Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 130 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 147 narodnih poslanika i da imamo uslova za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik, dr Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje pitanje upućujem premijeru Aleksandru Vučiću i celoj Vladi Republike Srbije. Zašto Vlada ne otkaže oba paketa Briselskih sporazuma nakon što je jasno da nijedan sporazum koji se tiče interesa Srba na Kosovu i Metohiji, interesa Srbije neće biti realizovan, da je to bila samo najobičnija prevara a da se Srbija izlaže novim pritiscima, da Srbiju žele dodatno da opljačkaju, da joj otmu „Telekom“ na Kosovu, Trepču, da joj otmu veliko veštačko jezero u koje sama Republika Srbija najviše ulagala, reč je o jezeru Gazivode? U svakom slučaju, kao prvi korak trebalo bi doneti odluku da Vlada Srbije odbija dalji pregovarački i proces dok se u potpunosti ne realizuje koncept zajednice srpskih opština i to bi bilo jedino logično, dalo bi Vladi manevarski prostor, da kaže – evo, hteli bi mi i dalje da razgovaramo iako je bila greška što su uopšte razgovarali na taj način, ali dajte ispunite ovo što je do sad dogovoreno. Inače, oba paketa Briselskih sporazuma su u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i našim pravnim poretkom. Na prvom paketu Briselskih sporazuma, pala je u potpunosti institucija ustavnog sudstva u Republici Srbiji. Zamislite, Ustavni sud se oglasio nenadležnim, jer je shvatio da su Briselski sporazumi političke, a ne pravne prirode. Kako su samo političke prirode kad proizvode pravne posledice? Svaki politički akt koji proizvodi pravne posledice je ujedno i pravni akt, ali, vidite kakvo ustavno sudstvo imamo. I da bi se sve to dovelo u skladu sa Ustavom i zakonom neophodno je napraviti neki odlučan korak. Do sad je uvek Srbija bila i ranije pod socijalističkim režimom i pod Osmanlijskom vlašću i sada pod naprednjacima u defanzivi. Od Srbije su zahtevali, Srbiju su ucenjivali, Srbiju su pritiskali, a kad je Srbija napravila neki korak u ofanzivnom smeru – nikada? E sad bi morala da kaže EU – nastavićemo dalje pregovore o članstvu pod uslovom da nam EU garantuje teritorijalni integritet, uključujući Kosovo. Nastavljati pregovore o našem učlanjenju u međunarodnu asocijaciju, bila ona konfederacija, federacija, unija, bilo šta drugo u uslovima kad nam ta međunarodna asocijacija oduzima, otima deo teritorije, šta to znači? Šta to znači? Kao kad bi Jevreji koje je Hitler vodio u gasnu komoru tražili pred ulaskom da se učlane u nacionalsocijalističku partiju. Evo malo i nakaradno poređenje, ali u suštini je to. Onima koji nas ubijaju, muče, maltretiraju, otimaju teritoriju, ubijaju nam nacionalno biće, preziru nam nacionalnu kulturu, mi se dodvoravamo i hoćemo da budemo kao oni, hoćemo u njihove redove. Valjda neko očekuje da bi onda mogli i mi nekog na sličan način da ugnjetavamo kad nam se ukaže prilika. Neće. Pala je knjiga na tri slova. Nema više ko da se ugnjetava u Evropi osim Srbije i Srbiju će večito ugnjetavati, jer ta zapadnjačka kultura mora nekog da uništava, mora nekog da izrabljuje, mora nekog da ugnjetava. Jesu li to američki Indijanci, jesu li afrički crnci, jesu li Jevreji, jesu li ovi, jesu li oni, ona mora nekog da uništava.
Vreme. Zahvaljujem.
Sad je red na nama i mi to moramo da prekinemo.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Hvala. Pitanje postavljam Ministarstvu poljoprivrede, odnosno ministru Branislavu Nedimoviću. Pitanje se tiče Opštine Kule iz koje sam jedina poslanica u ovoj Narodnoj skupštini. Pitam ministra Nedimovića – koje mere stoje na raspolaganju u Ministarstvu poljoprivrede kako bi se razrešila situacija u Opštini Kula, imajući u vidu da je od 144 opštine jedino Kula nije dobila transferna sredstva, odnosno 49 miliona dinara, zbog ne donošenja programa davanja u zakup državnog zemljišta. Neću ovo da obrazlažem, ali pitam da li će neko da odgovara i kada će se razrešiti situacija u Kuli oko izdavanja državnog zemljišta? Drugo pitanje takođe postavljam istom ovom ministarstvu, a tiče se restitucije i opet Opštine Kula. Kula je po nekim informacijama najgora u vraćanju zemlje starim vlasnicima pa me interesuje koliko je u Kuli vraćeno zemlje starim vlasnicima? Po svakom mestu me interesuje ponaosob i koliko je u stvari upisanih starih, odnosno novih vlasnika u katastar kao novi vlasnici? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Moje prvo pitanje bih uputio ministru unutrašnjih poslova. Naime, po godišnjem planu upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama za 2016. godinu, koju nažalost, još uvek ovaj parlament nije usvojio, iako se već bližimo kraju 2016. godine, predviđeno je da pet pripadnika MUP boravi na Haitiju u mirovnoj operaciji UN. Prošle nedelje, nažalost, tu malu ostrvsku zemlju je zadesila velika tragedija, preko 1000 ljudi je poginulo od uragana. Mene zanima stanje u kom se nalaze pripadnici MUP, da li su dobro, da li imaju osnovne uslove za život? Mislim da mi kao Skupština koja je onaj državni organ koji upućuje i naše vojnike, a i pripadnike MUP u misije širom sveta, pa evo i u Haiti, treba da vodimo računa o njihovom zdravlju i stanju u kome se nalaze. Drugo pitanje je za vas, predsednice parlamenta. Naime, naš parlament je juče doživeo u Savetu Evrope jedan veliki šamar i sramotu. Našoj delegaciji, članovima naše delegacije u Savetu Evrope nisu verifikovani mandati i oni do četvrtka, kada tamo komitet bude odlučivao o toj stvari, neće moći da učestvuju u glasanju. Problem koji je tamo signaliziran, to je da sastav ove delegacije ne odražava sastav parlamenta. Kada smo usvajali tu odluku, mi iz poslaničke grupe SDS – Pokret Napred Srbijo, rekli smo da nećemo podržati tu odluku zato što nije ni u skladu sa Poslovnikom, jer ne odražavaju sve delegacije sastav parlamenta. Članova naše poslaničke grupe nema ni u jednoj delegaciji, iako je i po matematici i po kvotama moralo to da se desi. Mislim da ta loša praksa, koja je kod konstituisanja ovog parlamenta možda doživela najveće razmere, treba da se prekine. Mi nismo imali konsultacije povodom izbora predsednika skupštinskih tela, pa se desilo da od 20 skupštinskih odbora u samo dva odbora su predsednici članovi opozicionih stranaka. Tako nešto se nikada nije desilo u višestranačkoj praksi u ovom parlamentu. Mislim da je to loše, i ta osionost kojom vladajuća većina prilazi ovom problemu, evo, kada je izašla van okvira ove sale, gde većina za takve stvari postoji, ali neka druga većina i neki drugi organi vode računa o stvarima o kojima mi ne vodimo, onda doživimo tu sramotu da članovi naše delegacije ne mogu u punom kapacitetu da učestvuju u zasedanju Skupštine Saveta Evrope. Mislim da je to loše. Loše je, evo, i ako govorimo o tome da ovih dana nas čeka diplomatska borba za očuvanje imovine Republike Srbije na Kosovu i Metohiji, na koji način naši predstavnici tamo i sa kojim legitimitetom i kojim ugledom u očima drugih kolega poslanika mogu da govore o ovoj i o drugim temama. Pozivam vas da ispravimo ovu grešku, da napravimo dogovor na kolegijumu, koji se tim pitanjem nije bavio, i o delegacijama, i o mestima predsednika odbora, jer mislim da je loše za ugled ove Narodne skupštine da ovako konstituisani, sa ovakvim delegacijama i predsednicima odbora, nastavimo rad. Hvala vam.
Hvala. Imam veliko zadovoljstvo da vam odmah odgovorim na deo pitanja koji ste meni postavili, ako vas interesuje odgovor. Upravo sam dobila vest iz Saveta Evrope da su mandati naše delegacije potvrđeni jednoglasno u Komitetu za proceduralna pravila, i da se poslanik iz Velike Britanije, koji je juče zbog dezinformacije koju je dobio od jednog od naših, nažalost, poslanika, koji su pokušali da nanesu… Lepo je što se raduju, tako je, što postoje poslanici u ovom parlamentu koji se raduju kada naša država istera pravdu neku koja joj je naneta, nepravda ovog puta delovanjem jednog od naših poslanika. I, to je istina. To je istina. Ja sam pre dve nedelje bila u istom tom Savetu Evrope i meni je rečeno ko je pokrenuo neformalno to pitanje preko socijalističke grupe kojoj su nekada pripadali ti poslanici. To vrlo ružno. Ne, ovo što ste vi danas iznosili, nego što imamo poslanike u ovom parlamentu koji ne biraju sredstva da nanesu veliku štetu našoj državi, upravo zbog toga što se u Savetu Evrope stalno raspravlja o jednom od najvažnijih pitanja za nas, a to je da li će delegacija parlamenta sa Kosova i Metohije učestvovati u njihovom radu ili ne. Mi smo bili blokirani ovim postupkom, samo zato što neko ne može da podnese da ih ima malo i da ovog puta poslanici, opozicioni, kojih ima mnogo više voljom građana, to su SRS i DJB, i ovo je bio udarac usmeren i na naš parlament, ali i na kolege iz opozicionih stranaka. Da li je tako, poslaniče Đurišiću? Danas smo svi veoma zadovoljni što je naša šefica delegacije, gospođa Aleksandra Đurović, i Žarko Obradović, koji je juče učinio sve u socijalističkoj grupi da kaže po kojoj proceduri su izabrani naši poslanici, što su uspeli danas da snagom svojih argumenata kolege u Komitetu za pravila i proceduru uvere da je sve učinjeno po domaćim pravilima i nacionalnog parlamenta i pravilima Saveta Evrope. Meni je drago da je deo poslanika, velika većina ovde, pozdravila tu vest aplauzom, koju smo dobili upravo dok ste vi postavljali pitanje. Možemo da ponovimo aplauz. Eto, hvala. Reč ima Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Gojković, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uputio bih isto pitanje i predsedniku Republike Tomislavu Nikoliću, predsedniku Vlade Aleksandru Vučiću i prvom potpredsedniku, odnosno ministru spoljnih poslova gospodinu Ivici Dačiću. Nakon odluke prištinske vlade i zakona koji je potom prošao, a u vezi je sa „Trepčom“, čuli smo od predsednika Republike prvi put pojam crvenih linija u našoj kosovskoj politici. S obzirom da smo ovde u parlamentu usvajali više dokumenata iza kojih su stajali i predsednik Republike i predsednik Vlade i aktuelni ministar spoljnih poslova, svojevremeno je on bio na funkciji predsednika Vlade, interesuje me da nam kažu koje su to crvene linije? Nemam ništa protiv da naša država formuliše svoju politiku. U zavisnosti od karaktera te politike, naša poslanička grupa će se o njoj izjasniti. Ali, mislim da smo svi u vrlo ozbiljnom problemu kada suočeni sa političkim inicijativama nekoga ko se nalazi naspram Beograda saznajemo da postoje crvene linije o kojima nikada nismo razgovarali. Te crvene linije vrlo često zapravo same sebe svode na jednu, po našem mišljenju neprihvatljivu, funkciju i ulogu u društvu. Crvene linije ne smeju biti alibi, niti sredstvo kojim se truje i anestezira naša javnost, da bi se onda potom uradilo sve ono što se navodno ni po koju cenu neće učiniti. Godinama ovde razgovaramo o Kosovu. Drago mi je što je danas mnogo više onih koji su u međuvremenu shvatili vrednost politike i stavova koje mi oduvek zastupamo. To nisu ekskluzivno stavovi LDP ili kruga poslanika koji ih je sa nama oduvek delio. To su stavovi koje nam nameće život. Danas, u ovom trenutku kada smo suočeni sa objektivnim problemima koji prate primenu zakona koji je donet i usvojen u vezi sa „Trepčom“, mislim da se zanemaruje sve ono što je u međuvremenu stvoreno, da se stvara atmosfera u društvu, koja će nam ispostaviti cenu mnogo veću od cene koju ćemo platiti, po našem mišljenju, ukoliko ne reagujemo na zakon koji je usvojen u Prištini. Zbog toga bi bilo dobro da nam predsednik Republike, kada već govori o crvenim linijama, kaže koje su to crvene linije, da nam kaže da li postoji još neko sredstvo osim onog na kojem smo insistirali do sada, kako bi te crvene linije mi odbranili? Mislim da je to posebno važno, imajući u vidu sve ono što u ovom trenutku stoji pred nama, i da svakako ne dolazi u obzir teza koja se prenosi u ovom trenutku kroz naše društvo, a koja zapravo sve ono što se dešava u odnosima između Prištine i Beograda opisuje kao zaveru zapada, Evrope ili Amerike protiv srpskog naroda. Kada smo išli tim kursom u prethodnih 25 godina, samo smo gubili i stradali. Danas nam je potrebno mnogo više razuma, svakako mnogo više razuma u onim krugovima u kojima se formuliše odgovor na ono što se desilo prošle nedelje u Prištini. Dakle, neka kažu njih trojica da li postoje crvene linije, ako postoje, zašto nam o njima nisu govorili kada smo ovde usvajali dokumenta koja su formulisala našu politiku naspram kosovske politike? Neka izađu pred parlament i zatraže podršku za te crvene linije o kojima čitamo samo u intervjuima i slušamo u izjavama, a nikada o njima ozbiljno ne razgovaramo. Kada smo tako u prošlosti izvlačili linije, po pravilu smo bili gubitnici. Danas na to mi ne pristajemo i očekujemo od vas, gospođo predsednice, da nam omogućite da dobijemo adekvatan odgovor.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Sanda Rašković Ivić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospođo predsednice Skupštine, moje pitanje ide ka vama. Naime, mi svi znamo, od prošle nedelje, da je Srbija suočena sa ultimatumom, povodom otimanja Trepče i srpske imovine na KiM i ja vas pitam – zašto do sada niste sazvali posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u kojoj bismo mogli da razgovaramo o ovoj temi? Danas zaseda Vlada Srbije i gospodin Marko Đurić će tražiti, kako je već u medijima najavio, da se sastane Savet bezbednosti UN da raspravlja o toj temi. Ne čini li vam se malo neobično da mi kao Vlada tražimo da zaseda Savet bezbednosti UN, a da pre toga nije zasedala Narodna skupština Republike Srbije? Mi ćemo danas imati neke druge teme. Zamislite, kada je 1914. godine Srbija dobila austrougarski ultimatum, da su tada Vlada i Skupština raspravljale o nekim drugim temama sem onoj o kojoj je ultimatum bio? Ja lično ispred poslaničkog kluba DSS smatram da je ta sednica neophodna, jer je neophodno da mi konačno iskreno porazgovaramo, javno, iskreno, da se kaže tačno šta je to Briselski sporazum. Po nama, Briselski sporazum je jako loš za Srbiju, jer je Briselski sporazum isisao državu Srbiju sa KiM. Briselski sporazum je u stvari otvorio prostor, pravni prostor da dođe do otimačine srpske imovine i da dođe do otimačine Trepče. Da vas podsetim da su 2006. godine bili pregovori o KiM u Beču. Tada je Evropska unija imala identičan stav, isto kao i kosovski Albanci, a to je da imovina na KiM pripada kosovskim vlastima, a ne Srbiji. Mi smo tada to odbijali i odbili na kraju taj deo Ahtisarijevog plana, kao i ceo Ahtisarijev plan. Ja koristim priliku da vas pitam, gospođo predsednice, zašto niste raspisali izbore, lokalne izbore, u četiri opštine na severu Kosova i na taj način, barem, pokazali da je država Srbija prisutna na KiM? Briselskim sporazumom mi više nemamo svoje srpske organe vlasti. Nemamo više ni svoju policiju, ni sudstvo i time je srpska odbrana na KiM smanjena i zato nam se ovo sve dešava. Ja imam pitanja i za potpisnike Briselskog sporazuma i njihove asistente. Gde vam je, gospodo, danas ta famozna zajednica srpskih opština, koja je trebala da bude brana i garant opstanka srpskog naroda na KiM, garant opstanka srpske imovine na KiM, garant opstanka Srbije na KiM? Zahtevamo od vas, gospođo predsednice, da sazovete Narodnu skupštinu Republike Srbije sa ovom temom i da tu bude nekoliko tačaka. Prvo, tražimo da bude prisutna Vlada sa premijerom i da Vlada građanima Srbije da jasne i nedvosmislene odgovore o tome šta se sve do sada dešavalo u vezi sa Briselskim sporazumom, šta je sve javno ili tajno ugovarano Briselskim sporazumom, šta EU javno ili tajno traži od Srbije, koje su to koncesije, koji su to ustupci. Na kraju, tražimo da se napravi jedna jasna pregovaračka platforma koja će biti usvojena i u kojoj će jasno stajati da ne mogu dva čoveka na javni ili na tajni način da se dogovaraju i pregovaraju, nego da damo određeni okvir pregovaračkom procesu, onako kako bi bio red. Na kraju, DSS smatra…
Vreme.
… da mi treba da povučemo svoj pregovarački proces iz Brisela u Savet bezbednosti UN.
Zahvaljujem. Dobila sam predlog i zahtev vaše i još nekih poslaničkih grupa za zakazivanje sednice na kojoj bi se razgovaralo na temu o kojoj ste upravo diskutovali i postavljali pitanja, tako da će to svakako biti do kraja meseca. Dogovorićemo se sa predsednikom Vlade i sa svim članovima Vlade da svi budu prisutni i utvrdićemo datum. U okviru Poslovnika ćemo svakako razgovarati i postavljati pitanja i dobiti relevantne informacije. Nema nikakvih tajnih pregovora, tako da očekujem da ćemo razgovarati o temi koju ste vi predložili, a koja interesuje i ostavlja poslanike ovde prisutne, pa ćemo u okviru te teme razgovarati o raspisivanju izbora u lokalnim sredinama na teritoriji Republike Srbije. Pismeno ću vam odgovoriti, jer sam više puta odgovarala na to pitanje. I znam da je to pitanje vrlo interesantno za ponavljanje, a upravo sam nekoliko puta vašoj političkoj opciji odgovorila, ali dobićete moj odgovor pismeno. Vi znate kako se raspisuju izbori. U ostalom, vidim mnogo poslanika sa teritorije KiM i baš se pitam – kako su oni prisutni u nacionalnom parlamentu? Ovo nije lokalni parlament. Ovo je nacionalni parlament Republike Srbije i drago mi je, zadovoljstvo mi je veliko što imamo poslanike sa teritorije KiM koji će sigurno uzeti učešće u raspravi koju ste vi inicirali. Znači, postoje poslanici sa različitim političkim spektrom, pa ćemo čuti njihova pitanja i njihove diskusije. Reč ima narodni poslanik Zoran Radojičić.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Poštovane koleginice i kolege, želim ovim putem da postavim poslaničko pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije gospodinu Aleksandru Vučiću, ministru policije gospodinu Nebojši Stefanoviću i direktorima BIA, odnosno VBA. Pojasniću koji mi je bio motiv da postavim sva ova pitanja. Naime, ovih dana smo, kako su moje kolege, prethodni govornici rekli, svedoci brojnih problema koje imamo na KiM kada je reč o zaštiti interesa naše države i naroda. To stanje nije došlo preko noći, ono je posledica niza procesa, a mnogi od njih su procesi dugog trajanja. U međuvremenu smo imali čak i oružane agresije zemalja NATO pakta, oružane pobune, atentate, pljačke, otmice, itd. Ono na šta ja želim da ukažem kroz svoja pitanja koja ću sada postaviti jeste da se neki od tih mehanizama, koji su doveli do ovakvog stanja na KiM, već godinama unazad primenjuju i na teritoriji centralne Srbije i ako ne budemo bili oprezni, može nam se desiti da imamo još veće probleme od onih koje trenutno imamo i zbog toga se i mi iz poslaničke grupe Srpskog pokreta Dveri pridružujemo zahtevu, koji smo prošle nedelje tražili u pisanoj formi, da se održi posebna sednica o KiM. Moja pitanja su sledeća. Da li je tačno da je u periodu od 2009. do 2015. godine više hiljada lica albanske nacionalnosti, preciznije njih oko 7.000 rođenih na području AP KiM, prijavilo prvo prebivalište na području opštine Medveđa, kršeći pri tom, odredbe Zakona o prebivalištu i boravištu građana Republike Srbije: Da li je tačno da su pomenuta lica albanske nacionalnosti nakon prijave prebivališta odmah dobila biometrijska dokumenta, lične karte i pasoše? Da li je tačno da su pomenuta punoletna lica odmah po dobijanju biometrijskih dokumenata upisana u birački spisak opštine Medveđa? Da li je sektor unutrašnje kontrole policije u vezi sa ovim sprovodio istragu i do kakvih su saznanja došli tom prilikom? Da li je tačan podatak, koji je već možda operativno proveren i potvrđen da na području opštine Medveđa živi oko 3.500 Srba, 527 Albanaca, dok je fiktivno na adresama prebivališta i u biračkim spiskovima preko 7.000 Albanaca? Da li je tačan podatak da je u selu Svirce, opština Medveđa u informacionom sistemu MUP-a prijavljeno oko 1700 stanovnika Albanaca, a da u tom selu zapravo imenom i prezimenom živi oko 18 do 20 građana albanske nacionalnosti? Da li je tačno da na području opštine Medveđa ima nekoliko stotina lica albanske nacionalnosti koja su tu od ranije prijavljeni a koja sada imaju oko sto ili preko sto godina? Da pojasnim, postoji izgleda nekoliko stotina lica koja su se odavno upokojila, a za neke od njih se još uvek podižu penzije, recimo na teritoriji opštine Medveđa? Da li je tačno da u naseljenim mestima, koje pokriva policijsko odeljenje, Sijarinska banja, živi oko 700 lica, a da u spiskovima stanara stoji da ima oko 3.500 lica? Sve što sam do sada rekao, neizostavno upućuje na to da moram postaviti pitanje - da li je uopšte vođena precizna evidencija lica u okviru MUP-a kada je reč o teritoriji opštine Medveđa? Zatim, kako je utvrđivan identitet lica koja su starija od 16 godina, a koja nisu imala nijedan dokument izdat od nadležnog organa Republike Srbije? Da li je to rađeno u skladu sa članom 43. i 44. Zakona o policiji ili se to vršilo na osnovu izjave dva svedoka, uz koju je priložena fotografija lica, na koju je izvršena overa potpisa od strane opštinskog organa, uprave opštine Medveđa, što može da dovede do zloupotrebe, zamene, ili krađe identiteta? Takođe molim da mi se dostave sledeći izveštaji. Prvi je izveštaj Policijske uprave za Leskovac, broj 021-8128/15 od 19.02.2016. godine. Ako je moguće, želeo bih da dobijem izveštaj Sektora unutrašnje kontrole policije broj 130/15 od 28. oktobra prošle godine, dakle, kako bih se upoznao sa njihovim sadržajem. Takođe, želim da vidim šta se dešava sa inicijativom Pokreta za opštinu Bujanovac, „Ljudska prava Srba u Bujanovcu“, Zavičajnog kluba Bujanovčana, koji su podneli još 5.02.2015. godine, tada je primljeno u zgradi Vlade Republike Srbije, gde traže odgovore na određena pitanja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem predsednice. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, ja bih zatražio obaveštenje od Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, a ono će pretpostavljam dalje ovo pitanje proslediti onome koje nadležan, bilo da je to preduzeće „Putevi Srbije“ ili eventualno lokalna samouprava koja može biti nadležna za ovaj problem. Problem sam uočio pre nekoliko meseci, a nakon toga su me kontaktirali stanovnici opštine Bajina Bašta, koji su mi potvrdili da taj problem zaista i postoji, da je nešto ozbiljniji nego što sam mislio i da on traje mnogo duže nego što sam mogao i da pretpostavim. O čemu se radi? Pre nekoliko meseci sam prolazio putem Valjevo-Bajina Bašta i na deonici tog puta preko Povlena, odnosno preko Debelog brda, na spuštanju prema Drini, nisam mogao a da ne primetim da ni jedna serpentina, odnosno lakat krivina nije pravilno obeležena. Sa strane prema Valjevu moram da priznam da je možda sve, ako ne sve, onda velika većina ovih krivina bila obeležena. Dakle, radi se o jednom vrlo ozbiljnom problemu po imovinu, a što je još važnije po živote građana. Kontaktirali su me i stanovnici opštine Bajina Bašta koji su mi rekli da je ova informacija tačna, ali da je isto tako put Bajina Bašta-Tara isto tako nije obeležen, odnosno lakat krivine takođe na ovom putu nisu obeležen, mada je ovaj put popravljen pre nekoliko godina i proširen je. Te lakat krivine su urađene nešto bolje nego što je to bio slučaj ranije. Dakle, radi se o nečemu što apsolutno mora da se reši u najskorijem mogućem roku. Radi se o jednom vrlo važnom magistralnom pravcu. Radi se o putu koji ne samo da povezuje Zapadnu Srbiju, nego povezuje i Beograd, odnosno severnu Srbiju sa vrlo važnim turističkim centrima u Srbiji, sa Tarom, Mokrom Gorom, Zlatiborom, zatim sa Andrićgradom, Višegradom, istočnom Bosnom, istočnom Hercegovinom i nadalje, Crnogorskim primorjem. Molim Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture da ispita o čemu se radi, da kontaktira nadležni organ, bilo da su to „Putevi Srbije“, bilo da je lokalna samouprava i da proveri zašto ovaj problem postoji prema rečima stanovnika Bajine Bašte već više od 10-15 godina. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Hvala. Dame i gospodo, narodni poslanici, poštovana predsednice, upućujem pitanje ministru poljoprivrede, gospodinu Nedimoviću. Znamo da država Srbija već četiri godine nema koegzistentnu politiku što se tiče poljoprivrede, znamo da smo za četiri godine, tj. Vlada Republike Srbije je promenila tri ministra poljoprivrede. Takođe znamo da u Srbiji postoji milion i 305 hiljada poljoprivrednih proizvođača koji sve teže i teže žive. a li će se tim ljudima vratiti subvencije makar na one iz 2012. godine? Subvencije su 2012. godine po hektaru bile 14.000 dinara, sada su po hektaru 4.000. Znamo da je cena žita 2012. godine bila 25 dinara. Sada je ta ista cena 13 dinara. Cena suncokreta 2012. godine 50 dinara, sada je 30 dinara. Da li će ministar učiniti da agrarni budžet bude petogodišnji ili desetogodišnji, ili će nam agrarna politika zavisiti od toga koliko često menjamo ministra poljoprivrede? Imamo i predlog za ministra poljoprivrede da se osnuje fond za razvoj agrara koji će poljoprivrednicima davati kredite po kamatnoj stopi od 1% na godišnjem nivou kako bi smo pomogli poljoprivrednike ili želimo namerno da unizimo sve ljude koji se bave poljoprivredom, kako bi smo stranim državljanima prodavali našu zemlju? Nemamo ništa protiv stranih investicija, naravno da smo za strane investicije, ali nismo za to da se naša srpska zemlja prodaje bilo kome. Drugo pitanje upućujem ministarki državne uprave i lokalne samouprave koja je prošle nedelje rekla da nema saznanja da se u opštinama i gradovima uprkos zabrani zaposlenja, zapošljavaju pre svega kadrovi SNS, tapšači SNS i aktivisti SNS. Imamo podatke, ne bismo sada da čitamo imena, ali imamo podatke da je preko 8.000 ljudi zaposleno u opštinama i gradovima, pre svega kojima rukovodi SNS i da su to sve aktivisti SNS. Na primer u opštini Žitište u poslednjih godinu dana uposleno je 20 ljudi. U Gradu Užicu 180 ljudi je zaposleno u javnim preduzećima i samoj Skupštini grada. U Nišu taj broj iznosi 300 aktivista SNS, u Velikoj Plani je to 50. U Gradu Smederevu je preko 200 ljudi zaposleno u poslednjih godinu dana, što na ugovor, što za stalno. U Kuli je zaposleno preko 40 ljudi, u Prokuplju preko 40 ljudi zaposleno, što na ugovor, što za stalno. Imamo ovde imena i prezimena, nije zgodno da čitamo imena i prezimena tih ljudi, postavljam pitanje ministarki lokalne samouprave – koje će konsekvence snositi neodgovorni predsednici opština i neodgovorni gradonačelnici SNS? Mi znamo da ste vi pobedili na izborima, znamo da već četiri godine zapošljavate svoje aktiviste, svoje tapšače, ljude koji im lepe plakate, koji su stranački aktivisti, ali šta ćemo raditi sa predsednicima opština, gradonačelnicima i direktorima koji su kršili zakon? To je pitanje za ministarku, kako će se izboriti sa tim problemom? Pošto čujem da gospoda od preko puta dobacuju, u 2015. godini Opština Smederevska Palanka po izveštaju ministarstva je imala 11 ljudi manje nego što je zakonom dozvoljeno. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Uvažena predsednice, ja bih postavio pitanje RTS-u, vezano za pretplatu i oslobađanje pretplate. Pošto dolazim iz kraja gde je veliki broj staračke populacije, ljudi više ne žive u našim selima, a to ne važi samo za Svrljig, to važi i za okolne opštine na jugoistoku Srbije, a po Zakonu o pretplati treba se plaćati po 150 dinara za svako brojilo, ima mogućnosti po članu 42. i oslobađanja od pretplate, gde decidno kaže da svi oni pretplatnici koji imaju svoje brojilo, a ne žive u domaćinstvu i ne troše struju, po njihovom zahtevu oni se moraju osloboditi od TV pretplate od 150 dinara. Ja sam u razgovoru sa mojim komšijama, sa ljudima iz Svrljiga, čiji su roditelji u selima umrli, oni su nasledili svoje kuće, svoja domaćinstva i dalje imaju svoje brojilo i imaju struju, ali ne troše. Oni su podneli zahtev februara meseca ove godine RTS-u i do dana današnjeg nisu dobili odgovor, a i dalje im dolazi svakog meseca da moraju da plate pretplatu iako imaju mogućnost i obavezan je RTS da ih oslobodi po Zakonu o upravnom postupku za 30 dana od dana kada su podneli zahtev za oslobađanje. Pitam odgovorne, kada će se tim ljudima dati rešenje o oslobađanju od pretplate? Jer, velika je populacija ljudi koji žive u gradovima čije su dedovine ostale u našim selima, oni dolaze tamo, ali ne troše struju. Znači, molio bih predstavnike RTS-a i odgovorne da se što pre ti ljudi po njihovom zahtevu oslobode od pretplate, jer je svaki dinar potreban našim građanima, a sve su te opštine u našem kraju, na jugoistoku Srbije, veoma siromašne i ljudi su veoma siromašni. To je jedno pitanje. Drugo pitanje je isto za Ministarstvo zdravlja i RFZO, a vezano je za jednu firmu koja se nalazi na teritoriji opštine Svrljig. Firma se zove „Herbogal“. Inače, do 1992. godine, to je bila „Krka“. Posle onih problema i ratova, država Srbija je uredbom prenela i formirala firmu „Herbogal“. Do 2004. godine firma „Herbogal“ je funkcionisala i radila. Godine 2004. otišla je u stečaj i do dana današnjeg iz stečaja nije izašla. Opština Svrljig ima mogućnosti i ima zainteresovanih investitora koji žele da ulože u tu firmu. Inače, ta firma je, osim proizvodnje lekova, tabletara, imala svoje dve hladnjače, sušare i te stvari. Ja bih pozvao nadležne u Ministarstvu zdravlja i odgovorne u RFZO da se što pre reši problem sa „Herbogalom“. Ako Fond zdravstva ne može to da završi, ja bih predložio Ministarstvu zdravlja da nadležnost prenese lokalnoj samoupravi, a imamo zainteresovanog investitora koji bi tamo krenu da radi još sutra. Inače, ta firma se nalazi na 15 km od autoputa. Put je veoma frekventan i nalazi se na ulazu u Svrljig. Pitanje je - kada će se rešiti problem „Krke“, odnosno „Herbogala“, da mogu tamo ljudi da se uposle? Inače, moram to da kažem, imam vremena, bio sam kao narodni poslanik, zajedno sa pomoćnikom predsednika opštine, u RFZO i u razgovoru sa licem Petar Stajković, on je tamo zadužen baš konkretno za te probleme, u razgovoru sa njim sam video da oni nisu zainteresovani za rešavanje tog problema. Ujedno, mogu da kažem i da je svojim ponašanjem u razgovoru sa njim, gospodin Petar Stajković, ja sam s njim govorio, on je gledao negde iza sebe, nije obraćao pažnju na ljude koji žele da reše probleme, nije obraćao pažnju na ljude koji dolaze iz daljih opština i na taj način je degradirao i Skupštinu, degradirao i predsednika opštine i sve ljude opštine Svrljig. Ja bih pozvao i direktora RFZO da razgovara sa svojim radnicima, kao što je primer Petar Stajković, jer na takav način saradnja i sa lokalnim samoupravama i sa ljudima je vrlo loš primer za sve. Mi probleme moramo rešavati. U krajnjem slučaju, ako se problem ne može rešiti, može se makar razgovarati sa ljudima. Hvala vam još jednom.
Reč ima Saša Radulović.
Hvala. Dame i gospodo, moje pitanje je za premijera Republike Srbije, koji je glavni pregovarač sa Prištinom oko svih pitanja u vezi sa Kosovom i Metohijom, a pitanje se odnosi na poštovanje ugovora i imovine.Poštovanje ugovora i imovine je civilizacijska vrednost, koja vredi u svim zemljama zapadne Evrope, u EU, u SAD, i to je nešto što je neupitno i to bi bila crvena linija politike za svaku stranku koja drži do vladavine prava. Rudarsko metaloški hemijski kombinat „Trepča“ je osnovan 1927. godine, pre Drugog svetskog rata, u Kraljevini Jugoslaviji. Godine 1992. je postao deoničarsko društvo. U vlasništvu je Fonda za razvoj, 78,5%, „General Eksporta“ koji je u stečaju, koji ima svoje poverioce 9,7%, „Jugobanke“ koja je takođe u stečaju, ima svoje poverioce u vlasništvu 3,3%, „Progresa“ sa 2,8%, zatim „MTS banke“, „EPS“-a, „14. oktobra“ koji je takođe u stečaju i ima svoje poverioce, „Ratka Mitrovića“, „Termoelektro“ kompanije, „Dunav osiguranje“ koji imaju svoje vlasnike. Premijer je dao izjave u vezi imovine nekih pravnih lica na Kosovu. Recimo, za imovinu „Telekoma“ je rekao da je ona, koliko on vidi, već zakucana, odnosno to pitanje je zakucano, i da ne zna da li tu može nešto da uradi. Zatim, upotrebio je izraz „doviđenja“ i za imovinu „Telekoma“ i za „Gazivode“. Ovo je kršenje ugovora i kršenje prava na imovinu i pitanje je da li je svim ovim zemljama, pogotovo u EU koje učestvuju u ovim pregovorima, postavio pitanje poštovanja ugovora i imovine. To je centralno pitanje koje bi moralo da bude postavljeno, jer imovinom ne može neko drugi da raspolaže. Ova odluka o tome da se prisvoji vlasništvo nad kompanijom „Trepča“ je protivzakonita, protiv i međunarodnog prava i protiv prava na imovinu. To bi bilo vrlo slično, recimo, kada bi ova Skupština donela zakon o „Hemofarmu“, na primer, ili donela zakona o NIS-u, ili donela zakon o „Telenoru“, gde bi strano vlasništvo tim zakonom prenelo u svoje vlasništvo. To je nešto što je nedozvoljeno u civilizovanom svetu i pitanje je da li je to pitanje postavljeno svim pregovaračima iz EU i sa zapada i da li ih je pitano zbog čega gromoglasno ćute na ovakav potez Prištine? Naravno, to što se desilo u Prištini ne može biti sprečeno, oni mogu da donesu zakon kakav im padne na pamet. Međutim, to ne znači da EU u okviru pregovora i SAD ne bi trebale da kažu da je to protivzakonito i da se na takav način ne može raspolagati sa imovinom. Veliki je problem kada i ova zemlja, odnosno njen premijer krši imovinska prava. Recimo, u slučaju Savamale, u slučaju protivustavnog uzimanja penzija. Time postavljate presedan na osnovu koga vas onda cene kada tražite poštovanje vaših imovinskih prava. U samim briselskim pregovorima, odnosno u onome što je potpisano nigde ne stoji da se ili Republika Srbija ili pravna i fizička lica iz Republike Srbije odriču svoje imovine bilo gde, pa i na Kosovu i Metohiji. Znači, ovo je prevashodno imovinsko pitanje i pitanje poštovanja imovinskih prava. Tako da, pitanje je za premijera – da li je razgovarao sa predstavnicima EU, sa predstavnicima SAD, da li im je pitanje imovine nad kompanijom „Trepča“ postavio i da li ih je pitao zašto ne reaguju na kršenje imovinskih prava vlasnika kompanije „Trepča“? Među vlasnicima, osim ovih koje sam pobrojao, su naravno i poverioci kompanija koje su u stečaju, koje ostvaruju svoja imovinska prava preko stečajnog postupka i njihova imovina je takođe oduzeta. I, zašto je rekao i zašto misli da je bilo šta u vezi imovine zakucano? Mislimo da je to neprihvatljivo za premijera Republike Srbije. Osnovne vrednosti koje zastupamo su vladavina prava, imovinska prava i poštovanje ugovora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Zahvaljujem se, predsednice. Poštovana predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas ću postaviti dva pitanja. Prvo pitanje ću uputiti Ministarstvu unutrašnjih poslova ministru Nebojši Stefanoviću i Ministarstvu pravde, ministru gospođi Neli Kuburović.Moje prvo pitanje se odnosi na najveću organizovanu pljačku u istoriji Srbije, i to pljačku državnog resursa koja se desila u vreme prethodnog režima, odnosno 2012. godine, a naravno tiče se Razvojne banke Vojvodine. Režim koji je vladao pre 2012. godine ne samo da je u slučaju Razvojne banke Vojvodine dozvolio bestidnu pljačku građana Srbije, već je i Razvojnu banku Vojvodine koristio kao svoju kasicu prasicu. Tako je DS za finansiranje izborne kampanje od Razvojne banke Vojvodine 2012. godine uzela kredit od 360 miliona dinara na rok od šest meseci, sa kamatnom stopom od 18,6% godišnje. Međutim, gle čuda, Upravni odbor Razvojne banke odobrio je DS da rok za vraćanje kredita bude produžen sa šest na 42 meseca, uz mesečnu kamatu od 1,4%, što je zaista skandalozno i pokazuje da je tada banka bila apsolutno pod kontrolom vladajućeg režima. Naravno, samo u dva postupka u kojima su službenici banke pod kontrolom vladajućeg režima davali kredite bez pokrića privrednim društvima, građani Srbije su oštećeni za preko pet milijardi dinara. Za taj novac mogli smo izgraditi 170 novih vrtića, recimo, za našu decu, 50 novih prečistača otpadnih voda, čime bi 50 novih naselja dobilo uslove za izgradnju kanalizacione mreže i još mnogo toga, naravno, da nismo opljačkani. Dakle, moje pitanje je – koliko je ukupno pokrenuto krivičnih postupaka u vezi sa zloupotrebom u Razvojnoj banci Vojvodine? Koja je kvalifikacija krivičnih dela u tim postupcima? U kojoj su procesnoj fazi ti postupci? Za koliki novac ukupno se sumnja da su oštećeni građani Srbije zbog malverzacije u Razvojnoj banci Vojvodine? Moje drugo pitanje ću uputiti Ministarstvu državne uprave, lokalne samouprave ministru gospođi Ana Brnabić. Dakle, koliko je ukupno lica, odnosno stranačkih aktivista zaposleno od decembra 2013. godine do danas u organima AP Vojvodine, Vladi Vojvodine i Skupštini Vojvodine? Ovim želim da pokažem zaista koliko je prethodni režim u Vojvodini zapošljavao, odnosno koliko je Vlada Bojana Pajtića u stvari zaposlila aktivista. Hvala.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Goran Čabradi, Žarko Obradović i Dušan Pavlović. Dostavljen vam je Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, održane 4. oktobra ove godine. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, održane 4. oktobra 2016. godine Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, glasala 124 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, održane 4. oktobra 2016. godine. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i predlozima za dopunu dnevnog reda. Pauza od pet minuta. Molim šefove poslaničkih grupa da zamole poslanike da siđu u salu da možemo da utvrdimo dnevni red. Hvala. Isto tako vas molim da ne izlazite iz sale. [[Posle pauze.]] Molim vas da utvrdimo pre glasanja kvorum. Ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 134 narodna poslanika. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo Narodne skupštine Republike Srbije predložio je da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železara Smederevo, d.o Smederevo, „Službeni glasnik RS“, broj 15/16, koji je podneo Narodnoj skupštini 3. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo - 135, protiv - jedan, uzdržan - jedan, nije glasalo - 15 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije, kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžan, kao zajmodavca, za finansiranje izgradnje deonice Ljig-Bojkovci, Bojkovci-Takovo i Takovo-Preljina auto-puta E-763 u Republici Srbiji od 2. februara 2012. godine, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 135, protiv – jedan, uzdržan – niko, nije glasalo – 17 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 138, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo – 17 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora APEKS zajam za mala i srednja preduzeća i druge prioritete III/B, između Republike Srbije, Evropske investicione banke i Narodne banke Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 14 protiv – tri, uzdržan – jedan, nije glasao – 137 poslanik. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu LD 1830/2014, između Banke za razvoj Saveta Evrope Republike Srbiji, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – niko, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo – 154 poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu(Program modernizacije i optimizacije javne uprave) između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, koju je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – niko, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo – 154 poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2016. godini, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – niko, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo – 154 poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2016. godini, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – dvoje, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo – 156 poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa Jedinstvena Srbija predložila je da se po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. oktobra 2016. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 139, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo – 23 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji je podnela Narodnoj skupštini 12. septembra 2016. godine. Izvolite Poslanice.
Zahvaljujem. Drugi put vam u ovom sazivu govorim da 7.000 porodica u Republici Srbiji živi isključivo od toga što uzima u zakup državno poljoprivredno zemljište, a broj porodica koji ima dodatne prihode zbog toga što uzima u zakup i obrađuje državno poljoprivredno zemljište je možda i dva puta veći. Tako da ste vi, kada ste usvajali Zakon o poljoprivrednom zemljištu pre nekoliko meseci u ovoj Skupštini direktno ugrozili egzistenciju za 15 ili 16.000 porodica, poljoprivrednih porodica koje žive od toga što uzimaju zakup i obrađuju državno poljoprivredno zemljište. Kada ste usvajali Zakon o poljoprivrednom zemljištu vi ste u njega uneli jednu čudnu odredbu da predsednik opštine u svakoj opštini u Srbiji može da da 30% poljoprivrednog zemljišta u toj opštini investitoru po svom slobodnom izboru na period od 99 godina. Time ste uskratili pravo svim ovim ljudima koji žive od obrađivanja tog poljoprivrednog zemljišta da i ubuduće to rade, a sve će se dešavati onako kako ste vi već u prethodne četiri godine navikli, bez javnog poziva, tajno u direktnim dogovorima i sa odabranim poslovnim partnerima koje iz nekog razloga predstavljate kao investitore. Ono što predlažem u ovom zakonu jeste da se naprave neka pravila po kojima ti investitori mogu da dobiju tu zemlju na 99 godina. Da se raspiše javni poziv, da se oni nadmeću, da moraju da daju investicione planove, da se vidi ko može i koju zemlju da dobija na to korišćenje od 99 godina zbog toga što je 99 godina životni vek nekoliko generacija u porodicama koje žive od poljoprivrede i vi ćete zapravo time naterati ljude koji se bave poljoprivredom da rade kao nadničari na zemljištu vaših poslovnih partnera koje ste odabrali bez javnog poziva, bez kriterijuma, bez pravila i bez ikakvih uslova. Dajte da razgovaramo o ovome, da vidimo na koji način ovaj postupak može da se učini malo poštenijim, mnogo transparentnijim i da tim ljudima ne uskraćujemo pravo da žive od onoga od čega generacije u njihovim porodicama žive i da im ne ostavljamo zemlju najlošijeg kvaliteta, nego da se dogovorimo oko toga koju zemlju mogu da uzimaju vaši poslovni partneri, a koja će pripasti onima koji je obrađuju.
Hvala. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 26, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Krivičnog zakonika. Želite da obrazložite? Izvolite.
Zbog čega Republika Srbija tri godine kasni sa usvajanjem Zakona o nestalim bebama? Zbog čega skupštinska većina u Skupštini Srbije tri godine ne pristaje na to da se u Krivični zakonik, kao krivično delo koje ne zastareva stavi i krađa beba i zbog čega vi ne želite da date roditeljima kojima su deca ukradena više vremena da potraže pravdu i zbog čega dopuštate da ta krivična dela zastare? Evo, ne morate ni glasati za, ne morate ni usvojiti Predlog zakona, neka samo neko od poslanika koji trideset i drugi put neće prihvatiti ovaj Predlog zakona ustane i neka kaže zbog čega je to tako. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 33, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 137 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodna poslanica Aleksandra Jerkov predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Od toga kakvi će nam biti fakulteti, kakvi će nam biti univerziteti, kakvo će nam biti obrazovanje na visokoškolskim ustanovama zavisi to kakvu mi zemlju želimo da gradimo, kakvo društvo želimo da budemo, da li želimo da budemo zemlja na koju će se ozbiljno računati kada se priča o razvoju regiona, o razvoju ovog dela Evrope, ili ćemo biti zemlja u koju će investitori dolaziti zbog jeftine radne snage, zbog radnika koji za 23.000 dinara pristaju na to da nose pelene i da ne mogu da odu u wc zato što drugu perspektivu nemaju? Da li ćemo biti zemlja koja će kupovati investicije i plaćati desetine hiljada evra za radna mesta na kojima radnici rade za minimalac, a jedini uslov je da može da se stoji 10 sati? Mi treba da donesemo odluku o tome kakve fakultete želimo, kakve univerzitete želimo, šta želimo da naši studenti znaju kada izlaze sa tih fakulteta. Da li i dalje želimo da imamo pravnike koji završe pravni fakultet, a da nisu videli ni jedan ugovor? Da li i dalje želimo da imamo nastavnike srpskog jezika koji su metodiku nastave učili po knjizi iz 1972. godine i ne znaju šta se desilo prethodnih 40 godina u savremenom obrazovanju? Da li želimo da imamo i dalje poplavu privatnih fakulteta na kojima se kupuju diplome, plagijata, za koje se ne zna ni ko ih je pisao, ali se vrlo dobro zna ko ih je podneo? Da li želimo da imamo fakultete koji, da bi upisali što više studenata i da bi zaradili što više novca, snižavaju sve kriterijume? Da li želimo da imamo sistem u kom posle akreditacije univerzitete niko više ne kontroliše i nemamo nikakav sistem kontrole kvaliteta? Da li želimo da imamo studente koji već upisuju fakultete sa tim da nezadovoljavaju, čak ni osnovne standarde? Da li želimo da naši najbolji studenti i dalje imaju problema kada akredituju diplome koje su, kada nostrifikuju diplome koje su stekli u inostranstvu? Da li želimo da nam obrazovni sistem stvara kadrove koji ne mogu da se bave zanimanjima za koje su se školovali i da li želimo da se na taj način obezvređuje znanje, obezvređuje trud i da pošaljemo svima u ovoj zemlji poruku da nije vredno ni učiti, ni raditi, ni truditi se? To su stvari o kojima, ja mislim, moramo da razgovaramo. Neka ovaj moj predlog ne bude nešto što ćemo usvojiti, ali mislim da je vreme da o tome počnemo da razgovaramo u Skupštini, samo neka počne.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 28, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 poslanika. Konstatujem da ovaj predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Nenad Konstantinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika koji je podneo Skupštini 16. septembra 2016. godine. Da li poslanik Konstantinović želi reč? (Ne.) Hoćete mu izvući karticu, jer ga ja imam u sistemu. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržan – niko, nije glasalo 159 poslanika. Konstatujem da Skupština nije usvojila ovaj predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o opštem upravnom postupku. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 poslanika. Konstatuje da Skupština nije prihvatila predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 161 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Nenad Konstantinović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o posebnim merama za sprečavanje i vršenje krivičnih dela protivpolne slobode prema maloletnim licima. Da li poslaniče želite reč? (Nenad Konstantinović, s mesta: Ne.) Ne? Hvala. Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila ovaj predlog. Narodni poslanik Zdravko Stanković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima. Izvolite poslaniče. Nije tu. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje: za – 10, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zdravko Stanković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmeni Zakona o udžbenicima. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zdravko Stanković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmeni Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zdravko Stanković, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i izdavanja građevinske dozvole radi realizacije projekta „Beograd na vodi“. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodna poslanica mg Aleksandra Jerkov predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Da li želite reč? Da.
Zahvaljujem predsednice. Dakle, škole su nam loše. Deca iz njih izlaze tako da ništa ne nauče, u njima sede i uče napamet. Direktori nisu sposobni za upravljačke poslove koje treba da vode. Nastavnici ne nauče mnogo na seminarima na koje odlaze. Uslovi u školama su katastrofalni, udžbenici su nam zastareli, nastavni planovi i programi preobimni i neadekvatni za savremeno vreme. Nastava se izvodi na tradicionalni način, bez uključivanja ikakvih modernih načina nastave. Škole su pune nasilja. Deca samo uče napamet ono što se od njih zahteva. Potrebna nam je depolitizacija organa upravljanja, depolitizacija izbora direktora. Potrebna nam je obuka direktora za poslove koje treba da obavljaju. Škole treba da preuzmu društvenu brigu za decu. Predškolsko vaspitanje ne obuhvata dovoljan broj dece, nedostupno je deci iz siromašnih porodica i socijalno ugroženih kategorija. Deca u zabavištima nemaju čak ni onakve uslove, a veoma često su vrlo skromni koji imaju kod kuće. Roditelji treba da donose u zabavište od igračaka, preko knjiga, pa sve do sapuna za ruke. Inkluzija se ne sprovodi dobro. Nemoguće je, u pojedinim mestima, nemoguće je upisati dete u vrtić bez nekakve veze. U školama nema uslova za učenike. Kabineti nisu opremljeni, nema interneta u školi, nema podrške deci iz osetljivih grupa i oni veoma rano prekidaju školovanje. Priča se o nekakvom ukidanju škola, o racionalizaciji mreže škola. Deca su u školama gladna, nemaju čak ni za užinu. Kabineti su neopremljeni, nema biblioteka, nema interneta, nema izborne nastave. Deca se ne razvijaju, kao ličnosti, kao misleći ljudi, kao budući misleći građani ovoga društva. Dominira predavačka nastava, nema modernih disciplina. Smanjuje se broj odeljenja u školama i povećava broj dece u njima. Nastavnici nisu obučeni za moderne koncepte učenja, nema profesionalnog razvoja nastavnika. Kvalitet obrazovanja nam je ispod proseka. Deca ne znaju da interpretiraju čak ni tekst koji su malopre pročitala, ne znaju ništa kada izađu iz škola, nisu osposobljena niti da nastave školovanje, niti da se snađu u daljem životu. Sport je privilegija za talentovanu decu. Ostala deca pokušavaju na sve načine da se oslobode od časova fizičkog vaspitanja. Škole nemaju vaspitnu ustanovu, deca izbegavaju časove, nastavnici isto tako. Hajde da makar razgovaramo o tome.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodna poslanica mg Aleksandra Jerkov predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o udžbenicima. Da li želite reč? Da.
Zahvaljujem. Koleginice i kolege, mi se nalazimo u jednom veoma nesrećnom, začaranom krugu kada je u pitanju naše obrazovanje. Udžbenici su nam loši zato što su nam loši nastavni programi. Nastavni programi su nam loši zato što nam je loše školstvo. Školstvo nam je loše zato što nema nikakve namere da se ono inovira. Međutim, kada su u pitanju udžbenici, možda se nove kolege ne sećaju svega što se desilo, kada smo usvajali Zakon o udžbenicima, jedna od najvećih polemika koja se vodila u ovoj Skupštini bila je da li udžbenik kao nastavno sredstvo treba da bude takav da razvija i kritičko mišljenje kod deteta. Kod ministra je u tom momentu to bilo neprihvatljivo. On je, doduše, i nekoliko puta davao taj zakon u proceduru, pa se žalio na pritiske koje je imao, pod pritiscima povlačio, pa se verovatno onda posle nagodio sa vršiocima pritiska, pa je pustio taj zakon u proceduru. Situacija nam je takva da trenutno jedna izdavačka kuća drži monopol nad udžbenicima, da se i dalje nastavnici tretiraju kao osnovna karika, najslabija karika u lancu, optužuju za korupciju, optužuju za razne podobštine kada je u pitanju izbor udžbenika, a ne vodi se računa o tome šta u tim udžbenicima piše. Oni su i danas prepuni materijalnih grešaka. Oni su prepuni predrasuda, prepuni diskriminacije, prepuni svega onoga što u udžbenicima ne bi smelo da bude i mi moramo naći način kako da ti udžbenici budu prilagođeni modernim potrebama modernog sveta modernog školstva i modernog obrazovanja. Oni su i dalje preteški, preskupi. Deca i dalje kupuju gomile udžbenika koje nikada ne otvore samo zato što su im na početku školske godine rekli da su im ti udžbenici potrebni. Ne smeju da pišu u njima zbog toga što veoma često zbog cene udžbenika njihovi roditelji, da bi im kupili nove udžbenike, moraju da prodaju one stare. Projekat besplatnih udžbenika znamo kako je prošao. A ova Skupština odbija o tome da razgovara. Mi kada pričamo o obrazovanju, mi pričamo o tome da li roditeljima treba naplaćivati kada deca izostaju iz škole. Pričamo o tome da li neko treba da studira četiri, šest ili deset godina, a o onim stvarima koje su ključne za kvalitet našeg obrazovanja, a kvalitet obrazovanja je ključan za kvalitet našeg života, vi ne želite da razgovarate. Molim vas da prihvatite ovaj predlog i da počnemo da razgovaramo o tome, jer ako se time ne bavimo, ne znam zbog čega smo se mi uopšte kandidovali da budemo poslanici.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 25, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Goran Bogdanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju. Da li želite reč? Da.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, analizirajući efekte Zakona o javnom okupljanju, uočili smo neke nedostatke i neke nepravilnosti na koje smo ukazivali kada se i sam zakon pre godinu dana usvajao u ovoj Skupštini. Iz tog razloga smo došli do zaključka da treba promeniti, pre svega, član 3, 6, 13. i 14. Uz to, tu smo dodali i član 13a. Šta nas je navelo na sve ovo kako poslaničku grupu SDS? Pre svega, događaj od pre nekoliko meseci i događaji koji su se desili sa komunalnom policijom. Svi ste čuli, svi ste bili na neki način svedoci, na koji način je komunalna policija zloupotrebljavala svoj položaj. Iz tog razloga, kada smo se vodili i analizirali ovaj zakon, došli smo do zaključka da se u članu 3. izlazi u susret predstavnicima sindikata, kao i svim zaposlenima koji u nekom trenutku žele da iskažu svoje nezadovoljstvo. U prethodnom članu 3. smo imali na neki način ograničavanje tog događaja. Što se tiče člana 6, ne postoje objektivni razlozi, i tada smo ukazivali na to, da ne treba da se okupljaju radnici ispred predškolskih i školskih ustanova, jer se na taj način onemogućavalo da iskažu svoje nezadovostvo uslovima rada ili nezadovoljstvo svojim menadžmentom ili bolje reći direktorom. Što se tiče član 13a, gde smo dodali, i tu smo jasno definisali mesto okupljanja, jer svuda u svetu postoji neko mesto gde mogu nezadovoljni radnici, nezadovoljni politikom ili Vladom, da se okupljaju i mi smo ovde definisali da to bude trg Nikole Pašića, da bi se na neki način približili svetskim demokratijama koje imaju neko mesto okupljanja. Mi smo i tada, ako se sećate, pre godinu dana, uložili amandman, ali na žalost nismo imali razumevanje od većine u ovoj Skupštini. Iz tog razloga, poštovani poslanici, pozivam vas da glasate za predlog ovog zakona, da se uvrsti u dnevni red i još neke manjkavosti, nedostatke u ovom zakonu zajednički pokušamo da rešimo. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Gordan Bogdanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom redu i miru. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovani narodni poslanici, takođe smo i ovaj zakon vrlo pomno pratili i analizirali. Kao što znate, ovaj zakon je stupio na snagu 5. februara 2016. godine i kao predmet zakona utvrđeno je, između ostalog, uređivanje javnog reda i mira na javnom mestu i protivpravna dela protiv javnog reda i mira. Ja sam malo pre, pošto imam nekoliko zakona, pomenuo komunalnu policiju, i to je upravo jedan od razloga zbog čega smopredložili izmenu člana 22. i događaji koji su se unazad nekoliko meseci dešavali sa komunalnom policijom, gde je komunalna policija zloupotrebila svoj položaj i prevazišla okvire svoje nadležnosti i na taj način je prekršila ljudska prava građana. Iz tog razloga smo tražili promenu člana 22, jer smatramo da je član 22. definisan na neprihvatljiv način, čije je tumačenje prepušteno od slučaja do slučaja, kako je pokazalo postojeća praksa u prethodnih nekoliko meseci. Ne čini se ništa čime bi rad službenog lica bio ograničen ili čime bi oni na bilo koji način bili u inferiornom položaju u odnosno na potencijalne učinioce prekršaja. Ja ću vas samo podsetiti, neko će pomisliti da želimo da umanjimo odgovornost i nadležnosti službenih lica, da su u odredbama drugih zakona vrlo jasno utvrđena ovlašćenja službenog lica u ovakvim slučajevima. Zato, poštovani narodni poslanici, da ne bi dolazili u situaciju da imamo slučaj, kao pre nekoliko meseci, koji je bio sa smrtnim ishodom, molim vas da glasate za ovo, da stavimo na dnevni red, jer ni na koji način ne želimo da umanjimo ovlašćenja, niti odgovornosti službenog lica. Ja znam šta znači to, jer sam dugo godina bio ovlašćeno lice, radio sam kao republički inspektor i znam šta znači kršenje ljudskih prava, kao što je radila komunalna policija. Hvala.
Stavljam na glasanje predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 152 narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Gordan Bogdanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o porezu na dobit pravnih lica. Izvolite.
Hvala, predsednice. Poštovani narodni poslanici, i u prošlom sazivu sam takođe ovaj zakon obrazlagao. Mi smo kao poslanička grupa zahtevali da se u Zakonu o porezu pravnih lica, gde je propisano da stopa poreza na dobit pravnih lica iznosi 15%, da se smanji na 10%. Smatramo da bi to predstavljalo rasterećenje realnog sektora od visoke stope poreza na dobit i to bi ujedno bio impuls za privlačenje stranih investicija, ali i za veću privrednu aktivnost domaćeg realnog sektora. Zakon o izmeni Zakona o porezu na dobit pravnih lica stvoriće uslove da se kroz smanjenje poreske stope poreza na dobit pravnih lica na 10% fiskalno ratereti realni sektor, privredna društva, preduzeća, zadruge i drugi učesnici na tržištu. Ovo će implicirati smanjenje stope nezaposlenosti, jer se pokazalo da niže stope poreza na dobit pravnih lica stimulišu otvaranje novih radnih mesta, a i novo zapošljavanje. Sve zemlje koje su bile u tranziciji u našem okruženju su imale relativno nisku stopu poreza na dobit kompanija, i to se pokazalo kao važan fiskalni instrument u funkciji razvoja ekonomije i povećanja zaposlenosti i obezbeđivanja visoke stope rasta u budućnosti, pre svega, kroz povećanje izvoza. Ja ne živim u iluzijama da će samo sniženje stope poreza na dobit sa 15 na 10% rešiti sve naše strukturalne probleme naše ekonomije, ali može biti svakako važan fiskalni instrument za ozdravljenje i rast naše ekonomije. Ja mislim da ovde nema ni jednog poslanika koji ne želi da imamo što veći BDP, da naša ekonomija krene u pravom smeru i smatramo da je ovo jedan od načina da možemo da povećamo stopu zaposlenosti, a i na neki način da oporavimo našu posrnulu ekonomiju. Iz tog razloga, poštovani narodni poslanici, tražim i molim da stavimo ovu tačku i na dnevni red.
Stavljam na glasanje predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 23, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Gordan Bogdanović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnom informisanju i medijima. Izvolite.
Hvala, predsednice. Poštovani narodni poslanici, kao što znate Zakon o javnom informisanju, kada je donošen 2014. godine, najavljivan je kao veliki reformski pomak gde smo i mi, kao poslanici SDS, na takav način i pristupili tom zakonu. Međutim, tada smo ukazali na jedan nedostatak. Naše je mišljenje da akcionari koji imaju manje od 5% udela u medijima su trebali takođe da budu upisani u registar vlasnika. To naše mišljenje i taj naš stav je upravo dalo nam za pravo, jer je i Savet za borbu protiv korupcije u februaru mesecu 2015. godine takođe objavio izveštaj o vlasničkoj strukturi i kontroli medija u Srbiji i takođe Savet zahtevao da svi vlasnici medija bez obzira da li imaju 5% ili više udela u tim medijima ili manje od tih 5% budu upisani u registar vlasnika. Iz tog razloga mi tražimo da se u članu 39. stav 1. tačka 8. gde se predviđa da se u registar medija upišu svi vlasnici direktni, indirektni, bez obzira na visinu udela u osnivačkom kapitalu izdavanja, za razliku od dosadašnjeg rešenja kao što sam rekao koje je predviđalo da se upisuju samo podaci o vlasnicima čiji udeo prelazi 5%. Iz tog razloga poštovani narodni poslanici, da bi na neki način uredili transparentnost i javnost medija, svedoci smo svi da u poslednjih godinu dana kada je došlo do privatizacija pre svega lokalnih medija, da ni dan danas ne znamo ko su vlasnici, ko su pravi vlasnici. Mi u stvari znamo ko diriguje i ko upravlja medijima ali ne znamo ko su pravi vlasnici i zato želimo da na transparentan način i znači vlasnici koji imaju i manji udeo od 5% u medijima budu upisani u registar upravljača. Hvala vam.
Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodna poslanica Sanda Rašković Ivić predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o genocidu nezavisne države Hrvatske nad Srbima, Jevrejima i Romima tokom Drugog svetskog rata. Želite li da obrazložite? (Da.)
Hvala gospođo predsednice. Ja predlažem dopunu dnevnog reda sednice ovom tačkom, odnosno da se u dnevni red uvrsti rezolucija o genocidu nezavisne države Hrvatske nad Srbima, Jevrejima i Romima. Naša poslanička grupa DSS je još 5. jula dala Skupštini predlog ove rezolucije. Mi smo prošle nedelje takođe imali jedno jako dobro organizovano slušanje o kulturi sećanja žrtvama genocida i holokausta koje je organizovao Odbor za dijasporu i Srbe van Srbije. Smatramo da bi bio jako dobar trenutak i da bi taj skup koji je održan prošle nedelje u Skupštini imao svoju poentu time da bi danas raspravljali o ovoj rezoluciji i usvojili je. Rezolucija o genocidu nezavisne države Hrvatske nad Srbima, Jevrejima i Romima nije odgovor ni na kakvu drugu dnevno –političku rezoluciju. Rezolucija o genocidu NDH nad Srbima, Jevrejima i Romima nije nikakva osveta, ona ima za cilj da vratimo dug žrtvama, da vratimo dug istoriji, da vratimo dug istini. Jedino istina može dovesti do pomirenja u regionu, a ovo je korak ka tome. Želela bih da kažem da ova tema nije dnevno-politička tema, ovo nije tema kojom niti pojedinac, niti neka stranka treba da se reklamiraju. Iza ovoga treba da stane ceo srpski parlament, treba da stanu sve stranke, sve poslaničke grupe, ova tema je strašna, tema velika i ja vas pozivam da glasate za ovaj predlog. Hvala vam.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 32, protiv – niko, uzdržanih – nema. Nije glasalo 152 narodna poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miroslav Aleksić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama o lokalnoj samoupravi. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Miroslav Aleksić predložio je da se na osnovu člana 92. Poslovnika dnevni red dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, ja moram prvo da prokomentarišem, bio sam minut van sale i zanimljivo mi je da ste odmah istog trenutka mene prozvali, kao maločas i kolegu Konstantinovića. Dakle, postoji redosled, možda je koincidencija, ali prosto sam morao da zapazim.
Ponesite karticu, sledeći put neće biti zabune. Ovako ste u sali.
Dakle, što se tiče Predloga zakona o izmenama Zakona o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, smatram da je neophodno staviti ovaj predlog na dnevni red zato što danas kada svi govorimo o poljoprivredi i šansama koje imamo u poljoprivredi moramo to pokazati na delu. Mi u Srbiji imamo preko 630 hiljada poljoprivrednih gazdinstava, malih, zvanično registrovanih i to svakako predstavlja veliki potencijal za našu zemlju. Međutim da bi svako to porodično i poljoprivredno gazdinstvo moglo biti mala porodična firma treba država da pomogne i treba izvojiti više sredstava za ulaganje u poljoprivredu, kao i za podsticaj. U skladu sa tim, kao i da bi ojačali svoja poljoprivredna domaćinstva sa jedne strane, a sa druge se borili sa svetskom konkurencijom, neophodno je promeniti određene članove Zakona o podsticajima. Tu pre svega mislim na član 15. stav 4. gde je premija za mleko predviđena sa sedam dinara, predlažem da bude minimum 10 dinara, s obzirom na to da je u zemljama EU ista premija 24 euro centa ili 30 dinara. Onog trenutka, napominjem, kada Srbija bude skinula prelevmane na uvoz mleka, naši proizvođači mleka neće biti konkurentni, imaće veliki problem da svoje mleko prodaju u svojoj zemlji i na svom tržištu. Isto tako predlažemo da se na minimum 8.000 dinara podignu podsticaji za biljnu proizvodnju, kao i na minimum 8.000 za regres, đubrivo, gorivo i seme. Dakle, poljoprivreda jeste grana privrede koja može Srbiji pomoći, ali mora se u nju uložiti. Nema opravdanja da nemamo dovoljno para za ulaganje u poljoprivredu, već je samo pitanje da li to želimo ili ne. Na kraju, možemo deo sredstava uzeti i od „Beograda na vodi“, uložiti u poljoprivredu, sigurno bi imali mnogostruko veliki značaj za Srbiju, a poljoprivredu neće moći da pokrenu magična rešenja poput Arapa ili Nemaca koje ovde predstavljamo u Srbiji kao pokretače poljoprivrede, već naši poljoprivrednici kojima se moramo okrenuti i uz podsticaje pružiti pomoć i priliku da razvijaju svoju proizvodnju i sami sebe uposle. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 19, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 153 narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Miroslav Aleksić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o lokalnoj samoupravi. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Zahvaljujem. I pored toga što slušamo priče od Vlade Republike Srbije koliko brine o mladima, slušamo priče o dualnom obrazovanju, slušamo priče o značaju i reformi obrazovanja, ja evo već drugi put zaredom predlažem jednu dopunu dnevnog reda koja bi trebala da je interes svih nas. Ne vidim razlog ni prvi put zašto je odbijen, ali ja ću ponoviti i sada na ovoj sednici Skupštine. Dakle, radi se o Predlogu dopune Zakona o lokalnoj samoupravi, gde u članu 16.a treba predvideti da lokalne samouprave mogu da uređuju, obezbeđuju stipendiranje učenika i studenata. U današnjoj zakonskoj regulativi u nadležnostima lokalne samouprave nije izričito navedeno da lokalna samouprava može stipendirati đake i studente. To stvara određene probleme za gradove i opštine koji to žele da rade. Dakle, stipendiranje u današnjoj zakonskoj regulativi u nadležnostima lokalne samouprave nije izričito navedeno da lokalna samouprava može stipendirati đake i studente, i to stvara određene probleme za gradove i opštine koji to žele da rade. Dakle, stipendiranje učenika jeste ulaganje u znanje u budućnost onih lokalnih samouprava koje to žele i da ne bi imale probleme sa DRI ili drugim institucijama koji kontrolišu rad lokalnih samouprava, neophodno je usaglasiti Zakon o lokalnoj samoupravi sa Zakonom o učeničkom i studentskom standardu, gde je to već predviđeno da jedinice lokalne samouprave mogu da rade. To nije podrška samo za đake, već i za roditelje koji izdvajaju sredstva za svoje studente i svoje đake. Danas kada se suočavamo sa činjenicom da u 2015. godini Srbiju je napustilo 58 hiljada ljudi, to je razlog više da o ovome danas razgovaramo. U situaciji kada je Srbija druga u svetu po broju visokoobrazovanih kadrova koji iz nje odlaze, moramo razgovarati takođe o ovoj temi. Tako da smatram da ovo predstavlja jedan predlog koji je korektan, bilo za poziciju, bilo za opoziciju. Tiče se budućnosti naše zemlje i tiče se budućnosti naših mladih ljudi i tiče se podrške porodicama onih ljudi koji imaju danas studente ili đake. Dakle, smatram da će to biti još jedan način da đaci i studenti koji posle svog završenog obrazovanja, odnosno školovanja, da li u lokalu ili u nekim drugim gradovima, treba da se vrate i ostanu u svojim mestima i da u tim svojim mestima zapravo se trude da pokrenu ta svoja mesta, da svoja znanja i iskustva koja su stekli iskoriste upravo u tom smeru. Prema tome, smatram da ovaj Predlog zakona treba da se nađe na dnevnom redu i molim vas da prihvatite predlog izmene zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 158 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Miroslav Aleksić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o porezu na dobit pravnih lica.
Zahvaljujem. Danas kada se suočavamo sa još jednom činjenicom, a to je da od 2014. godine pa do danas imamo najmanji rast BDP od 2000. godine, što jeste zvaničan podatakMinistarstva finansija, moramo da vidimo kako možemo da pružimo pomoć malim i srednjim preduzećima koji treba da budu nosilac privredne aktivnosti u Republici Srbiji. Predložio sam zakon o dopunama Zakona o porezu na dobit pravnih lica, zato što postojećom zakonskom regulativom i Zakonom o porezu na dobit pravnih lica jesu predviđene određene podsticajne mere i institut poreskog oslobođenja, ali za pravna lica koja kumulativno zaposle 100 i više radnika koji imaju značajne investicije u kapital. Smatramo da je neophodno zakonom stvoriti i one pravne uslove i omogućiti da ne samo ta velika, već pre svega mala i srednja preduzeća dobiju mogućnost da određene podsticaje ostvare, naročito kada je u pitanju otvaranje novih radnih mesta. Stoga predlažem novi član 44a, koji kaže da poreskom obvezniku koji u poslovnoj godini na neodređeno vreme, a najmanje na dve godine zaposli nove radnike, poreska osnovica se umanjuje, a iznos uplaćenih zarada novozaposlenih radnika uvećana za doprinos iz obaveznog socijalnog osiguranja koje plaća poslodavac. Takođe, predlažem i uvođenje novog člana 44b za novoosnovano pravno lice u privredno nedovoljno razvijenim opštinama koje obavlja proizvodnu delatnost da se oslobađa poreza na dobit za prve tri godine od početka obavljanja delatnosti na dobit ostvarenu upravljanjem delatnosti u nedovoljno razvijenoj opštini. Na taj način s jedne strane stimulišemo ljude da zapošljavaju nove radnike, stimulišemo preduzeća koja treba da razvijaju svoj biznis, stimulišemo i preduzetnički duh, a sa druge strane i dajemo priliku da u onim nerazvijenim delovima Srbije imamo otvaranje novih firmi, otvaranje novih malih i srednjih preduzeća i na taj način povećanje privredne aktivnosti u Republici Srbiji. Ono što je ovde još jako važno i što ovde moram da napomenem, izmenom ovog zakona praktično bismo na neki način uvažili i naša mala i srednja preduzeća i naše privrednike da ne budu oni neko ko će biti u podređenom položaju u odnosu na one velike investitore, pre svega mislim na strane investitore koji dolaze i uzimaju hiljade evra, od pet do deset i više, vidimo čak neki i 20 hiljada evra po zaposlenom radniku. Ovako bi naši mali preduzetnici koji nose privredu Srbije mogli da dobiju neku korist i razvijaju svoja preduzeća.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 25, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog Rezolucije Narodne skupštine o priznanju i osudi genocida nad Jermenima počinjenom u Osmanskom carstvu u periodu od 1915. godine do 1922. godine. Izvolite poslaniče.
Hvala lepo. Godinu dana ponavljam ovaj predlog. Argumenti su i danas isto tako jaki kao što su bili i pre godinu dana. Dakle, 24. aprila prošle godine je bilo 100 godina od početka genocida nad Jermenima koji je izvršen od strane Osmanskog carstva u periodu od 1915. godine do 1922. godine. Znači, to nema veze sa aktuelnom Turskom. To ima veze sa tim vremenom. Preko 20 država uključujući i Rusku Federaciju, Grčku, Belgiju, Francusku, Kanadu, Kipar, Italiju, Švajcarsku, Argentinu, Urugvaj, Švedsku, Liban i druge je osudilo ovaj genocid. Srpski narod, a bogami i ostali građani Srbije imaju puno razloga da pokažu saosećanje sa žrtvama ovog genocida jer smo i mi nekoliko puta u novijoj istoriji u poslednjih 100 i nešto godina, 100 godina bili žrtve genocida. Da bismo dobili još dodatni argument, dodatno pravo da potpuno opravdano tražimo osudu genocida nad građanima Srbije, nad Srbima i svim drugima, mislim da je red da se pridružimo ovoj eminentnoj grupi država koje su to već uradile u slučaju genocida nad Jermenima. To, ponavljam, ne bi imalo nikakve, niti može da ima bilo kakve veze sa našim aktuelnim spoljnopolitičkim odnosima i sa Turskom i sa drugim državama u regionu, nego bi to bio način da se jedno nedelo koje je učinjeno pre 100 godina predstavi pre svega srpskoj javnosti u jasnom svetlu koje do sada nije postojalo, a da, ponavljam, time Srbija dobije još dodatne argumente da traži isti takav odnos prema svojim žrtvama u bliskoj prošlosti. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 26, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 153 poslanika. Konstatujem da Skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o planiranju i uređenju prostora i naselja. Izvolite poslaničke.
Još jednom po peti ili šesti put predlažem da se na dnevni red sednice stavi, razmatra i donese odluka pozitivna o Predlogu zakona o planiranju i uređenju koji bi trebalo da reši ovo teško pitanje za Srbiju. Već sam govorio o tome da je pojam – divlja gradnja teško prevodiv na bilo koji priznati jezik, osim na neke jezike u našem okruženju, a to je posledica zajedničkog bivstvovanja u nekoj zajedničkoj državi, da u bilo kojoj države EU teško možete da naiđete na situaciju da postoji divlja gradnja zato što jeto stvar koja je zabranjena decenijama, vekovima, gde nije nikada postojala nikakva socijalna, etnička, nacionalna, vremenski ili bilo kakva tolerancija koja je dopuštala da se to desi. Godine 2003. je donet jedan dobar zakon za tu oblast koji je predviđao kaznu zatvora za onoga ko počne gradnju bez dozvole za gradnju. Taj zakon je stupio na snagu šest meseci posle svog donošenja i na prvom slučaju koji se ticao objekta tadašnjem ministra za infrastrukturu i građevinu je prekršen, tako da nakon toga praktično nije sprovođen na adekvatan način. Pre par meseci smo dobili Zakon o ozakonjenju, koji je trebalo da nam reši to pitanje, kao jedan od mnogih pokušaja da se to pitanje reši. Naravno, nije se rešilo ništa od toga. Imamo svuda po Srbiji masu nelegalnih objekata u kojima ljudi žive i po nekoliko generacija, plaćaju porez, priključeni su na struju, vodu, kanalizaciju, plaćaju sve dažbine i nemaju nikakva prava da, recimo, taj objekat stave pod hipoteku ili da ga upotrebe na neki drugi način. Ne mogu ni da ga prodaju sada legalno. To je sve posledica lošeg stanja u toj oblasti. Naravno, imamo po Beogradu to nešto što se malo gradi, a gradi se bez dozvole. Najeklatantniji primer za to je „Beograd na vodi“. Kao što smo saznali, Ministarstvo nadležno za tu oblast je odbilo da izda dozvolu za izgradnju tzv. Kule, koja više ne liči na kulu po novom projektu, nego na nešto srušeno, ali to nije važno, jer kažu nije podneto prema propisima, a inače se tamo kaže, opet predsednik Vlade i ovi oko njega, da se tamo gradi u najvećem. Znači, tu imamo u javnosti, na javnom servisu i na svim drugim servisima, čiji god da su, imamo javno hvaljenje predsednika Vlade da se nešto gradi protivno propisima. Zato je neophodno doneti jedan dobar zakon. Taj tekst zakona je u proceduri već godinu dana. Bilo ko ko bi moga da pokaže svoju pismenost čitanjem, mogao je da se izjasni prema tome i da se to prihvati.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Izvolite.
Hvala lepo. I ovo je jedan malo stariji predlog, ali aktuelnost je svakodnevna, tako da neće biti veća šteta što već nije usvojen, ali bi bilo dobro da bude usvojen da bi se sprečila dalja šteta. Vrlo jednostavan zakon, jako opasan za aktuelnu vlast, kaže da se u Zakonu o visokom obrazovanju, u članu 4. posle tačke 1. dodat tačka 1a, koja glasi – akademska čestitost, član 2, da član 5. postaje član 5a, a suština je da se akademska čestitost zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, kao i na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava, što je očigledno nešto što se ne poštuje u Srbiji poslednjih verovatno desetak godina. Intenzivno vidimo ljude na najvišim državnim funkcijama koji to eksplicitno nisu poštovali, od predsednika države, ministra unutrašnjih poslova, gradonačelnika Beograda i ko zna koga još. Ovo je samo prvi red, verovatno da se na stotine broje ljudi koji su posegli za tuđim autorskim pravima u izradi pisanih radova, a takođe da su i plagirali, neki čak i svoje radove. Dobio sam pre neku nedelju odgovor Vlade, gde kažu da se Vlada sprema da reši taj problem u ovom zakonu novim predlogom zakona, ali ne na ovaj način, jer se ovaj moj predlog bavi samo pisanim radovima. Naravno, za nekoga ko malo zna srpski jezik, jasno je da ova rečenica koja glasi – akademska čestitost se zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, kao i na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava, tekst iza zareza ili zapete potpuno obuhvata sve forme zaštite tuđih autorskih prava. Tako da, bilo bi dobro da se ovaj predlog stavi na dnevni red. Napravljen je prostor, vidim da skupštinska većina nije glasala za pet-šest predloga Vlade, što je jako dobro. Ne znamo o čemu se radi, ali mi dobro zvuči generalno. Pošto postoji taj prostor i postoji nesumnjiva volja narodnih poslanika da rade i noć i dan i po kiši i po snegu i uvek kad je to potrebno za dobro građana Srbije, ja vas pozivam da svojim glasanjem stavimo na dnevni red ovaj dobar predlog zakona. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakoni o izboru narodnih poslanika. Izvolite.
Hvala lepo. Ovde predlažem da se doda član 49a, koji glasi – Zabranjeno je iznajmljivanje termina u svim elektronskim medijima koji se emituju na teritoriji Republike Srbije pod podnosiocima izbornih lica za prenošenje predizbornih skupova, političkih poruka i reklama. Znači, da prevedem, ako nije jasno, predlog je da se ukine mogućnost komercijalnog reklamiranja političkih stranaka i drugih podnosilaca izbornih lista na elektronskim medijima. Zašto? I na poslednjim izborima i na izborima pre njih i na mnogim izborima pre toga je očigledno bilo da vladajuće partije u tom trenutku imaju ogromnu prednost u odnosu na opoziciju time što imaju naravno puno više para, što legalno, što nelegalno, i puno više mogućnosti, što legalnih, što kriminalnih, da u političkom marketingu potroše mnogo više para, da zauzmu mnogo više vremena na medijima i da time svojim porukama na nelegalan način obaveste veliki broj građana, veći nego što to može da učini opozicija. Naravno da se treba boriti i protiv kriminalnog dela tog običaja, ali ovde je prvi korak da se borimo protiv legalnog dela. Jer, to nisu pare političkih stranaka, kao što znamo, to su pare poreskih obveznika Srbije, odnosno građana Srbije. Teško da su oni, plaćajući porez po bilo kom osnovu, imali želju da gledaju stupidne reklame onih za koje će glasati ili onih za koje neće glasati. Da ne ulazim dublje u estetsku ocenu tih reklama, to nije tema. Tema je da se napravi ravnopravnost političkih učesnika u političkoj kampanji. Koji je kriminalni način da se to radi? Tako što se kroz javna preduzeća, javne ustanove, kroz akcije koje sprovodi Vlada, televizijama plaćaju te usluge, navodno za reklamiranje borbe protiv bele kuge, sigurnosti u Saobraćaju, zaštite od ne znam čega, a u stvari time se avansno, nelegalno plaća veliki deo vremena koji se kupuje za emitovanje političkih poruka. Koja je alternativa? Kažu – pa, neće ljudi znati šta su političke poruke stranaka. Alternativa je u onome što nemamo u poslednje četiri godine, a to je da predsednik vladajuće partije sedne sa svojim političkim neistomišljenicima u javnu debatu na nekoj televiziji i da se tu na najjednostavniji način suoče mišljenja, bez trošenja para poreskih obveznika. To se nije desilo, jer predsednik najveće vladajuće stranke trenutno nema hrabrosti da izađe na takav duel.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 poslanik. Konstatujem da ovaj predlog nije prihvaćen. Narodni poslanik Balša Božović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica o ulozi i odgovornosti najviših organa vlasti u bespravnom rušenju objekata u beogradskoj četvrti Savamala i utvrđivanje činjenice odgovornosti lica koja su izvršila rušenje navedenih objekata. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, nas u javnosti su zbunile pre svega izjave državnih zvaničnika kada je u pitanju nasilje u beogradskom naselju Savamala, kada je u noći 24. aprila, dok su se brojali glasovi, više desetina razbojnika sa fantomkama i bejzbol palicama kidnapovala građane, rušila privatnu imovinu, dok se pritom policija nije odazivala na poziv zastrašenih i uplašenih građana, komunalna policija nije želela da izađe na teren jer je govorila da to nije njihova nadležnost nego nadležnost policije i u tih nekoliko časova ukinut je Ustav, ukinuti su zakoni, Beograd je postao nebezbedno mesto za život, kao što to tvrdi, naravno, i studija o bezbednosti, koja je Beograd stavila na drugo mesto najnebezbednijih gradova u Evropi, odmah nakon Kijeva. Anketni odbor sam predložio iz prostog razloga što se u jednom momentu predsednik Vlade Republike Srbije oglasio da su za rušenje objekata u Savamali, protivzakonitog rušenja, i za nasilje krivi najviši gradski organi grada Beograd. U međuvremenu imamo izjavu gradonačelnika Beograda, koji tvrdi da premijer nije mislio na vrh gradske vlasti i onda ne znamo ko je do kraja, na osnovu kojih informacija, tvrdio da je vrh gradske vlasti u to umešan, a s druge strane, očigledno nemamo informacije na osnovu kojih gradonačelnik Beograda tvrdi da nije grad Beograd taj koji je umešan u ovo nasilje. Anketni odbor bi, naravno, utvrdio sve činjenice i u skladu sa izveštajem Zaštitnika građana, koji je više nego poznat javnosti, utvrdio sve ono zbog čega se to nasilje dogodilo, šta je tome prethodilo i kakve su bile posledice, jer ako uzmemo u obzir da su gradske službe danima nakon toga uklanjale dokaze sa područja Savamale, gde su privatni objekti korišćeni kao magacin i odlaganje nečijih stvari, što za stanovanje, bili rušeni bagerima od strane ljudi koji su imali fantomke i koji su jednog čoveka kidnapovali, oteli mu mobilni telefon. Nažalost, taj svedok više nije među živima. Ne upirem ni u koga prstom za ovo nasilje. Verujte mi da bih to rado uradio kada bih imao dokaz. Još uvek dokaz nemam. Nekoliko odbornika i poslanika zaista predano radi na ovom slučaju i mislim ako bilo šta postoji, a da se krije, onda razumem da vi nećete usvojiti ovaj predlog. Ukoliko ništa ne krijete, hajde da usvojimo anketni odbor. Zahvaljujem.
Vreme. Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje za je glasalo – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Balša Božović predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i izdavanja građevinskih dozvola radi realizacije projekta „Beograd na vodi“. Izvolite.
Ovo pitanje koje smo postavljali evo već više od godinu dana jeste gde je ovde javni interes i gde građani Srbije imaju interesa kada je u pitanju izgradnja projekta „Beograd na vodi“. Leks specijalis jeste čedo međudržavnog sporazuma između Srbije i Ujedinjenih Arapskih Emirata koji služi da bi se tajkuni iz Ujedinjenih Arapskih Emirata dodatno obogatili na račun resursa i imovine građana Srbije. Podsećam da je ovaj projekat trebalo da obezbedi tri i po milijarde evra investicija, na kraju smo došli do svega 150 miliona. Kada se u ugovoru koji je proistekao iz leks specijalisa utvrdi na koliko godina se gradi ovaj projekat i podeli se ta suma sa 30 godina, Beograd i Srbija godišnje ima od zajedničkog preduzeća „Beograd na vodi“ svega pet miliona evra. Sa pet miliona evra godišnje ne možete da pokrenete građevinsku industriju, što je bila osnova za donošenje ovog zakona. Sa pet miliona evra godišnje ne možete u Srbiji i Beogradu da izgradite apsolutno ništa, sem stanova koje će koristiti tajkuni, čiji je kvadrat tri i po hiljade evra. Ko će tu živeti? Tu se gradi šoping mol, tu se gradi neka kafana koju će voditi neki iz vrha SNS. Gde je tu javni interes za građane Beograda? Gde je ovde cilj kako naše društvo treba da izgleda? Imamo ljude koji odlaze iz Srbije svakodnevno, 58 hiljada u 2016. godini, to su podaci OECD-a. To su najhrabriji, oni koji znaju da rade, lideri su otišli iz naše zemlje i žive u inostranstvu, a mi svoje resurse dajemo tajkunima iz druge zemlje da bi bili bogatiji nego što jesu, da se grade ne socijalni stanovi za mlade bračne parove, ne socijalni stanovi za mlade naučnike, ne stanovi za one koji su osvajali medalje na olimpijadama nauke, nego isključivo za one koji imaju novca da kupe stan za tri i po hiljade evra po kvadratu. A gde je tu javni interes? Od čega će ovde građani Srbije imati koristi? Dakle, leks specijalis mora da se stavi van snage, zato što mi želimo da živimo u jednoj uređenoj zemlji, u uređenom društvu gde vlada vladavina prava, a ne vladavina nekoliko ljudi koji će dozvoliti da neko izgradi šoping mol, hotel i kafanu i to proglasiti javnim interesom. Ovde nema javnog interesa, ovo je mimo Ustava Republike Srbije, mimo interesa građana Srbije koji će sve ovo platiti svojim smanjenim platama i penzijama. Zahvaljujem.
Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 151 narodni poslanik. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Balša Božović predložio je dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice Skupštine. Ovaj sporazum je krovni sporazum za pljačku Srbije. Mladi koji nešto znaju, mladi koji su hrabri odlaze iz zemlje zato što nemaju uslova da ovde steknu svoj neki imetak i da vežu sudbinu za ovu zemlju. S druge strane, ovim sporazumom se omogućava tajkunima, kako domaćim tako i stranim, iz Ujedinjenih Arapskih Emirata da budu još bogatiji nego što jesu, nauštrb onih koji odlaze iz Srbije. Dakle, za naše nema uslova, ali za njih postoje uslovi. To postavlja pred nas jednu veliku obavezu, a to je pitanje šta je naš cilj i kakvo društvo mi želimo da imamo u Srbiji. Državu u kojoj se ne poštuje Ustav, državu u kojoj se ne poštuju zakoni ili državu koja brine o svojim ljudima koji neće sutra odlaziti iz ove zemlje, državu u kojoj se poštuju zakoni i poštuje njen Ustav? Mislim da je veoma važno da se naglasi da je Sporazum omogućio donošenje leks specijalisa i Ugovora o „Beogradu na vodi“ zato što je povlastio određenu grupu ljudi koja se našla u boljem položaju nego svi ostali građani Srbije da ne samo grade na području Savskog amfiteatra, već da imaju mogućnost i kada je u pitanju poljoprivredno zemljište u Srbiji da ga dobijaju po beneficiranim uslovima na dugoročni zakup, bez tendera, bez javnog poziva, da nemamo javne konkurse za idejna rešenja. Pretvorili smo se u neku zemlju trećeg sveta, gde ne važe pravila, zakon i Ustav, gde se ne poštuje vladavina prava. Onda nije čudo što 58 hiljada ljudi odlazi samo ove godine iz Srbije. Preko 130 hiljada je otišlo od 2012. do danas, za ove četiri godine. Dakle, moram da podsetim da su to oni koji su lideri u svojim oblastima, oni koji imaju hrabrost, oni koji imaju znanje. Ako Srbija ne bude sačuvala znanje da ostane ovde, mi ćemo biti društvo robova za deset godina od danas. Imaćemo one koji rade na trakama deset sati u pelenama, a one koji su radna snaga za ona područja koja su visokotehnološkog razvoja, oni će odlaziti iz Srbije i pomagati drugim zemljama u svom razvoju. Mislim da ovo veoma važno da se zna, ovaj sporazum mora da se prekine u ovoj Skupštini. Ovo je bruka i sramota Skupštine Republike Srbije jer je dozvolila tajkunima iz druge zemlje da uzimaju i pljačkaju naše resurse, dok naši mladi ljudi ne mogu da nađu posao u Srbiji. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 16, protiv - niko, uzdržanih nema, nije glasalo 146 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Balša Božović, predložio je da se dnevni red dopuni tačkom Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija. Izvolite.
Zahvaljujem. Godine 2000. Demokratska stranka, podsetiću vas, je vratila dugovanja penzionerima. To će uraditi ponovo, s obzirom da je prekršen Ustav, u ovom slučaju koji je uradila Vlada Srbije, uradila je za jedan broj penzionera, 700.000 njih kojima su penzije neustavno i protiv zakonito smanjene. Ljudi su imali koeficijent na osnovu doprinosa koji su uplaćivali ceo svoj život. Penzije su stečeno pravo, penzije su imovina koju ne možete nekome oduzimati. S druge strane, Vlada kaže i tvrdi da je razlog neustavnog smanjenja penzija taj da se izvrši finansijska konsolidacija i da će se ovaj novac pametnije utrošiti nego do sada. On se nije utroši da bi se njihovi unuci zaposlili. Novac od uštede penzija, odnosno od otimanja penzija, nije se utrošio na škole, na obdaništa, na mlade bračne parove, nije na decu, na školske autobuse, na toalete u osnovnim školama. On se utrošio da bi neko mogao da gradi „Beograd na vodi“, on se utrošio na to da su se subvencionisale privatne televizije lidera mnogih opština i gradova ispred SNS, on se utrošio na protiv-pravno rušenje Savamale. Zato će se iz budžeta nadoknaditi ono što je napravljeno kao šteta licima kada je u pitanju rušenje privatne imovine. Dakle, lista prioriteta apsolutno ne postoji. Nismo dali mladima stipendije. Ukinuli smo subvencije kada su u pitanju bebi paketi,kada su u pitanju trudnice i porodilje, ukinuli smo mnoge stvari koje se tiču …
Način isplate penzije ste predložili.
Tako je. Ukinuli smo kao Srbija, mnoge stvari koje su pomagale našim građanima usled smanjenja penzija i plata, kvalitetniji život, ali penzionerima smo sa druge strane oteli nešto, i mislim, odnosno vi ste to uradili. Predlažem ovaj zakon po hitnom postupku da bi se smanjile katastrofalne posledice, jer danas penzioneri gube svoje dostojanstvo. Vi im na ovaj način uzimate ono što je njihovo, to je imovina koju su stekli krvavim radom i mislim da je sramota da ustavni sudovi mnogih zemalja, Portugalije, Grčke, Italije, su ovaj problem rešile, jer su ga proglasile neustavnim, a da Srbija o ovome ćuti. Ustavni sud i sudije Ustavnog suda nisu reč rekle o ustavnosti ovog zakona, govorile su samo o obrazloženju predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića. To je nedopustivo. Zahvaljujem.
Stavljam na glasanje predlog. Inače, predložili ste redovan postupak, tako da ne može hitan da bude redovan. Ponovićete onda. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 17, protiv - niko, uzdržanih nema, nije glasalo 144 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Balša Božović, predložio je da se dnevni red dopuni tačkom Predlog zakona o dopunama Krivičnog zakonika. Izvolite.
Zahvaljujem. U prošlom sazivu Skupštine RS, narodni poslanik Dragan Šutanovac je imao ideju i borio se za ovaj zakon, za zakon koji će u velikoj meri zaštititi žrtve porodičnog nasilja i ne samo porodičnog nasilja nego nasilja u svim sferama društva. Dodaje se nekoliko članova u Krivični zakon. Članovi 1, 2, 3, 4. i 87a. se dodaju i menjaju. Ono što je veoma važno jeste da se ovde radi o enormnom povećanju krivičnih dela nasilničkog ponašanja u 2015. i 2016. godini. Ovde nema nikakvog politikanstva. U pitanju je nasilničko ponašanje u porodici koje, kada se evidentira prijava o nasilničkom ponašanju, nekome mora istog momenta da se oduzme naoružanje koje ima u svojoj kući. S druge strane, ne sme da mu se dozvoli nošenje oružja, ne sme da mu se dozvoli izdavanje odobrenja za nabavljanje oružja, jer se dešavalo nekoliko puta, ponavljam, dešavalo se da se evidentira nasilje u porodici, da policija ima prijavu, da tog čoveka pusti, da mu ne oduzme oružje, da se nedelju dana kasnije dogodi da neko sa svojim privatnim naoružanjem koje ima ukući, pobije pola porodice. Molim vas, ovo je stvar koja se tiče bezbednosti ljudi u Srbiji. Molim vas da zajedno ovaj zakon koji je predložio Dragan Šutanovac u prošlom sazivu, svi zajedno podržimo. Oko njega se digla velika prašina zato što zaista na ovaj način mi čuvamo živote ljudi kada je u pitanju, pre svega, porodično i svako drugo nasilje. Nasilnicima moramo oduzimati oružje koje oni imaju po zakonu, jer ne smeju da drže oružje po zakonu oni koji su evidentirani kao nasilnici ili kao počinioci porodičnog nasilja. Još jednom vas molim, da ako treba zajedno, ovo bude zajednički predlog, ali je predlog taj koji u velikoj meri sužava mogućnost da se dogode one stvari koje su se dešavale 2015, 2014, 2013, 2012, 2011, 2010. i godinama unazad, da neko ko je evidentiran a ima oružje po zakonu, to oružje iskoristi nekoliko dana nakon nasilničkog ponašanja u porodici. Zaista je važna stvar i mislim da ne postoji razlog da Poslanički klub SNS odbije ovaj Predlog zakona. Zahvaljujem.
Stavljam na glasanje ovaj predlog da se uvrsti u dnevni red današnje sednice. Zaključujem glasanje. Za je glasalo – 16, protiv - niko, uzdržanih nema, nije glasalo 146 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti u vezi sa rušenjem objekata u Beogradu, u delu grada poznat kao Savamala, 25. aprila 2016. godine. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, kolege poslanici, puno je razloga za formiranje ovog anketnog odbora i kolega Balša Božović ima sličnu inicijativu kao što je inicijativa moje poslaničke grupe, a to je da, s obzirom da evo skoro već šest meseci institucije sistema, kako to govorimo, ne rade svoj posao i javnost ne dobija odgovor o tome šta se dešavalo u noći između 24. i 25. aprila ove godine, u Savamaloj i kako je na nekoliko sati država Srbija na toj teritoriji prestala da postoji, mislimo da je onda odgovor da se u Skupštini Srbije formira anketni odbor koji bi dao odgovor na ta pitanja. Omiljeni mislilac, sociolog našeg predsednika Vlade, sociolog Maks Veber, dao je definiciju države kao ljudske zajednice koja polaže pravo na monopol fizičke sile. Ono što je naše pitanje i suština na koje želimo da dobijemo odgovor, ko se to odrekao države i njenog jedinstvenog monopola na silu u toj noći i dao pravo nekim ljudima da primenjuju silu nad državljanima, građanima Republike Srbije? Ako je to moglo da se desi tada, bez kazne, onda je samo pitanje kada će se to desiti ponovo i zato mislimo da je ovo pitanje vrlo važno i da na njega moramo da dobijemo odgovor. Šest meseci imamo ćutanja institucija sistema. Mi smo podneli ovaj predlog 6. juna, dva dana pre nego što je predsednik Vlade, a tada mandatar ili tehnički premijer, ne znam ni ja kako da tu funkciju u tom trenutku pravilno definišem, rekao da je za rušenje u Savamaloj odgovoran vrh gradske vlasti. Znači, od tada je prošlo četiri meseca. Mi to pitanje nismo stavili u predlog o formiranju ovog anketnog odbora, ali sasvim je sigurno da je to ključno pitanje da li je premijer saslušan od strane tužioca, s obzirom da je imao saznanja o izvršenju krivičnog dela i rekao tužiocu svoja saznanja za koja je tada javnosti rekao da ima čvrsta saznanja da je pre toga imao neke sumnje i sporedna saznanja, ali da u tom trenutku, kada govori i obraća se građanima, da je odgovoran vrh gradske vlasti, onda ima tačna saznanja ko je i zbog čega odgovoran. Da li je, između ostalih pitanja, a pitanje na koje tražimo je da li je predsednik Vlade saslušan od strane tužioca kako bi dao odgovor ko je iz vrha gradske vlasti odgovoran za rušenje u Savamaloj? Hvala.
Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 147 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Ja sam razumela da ste se menjali sa poslanikom Zoranom Živkovićem. Je li to u redu? Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o finansiranju političkih aktivnosti. Izvolite.
Hvala, kolega Đurišiću. Predlog Zakona o finansiranju političkih aktivnosti je zajedno sa onim Predlogom Zakona o izboru narodnih poslanika i tiče se takođe promene u tome da se zabranjuje, odnosno izuzima mogućnost komercijalnog reklamiranja političkih stranaka i drugih podnosioca izbornih lista na izborima. Ja sam rekao glavne argumente za to, ali mogu da ih ponovim. Glavni argumenti su da se na taj način favorizuje vladajuća stranka, koja god da je u tom trenutku, koja na legalan i nelegalan način troši narodne pare, novac građana Srbije iz budžeta za maksimalno estetski neprihvatljivo, moralno neprihvatljivo reklamiranje svojih političkih ideja, ciljeva i programa, a time se u loš, negativan, podređen položaj stavljaju drugi predlagači. Naravno da to ne uspeva uvek da odredi izbornu volju građana. Naravno da se dešava i obrnuto, da oni koji su uložili desetine miliona izgube izbore i to će se dešavati i u budućnosti. Ali, generalno, nije ovde pitanje kako će i šta će biti sa političkim strankama, sa njihovim liderima i sa onima koji loše glume u tim spotovima, nego je pitanje šta je sa narodnim parama. Troši se ogroman novac i iz budžeta, i direktno i indirektno i zakonito, ponavljam, i nezakonito. To su pare koje su mnogo veće nego što je, recimo, ušteda od onog smanjivanja novca lokalnim samoupravama koje ste izglasali pre sedam dana, a sa tim parama može da se napravi puno toga, pre svega, da se deca ne leče sms porukama. To je osnovna stvar koju trebamo. Znači, nije to humanost, to je sramota za jednu državu, da imamo reklame na televiziji, koje su naravno besplatne, ali ipak pozivaju građane da se deca od teških bolesti leče humanošću koja se pokazuje kroz sms poruke, a sa druge strane se desetine miliona evra troše na reklamiranje javnih preduzeća, što je u stvari reklamiranje stranke koje ih vode i na političke stranke u okviru kampanje. Ako uporedite ta dva iznosa, apsolutno bi bilo dovoljno para za lečenje svih bolesnika i dece i starijih od svih bolesti koje su neizlečive u zdravstvenim ustanovama u Srbiji. Prema tome, to je suština mog predloga, a mislim da je obrazloženje vrlo jasno. Konačno, u polovini država EU to je zakon, znači, nema komercijalnog reklamiranja političkih stranaka nikad.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 146 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Zoran Živković predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Zakona o Vladi.
Ovim predlogom, koji je bio predložen pre poslednjih izbora, menja se član 11. Zakona o Vladi i naslov iznad njega, i sada oni treba da glase – Zdravstvena sposobnost zarez, nespojivost i sukob interesa; član 11. pre izbora Vlade, svaki predloženi član Vlade mora Narodnoj skupštini da dostavi lekarsko uverenje o zdravstvenoj sposobnosti za zasnivanje radnog odnosa u državnim organima; član Vlade ne može biti ni na jednoj drugoj javnoj funkciji u državnom organu, itd. Šta je promena? Promena je u tome da je neophodna zdravstvena provera zdravstvene sposobnosti budućih članova Vlade za funkcije, naporne funkcije koje ih očekuju. Ponavljam, u političkoj praksi Srbije to je već bilo prisutno 2001. godine kada su kandidati za prvu demokratsku Vladu Zorana Đinđića bili podvrgnuti lekarskom pregledu na mestu koje je referentno za to, a to je VMA. To nije nikakav specijalni pregled. To je pregled koji je isti takav kroz koji prolaze svi ljudi koji žele da se zaposle u rad u državnim organima sa malo povišenom odgovornošću, to znači od portira pa nadalje. Prema tome, mislim da tu ne treba sačekati ovaj zakon na način kako je on dočekan sa tim da je to pokušaj vređanja ili ne znam šta da je. Naprotiv, to je minimalna stvar, jer da su se takve stvari desile, ne bi nam se desila, recimo, ova situacija koja je posledica jednog nenormalnog ponašanja vlasti. Kaže - Privredni sud u Kraljevu, rešenjem to i to, upisao izmenu – briše se osnovna škola „Rastko Nemanjić Sava“, Dojeviće, i na tom mestu se upisuje osnovna škola „Kalifa Binzaid Al Nahtjan“, pa onda to isto na engleskom, sa sedištem u Dojeviću. Da li je to dokaz tolerancije? Ja sam siguran da se i naši prijatelji Bošnjaci ne mogu složiti s tim da je brisanje Svetog Save iz naziva jedne škole i da se to menja imenom ne znam kog vladara ne znam koje države, ne znam ni da li je živ, da li je mrtav. Po starom zakonu niste mogli da dajete imena živih ljudi školama, ulicama i tako nečemu. Naravno da je trebalo da se pokaže tolerancija na neki drugi način, da se napravi nova škola u susednom selu, u selu pored toga, da ta škola dobije ime nekog zaslužnog Bošnjaka iz tog kraja, a ne da se Sveti Sava briše, tako piše – briše se Sveti Sava. Zato treba da se ide na pregled, jer onaj ko pokušava da briše Svetog Savu ili nekog drugog velikog čoveka sa ovih prostora, bez obzira na naciju, taj nije normalan i taj ne može da bude u vlasti.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodna poslanica Gordana Čomić predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog odluke o obrazovanju anketnog odbora radi utvrđivanja činjenica i okolnosti koje su dovele do helikopterske nesreće u kojoj je život izgubilo sedam osoba. Izvolite.
Zahvaljujem. Trinaestog marta 2015. godine sedam ljudi je izgubilo život u spasilačkoj misiji helikopter, koji se završio tragedijom i rušenjem letilice u blizini aerodroma „Nikola Tesla“ u Beogradu. Zašto anketni odbor? Zato da se utvrdi odgovornost i sve okolnosti koje su dovele i do odlučivanja o spasilačkoj misiji, a onda i do tragičnog kraja i nestanka sedam ljudi. Dve komisije Vojske Srbije i, kako sada ovih dana saznajemo, nikad zaista početa tužilačka istraga o ovom slučaju, sadržaj ovog izveštaja, dovoljan su razlog da kad ih pročitamo vidimo da nam je neophodan anketni odbor sastavljen od po jednog narodnog poslanika iz svake poslaničke grupe, koji bi utvrdio ko je obavestio bivšeg ministra odbrane Bratislava Gašića da je potrebno pokrenuti spasilačku misiju. Ko ga je obavestio? Tog podatka nigde nema. Pokušano je da se sakrije i ko je od zamenika tužilaca, i kako, i dokle, vodio istragu. Nažalost, sada svedočimo da kada jednom počnete da se rugate vladavini prava, onda tome nema kraja, a šteta je zajednička uvek. Dakle, ko ga je obavestio? Od koga je dobio informaciju? Po izveštajima znamo da nije poštovana pisana subordinacija, da je ministar Gašić naredbe o pokretanju spasilačke misije dao usmeno. Oktobra 2015. godine dva generala Vojske Srbije, generali Bandić i Živak, kažnjeni su disciplinskim merama. Verovatno bi bili kažnjeni i marta 2015. godine da su odbili usmene naredbe ministra, jer svi znaju da je takva vrsta naredbe morala biti pismena. Zašto dva čestita vojnika ne mogu da imaju pravo na vladavinu prava? Zašto smo morali da ćutimo na stranice ispunjene beščašćem, klevetanjem i sramoćenjem Omera Mehića, objašnjavanjem da je uzrok helikopterske nesreće u tome što je bio pijan? Ja ne znam koliki moralni deficit morate da imate pa da pristanete na takvu kampanju i na takve poruke - koristi ovo, tako smo se dogovorili. Ne mogu ni da zamislim da li takvi ljudi mirno spavaju. Verovatno mirno spavaju. Verovatno im ništa ne fali, ali mislim da niko od nas nema prava da mirno spava, a da se ne donese zajednička odluka o tome da se utvrde sve okolnosti. Ko je obavestio ministra Gašića? Odakle mu informacija da je bebi bilo gde potrebna pomoć? Ko je menjao plan leta? Da li je bilo komunikacije privatnim telekomunikacionim uređajima u helikopteru? Dok to ne utvrdimo neće biti dobro ni za koga. Hvala vam.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: Za – 18, protiv – niko, uzdržanih, nema, nije glasalo 137 od ukupno prisutnih 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, koji je podneo Narodnoj skupštini 16. septembra 2016. godine. Da li narodni poslanik Marko Đurišić, želi reč? (Da.) Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, nažalost ne i javnosti, pošto je danas javnost isključena iz našeg rada, želim da skrenem vašu pažnju na nekoliko zakonskih predloga. Pretpostavljam da će sada predsedavajući dati pravo meni da, u skladu sa Poslovnikom, obrazložim nekoliko zakona koje predlažem da raspravljamo danas. Mislim da je posebno važno da razmotrite ove predloge zakona, s obzirom da na dnevnom redu ove sednice ponovo, kao i pre nedelju dana, nalazi se samo jedan jedini zakonski predlog, i to zakonski predlog izmena i dopuna, koji je predložila Vlada, a koji ima samo četiri člana. Mislim da gotovo šest meseci posle izbora, koji su raspisani da bi sa novom energijom i još brže krenuli u reforme, ovakav način rada ne opravdava ni raspisivanje izbora, ogromnu energiju i novac koji je tada potrošen, ni sve ono što ovu zemlju čeka kako bi se transformisala i postala moderna evropska država. Jedan od zakona su izmene i dopune Zakona o kulturi, koji je donet negde pri kraju prethodnog saziva, i mi predlažemo u izmenama i dopunama ovog Zakona nekoliko intervencija. Prva je da se u kulturnu delatnost uvrsti umetnička fotografija. Tada je bilo protesta udruženja i ukazivanja da je umetnička fotografija u najvećem broju zemalja, u gotovo svim modernim zemljama, prepoznata kao umetničko delo i da to što država Srbija ne radi je loše, da će dodatno umanjiti prava umetničkih fotografa, njihovu i onako tešku egzistenciju zbog kršenja autorskih prava i da smatramo da je potreba da se ispravi ova greška izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Druga stvar, oko koje je bilo mnogo polemike tada, je priča o penzijama za ugledne kulturne radnike, umetnike i tada je prvobitna ideja zakonodavca bila da se to potpuno ukine. Onda ipak pod pritiskom javnosti ostala je ova mogućnost u zakonu, ali kaže se u izuzetnim slučajevima, bez da je definisano u samom zakonu koji su to izuzetni slučajevi. Ostavljeno je ministru na arbitražu i mi predlažemo da se uvede obaveza da država onim najistaknutijim umetnicima, koji dobiju međunarodne i najviše međunarodne domaće nagrade, obezbedi nacionalnu penziju. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 140, od ukupno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, koji je podneo Narodnoj skupštini 16. septembra 2016. godine. Da li narodno poslanik Marko Đurišić, želi reč? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, ovaj zakon je donet na kraju prošlog saziva kada je parlament radio i ostvarivao svoju osnovnu zakonodavnu ulogu. Međutim, samo usvajanje ovog zakona još uvek nije proizvelo efekte, po našem mišljenju, loše, zato što je njegovo stupanje na snagu, odnosno primena odložena za 1. januar sledeće godine. Zato smatramo da je potrebno izvršiti neke intervencije kako bi ovaj zakon bio manje loš i kako bi uspeo da odgovori onoj nameri predlagača, a to je da se uvede red u ceo sistem plata. Ono što smatramo da je loše jeste što usvojenim zakonom iz ovog sistema nisu uvršćene plate zaposlenih u javnim preduzećima, javnom medijskom servisu i Narodne banke Srbije. Znamo i sami da se tu pojavljuju najveće disproporcije i najveće plate u javnom sektoru se upravo nalaze u ovom delu, u javnim preduzećima gde gotovo da nema nikakve kontrole. Vidimo da se dele trinaeste, četrnaeste, ne znam ni ja koje plate u monopolskim preduzećima koje jednostavno ne mogu da ostvaruju profit, s obzirom na svoju monopolsku poziciju na tržištu. Smatramo da je potrebno izvršiti ovu izmenu kako bi mogao da se uvede stvarni red i da se stvarno zna, da dođemo do toga da se za isti posao, da radite u bilo kom delu javnog sektora, da li je to državna uprava ili javno preduzeće ili NBS, javni servis, prima ista plata. Sledeća stvar, ovaj zakon je po našem mišljenju vrlo negativan za zaposlene. Na brojne načina umanjuje njihova prava i mi smatramo da to mora da se promeni, da se primene pravednija rešenja kod neraspoređenih radnika, s obzirom da oni sada bez ikakvog obrazloženja mogu da dobiju status neraspoređenih, dobijaju platu nekoliko meseci, a posle toga automatski im prestaje zaposlenje. Takođe, smatramo da treba da se ukine član koji govori o budžetskom ograničenju koje se postavlja kao nešto što je potrebno ispuniti, vrhunski cilj je budžetsko ograničenje, poštovanje budžeta, a ne ostvarenje one uloge koju državni organ ili javno preduzeće treba da ostvari. Smatramo da je to pogrešan princip. Mislimo da svi ovi organi postoje da bi obavljali neki posao, a ne da bi poštovali budžet. Hvala.
Stavljam na glasanje. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao – 141 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Inače, današnji dan je Međunarodni dan devojčica i ovaj zakon bi na određeni način pomogao za ostvarenje onih ciljeva koje inače na današnji dan se promovišu, a to je pravo na obrazovanje, zdravstvenu zaštitu i ostale ljudske potrebe. Nažalost, ono što nas je ponukalo da podnesemo ovaj Predlog zakona je činjenica da on nije menjan od 2009. godine i pored velike priče o tome kako Srbija ima veliki problem sa natalitetom i kako je potrebno nešto uraditi kako bi se trend koji postoji već dugi niz godina, o tome da više građana Srbije godišnje premine, nego što se rodi, da se promeni. Realnost je danas tužna, poražavajuća. Podaci govore da samo 25% dece ostvaruje neko pravo iz ovog zakona, dok je 2000. godine taj procenat bio 50%. Mi smo predložili nekoliko rešenja, ja ću probati neka od njih da vam obrazložim, ali ovo je dosta obimna promena zakona i sasvim sigurno zahteva jednu ozbiljnu diskusiju i žao nam je što u prethodnih pet godina, skoro pet godina, koliko je formirana nova većina u Republici Srbiji nije bilo sluha za ove teme i ni jedan jedini put se izmena i dopuna ovog zakona nije našla pred narodnim poslanicima. Naša ideja je da se lakše ostvari cenzus koji je potreban za ostvarenje dečijeg dodatka, kao osnovne mere podršci porodicama sa decom. Smatramo da bi kroz ovu promenu i nekoliko drugih broj dece koja bi ostvarivalo ovo pravo bi se brzo, vrlo brzo, mogao da poveća do 50%, a s obzirom sjajno stanje u budžetu kako svakodnevno slušamo i od premijera i od Vlade, to ne bi bio problem, jer ako u budžetu, kao što čujemo je milijardu evra više, mislim da na ovaj način potrošnja nekoliko desetina miliona evra ne bi trebalo da bude problem. Ovaj Predlog zakona bavi se i problemom samohranih roditelja. Poražavajuća činjenica je danas da jedna trećina samohranih roditelja živi u domaćinstvima gde je mesečno primanje po članu domaćinstva ispod 10.000 dinara i činjenica poražavajuća, da je najveći broj siromašnih i onih koji se nalaze ugroženi u siromaštvu upravo dolaze iz porodice koje žive samo sa jednim roditeljem. Ovaj zakon trebao bi da omogući veću podršku hraniteljskim porodicama kao i mnoge druge stvari. Pozivam vas, da evo, danas na međunarodni dan devojčica stavite ovaj zakon na dnevni red i da razgovaramo o poboljšanju položaja ne samo devojčica, nego sve dece u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujemo glasanje: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 142 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o privremenom uređivanju načina isplate penzija. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, Narodna skupština donela je Zakon o privremenom uređivanju načina isplate penzija pre dve godine. Poslednjih godinu dana naša poslanička grupa Socijaldemokratska stanka, Narodni pokret Napred Srbijo vam predlaže da donesemo zakon o prestanku važenja ovog zakona koji pre svega treba da vrati one penzije na nivo koji je bio isplaćivan do oktobra 2014. godine kada je zakon donet. Tada je potpuno nejasno, po nejasnom kriterijumu Vlada došla sa predlogom zakona koji je nažalost skupštinska većina usvojila da se svim penzionerima koji imaju penzije preko 25.000 dinara za procenat koji ide od 10, u nekim slučajevima i preko 25% umanje zakonski stečene penzije, njihova zakonski stečena imovina, pravdajući sve to teškom materijalnom situacijom i problemima koji postoje u budžetu Republike Srbije. Posle godinu dana od primene tog zakona mi smo počeli da slušamo priče o tome kako je stanje u srpskim finansijama nikad bolje, najbolje na svetu i da se u srpskom budžetu nalazi više ne deficit, nego suficit. Slušali smo prošle nedelje, ponavljam da taj suficit iznosi preko 120 milijardi dinara. Uštede godišnje po ovom zakonu su bile procenjene na nekih 300 do 330 miliona evra. Ako je istina to što čujemo da je u budžetu suficit od jedne milijarde evra, onda je sasvim jasno da su se stvorili uslovi da ovaj zakon koji je pre svega nepravedan, jer ne pogađa sve i pogađa one najugroženije koji ne mogu ni da se bore za svoja prava, jer nažalost, ne možete očekivati da 600, 700.000 ljudi, penzionera u poznim godinama protestvuju i bore se za svoja prava, što im je jedino ostalo posle ovakve mere i ovakve odluke Vlade. Po nama su se stekli uslovi da zakon prestane da važi. Predlažemo vam da po njegovom stupanju na snagu se penzije vrate na onaj nivo na kome su bile pre umanjenja 2014. godine, a da se razlika koja nije isplaćena u prethodne dve godine isplati u narednih godinu dana u 12 mesečnih rata. Smatramo da treba da podržite ovaj zakon, zato što je Zakon o privremenom uređivanju načina isplate penzije je nepravedan i ponižavajući za građane Srbije.
Hvala vam. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmeni Zakona o javnim medijskim servisima. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice, kolege poslanici, pitanje naplate takse kako se nekada zvalo na električnom brojilu, a danas takse za javni medijski servis koja se naplaćuje na potpuno isti način kao do 2014. godine uz račun za električnu energiju koji se isporučuje svakom građaninu koji ima brojilo. Kada je donet, pored toga što je prekršio ko zna koje obećanje vladajuće većine o tome da će ova taksa biti ukinuta, a ona je posle samo nešto više od godinu dana vraćena, ovo rešenje koje je usvojeno donelo je novu nepravdu. Naime, u zakonu je predviđeno da je poreski obveznik vlasnik svakog električnog brojila bez obzira da li je to lice fizičko ili pravno je vlasnik nekoliko električnih brojila. Pošto zakon nije predvideo mogućnost da se oslobodi recimo vlasnik električnog brojila na garaži, na nekom pomoćnom objektu u domaćinstvu, ti ljudi danas po nekoliko puta plaćaju ovu taksu. Iako danas možda ta taksa nije toliko velika, 150 dinara, ona je 150 dinara samo do kraja godine, podsetiću vas. Naredne godine ona bi mogla da bude do 500 dinara, koliko kaže zakon, zavisno kako će upravni odbor javnog medijskog servisa odlučiti. Zato smatramo da je potrebno doneti ovu izmenu koja govori o tome da se jedno fizičko, odnosno pravno lice može samo na jedno brojilo plaća tu pretplatu, a ne na nekoliko, kao što je do sada slučaj. Čuli smo danas i od poslanika vladajuće većine koji je postavio pitanje šta ćemo sa takvim slučajevima, šta će Vlada uraditi kako bi se to promenilo, evo pošto Vlada ne radi, makar ne šalju zakone, poslala je samo dva za ova dva meseca, mi vam dajemo predlog za izmenu i dopunu Zakona o javnim medijskim servisima koji treba da reši ovaj problem i da omogući da se pravednije plaća ova taksa koja je bila jedna od brojnih neispunjenih i lažnih obećanja vladajuće stranke. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o predlaganju zakona. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Drago mi je što čujem odobravanje nekih narodnih poslanika za ovaj zakon. Malo zvuči rogobatno, ali on je jednostavno naša ideja da predložimo ovakav zakon, je činjenica da ne postoje jasna pravila o tome na koji način se zakoni predlažu. Postoje opšte odredbe koje se najčešće zloupotrebljavaju vezano za donošenje i predlaganje zakona po hitnom postupku i statistika u prethodnom sazivu je poražavajuća - 54% zakona, koje je Skupština usvojila, Vlada Republike Srbije je predložila po hitnom postupku. Oni su ušli u proceduru u roku od nekoliko dana, bili donošeni bez javne rasprave, bez toga da su zainteresovani činioci mogli da kažu svoje mišljenje, stručna javnost, bez toga da su bili na vreme i upoznati sa posledicama donošenih zakona, pa su onda takvi zakoni proizveli mnoge probleme u svojoj primeni i onda su se vraćali ponovo u parlament na doradu. Da bi se te stvari promenile, mi smo predložili Predlog ovog zakona, koji malo detaljnije razrađuje proceduru predlaganje zakona - koji su to izuzetni slučajevi kada zakoni mogu da se predlože po hitnom postupku i kako skupština postupa sa takvim zakonima. Mislimo da ovaj saziv, teško je naravno brojati i praviti statistiku, s obzirom na dva predložena zakona ukupno od strane Vlade Republike Srbije, od kojih je jedan bio po redovnoj proceduri, ali evo ovaj koji smo danas stavili na dnevni red je došao po hitnom postupku i ako se o potrebi za njegovim usvajanjem govorilo mesecima unazad i o nekim rokovima, to je trebao da bude, ne znam, 1. oktobar, pa 10. oktobar, zakon smo doneli tek danas, raspravljaćemo ga, usvojiti tek do kraja nedelje i mislimo da je to loše, jer se time stavljaju oni na koje se zakon odnosi u neizvesnost. Ne znaju na kraju, s obzirom da evo javnost isključena iz ovog našeg zasedanja, nema tv prenosa, ne mogu ni da znaju o čemu se u zakonima koje Skupština donosi, šta se u njima donosi, o čemu se tu radi, na koji način će to uticati na njihove živote i mislimo da je zato potrebno doneti jedan ovakav zakon. Hvala vam.
Hvala. Stavljam na glasanje predlog. Zaključujem glasanje: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 147 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodatnu vrednost. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, više od godinu dana pokušavamo da dobijemo vašu podršku za stavljanje na dnevni red Predloga ovog zakona. Njegova suština je da se hrana za bebe oporezuje manjom stopom poreza, ne 20 kako je sada, nego 10%. Pokušavali smo da vam obrazložimo i ukažemo na brojne probleme roditelja koji zasnivaju porodicu, porodica sa decom, malom decom, koji svakodnevno moraju da kupuju hranu za bebe i za decu. Činjenica da se oni nalaze u teškom materijalnom stanju, da se zbog toga, nažalost sve manji broj porodica odlučuje na podizanje potomstva. Predlagali smo ovu meru, kao jedan početak i simbolični gest koji treba da promeni stvari u Srbiji. Nažalost, vašu podršku nismo mogli da dobijemo i kada smo govorili jednom prilikom kod izmena i dopuna Zakona o PDV sa ministrom za finansije u ovom parlamentu, on je smatrao da jedna ovakva mera ne bi verovatno imala velike efekte, pozivao se na drugu meru koja postoji u Zakonu o vraćanju PDV i da je to mnogo bolji način za podršku države porodicama sa decom. Nažalost, sada čujemo da Vlada ima nameru i tu meru da ukine i toliko pre smatramo da ovaj naš predlog zavređuje vašu pažnju s obzirom da je jedini razlog koji je ministar rekao da bi usvajanje jedne ovakve izmene donelo dodatno administriranje poreskim organima. Mislimo da poreski organi, s obzirom da ne rade već dve godine, ne izdaju poreska rešenja privrednicima koji svoj porez plaćaju paušalno, ima sasvim dovoljno vremena da odredi ono što ovaj zakon predviđa, a to je da samo potpiše šta je to hrana za bebe koja bi se onda usvajanjem ove izmene oporezovala nižom stopom PDV i usvajanjem ove mere, siguran sam da bi dali jedan mali, ali sasvim sigurno značajan doprinos porodicama sa decom i da bi pomogli da se siva ili ne znam ni ja kako da opišem slika, koja govori o tome koliko se danas beba u Srbiji rađa i kakva nam je budućnost, da bi ovaj zakon mogao da pomogne, kao i Predlog zakona koji nije dobio vašu podršku, a radi se o novčanoj podršci porodicama sa decom. Pozivam vas da ipak ovaj Predlog zakona stavimo na dnevni red i uradimo nešto za budućnost Srbije. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 148 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o bezbednosti i zdravlju na radu. Izvolite. Hvala. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Hvala. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ne. Hvala. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o dopuni Zakona o zdravstvenom osiguranju. Ne. Stavljam na glasanje. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen predlog. Molim vas, pre nego što utvrdimo dnevni red, da proverimo kvorum. Molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da su prisutna 133 narodna poslanika. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 130, protiv – šest, uzdržanih – nema, nije glasalo devet narodnih poslanika. Konstatujem da je Skupština utvrdila dnevni red Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godine, u celini. Molim službe da pripreme prečišćeni tekst dnevnog reda. D n e v n i r e d: 1. Izbor članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije, sa lista kandidata koje su podneli ovlašćeni predlagači; 2. Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 6. Zakona o sticanju prava svojine na zemljištu, objektima i vodovima Privrednog društva za proizvodnju i preradu čelika Železare Smederevo d.o.o. Smederevo; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o zajmu između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i Vlade Republike Azerbejdžan kao zajmodavca za finansiranje izgradnje deonica Ljig-Boljkovci-Takovo i Takovo-Preljina autoputa E – 763 u Republici Srbiji od 2. februara 2012. godine; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju; 5. Predlog odluke o izmeni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da što pre donesemo akte iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Prva tačka dnevnog reda – IZBOR ČLANOVA SAVETA REGULATORNOG TELA ZA ELEKTRONSKE MEDIJE, SA LISTA KANDIDATA KOJE SU PODNELI OVLAŠĆENI PREDLAGAČI Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 192. stav 3. i članu 193. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres. Da li izvestilac nadležnog odbora, Snežana Paunović, želi reč? (Da.) Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, Narodna skupština je, u skladu sa zakonom, u obavezi da izabere članove Saveta Regulatornog tela za elektronske medije zbog isteka mandata jednom broju dosadašnjih članova REM. Iz tog razloga, kao što sam već rekla, u skladu sa Zakonom o elektronskim medijima, nadležne službe i Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije sproveli su zakonom utvrđene procedure u vezi sa popunom ovih upražnjenih mesta članova Saveta REM. U Savetu regulatora koji, napomenuću, čini devet članova, upražnjena su tri mesta članova Saveta REM, i to mesta sledećih predstavnika: udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izražavanja i zaštite dece, udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara i nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine. Na svojoj sednici, koja je održana 28. juna, Odbor za kulturu i informisanje konstatovao je da je Gordani Suši, predstavniku Udruženja izdavača elektronskih medija i Udruženja novinara, mandat istekao 23. maja 2016. godine. Javni poziv za izbor člana Saveta REM u ime ovog predlagača objavljen je 15. avgusta 2016. godine u dnevnom listu „Politika“, a 17. avgusta 2016. godine u „Službenom glasniku Republike Srbije“, kao i na veb sajtu Narodne skupštine. Ovlašćeni predlagači su, na osnovu člana 10. stava 2. Zakona o elektronskim medijima, u roku od 15 dana od dana objavljivanja, dostavili svoje predloge Odboru za kulturu i informisanje i uz predloge kandidata dostavljena sva potrebna dokumentacija koja je propisana zakonom. Nadležna služba Narodne skupštine obezbedila je predstavnicima predlagača prostor za održavanje sastanka radi utvrđivanja zajedničkog predloga dva kandidata, odnosno liste od dva kandidata. Na listi kandidata koju je podneo ovlašćeni predlagač Udruženja izdavača elektronskih medija i Udruženja novinara nalaze se Biljana Ratković Njegovan i Goran Peković. Na osnovu postignutog dogovora a u skladu sa članom 11. stav 8. zakona, odbor je 22. septembra 2016. godine obavio razgovor sa predloženim kandidatima i zaključio da isti uputi Narodnoj skupštini. Takođe, mandat je 18. februara 2016. godine istekao i Goranu Karadžiću, koji je u ovom organu bio kao predstavnik nadležnog odbora Skupštine AP Vojvodine, koji je biran na period od šest godina. Javni poziv za izbor člana Saveta REM u ime ovog predlagača objavljen je takođe 15. avgusta 2016. godine u dnevnom listu „Politika“ i 17. avgusta 2016. godine u „Službenom glasniku Republike Srbije“, naravno, kao i na veb sajtu Narodne skupštine Republike Srbije. Ovlašćeni predlagač je imao rok od 15 dana da na osnovu člana 10. stav 2. zakona dostavi svoje predloge Odboru za kulturu i informisanje, što je i učinio. Uz predloge kandidata, dostavljena je i sva potrebna dokumentacija koja je propisana Zakonom o elektronskim medijima. Odbor je 22. septembra 2016. godine obavio razgovor i sa ovim predloženim kandidatima i zaključio da listu kandidata koju je kao ovlašćeni predlagač podneo nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine, a na kojoj se nalaze Siniša Isakov i Đorđe Vozarević, dostavi Narodnoj skupštini jer su se stekli uslovi za sprovođenje postupka za izbor članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Odbor za kulturu i informisanje je Narodnoj skupštini uputio izveštaje sa održanih sednica, u kojima su navedeni svi elementi sprovedenih procedura, kao i biografije kandidata za članove Saveta REM koje su predložili zakonom ovlašćeni predlagači. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima Ana Stevanović. Izvolite.
Uvažena predsednice, drage kolege narodni poslanici i narodne poslanice, poštovani građani Srbije, pre nego što započnem uopšte raspravu o članovima REM, volela bih samo da se osvrnem na one dužnosti uopšte ovog regulatornog tela. Nije retko da se građani pitaju, ne samo građani, već i političari, pitaju se često ko je zadužen da se starlete i rijaliti uklone sa naših medija. Upravo je REM ona institucija koja je zadužena za to. Međutim, REM taj posao ne radi. REM je zadužen za zaštitu, zatim, zadužen je razvoj i za očuvanje medijskih sloboda i razvoja mišljenja. Takođe, REM je zadužen za zaštitu interesa javnosti i mora da brine o kvalitetu programa kao takvog. Da li mogu da govorim kasnije pošto se ne osećam trenutno baš najbolje?
Možete, nakon svih poslanika, a videćemo kad je to.
Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dana 19. januara 2016. godine citirala sam aktuelnog premijera Vlade Republike Srbije, koji je u to vreme obrazlagao svoju odluku za raspisivanje vanrednih parlamentarnih izbora. Danas ću ga citirati ponovo. Tada je rekao da mu je potreban pun mandat za podršku naroda kako bi Srbija bila spremna da se pridruži EU kao partner za donošenje teških odluka, a između ostalog kako bi se više poštovali civilni sektor i kako bi mediji koji rade slobodno činili Srbiju uglednijom u svetu. Nakon poslednjeg izveštaja o napretku Evropske unije, a i Deklaracije Parlamentarnog odbora za pridruživanje, koji je nedavno održan upravo ovde u zgradi parlamenta, istaknut je kao nedostatak napretka u oblasti medija upravo nedovoljno nezavistan položaj regulatornog tela o kome danas govorimo i u čije članstvo biramo danas kandidate. U međuvremenu, čini se nama u DS da smo sve dalji od Evropske unije, a danas je pitanje za sve nas da li smo i dalje od onih vrednosti evropskih ili demokratskih koji se zasnivaju na poštovanju pravne države, na poštovanju zakona, na poštovanju podele vlasti i poštovanju nezavisnosti regulatornih tela, dakle, da li smo tu nešto napredovali. Mislim da ćemo dokazati da, nažalost, nismo. Primer je upravo jedna rekla bih čak i sapunska opera ili politički triler koji je trajao mesecima, biće skoro godinu dana kada je u pitanju izbor članova Saveta REM. Gotovo cele prošle godine, na očigled javnosti, građana Srbije, Skupština Srbije ili ovaj visoki dom, kako često volimo da ga istaknemo, zloupotrebljen je kao najvažnija demokratska institucija u zemlji kako bi se poslanička većina naterala da izabere jednog jedinog kandidata, unapred, bez demokratske rasprave i bez poštovanja procedura. Videće se iz priloženog da se radi o jednoj ličnosti o kojoj ja ne želim da govorim lično, ali želim da govorim o njemu samo u kontekstu poštovanja procedure i činjenice da se po svaku cenu želelo doći do načina uz gaženje svih procedura, svih pravila, da upravo on bude izabran na ovo mestu. Htela bih, podsećanja radi, takođe da podsetimo i poslanike neke koje su, između ostalog, i novi u ovom sazivu i građane kada su istekli ili isticali mandati za ova tri mesta upražnjena koja danas biramo. Gospodinu Goranu Pekoviću mandat je istekao davnog 16. decembra 20115. godine, Porfiriju Periću i Goranu Karadžiću 26. marta 2016. godine i Gordani Suši 23. marta ove godine tokom predizborne kampanje. Za nas se sada postavlja nekoliko pitanja. Zbog čega je taj proces trajao toliko dugo, naročito kada je u pitanju izbor za mesto ispred nevladinih organizacija ili organizacija civilnog društva koje se bave ljudskim pravima i pravima deteta? Proces za izbor za ovo mesto počeo je 13. oktobra 2015. godine i, kao što vidimo, završava se tek danas. Dakle, pitanje je – zbog čega se to desilo? Takođe se postavlja pitanje, s obzirom da zakon u svom članu 11. kaže – od trenutka kada Odbor za kulturu utvrdi listu kandidata, ta lista mora ići na raspravu u plenum na prvoj narednoj sednici Skupštine, taj period od kada je izabrana i potvrđena lista na Odboru za kulturu i informisanje 4. februara 2016. godine, do raspisivanja izbora održano je osam sednica, sedam u vanrednom i jedna u redovnom zasedanju, da bi lista stavljena na dnevni red na poslednjoj sednici ili jednoj od poslednjih pred samo raspisivanje izbora i volšebno odmah i povučena. Zašto? Iz priloženog i svih okolnosti koje su se nakon toga desile možemo da zaključimo samo jedno – u međuvremenu je raspisan konkurs za izbor kandidata ispred članova novinarskih udruženja i, gle čuda, na ovoj listi se sada ponovo pojavljuje gospodin Peković. Zaključujemo da je to bio razlog zbog čega, uprkos i kršenjem Zakona o elektronskim medijima, član ispred nevladinih organizacija i organizacija civilnog društva do dana današnjeg nije izabran, iako je proces trajao skoro godinu dana, da bi se zapravo otvorila mogućnost da se drugim kanalom ili na drugi način izabere poželjna ličnost, očigledno poželjna ličnost, za mesto u ovom savetu. Postavlja se pitanje – zašto? To je pitanje za sve nas i pitanje za javnost i za građane Srbije. Zašto je ovo sve važno? Mi možemo i mislim da smo vrlo često, nažalost, zloupotrebljavali činjenicu da se radi o jednom veoma kompleksnom, tehnički ne tako uvek razumljivom, procesu za građane, da bismo zamaglili ono što je suština ovog pitanja. Nije nikakva tajna da je glavna tema u Srbiji poslednjih godina ne samo sloboda medija, o čemu je mnogo bilo reči i nadam se biće i još, već o tome kakav program gledaju građani Srbije. Da li je to kvalitet za koji se mi kao poslanici zalažemo? Da li su to rijaliti šouovi? Da li su to skandalozne emisije pune nasilja i vulgarnosti koje se gledaju u terminima kada i mladi ljudi i građani Srbije bi mogli da gledaju obrazovne programe, kulturne programe i da budu i blagovremeno i na pravi način informisani? To je ono čime se bavi ova agencija gde mi danas biramo ljude koji treba da brane upravo taj javni interes. Naš je zadatak da sprečimo da u tu agenciju budu izabrani oni koji će braniti lični, partikularni, politički ili bilo koji drugi privatni interes, već isključivo javni interes. Takođe, zašto je to važno? Da se podsetimo člana 22. Zakona o elektronskim medijama. Šta radi ovaj savet? Šta radi ova agencija? Izdaje dozvole za pružanje medijskih usluga, uređuje kriterijume za izdavanje dozvola, vodi registar, kontroliše rad medija, dakle, ne kontroliše ni Vlada ni Skupština nego upravo ovo regulatorno nezavisno telo, izriče određene mere, podstiče očuvanje, obratite pažnju, i zaštitu srpske kulture i jezika i kulture nacionalnih manjina, podstiče razvoj stvaralaštva, podstiče razvoj profesionalizma i uređivačke nezavisnosti. Mi smo na nadležnom odboru postavili pitanje kandidatima koji su danas na dnevnom redu, naročito jednom od njih koji je već jedan mandat bio u ovoj agenciji. Pitali smo ga – šta ste vi lično učinili da se podstakne razvoj stvaralaštva, da se unapredi program, da se podstakne razvoj profesionalizma i uređivačke nezavisnosti? Nismo dobili dobar odgovor. Takođe, želim da istaknem važnost ove agencije kada su u pitanju i neke druge odluke, o tome će možda govoriti i moje kolege i koleginice u nastavku rasprave, ali ona se odnosi na značaj javnih servisa jer je regulatorna agencija za elektronske medije direktno nadležna za rad javnih medijskih servisa, pre svega izborom članova upravnih odbora. U proteklom periodu se može jasno videti, da je ova agencija želela da osnaži javne medijske servise, ne bi vodio proces izbora članova upravnih odbora na netransparentan način, bez pružanja bilo kakvog jasnog odgovora legitimnim pitanjima koja je uputila javnost stručna, građanska, civilna i mi kao narodni poslanici. Zbog toga smatram i možda idem korak napred, kroz još jedan primer, a to je primer kako je biran i kako će biti biran kandidat ispred predlagača AP Vojvodine. Imajući u vidu da smo mi već imali jednu listu ovde pred Skupštinom, koja je bila potpuno legitimna, poslanici većine pred raspisivanje izbora nisu želeli da daju poverenje nijednom od ta dva tadašnja kandidata. Sada imamo novu listu. Na njoj se nalazi jedan koji je bio i na prethodnoj. Pošto tada nije izabran, ne morate biti mnogo pametni da zaključite da verovatno neće biti ni sada. Zašto, ako je već imao poverenje poslanika, nije izabran onda kada je bilo vreme upravo predviđeno zakonom i zašto smo izgubili skoro godinu dana? Dakle, iz priložene dokumentacije u poslednjih godinu dana, vrlo je jednostavno zaključiti da će poslanici SNS danas ili sutra kada bude dan za glasanje glasati za Gorana Pekovića i gospodina Lazarevića. Ako nisam u pravu, onda se postavlja pitanje zašto smo godinu dana odugovlačili proces, uz kršenje svih mogućih procedura, i pre svega, urušavanje dostojanstva Narodne skupštine. Mi smo ovde branioci nezavisnosti tih tela i nezavisnosti ljudi koji će u ime građana obavljati taj posao i u interesu građana obavljati taj posao. Ako smo mi dozvolili da svako može da utiče na ishod glasanja u Skupštini na tako transparentan, očigledan i sraman, ja bih rekla, način, onda je to jedna jako loša poruka i za građane Srbije i za parlament koji treba da bude branilac svih građana i branilac pravne države u Republici Srbiji. Zbog toga DS će podržati kandidata koga su predložile organizacije civilnog društva, jednog od dva predložena, ali zbog zloupotreba u procesu izbora kandidata ispred udruženja, ispred AP, ne znam da li smo u mogućnosti da na legitiman način podržimo bilo kog kandidata. Zahvaljujem se za sada, ostaviću vreme ovlašćenom predlagaču za kasnije.
Izvolite. Po Poslovniku.
Gospođo predsednice, povređen je član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Odmah da kažem neću tražiti da Skupština glasa o povredi Poslovnika, ali ne mogu da dozvolim da bilo ko proziva SNS da je ona, navodno odgovorna za kršenje procedure oko izbora članova Saveta REM-a, zato što to nije tačno. Takođe, ne mogu da dozvolim da bilo ko iz bilo koje poslaničke grupe stavlja na stub srama SNS zato što će za nekoga glasati, ili zato što za nekoga neće glasati. Srpska napredna stranka će glasati onako kako ona misli da je najbolje i neka svaka poslanička grupa glasa onako kako misli da je najbolje, a biće izabran onaj koji bude dobio većinu glasova narodnih poslanika. Ali, je nedopustivo da se blati cela jedna poslanička grupa i cela jedna stranka samo zato što neko u jednom momentu nema većinu pa ne može da izgura svog kandidata, pa sada mi treba za njega da glasamo. Dakle, to je nešto što, ja mislim, u Narodnoj skupštini nije zabeleženo, da od 11 minuta rasprave pet minuta se priča o Aleksandru Vučiću, a ostalih šest minuta se priča o tome, a, zašto vi iz SNS nećete glasati za ovog, nego ćete glasati za onog. Na kraju krajeva, otkud vi uopšte znate za koga ćemo mi da glasamo. Dakle, ne tražim da se glasa o povredi Poslovnika, ali tražim da se zaštiti dostojanstvo Narodne skupštine, jer ovde su upotrebljene reči da je nešto sramno, da SNS krši proceduru, da nekome nešto onemogućava, što jednostavno, apsolutno nije tačno.
Hvala. Istine radi, ja sam se prijavila za diskusiju, pa ću iskoristiti svoje pravo da odgovorim pojedinim poslanicima, kasnije o poštovanju procedure pošto sam i predsednik Odbora za kulturu i informisanje i stojim iza toga da je procedura poštovana, kao što je poštovana procedura i u prošlom mandatu, iako je predsednica bila govornica pre mene. Sada, mislim, nema replike. Povreda Poslovnika, dostojanstvo parlamenta ugroženo time što ste vređali jednu poslaničku grupu i govorili… Šta ste rekli gospodine Martinoviću, kako nazvana grupa? (Aleksandar Martinović, s mesta: Da je poslanička grupa SNS odgovorna za sramno kršenje procedure… ) Da, smatram da ne smemo da napadamo jedni druge, jer pravo glasanja je isključivo pravo poslanika pojedinačno koga želi, koga ne želi da podrži. Znači, to nije kršenje procedure, to je udaranje u zdrav razum ako nekome spočitate kako glasa. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, bez obzira koji je vladajući režim bio na čelu Srbije od formiranja ovog regulatornog tela za elektronske medije, ranije RRA, sadašnjeg REM-a, oni su uvek bili instrumentalizovani u političku funkciju i nikada nisu vršili svoj posao, i to je ono što je osnovni problem koji naša poslanička grupa Dveri ima sa radom ovog državnog tela. Zašto tek sada se biraju novi članovi, jer prosto, najbolje je ostaviti one članove koji su se pokazali kao sluge svih režima. Najbolje bi bilo ne menjati uopšte one koji su tako dobro služili prethodnom režimu, tako dobro služe i ovom režimu. Opet, oko ovih novih koje treba sada izabrati, da vidimo ko može da izvrši veći uticaj, da li bivši, da li sadašnji režim, ali da u svakom slučaju oni ne budu nezavisni i stručni, već instrumentalizovani u političke funkcije. Dveri su apsolutno protiv ovakvog rada ovog državnog regulatornog tela i navešću nekoliko ključnih razloga. Prvi je njihov odnos u dosadašnjim izbornim kampanjama, i 2012. i 2014. i 2016. godine, kada je ovo državno telo izgubilo svaki smisao postojanja. Naime, oni treba da obezbede ravnopravan medijski tretman u izbornom procesu svih učesnika u izborima. Oni to nikada nisu uradili, ni 2012, ni 2014. ni 2016. godine. Na sve naše prijave, na sve naše zahteve da se obezbedi ravnopravan medijski tretman su se oglušili. Uvek im je izgovor bio potpuno besmislen, da tek rade analizu i da će posle izbora biti poznata konačna analiza tretmana svih izbornih učesnika na medijima. Posle izbora ta analiza više nije relevantna niti bitna niti može da utiče na rezultate izbora. Dakle, REM bivša RRA toleriše neravnopravan tretman svih medijskih učesnika. Naravno, da je SNS na poslednjim izborima imala preko 60% prisustva na medijima, a svi ostali učesnici izbornog procesa 40%. E, to ne može, zato postoji REM koji će da kazni one medijske emitere koji ne poštuju ravnopravnost svih izbornih učesnika u izbornom procesu. To nikada nije uradio REM, nikada nikoga nije ozbiljno kaznio. Nikada nikoga nije isključio iz emitovanja. Nikada nikome nije zabranio emitovanje programa iz prostog razlogašto neravnopravno tretira izborne učesnike, a obavezan je da ravnopravno tretira. Da ne govorim o tome kako političari sa vlasti neposredno zloupotrebljavaju državne funkcije u izbornoj kampanji. Mislite da ih je REM nekada opomenuo, da ih je nešto kaznio, da im je zabranio. Naravno, da ne. Dakle, imamo situaciju u kojoj se REM neposredno stavlja u funkciju izvršne vlasti, a evo sada šest meseci posle izbora, još uvek nemate izveštaj ovog regulatornog tela za elektronske medije o nedavno održanim izborima. Čak i posle šest meseci nisu sposobni da podnesu izveštaj da li je bilo ili nije bilo, a svi znamo da nije bilo ravnopravnog medijskog tretmana svih izbornih učesnika. Sve naše prijave jednostavno su odbačene pod ovim besmislenim izgovorom. Da ne govorim da smo, recimo, 2014. godine na izborima izbačeni iz one debate na RTS i da su pravo da učestvuju imali samo parlamentarne stranke. Zamislite, tek te besmislice. Ne postoje parlamentarne stranke kada je parlament raspušten. Svi smo podjednaki izborni učesnici koji predamo deset hiljada potpisa i podjednako pravo imamo da budemo ravnopravno tretirani na medijima. Nikada to nije poštovano. Uvek su stranke na vlasti imale više od 50% medijskog tretmana, a svi ostali na kašičicu. Drugi problem sa ovim regulatornim telom jeste ignorisanje svih ozbiljnih inicijativa da se stane na put ovim katastrofalnim rijaliti programima koji promovišu prostituciju, nasilje, pornografiju i sve druge gluposti ovog sveta. Još 29. marta 2013. godine tražili smo zabranu pet rijaliti šoova zbog vređanja javnog morala, skaradnosti, promocije pedofilije, medijske prostitucije kao i ruženja svih tradicionalnih vrednosti u Srbiji. U pitanju su u potpunosti nemoralne emisije „Veliki brat“, „Farma“, „Preljubnici“, „Luda kuća“ i „Trenutak istine“. Mislite da je tadašnji RRA ikada reagovao. Ili kada smo 16. aprila 2015. godine ponovili ovaj zahtev i tražili od RRA da kazni televizije koje puštaju programe poput rijalitija „Parovi“. Naravno da ni tada, ovaj takozvani REM ništa nije reagovao. Dakle, oni stoje iza rijaliti šouova. Oni im dozvoljavaju emitovanje, oni pothranjuju, promovišu, podržavaju emitovanje ovih najskaradnijih mogućih programa u najudarnijim televizijskim terminima. Jesu li nekada nekoga nešto kaznili, isključili, zabranili, ili pomerili emitovanje posle ponoći ili, ono što smo uvek predlagali, dodatno ih oporezivali zbog ovih kič i šund programa, pa makar da od toga imamo neke koristi, pa da taj novac uložimo u finansiranje kulturno-obrazovnih programa, školskih programa, sportskih programa i svega onoga drugoga, što treba da bude pravi porodični program na našim medijima. Ne, nego treba rijaliti šouovi da budu u najudarnijim terminima na našim medijima. Zašto? Da bi se zaludela ova nacija, da bi se raspametilo ono malo što nam je ostalo pameti, da bi se skrenula pažnja sa ključnih državnih problema, da se ne bi razgovaralo o vlasti i o njenom učinku ili neučinku i njenim rezultatima ili odsustvo rezultata, nego da bi „Parovi“, „Farma“, „Veliki brat“, „Trenutak istine“ bile teme koje će biti u dnevnim novinama, sutradan nakon emitovanja u velikim elektronskim medijima. Dakle, da li neko sistematski pothranjuje rijaliti šouove da bi oni zabašurili ozbiljne teme u ovoj državi ili neko možda zapravo toleriše ukrupnjavanje medijskog monopola stranih emitera na našem tržištu? Da li mi, kao što je svojevremeno Crnjanski tridesetih godina govorio da mi postajemo kolonija strane knjige, danas možemo da kažemo da mi postajemo poput kolonija stranih medijskih sadržaja, da mi gubimo domaće medije i da postajemo kolonija ukrupnjenog stranog medijskog programa? Evo, da vas informišem, ako niste upoznati, da od sutra kablovski operater SBB, koji drži više od 60% tržišta u Srbiji, izbacuje iz svog programa naš domaći televizijski SOS kanal, koji jedini u Srbiji ozbiljno prati domaći sport. Time, naravno, pravi monopol za strane sportske kanale, ubija praćenje domaćeg sporta i naravno da REM na to ne reaguje, kao što REM ne reaguje, i to je možda najskandaloznija stvar koju želim da kažem u vezi sa ovom državnom institucijom, a to je da ona toleriše emitovanje prekograničnih kanala, poput, recimo, Foksa, Animal planeta, Diskaverija, Historija ili drugih, koji ovde imaju svoje ispostave u Srbiji, ovde uzimaju domaće reklame i naplaćuju te reklame i ovde ih emituju, ali ovde nikakav porez ne plaćaju, jer se vode kao prekogranični kanali. Da li može bilo koji domaći operater da ne plaća porez za emitovanje o oglašavanje? Naravno da ne može, biće kažnjen. Strani prekogranični kanali mogu da ne plaćaju porez u Srbiji i da krše Zakon o oglašavanju i to toleriše REM. Dakle, REM ne radi svoj posao. Evo, da budem veoma precizan. Iako je Zakon o oglašavanju stupio na snagu, on se ne poštuje. Hiljade tv-spotova domaćih kompanija se i dalje svakodnevno naknadno ubacuje u programe koji se reemituju u mrežama srpskih operatera. Međutim, vreme je da se postavi pitanje – zašto za kanale čija su sedišta u zemljama EU i Amerike, a reemituju se u Srbiji, ne važe srpski zakoni, a važe, recimo, za kineske ili ruske kanale? Dok se domaći emiteri grče iz dana u dan da opsluže brojne domaće poreske obaveze, propise i regulative, za čije i najmanje prekoračenje dobijaju drakonske kazne i zabrane emitovanja, dotle prekogranični kanali ubiraju ekstra profit naplaćujući emitovanje domaćih reklama i spotova bez bilo kakvih poreskih obaveza prema Republici Srbiji, dok REM spava. Domaće televizije koje su značajne za informisanje građana i punjenje budžeta nemaju ravnopravne uslove privređivanja, jer kršenjem ovog zakona prekogranični kanali su u dominantnoj monopolskoj poziciji. Dakle, ponovo su interesi stranaca u Srbiji u prvom planu. U mreži SBB-a od 12. oktobra, kao što sam već rekao, ostaće jedva nekoliko domaćih kanala, ali neće biti domaćeg sporta, čime neko praktično ostvaruje monopol na našem medijskom tržištu. Gde je tu zaštita interesa države Srbije da stimuliše i razvija sport i sportske aktivnosti i zdrave stilove života, pre svega kod mladih? Dakle, SOS kanal 20 godina vodi kampanje protiv droge, pušenja, za fizičko i mentalno zdravlje nacije. Da li je to razlog da bude isključen iz SBB sistema? Očigledno je prisustvo sukoba interesa i postojanje nelojalne konkurencije ako na mreži u čijem je vlasništvu šest kanala Sport kluba eliminišete direktne konkurente, kao što su, recimo, Arena ili Sos kanal. Zašto REM ne ispunjava svoje zakonske obaveze? Da li će se oglasiti drugi državni organi? Da li vlast ima kakvu ulogu, gospodine Martinoviću u ovome ili ne? Ko toleriše ovu vrstu ukrupnjavanja stranog monopola u sferi medija koji preovlađuje i u pisanim i u elektronskim medijima i čime naša domaća medijska scena jednostavno na taj način dolazi u drugi plan da vi ne možete prosto da budete prisutni na sopstvenom medijskom tržištu? Znači, strani mediji vrše neku vrstu kolonijalizacije našeg medijskog prostora i država to dozvoljava. Dakle, kako onda da imamo poverenje u bilo kog novog kandidata? Da li je taj novi kandidat ovde pred nama ikada izložio neki svoj plan rada ili šta on uopšte želi da radi ili kakve bi možda nove ideje mogao da ponudi? Uostalom, da li tu ima bilo kakvih novih kandidata, ako je jedan kandidat bio, recimo, primera radi, gospođa Snežana Stojanović Plavšić, državni sekretar Ministarstva za kulturu i informisanje u vreme Mlađana Dinkića i poslanik URS-a, članica Odbora za kulturu i Programskog saveta RTS-a u vreme te vlasti, kakav je to novi kandidat i šta on novo donosi u REM, ili možda neki visoki funkcioner Čankove LSV? Čak za jednog kandidata postoji i da je trenutno član SDS Borisa Tadića, što ne znam da li je tačno, ali bio bi red da se potvrdi. Radi se o Goranu Pekoviću. Dakle, ne vidim zašto bismo mi uopšte podržali izbor ovakvih kandidata koji su ili predstavnici bivšeg ili su bliski sadašnjem režimu ili, što je još verovatnije, rade za gazde oba režima, za strance, pošto i bivši režim i sadašnji režim su uvek gledali više strane, nego domaće interese, pa su tako stranci zapravo i vladali osnovnim sferama našeg društva – privredom, medijima i drugim ključnim segmentima upravljanja Srbije. Dakle, REM ne radi svoj posao, REM služi vlastima, REM u izbornom procesu ne štiti interese ravnopravnosti svih medijskih učesnika, REM ne štiti porodične televizijske programe od nasrtaja rijaliti šoua i promocija svega nakaradnog, kiča, šunda i nemorala, REM ne oporezuje ili ne kažnjava ili ne juri prekogranične kanale koji ovde zloupotrebljavaju svoju poziciju i ostvaruju prihode, a ne plaćaju porez ovoj državi. REM gubi svaki smisao i svaku svoju funkciju i svaki ovaj izbor bilo kog ovog kandidata, ako se nastavi ovakva praksa, nema nikakvog smisla, jer je REM izgubio smisao. Mi ovde treba da dovedemo u pitanje poslovanje jedne tako besmislene institucije koja jednostavno ne vrši ni jednu svoju funkciju. Da li je moguće da mi imamo izbore u Srbiji u kojima pobednik na izborima, naravno, gospodin Aleksandar Vučić, nije sporno da je pobedio na tim izborima, ali nije izašao ni na jedan direktan televizijski duel sa bilo kim iz opozicije već punih pet godina? Ljudi, da li je to normalno? Kako se zove ta sloboda medija? Kako se zove ta demokratija u kojoj taj veliki lider i tako moćan državnik i tako veliki pobednik na izborima ne sme da izađe ni na jedan direktan televizijski duel ni jednom opozicionaru nikad i nigde? Pazite, nemojte sada da branite Aleksandra Vučića, nema potrebe. On je sam rekao u emisiji „Ćirilica“ – izaći ću sam protiv svih opozicionih lidera na duel. Naravno, opet je prekršio svoje predizborno obećanje i nije izašao.
Kakve veze ima REM sa ovim?
Hvala što ste me podsetili. REM ima veze sa tim što bi obaveza REM-a bila, ako bi on radio svoj posao kako treba, da reguliše izbornu materiju tako da obezbedi kvalitetne televizijske duele učesnika na izborima, da obezbedi reklamiranje bez troškova, o državnom trošku na državnim nacionalnim frekvencijama i da podstakne tu vrstu dijaloga, polemike, suprotstavljanja i sučeljavanja između vlasti i opozicije, a ne da praktično omogućava vladajućem režimu, sve jedno ko, sada je SNS upotrebila 60%, možda je DS prošli put upotrebila 70% medijskog prostora. Dakle, sve imamo u izveštajima REM-a, ali kada? Šest meseci posle izbora, kada su izbori prošli, formirana nova Vlada, onda se seti neki OEBS, onda se seti neki REM da kaže da su izbori medijski gledano bili neregularni, da nije bilo ravnopravnog tretmana učesnika na izborima i naravno da su izbori u tom smislu bili krajnje neregularni. Dakle, Srpski pokret Dveri će na svaki način tražiti ukidanje ili potpuno preimenovanje stavljanja u drugu funkciju ovako obesmišljenog državnog Regulatornog tela za elektronske medije. Oni služe vlastima, oni služe interesu stranog kapitala ovde, oni ne rade za naše domaće, ekonomske i medijske interese. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem redovnu pauzu u trajanju od 60 minuta i sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala vam. [[Posle pauze]] Ko se javlja još od ovlašćenih predstavnika? Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o izboru tri člana Saveta regulatora, kako kaže zakon, ili REM kako se kaže u žargonu. Tri člana koji treba da se zamene članovi kojima je mandat prestajao još 16. decembra prošle godine, zatim 18. februara ove i 23. marta ove godine. Znači da taj organ radi u nepotpunom kapacitetu, više od pola godine. Teško je objasniti zašto smo došli u situaciju da ranije nisu izabrani članovi. Pred nama je danas predlog koji je prethodni saziv, prethodni Odbor za kulturu i informisanje predložio Narodnoj skupštini još 4. februara i mi smo nekoliko dana posle toga imali zasedanje gde smo trebali da se izjasnimo o ovom predlogu, predlogu za izbor na predlog verskih zajednica i predlogu koji je dolazio iz odbora AP Skupštine Vojvodine. Iz nekog čudnog razloga, Skupština uopšte nije odlučivala o tada utvrđenom predlogu za izbor članova koje su predložile nevladine organizacije, kojima je cilj ostvarivanje slobode izražavanja i zaštita dece. Tek danas raspravljamo o tome. Formalno je ovde taj predlog još iz starog saziva. Odbor, većina u Skupštini nije, kao što smo čuli, usvojila ni predlog koji je tada poslao nadležni odbor AP Skupštine Vojvodine, a iako je krajem marta isticao mandat članu koga predlažu udruženja izdavača, elektronskih medija i udruženja novinara, zbog izbora pretpostavljam, procedura je pokrenuta tek krajem leta, avgusta meseca i danas razgovaramo o tom predlogu. Postavlja se pitanje - da li je ta činjenica da nije bilo punog sastava REM,Saveta regulatornog tela za elektronske medije, doprinela da taj organ praktično ne obavlja svoju funkciju u ovoj godini? Mi smo u ovoj godini imali kampanju, odnosno parlamentarne izbore, održane 24. aprila i kampanju, i s obzirom na činjenicu da ova Skupština nije usvojila ni nadzorni odbor koji bi trebao da kontroliše sprovođenje izborne kampanje, REM je ponovo bio glavno telo koje je trebalo da kontroliše i prati izveštavanje elektronskih medija, čije izveštavanje u današnje vreme ima, sasvim sigurno, najveći uticaj na javno mnjenje. Ako već mi ne možemo da se složimo oko toga kakvi su naši bili utisci o načinu rada elektronskih medija u to vreme, hajde da se poslužimo izveštajem ograničene misije za posmatranje izbora OEPS, koja je dala svoj preliminarni izveštaj konačni, negde čini mi se krajem avgusta meseca ove godine. Tu se nalazi nekoliko vrlo zanimljivih konstatacija i ja, ukoliko niste pročitali taj dokument želim da podelim to sada sa vama. Znači, u tom izveštaju OEPS stoji da su aktivnosti Vlade i vladajuće stranke bile dominantna tema u izveštavanju o izbornoj kampanji u sklopu informativnog programa. Analitičko i kritičko izveštavanje na uticajnim televizijskim kanalima sa nacionalnom pokrivenošću je bilo ograničeno, delimično za sve prisutne autocenzure, koja je rezultat političkog uticaja na sektor medija. Zbog nedostatka mehanizma za detaljno praćenje rada medija tokom izborne kampanje, pitanja medijske pristrasnosti, primeri prljave kampanje i slučajevi narušavanja slobode medija ostali su nerešeni. Onda detaljno posle u tom izveštaju stoji sledeća konstatacija. Svi privatni televizijski kanali sa nacionalnom pokrivenošću „B92“, „Hepi“, „Prva“ i „Pink“ bili su blagonakloni prema Vladi i SNS u emisijama „vesti“ u čemu se isticao „Pink“ koji je otvoreno promovisao Vladu, dok je DS prikazivao u negativnom svetlu. Preferencijalno izveštavanje bilo je još očiglednije u ostalim programima u kojima se izveštavalo o događajima, „B92“, „Pink“ i „Prva“ su Vladi ili SNS posvetili otprilike 90% izveštavanja u programima izvan redovnih vesti, 90%. „Hepi“ je posvetila 47% takvog izveštavanja SNS, a više od 38% SPS. Izveštavanje o tim programima se značajno povećalo u poslednjoj nedelji kampanje. Pozitivan primer je „N1“, privatni televizijski kanal čiji program se pokazuje prvenstveno u većim gradovima koji opširno i na dosta raznolik, izbalansiran način je izveštavao o učesnicima izbora u svojim informativnim emisijama. Ovaj izveštaj govori o REM, kaže da se REM nije previše bavio aktivnostima medija tokom izborne kampanje, da je REM primio 22 prigovora na rad tokom izborne kampanje, od kojih je pola primljeno u poslednjoj nedelji kampanje. Jako se trudio da reši neke od prigovora, napori REM su uopšteno posmatrajući ostali ograničeni. Kao znak napretka u skladu sa preporukama misije OEPS, REM je na svojoj internet stranici objavio zapisnike sa svojih sednica, kao i neke informacije o prigovorima koji se podneseni u odnosu na izbornu kampanju, iako to uvek nije bilo pravovremeno i detaljno. Ja sam čitajući ove stavove misije OEPS o stanju u medijima u kampanji za poslednje parlamentarne izbore otišao da vidim kako izgledaju ti zapisnici o radu REM,u vreme izborne kampanje, odnosno na koji način se recimo, REM odnosio prema prigovorima koji su bili podneti. Sada, imate brojne sednice i jeste za pohvalu što su ti zapisnici dostupni javnosti, ali onda možete da vidite kako se odlučuje. Znači sve prigovore je Savet REM odbio. Za jednu odluku, nažalost nisam uspeo da nađem trag. Savet REM je imao sednicu 17. juna 2016. godine, dakle daleko pošto su se izbori završili i konačno su onda skupili hrabrost da odlučuju o prigovoru na osnovu izveštaja slubžne za nadzor i analizu sa programskim sadržajem po kome je televizija „Prva“ povredila član 5. stav 2. Pravilnika o obavezama pružaoca medijskih usluga tokom predizborne kampanje. Taj stav govori o tome da je zabranjeno tokom predizborne kampanje emitovati igrane, dokumentarne, zabavne ili druge slične programske sadržaje u kojima se pojavljuje funkcioner ili istaknuti predstavnik podnosioca izborne liste ili kandidat. Da bi ovo preveo na jezik koji ćemo svi da razumemo - 20. aprila, znači neposredno pred kraj praćenja elektronskih medija medijske kampanje na televiziji „Prva“ emitovana je emisija – Ko je Aleksandar Vučić, dokumentarna emisija, gde ko je imao sreće ili nesreće da gleda tu emisiju mogao je da se upozna o korenima, precima i svom prethodnom životu Aleksandra Vučića, tada nosioca jedne liste za parlamentarne izbore, što je direktno suprotno članu 5. stavu 2. Međutim, Savet nije našao snage da donese odluku. Odluka koja je doneta 17. juna 2016. godine je da se o ovom prigovoru Savet izjasni na nekoj od narednih sednica. Nažalost, ja pretragom po zapisnicima sa narednih sednica nisam uspeo da nađem na dnevnom redu ovu odluku, te mogu da zaključim da Savet nije smeo, nije hteo da donese odluku na jedno očigledno kršenje pravila koja postoje kada se u Srbiji vode predizborne kampanje. Naravno, šta onda očekivati za izbor novih članova i da li oni uopšte mogu bilo šta da promene? Gledajući i pripremajući se za ovu sednicu našao sam, moram da priznam, dosta interesantnih stvari na sajtu REM i oni svake godine objavljuju dokument koji se zove - Izveštaj o ispunjenosti zakonskih i programskih obaveza komercijalnih emitera. Čitajući te izveštaje vi možete da vidite da se svake godine ponavljaju isti zaključci. To je da se nepoštuju obaveze koje predviđa Zakon o elektronskim medijima o obaveznoj, nezavisnoj produkciji, o programima na srpskom jeziku, o procentu evropskih tzv. programa. To se ponavlja iz godine u godinu. Postavljam pitanje - čemu uopšte služi Savet REM ako on ne sprovodi zakon onako i ne koristi svoja ovlašćenja kako je to zakon propisao? Dosta smo slušali danas, verovatno ćemo do kraja rasprave, pozivaćemo se na član 22. Zakona o elektronskim medijima koji definiše delokrug rada regulatora. On je prilično širok, taj delokrug, u 23 tačke je definisano šta sve Savet regulatora treba da radi, ali on očigledno ne radi svoj posao, jer se stanje u medijima iz godine u godinu pogoršava. Tako smo imali jedan neuspeo pokušaj krajem prošle godine da se ograniči emitovanje rijaliti programa. Eto, Savet REM je tada doneo preporuku da se programski sadržaji, odnosno rijaliti programi ne mogu emitovati ranije nego 23 sata, znači mogu tek posle 23 sata do, ne znam, šest-sedam sati ujutru, kakva je praksa u nekim zemljama u okruženju. Pošto je to bila preporuka, a ne opšte obavezujuće uputstvo, to je ostalo mrtvo slovo na papiru. I kakvi su danas podaci? Sam ovaj izveštaj govori da se povećava sadržaj i dominacija rijaliti programa i da je najekstremniji primer „Hepi“ televizija koja je emitovala u 2015. godini 58,42% rijalitija ukupno u emisionom vremenu, 58,42%. Ovo je posebno zanimljivo, jer kada sam postavio poslaničko pitanje početkom ove godine - šta se desilo sa tim najavljenim opštim obavezujućim uputstvom, Savet REM se nije ni oglasio, odgovorio mi je ministar, tadašnji, kulture i informisanja, ako se neko još seća, to je bio gospodin Tasovac i onda je on u svom stilu meni citirao članove zakona i pravilnika kako se rijaliti programi mogu emitovati sa oznakom da nije prikladno za mlađe od 16 godina posle 22 časa, a da za mlađe od 18 godina pre 23 sata. Kada pogledate ovo vreme procentualno vi vidite da je 12, 13 sati dnevno se emitovao rijaliti program na jedno nacionalnom, komercijalnom mediju i da sasvim sigurno nijedan minut tog programa nije bio prikladan za mlađe od 16 ili 18 godina i postavlja se pitanje kod ovog izbora – koja je uopšte svrha ovog regulatornog tela? Ono što takođe nisam uspeo da nađem, a proverite na sajtu, ne možete da nađete nigde izveštaj o nadzoru emitera tokom predizborne kampanje za ove izbore iz 2016. godine. Ako se neko seti, a može to da nađe i na sajtu, za izbore 2014. godine imali ste nekoliko izveštaja u toku kampanje, a konačan izveštaj je savet usvojio i objavio u junu mesecu 2014. godine, znači, dva meseca posle završenih izbora. Mi smo danas pola godine posle završenih izbora, a nemamo taj izveštaj, a mislim da vam je jasno zašto nemamo. Podsetiću vas na onu rečenicu iz izveštaja Misije OEBS za kontrolu izboru, a to je da je 90% vremena na komercijalnim medijima, informativnog programa bilo posvećeno Vladi ili najvećoj stranci u Srbiji. Jasno je da u ovom slučaju imamo jedan državni organ koji bi trebalo da bude samostalan, koji bi trebalo da se stara o sprovođenju zakona, a on taj svoj posao ne radi. Činjenica da imamo danas kandidate koje imamo, neki su u proceduri skoro godinu dana, neki su u proceduri nekoliko meseci, videćemo se kako će se na kraju Skupština ovaj put izjašnjavati o njima, s obzirom da u prethodnom pokušaju nije bilo većine ni za jednog predloženog kandidata, mi ne vidimo svrhu za učešće u glasanju kod izbora ovih kandidata i nemamo uverenje da će izbor bilo koga od danas predloženih kandidata nešto promeniti, s obzirom da Savet radi ovako kako radi već duže vremena i da eventualni izbor nekih novih članova teško da to može da promeni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Milan Lapčević ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o izboru članova REM, nezavisno regulatornog tela koje treba da reguliše medijsku scenu u Srbiji, je danas bila vrlo plodna i puno argumenata se čulo ovde o tome kako funkcioniše ovo nezavisno regulatorno telo, u stvari ono je nezavisno samo u nazivu i moglo bi da se stavi pod znake navoda. Teško da je nezavisno, jer sve što se čulo danas, a i činjenice to kažu da je mnogo više zavisno nego što je nezavisno i mnogo više radi u interesu vladajućih stranaka nego što radi kao nezavisna institucija koja treba da reguliše medijski prostor. Kao što je neko davno pametno rekao da ukoliko hoćete da vladate jednom zemljom onda zagospodarite finansijama i kontrolišete medijsku scenu, kontrolišete informacije i onda vam je otvoren prostor da možete da manipulišete ljudima i da vladate dok vam je volja. Prema Zakonu o elektronskim medijima regulisan je delokrug rada REM i između ostalog REM ima obavezu zakonsku da utvrđuje bliža pravila koja se odnose na programske sadržaje, a u vezi sa zaštitom dostojanstva ličnosti i drugih ličnih prava, zaštitom prava maloletnika, zabranom govora mržnje i slično. Obzirom da je to obaveza i zakonska ingerencija REM-a, logično bi bilo da ako se propisuju programski sadržaji i ako se kontrolišu, onda bi logično bilo da na našim TV kanalima imamo mnogo više obrazovnih i kulturnih sadržaja koji će promovisati, kako se kaže u tački 19) člana 22. Zakona kojim se reguliše rad REM-a, da podstiče očuvanje i zaštitu srpske kulture i jezika, kao i kulture jezika nacionalnih manjina. Umesto toga, mi imamo rijaliti programe koji su preplavili medijsku scenu Srbije. Skoro nemate medija sa nacionalnom frekvencijom koji kao glavni svoj programski sadržaj ne ističe rijaliti programe. Medijska scena nam je danas prepuna nekih Atina Ferarija, Maca diskrecija, Zmajeva od Šipova itd. Bilo je više pokušaja i više intervencija i moje stranke i drugih stranaka i nezavisnih intelektualaca i organizacija, da se sa rijalitizacijom medijskih scena u Srbiji prekine i da REM počne da se bavi svojim poslovima tako što će analizirati te programske sadržaje i početi da koristi svoje zakonske ingerencije, da upozorava, kažnjava i na kraju eventualno i oduzima licence za rad. Na tim rijaliti programima sve se može videti, osim nekog normalnog odnosa koji propagira kulturu življenja, porodične vrednosti. Tamo imate previše nasilja, previše banalizma, previše eksplicitnih scena, pornografije, koji sigurno ne zaslužuju da budu uvršteni u medijske sadržaje. Dakle, taj deo obaveza i zakonskih ingerencija koje je imao, REM apsolutno nije koristio niti se bavio tim problemom, što je dovelo dotle da mi imamo potpunu banalizaciju medijskih sadržaja na skoro svim kanalima sa nacionalnom frekvencijom. Drugu važnu ingerenciju koju REM ima dobio je izmenom seta medijskih zakona 2014. godine, a to je u članovima od 45. do 47. Zakona o javnom informisanju. REM je dobio ingerenciju da štiti medijski pluralizam, odnosno da se bori protiv monopola. Tim setom medijskih zakona vladajuća koalicija je pripremila da ovlada kompletnim medijskim prostorom u Srbiji, pa je suprotno medijskoj strategiji koju je usvojila Vlada 2010. godine, a tu medijsku strategiju je radila radna grupa Ministarstva kulture i informisanja na osnovu medijske studije koju je takođe radila radna grupa u koju su bili uključeni i stručnjaci iz Evropske komisije. Ta medijska strategija je predvidela da pored jednog nacionalnog javnog servisa postoje i regionalni javni servisi, što direktno proističe iz Ustava Republike Srbije, člana 50, da lokalne samouprave imaju pravo na sopstveno javno informisanje, odnosno da brinu o javnom informisanju na svojoj teritoriji, te je u skladu sa time izgrađena i medijska strategija gde se predviđa da Srbija treba da ima najmanje šest regionalnih javnih servisa. Suprotno toj medijskoj strategiji, koja je važeća i koja bi trebalo da obavezuje Vladu, 2014. godine je u ovom parlamentu usvojen set medijskih zakona kojim se ta medijska strategija poništava, a poništava se i odredba Ustava o slobodi informisanja, gde je naloženo Ministarstvu da sprovede nasilnu privatizaciju svih regionalnih i lokalnih medija, ne ostavljajući mogućnost da regionalni javni servisi uopšte postoje, a kamoli lokalni. Tako smo dobili situaciju da je privatizovano više desetina medija u Srbiji, neki i po banalnim cenama, da je kroz privatizaciju tih lokalnih i regionalnih medija došlo do značajnog uvećanja, odnosno monopolizacije na medijskom nebu, pa je samo jedan čovek učesnik u toj privatizaciji, inače fizičko lice, kupio čak osam medija, a da se nikada do sada nije bavio ni medijima, niti ima ikakve veze sa medijima. Jednu od ingerencija koje je imao REM jeste bila da daje saglasnost za privatizaciju određenim učesnicima u privatizaciji, tako što će proceniti da li je zaštićen medijski pluralizam i da li neko može da uđe u privatizaciju određenog medija, da ne bude potpuni monopolista na tržištu. U svim slučajevima, nažalost, REM je davao tu saglasnost za privatizaciju određenih medija, iako se u više slučajeva pokazalo da je to potpuna monopolizacija tržišta i da je, recimo, jedan te isti čovek kupio oba televizijska kanala na teritoriji Pirotskog okruga, što znači da je stopostotno monopolizovao taj deo tržišta, što je naravno nemoguće po svim mogućim zakonima, pa i u ovom zakonu koji reguliše elektronske medije. Da katastrofa bude još veća, privatizacija se pokazala takvom da su uglavnom te medije kupili ljudi koji se nikada nisu bavili medijima, da bi ih stavili pod kontrolu i da bi ih stavili u službu vladajućih stranaka, i to za vrlo bedne pare. Recimo, jedan od medija je kupljen za 18.600 evra, jedna televizija. Odmah, tri meseca nakon privatizacije te televizije, od opštine koja je bila vlasnik te televizije dobijeno je, ni manje ni više, 108.000 evra kroz projekat. Onaj ko je kupio televiziju je mogao šest puta da uveća svoja ulaganja za samo tri do šest meseci. To puno govori o tome šta je bila namera onih koji su radili na uništavanju slobodnog medijskog neba u Srbiji. Još jedna važna stvar koja se tiče izbora novih članova REM-a. Dakle, jedan od predloženih kandidata je i do sada bio u Savetu REM-a, a očigledno je da se pokazalo da REM nije vršio svoju funkciju, da se nije bavio onim za šta je bio zadužen, da je potpuno monopolizovao i stavljao pod kontrolu medijsku scenu Srbije i da on, naravno, ne zaslužuje da bude ponovo podržan, jer će to značiti da će Savet REM-a raditi isto kao što je radio i do sada. To znači da će biti u funkciji vladajućih stranaka, gde se u izbornoj kampanji 2016. godine, iako je izričito zabranjeno da se bilo koji politički subjekat može dnevno više od 20 minuta reklamirati, odnosno imati zakupljene termine na bilo kom mediju, dešavalo konstantno mesec dana, zadnjih mesec dana izborne kampanje da se prenose mitinzi vladajuće stranke iz dana u dan, po sat i po do dva, na svi mogućim regionalnim i lokalnim televizijama. REM nijednom svojom odlukom niti postupkom nije reagovao na ovako drastično kršenje medijskih sloboda i pravila reklamiranja, odnosno pravila političke izborne kampanje, već se potpuno oglušio na reagovanja iz redova opozicije da je to zabranjeno zakonom, da se to ne može raditi. Nijedan jedini postupak nije pokrenut ni protiv jednog medija. To jasno govori da je čitav ovaj postupak sa medijskim zakonima od 2014. godine, izmenom seta medijskih zakona, imao samo jedan cilj, a to je da se pod potpunu kontrolu stave svi mediji u Srbiji i da postoji samo jedna istina. Zato danas imate iz dana u dan direktno prenošenje svih konferencija za štampu premijera, iz dana u dan na po jednom od nacionalnih medija imate intervjue i dnevno ispiranje mozga dolazi do tih razmera da prosto ne možete da uključite nijedan medij, a da vam neko ne izađe iz televizora ili nekad iz frižidera. To nas sve navodi i obavezuje da se protiv ovakvog načina rada REM-a borimo i da ne podržimo izbor ovih članova, već da se potpuno promeni sastav ovog regulatornog tela, da mu se daju ingerencije i da u njega uđu ljudi kompetentni i ljudi od integriteta koji će se baviti svojim poslom i koji neće dozvoljavati da u Srbiji vlada samo jedna istina i da se kroz ne kontrolisanje medija bukvalno ispira mozak građanima svaki dan. Hvala.
Nataša Mihailović Vacić.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kao neko ko ima novinarsko iskustvo duže od 20 godina i iskustvo skupštinskog izveštača, primećujem da danas diskutujemo o članovima REM-a u okviru posebne tačke dnevnog reda. To je u nekom proteklom periodu bio više slučaj nego pravilo. To je dobro. To vidim kao ozbiljnost sa kojom bi ovaj parlament, ovaj saziv parlamenta, u okviru svoje kontrolne funkcije morao ubuduće da pristupa, da se stara o primeni i sprovođenju Zakona o elektronskim medijima i da se stara o radu Regulatornog tela za elektronske medije. Neću sada govoriti o važnosti donošenja seta medijskih zakona pre dve godine, kao uslovu za napredak evrointegracija i društva u celini. Kao narodni poslanici, svi smo dužni da posvetimo dužnu pažnju njihovoj primeni i sprovođenju. Posao narodnog poslanika uostalom, pored zakonodavne uloge, podrazumeva i izbornu, predstavničku i kontrolnu funkciju. Kada je reč o medijima, regulatornom telu, radiodifuziji, morali bismo da sagledamo širu sliku i u svetlu onoga što smo čuli od prethodnih diskutanata. Realnost je da smo u decenijskom lutanju i zakašnjenju usklađivanja medijskih zakona sa evropskim zakonodavstvom i istinskim potrebama javnosti u Srbiji. Podsetiću da je reforma medijske sfere u Srbiji od 2000. godine tekla sporo i uz niz problema koji su pratili donošenje zakona i njihovu primenu. Vlasti su odbijale da se u potpunosti odreknu formalnih i neformalnih mehanizama kontrole nad medijima. Da se ne lažemo, na delu je bila nespremnost da se medijska scena uskladi i uradi sa evropskim standardima, a u interesu javnosti. Zakonodavne i izvršne vlasti bile su neefikasne. Odugovlačenje uspostavljanja nezavisnih regulatornih tela u oblasti radiodifuzije i telekomunikacija bio je, pored ostalog, i odraz nedostatka političke volje da se ta oblast ozbiljno uredi. Zakon o radiodifuziji donet je 2002. godine. Tim zakonom uvedeno je nezavisno regulatorno telo u oblasti radiodifuzije. Do 2009. godine taj zakon je menjan četiri puta. Republička radiodifuzna agencija faktički je počela sa radom tek od 2005. godine, nakon druge izmene zakona. Nedostatak odgovarajuće regulacije omogućio je političku i finansijsku zloupotrebu medijskog prostora, ali i nesmetano emitovanje neadekvatnih medijskih sadržaja. Tek 2009. godine počela je da radi stručna služba za analizu i nadzor u okviru RRA. Koliko smo kasnili u procesu evrointegracija u oblasti medija govori i podatak da je tek u junu 2010. godine usvojen Zakon o elektronskim komunikacijama, u skladu sa regulativom Evropske unije iz 2002. godine. Tek 2011. godine dobili smo medijsku strategiju, koja je važila do ove godine. Rad na novoj zakonskoj regulativi često je bio netransparentan i kontroverzan u najmanju ruku, kao uostalom i rad Republičke radiodifuzne agencije. Kasnilo se i sa procesom digitalizacije, čije je izvršenje odloženo na tri godine, od 2012. na 2015. godinu. Da ne pominjem i sramni Zakon o informisanju iz 2009. godine, donet po meri i volji jednog ministra, zarad obračuna sa pojedinim medijima. Pre dve godine, u mandatu prošle Vlade, završen je proces digitalizacije i konačno su doneti medijski zakoni usklađeni sa zakonodavstvom Evropske unije u okviru kojih je i Zakon o elektronskim medijima, koji bliže i preciznije određuje rad Saveta regulatornog tela za elektronske medije. To su činjenice, poštovane kolege, nepromenljiva kategorija. Dakle, konačno smo ispunili obavezu. Ono što je još važnija činjenica od usklađivanja zakonodavstva sa standardima Evropske unije jeste naša opredeljenost da unapređujemo Srbiju pre svega. Sigurna sam da ćemo i u budućnosti menjati propise jer menja se i svet oko nas, ako ništa, ono bar u smislu tehnološkog razvoja i pojave novih audio-vizuelnih usluga i medija. U ovom trenutku mi smo kao država obavezni da postojeće zakone primenjujemo u najboljem interesu javnosti. U tom smislu, uređenje medijskog prostora u Srbiji je važno, kako za dalje jačanje pluralizma i demokratije u Srbiji, tako i za uspešnost samih evrointegracija. Ključnu ulogu u uređenju audio-vizuelne sfere u Srbiji ima svakako Regulatorno telo za elektronske medije. Mi danas imamo listu od šest imena, kandidate tri ovlašćena predlagača, od kojih ćemo izabrati tri člana Saveta REM-a. Oni su dostavili iscrpne biografije i ja ih neću sada analizirati. Vidimo da oni formalno ispunjavaju uslove da budu izabrani za članove Saveta REM-a. Kao i do sada, prilikom izbora o tome ko će biti izabran odlučiće većina, demokratski. Ali, koga god Narodna skupština danas izabere za člana REM-a, treba da zna da će od danas rad i novih i starih članova REM-a pratiti narodni poslanici, ova Skupština. Prema Zakonu o elektronskim medijima, REM iza izuzetno velika ovlašćenja. Narodna skupština, poslanici, naročito kolege iz Odbora za kulturu i informisanje, čiji sam i ja član, imamo obavezu da pratimo s dužnom pažnjom rad regulatora i sprovođenje zakona. I jedni i drugi po svojim funkcijama preuzeli smo odgovornost za taj posao. Odgovornost je, dakle, važna. Kako je rekao Abraham Linkoln, ne možete pobeći od odgovornosti sutrašnjice izbegavajući je danas. U proteklom periodu bili smo svedoci često i grubog kršenja zakona u delu koji se tiče zaštite maloletnika i dostojanstva ličnosti od neprikladnog medijskog sadržaja, nepoštovanja zakonskih odredbi o televizijskom oglašavanju, odnosno dozvoljenom vremenskom trajanju reklama u jednom bloku, kršenja kodeksa ponašanja pružalaca medijskih usluga. Kao narodni poslanik i član Odbora za kulturu i informisanje, posebnu pažnju posvetiću praćenju sprovođenja primene i poštovanja zakona i u tom smislu i postupanja Saveta regulatora. To očekujem od svih narodnih poslanika. Članovi Saveta regulatora elektronskih medija samostalni su i nezavisni u svom radu. REM sprovodi javna ovlašćenja u cilju unapređenja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, doprinosi očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja u cilju zaštite interesa javnosti. U svom radu REM ne zastupa stavove ili interese organa, odnosno organizacija koje su ih predložile, već svoju dužnost obavljaju samostalno, prema sopstvenom znanju i savesti, u skladu sa zakonom i ovlašćenjima. Podrazumeva se da smeju individualno da zastupaju partikularne interese. Niko nema pravo, s druge strane, da na bilo koji način utiče na rad članova Saveta, niti su oni dužni da poštuju bilo čije instrukcije u vezi sa svojim radom, izuzev odluka nadležnog suda. Regulator se stara da se u svim programskim sadržajima poštuje dostojanstvo ličnosti i ljudska prava, a naročito se stara da se ne prikazuju ponižavajuće postupanje i scene nasilja i mučenja. Ovo su samo neka od ovlašćenja Saveta REM-a iz Zakona o elektronskim medijima. Oni za svoj rad, članovi REM-a dakle, odgovaraju Narodnoj skupštini. Dakle, svima nama. Ono na šta, ovom prilikom želim da skrenem pažnju je potreba da mi, kao narodni poslanici i Narodna skupština, ubuduće intenzivnije i ozbiljnije analiziramo i kontrolišemo rad REM-a, uostalom kao što bi trebalo da činimo i u pogledu rada izvršne vlasti i svih ostalih nezavisnih organa i drugih tela koji za svoj rad odgovaraju Narodnoj skupštini. Hvala.
Hvala. Reč ima Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo naizgled lak zadatak da dopunimo jedno državno telo, koje glumi da nije državno, nego da je samostalno i nezavisno. Hajde, na tu dopunu se dugo čekalo. To telo bi trebalo da bude najobjektivnije u Srbiji, najpoštenije, telo u koje ćemo se svi uzdati i maltene zaklinjati. Međutim, kada vidimo ko su do sadašnji članovi i kada vidimo ko su novi predloženi, onda je sramota za ovakve ljude i glasati. Neka udruženja, čiji su ciljevi ostvarivanje slobode i zaštita dece, možete misliti kakva udruženja. Njihovi su ciljevi ostvarivanje slobode i zaštita dece, nevladina organizacija. Njima je zakon dao za pravo da biraju jednog člana REM-a i umesto nekog Gorana Pekovića, kome je prestao mandat, nikada nisam ni čuo za njega. Gde se ponovo kandidovao? Na sledećoj stavci ovamo, samo ispred drugih udruženja. Predlažu se danas Milan Antonijević i Snežana Stojanović Plavšić. Ne zna se ko je gori od njih. Milan Antonijević izraziti izdajnik, bio je direktor „Jukoma“. Jel to kod Biljane Kovačević Vučo? Tamo je bio direktor, ljudi. Proslavio se zastupanjem stavova Haškog tribunala, progonom srpskih patriota, bio je kadar DS. Da li ste ga vi izbacili, ili vam se sam oteo? I ekspert u Ministarstvu prosvete, od 2009. do 2010. godine, a 2015. je izabran za člana Saveta Vlade Republike Srbije, za praćenje primene akcionog plana za borbu protiv diskriminacije. Imamo ogromnu količinu podataka o njegovim izrazito antisrpskim nastupima. Snežana Stojanović Plavšić, bila poslanik G17 plus u dva mandata. U dva mandata. Iz Leskovca je inače, čudi me Leskovac je fin i kraj poznat po poštenim i radnim ljudima, odkud tako nešto tamo da se izrodi. Bila je i na funkciji državnog sekretara u Ministarstvu kulture, u vreme Vlade Mirka Cvetkovića. Od 2013. do 2015. godine, član programskog saveta RTS-a. Ona je član programskog saveta RTS-a u vreme kada se RTS sasvim oteo, bilo kakvoj državnoj ili društvenoj kontroli, da ne pričam našu muku sa RTS-om, da smo tamo apsolutno blokirani već godinama, da ne možemo ni u jednom programu da se pojavimo, nigde. Samo ako nas neko po nalogu napada. Što se tiče ovih koje je predložio Odbor za kulturu i informisanje, na predlog Udruženja izdavača elektronskih medija i Udruženje novinara u Republici Srbiji, valjda na osnovu njihovog zajedničkog dogovora, meni nije jasno kako se postižu ti dogovori, ali ko god da je predložen bolji je nego Gordana Suša, koja je bila do sada. Ali, čudi me što je ovaj Goran Peković izašao gore na vrata, a ovamo se vratio na prozor, bio je ispred udruženja, čiji su ciljevi ostvarivanje slobode i zaštite dece, a sada je na predlog Udruženja izdavača elektronskih medija i Udruženje novinara u Republici Srbiji, a sledeći put može biti ispred neke verske zajednice. Što da ne? I, ispred nadležnog Odbora za kulturu i informisanje AP Vojvodine, umesto Gorana Karadžića, Siniša Isaković, Đorđe Lazarević. Ovaj prvi Siniša Isaković kadar LSV, meni bi se ruka osušila kada bih za njega glasao. Siniša Isakov, da li je vaš, vi ga bolje znate, ja ga ne znam, bio pomoćnik sekretara za kulturu i informisanje u AP. A Đorđe Lazarević kadar DS, takođe bio član Upravnog odbora RTS, a iza njegove kandidature stoji lično Goran Karadžić kome je prestao mandat. A taj Goran Karadžić je priča za sebe. On je bio, koliko godina Nataša, bio sam na službenom putu pa se ne sećam tačno, u dva mandata je bio glavni šef ovog regulatornog tela. Apsolutni gazda. I tamo je pohvato sve konce, naučio zanat i sad krenuo u kriminal, u otvoreni kriminal. Evo, vam dokaza tog kriminala. Zakoni koji su doneseni u oblasti javnog informisanja proteklih godina sprovodili su princip da država nema vlasništvo ni nad jednim medijem, ni elektronskim, ni novinskim. Smatram da je to pogrešno, da je država morala da sačuva punu kontrolu nad državnom televizijom, državnimradijom i Politikinom kućom. Ali, nije to sada ovde u pitanju, nego je u pitanju ovde da taj isti Goran Karadžić formira privredno društvo MTS Antena TV doo Beograd. A kako ga formira? Na osnovu ugovora dva javna preduzeća koja ulažu svoj novac kao početni kapital. Jedno javno preduzeće je Telekom Srbija, akcionarsko društvo, a drugo javno preduzeće je Emisiona tehnika i veze Beograd. Valjda je ovo drugo izdvojeno iz RTS-a 2009. godine. Izdvojeno iz RTS, formirano kao samostalno javno preduzeće, a sada ga Goran Karadžić kao privatnik, nema pokazatelja da neka državna institucija stoji iza ovoga. Što bi stajala državna institucija kad bi ona mogla jednom najobičnijom promenom zakona za koji bi mi poslanici iz SRS zdušno glasali, mogla vratiti RTS u državne ruke. Pa, da onda imamo višestranački upravni odbor koji bi to kontrolisao i koji bi javnokritikovao sve nepravilnosti. Ovde se glumi da je ovo ispod državne kontrole izmaknuto, a pojavljuju se klanovi koji su bliski režimu na određen način i koji sada preuzimaju kontrolu u svoje ruke. Šta je cilj ovog privrednog društva MTS Antena TV? Oni sad pokušavaju da postignu novu formu monopola u oblasti radio-difuzije, odnosno televizije. Oni žele nezakonito da emituju 26 kanala. Na koji način? Oni su sprečili svim televizijama da uđu u tzv. multipleks. Multipleks znači da se digitalno emituje zemaljski kanal, bez zemaljske dozvole, a ovima ta zemaljska dozvola nije ni potrebna. Dozvole se izdaju na osnovu javnog konkursa, a izdaje ih REM. Do sada konkursa nije ni bilo. Kako onda ovi mogu da emituju 26 kanala? To su kablovski kanali koji se nisu videli šire u etru ili tzv. zemaljski, što mu dođe na isto, ali sada u zemaljskom digitalnom servisu. Nadam se da sam dovoljno jasan, pošto sam i sam morao da savladam ovu terminologiju, spremajući se za nastup. S druge strane, samonikli vlasnici lokalnih televizija muče se i onemogućavaju na svakom koraku. Pred njih se stavljaju nepremostive prepreke. Daju im se privremene dozvole za minimalno područje emitovanja itd. Ovo nisu jedini monopolisti na srpskoj sceni. Vidite šta čini onaj američki admiral Dejvid Petreus, bivši šef CIA. U okviru njegove KKN grupe su SBB, Total TV, Sinemanija, Grand TV, Sport klub, osam kanala, N1, TV Ultra, Marketinška agencija CAS medija, koja prodaje reklamni prostor na prekograničnim kanalima, što je našim zakonima zabranjeno, i onda na svom sajtu ovaj CAS medija ima i sledeći tekst, lista naših kanala, pa se nabrajaju Grand, Diskaveri, TLC, Animal planet, Sport klub, Sinemanija, Univerzal, AHN, TV 1000, Ultra, Mini Ultra, Minimaks, ID, Histori itd. Znate li šta ovo znači? Da celi dosadašnji REM treba pohapsiti, jer ovo bez krupne korupcije nije moglo. Svi koji su o ovome odlučivali su i te kako korumpirani. Sada je taj Goran Karadžić video kako radi admiral Petreus, i odmah sebi admiralski je poleteo ovde prikopčao. Što ne bi i on na isti način, kada to donosi pravo bogatstvo? Šta je alternativa ovome? Alternativa ovome je strogo kontrolisana radiodifuzna scena od strane države, pa ako se nešto zabrlja, da odmah stavimo Vladu i nadležno ministarstvo na tapet. Ovo bi moralo da bude u okviru nadležnosti Ministarstva saobraćaja i telekomunikacija, ali imamo nesposobnog ministra saobraćaja. Promenite ga. Lakše je promeniti jednog ministra, nego zidati ovoliku kulu od karata koja nas posle ojadi. Šta se ovde dešavalo u mom odsustvu? Ovde je zakonodavna delatnost došla u potpuni ćorsokak, zakržljala. Ovde se formiraju razno-razna nezavisna tela i ovo nije jedino, razno-razne agencije, čiji je zadatak da odlome deo državne nadležnosti, a da formalno ne budu ni pod kontrolom države, ni pod bilo čijom kontrolom. Ovaj REM insistira da su oni samostalno i nezavisno telo. Jeste, najlakše je preuzeti državnu imovinu i reći – ovo je moje, ja sam samostalan i nezavistan. Ovo je prirodni resurs, frekvencije su prirodni resurs. Profit od korišćenja prirodnih resursa mora da ide u državni budžet, a ne da ide REM-u, pa REM ima svoj samostalni budžet iz koga plaća plata i ostvaruje sve druge moguće troškove, od nas niko nema pojma kakve. Sve ide njima. Pa, jel im babo ostavio frekvencije u nasledstvo? Ko im je to dao? Vi ste obećali, naprednjaci, kada ste dolazili na vlast, da ćete ispraviti sve ovo što su dosmanlije pokvarile, ali ide istim putem. Goran Karadžić je bio njihov, sada je vaš, idemo dalje. Nije tu uopšte važno ko je čiji, kao da njih neka ideologija rukovodi. Njih samo rukovodi želja za sticanjem novca. Umesto da imamo telo upravne vlasti, da ministarstvo ima inspekciju iz ove oblasti i da ta inspekcija kontroliše, formira se nešto što podseća na Musolinijeve korporacije. Formira se jedno telo sastavljeno od predstavnika razno- raznih drugih tela. Znate, Musolini kada se dočepao vlasti, više nije hteo ni izbore, nego je formirao fašističku skupštinu od predstavnika raznih sindikata, organizacija, ovoga, onoga. Tako su se i ovi dosetili, da formiraju korporaciju, i čak crkvi dali zadatak, odnosno verskim zajednicama. I verske zajednice jednog člana šalju u ovo regulatorno telo, predlažu. Kako može zakonom da se daje zadatak verskim zajednicama? Status verskih zajednica je status autonomnih pravnih korporacija i one nisu direktno odgovorne ni ustavnim normama, jedino u slučaju ugrožavanja najviših ustavnih vrednosti, suvereniteta, teritorijalnog integriteta, kad mogu doći pod udar Krivičnog zakona. Da verske zajednice nisu autonomne korporacije, onda bi morale striktno da se drže Ustava i ne bi smele nikoga da diskriminišu. To onda znači da bi svaki pop mogao da obavlja posao hodže i obrnuto, jer nema diskriminacije po rasi, po naciji, po veroispovesti i najnoviji princip po polu, uključujući i ove koji ne znaju kog su pola, pa lelujaju malo tamo, malo ovamo. Dakle, ovo je napravljeno krajnje nestručno. Ovo nisu radili ozbiljni pravnici. Ovo su vam radili pravnici sa prosekom 6,08, kao onaj pravnik koji je juče izabran za sudiju. Ne može, ovo su delikatne stvari. Dajte da povratimo u državne ruke RTS, da povratimo Politiku, pa da formiramo višestranačke uprave odbore. Vas danas ima mnogo, kao dosmanlija što je bilo, tu ste negde. Niko od njih mogao verovati kako će da budu sa političke scene gotovo potpuno zbrisani. I vama će se to desiti. Možda i nama, ako ne naučimo na vašim greškama, a naučili smo mnogo. Da pravimo opšte pravne akte koji će podjednako biti vredni i vlast i opozicija i da se u Upravnom odboru RTS, Upravnom odboru „Politike“, Upravnom odboru Radio-difuzije čuje glas i parlamentarnih grupa, da se odluke nekad donose konsenzusom, nekad većinom glasova, nije bitno, ali da svi učestvuju, jer kad svi učestvuju, svi mogu i da kažu, a kad svi kažu,mogu i da kritikuju mogu da ispravljaju ono što je loše.
Zahvaljujem. Da li se javlja još neko od ovlašćenih predstavnika? Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem, predsednice. Pre dve godine novi Zakon o elektronskim medijima regulisao je rad REM-a. Tačno je da je realnost da su medijski zakoni do pre dve godine odlagani i da nije bilo političke volje da se ovo pitanje reši i tačno je da rad na novim medijskim zakonima nije bio transparentan i da je bio u suprotnosti sa zakonima Evropske komisije. Zakonom o elektronskim medijima koji smo doneli pre dve godine, Zakonom o oglašavanju regulisan je rad REM-a. REM kao regulatorno telo ima svoju samostalnost i nezavisnost i svi članovi REM-a u skladu sa tim treba da rade svoj posao. Ukoliko imaju bilo kakve pritiske treba da nadležnim organima prijave. Mnogo je bilo pritužbi koje sam ja lično i moje kolege iz moje poslaničke grupe koje smo dobijali na rad REM-a u prethodnih nekoliko godina. Najveće pritužbe su bile na neadekvatno postupanje REM-a u statusu prekograničnih kanala koji su protivzakonito emitovali reklame domaćih kompanija. Više puta sam u Narodnoj skupštini Republike Srbije postavljala pitanje na ovu temu i tražila reakciju REM-a. Iskoristiću priliku i danas da kažem da narodni poslanici u okviru svoje kontrolne uloge traže od REM-a da svim elektronskim medijima obezbede iste i ravnopravne uslove, jer je uočljivo da se na više stranih kanala, čije je sedište u inostranstvu, svakodnevno emituje na stotine sportskih događaja iz raznih zemalja, ali i veliki broj reklama domaćih kompanija. Podsećam da naši zakoni izričito zabranjuju prekrajanje programa, naknadno prekrajanje programa, ubacivanje reklama, jer se ti emiteri nalaze izvan pravnog i poreskog sistema Srbije, što je indirektno na štetu budžeta Srbije, ali i domaćih televizija koje su u neravnopravnom položaju i zbog toga je njihov položaj doveden u pitanje. Takođe, nismo do sada dobili monitoring Saveta REM-a o predizbornoj kampanji, a bili smo dužni da dobijemo. Imamo i televizije koje na najgrublji način zloupotrebljavaju sagovornike, na senzacionalistički način govore o raznim temama, pre svega o sprečavanju nasilja u porodici, i mi tu nemamo reakciju REM-a. Postavlja se pitanje – zbog čega? Evropska komisija je u izveštaju od 10. decembra 2015. godine izričito tražila da se na donete zakone o elektronskim medijima i oglašavanju donesu podzakonski akti. Moje pitanje, znači, novim članovima REM-a i uopšte Savetu REM-a - da li je ovaj posao ispunjen do kraja? Ja imam informaciju da nije i tražim da se u skladu sa izveštajima Evropske komisije od pre godinu dana na zakone koje smo usvojili u parlamentu donesu podzakonski akti. Poslanička grupa Nove Srbije će podržati u glasanju nove članove REM-a koji ispunjavaju formalne uslove za izbor, ali će pratiti rad ovog nezavisnog regulatornog tela i reagovati na sva kršenja, koja primetimo, ili ne činjenja da nisu sankcionisani. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ana Stevanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice i uvažene kolege, dame i gospodo narodni poslanici, kao i građani Srbije, već su prethodne kolege kazale da REM, kao nezavisno regulatorno telo, ima izuzetno velika ovlašćenja. Ja bih neke od tih ovlašćenja volela sada i da pročitam, čisto kako bi se naši građani i poslanici, koji nisu toliko upoznati sa ovom temom, bliže upoznali sa njihovim dužnostima, nadležnostima i delatnostima. Dakle, Regulatorno telo za medije je samostalna, nezavisna i regulatorna organizacija koja vrši i sprovodi utvrđene politike u oblasti pružanja medijskih usluga u Srbiji. REM, takođe, obavlja i javna ovlašćenja u cilju unapređenja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, a ono što je posebno bitno, a što se često zaboravlja, jeste da REM doprinosi očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja. Takođe, on treba da radi u cilju zaštite interesa javnosti na način koji je primeren demokratskom društvu. Takođe, ono što REM treba da vrši, a često ne vrši jeste kontrola i nadzor. REM mora da vodi računa o vrsti i kvalitetu programa, jer upravo on doprinosi, kao što sam već naglasila, očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja. Ono što REM često nije radio, a morao je da radi jeste da vrši nadzor nad kvalitetom programa. Mi smo često imali kvalitativne analize, ali samim kvalitetom programa, njegovom suštinom, njegovim sadržajem jako se malo REM bavio, a svakako da je morao. REM je nadležan za zaštitu dostojanstva ličnosti, zaštitu maloletnika od neprimerenog sadržaja, kao i sprečavanja emitovanja programa u kojima se podstiče diskriminacija, mržnja, čak i nasilje. Takođe, ono što je bitno za funkcionisanje REM-a jeste nezavisnost u radu. Potrebna je ključna nezavisnost u radu, i to bi trebalo da pretpostavlja način, između ostalog, izbora novih članova ovog saveta, odnosno važnog regulatornog tela. Kako bi se obezbedila nezavisnost REM-a, nezavisnost u funkcionisanju, potrebna je personalna nezavisnost. Ukoliko ne postoji personalna nezavisnost članova Saveta REM-a, samim tim se i njegova delatnost i funkcionisanje dovodi u ogromno pitanje. Takođe, operativnu nezavisnost je kao i uvek teško izmeriti, ali ona u značajnoj meri zavisi od ostvarenog nivoa personalne i finansijske nezavisnosti. REM je kontrolno telo, ali zaboravljamo jednu bitnu stvar. REM nema statut. REM posluje po statutu nekadašnje RRA. REM je morao da donese statut do novembra 2014. godine. Kao što vidite i sami, već dve godine, skoro dve godine, REM funkcioniše bez statuta, tako da možemo da se pitamo da li je to situacija, da li su to okolnosti u kojima on legitimno može da odlučuje. Ono što je suština, jedna tužna suština koju moramo da pomenemo kada govorimo o REM-u jeste da je REM-u suštinski oduzeta samostalnost u odlučivanju i ono je pretvoreno u javno preduzeće, što svakako nije smelo ni da bude, niti je to po statutu, niti je to po Zakonu o elektronskim medijima. Recimo sad nekoliko reči o samim članovima REM-a. REM je od početka politički instrumentalizovano telo, a članovi REM predstavljaju prvi ešalon odgovornih za medijski mrak i zloupotrebu nacionalnih frekvencija. Moramo pomenuti i to da su članovi Saveta REM-a čuvari vrata koja vode ka temeljima vlasti i da upravo zahvaljujući članovima REM-a i njihovom činjenu ili nepočinstvima ova vlast počiva na mestu na kome zaista danas stoji. Ono što je bitno da članovi REM-a danas imaju jeste dostojanstvo, jeste da to budu stručni ljudi, iza kojih stoje značajna dostignuća u oblastima u kojima se bave. To moraju da budu medijski stručnjaci, medijski profesionalci koji su prepoznati u javnosti i u okolnostima kojima se bave. To mogu biti profesori, mogu biti inženjeri komunikacija, mogu biti novinari, mogu biti i umetnici. Svakako to moraju da budu ljudi koji su ostvarili visoka dostignuća u profesijama kojima se bave. To moraju biti ljudi od ugleda i poštovanja. Svakako da oni moraju biti prepoznatljivi zato što iza njih i njihovih dela stoji njihova ličnosti, njihova odgovornost i o njihovom činjenju, odnosno nečinjenju, svedočićemo mi jer smo mi oni koji treba da kontrolišemo sve ono što Savet REM i njihovi članovi rade. Takođe, da bi REM funkcionisao pravoverno, istinito i pošteno, potrebna je transparentnost u postupku izbora članova. Mi danas upravo treba da izglasamo članove, a sam postupak koji je prethodio ovom izboru jeste transparentan, ali suštinski nije toliko dobar i nije toliko efikasan. Što se tiče nekih argumenata koji govore u prilog tome da REM nije dobro radio svoj posao, jesu i broj opomena, broj mera upozorenja i privremene mere zabrane emitovanja sadržaja. Od svog osnivanja, broj opomena iznosi samo 22, privremene mere zabrane programa bila je samo jedna. Što se tiče mera upozorenja bilo je samo 14. To možda nekome ko sa strane prati REM ne izgleda mnogo, nekom možda izgleda malo. Medijskim stručnjacima svakako izgleda jako malo. Međutim, ono što je tu problem jeste, što su se sve te opomene, sve te kazne, sve te mere upozorenja odnosile isključivo na formu, a jako malo na sadržaj. REM upravo i treba da kontroliše kvalitet programa, a to je ono što do sada nije radio. Tako da jedna od preporuka za dalje funkcionisanje REM jeste da on mora da kontroliše i te kako kvalitet programa, da kontroliše suštinu. Forma svakako jeste bitna, ali ono što je najbitnije jeste suština koja se mora kontrolisati. Takođe, REM već skoro godinu dana funkcioniše na samoj ivici cenzusa. Da ponovimo, broj članova Saveta REM iznosi devet. On od januara meseca funkcioniše sa samo šest članova. Po Statutu i po Zakonu o elektronskim medijima, REM mora da donosi odluke dvotrećinskom većinom. U ovom slučaju znači da bi sesvi trenutni članovi, odnosno njih šestoro, morali složiti sa svim odlukama o kojima se uopšte igovori. Ono što može svedočiti o tome da REM jeste kontrolisano telo i to su činjenice, jeste izbor članova upravnih odbora. Reč je o upravnim odborima RTS kao i upravnim odborima RTV. Ilustrovaćemo to jednim podatkom. Za članove Upravnog odbora RTS prijavilo se 52 člana, za članove Upravnog odbora RTV prijavilo se 22. Upravni odbor RTS ima devet članova, Upravni odbor RTV šestoro. Interesantno je to da u tom trenutku kada se glasalo za članove upravnog odbora bilo je osam članova Saveta REM, od tih osmoro šestoro je glasalo gotovo istovetno. Dakle, ponovićemo, koja je šansa da od 52, odnosno 22 imena zaokruže isti članovi istih devetoro, odnosno šestoro članova? Ja sam zamolila matematičare, ljude koji se bave statistikama da mi izračunaju koji je to procenat, koja je verovatnoća u pitanju. Rezultat koji sam dobila je zapanjujući, to je broj od 12 cifara i više, koji čak ne umem ni da izgovorim koji je. Ali, u svakom slučaju veća je šansa da dobijete na lotou, ili da asteroid udari u park preko puta, nego da isti ljudi zaokruže ista imena. Dakle, verovatnoća ne postoji. To govori samo o tome da svi članovi REM koji su glasali su dobili zadatke spolja. REM je politički instrumentalizovano telo. Nemoguće je da svi glasaju isto, osim ako nisu dobili nalog da tako urade. Tako da, sam taj lanac odlučivanja je duboko pod političkim uticajem. To tako ne može, i ta odluka, to je samo jedna od odluka koje diskredituju funkcionisanje i rad REM. To je jedna od odluka i način ponašanja, način funkcionisanja koja pokazuje da je REM daleko od samostalnog i nezavisnog regulatornog tela. Naprotiv, to čini REM zavisnim i kontrolisanim telom. Kao što sam na početku rekla, REM mora da kontroliše i vrši nadzor, ne da se nad njim vrši nadzor i da ono biva kontrolisano. Ponovićemo takođe i situacije kada REM nije reagovao, a svakako je morao. Reč je o smeni urednika sa RTV. Dakle, kao što smo već rekli, u nadležnosti REM jeste postavljanje članova Upravnog odbora RTV. REM je ostao potpuno nem kada su smenjeni urednici, kada su smenjeni novinari koji su gajili kritičko novinarstvo. Radio televizija Vojvodine je bila nešto najbliže, ona jeste javni servis, ali je bila nešto najbliže objektivnom javnom servisu koji je negovao kritičko novinarstvo. Vi ste mogli tu da čujete debate, vrlo kvalitetne političke emisije, vrlo kvalitetne govore. To danas nažalost nema, imamo jednoumlje, imamo televiziju koja uopšte više nije za primer. Brojni novinari, brojni urednici koje su krasili izuzetni profesionalni, novinarski, medijski kvaliteti su dobili otkaz ili podneli ostavke zato što nisu mogli, nisu želeli da rade u situaciji gde bivaju kontrolisani. Takođe, još jedno svedočanstvo koje govori da je REM kontrolisano telo, jeste jedna situacija koju možemo svrstati u neke epizode zone sumraka ili možda teleport mašine ukoliko je u međuvremenu otkrivena, nisam to saznala. Imali smo situaciju da je „N1“ televizija bila kažnjena tokom predizborne kampanje. Jedna jedina televizija koja je bila kažnjena bila je televizija „N1“. Imali smo sledeći slučaj, imali smo situaciju da je u jutarnjem programu RTV „Pink“ bila saopštena odluka o kažnjavanju televizije „N1“ sa navodne sednice REM. Pitaćete se šta je tu sporno? Sporno je to da je sednica bila održana tek četiri sata kasnije. Tako da, kako je moguće da na RTV „Pink“ u jutarnjem programu imamo odluku koja je doneta tek četiri sata kasnije? Ako neko ima odgovor volela bih da mi kaže, pošto do tog odgovora logičkim razmišljanjem nisam mogla nikako da dođem. Takođe, REM je tokom predizborne kampanje izdao Pravilnik o ponašanju emitera tokom kampanje. Mi rezultate tog izveštaja i sam izveštaj još uvek nismo videli, a od izbora je prošlo kao što svi znate šest meseci, tako da očekujemo od REM izveštaj o zloupotrebi državnih funkcija tokom kampanje. Takođe, očekujemo od njih izveštaj o nadzoru nad radom emitera. Takođe, treba da vidimo izveštaj o monitoringu medijskog sadržaja tokom medijske kampanje. Tog izveštaja još uvek nema. Mi imamo neke informacije, insajderske informacije da taj izveštaj postoji. Zbog čega se on ne prikaže javnosti, to je pravo svih nas da znamo. Kako nas koji smo u Skupštini, tako i građana i drugih aktera koji su zainteresovani za ovu temu. REM je morao da vodi računa o ravnomernom predstavljanju političkih kandidata tokom predizborne kampanje, REM se nije oglasio, ostao je nem. Potpuno je ostao nem na brojne zloupotrebe. Pozvaću se sada na izveštaj Biroa za društvena istraživanja i demokratiju, prema kome je tokom predizborne kampanje od 25. marta do 21. aprila Aleksandar Vučić, premijer Srbije bio na televiziji „Pink“ ukupno 7627 sekundi, a npr. Saša Radulović, lider grupe kojoj pripadam, samo 134. Dakle, mi smo dobili nešto malo više od dva minuta, malo više od dva minuta naspram dva sata koliko je dobio premijer. Mislim da i sami uviđate koliko je to ogromna razlika i da je tu svakako bilo zloupotrebe političkih i aktuelnih državnih funkcija, što je prema Pravilniku REM bilo nedozvoljeno i nedopustivo. Kao što pretpostavljate da ću reći, REM je i tada ostao potpuno nem. Takođe, da ne biste mislili da možda razmišljam isuviše pristrasno, pomenućemo i izveštaj OEPS koji je istu stvar potvrdio, koji je rekao da je tokom predizborne kampanje bilo brojnih kršenja, upravo ovog što sam sada napomenula, da su se neslućeno, flagrantno kršila i zloupotrebljavale državne i trenutne političke funkcije prilikom predizborne kampanje. To je dozvoljeno, ne zato što to nama ne odgovara i zato što nam se ne sviđa, to prosto nije u duhu demokratije, a REM upravo treba da se rukovodi demokratskim principima. To više nije ni pitanje opozicije, niti pitanje pozicije, to je pitanje svih nas. Ako ćemo da imamo kvalitetne medije, kvalitetne medijske sadržaje, ova pravila se moraju poštovati, sviđalo se to nama ili ne. U suprotnom, klizimo u totalitarizam, klizimo u jednoumlje. Klizimo u diktaturu. To nije dobro. Zato što bez slobodnih medija ne postoje slobodna društva. Ako je naš izbor da živimo u slobodnim društvima, moramo to poštovati. Ako naš izbor to nije, onda mislim da nam se, što se tiče medija, ali i celog društva, uopšte ne piše dobro. Stoga, što se tiče budućih članova REM, mi ne verujemo da oni mogu nešto tu značajno promeniti iz prostog razloga. Svako od njih je mogao, pošto su u pitanju medijski stručnjaci, prepoznatljivi u svojim sredinama i profesijama, svako od njih je mogao da ukaže na neke od ovih nepravilnosti na koje sam ukazala. Svako je mogao da ukaže na kršenje pravilnika, svako je mogao da ukaže na kršenje zakona. Svako je mogao da ukaže na jednoumlje, čak i na vređanje od strane nekih predstavnika vlasti koji vređaju svoje građane. To nigde nije viđeno i REM je na to morao da reaguje, zato što je trebao da spreči nasilje. Trebao je da spreči mržnju. To je njihova dužnost. Oni vrše nadzor i kontrolu, tu moraju da reaguju, a njihove reakcije su izostale. Još jednom REM je ostao potpuno nem. Mi s pravom sumnjamo da REM ima ikakav legalitet i legitimitet dan danas. Mi sumnjamo da njegovi članovi i njihovi kandidati za članove samog REM-a, mogu nešto da promene, još su i oni između ostalog ćutali. Regulatorni elektronski mediji je ćutao i još ćuti na ogromnu cenzuru koja postoji u ovdašnjim medijima. Možda ćete pitati – ima li dokaza o cenzure? Ja vas pitam ima li dokaza da cenzura nema? Ukoliko pogledamo izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije u njemu ćete videti dva poglavlja, značajna poglavlja, velika poglavlja koja su posvećena upravo cenzuri i upravo pitanjima autocenzura. Možda ćete reći nema cenzura. Ali, ja bih samo napomenula nekih emisija koje takođe nema. Na radiju B92. Imali smo „Mentalno razgibavanje“, jednu humorističku emisiju, veselog karaktera. Takođe, već dve godine nemamo „Utisak nedelje“ na Televiziji B92. Sajt „Peščanika“ je redovno bio rušen kad god je objavio neku vest koja nije išla u prilog aktuelnoj vlasti. Takođe, imali smo problem opet na B92, nacionalna frekvencija je u pitanju sa emisijom „24 minuta sa Zoranom Kesićem“. U pitanju je satirična emisija, a kao što znamo o Zakonu o elektronskim medijima satirične emisije ne podležu nikakvom krivičnom gonjenju, to je satira, to je humor. To moramo kao predstavnici vlasti, predstavnici opozicije da trpimo, sviđalo se to nama ili ne, da li nas to povređivalo ili ne, to je činjenica. Mi smo nosioci javnih funkcija. Takođe, pomenuću emisiju opet na Televiziji B92, emisija „Dobra zemlja“, emisija o poljoprivredi, jedna takva emisija je skinuta sa programa nakon što je nešto što se nije svidelo vlasti saopšten u toj emisiji. Takođe na Televiziji Vojvodina, emisija „Radar“, izuzetna emisija više ne postoji. Na Drugom programu RTS emisija „Vidik“ autorke Jasmine Milošević više ne postoji. Na tu emisiju ću se posebno osvrnuti, zato što uprkos reakcijama stručne i naučne javnosti ona je skinuta sa programa. Ova emisija je bila jedina emisija ovakve vrste u regionu. Bila je izričito kritički nastrojena, emisija koja je gradila dijalog, emisija koja je gradila debatu, emisija koja je služila u razmeni mišljenja i jedna takva emisija poput emisije „Vidik“ više ne postoji. To ne ide u prilog nikome, niti vama, niti nama. Celo društvo zbog toga pati. Celo društvo zbog toga ima štetu zato što nemate debatu, nemate kritičko mišljenje, što nas opet vodi u jednoumlje, a to svakako ne želimo i ne smemo da dozvolimo. Ono što poslanička grupa DJB može da zahteva i što traži jeste da aktuelni članovi Saveta REM-a podnesu ostavke iz moralnih razloga zbog svih argumenta koje sam ovde navela, zato što ostajući u tom Savetu, bivajući članovi Saveta REM-a daju legitimitet ovakvim nepočinstvima. Tako da bi bilo izuzetno korisno i za njih, pa i za medije, i za društvo u celini da oni podnesu ostavke ili da javno istupe i kažu o svemu onome što se događa u Savetu REM-a. Kao što sam već naglasila, pitanje slobode medija jeste pitanje slobode društva, jer ako jedno telo dozvoli da bude nadzirano, da bude kontrolisano, a u zakonu i statutu stoji da mora da ono vrši nadzor, da ono vrši kontrolu, onda je veliko pitanje u kakvom mi društvu živimo i kakvom društvu mi zaista težimo. Dodala bih možda na kraju – da li je zemlja totalitarizma, diktature, cenzure i autocenzure zaista ona Srbija u koju verujemo? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani podpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS učestvovaće u glasanju i daće svoj glas za izbor novih članova Regulatornog tela za elektronske medije. Ovo pitanje je svakako značajno da se REM kao regulatorni organ popuni što pre, jer činjenica da su postojale određene manjkavosti u radu ovog regulatornog tela i naravno da u svakom trenutku ubuduće ovo regulatorno telo mora da opravda epitet samostalnosti i nezavisnosti u odnosu na druge subjekte, a naročito prema vlasti. Inače, Savet REM-a ima devet članova koja bira Narodna skupština iz reda uglednih stručnjaka, iz delatnosti značajnih za rad REM-a, a to su medijski stručnjaci, pravnici, ekonomisti, inženjeri telekomunikacija. Po zakonu postoji osam ovlašćenih predlagača, a među njima su i udruženja izdavača elektronskih medija i udruženja novinara i nadležni odbor Skupštine AP Vojvodine, kao i udruženja čiji su ciljevi ostvarenja slobode i izražavanja i zaštite dece i o čijim predlozima mi danas raspravljamo, a koje ćemo u danu za glasanje sigurno glasati i izvršiti selekciju predloženih kandidata. Popuna upražnjenih mesta u sastavu regulatornog tela je važna jer će omogućiti da rad REM-a bude u buduće u punom kapacitetu, što jedno vreme to i nije bilo i doprinelo je određenim manjkavostima o kojima smo ovde čuli. Da podsetimo, Regulatorno telo za elektronske medije, skraćeno REM, kao samostalna nezavisna regulatorna organizacija, to telo je osnovano po Zakonu o elektronskim medijima usvojenim u Narodnoj skupštini 2014. godine. Ovim zakonom REM-u je povereno vršenje javnih ovlašćenja u oblasti elektronskih medija kojima bi se na najbolji način sprovodila javna politika u oblasti pružanja medijskih usluga u Srbiji. Pre svega REM ima zadatak da svojom aktivnošću doprinosi unapređenju kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, zatim da doprinosim očuvanju i zaštiti razvoja sloboda, mišljenja i izražavanja, a sve u cilju zaštite interesa javnosti i emitera sa jedne strane i zaštite korisnika usluga, a to su građani. Zbog svega ovoga REM je svakako u velikoj meri u žiži interesa javnosti. U današnje vreme veoma često smo izloženi neprimerenim sadržajima u elektronskim medijima koji se nalaze u programskim šemama nekih elektronskih medija. Tako da na pojedinim medijima vidimo u sred bela dana veoma neprimerene sadržaje od kojih nas je, mogu reći, sramota naročito u društvu mlađih generacija u kući u krugu porodice i pitanje je ko to može da reguliše i da spreči i svakako da REM ima u značajnoj meri tu ulogu. Pitanje je samo kojim zakonskim instrumentima za sprovođenje javnih ovlašćenja REM može da kao regulator utiče na kvalitet medijskih sadržaja? Kontrola emitera medijskih sadržaja odnosi se pre svega na ispunjavanje tehničkih uslova, ali i na kontrolu sadržaja koji treba da budu u skladu sa onim što je dozvola koja je njima izdata za njihov rad. Dakle, REM ima zakonske mogućnosti da izriče mere neodgovornim emiterima, a to su opomena, upozorenje, privremena zabrana emitovanja itd. Dakle, da li su zakonom predviđene mere dovoljne za ustrojavanje primerenih sadržaja koje imamo pred sobom, a time i sistema vrednosti kojima bi naše društvo trebalo da teži i svakako da to kada postavimo ovakvo jedno pitanje dolazimo do zaključka da mnogo treba uraditi na ovom planu i mnogo treba učiniti, a da i sam REM treba da se primeri svom zadatku u većoj meri nego što je to činio do sada. Emiteri su najčešće spremni da plate i velike kazne i da nastave da emituju neprimerene programe koji im donose veliki profit. Pre svega, mislim na one programe koji se emituju u dnevnim i večernjim udarnim terminima i mislim na rilajiti programe, koji pre svega emituju neprimerena ponašanja pojedinaca i učesnika u tim programima. Tu često učestvuju i kompromitovane ličnosti koje se nama gledaocima, pre svega mladoj generaciji, nude kao pozitivni primeri. Velika je zaista šteta što u programskim šemama i sadržajima nemamo mnogo drugih sadržaja koji služe za primer i koji bi promovisali prave vrednostima kojima treba da teži jedno društvo. Ja danas, u ime poslaničke grupe SPS, želim da podržim REM u nastojanju da svim raspoloživim kapacitetima što bolje kontroliše kvalitet medijskih sadržaja i nadam se da će u tom pravcu ovo regulatorno telo dalje raditi. Međutim, mislim da je za kvalitetnije i primerenije medijske sadržaje potrebna ozbiljnija društvena podrška i akcija, neka vrsta organizovane kampanje, da tako kažem, svih subjekata u društvu, kojom ćemo se boriti za sadržaje primerene našoj deci, gde su nam potrebni pozitivni, a ne negativni primeri, gde se promoviše rad kao vrednost, zatim učenje, trud, posvećenost određenim vrednostima, a ne kriminal, nerad i nekultura. Za takvo stanje smo na neki način svi odgovorni, a i mnoge institucije sistema, i to moramo da priznamo. Tako da, ono što Regulatorno telo za elektronske medije ne izvršava u svom punom ovlašćenju i obimu i možda nedovoljno kako treba, i mnogi drugi su krivci za to. Zato svi moramo da idemo drugim pravcem, drugim razmišljanjem i drugim postupanjem, kako bi dostigli jedan viši cilj, odnosno veće domete u regulisanju ove sfere. Naravno, Regulatorno telo elektronskim medija kao regulator treba i mora da dobije još preciznija zakonska ovlašćenja. Dakle, ono što se vode spočitava i govori u smislu da ima određenih zloupotreba, možda ih i ima i svakako da ne može niko danas tvrditi da smo mi dostigli danas u našem društvu i u našoj državi visoke domete funkcionisanja mnogih subjekata i aktera u društvenom, političkom i u privrednom životu, a takođe i u onome što je rad nezavisnih organa. Mi moramo da postavimo pred sobom visoke ciljeve u tom pravcu kako bi to bolje funkcionisalo ubuduće. Zato verujem i želim da istaknem nadu u ime poslaničke grupe SPS, da je ovo prvi korak u tome da će ovo Regulatorno telo za elektronske medije ubuduće raditi u punom kapacitetu, a zatim da ćemo i mi kao Narodna skupština, nadam se ubrzo, ako se ukaže potrebe, a čini se da jeste potreba, da poboljšamo zakonsku regulativu rada ovog tela. U svakom slučaju, važno je da posle ove rasprave izaberemo nove članove REM-a i damo punu podršku ovom nezavisnom regulatornom telu za bavljenje svojih javnih ovlašćenja. Socijalistička partija Srbije, zapravo poslanička grupa, njeni poslanici, glasaće za izbor novih članova REM-a. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Moram priznati, svašta sam ovde čuo danas i došlo mi je stvarno bilo da se nasmejem kada vam o cenzuri i diktaturi pričaju oni koji su najgoru moguću strahovladu u medijima zaveli. Mediji su zavisili direktno od poziva iz tadašnjeg kabineta predsednika Republike i to se tako naređivalo. Ja ću vam reći, u vreme njihove vlasti SNS je u periodu od 2010. do 2011. godine, npr. na tada gradskoj televiziji „Studio B“ imala nula gostovanja, a na RTS-u su bila dva, što je zaista, složićete se, verovatno veličanstveni uspeh u slobodi i demokratiji, a posebno u mogućnosti slobode izražavanja. Svi ovi ljudi koji su danas vlasnici medija, ovih centralnih uglavnom, su njihovi investitori. Oni su nam prikazivali ovog vlasnika „B92“ i ove „Prve televizije“ da je to najbolji mogući investitor koji može da dođe i koji će uložiti u razvoj medija. Sada danas ide povika na čoveka što je skinuo neku emisiju. Pa, ja se izvinjavam, šta vi očekujete od nas? Da mi zovemo vlasnika televizije i da mu kažemo – ostavi tu emisiju? Do juče su nam pričali kako je tržišni princip nešto najbolje na svetu. Ja se izvinjavam, čovek je vlasnik televizije, može sa svojom televizijom da radi šta hoće i da pušta program kakav hoće. Prema tome, o čemu mi pričamo ovde? Ako već govorimo o REM-u, isti princip kako REM funkcioniše su oni uveli. Oni su birali taj REM. Inače, ja lično, moram da se složim ovde sa jednim kolegom poslanikom, veliki sam protivnik ovih nezavisnih tela. To je za mene jedna čista glupost i meni je to potpuno besmisleno, da se iz ministarstava izvlače i nadležnosti se daju tim nezavisnim telima. Kao što sam i protivnik ove Agencije za borbu protiv korupcije i tih raznih drugih agencija, ali to je sada nažalost formirano tako kako jeste. U svojoj stranci imam veliki problem, često polemišem sa ljudima koji su ipak za to, ali kažem iskreno, veliki sam protivnik toga, zato što smatram da ti ljudi rade neadekvatno tamo. Ako govorimo o RRA tadašnjem, pa to je sve bilo, osim nezavisno. To je bila klasična partijska institucija, gde su isključivo stavljali svoje podobne novinare da budu kontrolori onoga što su tada radila u medijima pojedina gospoda, koji su bili čak i predsednici te partije. E sad, šta se tu dešava? Sad vidim povika na rijaliti programe. Ljudi, u vaše vreme su rijaliti programi stvoreni. Jedan od vaših predsednika partije je bio vlasnik firme koja je najveći udeo od reklama uzimala upravo zbog tih rijaliti programa. Ili ćete sada da nas naterate da mi to zaboravimo? Što se mene lično tiče, lično bih ukinuo sve te rijaliti programe, ali ja nemam pravo da se mešam u rad televizije privatne koja je komercijalna, ona zarađuje od toga. Pitao bih njih da su vlasnici televizije kako bi se ponašali, da li komercijalno po tržišnom principu da zarade novac, ili bi oni bili tako humani, pa bi građanima ne znam šta servirali, a bili na gubitku? Nisam baš siguran da bi se tako ponašali. Kad već govorimo o navodno nezavisnim glasilima, odnosno javnim servisima gde su oni suštinski upravljali, recimo Radio-televizija Vojvodine, pa to je bila čista partijska televizija. To nije bilo u Savezu komunista tako. Znači, ljudi moji, mi smo imali bezmalo vlasnika, to je ovaj što je predsednik Nezavisnog društva novinara Vojvodine, onog Gruhonjića, koji je svoje kadrove školovao u svojoj privatnoj školi novinarstva, a onda ih odatle uzme i stavi ih da budu novinari na RTV. Odatle onda crpe platu i tamo mu to plaćaju. Čak je i osnovao svoju neku katedru, iako ne znam šta je završio u životu, ali je osnovao katedru na fakultetu u Novom Sadu, da li filozofskom ili gde, kao katedra za novinarstvo, šta li već. Odatle regrutuje kadrove i stavlja tamo na RTV. Nikako se oni ne bune zbog slobode RTV, oni se bune što ne mogu pare više da crpe. To je bila čista korupcija. Elem, kažu žale se za jednu emisiju što je skinuta sa te televizije, a sad ću da vam kažem kako je to funkcionisalo. Ta novinarka koja je imala tu emisiju, to je nekih sat vremena u toku cele nedelje, je osnovala svoje privatno preduzeće koje uradi javnu nabavku, odnosno RTV uradi javnu nabavku i, gle čuda, samo može to njeno preduzeće da ispunjava tu javnu nabavku i onda ona ima neku svoju produkciju, jer ona je jedina zaposlena, daju joj 120 hiljada dinara mesečno, na godišnjem nivou to je milion i 440 hiljada, i njoj je lep život. Tako je to funkcionisalo kod njih. I onda oni pričaju, molim lepo, kako neko kontroliše medije. Pa pogledajte šta su oni radili. Pa tako su se krale pare građana Vojvodine. To je bio javni servis, partijska televizija tadašnje Pajtićeve nomenklature koja je bila u Vojvodini. Nama tako nešto nikada ne bi palo na pamet. Pričaju o cenzuri. Pa ja se izvinjavam, ako je cenzura to što možete da kažete da je brat predsednika Vlade, kako su pisali pojedini mediji, citiram – najveći narko diler, švercer, ne švercer, nego je štampao pasoše za Al Kaidu, preveo je tanker iz Kolumbije do Evrope, ne znam koliko tona kokaina. To su sve pisali tako ti njihovi slobodni mediji. Onda kad ih izložite, napravite izložbu o tim njihovim svinjarijama, e, onda se oni ljute, kažu – to je udar na novinarstvo. Nije. To je njihova slika i prilika. Oni se bune zato što im je neko pokazao kakvi su ili ne znam da li se možda sada stide toga što su pisali. Samo zato se oni bune i samo zato prave ovaj haos. Mediji u Srbiji su u njihovo vreme bili kontrolisani, pa nešto slično Pinočeovoj diktaturi otprilike. Tu je to negde bilo. I nemoj oni danas o nečemu da pričaju. Pa sve vreme su nam govorili kako je najbolje da se svi mediji privatizuju, setite se, dok su bili vlast. Stalno su nam pričali kako je privatizacija nešto najbolje na svetu. Sada kada je država skroz izašla iz medija, sad ne valja to. Sad bi oni odjednom da vraćaju. Pa hoćete vi da plaćate iz vašeg džepa te medije? Jel mislite da je to održivo? Pa izvucite iz vašeg džepa pa platite medije. Ovde je država uradila nešto, ja moram da priznam, slažem se čak sa ovde jednim poslanikom koji je rekao da, recimo, neki mediji bi trebalo da ostanu državni, poput RTS, Tanjuga, definitivno sam pristalica toga da su ostale državne, „Politike“ čak, ali možemo o tome da razgovaramo. Izvinite, ako vi mislite da država treba da troši iz svoj budžeta za razne lokalne televizije, a da to bude čist gubitak, pa to niko normalan ne radi. Na kraju krajeva, iz EU nam stalno stižu preporuke da bi država trebalo da izađe iz medija. Evo sad smo to uradili. Oni to nisu uradili. Zašto? Zato što su tako kontrolisali medije. I nikada im nije padalo na pamet da ispune ono što EU traži. Prema tome, skandalozno je da oni o nečemu pričaju. Kada govorimo o tim strukovnim udruženjima, moram da priznam, ja ove ljude koji su ovde kandidovani nikad u životu nisam video. Nemam pojma ni ko su, sem ovo dvoje za koje znam njihovu delatnost od ranije, ovog kolegu jednog sa Pravnog fakulteta, gospodina Antonijevića ili Antonića. Njega znam zato što sam ga viđao kad smo ispite polagali. Ali, s obzirom na njihovu delatnost, a pošto nam inače pričate da su oni strašno nezavisni, pa me zanima kako to poslanik jedne partije koja je ovde bila u dva mandata može da bude baš tako nezavisna, pa da bude u tom telu, ali to dvoje, ja u životu ne bih glasao za njih. Zbog njihove ranije prošlosti, ne pada mi na pamet, nikada u životu ne bih pritisnuo ovaj taster da kažem – da. Zato što oni nisu nezavisni. Ne može neko ko je u „Jukomu“ da bude nezavisan ili ako je bio u G17 da bude nezavisan. Ne postoji šansa nikakva. Prema tome, što se toga tiče, bar za njih dvoje znam da sigurno neću glasati, za ovo četvoro videću, još ću da razmislim. Pričamo ovde o monopolima. Mi ovde imamo zaista jedan kablovski distributer koji na vrlo jedan skandalozan način, moram da priznam, dolazi do tržišta, kupuje razne te male distributere, guši ih itd. i ljudi imaju bezmalo 60-70% tržišta. Meni je strašno da država ne može da reaguje protiv toga. Nemate mehanizam, ne znate šta da radite, a voleo bih da se pronađe mehanizam jer je to nemoguće. Onda ucenjuju druge distributere da moraju da puštaju njihove kanale, plus da im plate novac zato što im puštaju njihove kanale. Tako se ponašaju zato što imaju tu vrstu monopola. Ja bih molio državu da zaista to preispita i da tu reaguje. Ne može neko da bude jači od državnog „Telekoma“. Ne postoji mogućnost da bude jači od državnog „Telekoma“. A nažalost je to danas slučaj ovde. E vidite, ta, pošto pričamo tako o cenzuri, diktaturi, ne znam čemu, e, vidite taj kablovski distributer je vlasnik ovdašnjeg „N1“, televizije gde su upravo gospoda kao španska serija. O čemu oni pričaju, o kakvoj diktaturi i cenzuri? Drže 60% tržišta i više. Pa baš bih voleo da je u njihovo vreme bila takva cenzura i diktatura. Samo što je tad bila stvarna, a ovo je danas nametnuta i izmišljena, kako bi, naravno, ružili državu. Kada govorimo o tim udruženjima, znate, ovde je izgleda uzeto kao Sveto pismo, šta god objavi NUNS, to tako mora da bude. Jedino su novinari NUNS-a najbolji novinari, jedino kad njih neko popreko pogleda ili ako se nakašlje na njih, onda kreće kampanja kako se protiv novinara vodi ne znam šta, a niko ne govori o tome da ovde postoje neka druga novinarska udruženja, da postoje neki drugi novinari koji su takođe doživljavali neprijatnosti, pa i u njihovo vreme, ali ti novinari nisu bitni. Znate zašto? Zato što je ovde društvo podeljeno na naše i njihove. Daću vam primer. Moj kolega, sa kojim se ja ne slažem u mnogo čemu, ali je doživeo stravičan napad na radnom mestu, govorim o kolegi Dejanu Anđusu. Jednom su rekli nešto o njemu, nikada više ga spomenuli nisu. Znate zašto? Nije njihov. Da je njihov, oni bi vodili kampanju mesecima. E, to je ono što je strašno. To je ono što je strašno i što je zaista nemoguće više izdržati. Nije novinar NUNS-a neko ko je zaista samo zato što je član tog udruženja najbolji novinar i ne mora da uvek oni budu izabrani. Na kraju krajeva, ako već pričamo o cenzuri i diktaturi, pa upravo ti iz NUNS-a i razni ti njihovi projekti dobili su para više nego bilo koje javno preduzeće u državi na besmislenim konkursima koje je, nažalost, ovde država objavljivala. Zato što su svoje ljude imali po konkursnim komisijama. Pa daj bože da je bila takva diktatura u ono vreme pa da je i neko drugi mogao da dobije novac, a ne samo NUNS ili NDNV, odnosno Nezavisno društvo novinara Vojvodine. To je strahovito licemerje. Naravno, što se tiče samog REM-a, moram da priznam, ja lično nisam zadovoljan, evo, baš oko prekograničnih kanala, moram da budem tu iskren. Pa ja, između ostalog, sam na jednoj televiziji koja je televizija u ovoj državi, plaća porez ovoj zemlji, za svaku reklamu morate da platite porez, a vi ovde imate stvarno neke televizije koje imaju mastere svoje ili već gde u inostranstvu, puštaju naše reklame i ne plaćaju dinara državi. Pa to nije normalno. Pravo da vam kažem, ne sviđa mi se to što će se SOS kanal možda ugasiti, odnosno jedan taj kablovski distributer što drži 60% tržišta će ga izbaciti. To je skandal. To je zaista skandal. Taj SOS kanal, izvinite, možda sam ja, ja volim sport, odrastao sam uz taj kanal, a sada ga neko izbacuje samo zato što nije njihov i zato što im pravi konkurenciju. Sada bi ja trebalo da zovem SBB i kažem – sram vas bilo, šta to radite? Onda bi neko skočio i rekao bi – vidi, vlast vrši pritisak na nezavisnog distributera. A to oni, inače, stalno rade. Oni naređuju televiziji koju emisiju mora da pusti i govore kako to mora tako da bude, da je to velika diktatura ako je vlasnik televizije odlučio da skloni neku emisiju. Pa to zaista nema smisla. Pa to zaista nema smisla. Hajde da jednom kažemo o čemu se ovde radi. Najveći deo povike dotične gospode posebno tih strukovnih udruženja koji su više njihove partijske ispostave je upravo zbog toga što više ne mogu da crpe pare od države i to je jedini razlog što oni ovo rade. Ne bih dalje dužio. Mislim da je bilo sasvim dovoljno. Svakako ću zadržati za neki naredni period kako se bude ovo odvijalo da o ovome razgovaramo, ali u dogovoru, naravno, i sa svojim kolegama iz poslaničke grupe dobro ću razmisliti kome da dam i da ukažem poverenje. Nadam se, naravno, boljem radu REM-a. Mislim da je do sada to bilo prilično loše, a da to može da se popravi i da svakako naše televizije daleko, daleko bolje rade i bolje funkcionišu. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo čuli od pređašnjeg govornika niz optužbi, kao da je na vlasti danas DS, a ne SNS. Mislim da je više nego degutantno da o medijskom mraku četiri godine, nakon totalnog mraka u medijima u Srbiji, neko optužuje DS za stanje u medijima, četiri godine otkako je jedna stranka na vlasti. Nikada se nije dogodilo u Srbiji da vlasnik neke televizije ukine neku emisiju. To se nije događalo. Događalo se da vlasnik može da dobije ili ne dobije pravo na nacionalnu frekvenciju ukoliko ima ili nema neke emisije. Iz tog razloga smo se danas bavili pitanjem, na osnovu kojih kriterijuma mi biramo članove RRA nekada, danas REM-a koji to dozvoljavaju vlasnicima medija u Srbiji. Dakle, ovde koliko sam imao prilike da pročitam, oni mogu i da opomenu i da kazne, mogu da oduzmu pravo nekome, ali to se za četiri godine nije dogodilo. Mi smo pisali prigovore, pisali smo žalbe, nikada nismo dobili odgovor na stanje u medijima danas u Srbiji, ne samo kada je u pitanju politička stranka koju ja predstavljam, nego kada je u pitanju nivo kulture koje neki mediji ili nekulture propagiraju svakodnevno u Srbiji. E, to je javni interes koji vas apsolutno ne zanima. Vi želite samo da se obračunavate sa onima koji su te četiri godine bili na vlasti. Zahvaljujem.
Vreme, gospodine Božoviću. Pravo na repliku, Vladimir Đukanović. Izvolite.
Taj javni interes, o tome je trebalo da vodite računa kada ste donosili pravila kako REM, odnosno RRA radi. Vi ste sad upravo uradili nešto što je skandalozno. Vi vršite pritisak na nezavisno telo da mora da postupi onako kako vi hoćete. Pa, to je skandal. To je skandal. Da smo mi to rekli i da kažemo – RRA mora sada da zove neku televiziju i da kaže – vratite tu emisiju, vi biste rekli da mi vršimo pritisak na medije. Pa, vi ste sad to upravo uradili. Recite mi, u vaše vreme, kada je to RRA nekom dala opomenu? Kome je dala opomenu? Da li je ikada reagovala na onako skandaloznu kampanju koju ste 2012. godine vodili za predsedničke izbore? To je nešto najgore u istoriji kampanja koje su vođene ovde, najmračnija, nešto najgore zaista. Pa nisam čuo da je RRA ikada reagovala. Ali, pravila o radu RRA ste vi doneli po istom kriterijumu rade i danas i čak isti članovi zadržani su, niko nije ni menjan dok im je isticao mandat. O čemu vi pričate? Vi biste revolucionarno sve promenili, kao što ste posle 5. oktobra tukli direktora televizije i ljude masovno izbacivali sa televizija. Danas kada dođe neko drugi u neku televiziju kažete – e, to je sada diktatura. Vi ste revolucionarno sve ljude poizbacivali. O čemu vi pričate? Zaista bih vas zamolio da vodite računa da ne pritiskate nezavisna tela. Ja sam lično njihov veliki protivnik ovako, ali poštujem, takav je zakon koji ste upravo vi doneli. Meni se ne dopada, ali moram da ga poštujem. Hvala.
Replika, Balša Božović. Izvolite.
Ne može da bude problem kada bilo ko pita gde je neko diplomirao. Ako je neko u kampanji 2012. godine pitao – recite nam adrese, gde je kandidat za predsednika Srbije diplomirao? Kako mislite da ga opomene RRA u tom slučaju? Svako ima pravo da zna. Danas ste doveli do toga da RRA, odnosno REM dozvoljava da dva ili tri dana od kosovske odluke, da prisvoji Trepču. Niko, nijedan medij ne sme da pita predsednika Vlade da li je to u skladu sa Briselskim sporazumom, da li postoje crvene linije, da li se mi odričemo Briselskog sporazuma ili ne, da li je ispregovarano 2013. godine i potpisom stavljeno da Trepča pripada tzv. republici Kosovo ili ne. Samo želim da objasnimo te stvar, da danas medijske slobode ne postoje i da se vi vraćate na vreme od pre deset godina samo zato što danas nemate argument za stanje u kojem se mediji nalaze, ne samo kada je politika u pitanju. Cenim vas lično, ne toliko vaš novinarski poziv. Koliko se samo dogodilo puta da ste vi u svojoj emisiji, ličnoj, pozvali na primer predstavnike opozicije, a konstantno pričate o nekim medijskim slobodama? Nijednom. Niko iz DS nikada nije pozvan, a vi ste našli da govorite o tome kako RRA, odnosno REM treba da izgleda. Mislim da to nije u redu i mislim da i vi sami znate koliko je veliki problem u koji ste doveli Srbiju. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Đukanović i završavamo sa replikama.
Hvala. Gospodine Božoviću, evo ovde gledamo se u oči i sad kažite da li ne govorim istinu. Vas sam pozvao, ali ste rekli - ne mogu da dođem da me ne bi proglasili Aleksandrom Vučićem.
Gospodine Đukanović, molim vas bez ličnog obraćanja.
Prema tome, nemoj da izmišljate. Imate ovako otvoren poziv, evo sada vas pozivam. Ako hoćete možete da dođete kad god hoćete i svako iz vaše stranke. Što se tiče ovog ostalog, vi ste sada dragi gledaoci i svi ovde, kompletan auditorijum, čuli ste da neko nema apsolutno nikakav argument na ono što sam mu rekao. On je nastavio sa politikantskom nekom pričom, sad se setio i Kosova i Metohije, svega uopšte, samo se nije setio teme, a to je RRA, a posebno rad u njihovo vreme, ali dobro je da se prisetio te kampanje. Da, to je legitimno pitanje, samo nije legitimno da nama RRA skine spot, a vi da imate onakve jezive spotove o navodnoj rupi Srbije u Evropi. E, to je problem. Nad nama se tada iživljavao RRA, zato što je bila vaša partijska ispostava, a prema vama je bio potpuno blagonaklon. E, to je ta razlika, to se danas naravno ne događa. Ono što je razlika između vas i nas, vi kad ste dolazili na vlast vi ste revolucionarno svakog počistili. Mi smo te ljude ostavili nikoga nismo dirali i nikada nećemo tako nešto da radimo kao što ste vi, zato što poštujem kontinuitet, naravno, ono što je u državi ostavljeno, ne počinje istorija od nas, vi ste se sasvim drugačiji ponašali. Hvala vam.
Pošto se više niko od ovlašćenih predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa ne javlja, nastavljamo rad po redosledu narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Dijana Vukomanović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege, narodni poslanici, ceo dan slušamo jedni druge i razgovaramo o jednom jako važnom prostoru, prostoru medijskih sloboda. Moj je utisak da mi danas ovde ne raspravljamo o izboru, o kandidatima za članove REM, pre mi liči, iz govora raznih poslanika i poslanica, kao da biramo velike cenzore i velike inkvizitore. Ovaj sadašnji sastav Skupštine će se setiti situacije pred usvajanje seta medijskih zakona 2014. godine kada je državni sekretar ministarstva nadležnog za set medijskih zakona sam javno izjavio da mu se čini da u Srbiji postoji medijska džungla. Taj izraz, se odnosio na preko 1440 registrovanih javnih glasila. Sada smo ta glasila podelili na elektronske i na štampane medije. Sećam se da je, recimo, u maju 2015. godine bilo oko 110 registrovanih televizijskih stanica, da je bilo oko 325 radio stanica. Znači, mi sada ovde imamo jedan prostor, sloboda i mišljenja, izražavanja koje je garantovano Ustavom Republike Srbije u članu 46. koji je garantovan članom 51. pravom na obaveštavanje. Sada moramo ovde da postavimo jedno ključno pitanje, šta je to sloboda, šta je to sloboda mišljenja i izražavanja da bismo omogućili prostor za delovanje, ne samo REM, ne samo članova REM nego isto tako i medija, elektronskih ili pisanih, ali danas govorimo o elektronskim medijima. Mislim da će se većina vas složiti da je sloboda delovanja nekog pojedinca ili organizacije ono što ne ugrožava slobodu drugih ljudi. Ovde je bilo u nekim diskusijama istaknuta ne samo javne biografije nego i tajna, da tako kaže, ne baš tajne, nego jednostavno višak informacija koje mi nemamo u ovim pisanim biografijama. Htela bih da kažem da mi ipak moramo da uzmemo obrazac političke kulture iz koje svi potičemo. Evo, gospodin Šešelj će se verovatno setiti, a setio bi se i profesor Mićunović da je ovde, notornog člana 133. Krivičnog zakona SFRJ kada je bio tzv. verbalni delikt gde su ljudi hapšeni zbog javno izraženog mišljenja ili napisanog mišljenja. Znači, mi još uvek imamo taj refleks i cenzure i autocenzure, ali setom medijskih zakona, koji smo usvojili 2014. godine, mi smo rekli da se država, da se politika povlači iz medija i da jednostavno treba da ojačaju ta nezavisna regulatorna tela. Mi smo ovde ne samo narodni poslanici i političari, mi smo istovremeno i gledaoci. Dakle, apelujem da ne tražimo ono od članova REM-a što mi kao građani, kao gledaoci ili slušaoci ne radimo. Isto kao što je velika moć slike, velika je moć mikrofona, a isto tako i velika je moć daljinskog upravljača kada mi kao građani možemo da promenimo program koji nam se ne sviđa. Dakle, mi ovde treba da raspravljamo o biografijama kandidata koji su nominovali tri kruga predlagača, da tako kažem, civilno društvo, udruženje koje se bavi slobodom izražavanja i zaštite dece, takođe, strukovna udruženja, udruženja izdavača elektronskih medija i novinarska udruženja i isto tako i nadležna tela, u ovom slučaju Skupštine Vojvodine. Dakle, to su tri moćna kruga predlagača i ja mislim da treba da odamo priznanje ljudima koji su imali dovoljno hrabrosti i profesionalnog i ličnog integriteta da uđu u ovaj proces konkurencije. Koleginica Paunović je kao izvestilac nadležnog odbora Skupštine Srbije objasnila detaljnu proceduru. Procedura je bila javna i transparentna i zato bih ja apelovala na moje kolege da razgovaramo malo više o kandidatima, isto kao što u Krivičnom zakoniku ili u pravu postoji prezumpcija nevinosti, mi sada ne znamo da li će ti ljudi zaista poštovati član 13. Zakona o elektronskim medijima, koji kaže da su kandidati, odnosno članovi Saveta REM-a, da treba da budu samostalni i da deluju po vlastitom znanju i savesti. Ja mislim da će neki od njih zaista to i uspeti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Zakon je donet 2002. ili 2003. godine i to je o RRA ili Zakon o radiodifuziji, koji je predvideo ta regulaciona tela i moram da vam kažem da je to bila greška. Naravno da je to u duhu dobrih pravila i običaja u EU, ali Srbija ni tada, a bogami ni danas nije zrela za jedno takvo telo, odnosno uvek ostaje dilema da li smo mi zreli za samostalna nezavisna tela ili ne. Iskustva nam govore da to zavisi od ljudi koji ih vode. Imamo dobre primere – Ombudsman, Zaštitnik informacija od javnog interesa, Zaštitnik ravnopravnosti. To su dobri primeri i tu se pokazalo da nezavisna regulaciona i kontrolna tela mogu da budu dobra. Dakle, RRA ili kako se sad zove REM ne valja ništa i nikad nije valjao. Da budemo jasni, tu nikada nije bilo ni samostalnosti, ni nezavisnosti i nema je i danas. Zato ja neću glasati ni za jednog kandidata koji je na listi, mada ima nekoliko dobrih, a njima preporučujem da povuku svoje kandidature, jer u toj organizaciji nije mesto za dobre ljude, za ljude koji imaju karakter, koji su profesionalni i koji imaju čast. Medijska haranga protiv političkih protivnika, cenzura, primitivizam u elektronskim medijima, to je svakodnevna pojava. Da li je bilo koji oblik RRA ili REM preduzeo neke korake prema tome? Apsolutno nijem, ni pre pet godina, ni dan danas. Imamo specijalnu situaciju da imamo predstavnika, neki zli jezici kažu maskotu jedne stranke koji ima svoju TV emisiju na nekoj televiziji. Pa, to je direktno protiv nezavisnosti medija i bilo čega što ima veze sa tim. Da li možemo da prevedemo na srpski rijaliti šou? Recimo da to znači predstava stvarnosti ili stvarna predstava. To što gledamo i to jeste započelo prethodnom vlašću, hvala Bogu ne za vreme dok sam ja imao nekakve odgovornosti u ovoj državi, je ne nešto što ne sme da bude stvarnost, nego ne sme da bude ni umetničko, ni kvazi umetničko, ni bilo kakvo viđenje bilo kakve stvarnosti. Tačno je da mi možemo daljinskim upravljačem da isključimo to, ali tu se troše neke naše pare i u tome je poenta. To treba zabraniti odmah sve redom, bez obzira na kojoj televiziji se emituje. To je bruka, to je sramota, to je predvorje kriminala ili sam kriminal, prostitucija, primitivizam, izaberite koje god hoćete negativne reči za to. Imamo i televizije koje se hvale time, ružičaste, šarene, sa četiri slova, sa pet slova, koje svaki dan truju ovaj narod, svaki dan, o trošku građana Srbije. Imamo televiziju koja je dobila neke silne kredite, koja je dužna za porez više nego neke banke ili ne znam kakve propale firme, gde se, kažu neki, piše u novinama, čitao ja, prikriva ubistvo u saobraćaju, u Hajatu, time što je ta televizija odana režimu. To mora da bude prekinuto. Mali Radojica iz Kruševca, koji je kupio sedam, osam televizija, pre toga teško da je znao da drži daljinski, to je nešto što se toleriše, to je nešto što RRA ćuti ili neko pre toga i kaže – to je sve u redu, i gasi te televizije koje su nekada bile na čast i obraz u tim gradovima. To je katastrofa. To ne sme da se dešava. Ta nezavisna tela u oblasti o kojoj sada govorimo, elektronskih medija, će biti nezavisna kada zabrane trajno neke emisije, rekao sam koje, kada oduzmu trajno ili privremeno dozvole za emitovanje nekim televizijama i da za to imaju uporište u zakonu, a ne u tome ko koju majicu koje stranke nosi trenutno. To je slobodna država. To je država u kojoj ljudi žive normalno. To je država u kojoj može predsednik neke partije da bude direktor televizije, ali da ta televizija i dalje bude nezavisna i da se vodi profesionalnošću, objektivnošću i čašću. To je nešto što treba da se napravi. Ovo, ovo nema veze ni sa čim i to ne treba da postoji, a kako već postoji, bar mu ja neću dati ni legalnost, ni bilo šta i neću glasati za predložene kandidate.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, pravo na repliku.
Ovo je zaista fantastično. Prosto je neverovatno da neko ko je mogao da se podiči da je imao akciju „Sablja“ u kojoj je ugasio 11 medija, on priča o slobodi, on koji je mrtav hladan naređivao – ugasite ovu televiziju ili ugasiste ove novine. To je zaista nečuveno. Neka, prihvatam ja i to, neka sam ja možda i maskota ili kako god. Ja makar pričam sa građanima, pa tako i otvoreno na televiziji, a ne uzimam subvencije za vinograde i niti mi pada na pamet da tako kradem narod. To je razlika između mene i njega. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, pravo na repliku.
Hvala. Ne znam gde se kolega prepoznao. Moguće je da sam ja mislio i na njega, ali to eksplicitno nisam rekao, tako da ovo prepoznavanje konstatujem kao priznanje. Ponosan na akciju „Sablja“, uvek, ponosan na akciju „Sablja“. Tada ni jedna televizija nije zatvorena, koliko se sećam. Vujić Valjevo sigurno nije zatvorena. Ta gospoda Vujić i ja smo prijatelji, tako da to sigurno ne bi bilo zatvoreno, čak i preko veze, a da vam ne govorim ovako. Ali, jeste zabranjeno glasilo zemunskog klana, ja razumem žal za tim, i još puno nekih glasila koja su bila glasila kriminalaca. To je tačno i ja sam ponosan na to. Daće Bog da je pravosuđe nakon „Sablje“ završilo svoj posao na valjan način, bilo bi malo prostora za ovo što se danas dešava ponovo. Mi danas imamo na naslovnoj strani nekih novina neki dan reklamu za novog šefa zemunskog ili nekog drugog klana. To je postalo prestižno mesto. Samo što mu predsednik još nije dao orden, a to je pitanje kada će da se desi. To je katastrofa. Prema tome, to što ste se vi prepoznali, to je vaš problem. Ja mislim da je Srbiji dosta tog primitivizma, tih kafanskih stolova na kojima se navodno vodi politika. Što se tiče vinograda, ja vam preporučujem da se uhvatite za motiku, to bi vam mnogo bolje stajalo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Šteta što vas skleroza hvata, pa prosto pamćenje vam odlazi ko zna gde, ali znate vlasniku te televizije u Valjevu, ne znam što ste pomenuli tu prvu, ali kako god, vlasnika televizije „Marš“ ste uhapsili u to vreme, a da ne pričamo o kolegi novinaru iz Kragujevca koji je ničim izazvan 25 dana bio u pritvoru, nikad nije dobio rešenje što je bio u pritvoru. Hapsili ste ljude da nemaju pravo na advokata i vi ste time ponosni. Naš narod kaže – čega se pametan stidi, ne bih dalje da o tome govorim. Trebalo bi da vas bude sramota. Ako sam se ja prepoznao u toj maskoti, pa meni je drago da ste se vi prepoznali i da konačno možda uviđate koliko ste pokrali narod upravo što ste dobili besplatne subvencije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po Poslovniku.
Hvala. Povreda Poslovnika, moj omiljeni član, član 106. stav 1. Molim vas, ovo smo imali i prošle nedelje, evo, ovo imamo ponovo. Stalno skrećemo levo od Albukerkija. Koliko sam ja shvatila, isprativši dinamiku još prošle nedelje, problem leži u replikama. Znači, replika, ja razumem, odgovara se na napad i sve je o-kej do trenutka u kome kreće kontra napad. Tu se skreće levo od Albukerkija i onda slušamo o starletama, o pivu, o „Sablji“, o ne znam čemu. Ja molim i apelujem, pre svega, na kolege narodne poslanike, a potom i na predsedavajućeg, da nekako se koncentrišemo i da se držimo dnevnog reda. Hvala najlepše.
To bi bilo prosto fantastično. Ne znam gde je Albukerki. Ne znam kako da regulišem taj saobraćaj. Ne znam šta znači reč o-kej? To ne znam šta znači u govoru jednog poslanika u parlamentu, ali da vam kažem - dobro došli u naš svet. Replike su dozvoljene. Vi ćete to sve ispraviti. Da, osim opozicije, koliko znam, Zoran Živković je u opoziciji. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Niste ni tražili. Hoćete repliku? Odmah ću da vam dam repliku, nije problem uopšte, ali niste pomenuti. Dakle, replike i postoje da bi se izašlo iz teme i poslanici odgovaraju jednom drugom kada su pomenuti oni ili njihova politička opcija u nekom negativnom smislu, ili u smislu apsolutnog nerazumevanja onoga što su izneli u svojoj diskusiji. Mogu da budem cenzor u replikama, ali neki put je poželjno da omogućimo malo dijalog i podstaknemo, i to ću učiniti baš sada. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala lepo. Tačno da replike nisu prijatne. Tačno je da se tu koriste i neke teže reči, ali to je nažalost neophodna stvar da bi se potenciralo ono što se u samom govoru nije moglo reći iz raznih razloga. Sigurno je da nisam srećan zbog toga što moram da repliciram, ali kad se govore neistine, ili, što bi neko rekao, laži, onda morate da se javite i da odgovorite na to. Uvaženom, ne znam da li je pravnik ili će biti pravnik, kolegi, koji je govorio pre mene, prenesite mu da subvencije znače bespovratno i da se one daju po zakonu i da nije problem što se one daju, nego je pitanje da li se koriste na valjan način. To se desilo pre jedno sedam, osam godina, sve inspekcije moguće, osim arheologa, nisu ispitivali moje poslovanje od 1986. godine do dana današnjeg, ni jedna falinka, ništa što bi bilo protivno zakonu, a posebno ne to o čemu vi govorite. Čovek je hapšen, bio je 20 dana u pritvoru, tu je bila i Nova godina u tih 20 dana, pušten je iz pritvora i tužilaštvo je odustalo, a bio je u pritvoru samo zbog mene, zbog te moje subvencije, ali to nije tema. Tema je da vi ničim niste demantovali ni pokušali da demantujete moju ocenu stanja u medijima i nesposobnost tog REM-a, ranije RRA, u bilo kojim vladama, ponavljam, od 2004. godine na ovamo, kad je počelo da radi takvo telo, da uvede red u oblast koja je jako važna, ne samo za zabavu, nego i za prosvećivanje, za edukovanje ljudi koji bi sutra trebalo da vode ovu zemlju. To je bruka, i to mora da se promeni zajedno sa cenzurom.
Hvala, vreme. Izvolite.
Možda vi možete da budete takvi maliciozni. Eto, ja sam završio Pravni fakultet Univerziteta u Beogradu. Nisam bio neki sjajan student, ali sam završio, a vi ste večernju školu u Bitolju, i to je razlika između mene i vas. Znate, ja vas podstičem da se što više puta javljate, jer vi ste sad pokazali koliko ste nemoralan čovek. Znači, upravo ste sada vašim govorom pokazali koliko ste nemoralan čovek, pa možda ste vi to sve pokrili papirima, a nikada ne biste dobili… Hajde da vidimo da li bi običan građanin mogao da dobije takvu vrstu subvencije, bespovratnu? Nikada ne bi mogao niko, a vi ste dobili zato što ste trgovali vašim političkim uticajem. Trebalo bi da vas bude sramota i trebalo bi da se stidite, a ne da ustajete i da branite to. To je razlika, gospodine, između svih nas ovde i vas. Na svu sreću, vi nikada više nećete voditi državu. To je najveća sreća za ovu državu. Hvala vam.
Izvolite.
Još jednom, subvencija znači da je nešto bespovratno. Svaka poljoprivredna aktivnosti, ozbiljna, koja se radila u Srbiji od 2002, 2003. godine, pa na ovamo, je bila pokrivena, odnosno finansirana iz subvencija. Svaki vinograd, voćnjak, zasad hmelja, subvencije po hektaru, osnovno stado, teške stoke, sve je to bilo pod subvencijama. I dan danas, samo neko treba da shvati, da se mane toga da pokušava da bude nekakav pravnik, nekakav novinar, nego da radi ono što zna da radi, a to je da se uhvati za motiku. Ja sam ponosan na sve ljude koji su to radili i, nažalost, moja situacija sa tim nije tako sjajna. Teško da sam ja 2007. godine imao politički uticaj na bilo šta. Naprotiv, ako je to tema, konačno, više nikada neću da govorim o tome, od tzv. mojih je uništen taj posao, a taj vinograd je, hvala Bogu, živ i zdrav i jedan od 10 najboljih u Srbiji, a po oceni kolega koje se bave tim poslom. To nije tema. Slažem se sa koleginicom da to nije tema. Tema je da su u ovoj državi mediji bili slobodni samo onoliko koliko su neki hrabri novinari i neki retki hrabri urednici imali tu istu hrabrost da se odupru političkim pritiscima, i to je bilo pre pet godina, pre 10 godina, i pre pet meseci, i dan danas. Jedino Periklovo doba slobode medija u Srbiji je bilo od 5. oktobra do kraja 2003. godine, kada je bilo potpuno normalno da vas pljuju novinari, jer je to bilo njihovo oslobađanje od onoga što su trpeli 90-ih i verovatno njihova pretpostavka šta će trpeti u dvehiljaditim. Hvala.
Reč ima Vladimir Đukanović.
Meni je drago da ste se vi uhvatili motike, pa kupili stan na Vračaru. To je jako lepo, a na Vračaru je poljoprivreda i te kako razvijena, tako da vam svaka čast na tome. Obično poljoprivrednici ulažu, koliko se meni čini, u mehanizaciju, a vi ste uložili u oldtajmer, u „ajkulu“. Prema tome, zaista bi trebalo da vas bude sramota kako pokušavate sebe da branite. To što ste radili je nemoralno i crvenite sami, ali eto pokušavate koliko toliko da se izvučete. Slažem se da to nije tema. Tema je, naravno, zato što niko od novinara nije smeo dugo godina da piše o tom vašem lopovluku. To je problematično, jer ste apsolutno, ne samo vi, nego i vaši partijski drugovi, cenzurisali svaki vaš lopovluk i nikako to nije moglo da dođe do medija. Prvi put kada se o tome pisalo vi ste tu novinu odmah pocepali. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, po Poslovniku. Izvolite.
Valjda Poslovnik ide pre replike. Hvala, moj drugi omiljeni član 107. stav 2. u ovom slučaju, nije dozvoljeno iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatan život drugih lica. Molim vas, ne zanima me gde stanuje kolega Živković, gde je kupio stan, koliko ga je platio i ostalo. Znači, i unutar replike, ovo ne bi trebalo da bude dozvoljeno predsedavajuća. Evo, uspela sam povredu Poslovnika, bez spominjanja bilo čega vezanog za SAD.
Šta ste rekli oko SAD? To vas jedino nisam razumela?
Ko je čuo, čuo je.
Kakve veze ima „ok“ sa SAD? Aha to je američki engleski. Dobro. Red je da se nasmejemo, nećemo više da raspravljamo o stanu, ni Zorana Živkovića, ni nikoga drugog. Nastavljamo sa radom. Srbislav Filipović, a neka se pripremi Miroslav Aleksić.
Hvala uvažena predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o tački dnevnog reda, koja je izuzetno važna za stanje u medijima u Republici Srbiji. Ono što sam hteo na početku svog izlaganja da kažem, to je kakvi treba da budu članovi Saveta REM i kakve osobine treba da poseduju članovi ovog saveta. Oni treba da budu pošteni, ugledni, odgovorni, ljudi od struke, ljudi koji imaju višegodišnje ili višedecenijsko iskustvo rada u oblasti medija. Zatim, ljudi koji su oslobođeni bilo kakvog pritiska, ljudi potpuno finansijski nezavisni, ljudi na koje nijedna politička organizacija, ni jedna nevladina organizacija ne može da izvrši nikakav pritisak da bi se ovako ili onako izjašnjavali. Slušao sam danas moje prethodnike, iz opozicije, pažljivo, posebno ljubitelja oltajmera i vinograda, posebno one iz… (Radoslav Milojičić, s mesta: Nije to tema.) Jeste tema kada govorimo o medijima. One ljude koje su na konferencijama za medije, cepali novine koje im se ne dopadaju, one ljude koji su pretili medijima, oni koji su gasili medije i one koji su na kraju krajeva danas i rekli da bi oni ugasili REM. Naravno, ugasite 11 medija, onda ćete da ugasite i REM, onda ćete jedino da priznajete sud svoje partije i svoj lični sud. Mi se za takvu Srbiju nismo borili, za takvu Srbiju se ne borimo. Borimo se za Srbiju u kojoj će REM biti potpuno nezavisna institucija i to smo pokazali od 2012. godine do danas, time što su članovi REM ostali oni koje je neka bivša vlast birala i oni koji su bili toj bivšoj vlasti, tada izuzetno poslušni. Tada su spotovi SNS 2012. godine na sraman način zabranjivani, nije bilo glasa opozicije u medijima. Praktično opozicije nije bilo nigde, osim sa građanima na ulici i to sa više stotina hiljada građana na ulicama, ne sa patkicama, a ne sa balonima, ne sa transparentima, nego građana koji su bili gladni i željni pravde i slobode u medijima. Oni koji su nazivali medije svakakvim imenima, pa i čuveni vinogradar je za medije upotrebio naziv „toalet papir“, tako je on 2014. godine video budućnost medija u Srbiji, pa nacisti su palili i cepali knjige. A, ta ista gospoda su 5. oktobra palili zgradu RTS-a, to su te slobode, toalet papir, cepanje novina na konferenciji, paljenje zgrade nacionalne televizije. Sećam se tog 5. oktobra, zanosa koji je tada vladao u jednom delu građana, iluzije koje je tada imao narod, ali nedopustivo je paliti zgradu Skupštine, paliti zgradu nacionalne televizije iz bilo kakvih pobuna. Toga na svu sreću, danas u Srbiji nema. Jedan od mojih prethodnika je rekao da neki direktor, vlasnik televizije ne zna daljinski upravljač da drži. Ko je on da ocenjuje? Šta će gospodin vinogradar, kada je tako dobar vinograd napravio, što ne ode u svoj vinograd, neka bere grožđe, neka proizvodi vino, a ne da sedi ovde u Narodnoj skupštini na račun građana Srbije. Idi čoveče tamo, tamo gde ti je tako dobar vinograd, napravi biznis, nemoj ovde da uzimaš platu iz budžeta građana. I naučite nešto drugo, osim da držite te poslovnike, smešno je zaista, da čitate dva člana Poslovnika.
Poslaniče, molim vas, pustite mene da vodim sednicu.
Izvinjavam se, jako su interesantni. Sve one koji su danas govorili o cenzuri u medijima, vrlo lepo demantuje izložba u organizaciji SNS, nazvana „Necenzurisane laži“. Vrlo lepo ih demantuje.
Nisam vas čula. Ozbiljno, nisam vas čula.
Ponoviću vam 100 puta, izložba „Necenzurisane laži“ koja je organizovana prethodnih meseci u Beogradu, bila je u Kruševcu, ići će dalje. Vrlo lepo govori o tome kako neki vide cenzuru u Srbiji. Kakva cenzura. Preko 6000 negativnih naslova o predsedniku Vlade Republike Srbije. Onda stavite prst na čelo i zapitate se da li ti ljudi čitaju novine ili žive u nekoj drugoj svojoj paralelnoj stvarnosti ili su veliki lažovi. Vas najviše demantuju građani Srbije. Oni su vas vrlo lepo demantovali na izborima, stavili su vas tamo gde vam je i mesto. Na sledećim izborima nećete imati priliku ni Poslovnik da dignete, ni da sedite ovde. Na sledećim izborima idete na smetlište političke istorije Srbije. Hvala.
Reč ima Ana Stevanović.
Uvažena predsednice, poštovane kolege, dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem još jednom na povredu člana 106. Poslovnika, stav 1. koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Dakle, uz svoj poštovanje kolege Filipovića, mi zaista nismo dužni da ovde slušamo niti o paljenju Skupštine, niti o paljenju RTS, niti koji poslanik kako naziva koje mediji, niti o izložbama, niti o svemu drugom što je uvaženi kolega pomenuo. Današnja tema i dnevni red jeste izbor članova Saveta REM. Molim kolege najljubaznije i apelujem da se zaista držimo dnevnog reda i da isključivo govorimo o temi, kako bismo bili efikasni, kako bismo bili efektivni i kako bismo ovaj odgovoran i važan posao, danas priveli kraju. Hvala.
Nema potrebe da privedemo kraju. Ovaj posao će trajati dok poslanici budu hteli da diskutuju u okviru vremena koje imaju. Znači nećemo ništa da zbrzamo. Poslanik je govorio jednako o temi kao i vi. Potpuno jednako. Pratila sam vašu diskusiju u kabinetu, dok sam nešto drugo radila, vi ste pričali o RTV, o programskom savetu itd. a o kandidatima konkretno iz ove tri kategorije, tri predlagača REM baš ništa. Uvodno izlaganje smo dobili, šta je po zakonu REM i ništa više. Znači, nemojte da tražite od mene da jednima dozvoljavam da govore u generalnoj debati nešto šire, a drugima da to spočitavam. Ili svi pričajte o samo tih šest kandidata, imenom i prezimenom, šta su i ko su, kao u osnovnoj školi ili da pričamo malo šire, kako je i krenula sednica. Ako nismo uspostavili kriterijume na početku, ustani i izrecituj o njima šestoro šta imate, onda ne mogu ni sada na polovini sednice. Inače, pošto ste rekli – opet 106. znači ponavlja se jedan isti član, to po Poslovniku nije dozvoljeno. Reč ima narodni poslanik Miroslav Aleksić.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća. Ovakva medijska scena u Srbiji je rezultat rada ili nerada upravo REM i na početku ću reći šta se kaže u čl. 2, 4, 5. i 6. Zakona o javnom informisanju. Cilj zakona je unapređivanje vrednosti demokratskog društva, sprečavanje sukoba i očuvanje mira, istinito, blagovremeno, verodostojno i potpuno informisanje. Javno informisanje je slobodno i ne podleže cenzuri. Niko ne može imati monopol nad objavljivanjem informacija. Pitanje za REM je šta je do sada uradio i u prethodne četiri godine, a i ranije. To telo apsolutno ne obavlja svoju funkciju kako treba da radi i u dobroj meri je doprinelo da danas imamo ovakvu medijsku scenu u Srbiji. Nisam video nikakve rezultate rada i dosadašnjih članova ovog regulatornog tela, niti da oni na bilo koji način brane javni interes, a mediji imaju veoma važnu ulogu pre svega u kreiranju svesti javnosti i izgradnji sistema vrednosti u zemlji i tu REM treba da pokaže svoju ulogu. Članovi Saveta do sada nisu pokazali apsolutno ni volju ni želju da rade poslove koji su im povereni, već su u stvari bili neko ko je činio političke i komercijalne ustupke. Jedino što sam video zanimljivo za njih je da imaju plate veće od predsednika Republike koje prelaze 150.000 dinara, ali ako govorimo o tome šta su oni za ta sredstva uradili nisam nigde uspeo da nađem, niti jednu meru koju su oni primenili, a odnosi se na poslovanje elektronskih medija u Srbiji. Posao im je možda olakšan i u toj meri što premijer za ove četiri godine nije imao niti jedan duel, niti jednu debatu sa bilo kojim opozicionim političarem u elektronskim medijima, pa onda nisu morali da reaguju. Možda bi tada reagovali. Što se tiče jednog od važnijih poslova gde vidim ulogu REM jeste emitovanje rijatili sadržaja i rijaliti programa koji obiluju pornografskim sadržajima i drugim skaradnim sadržajima. Te zvezde rijalitija danas su uzor našoj deci u Srbiji i ja postavljam pitanje – da li mi težimo zapravo takvom društvu, da li težimo društvu gde će naša deca da se ugledaju na razne starlete i starletane ili društvu gde će deca da se školuju i da se obrazuju kroz vaspitno-obrazovne programe, kao što je to nekada ranije bilo? Takvi programi imaju veoma negativan uticaj na mladu populaciju i degradiraju celokupnu medijsku scenu u Srbiji i to je nešto gde REM nije apsolutno ništa uradio, niti preuzeo bilo kakve mere. Bilo je nekakvih najava. Međutim, sve je to bilo bez epiloga. Kao što vidimo, utrkuju se komercijalne televizije koja će imati više takvih sadržaja. Dalje, takođe jedna od uloga REM, koja proizilazi iz Zakona o privatizaciji medija, to je da su oni zapravo regulator koji treba da reguliše medijski pluralizam i protokolom se obavezuje da će Agencija za privatizaciju dostavljati mišljenje o postojanju ili ne postojanju medijskog pluralizma od strane kupaca. Imali smo zakon i privatizaciju medija koji je još medijsku scenu unazadio. Šta je donela privatizacija? Komercijalizaciju, tabloidizaciju, snižavanje kredibiliteta informativnih medija, smanjenje udela analitičkog i istraživačkog novinarstva, kao i manje poštovanje etičkih standarda. Nakon poslednjih talasa privatizacije preko hiljadu radnika je ostalo bez posla u Srbiji, a državno-partijsku kontrolu medija preuzeli su tržišno-partijske institucije. Prosto rečeno, umesto države vlasnici medija su danas političke stranke i tu najviše SNS ili njihovi eksponenti koji su pazarili najveći broj televizija. Od 73 medija koji su izašli na tržište privatizovano je 34, ugašeno 20, a 16 je dobilo mogućnost privatizacije putem prenosa kapitala radnicima. Glavni junak naravno bio je Radojica Milosavljević iz Kruševca, eksponente Bratislava Gašića koji je kupio osam medija za koje se zna, a možda postoji i veći broj njih i to kako je kupio, što najzanimljivija stvar? Upravo tako što je kao medijski magnat dao 281.000 evra za kupovinu osam medija, a vraćeno mu je putem budžetskog finansiranja 220.000 evra. Navešću primere Kruševca i Kragujevca gde je kupovina RTK plaćena 14.000 evra, a nekoliko dana pre kupovine 17.500 evra je ista televizija dobila za programsko finansiranje. Što se tiče Televizije Kragujevac njoj je uplaćeno dva puta, jednom 30.000 evra, drugi put 44 miliona dinara, što je negde oko 600.000 evra, a Televizija Kragujevac je plaćena 85.000 evra i da ne govorim da je ta televizija, kao i skoro polovina ovih medija sada u ovom trenutku pred gašenjem. To je rezultat toga. Na kraju ću pročitati tekst NUNS koji kaže – medijska scena sa humanim likom Radojice Milosavljevića dinamikom rijaliti programa i Vučićem koji iskače iz frižidera, zatim višemesečno tabloidno takmičenje u lešinarenju ubijene pevačice Jelene Marjanović, otpuštanje novinarske ikone Olje Bećković zbog komercijalnih razloga i medijska ćutnja oko rušenja Savamale su samo naličje širokog društvenog konsenzusa i ideologije oko degradacije medijskog prostora. Na kraju, danas smo dobili pismo NUNS gde oni pozivaju poslanike da ne glasaju za ovaj predlog iz prostog razloga …
Potrošili ste vreme. Hvala.
Koristiću od predlagača. Imam vremena.
Treba da vam dam vreme da bi pročitali pismo? Dajte nekom drugom poslaniku. Hvala vam. Milena Turk, neka se pripremi Nataša Mićić.
Zahvaljujem predsednice. Odbor za kulturu i informisanje je onako kako to propisuje Poslovnik o radu Narodne skupštine i u skladu sa Zakonom o elektronskim medijima pokrenuo postupak za izbor članova Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Objavljen je javni poziv za kandidaturu i utvrđen je konačni predlog dva zajednička kandidata sa kojima je naravno obavljen i razgovor. Ovim su se stekli uslovi da se članovi Saveta Regulatornog tela za elektronske medije izaberu i to na period od pet godina. Time će Regulatorno telo za elektronske medije moći da radi na unapređenju kvaliteta i raznovrsnosti usluga, kao i da doprinosi očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja, kao i zaštiti korisnika usluga elektronskih medija. Sigurna sam da će Savet regulatora, za čije članove su predloženi ljudi od struke, dostojno obavljati funkciju koja im je poverena. Međutim, danas mnogo više slušamo o cenzuri i to od onih koji su cenzuru i izumeli iprimenjivali, naročito u lokalnim sredinama gde su koristili svu moć koja im je bila na raspolaganju. Biti član SNS i delovati iz opozicije u opštini Trstenik značilo je živeti u medijskom ratu. To je značilo da se vaše izjave, saopštenja, konferencije šalju u opštinsku službu na kraćenje, na izvlačenje iz konteksta i obesmišljavanje ako uopšte i dožive da budu emitovane. Lično sam bila prozivana imenom i prezimenom i moje saopštenje je uredno zavedeno u Televiziji Trstenik, ali nikada nije emitovano i nisam dobila priliku ni da demantujem, ni da obrazložim, ni da se čuje moje mišljenje. Budžet Televizije Trstenik je do 2012. godine je iznosio 12 miliona dinara, a onda je naprasno povećan na 30 miliona dinara. Plate zaposlenih i sva davanja su finansirana direktno iz opštinskog budžeta. Čisto poređenja radi, za poljoprivredu i privredu zajedno izdvajano je svega dvadesetak miliona. Toliko o tome koliko je medijska slika bila važna opštinskom rukovodstvu. Dva puta je opstruirana privatizacija televizije tako što je licitirano do basnoslovnih suma i cilj jedini je bio da privatizacija propadne. U toku predizborne kampanje 2016. godine korigovane su cene usluga, tako da određene političke stranke dobiju više prostora za reklamiranje, a pojedine stranke se potpuno demotivišu. Konkretno, u jeku kampanje cene spotova su smanjene 17 puta kako bi jedina politička stranka u Trsteniku koja je imala te spotove mogla da dominira na televiziji. Da li je moguće da je urednica televizije bila ujedno i odbornica tadašnjeg URS i da li je ona objektivno mogla da radi svoj posao? To je pitanje za neke druge. Kada su u pitanju komentari da funkcioneri izlaze iz frižidera, postoji jedna šala u opštini Trstenik gde se kaže da se predsednik opštine toliko pojavljivao u informativnim emisijama od prve do poslednje vesti da je komotno mogao i prognozu da nastavi da čita. Televizija je 2016. godine ostala sa pet miliona dinara duga, a samo za emisionu tehniku oko 800.000 sa blokiranim računima od strane poreske uprave. Dakle, to su rezultati jedne politike koja cenzuru uopšte ne poznaje u opštini Trstenik. Dakle, podržaću u glasanju nove članove Regulatornog tela za elektronske medije i pratiću rad i delovanje ovog Saveta. Sigurna sam da će ovaj Savet Regulatora dostojno obavljati funkciju koja mu je poverena i da će vršiti nadzor u skladu sa svojim ovlašćenjem i stati na put ovakvim pojavama. Hvala. (Miroslav Aleksić, s mesta: Replika!) (Marko Atlagić, s mesta: Nije spomenut.)
Jeste, kaže mi zamenik generalnog sekretara da jeste, moram da verujem saradniku. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Jako mi je drago što je pomenuta Radio-televizija Trstenik, u kojoj je prošle nedelje, sa sve dva vozila u pratnji, došao ministar Bratislav Gašić sa saradnicima da je kupi od onih koji su dobili besplatne akcije, jer to je otprilike bila politika kako da se dođe u posed te njihove televizije. Inače, dok je ona bila opštinsko javno preduzeće, svi su se na njoj pojavljivali, ona je pratila i poziciju i opoziciju, za razliku od sada kada je promenjena vlast, nijednu jedinu pres konferenciju, preko 20 poziva smo uputili, nisu došli da isprate. Toliko o tome. Što se tiče moje koleginice ovde, ona prvo što je uradila po dolasku u lokalnu vlast, zaposlila je svog muža u opštinsku službu kao fotografa i kao PR kako bi mogao da je prati, da je slika koliko god bude trebalo. Što se tiče budžeta za televiziju, da je mi nismo sačuvali, ne bi imao gospodin Gašić šta da kupi, a sada imate jedan mediji za koji ste se borili, koji je ozbiljan i profesionalan. Budžet za poljoprivredu je, kao što i sami znate, a ne govorite istinu, jedan od najvećih u Srbiji bio tokom 2015. godine i tokom 2016. godine. Ne iznosi nikakvih dvadesetak miliona, nego iznosi 60 miliona dinara, sa vrlo jasnim programom. Prema tome, što se tiče samog ovog zakona, ovde se govori i o medijskim radnicima i o njihovoj zaštiti i o uslovima u kojima treba …
Poslaniče, nemamo zakon sad.
Dobro, nemamo zakon. Evo, odgovaram samo svojoj koleginici, koja naravno, čini mi se, više voli da se bavi u ovom parlamentu Trstenikom, ali obavestiću je da ovo nije lokalna skupština, pa može da se bavi time u lokalu.
Pa, poslanica je iz Trstenika, a vi više voleli da se bavite njenim privatnim životom izgleda?
Ne, ne…
Nema smisla, replika vam je bila…
Ja samo odgovaram i rekao sam da je to istina i to su činjenice koje sam ja rekao…
Ako možete nešto o političkom delovanju poslanice, a ovako idemo u teren koji su mi spočitavali poslanici sa ove strane, stanovi i neke privatne stvari. Replika, izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Obzirom da dolazim iz opštine Trstenik, smatram da je moja dužnost i obaveza da predstavim svoje sugrađane u najboljem mogućem svetlu i da se borim za interese građana opštine Trstenik. Kad smo već kod zapošljavanja, supruga mog prethodnog govornika je voditelj na toj televiziji trsteničkoj i to kao učiteljica. Da ne pominjem neke ostale… (Balša Božović, s mesta: Poslovnik!)
Poslaniče, smirite se. Slušali smo o suprugu, sad ćemo onda da slušamo i o njegovoj ženi. Nemojte tako. Ne možete da skačete na Poslovnik kada ona vrati istom merom. Nemojte to da radite, pokažite malo demokratskog sluha. Skačite kad spominjemo i supruga. Izvolite, samo vi završite.
Pa je ova televizija u kampanji popularno nazivana i „Total URS TV“, jer smo samo o tome mogli da slušamo. Što se tiče ostalog zapošljavanja, da li treba da pominjem tasta i taštu i ostale rodbinske veze?
Nemojte više, molim vas.
Mislim stvarno, da li treba da idemo toliko daleko u prozivkama i da kažem da je tašta mog prethodnog govornika bila na čelu “Prve petoletke“, da je tast bio na čelu Nacionalne službe za zapošljavanje, da je to bila jedna porodična mreža koja je u Trsteniku vladala, pa je Trstenik nazivan i kneževinom? Ja mislim da tome zaista treba da stanemo na put. Hvala.
Hvala. (Miroslav Aleksić, s mesta: Replika!) Nećemo, ne mogu više ovo da dopustim. Mislim da ćemo otići u treće koleno već. Ne može, ne dolazi u obzir. Ako imate nešto jedno drugom da kažete… (Miroslav Aleksić, s mesta: Poslovnik!) Nemojte da započinjete temu i da pitate, kada ne znate šta će kontra strana da vam odgovora. To vam je moj dobronamerni savet kao pravnika i advokata. Vi ste krenuli u ovo i dobili ste šta ste tražili. Kraj, neću da slušam više o porodicama. Reč ima Nataša Mićić, pa Zvonimir Đokić posle Nataše Mićić. Izvolite, poslanice.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da ovo pitanje izbora članova Saveta REM-a nije i ne može biti formalno pitanje, a zapravo bi trebalo. To je iz razloga što niti smo mi dostigli taj stepen modernizacije, niti je to telo uspelo da se ostvari kao nezavisno i slobodno telo. Jednostavno nije uspelo za sve ove godine da izgradi autoritet. Zato bi to pitanje trebalo posmatrati u jednom širem kontekstu, u kontekstu institucija. Ovo telo je dokaz koliko su naše institucije krhke i koliko je spor i površan taj proces njihove izgradnje. Jer, odlično se sećam kada nakon usvajanja Zakona o radiodifuziji 2002. godine i izbora članova Radiodifuznog saveta 2003. godine, da je samo jedan sporan član od tih članova predloženih Radiodifuznog saveta bio tema danima i mesecima. Stručna javnost i javnost uopšte se bavila time mesecima u toj meri da je zasenila i Zakon o lustraciji koji je bio donet otprilike u isto vreme. Ovde se radi zapravo o pitanju odgovornosti. Samo telo ima veliku odgovornost za samu slobodu u medijima, velike nadležnosti, počev od izdavanja dozvola, kontrole rada emitera, pa na kraju i izricanja kazni i pokretanja prekršajnih i privrednih subjekata. Ali, odgovornost imaju i oni koji su se prihvatili kandidature, odgovornost imaju i predlagači, u ovom slučaju to su Skupština AP Vojvodine i Udruženje elektronskih izdavača i Udruženje novinara. Ali, odgovornost ima i Narodna skupština koja je zaista u prethodnom periodu osujetila i sama prefiks nezavisnosti ovog tela, tako što je u decembru prošle godine odbila predlog civilnog sektora za izbor jednog člana Saveta, da bi nakon toga u martu mesecu ove godine odbila da izglasa jednog od dva ponuđena kandidata koje je predložila Skupština AP Vojvodine. To već dovoljno govori o tome da ta nezavisnost apsolutno nije izgrađena. Međutim, trebalo bi reći, a nije ovde spomenuto, da inače uopšte ovo telo nije predviđeno Ustavom iz 2006. godine kao nezavisno i regulatorno, jer se tada žurilo po nekim drugim pitanjima, tako da smo zaboravili sopstvene nezavisne institucije, a ovo telo nije bilo jedino. Tu je bila i Agencija za privatizaciju i Kancelarija za hartije od vrednosti, a kasnije i Poverenik za informacije, DRI i Fiskalni savet. Znači, apsolutno su izostavljeni kao kategorija. Oni su svedeni, tj. ovo telo je svedeno pod kategoriju poverenih ovlašćenja. Onda, o kakvoj nezavisnosti možemo govoriti ako se jedno telo već tretira kao telo sa poverenim ovlašćenjima? Takođe je apsurd da se ovo regulatorno telo, koje je jedan nedržavni subjekt uprave, tretira, odnosno reguliše, pored Zakona o elektronskim medijima, i Zakonom o državnoj upravi. To je takođe jedan apsurd i takođe dovodi u pitanje i u samom zakonodavstvu pitanje postojanja nezavisnosti ovog tela. Naravno, važna je i organizaciona i funkcionalna, a najvažnija je finansijska nezavisnost. Tu bi trebalo razmišljati o tome da nije dovoljna finansijska nezavisnost, jer je Skupština ovlašćena da usvaja finansijski plan, a Vlada daje saglasnost na opšte akte, pa i na visinu naknade, što takođe ugrožava rad ovog tela. Pošto je ovo deo ukupnog pitanja o slobodi medija, a tačno je da je ta sloboda medija u konstantnom padu, mada je istina da se ona pogoršala u svim delovima sveta, i to je prema izveštajima međunarodnih organizacija kao što su Reporteri bez granica, kao što je „Fridom haus“, kao što je OEBS, zapravo se sa 31.danas Srbija nalazi na 36. mestu. Znači, taj pad sloboda medija u svetu se na neki način prelio i na nas. Ono što je loše, to je da uvek pokažemo da smo deo sveta kada su neki negativni trendovi. Bilo bi dobro da smo tako dobri u deljenju vrednosti sa svetom u nekim pozitivnim stvarima. Inače, samo telo nema efikasnu regulatornu politiku, neadekvatno vrši kontrolu entiteta, pojedine nadležnosti i ne koristi, blage su kazne. U 2015. godini izrečeno samo 16 opomena. Vrlo je interesantno da su dve od tih opomena izrečene, recimo, rumunskom društvu prijateljstva iz Vršca, jednom romskom centru iz Valjeva, kao da su sada ti programi nacionalnih manjina zapravo najveći problem. Takođe, ta nadležnost pokretanja prekršajnih i privrednih sporova nije dovoljno ostvarena. Vrlo retko se pokreću ti postupci, recimo, samo ih je 18 bilo u 2015. godini i pet u privrednom, a samo telo je izjavilo samo tri žalbe. Pošto ovo telo prati i ovlašćeno je da prati i javno oglašavanje, dakle, komercijalne programe, pored njegove odgovornosti i blage kaznene politike, rekla bih da su i sudovi blagi u izricanju kazni, pa tako je neverovatno da nijedan sud nije izrekao televizijama kaznu oduzimanje dobiti. I tako se televizijama isplati da plate novčanu kaznu jer više zarade od tog komercijalnog programa, a još nijedanput nije izrečena kazna koja bi zapravo oduzela i tu imovinsku dobit.
Izvinjavam se, molim vas da privodite kraju diskusiju.
Evo, privodim kraju. Dakle, pošto je naša politika LDP osetljiva na pitanje sloboda i na pitanje odgovornosti, mi želimo da ovo telo jednog dana profunkcioniše i stalo nam je, naravno, do slobode medija i sprovođenja pluralizma mišljenja…
Moraću da vas prekinem jer ste dobili 30 ili 20 dodatnih sekundi. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Aleksić. Osnov vašeg javljanja je povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. reklamiram član 7. stav 2. – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza…
Gospodine Aleksiću, moraću da vas prekinem na sekund i moraću da vas podsetim na član 103. – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Ne vidim da je predsednica Narodne skupštine učinila povredu Poslovnika time što je dala reč narodnoj poslanici Nataši Mićić, tako da ne mogu da vam dam osnov za javljanje po povredi Poslovnika. Nastavljamo dalje. (Miroslav Aleksić, s mesta: Javio sam se posle izlaganja narodne poslanice Milene Turk, ali predsednica me nije videla.) Govorili ste o onome što je govorila narodna poslanica Milena Turk. Na to ste morali da ukažete onog trenutka kada je… (Miroslav Aleksić, s mesta: Niste me videli.) Nisam ja predsedavao. Predsednica je izašla, ne možete se sada javiti po tom osnovu. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, pošto je tema dnevnog reda rasprava o izboru članova Savete REM-a, a ovde smo čuli gotovo sve i svašta, u najmanju ruku analizu rada tog saveta, a to nije na dnevnom redu. Na nama iz vlasti, tj. pozicije je da strpljivo slušamo šta vi govorite, a na vama je svakako da svaki trenutak iskoristite za sopstvenu promociju. Međutim, i to treba da ima nekih granica, neku meru. Narod je na izborima pokazao za koju opciju se opredelio. Naše je da idemo napred, vaše je, nažalost, da kočite. Kočite na razne načine. Kada je Srbija postala faktor stabilnosti, vi ste izmišljali razne razloge i načine da ona postane faktor nestabilnosti. Podsetiću vas samo, ovo govorim zbog toga što je veoma važno da shvatimo kolika je i kakva je uloga svakog člana ovog Saveta Regulatornog tela, za koje govorimo da je samostalno i nezavisno regulatorno telo jer svaka nepravilnost u njihovom radu može izazvati u toj oblasti određenu nestabilnost. Dakle, podsetiću vas, daću vam par primera upravo kako smo mi, narodni poslanici, zloupotrebom svojih ovlašćenja veoma lako mogli da dovedemo do nestabilnosti Republike Srbije i nestabilnosti u širem regionu. Podsetite se, na prvoj našoj sednici, konstitutivnoj sednici, jedan od naših kolega je kada je dobio priliku da privremeno vodi sednicu Skupštine zloupotrebio to svoje pravo, samo kao primer, govori se o političaru koji je svoju političku karijeru započeo jahanjem, a završio potpunim debaklom svoje političke opcije, debaklom koji je doveo do raspada te stranke. E sada, da bi se valjda u zadnjem trenutku nekako izvukao iz te situacije on je pribegao neodgovornom načinu da prekine rad ove Skupštine na toj konstitutivnoj sednici, možda i nesvestan, verujem da je tako, da je mogao da izazove ozbiljnu nestabilnost, kako u državi, tako i u regionu. Setimo se da je u to vreme, tih dana, u jednoj od susednih država, u njihovom parlamentu došlo gotovo do tuče. Ili da vas podsetim, na našim primerima, kako kada ne radimo dobro možemo takođe dovesti do neke nestabilnosti. Na jednoj od sednica najvažnijih odbora, kako to vole da kažu, jedan od naših kolega je prekinuo rad sednice i postavio ultimativne uslove da bi nastavio rad. I to je moglo da dovede do većih problema i nestabilnosti. Da ne nabrajam dalje.
Molim vas samo da se vratimo na dnevni red.
Znači, na ovim primerima sam hteo da vam kažem da ako svako od nas obavlja svoju dužnost i obaveze onako kako treba, sve će funkcionisati upravo onako kako treba. Članovi Saveta Regulatornog tela imaju veoma odgovornu dužnost – da budu regulatori u toj oblasti, oni su nezavisni i samostalni. Imam utisak, iz ovih dosadašnjih diskusija, da bi se mnogi diskutanti rado umešali u rad i donošenje odluka samog Saveta Regulatornog tela, što nije u redu. Prihvatam izveštaj Odbora koji smo dobili i glasaću za ovo. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Nemanja Šarović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Milićeviću, vi ste povredili član 27. u vezi sa članom 103. Prethodno kada je kolega tražio povredu Poslovnika, vi ste praktično u nekoj vrsti dijaloga sa njim bez mogućnosti da on kaže šta ima, rekli kako on nema pravo da dobije reč po svom zahtevu. Član 103. kaže – da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu o postupanju predsednika Narodne skupštine i kada se bilo koji poslanik javi za to vi ste dužni da mu date reč i on ima pravo dva minuta da obrazloži u čemu se sastoji povreda. Nekome će trebati kraće, nekome duže, nekada će to obrazloženje biti smisleno, nekada manje smisleno, ali ste vi dužni da svakoga saslušate. Postoji u sledećim stavovima, odredba koja vama daje pravo da ukoliko se radi o zloupotrebi kaznite tog poslanika, ali vi nikada nemate pravo da unapred bez obrazloženja nekome uskratite pravo da ukaže na povredu Poslovnika od vaše strane ili bilo koga drugog. Dakle, molim vas, bez obzira što ne mislim ništa dobro o poslaničkoj grupi iz koje gospodin dolazi, ali je to opšti princip. Meni je intimno, čak veoma zabavno i to moram priznati kada gledam kako prolaze u skladu sa Poslovnikom koji su oni doneli, jer taj poslanik je, Poslovnik je osmišljen da bi se kažnjavali i ućutkali članovi SRS, ali u to vreme predstavnici DS nisu bili svesni da batina ima dva štapa i da oni neće biti večno na vlasti. Sada ubiraju plodove onoga što su sejali, ali to ne znači da vi i to malo prava koja imaju narodni poslanici ne treba da poštujete.
Zahvaljujem gospodine Šaroviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika u danu za glasanje? (Nemanja Šarović, s mesta: A da li vi prihvatate da je bila povreda Poslovnika?) Objasniću vam, ne prihvatam da je bilo povreda Poslovnika iz jednog prostog razloga, u potpunosti se slažem sa vama, svako od narodnih poslanika, svako od kolega ima pravo da ukaže na povredu Poslovnika. Obrazlaganje povrede Poslovnika je u vremenskom periodu ne dva, nego do dva minuta iz izlaganje gospodina Aleksića u prvih 30 sekundi shvatio sam da se obraća narodnoj poslanici Mileni Turk. Ukoliko je i učinjena povreda Poslovnika, a tiče se načina na koji je govorila narodna poslanica Milena Turk on je to trebao da učini onog trenutka kada je povreda Poslovnika i učinjena. U potpunosti ste u pravu, postoji mogućnost da ukoliko proceni predsedavajući da je došlo do zloupotrebe povrede Poslovnika, shodno takođe članu 103. da na određeni način sankcioniše narodnog poslanika. Recimo, oduzimanje vremena koje pripada poslaničkoj grupi, kojoj pripada gospodin Aleksić. Nije postojala ta mogućnost, jer je iscrpljeno i potrošeno vreme poslaničke grupe koje je gospodin Aleksić, pripada. Ne, sada sam pokušao da obrazložim gospodinu Šaroviću da se određenim konstatacijama slažem… Jesam, naravno, niste čuli, jesam, naravno, prvih 40 sekundi, naravno, da. Zahvaljujem. Nastavljamo dalje. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović, neka se pripremi narodni poslanik Krsta Janjušević.
Hvala lepo. Poštovani potpredsedniče, koleginice i kolege, dame i gospodo, kao što sam pre nekoliko dana govorila kada smo razgovarali ovde o izboru sudija i tužilaca, a naglasila sam da svaka rasprava i glasanje o kandidatima bi trebalo da se o njoj razgovara u širem kontekstu samih biografija. Nažalost, ta širina je danas u diskusiji išla u neverovatnim razmerama koju su samo ogolele različitost naših karaktera i ono što opasnije od toga, namera, pa smo tako imali prilike da čujemo da neki čovek je vlasnik televizije privatne, te on može da radi šta god hoće i nije jasna primedba bilo kog kolege poslanika koji ima tako nešto. Sa druge strane, čuli smo najgore moguće uvrede za koje smo bili uvereni da predstavljaju prošlost, nažalost i u ovom parlamentu za predstavnike nevladinih organizacija, proglašavali su se stranim plaćenicima i izdajnicima, što takođe ogolelo politički stav da oni ne bi uopšte trebali da oni budu predlagači, te u tom smislu vaša inicijativa za izmenama zakona je nešto što je legitimno, nešto sa čim se apsolutno politički ne slažem, ali ne bi trebalo da ovaj način o tome razgovaramo. Kada govorimo o kontekstu o izboru kandidata za članice i članove REM, taj kontekst bi trebalo da obradimo iz dve teme. Prvo su ovlašćenja i značaj poslova i obaveza važniji od poslova obaveza koje ima REM i drugo je odnos koji ima prema nezavisnim institucijama, što takođe smatram više nego značajnim. Kada govorimo o ovlašćenjima i značaju poslova i obaveza REM tu suštinski govorimo o pravu svake građanke i građanina na objektivno informisanje, o elementarnom pravu da oni kao primaoci usluga imaju kvalitetan program. Govorimo o pravu građanina na program koji se ne ruga njihovoj inteligenciji koja im ne sužava prava, koji ne ugrožava takva prava. Sa druge strane, danas smo od koleginica i kolega, kolega Đurišić je govorio o izveštaju i nadzoru nad emiterima u predizbornoj kampanji, činjenici da za 2016. godinu tako nešto nismo imali. Informativni programi pojedinih televizija sa nacionalnom frekvencijom i ono što bi REM u izdavanju po raspisivanju konkursa i po izdavanju dozvole za nacionalnu frekvenciju što predstavlja javno dobro i javni interes nas kao odgovornih ljudi, je da se tom pitanju posvetimo. Oni imaju zakonsku obavezu, to piše u zakonu da kontrolišu kontinuirano, rade nadzor nad tim da li su ti uslovi ispunjeni. Međutim, ono što je vrlo interesantno, to su moje koleginice i kolege danas govorili, da su ti njihovi izveštaji u formi nekakvih deklarativnih zaključaka koji nemaju nikakvu posledicu sa sobom. Moje koleginica Nataša Mićić, malo pre je govorila i smatram da to značajnom temom za koju sam uverena da nas očekuje u narednom periodu, to je pitanje sankcionisanja eventualnih izmena zakona isudske prakse. To je veoma klizav teren kada govorimo o slobodi medija zato što nešto što je bilo šta može da zaliči na cenzuru ili na ugrožavanje te slobode je alarmantno. Dakle, kada govorimo o ovim izveštajima, imamo izveštaj REM gde on za 2015. godinu i citiram, kaže – nijedna od pet komercijalnih televizija nije ispunila svoje obavezepredviđene Zakonom o elektronskim medijima. Tu se njihovi izveštaji u tom smislu i završavaju. Zaključak za 2014. godinu na primer, da RTV Pink je emitovao najviše reklamnih sadržaja, 15,24, jedino što ne piše da je imali i najviše vanrednih uključenja, najviše emisija posvećenih državnim udarima i vanrednim stanjima. Dakle, ovo je pregled stanja bez korišćenja ovlašćenja koje stoje pred REM-om i to je ono što bi trebalo da nas zabrine. Kada govorimo o pravu građanina na objektivno informisanje, pravo da imamo kvalitetan sadržaj, mi govorimo i o činjenici da danas imamo brutalno kršenje zakona i zloupotrebe, prevashodno jedne televizije sa nacionalnom frekvencijom koja danas, ako na nešto liči, liči ili na vladini mediji, ili mnogo gore od toga, na medije jednog predsednika Vlade. Na toj televiziji se kreiraju i prate vanredna stanja već se redovno kreiraju vanredni programi. Redovni programi se konstantno prekidaju i moram da postavim pitanje da li je ta televizija konkurisala za nacionalnu frekvenciju ona je svakako priložila programsku šemu i sasvim izvesno da u toj programskoj šemi nije stajalo ako treba i ako vanredna situacija ili nečija ideja nalaže da je ideja da imamo ove nedelje državni udar, da se kreira na desetine vanrednih emisija o tome. Imamo činjenicu da REM ne reaguje, eventualno u svojim zaključcima konstatuje takvo stanje. Dakle, imamo činjenicu da na toj televiziji sa nacionalnom frekvencijom unazad nekoliko godina imamo organizovanje javnih suđenja, sa istragom, sa presudom. Takođe, to se tiho ne pominje. Pominje se u izveštajima Evropske komisije, u izveštajima REM o tome nema ni reči. Kome odgovara RRA kao čuvar javnog interesa, kao čuvar slova zakona, kao neko ko na kraju krajeva odgovara Narodnoj skupštini, nama koji predstavljamo građane koji imamo pravo i ako je nešto prostor za dijalog to je Narodna skupština i ova sednica. Kome odgovara REM ako odgovori koje javnost traži ne dolazi do narodnih poslanika koji su predstavnici građana, ne bih da prejudiciram i da ovako javno sumnjam kome, ali ta transparentnost u radu je nešto što je veliki problem. Sa druge strane, kada govorimo o problemima sa kojima se stanje u medijima i ono što definiše delokrug REM-a, mi govorimo o odnosu prema nezavisnim institucijama. Moja koleginica Vesna Marjanović, koja je bila predsednica Odbora za kulturu i informisanje u prethodnom periodu je sve vas, a prevashodno građane, upoznala genezom slučaja kako je do jednog neverovatnog ruganja i proceduri demokratije došlo prošle godine prilikom predlaganja kandidata za članove REM-a i jednog kandidata, nažalost, to moram da konstatujem, o tome sam govorila i na sednici Odbora za kulturu, Gorana Pekovića, osim biografije, koja je potpuno nesporna i prilično impresivna, kandiduje njegov rad, s obzirom na to da je on jedini kandidat koji je već bio član REM-a. Taj rad je sporan i podložan za diskusiju i mnogo važnije od toga, nažalost, što danas njega kandiduje način i procedura izbora i kako je on došao ovde da danas o njemu govorimo. Dakle, ta procedura je kršena, koleginica Vesna je o tome više govorila, stopiran je i blokiran zakonodavni postupak i postupak glasanja ovde na plenumu, ponižene su nevladine organizacije koje su bile ovlašćeni predlagači, koji su čekali da tako nešto dođe na dnevni red. Ono što je suština, da je zapravo ogoljena matrica koju ova vlast, nažalost, nažalost po demokratiju, po vladavinu prava, po čuvanju javnog interesa, funkcioniše sve ovo vreme, a to je ugrožavanje nezavisnih institucija, ruganje vladavini prava i to je nešto što je u ovom postupku bilo evidentno. Podsećaju me kolege na vreme. Ostavljajući svojim kolegama, nešto samo moram da kažem na kraju da građani imaju pravo na objektivno informisanje da bi oni razumeli ovo kršenje procedure. Građani imaju pravo na objektivno informisanje i kvalitetan medijski sadržaj i REM ima obavezu da im tako nešto omogući i da reaguje na kršenje i sa druge strane, mi imamo obavezu kao narodni poslanici, da o tome govorimo. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, medijski prostor u Srbiji, ogroman medijski prostor u Srbiji, afere o SNS, Vladi Srbije, taj prostor nisu dobile samo one afere koje još uvek nisu izmišljene od strane opozicije i koje još uvek nisu fabrikovane. Sve ostale koje jesu su u punoj meri dobile podršku i u punoj meri prezentovane kroz mnogo, mnogo medija, iako se ovde priča o nekakvoj cenzuri. Na samom početku današnje sednice, ja ću da probam sve ovo da prezentujem kroz jedan primer tzv. medijske cenzure, a ovaj će se primer odnositi na zanimljiva dešavanja, izvlačenja iz konteksta i onda fabrikovanje vrlo negativnih vesti od onoga što se izvuče iz konteksta. Gospodin Zoran Živković je na samom početku rekao da je jedna škola kod Novog Pazara promenila ime iz imena „Sveti Sava“ u ime „Bin Zaid“. Zašto govorim ovo i zašto sam u temi? U temi sam zato što je kroz medije mnogo više puta provučena vest da je jedna škola skinula ime našeg prosvetitelja i da je dobila neko drugo ime i tu vest ste mogli da pročitate na mnogo mesta i u mnogo medija, ali nigde niste, tačnije retko ste gde mogli da nađete vest da je premijer, gospodin Aleksandar Vučić, prvi premijer koji je obišao Deževsku dolinu kod Novog Pazara, da je prvi premijer koji je obišao rodno selo Rastka Nemanjića Miščiće. To ste retko gde mogli naći. Ali, da je promenila ime škola „Sveti Sava“ u „Bin Zaid“, to ste mogli da nađete u medijima. Čudi me, kada je bilo cenzure, zašto se to tako dešavalo. Niste mogli mnogo da čujete u medijima koliko je uloženo u taj deo, u Deževsku dolinu. Niste mogli da mnogo čujete u medijima koliko je izgrađeno škola, koliko je uloženo u putnu i sportsku infrastrukturu i niste mogli da čujete mnogo u medijima da je u rodnom mestu Rastka Nemanjića počela izgradnja, uz podršku Vlade Srbije, velelepnog hrama koji je posvećen našem svetitelju. To u medijima nismo mogli da čujemo, a ja kada govorim o medijima, čini mi se da smo u temi. Kad pričamo o medijima koji nisu afirmativno govorili o Vladi Srbije, o premijeru, vama je to povreda Poslovnika, a kada pričamo o medijima koji su pljuvali premijera, vama su poslovnici na stolu. Vrlo korektno sa vaše strane.
Gospodine Janjuševiću, nema potrebe da se obraćate narodnim poslanicima.
Izvinite, ali dekoncentrišu me sa ovakvim ponašanjem.
Izvolite, nastavite.
Ko je počeo celu ovu priču? Počeo je gospodin Zoran Živković. Verujem da medijski prostor treba iz mnogo razloga da dobije mnogo više materijala o Svetom Savi. Zašto? Zato što se od njega može mnogo naučiti, a recimo, jedna priča može da bude zanimljiva, a to je kada je, dok je Sveti Sava hodao zemljom Srbijom, naišao je na jedan vinograd, gde su ljudi nadničili i gde ih je bilo deset, ali nikako oni nisu mogli da se saberu da ih je bilo deset.
Ja vas molim da se vratimo na temu.
Reći ću vam zašto sam u temi. On im je pomogao, skratiću, da se saberu, ali mislim da se u onom vinogradu gospodina Živkovića teško šta može sabrati. Ono što želim da dodam, a da, pošto me lepo gospoda iz DJB vraćaju u temu, a tiče se medija, mediji se čuju daleko, pa je tako jedan gospodin u Americi čuo preko naših medija da je u Srbiji moguće da dođete, postanete ministar, legnete na tetkin kauč i probudite se sa milionima dolara. To je moć medija. Vidite kako su bili mediji transparentni. Došao čovek, legao. Međutim, zaboravio, zaboravio da se u Vladi Aleksandra Vučića ministar koji mora da legne u tetkin kauč i sutra veče budi u tom tetkinom kauču i prekosutra i budiće se sve dok od samo svoje plate ne kupi bolji kauč. Da se vadi u Srbiji ne može. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Branka Stamenković, povreda Poslovnika.
Hvala. Povreda član 106, član 107. i član 27. u vezi sa članom 106. i 107. Tema jeste izbor članova REM-a, ako proširimo jeste i rad REM-a, ako još proširimo jeste i stanje u medijima, ali tema nije premijer u medijima, tema nije Sveti Sava, tema nije tetka na kauču. Molim vas, pre nego što me je izabralo da budem narodni poslanik, ja sam vrlo uspešno uspevala u životu da izbegnem da iz tabloida saznam ko je sa kojom starletom, ko je pio koliko piva, ko je u politiku ušao jahanjem. Međutim, izgleda da više nema vrdanja. Od kad me je izabralo u ovu Skupštinu, ja sam osuđena da sve to saznam, htela-ne htela.
Osnov vašeg javljanja je povreda Poslovnika. Ukazali ste na određene članove. Molim vas da to obrazložite.
Evo, član 107. stav 1. urušavamo konstantno dostojanstvo Narodne skupštine pričajući o tabloidnim temama umesto o temama koje su na dnevnom redu, a kako zapoveda član 106. Hvala.
Zahvaljujem. Ne mislim da je narodni poslanik Krsto Janjušević govorio o tabloidnim temama. Naprotiv, mislim da je govorio o onome što je, između ostalog, bila i tema današnjeg zasedanja, a o čemu je govorio jedan od kolega narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Da li mogu da nastavim?
Gospodine Božoviću, pre nego što vam dam reč, iz tehničkih razloga, kao što primećujete, moraćemo da napravimo kraću pauzu od 10 minuta. Nakon toga ćete svakako dobiti reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas, kolege poslanike, da na vremenski period od 10 do 15 minuta napustimo salu, da bi naše službe mogle da provere u čemu je problem sa našom tehnikom ovde.
Poslanici, bolje je da ne pravimo pauze ovako, nego da nastavimo rad od 10,00 sati, a da vatrogasci urade svoj deo posla. Sutra u 10,00 časova, da ne bi sada na svakih 10, 15 minuta ulazili. Bolje je tako. Hvala. Dobar dan, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da su u sali prisutna 102 narodna poslanika i da imamo uslove za rad. Danas nas je obavestio da je sprečen da sednici prisustvuje dr Žarko Obradović. Nastavljamo sa listom govornika od juče. Prva na listi je Aleksandra Čabraja. Neka se pripremi Dragana Barišić. Izvolite.