čukundede su na ovim prostorima živeli, radili, gradili ovu državu i kada je bilo potrebe branili ovu državu. Ovde živimo i mi, u ovoj državi smo se školovali, tu radimo. Kad je trebalo braniti državu nismo pobegli iz zemlje nego smo je branili i u velikom broju, rame uz rame, sa Srbima i ostalim nacionalnim manjinama koji žive na ovoj teritoriji. NATO agresori kada su bombardovali Srbiju, bombardovali su sve redom, a ne samo Srbe. I srpska i mađarska deca su noćima plakala kada su slušali NATO avione kako lete i bombarduju našu zemlju. Hoću reći da su nam sudbine povezane i upućeni smo jedni na druge, bez obzira na nacionalnu i versku pripadnost. Zajedno smo u svakom dobru i zlu. Naša deca koja su doživela da ih bombarduju NATO agresori, nikada nam ne bi oprostili ukoliko bi mi pristali da se na tlu naše Srbije formira NATO država. Koji je to normalan čovek koji može NATO pakt nazivati našim prijateljima posle svog zla što su naneli našoj državi i našoj deci. Više puta je rečeno da su Rusi prijatelji srpskog naroda, ja bih rekao da su Rusi prijatelji i Srba i Srbije sa svim građanima koji tu žive, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Naša deca za prijatelje ne biraju zlikovce koji ih tuku i bombarduju, nego prijatelje koji im pomažu. Ovo sam sve rekao da bih dao do znanja svima da mi Mađari iz Srbije nemamo rezervnu domovinu u Mađarskoj, jer tamo smo samo stranci. Jedino smo u Srbiji svoj na svome. Srbija je naša jedina otadžbina. Mi Mađari smo svim srcem za Srbiju sa Kosovom i Metohijom i svim srcem za Tomislava Nikolića. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodinu Kišmartonu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je posle NATO agresije 1999. godine ruski intelektualac Aleksandar Solženjicin napisao da nema nikakve razlike između NATO i Hitlera, da je uloga NATO pakta, odnosno Amerike kao predvodnice zapadne vojne alijanse, da na primeru i na bombardovanju Jugoslavije zastraši čitavu planetu i da nastavi sa takvom politikom. Vi, koji ste tada bili u opoziciji, spremali se da uz pomoć Amerike 2000. godine preuzmete vlast i upadnete u ovaj današnji dom Narodne skupštine, verovatno niste verovali u te reči gospodina Solženjicina. Ne kažem svi, ali većina od vas koja je svoju politiku i uspostavljanje vlasti u periodu od pre sedam godina gradila na dodvoravanju Americi i NATO paktu, Evropskoj uniji, i time podredila interese Srbije i srpskog naroda. Danas imamo situaciju da ova rezolucija ima i politički i vojni aspekt. Politički, zbog činjenice da je sve ono što se dešavalo povod okupacije Kosova i Metohije prouzrokovalo da za Srbe tamo nema sigurnosti, za preostale Srbe, da preko 200 hiljada naših sunarodnika, koji su morali da izbegnu pod šiptarskim terorom i posle okupacije ne mogu da se vrate na svoja ognjišta. I vojni aspekt, zbog činjenice da i odlazeći predsednik Republike Srbije, Boris Tadić, NATO kandidat na predstojećim izborima raspisanim za 20. januar, i da baš on, kao i njegova Demokratska stranka, iako su pristali da rezolucija ima ovakav karakter i da u njoj budu složene ovakve rečenice sa nekim nejasnoćama, koje ću da potenciram, i dalje zagovara evroatlantske integracije, ma šta to značilo za gubitak srpske teritorije. Kao takvog Borisa Tadića vide i u Briselu. I njega i bruku za srpsku vojsku koja je ponižena za ovih sedam godina, od Tadićevog ministrovanja, preko Davinića, pa sada do Šutanovca, jer je naša delegacija, koju je predvodio kolega Ivica Dačić, boravila pre mesec dana u Briselu i NATO čelnici su nam, i u političkom delu obraćanja nama, kao i u bazi takozvanih savezničkih snaga Šejp, rekli da oni Srbiju vide uključenu potpuno u NATO pakt, pošto je aktuelna vlast potpisala ugovor o partnerstvu, takozvanom Partnerstvu za mir i da oni vide Srbiju bez Kosova i Metohije u svom sastavu. Na moje pitanje šta to znači u odnosu NATO-a i Evropske unije, oni su rekli, zapravo, gospodin koji je portparol ili savetnik generalnog sekretara NATO alijanse Jap de Hop Shefera, da NATO sinhronizovano u političkom delu radi na usklađivanju svojih viđenja situacije u Srbiji, vezano za Kosovo i Metohiju, sa Evropskom unijom i da priključivanje Srbije i integrisanje Srbije u Evropsku uniju za NATO i za sve članice Evropske unije znači oduzimanje, odnosno nezavisnost Kosova i Metohije od Srbije. Mi smo direktno, po onoj narodnoj „popu pop, bobu bob“, mi srpski radikali, ali u tome je učestvovao i kolega Dačić, prvi put sasvim jasno i konkretno rekli da tri četvrtine građana Srbije ili više, uverena sam u ovom trenutku, što će pokazati izbori za predsednika Republike, ne želi ulazak u NATO pakt, da se građani protive bilo kakvoj trampi i takozvanim evropskim integracijama za oduzimanje 15% naše teritorije, naše vekovne zemlje, i da je apsolutno nemoguće da bilo ko pomisli da će takvom politikom sile i pritisaka, i zloupotrebe svih instrumenata međunarodnog prava, koje su proklamovane u Ujedinjenim nacijama, i u svim važećim dokumentima, uspeti da otrgne iz Srbije Kosovo i Metohiju. Ako smo mi bili tako spremni i odlučni da kao opozicioni predstavnici Parlamenta to kažemo onima koji imaju nameru, koji su okupirali srpsku teritoriju i koji hoće da istrgnu Kosovo i Metohiju iz sastava Srbije, postavlja se pitanje, posle usvajanja ove rezolucije večeras, da li ćete i vi kao predsednik države, doduše odlazeći, onaj koji nije položio zakletvu na mestu predsednika države i onaj koji je u obavezi da nam, takođe, kao i gospodin Koštunica, aktuelni premijer, dati odgovor na pitanje da li je potpisivanje ugovora o stabilizaciji i pridruživanju direktno uslovljeno otimanjem Kosova i Metohije i da li ćete vi to da uradite, s obzirom na činjenicu da je Božidar Đelić, vaš vrli kadar i potpredsednik Vlade, pročitao tačku u kojoj se jasno i nedvosmisleno kaže, a što je nevešto, to ću vam objasniti gospodine Samardžiću, pokušao ministar za Kosovo i Metohiju da brani. Mi očekujemo odgovore na ta pitanja. Kada se gospodin Samardžić obratio sa skupštinske govornice, gospodine Tadiću, gospodine Koštunica, vi niste u tom trenutku bili u sali, stvar je vrlo ozbiljna, Božidar Đelić je, iz svog znanja ili neznanja, iz namere ili slučajno, spontano ili već kako, izašao i hvaleći se time da od sutra na sajtu Vlade Republike Srbije možemo da pogledamo kompletan ugovor o stabilizaciji i pridruživanju, rekao da mi vršimo zamenu teza i da naše pitanje nije dobro postavljeno, a vezano je za nejasnoću u tački ''đ'' ove rezolucije. To je kada je u pitanju rečenica u kojoj se kaže – moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje, a govori se o međunarodnim sporazumima, uključujući Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Gospodin Samardžić je zbog takvog izleta Božidara Đelića to branio činjenicom da to proizilazi iz opšte odrednice Rezolucije 1244. Nije tačno, gospodine Samardžiću. U tri sata noću, u svako doba dana i noći, znam svaku reč iz Rezolucije 1244, koja je za nas jedina slamka spasa. Jedino neka nova rezolucija u Savetu bezbednosti UN može da promeni ovu važeću. Jedino zbog činjenice da danas imamo, ne u vreme kada je gospodin Solženjicin dao ovu izjavu, u vreme izdajničkog režima Borisa Jeljcina, kao što je ovaj Boris Tadić, sada odlazeći predsednik, mi danas imamo Putina na vlasti, imamo jasnu i nedvosmislenu spoljnu politiku te države. Nijedan ruski kolega vam ovo neće reći, niti će na takav način da tumači ono što ste vi rekli i što je ovde izrekao Božidar Đelić, kome nije ni stalo do međunarodnog prava, kome nije stalo ni do Rezolucije 1244 i kome nije stalo do toga da od sutra, kao potpredsednik Vlade, krene da zastupa na ovaj način na koji je to definisano u rezoluciji, interese Srbije i srpskog naroda. Ne očekujem od Božidara Đelića da će on, negde, usput ili na zvaničnom mestu da se sretne sa NATO generalom i da kaže, Srbija hoće da ostane vojno neutralna i neće da ide u NATO alijansu. Uzgred, budi rečeno, oni su nam rekli da još uvek nismo ni pozvani, a nismo pozvani zbog činjenice što su nam, takođe, naglasili da nismo ispunili sve uslove koje od nas traže i da moramo da budemo maksimalno kooperativni kada su u pitanju svi dokumenti koji proizilaze iz Sporazuma o partnerstvu za mir, sigurnosni sporazum itd, da sada vam o tome ne govorim, nemam vremena. To znači potpuno anuliranje dela rezolucije aneksa vojnog sporazuma, koji se tiče povratka do hiljadu vojnika i policajaca na područje Kosova i Metohije. Mi danas čujemo predsednika države koji se busa u grudi i koji je odlučan i snažan da brani Srbiju, ali malo sutra, i koji kaže, mi smo spremni na to i to. Gospodine Tadiću, iako vam je glava okrenuta nalevo, a bolje bi vam bilo da svesno gledate udesno, sa svešću o tome da ste vi još uvek predsednik Srbije, iako samo do 20. januara, moram da vas podsetim na to da je takav govor trebalo da nam održite u noći između 17. i 18. marta 2004. godine, kao vojni ministar. Vi niste bili pozvani, ali vas je u Narodnu skupštinu primio gospodin Milorad Mirčić, kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost i dozvolio vam da se odbranite. Vi ste imali tada razgovor sa svojim češkim kolegom, doputovali ste iz Češke, i rekli ste da vi ne znate na koji način ćete od NATO alijanse da tražite da se taj deo vojnog sporazuma, odnosno aneksa, poštuje i da se vrati hiljadu vojnika i policajaca, a što je bila naša obaveza i vaša da tražite sve vreme kao aktuelni predsednik Republike, a što niste radili. Gospodine Samardžiću, pitanje ulaska u EU, trampa za otimanje Kosova i Metohije, nije pitanje za jedan, dva ili tri dana i to je pitanje budućnosti. Da li vi hoćete politički da idete tim putem, vojno ste već rekli da se opredeljujete, odnosno i DSS kojoj pripadate, deklaracijom ili kako ste već nazvali taj dokument o vojnoj neutralnosti, što vam inače spočitavaju u Briselu, pa su nam rekli, mi znamo da su Tadić, Šutanovac i kažu Ponos, a mi kažemo, ma nije ono ponos, on je bruka za srpsku vojsku, pošto ne umeju da izgovore ime ovog koji bruka srpsku vojsku i generala Delića, gospodine Samardžiću, ne možete onda da kažete da to proističe iz bilo kog dela ili slova Rezolucije 1244. U njoj lepo piše – ponovo potvrđujući privrženost svih država članica Saveta bezbednosti UN, odnosno svih onih koji su članice UN, suverenitetu i teritorijalnom integritetu SRJ i drugih država regiona kako je navedeno u Helsinškom dokumentu i Aneksu dva. Ako oni kažu Božidaru Đeliću, i vama i gospodinu Koštunici, vi ćete moći da potpišete u najavljenom terminu 28. januara, a čuveni bankar Đelić je spremio svoje zlatno penkalo za taj svečani čin, ugovor o stabilizaciji i pridruživanju, ali bez primene na Kosovo i Metohiju. Gde to stoji, kao što ste nevešto pokušali da nam objasnite pre tri sata ovde, u Rezoluciji 1244. To nije pitanje za danas ili sutra, to je političko opredeljivanje Srbije. Mi vam danas kažemo, i to kaže Tomislav Nikolić, kao kandidat za koga će svim srcem glasati ogromna većina građana Srbije na izborima 20. januara, mi to nećemo, mi to ne nudimo Srbiji i to nama ne treba, jer Đelić je to isto govorio unazad mesec dana u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To je zamagljena izdaja u kojoj vi direktno učestvujete i sam Vojislav Koštunica. Ne čudi to mene za Tadića i DS i za ove njegove prirepke. Zbog toga će da doživi takvu katastrofu na izborima 20. januara. Gospodine Koštunica, gospodine Samardžiću, veoma je važno da nam vi kažete zašto vi na to pristajete. Zašto onda potpisujete na takav način i kroz tačku 135. koju nam je rekao i citirao gospodin Đelić, Ugovor o stabilizaciji i pridruživanju. Da li mislite da će bilo koji normalan Srbin ili patriota, čuli ste gospodina Otoa Kišmartona, u redovima poslaničke grupe SRS sedi većina predstavnika nacionalnih manjina u našoj zemlji, niko na to ne može da pristane. Ne možete da nam kažete da je to nešto, eto tako privremeno. Pa, to stanje traje privremeno već osam godina. A stanje traje tako što je Amerika zaokružujući posle agresije teritorijalno, nacionalno, deo teritorije, odnosno južnu srpsku pokrajinu kroz prisustvo malog broja Srba, predstavljajući da su tamo većina oni koji su u stvari nacionalna manjina, išla na to da državnopravno satire Srbe i da na takav način sada nastupa i američki državni sekretar i njihov predstavnik u Kontakt grupi i svuda i na svakom mestu gde su se vršili ovi neslavni i neuspešni pregovori sa šiptarskom stranom. Ono što je važno je da ćemo pratiti svaki vaš korak od sutra. Ako se ne budete eksplicitno izjašnjavali na ovaj način na koji to stoji u rezoluciji, onda ćete ostati mrtvo slovo na papiru. O tome je govorio sinoć na državnoj televiziji gospodin Tomislav Nikolić, kao čovek koji je, vidi se, odgovoran i budući mudri državnik. On je lepo rekao, dešava se i kroz istoriju se dešavalo da parlament donese jednu rezoluciju, da izglasa jedan dokument – imamo mi taj primer i za vreme vladavine DS i Đinđića i DOS-a na vlasti, tri rezolucije i dve deklaracije smo doneli jednoglasno u Skupštini, iako smo bili najžešća opozicija, ali vi morate od sutra da zastupate takve stavove. Koleginica Radeta je pomenula da je pre mesec dana na inicijativu jedne grupe poslanika Nacionalne alijanse u italijanskom parlamentu izglasana rezolucija u kojoj se traži od vlade Italije da odbije svaku mogućnost jednostranog priznavanja Kosova i Metohije i niz drugih mera koje vlada treba da preduzme. A njihova izvršna vlast se ovih dana izjašnjava drugačije. Videćemo kako će da reaguju njihovi parlamentarci, jer je ta rezolucija dobila apsolutnu većinu. To nije pitanje za njih, nego pitanje za nas Srbe, šta ćemo mi da uradimo posle skupštine večeras i ovog glasanja, kada ne znamo na koji način ćete vi da branite interese kroz ovu rezoluciju, da li ste vi na to spremni i sposobni. Mi želimo, kao već vlast za mesec dana, sa nivoa predsednika Republike i uskoro vlast na svim nivoima u zemlji, sada kao najveća stranka, trenutno opoziciona, da postignemo maksimalan konsenzus kada je u pitanju Kosovo i Metohija, što smo činili svih ovih godina. Nismo želeli nijednom rečju danas da bilo koga iritiramo i da govorimo u nekom drugom dnevnopolitičkim smislu, a da to nema težinu za brigu, pre svega, za državu i narod. Ali, tražimo od vas, ja to ponavljam, kao i mnoge kolege poslanici SRS, da nam kažete šta će se dešavati narednih dana, da li ćete već od sutra svuda i na svakom mestu, u svojim javnim nastupima i da li će to uraditi Boris Tadić, reći da se držite svake tačke i slova ove rezolucije? Jedino tako možemo da budemo sigurni, a verujte mi, ja nisam sigurna, sigurna sam samo u ono što će uraditi Tomislav Nikolić, izborom na mesto predsednika, da ćete vi da poštujete ono što Narodna skupština Republike Srbije izglasa večeras. Dotle i do vaših sledećih koraka, upućujem građanima Srbije da ne prokockaju još jednu šansu, a ona im se nudi i to da urade olovkom i svojom rukom 20. januara, da glasaju za čoveka koji će moći i umeti, svuda i na svakom mestu onima koji žele da nam otimaju teritoriju, da odlučno, jasno kaže da stoji iza svake rečenice, iza svake reči, ne samo ove rezolucije, nego svih onih koje su bilo kada u Skupštini donete, u cilju zaštite srpskih nacionalnih i državnih interesa. Ujedno, da obavestim građane, pošto se približava kraj zasedanja, da će za 15 minuta, na prvom programu državne televizije početi dokumentarni film koji je uradio prvi program, odnosno kanal ruske državne televizije. To je dokumentarna istina o stradanju Srba za vreme agresije i kako oni danas žive. Ta emisija je emitovana u nekom terminu koji nije bio udarni za ruski narod i za ruski državni kanal, ali pošto je gospodin Vladimir Putin pogledao tu emisiju, zahtevao je da se dva puta reprizira i evo, sada, večeras ćemo imati prilike da vidimo kako oni, koji su istinski saveznici našeg naroda i koji su to bili od samog početka, vide našu sudbinu, i na koji način su oni spremni, a ja sam uverena, da jesu, da nam pomognu, u odbrani Kosova i Metohije. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem se gospođi Jovanović. Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović, a neka se pripremi Nemanja Šarović, koji je ujedno poslednji prijavljeni. Preostalo vreme za poslanike SRS je 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kosovsko predanje je istorijsko, jer ima ishodište u jednom istorijskom događaju. Stvoreno je u toku unutrašnje istorije jednog naroda. Ono se udaljila od istorije, jer su određene činjenice postepeno postale sadržaj opšte duhovnosti i dubinske samosvesti jednog naroda, i tome se na kraju prilagodile. Zato Srbija nikada ne bi smela da zauvek izgubi svoju kolevku, da zauvek izgubi deo svoje vekovne teritorije, da se životni prostor preostalih 130 hiljada Srba i nealbanskog stanovništva smanji, da se ugroze pravoslavni hramovi i vekovna ognjišta. Ne smemo dozvoliti da se rezerve lignita, a ima ih 15 milijardi tona, olova, nikla, zlata, srebra, zeolita, termomineralnih voda, izgube zauvek. Problemi vezani za status KiM su terorizam, etničko čišćenje i pokušaj da se odvoji od Srbije, ali i nedostatak električne energije koju su građani KiM imali i za vreme rata i dok je trajalo bombardovanje. Da li je situacija na KiM bolja i povoljnija ili nije, ako povučemo paralelu između 2000. i 2007. godine, jer već sedam godina demokratska Srbija brine o Kosovu i Metohiji? Sadašnji režim je obećao, Kosovo i Metohija je demokratsko pitanje, pitanje demokratskih standarda. Želim da citiram, i molim vas da ovo vreme ne uzmete u obzir, konstatacije i pitanja gospodina Tadića iz Izveštaja o rešenju budućeg statusa KiM, koje je rekao februara 2006. godine. – Nažalost, država Srbija je od 1990. godine do danas, prosto da razjasnim nešto, nije uložila ni jedan jedini dinar da bi u tim zemljama branila svoje legitimne stavove. Da jeste, danas bi naša opozicija, nas političkih savremenika 2006. godine, bila kudikamo lakša. Gospodine Tadiću, upravo vama, na vaše pitanje SRS postavlja pitanje – koliko ste vi uložili sredstava od februara 2006. godine do današnjeg dana? Vaše dalje konstatacije su – šta podrazumevapregovarački postupak. Rekli ste, gospodine Tadiću, da ovaj pregovarački postupak danas podrazumeva prvu fazu koncentracije na proces decentralizacije – decentralizacije u onom mestu pregovora koje se tiče ljudi koji žive na KiM. Mi iz SRS, gospodine Tadiću, Vas pitamo – do koje faze ste stigli? Postavili ste još neka pitanja, i konstatacije i tvrdnje – februara 2006. godine, sa Izveštajem o rešenju budućeg statusa KiM. Rekli ste da je vaša namera, namera režima, da formira što više opština sa srpskom većinom, da je uspostavljanje direktnih institucionalnih veza opština sa srpskom većinom na KiM, sa Beogradom i sa Vladom Republike Srbije prioritet. Sada vas pitamo, posle dužeg vremenskog perioda, koliko je novih opština režim formirao na KiM? Odgovor očigledno da nemate. Jedino režimu ostaje da prati ideologiju SRS, jer je to nada za sve koji žive i rade u Srbiji sa KiM kao neodvojivim delom Srbije. Zato, danas šaljemo još jednu poruku – da je obaveza svih nas da čuvamo integritet i suverenitet naše zemlje. Čuvajmo istorijske vrednosti, jer je istorija predvorje sadašnjosti i budućnosti, za našu budućnost, za budućnost naše dece, svim srcem za Kosovo i Metohiju. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem se dr Cvetanoviću. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi Predrag Stošić, koji je i poslednji prijavljeni na listi govornika. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram reći da se zaista diskusije, koje smo čuli do sada, mogu nazvati atakom na zdrav razum građana Srbije. Pred nama je jedna rezolucija, ali su predstavnici partija koje čine vladajuću koaliciju, pričali potpuno različite priče. Šta je u tome istina, naravno, procenjivaće građani, ali, po onome što bih ja mogao da zaključim, jasno je da većina onoga što smo čuli u stvari nije istina. Predsednik DS i kandidat režima na narednim izborima, Boris Tadić, rekao je kako je Srbija imala inicijativu u pregovorima koji su završeni, ali nam nije rekao da li je ta čuvena srpska diplomatija uspela i da li je šta postignuto sa tom inicijativom. Da li je Boris Tadić uspeo da ubedi bilo koga od tih svojih zapadnih prijatelja, koji ga toliko zdušno podržavaju u nameri da postane ponovo predsednik Srbije, da ne prizna jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Čuli smo da će Srbija proglasiti nevažećom odluku o jednostranom proglašenju nezavisnosti. Ali, nismo čuli hoćemo li sarađivati, na koji ćemo način sarađivati sa državama koje tu nezavisnost priznaju. Da li ćemo se praviti kao da se ništa nije desilo, formalno doneti odluku da ne priznajemo nezavisnost, a onda raditi sve kao da te nezavisnosti nije ni bilo. Da li ćemo primati u Srbiju robu na kojoj je KiM označeno kao posebna država. Predsednik Vlade Srbije, Koštunica, dao je sasvim drugačiju poruku. On je rekao, između ostalog, kako je voljom Amerike i evropskih država sprečena inicijativa Rusije o nastavku pregovora. Čuli smo i da je u svetu zavladalo stanje u kome većina država ne zna šta su pravo, istina, pravda i dostojanstvo i kako nasilje, nepravda i zlostavljanje slabijeg predstavlja princip po kome te države deluje. Za sve su krivi Amerika i EU, ali nismo čuli ono što se moralo izgovoriti – da li ćemo sarađivati sa takvom Amerikom i takvom EU. Čuli smo da li pretnju, da li predskazanje, da bi Srbija mogla dospeti na stub srama, a da čak ni ekstremnije mere nisu isključene ukoliko se suprotstavimo. Da li je to Vojislav Koštunica mislio i rekao da Srbija može biti bombardovana ukoliko pokuša makar na pravni način da se odupre otimanju Kosova i Metohije. Uostalom, mislim da građanima Srbije dugujete objašnjenje zašto Zapad tako postupa sa navodno demokratskim DOS-ovim režimom. Do sada ste za sve krivili prethodne režime, koji su po vašim rečima bili nedemokratski. Ima osam godina od kako je navodno u Srbiji zavladala demokratija, a vidimo da Rezolucija 1244, koja je bila garantovana tom nazovinedemokratskom režimu, sada predstavlja samo daleke snove. Možemo li mi, to je pitanje koje se postavlja po bilo kom osnovu, ikada više sarađivati sa državama koje priznaju nezavisnost Kosova i Metohije? Šta će biti sutra ukoliko nam zatraže Rašku? Šta će biti ukoliko zatraže Srem ili Šumadiju, ili bilo koji drugi deo Republike Srbije? Rezolucija koju imamo pred sobom toliko je neprecizno napisana, toliko široka da će vam omogućiti da u narednom periodu svi tumačite onako kako hoćete. U članu 7, stav ''đ'', kaže se da Narodna skupština nalaže Vladi Republike Srbije da međunarodni sporazumi koje zaključuju, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje. Zar to do sada nije bila obaveza Vlade? Da li ste do sada zaključivali sporazume u cilju razaranja suvereniteta i integriteta Republike Srbije. Na kraju, ne mogu a da se ne zapitam šta to čelnici zemalja koje Srbiji otimaju Kosovo i Metohiju vide u Borisu Tadiću? Šta to vođe kosmetskih Albanaca vide u Borisu Tadiću, kada ga toliko bezrezervno podržavaju? Čime je to Boris Tadić fascinirao njihove lidere? Nas su mesecima ubeđivali lideri kosmetskih Albanaca, i Hašim Tači i Ramuš Haradinaj i Agim Čeku, kako neće čekati nijedan dan nakon 10. decembra sa proglašenjem nezavisnosti Kosova i Metohije. Ubeđivali su nas kako nema za njih na svetu ništa draže od nezavisnosti. Međutim, ispostavilo se da ipak nije tako. Ispostavilo se da nešto draže za njih postoji, a to što im je draže od nezavisnosti je očigledno Boris Tadić. Mi građanima Srbije sada moramo otvoreno reći da će na izborima za predsednika Republike Srbije, koji će biti održani 20. januara, Boris Tadić biti koliko kandidat Zapada, a pod Zapadom podrazumevam Havijera Solanu, Džordža Buša, Soroša, Sarkozija i ostale, toliko, ako ne i više, Boris Tadić biti i kandidat kosmetskih Albanaca. Dakle, Boris Tadić biće kandidat Hašima Tačija, Ramuša Haradinaja i Agima Čekua. Na kraju, Boris Tadić je Džordža Buša koji sada predvodi zemlje koje nam otimaju Kosovo i Metohiju nazivao "Dragi Džordž". Kakva pisma ljubavne sadržine mu je pisao. Neka kaže građanima Srbije da li će mu i ubuduće pisati ljubavna pisma takve sadržine i da li je cena koju Srbija plaća za to otcepljenje Kosova i Metohije. Podsetiću vas na još jednu stvar. Boris Tadić je na Aerodromu u Skoplju Agima Čekua nazvao vojnikom. Nije se setio njemu da izađe na crtu, a u to vreme još uvek je važila Interpolova poternica koja je bila raspisana za Agimom Čekuom zbog svih onih žrtvi i paljevina i zločina koje je počinio nad srpskim narodom na Kosovu i Metohiji. Dakle, građani Srbije setite se šta je ko od kandidata radio u prethodnom periodu i to će vam biti najbolji pravac kako da glasate na narednim izborima. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Predrag Stošić, poslednji poslanik na listi SRS. Preostalo vreme za poslanički klub SRS je tri minuta. Molim vas da se uklopite u ta tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, najnovije izjave koje dolaze od visokih zvaničnika iz Evropske unije i Amerike povodom rešavanja konačnog statusa srpske pokrajine Kosovo i Metohija, a sve u cilju opipavanja pulsa srpskom narodu, dovele su nas u situaciju da danas moramo jasno i glasno izreći svoj stav o otvorenim ucenama i pretnjama koje nam se upućuju. O tome da ne smemo ni po koju cenu pristati na otcepljenje bilo kojeg dela naše teritorije, više ne treba govoriti, jer da je to jedini normalan, prirodni odgovor svim neprijateljima Srbije, to je jasno svima, sem pojedincima koji brane interese upravo onih koji nam danas otimaju Kosovo i Metohiju. Danas samo želim da znam gde je kraj cepanju Srbije. Želimo da znamo da li ste svesni poruka svoje novije istorije, počevši od okupacije Republike Srpske Krajine, konstantnog gušenja Republike Srpske, otcepljenja bratske Crne Gore? Danas dolazi na red pokušaj amputiranja Kosova i Metohije. I to od strane naših tobožnjih prijatelja iz Evropske unije, ka čijem članstvu toliko težimo, i Amerike, čiju demokratiju oberučke prihvatamo. Gde je kraj otimanju i gde je kraj strpljenju srpskog naroda? Da li to znači da kada nam sutra budu tražili jug centralne Srbije, Rašku oblast ili Vojvodinu, zarad učešća u toj istoj međunarodnoj instituciji, takođe, moramo pognuti glavu? A to nam već najavljuju. Albanski politički lideri u Bujanovcu i Preševu iz dana u dan pozivaju na povlačenje naših jedinica sa teritorije "istočnog Kosova", kako oni sami nazivaju ovaj region, i stacioniranje NATO trupa radi očuvanja navodnog "mira i stabilnosti" koji upravo oni narušavaju, svojim političkim izjavama i postupcima. A to, kako NATO trupe čuvaju mir i stabilnost mogli smo da osetimo za vreme bombardovanja 1999. godine i kosovskog pogroma 17. marta 2004. godine. Govore da se strpimo dok ne uđemo u Evropsku uniju. A svi napori naših vajnih petooktobarskih demokrata od 2000. pa nadalje, usmereni ka evropskim integracijama, danas se nagrađuju time što nam se otima Kosovo i Metohija. Da li to znači da su zvaničnici iz Evrope shvatili kakve poslušnike (poltrone) od saradnika imaju u Srbiji, pa da su se nakon svih probnih zahteva (preko isporučenja Srba Hagu, rasprodaje preduzeća) usudili da zatraže ono zbog čega su nas i bombardovali, kako reče jedan bivši američki zvaničnik (Vilijam Montgomeri). Svakom razumnom čoveku bi trebalo da bude jasno da sa onima koji su nam nasilno oduzimali deo teritorije ne možemo imati nikakvih dogovora. Isto tako je jasno da postoje i oni koji su protiv porobljavanja bilo koje države, deo pravdoljubivog sveta, sveta koji ne zatvara oči pred onim što se dešava od strane Amerike i njihovih prijatelja u Evropi. Na čelu tog slobodoljubivog sveta danas stoji bratska Rusija, koja je svesnija značaja kosovskog pitanja više nego pojedine političke strukture u Srbiji, koja nam u svakoj prilici pruža ruku pomoći, bilo u ekonomskom, bilo u političkom smislu. Rusija sa slobodnim svetom, sa jedne strane, ili Amerika sa imperijalistima, sa druge strane? Kosovo u Srbiji ili Kosovo u Albaniji? Dostojanstvo ili poltronstvo? Kraj cepanja države ili još jedna stepenica ka Beogradskom pašaluku? Sve su ovo pitanja na koje razuman čovek zna odgovor istog trenutka. A to pitanje ne postavljamo mi, već nam ga drugi svojim postupcima nameću. Zato danas moramo misliti svojom glavom ukoliko želimo da sačuvamo KiM, srce svoje države. Danas moramo reći da li želimo nastavak uspavanog stanja u kome se danas nalazi politički vrh Srbije ili želimo promene koje će jasno pružiti ruku prijateljima i zatvoriti vrata neprijateljima. Izbor je jasan – svim srcem za Srbiju. Aplauz.)
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Izvolite, imate još 10 minuta gospodine Varga u ime vaše poslaničke grupe.
Gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, gospodine ministre, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Republike, kao i Vlada, od početka pregovaračkog procesa posvetili su ogromnu pažnju rešavanju konačnog statusa KiM. Savez vojvođanskih Mađara je sve vreme podržavao napore državnih organa. Nažalost, ovi pregovori su završeni neuspehom. Ovom prilikom želim da govorim o jednom delu razloga zbog kojih je došlo do ovih neuspeha. Postavlja se pitanje zašto su u nastupu konstruktivnosti našeg pregovaračkog tima i SAD, a i sve uticajne države EU, Srbiji u ovom procesu okrenuli leđa. Zato što je Srbija u poslednjih sedam godina prokockala višestruko poverenje. Nažalost, nisu vam verovali – da ono što nudite zaista tako i mislite, da nemate neki skriveni cilj, da nećete u prvoj mogućoj prilici data obećanja prekršiti. Zašto vam nisu verovali? Iz bezbroj razloga. Jedan je, naravno, ona politika koju ste vodili prema nacionalnim manjinama u Srbiji proteklih sedam godina. Naime, niste bili sposobni da od 2000. godine uradite nijedan značajan i iskren gest prema nacionalnim manjinama koje žive u Srbiji, niti u oblasti očuvanja njihovog identiteta, niti u cilju ojačanja njihove ekonomske pozicije. Posle 5. oktobra, svega nekoliko meseci se učinilo, ali nažalost nije tako bilo, da postoji iskrena namera da umesto asimilacije očuvanje identiteta nacionalnih manjina postane okosnica politike prema nacionalnim manjinama. Ispostavilo se da to nije bio slučaj i u periodu između 2000. i 2003. godine, nažalost ni kasnije. Ovi političari, koji na nacionalne manjine nisu gledali kao na deo svog potencijalnog biračkog tela nego na neku vrednost, oni su postali ubrzo marginalizovani. Pripadnici nacionalnih manjina su postali najveći gubitnici tranzicije. Oni su prvi dobijali otkaze, a da ne govorimo o njihovom učešću u državnoj upravi, u policiji, u pravosuđu. Trebalo je, dame i gospodo, pokazati na primeru nacionalnih manjina koji žive u Srbiji kako je demokratska Srbija zaista učinila zaokret u svom odnosu prema nacionalnim manjinama, da znate biti iskreni. Jednostavno, nažalost, ovu potrebu niste prepoznali. Srbija se zbog toga u međunarodnoj zajednici doživljava kao država bez kredibiliteta. Vi ćete na ovo reći da ste 2000. godine mnogo uradili na polju ljudskih i manjinskih prava, čak je donet i Zakon o manjinama. To je istina, samo je problem u tome što taj zakon nije donet sa iskrenim namerama. Naime, uslov je da se zadovolji forma, ali kada smo stigli do suštine, do ustupanja kompletnih nadležnosti nacionalnim savetima, onda smo se suočili sa neviđenim preprekama. Da li je bilo koja vlada od 2000. godine bila spremna da ponudi makar deo onih prava svojim nacionalnim manjinama koje je tražila za nealbanske zajednice na Kosovu, na primer tokom Bečkih pregovora? Nije. Vi ste nudili Albancima suštinsku autonomiju, a za nealbanske zajednice ste tražili isto autonomiju. Dakle, autonomiju u okviru autonomije. Ali, kada neka manjina u Srbiji, u ostalim delovima Srbije, traži autonomiju, kao na primer Mađari, onda vi kažete da autonomija u okviru autonomije nije u skladu sa evropskim vrednostima. A kada vi tražite to isto, onda je to u skladu. Mi Mađari smo se od 2000. godine izborili za mnoge stvari, to je istina, ali to smo uspeli isključivo zahvaljujući našoj političkoj organizovanosti. Poslednji primer – izbor sudija Ustavnog suda, ali ne možete da kažete niti jedan značajan iskorak koji su vlade uradile u cilju poboljšanja položaja manjih nacionalnih zajednica. Šta ste uradili, recimo, za slovačku, za hrvatsku, za bugarsku, za rusinsku ili za druge male manjine? Ništa. Vi na ovo odgovarate – zar u našim redovima nisu zastupljene sve nacionalne manjine, kao i da imate narodne poslanike pripadnike svih ovih zajednica. Istina, imate, samo je problem u tome što oni nemaju pravo ni da progovore o svojim problemima, a kamoli da glasaju za neki predlog koji se ne sviđa vašim stranačkim rukovodstvima. Posmatrajući rad Narodne skupštine od 14. februara ja imam osećaj kao da se nalazimo u Rambujeu. Naime i tamo su bili pripadnici manjinskih zajednica čak i Albanci u pregovaračkom timu Srbije, naravno, kao ukras i moram priznati da je bilo krajnje poražavajuće videti da je cilj političke elite u Srbiji i u 2007. godini, praktično, asimilacija manjinskih zajednica. Sve značajnije političke snage, nažalost, tako misle. Razlika je u tome što neki o tome govore a neki o tome ne govore, kao na primer predsednik Narodne skupštine, on je počeo da govori o ovome. Zbog ovih razloga su stranke nacionalnih manjina umesto partnera postale protivnici koje treba pobediti. Naravno, nacionalne manjine su postale sloj društva koje strpljivim radom treba asimilirati. Sve je jasnije da je jedan od prioriteta i ciljeva DS postalo uništenje političkog bića nacionalnih manjina. Neke zajednice su na to pristale. Zamislite primer hrvatske zajednice, jednostavno, pripadnici hrvatske zajednice su počeli slaviti krsne slave, a to je najbolji dokaz gubljenja identiteta. Ali, naravno, to nimalo ne čudi ako uzmemo u obzir da je država za sedam godina za hrvatsku zajednicu stvorila uslove za otvaranje jednog jedinog gimnazijskog odeljenja na hrvatskom jeziku i to za četrnaest učenika. Neke zajednice su svesne pogubnosti politike. Ona stranka koja se ovome suprotstavila, govorim o Savezu vojvođanskih Mađara, postala je vaš politički neprijatelj. Predsednik Republike je prekjuče izjavio, odnosno izneo stav da je u Evropi neuobičajeno da jedna manjinska zajednica istakne kandidata na predsedničkim izborima, da to nije u skladu sa evropskim standardima. To znači, drugim rečima, da prema mišljenju gospodina Tadića, kandidat za predsednika Srbije može da bude isključivo Srbin. Da vas podsetim predsedniče Republike, predsednik Francuske, gospodin Sarkozi, ima mađarsko poreklo. Otac mu je, naime, Mađar. Znate ko ga je napadao zbog toga u predsedničkoj kampanji? Naravno, predstavnik, odnosno kandidat ultra desnice, gospodin Lepen. Za mene je bolno priznati da je stožer ove antimanjinske politike postala stranka na čijem se čelu nalazi predsednik Republike. Ovo je, dakle, način razmišljanja i vođenja politike koja je dovela do toga da su sve zapadne zemlje Srbiji okrenule leđa. To su razlozi zbog kojih vam i ogroman broj zemalja jednostavno ne veruje. Naravno, ne samo zbog toga možemo da navedemo i druge primere. Recimo, upisivanje praznih kuća bez bilo kakvih zakonskih osnova ili ovo poslednje uručivanje vojnih poziva u nacionalno mešovitim sredinama. I najnoviji primer nepoštovanja činjenice da u Srbiji žive i nacionalne manjine, da čak i one imaju političke organizacije, jeste ovo poslednje utvrđivanje sastava radnih tela i biračkih odbora u izborima za predsednika Srbije. Ovo je pitanje možda u ovom trenutku beznačajno, ali odlično odslikava odnos najznačajnije stranke Srbije prema evropskim vrednostima. Mislim da je taj odnos jednostavno katastrofalan. Zaista mislite da zvaničnici u međunarodnoj zajednici koji donose odluke, da su slepi da ne vide sve ovo što se dešava, da nisu pratili ovih poslednjih sedam godina. Naravno da su videli, da su pratili i jednostavno izgubili ste njihovo poverenje. Predsednik Republike govori o tome da je ova loša slika koja postoji u svetu o Srbiji stvorena devedesetih godina. To je, nažalost, samo delimično tačno. Naime, tada je stvorena, ali ne računajući jedankratak period do ubistva premijera Đinđića, ova se slika samo kvarila. Vladajuća politička elita je, nažalost, svih ovih godina bila neiskrena i prema manjinama i prema svakom građaninu ove zemlje. Naime, vi govorite da ne želite izolaciju, da se ne odričete evropske budućnosti ove zemlje, a istovremeno glasate za rezoluciju koja sadrži pretnju prekidom diplomatskih odnosa i pretnju nepotpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i asocijaciji sa EU. Donosi se odluka o vojnoj neutralnosti. EU je, o tome je danas bilo reči, pristupilo deset bivših socijalističkih zemalja. Sve su te zemlje, pre punopravnog članstva u EU, postale članice NATO pakta. To su činjenice. Nema članstva u EU, dakle, bez atlantskih integracija. Vi to dobro znate. (Predsednik: Vreme.) Na kraju, izvinjavam se gospodine predsedniče, da napravim samo jednu malu digresiju. Postoji jedan državni projekat koji nosi naziv – Kosovsko pitanje u jugoslovenskom i globalnom kontekstu 20. veka. Neki ljudi obilaze lokalne samouprave i javna preduzeća u nacionalno mešovitim opštinama i uručuju predsednicima opština i direktorima javnih preduzeća jedno pismo koje je potpisao predsednik Narodne skupštine, kojim on skreće pažnju na važnost ovog projekta, što bi bilo u redu. Ono što nije u redu, jeste da izaslanici predsednika Narodne skupštine prete ovim direktorima javnih preduzeća finansijskom policijom ako ne kupe ovu knjigu u više desetina primeraka. To je, dame i gospodo, slika i prilika Srbije u 2007. godini. Hvala vam.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, dajem reč predsedniku Vlade, gospodinu dr Vojislavu Koštunici.
Poštovani narodni poslanici, na kraju ove duge i važne rasprave, duga je bila zato što je zaista važna, želim da istaknem odgovornost svih onih koji su učestvovali u današnjoj raspravi. I normalno je, kada su ovako teška vremena, da je potrebno da se čujemo, da se čujemo u svim razlikama u mišljenjima, kako bismo onda bili potpuno sigurni da dolazimo na kraju do nečega što je što jedinstveniji stav, jer u onim stvarima koje se tiču države, koje se tiču njenog opstanka, koje se tiču njene budućnosti, neophodno je do takvoga stava doći. U drugim stvarima se možemo potpuno razlikovati, ali ovo je jedna situacija u kojoj nam je potreban jedan takav čvrst i odlučan stav. Za sve narodne poslanike i građane, dakle, za sve narodne poslanike i građane, podvlačim još jedanputa, mislim da sam dao jasne garancije kada je reč o poštovanju ustavne odredbe koja se tiče položaja Kosova i Metohije kao sastavnog dela teritorije Srbije. To kažem i danas i sutra. Sama je rezolucija, koju sam svojim izlaganjem obrazložio, jasna. Ona je saglasna Ustavu. Dolazim na kraju do nečega što je bio predmet rasprave najvišei pitanja koja su postavljana u ovoj skupštini. (Dragan Todorović, sa mesta: Predsedniče, upozorite predsednika Republike da ne preti poslanicima.) To je u našoj rezoluciji tačka 7đ, koja glasi: „Narodna skupština nalaže Vladi Srbije da međunarodni sporazumi koje Republika Srbija zaključuje, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, moraju biti u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta zemlje“. To, jednostavno rečeno, drugačije rečeno, čitano onako kao što je napisano, vukovski, znači, da Srbija može u svim međunarodnim sporazumima, uključujući i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, da pristupi onako kako ona po svom sadašnjem Ustavu izgleda, dakle, u svoj svojoj celini, ne osakaćena, već cela. To je, jednostavno, potpuno jasno sadržano u Rezoluciji koja se nalazi pred vama. [[Aplauz.]] Naravno, ovde bi možda bila prilika da podsetim još na nešto, da u osnivačkom aktu EU se poziva na Povelju UN koja se temelji na poštovanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta svih postojećih država, da se, takođe, u osnivačkom aktu EU poziva na Helsinški završni akt koji garantuje nepovredivost postojećih granica i da se, takođe, u osnivačkom aktu EU govori o tome da se moraju očuvati države u postojećim granicama. Dakle, ono iza čega stojimo, iza čega smo se pozivali sve ovo vreme, potpuno jasno, jeste međunarodno pravo i pokazali smo zaista čvrstinu u poštovanju međunarodnog prava, ali postoji jedan deo prava prema kome imamo još veću obavezu, a to je naše unutrašnje pravo, a u okviru našeg unutrašnjeg prava, naravno, to je Ustav naše zemlje. Taj Ustav je, takođe, potpuno jasan kada je reč o položaju Kosova i Metohije, pogotovo u svojoj preambuli koja je više nego jasna, koja govori o Kosovu i Metohiji kao sastavnom delu Srbije i koja, pored toga, govori o ustavnoj obavezi svih državnih organa da poštuju, da zastupaju i da štite interese Srbije u celini, sa Kosovom kao sastavnim delom, u svim unutrašnjim i spoljnopolitičkim odnosima. To je, jednostavno, nešto što je ušlo u ovu rezoluciju i to je nešto što daje snagu i čvrstinu ovoj rezoluciji. Isto onako kao što sam govorio o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, koji Srbiju, s obzirom na naše pravo i međunarodno pravo i osnivački akt EU, vidi kao partnera koji može jedino da prihvati Srbiju kao celu, tako isto kada je reč o svim drugim međunarodnim sporazumima, više nego jasno je da se oni mogu sklapati samo u funkciji očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije, a da je, najzad, krajnji sudija, kada je reč o tome, ova skupština koja će te sporazume ratifikovati. Dakle, Skupština je to sito kroz koje ti sporazumi treba da prođu i koja će proceniti da li je ova bitna ustavna odredba poštovana. Zato mislim da je ova odredba dovoljno jasna. Ako nije bila na samom početku ove rasprave, mislim da sam je dovoljno pojasnio. Govorio bih o nečemu drugom kada je reč o ovoj rezoluciji, ne o tački 7đ nego o nečemu drugom što je veoma važno za naš odnos prema Evropskoj Uniji. Na Samitu EU 14. decembra, kao što je poznato, doneta je odluka da se uputi civilna misija EU na Kosovu, koja bi zamenila civilnu misiju UN, odnosno UNMIK. Jedini problem je u tome što je ova druga civilna misija EU predviđena u Ahtisarijevom planu i jedino je problem u tome što Ahtisarijev plan nije nikad uvršten, odnosno postao sastavni deo jedne rezolucije Saveta bezbednosti, koja je trebalo da bude usvojena, ali nije usvojena jula ove godine. Dakle, dolazak Misije EU u tom pogledu, sa stanovišta međunarodnog prava, sa stanovišta Rezolucije 1244, jeste nelegalan, ilegalan, suprotan Rezoluciji 1244. Zapravo, to je prvo pitanje i prva situacija u kojoj se, na neki način, testira naš odnos prema EU. To je ono o čemu smo govorili i u rezoluciji, to je ova tačka 5, više nego jasna, to je nešto o čemu sam govorio Savetu bezbednosti. Dakle, postoji Rezolucija 1244. Ona može biti zamenjena samo u Savetu bezbednosti, ne na nekom drugom mestu, samo u Savetu bezbednosti novom rezolucijom, isto onako kao što je Rezolucija 1244 sveobuhvatna i celovita, reguliše u celini status Kosova i Metohije unutar Srbije, u jednom trenutku, tako i ta buduća rezolucija ne može da bude na parče, ne može da reguliše samo jedno pitanje, ne može da reguliše samo pitanje zamene jedne civilne misije drugom civilnom misijom – UNMIK-a i Evropske unije, već mora u celosti da reguliše položaj i budući status Kosova i Metohije. Do te takve rezolucije se može i mora jedino doći pregovorima. Ti pregovori su u ovom trenutku blokirani, ali na nama i na ovoj skupštini je još jednom da ukažemo na to da je rešenje teškog kosovskog pitanja u pregovorima, u poštovanju međunarodnog prava, a ne u njegovom kršenju, u donošenju nove rezolucije SB i da Srbija stoji upravo iza toga. Srbija je za pregovore, Srbija je za kompromis, Srbija je za rešavanje budućeg statusa KiM unutar SB, da je taj ceo proces započeo, a ne van njega. Tu se zapravo zna ko poštuje pravo i ko pravo ne poštuje. To je ono što je ovom rezolucijom, koju danas treba da usvojimo, istaknuto. I najzad, kada smo se primakli kraju cele ove rasprave, ostaje mi samo da vam, zahvaljujući vam se još jednom na učešću u raspravi, na svemu onome što je rečeno, slagali smo se i nismo se slagali i pozivam vas na kraju, ili sve poslanike Narodne skupštine ili precizno da kažem skoro sve poslaničke grupe, da glasaju za rezoluciju, jer je Srbiji danas potrebno državotvorno jedinstvo zarad odbrane KiM. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem 26. decembar 2007. godine, u 22,37 časa kao dan za glasanje. Pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum za rad, shodno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. S obzirom na to da u ovoj sali sistem za elektronsko glasanje nije u funkciji, molim službu da, radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, izvrši prebrojavanje narodnih poslanika. Konstatujem da je prebrojavanjem utvrđeno da je u sali prisutno 239 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZVEŠTAJ DRŽAVNOG PREGOVARAČKOG TIMA O PREGOVORIMA VOĐENIM POD MANDATOM TROJKE KONTAKT GRUPE O BUDUĆEM STATUSU KOSOVA I METOHIJE I PREDLOG REZOLUCIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O ZAŠTITI SUVERENITETA, TERITORIJALNOG INTEGRITETA I USTAVNOG PORETKA REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Izveštaj Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije, vođenim od 10. avgusta do 19. decembra 2007. godine. U skladu sa članom 118. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, glasanje će se obaviti dizanjem ruku. Molim službu da izvrši prebrojavanje glasova. Ko je za molim da digne ruku? Hvala. Ko je protiv? Ko se uzdržao od glasanja? Za 150, protiv 19, uzdržana tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku o prihvatanju Izveštaja Državnog pregovaračkog tima o pregovorima vođenim pod mandatom Trojke Kontakt grupe o budućem statusu Kosova i Metohije. Pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu rezolucije, potrebno je da se izjasnimo o amandmanu koji je podnet na Predlog rezolucije. Narodni poslanici Nenad Čanak, Aleksandar Marton, Radovan Radovanović i Aleksandra Jerkov podneli su zajedno amandman na tekst Rezolucije. Odbor za Kosovo i Metohiju predlaže da se ovaj amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Ko je za molim da digne ruku? Hvala. Ko je protiv? Ko se uzdržao od glasanja? Za 13, protiv 83 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, prelazimo na odlučivanje o Predlogu rezolucije. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Ko je za, molim da digne ruku. Ko je protiv? Ko se uzdržao od glasanja? Za 220, protiv 14, uzdržana tri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o zaštiti suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem Sedmu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Obaveštavam vas da je osma sednica sutra, sa početkom u 16,00 časova, u zgradi Narodne skupštine RS, ul. Kralja Milana 14.