Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 142 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanika da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Nijedan narodni poslanik nije obavestio da je sprečen da prisustvuje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG REZOLUCIJE O PRIDRUŽIVANjU EVROPSKOJ UNIJI (nastavak) Na kraju sinoćnjeg zasedanja za repliku se javila narodni poslanik Gordana Čomić, potom prvi govornik danas Goran Svilanović.
Dame i gospodo, pri kraju radnog vremena na jučerašnjoj sednici, narodni poslanik, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, Zoran Anđelković, izrekao je dve činjenice koje ne stoje kada je u pitanju rezolucija koju je Evropski parlament doneo 16. septembra, kao i kada je u pitanju jučerašnja odluka Parlamentarne skupštine Saveta Evrope i donošenje rezolucije pod naslovom ''Funkcionisanje demokratskih institucija u Srbiji i Crnoj Gori''. Dakle, radilo se o rezoluciji Evropskog parlamenta, u vezi sa uznemiravanjem nacionalnih manjina u Vojvodini. Ta rezolucija je doneta 16. septembra ove godine na predlog svih poslaničkih grupa u Evropskom parlamentu, parlamentu Evropske unije, na žalost bez našeg učešća. Ovo uprilog diskusiji koju ćemo kasnije voditi da bi, što se kaže, krenuli putem evropskih integracija. Ta rezolucija je po zahtevu narodnog poslanika Zorana Anđelkovića u toku današnjeg dana uzeta u razmatranje, i do pauze biće vam na raspolaganju na pultu. Ona jebila razmatrana na dve, odnosno tri sednice Odbora za inostrane poslove, i mi imamo ideje i akcioni plan šta dalje u okviru saradnje sa Odborom za međunarodne odnose Skupštine državne zajednice Srbije i Crne Gore, Odborom za međunarodnu politiku Republike Srbije, odnosno skupštine Republike Crne Gore. Mi imamo direktnu saradnju sa mađarskim parlamentarcima. Reč je o poslaniku Žoltu Nemeltu, koji ujedno i vodi Odbor za inostrane poslove parlamenta Mađarske i naša ideja je da pozovemo diplomatske predstavnike pojedinih zemalja i predstavnike Evropske unije, mislim na Beograd, da saslušaju Odbor i naše stavove. Posebno po pitanju onoga što smo procenili kao prejake ocene u rezoluciji koju je doneo Evropski parlament. Ta rezolucija je ukupno u osam paragrafa sa sedam tačaka i na odboru sam kazala i ponoviću, ova rezolucija je početak, a ne kraj. Ovu rezoluciju treba da čitamo kao šansu, da delovanjem izvršnih organa u Republici Srbiji, pokrajinskih organa i ove skupštine pokažemo netačnost, neistinitost i preveliku jačinu ocena koje su se na zahtev poslanika Evropskog parlamenta našle u ovoj rezoluciji. Dobro mi je poznato da postoje sklonosti u našoj javnosti da se rezolucije i dokumenti Evropskog parlamenta i Parlamentarne skupštine Saveta Evrope ocenjuju sa prevelikom lakoćom i interpretiraju. Svaki od tih dokumenata je ozbiljan i predstavlja početak jednog procesa kada će nas te institucije pozvati. Ova druga rezolucija koja je doneta juče i još je na engleskom jeziku, izvinjavam se za prekoračenje, samo obaveštenje, dakle, biće u toku nedelje prevedena i dobićete je u poslaničkim grupama, a ako ne budemo zasedali, ona će vas sačekati na pultu ako budemo radili. Molim vas da pažljivo pročitate rezoluciju Evropskog parlamenta. To će pomoći svima onima koji smatraju da može ikako drugačije, nego putevima evropskih integracija. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Goran Svilanović, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da kažem nekoliko rečanica u prilog predloga Odbora za evropske integracije Skupštine Srbije koji je predložio da usvojimo rezoluciju evropske budućnosti Srbije. Zahvaljujem se, jer kada sam pre nekoliko meseci držao KZŠ u Skupštini sa istom idejom i sa sličnim tekstom rezolucije, upravo sam želeo da se što veći broj stranaka, što veći broj poslanika Skupštine Srbije okupi oko te ideje. Sa žaljenjem konstatujem da je očigledno da će ova rezolucija biti usvojena, ali da nećemo imati punu saglasnost. Zaista iskreno žalim zbog toga što je ideja bila da se tu okupe predstavnici Srbije, dakle i predstavnici SRS i njihovi poslanici, i SPS i svi drugi u ovoj zemlji i da, ukoliko je to moguće, budemo jedinstveni oko evropske ideje. Sa druge strane, sa zahvalnošću konstatujem da i oni koji su govorili protiv ove rezolucije nisu odustali od evropske ideje i govorili su u prilog tome da je našoj zemlji mesto zaista unutar Evropske unije. Međutim, očigledno je da političku scenu Srbije u ovom trenutku pritiskaju neke velike teme koje čine da se evropska ideja na neki način stavi u stranu. Upravo rad ovog parlamenta u poslednjih nekoliko meseci pokazuje da mi zaista sledimo tok, bez obzira da li različito ili isto mislimo o ključnim pitanjima koja opterećuju političku scenu. Imali smo jednu sednicu Skupštine kada smo razgovarali o Zakonu o saradnji sa sudom u Hagu.Dakle, tu se radilo i o pomoći onima koji su tamo i koji su optuženi, ali tu se nismo svi saglasili oko predloga koji je učinjen, ali je dvodnevna rasprava o toj temi pokazala da mi svi prihvatamo da to jeste jedno od ključnih pitanja koje veoma utiče na stanje u zemlji, što naravno, utiče na rad ovog parlamenta. Posle toga smo imali dvodnevnu sednicu, i ponovo smo razgovarali o predlog Vlade Republike Srbije, o planu za decentralizaciju Kosova i tada smo postigli punu saglasnost, a to i jeste jedna od tema koje dominiraju političkim životom. Uostalom, videlo se koliko je teško postići saglasnost i pre nekoliko dana kada pogledamo izjave predsednika Vlade i predsednika države koje su različite o jednom pitanju, a u vezi je sa situacijom na Kosovu. Danas razgovaramo o trećoj temi za koju verujem da je takođe jedna od suštinskih tema na političkoj sceni Srbije, a to je da li ćemo, kada, pod kojim uslovima, pod kojim okolnostima zaista postati deo Evropske unije. Moja ideja je bila da danas malo otvorenije razgovaramo, bar o onome ono što ću ja reći, a mislim da su i neki govornici juče tako govorili, o problemima koji u vezi sa tim postoje. Prvo, postoje problemi na strani Evropske unije, ne samo kod nas i otuda neki koji su govorili o tome da je pitanje da li nas oni žele, da se ne zna da li ćemo i kada ćemo uopšte postati deo Evropske unije, ne govore sasvim u prazno. Problemi postoje, ali ih treba definisati. Ima nekoliko pitanja u ovom trenutku o kojima se razgovara unutar Evropske unije i bilo bi dobro da diskusija koju mi vodimo prati ta razmišljanja. Jedna od dilema je odnos Evropske unije i Ruske federacije. To je velika tema za zemlje članice Evropske unije, jer do kraja nisu u stanju da definišu sa tako velikom zemljom, veoma uticajnom u međunarodnom poretku, važnom zemljom, ali ipak zemljom koja nije, ali verovatno neće ni biti članica Evropske unije. To je jedno od pitanja kojim se bave evropski ministri u ovom trenutku. Drugo slično pitanje je, koji su to interesi i koju politiku Evropska unija treba i može da vodi u odnosu na situaciju na Kavkazu i u Srednjoj Aziji i to je važno pitanje za evropske ministre, jer odgovorom na ova i ptianja koja ću još pomenuti, u stvari Evropska unija definiše svoje granice, a to znači da stvara uslove za definisanje svoje spoljne politike. Treće takvo pitanje je pitanje koje obuhvata i nas, a to je da li će i kojom brzinom uspeti da integrišu zemlje tzv. zapadnog Balkana, a to smo mi. Četvrto takvo pitanje je pitanje koje je najprisutnije u medijima poslednjih nekoliko dana, a to je integracija Turske. Pominjem ova pitanja zato što sva četiri pitanja koja sam pomenuo jesu važna za Srbiju, bez obzira hoćemo li brzo ili malo kasnije postati članovi Evropske unije. Normalno je da i mi imamo odnos prema ovim pitanjima. Možemo da kažemo danas u parlamentu da svi koji smo okupljeni u ovom parlamentu želimo da se unapredi odnos Evropske unije i Ruske federacije. To utiče i na našu poziciju. U ovom trenutku je Srbija energetski vezana za Rusku federaciju, energetski zavisna od Ruske federacije, kada je u pitanju gas, u dobroj meri kada je u pitanju nafta. Mi imamo interes da vidimo kako će se razvijati odnos Evropske unije i Ruske federacije, zato što želimo članstvo u Evropskoj uniji. Kada jeu pitanju Kavkaz ili srednja Azija, takođe, zbog toga što nemiri i terorističke akcije tamo itekako stvaraju uslove za povećanje osećanja nebezbednosti, straha i nesigurnosti za sve građane u našoj zemlji. Kada je u pitanju četvrta tema koju sam pomenuo, a to je integracija Turske u Evropsku uniju, moramo da imamo jasniji stav i da malo i mi porazgovaramo o tome, ne zato što se pitamo, ne pitamo se, nego zato što je naš interes da imamo jasnu ideju o tome da li Turska treba ili ne da uđe u Evropsku uniju. Prvo, to je zemlja koja je jedan širi sused našoj zemlji. Drugo, to je zemlja od koje u mnogome zavisi stabilnost i u Srbiji, imajući u vidu veliki procenat bošnjačkog, muslimanskog stanovništva u našoj zemlji. Stalo nam je da unapređujemo odnose sa njima. Važno bi bilo da postignemo saglasnost u ovom parlamentu da li je njima mesto u Evropskoj uniji. Moje mišljenje je da jeste, baš zato što je Turska centar evropskog islama i kao takva može da predstavlja most ka stabilizaciji odnosa između ključnih partnera, između Evropske unije i SAD. Treće pitanje odnosi se na nas. Na ovo pitanje integracija Balkana, a to znači Srbije i Crne Gore, Evropska unija je dala jedan odgovor pre više od godinu dana, na samitu koji je održan u Solunu. Samit je okupio lidere Evropske unije i lidere zemalja zapadnog Balkana. Tu su bili i naši predstavnici: predsednik državne zajednice, premijeri obe države članice. Odluka je zaista povoljna, odluka je ono što smo mi očekivali. Rečenica koja je sadržana u tom dokumentu, u zaključcima solunskog samita, glasi: "Evropska unija neće biti kompletna dok zemlje zapadnog Balkana", a to znači mi, "ne postanu njen deo". To nas može zadovoljiti, ali moramo da budemo otvoreni i da kažemo da ministri finansija nisu pratili ovaj stav ministara spoljnih poslova, zbog toga što je pomoć koja se izdvaja još uvek nedovoljna, bez obzira na rast koji je u Srbiji u 2001. godini zabeležen – 5,5%, u 2002. godini – 4%, u 2003. godini – 3%. S obzirom na ubistvo predsednika Vlade i to je uspeh. U ovoj godini će rast biti veći. Bez obzira na taj rast koji mi beležimo, razmak, u ekonomskom smislu, između nas i zemalja koje su do juče bile kandidati, a ušle su u Evropsku uniju 1. maja ove godine, je povećan. To je ono što mi moramo da objasnimo građanima naše zemlje, ali istovremeno i ministrima u Evropskoj uniji, kada se obraćamo sa zahtevom za veću i odlučniju podršku. Ipak, dileme na strani Evropske unije postoje, bez obzira na odluku koja je na samitu doneta. Sve više je uticajnih glasova koji kažu – radi se o zemljama koje su još uvek nedovršene, radi se o zemljama koje se temelje na dokumentima koje je trebalo samo da ugase vatru, a ne da stabilizuju jedan jasan politički sistem, pa onda pominju Dejtonski sporazum, kao sporazum koji je trebalo samo da ugasi rat u Bosni, a ne da da temelje nove Bosne. Pominju Ohridski sporazum, kao sporazum koji je trebalo samo da zaustavi konflikte u Makedoniji, a ne da trajno definiše Makedoniju. Pominju Beogradski sporazum, kao sporazum koji je tregalo da onemogući dalje rastakanje naše države, ali ga istovremeno ne vide kao sporazum koji bi mogao da bude stvarni ustavni model stabilne zajednice. To je jedan od problema koji sve češće uočavaju ministri Evropske unije. Jedan od problema mi tu možemo da rešimo, a to je da definišemo svoj odnos prema Beogradskom sporazumu, da donesemo Ustav Srbije. Vlada predsednika Koštunice imala je nekoliko zadataka, a izdvojio bih dva. Jedan da proba da donese Ustav, tu je trebalo da mi pomognemo; drugi, da dovrši saradnju sa Sudom u Hagu. Oba ova cilja, oba ova zadatka vode ka bržem članstvu u Evropsku uniju. Zbog toga, kada neki poslanici ovde govore da žele u Evropsku uniju, ali da ne žele nametanje uslova kao što je dovršetak saradnje sa Sudom u Hagu, nejasnu politiku Evropske unije u odnosu na Kosovo, pa to uzimaju kao prepreke, moram otvoreno da kažem da to jesu uslovi za članstvo u Evropskoj uniji. Mi ćemo se, kao što smo se bavili tim pitanjima, narednih meseci takođe vraćati na ova pitanja. Vraćaćemo se na Kosovo, upravo zbog razlike koja je ispoljena, vraćaćemo se zbog toga što će izbori biti održani i uskoro će biti formirani organi vlasti. Vraćaćemo se na pitanje Kosova zbog toga što će naredne godine početi ozbiljan dijalog o tome da li ostaje ovaj status ili se status Kosova menja. Da vam otvoreno kažem, ključni činioci će već početkom naredne godine biti u kancelarijama. Imam u vidu to da su u toku predsednički izbori u Americi i da će početkom naredne godine biti nova ili nova-stara administracija. Imam uvid u činjenicu da je Evropska unija upravo izabrala novi sastav evropskih komesara, dakle novu vladu Evropske unije i da će oni uskoro biti u svojim kancelarijama. Imam uvid u činjenicu da će na Kosovu biti održani izbori i da ćemo imati novu vladu. Imam uvid u činjenicu da je vek Vlade Srbije verovatno ograničen i da ćemo početkom naredne godine u nekom trenutku imati izbore. Ta vlada koja bude izabrana, moraće da ima mnogo hrabrosti, jer će to biti vlada koja će naslediti poslove koje ova nije završila, ukoliko ne završi Ustav, saradnju sa Sudom u Hagu, i dobiti nove poslove, kao što je učešće u dijalogu o statusu Kosova. Mi ne možemo da se pravimo da to ne vidimo. Naprotiv, mi ovde ili novi sastav parlamenta, svejedno je ko će tu vladu izabrati, mora toj vladi da pomogne da u tom procesu učestvuje kao partner koji može da zaista utiče na odluke koje će biti donete. Ukoliko mi ovde kažemo da želimo u Evropsku uniju, ali ne želimo saradnju sa Sudom u Hagu, ne želimo da se bilo šta promeni na Kosovu, bojim se da smo, u suštini, rekli da ne želimo u Evropsku uniju. To jesu uslovi i nisu jedini uslovi. U pravu su oni poslanici koji govore da je i borba protiv korupcije uslov, da je ukupno stanje ljudskih prava takođe vrlo važan uslov, da je funkcionisanje domaće ekonomije možda ključni uslov. Sve to jesu uslovi i treba biti otvoren i prihvatiti činjenicu da mi danas razgovaramo o rezoluciji koja je predložena i da su možda u pravu oni koji su juče govorili da ćemo se mi vraćati na ovu temu. Vraćaćemo se dok ne postignemo puno jedinstvo. Zbog toga sam na početku rekao da mi je veoma žao što i srpski radikali danas nisu sa nama, što i SPS danas nije sa nama u ovoj stvari. Možda je moglo da se bude fleksibilniji u razgovorima oko teksta rezolucije, veoma bih voleo.Moja ideja, kada sam predložio ovu rezoluciju, bila je da se dogovorimo i da svi stanemo iza jednog teksta, pa makar taj tekst ne bio idealan. Da se razumemo, ako ne postoji spremnost da se završi saradnja sa Sudom u Hagu, možemo mi da donosimo bilo kakvu rezoluciju, nema govora o tome da ćemo uspeti da dođemo do članstva u Evropskoj uniji. Legitimno je da bilo ko, ko je poslanik ili ko vodi stranku, kaže ovde – mi nećemo to da radimo. Taj se stav se može braniti, ali taj stav podrazumeva definisanje neke druge orijentacije naše zemlje, neke druge politike naše zemlje. U tim okolnostima, moram da kažem – pogledajte, pogledajmo zajedno, osvrnimo se oko sebe, sve zemlje koje su naši susedi, ili su članovi Evropske unije ili su daleko odmakli na tom putu. Tačno je da neki od njih nemaju takvu ekonomiju, kakvu ima Srbija danas. Čak ni pravni sistem ni blizu ne funkcioniše, kako funkcioniše u Srbiji, uz sve nedostatke, uz sve probleme koje mi imamo. Ali, jesu nekoliko koraka ispred nas. Nemojte da se čudite ukoliko i dalje naši susedi budu nagrađeni ubrzavanjem njihove evropske perspektive, upravo da bi nama bila poslata poruka da se trgnemo, da se dogovorimo da li želimo da uđemo u Evropsku uniju ili želimo da se stalno vraćamo na teme koje nikako ne možemo da savladamo. Tačno je da upravo ubrzanje postupka pridruživanja kod nekih od ovih zemalja, jeste direktna posledica činjenice da mi nemamo odluku o tome šta želimo sa svojom zemljom, da mi nemamo puno jedinstvo o tomekako želimo da ova zemlja izgleda i da li ova zemlja želi da bude deo Evropske unije. Kada se okrenete oko sebe, videćete da to ne važi samo u odnosu na Evropsku uniju, važi i u odnosu na NATO. Mislim da ova zemlja treba da bude članica NATO. Žao mi je što je SPS izostavila svoj potpis, svoj glas u prilog ove rezolucije, zbog toga što je pomenuto Partnerstvo za mir. U pravu ste, Partnerstvo za mir jeste predvorje NATO-a. Naravno, ne mora da znači da će po ulasku u Partnerstvo za mir ova zemlja zaista ući u NATO. To je moja politika i možda je ne deli većina u ovom parlamentu, ili većina u ovoj zemlji, ali dajte da samo jedan minut porazgovaramo o tome zašto je NATO važan. NATO je na teritoriji naše zemlje, na Kosovu. NATO je u najbližem susedstvu, u Bosni i Makedoniji je prisutan sa svojim borbenim jedinicama, sa vojnim misijama. Činjenica je da su sve druge države oko nas ili u NATO-u, ili na korak od njega, već u Partnerstvu za mir. Koju to drugu politiku možemo da definišemo? Ko je to drugi nama u svetu partner u toj nekoj našoj politici? Bojim se da to nije tačno. Rusija je član Programa partnerstva za mir. Drugo, praktično je pridruženi član NATO-a. Godišnje se drže samiti NATO - Ruska Federacija i tu se donose ključne odluke i za jedne i za druge. Prema tome, nemojmo da tvrdimo da postoji partner za neku drugu, drugačiju, suštinski drugačiju politiku. Moramo da donesemo odluku da li želimo da uđemo u ove procese ili ne. Verujem da svako od vas zaista iskreno želi da se u ovoj zemlji živi bolje, da ljudi budu bogatiji nego što jesu, da ekonomija bude jača. To u suštini znači da želite članstvo u EU. Razmak između nas i svake od zemalja koje su ušle u EU je 1:6 kada je u pitanju najsiromašnija članica EU. Saopštimo to građanima naše zemlje. To je činjenica. Samo današnja i jučerašnja rasprava obleležene su temom - Kosovo i Hag. Verujem da kada budemo vratili ovu temu, pošto usvojimo ovu rezoluciju, za šest meseci ili godinu dana vratićemo se ponovo na sličan tekst. Možda više neće biti teme koja će opterećivati ovu raspravu, možda ćemo onda biti u stanju da razmotrimo argumente koji su ovde juče pomenuti, a koji se odnose na poljoprivredu. Recimo građanima ove zemlje da kada budemo ozbiljno pregovarali sa EU, ključni problem će biti poljoprivreda zbog toga što je u ovom trenutku prosečan posed u Srbiji oko tri hektara i ispod. Sa manje od tri hektara u Vojvodini ne možete da živite. U brdsko-planinskom području možda, ukoliko ste u blizini velikog grada, ako se bavite ratarstvom i ukoliko za keš stalno iznosite na pijacu i prodajete ratarske proizvode. Mali posednici neće moći da opstanu sa tako malim posedom, sa tako malim hektarom, sa toliko malo proizvodnje i to treba ljudima reći. Ne treba mi da krijemo od njih da, kada govorimo o članstvu u EU, mi govorimo o suštinskim promenama i u poljoprivredi. Ali naša odgovornost je da stavimo na vagu koliki je dobitak za zemlju i koliki su gubici. Tačno je i treba reći - postoje troškovi, postoje gubici, postoje loše strane članstva u EU, ali one su neuporedive sa onim što članstvo u Evropskoj uniji donosi ovoj zemlji i kada je u pitanju njena bezbednost i kada je u pitanju njena celovitost i kada je u pitanju njena ekonomija i tržište Evropske unije. Zbog toga, ova rasprava koju danas vodimo je od suštinske važnosti. Zbog toga je važno da se što veći broj poslanika danas odluči da želimo da ubrzamo proces pridruživanja Evropskoj uniji i da budemo potpuno svesni, ne zavisi samo od nas, uslovi koji su postavljeni su vrlo oštri, vrlo strogi i tačno je da se vremenom hladi to raspoloženje unutar EU prema zemljama Balkana. Ono se hladi zbog nerešenih geostrateških pitanja, ono se hladi zbog visokog nivoa korupcije kod administracije, zbog slabosti ekonomije. To može da zadovolji deo poslanika danas, zbog toga ovo govorim, ali moramo da budemo otvoreni prema građanima ove zemlje - ekonomija je u toliko teškom stanju, institucije su pretrpele tako veliki udarac, da ukoliko želimo oporavak ekonomije i ličnog standarda svakog građanina i stabilizaciju institucija ove zemlje, moramo da radimo sa Evropskom unijom. Zbog toga suština dokumenta koji usvajamo mora da obaveže i ovu i svaku narednu Vladu, bez obzira da li je čine poslanici jedne, druge ili treće stranke. Da nastavi da čini najbolje što može, koliko može da ubrza proces pridruživanja EU ove zemlje. Ukoliko ostanemo gde smo danas, a formalno posmatrano, mi smo na kraju onih koji čekaju za ulazak u EU, poslednji u redu, ukoliko ostanemo na tom mestu biće teško, ljudi će živeti lošije nego što žive danas i nećemo imati hrabrosti da im objasnimo zbog čega je to tako. Upravo zbog neodlučnosti da se definiše jasna nacionalna strategija pridruživanja EU, stvari u ovoj zemlji stoje. Ta strategija mora da obuhvati i pitanje saradnje sa sudom u Hagu, mora da obuhvati ono što smo usvojili kao plan za Kosovo, mora da obuhvati punu saradnju sa međunarodnom zajednicom i zbog toga ne možemo da izopštavamo ni Srbe sa Kosova iz političkih procesa i da im sugerišemo da ne učestvuju u tim procesima. Oni moraju da učestvuju, moraju zajedno sa svima nama da se bore za bezbednost, da se bore da žive bolje nego što žive danas. To neće uspeti. Zahvaljujem se još jednom svim strankama koje su javno u Skupštini, kao i u radu odbora podržale i uticale da ovaj tekst rezolucije bude što bolji. Podržaćemo ovaj tekst. Zaista žalim što to neće uraditi druge stranke. Samo se nadam da ćemo u drugačijim okolnostima, kroz nekoliko meseci, ponovo razgovarati o ovome i da će tada i druge stranke u Srbiji biti voljne da podrže ovo. Poštujem podršku koju ste dobili kod građana i verujem da i ti građani koji su podržali SRS ili SPS takođe imaju dileme o kojima vi ovde govorite javno. Takođe imaju strahove koje iznosite kada je u pitanju Kosovo i njegova budućnost, kada je u pitanju saradnja sa sudom u Hagu, ali istovremeno, ti isti građani žele da žive bolje i žele da postanu deo EU u najboljem smislu te reči, kada je u pitanju lični standard, kada je u pitanju njihova bezbednost, kada je u pitanju njihov lični život. Zbog toga se nadam da ćete i svoju politiku ubuduće prilagođavati zahtevima tih ljudi koji su vas podržali, da biste izašli u susret i ovim njihovim nadanjima, a ne samo onima koji se odnose na teme o kojima ste juče govorili. Hvala.
Hvala vama. Pošto trenutno nema ovlašćenog predstavnika po ovoj tački dnevnog reda, Gordana Pop-Lazić, replika na pominjanje SRS. Ja se izvinjavam, ona je ovlašćeni predstavnik.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašla sam za govornicu više zarad javnosti, nego zarad vas, jer pretpostavljam da je vama mnogo jasnije šta je gospodin Svilanović hteo u svom izlaganju, zamenom teza da kaže i da poruči srpskoj javnosti. Dakle, SRS jeste za evropske integracije, ali mi te evropske integracije vidimo i doživljavamo sasvim drugačije od onoga kako to gospodin Svilanović vidi ili kako predlagač ove rezolucije to doživljava. Kad god je na dnevnom redu nešto u ovom parlamentu, ja se prisetim ekspozea koji je premijer imao onda kada ste svi vi glasali za tu Vladu i smatram da bi trebalo kao narodni predstavnici da kontrolišemo ono što radi Vlada. S tim u vezi sam htela da podvučem jednu rečenicu koju je premijer izneo, iznoseći program i sastav nove vlade - Vlada će izraditi nacionalnu strategiju pridruživanja EU u kojoj će se izložiti osnovni elementi politike pridruživanja i obaveze državnih organa, privrednih subjekata i drugih društvenih činilaca u ovom dugoročnom procesu. Ako se setite mog izlaganja od juče, kada sam komentarisala ko su predlagači ovako važne rezolucije, ja sam upravo od Vlade tražila da se ona kao možda najkompetentnija pozabavi ovim problemom, jer je obećala da će izraditi nacionalnu strategiju, ali mi nemo nikakvu nacionalnu strategiju, ne samo po pitanju pridruživanja EU, kako to u ovoj rezoluciji stoji, nego ni po jednom važnom državnom pitanju. Kada kažem "važnom državnom pitanju" mislim i na privredu i na ekonomiju i na socijalnu politiku i na Hag i na pridruživanje raznim evropskim institucijama. Onog momenta kada budemo bili u stanju da donesemojednu kompletnu strategiju razvoja ove države, onda ćemo u okviru te strategije moći da tretiramo i ovo pitanje. Ovako, iz celog konteksta društva i države izvući samo nešto što je ovog momenta nekom aktuelno ili važno, želeći da time pokrije neki politički potez koji će uslediti ili koji je već bio, za nas je neprihvatljiv. Ova rezolucija zbog toga za nas ne znači ništa. Želimo da kao parlamentarci...
Vreme.
...pomognemo Vladi ako treba u izradi nacionalne strategije. I tada sam gospodinu Koštunici rekla, iz vašeg izlaganja ipak ne vidim šta je strategija ove države. Dužni ste kao budući premijer da je napravite. Ne možete vi, mi smo ovde u parlamentu ti koji to možemo. Dakle, nemojte da niko drži predavanja ovde SRS-u, nemojte da objašnjava stavove SRS-a. Mi smo na svim dosadašnjim izborima pokazali da umemo..
Četiri minuta.
... da objasnimo biračima šta je program SRS-a i šta želimo. Dakle, strategija da, ali ovo što mi imamo pred sobom nije strategija već podvala za sve ono prljavo što bi trebalo da se uradi, a što bi Srbiju još više odvuklo od evropskih integracija. Molim vas, osnovno pitanje, zašto ovakvu rezoluciju niste predložili...
Molim vas, četiri ipo minuta, budite ljubazni i završite.
Završavam. Dakle, 2002. godine, 2003. godine, a šta ste čekali do 2004. godine.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Dačić. Replika, gospodin Aligrudić. Molim vas, još jednom uz izvinjenje gospođi Pop-Lazić, da se podsetimo i ja sam zaboravio, dakle, tri su ovlašćena predstavnika: Gordana Pop-Lazić ispred SRS-a, Dušan Proroković ispred DSS-a i Miloš Jevtić ispred DS-a. Stvarno se izvinjavam što sam to prevideo. Izvolite gospodine Dačić.
Dame i gospodo poslanici, javio sam se za repliku povodom spominjanja SPS-a u izlaganju gospodina Gorana Svilanovića. Pokušao sam juče da definišem razlog zašto SPS neće podržati ovaj predlog rezolucije. Jednostavno, zbog toga što se u ovoj rezoluciji govori u naslovu o pridruživanju Evropskoj uniji, a u sadržaju rezolucije, u predlogu teksta se spominju i drugi programi koji su, kako je rekao i sam gospodin Svilanović, predvorje jedne multinacionalne vojne organizacije - NATO. Nije sporno da se raspravlja i o pridruživanju NATO paktu ili pristupanju NATO paktu ili prijemu u NATO pakt. O tome treba parlament da donese odluku ili, kako smatra SPS, zbog toga što postoje brojni ožiljci na telu i duši srpskog naroda vezano za NATO pakt. Smatramo da je najbolje da se o tome izjasni narod na referendumu, a kako je to činjeno u mnogim državama Evrope. Imajući u vidu sve ovo, za nas je postavljeno suštinsko pitanje, ako je stav svih političkih stranaka da treba da uradimo sve kako bismo što pre imali pridruživanje Evropskoj uniji. Zašto onda u pravljenju ovih dokumenata insistiramo na detaljima koji dovode do toga da nemamo konsenzus oko prihvatanja ovih dokumenata. Ako želimo konsenzus, onda moramo ići na najmanji mogući zajednički imenitelj. Ovo što je urađeno je urađeno na takav način da samo produbljuje podele, raskole i cepanje srpskog naroda i svih građana Srbije po ovoj temi. Zato SPS ne podržava ovaj tekst rezolucije. Zato je potpuno pogrešno ako bi neko iz toga izvlačio zaključak da oni koji podržavaju tekst ove rezolucije jesu za evropske integracije, a oni koji ne podržavaju su protiv. Mi ne podržavamo tekst i način kako se do teksta došlo. Inače, kao što znate, od 2000. godine 5. oktobra, a ovih dana je bilo tačno četiri godine, bilo je dovoljno vremena da vlast koja je nekada bila u jedinstvenom DOS-u donese ne samo rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji, nego i da uradi nešto konkretno kako bismo bili korak bliže ka Evropskoj uniji. To zna i gospodin Goran Svilanović, jer je bio ministar inostranih poslova. U jednom momentu kada je izlagao u Saveznom parlamentu, vezano za međunarodni položaj naše zemlje, rekao je jednu rečenicu, a sećam je se i dan danas, a to je da je u nekim segmentima međunarodni položaj državne zajednice ili tada SRJ bio čak i gori nego pre 2000. godine.
Vreme.
U svakom slučaju, javio sam se da bih pojasnio ono o čemu je gospodin Goran Svilanović govorio vezano za SPS. Mi bi podržali svaki tekst rezolucije i podržaćemo svaki predlog zakona koji je obrazložen potrebom harmonizacije naše zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije, ali ne podržavamo na mala vrata kroz različite papire uvođenje partnerstva za mir i NATO pakta u ono što se zove konsenzs u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Predsednik Vlade Vojislav Koštunica kada je imao svoj ekspoze koji je...
Molim vas, četiri minuta.
...podržala SPS, spomenuo je pridruživanje Evropskoj uniji. Nije spominjao Partnerstvo za mir. Molim vas da se i Vlada Srbije drži onoga što su rekli na početku svog mandata.
Po Poslovniku, gospodin Svilanović. Zbilja, mislim da ovo postaje malo nekorektno. Razumem sve govornike koji se javljaju. Striktno ću se držati Poslovnika. Dakle, preko tri ipo minuta ne mogu da dozvolim.
Partnerstvo za mir, želim da neke stvari budu jasne, da li se nešto uvodi na mala vrata ili ne. Rekao sam svoj stav, mislim da treba da uđemo u NATO. Rekao sam čak i neke elemente u prilog svom stavu. Prihvatam da se dobar deo ljudi u ovoj Skupštini sa tim ne slaže, ili da se dobar deo građana sa ovim ne slaže. Ono na čemu insistiram je da kada smo razgovarali o tome da li je mesto našoj zemlji u programu Partnerstva za mir, sazvali smo Odbor za spoljnu politiku i bezbednost tadašnje Savezne skupštine i tada sam izložio taj predlog kao jedini predlog i jedinu tačku dnevnog reda pred Odborom i tražio sam saglasnost tog Odbora. Samo želim da bude jasno da se procedura poštuje i da smo tada to izneli pred nadležne odbore Parlamenta. Što se tiče referenduma, da ili ne, odluke Skupštine da ili ne, kada je u pitanju NATO, to ne može da bude odlučeno bez referenduma. To u ovom trenutku nije tema ni ovog parlamenta, ni ovog društva možda. Kada je u pitanju program Partnerstvo za mir, to je nešto o čemu može da odluči Vlada. Konkretno, neke odluke su donete i želim da ih pomenem i time završavam gospodine predsedniče. Doneta je odluka Savezne vlade. Drugo, doneta je odluka Vrhovnog saveta odbrane. Treće, odluka spoljno političkog odbora i Odbora za bezbednost Saveznog parlamenta. Znači, išlo se u neku proceduru koja jezaista prihvatljiva, samo sam želeo to da objasnim da se nije preskakao redosled koraka. U ovom trenutku, rekao sam zašto mislim da jeste mesto pominjanju programa Partnerstvo za mir u ovom dokumentu i zato mi je žao što nemamo podršku SPS-a za ovaj dokument, zbog toga što nema zemljekoja je ušla u Evropsku uniju, a da nije u tom programu. Drugo, nema zemlje koja nije ušla u Savet Evrope prvo, pa zatim u Evropsku uniju. Prema tome, nešto je u prethodne četiri godine učinjeno da bi naša zemlja došla do Evropske unije. Vi ste rekli da je to malo, a ja poštujem vaše mišljenje i želim da pomognem i ovoj Vladi kada je u pitanju članstvo u Evropskoj uniji da uradi što više može, i svakoj narednoj koja će biti formirana, jer to je cilj koji prevazilazi naše stranačke podele. Ne možemo da definišemo levicu i desnicu u zemlji, zbog toga što su nam sve druge teme Kosovo i Srbija i Crna Gora, samo nije tema kako ljudi žive, pa da se raspravimo o procentima izdvajanja za prosvetu, o procentima izdvajanja za poljoprivredu, da se potpuno obratimo ljudima koji od nečega u ovoj zemlji treba da žive. To je naš problem.
Hvala vam. Replika na izlaganje Gordane Pop-Lazić, izvolite gospodine Aligrudić. Replika na izlaganje gospodina Svilanovića kasnije? Ivice Dačića? Molim vas, samo po završetku izlaganja, izvinite gospodine Jevtiću neću vam dati reč. Izvolite gospodine Aligrudić.
U izlaganju gospođe Gordane Pop-Lazić pominjan je predsednik republičke vlade, koji je istovremeno i predsednik Demokratske stranke Srbije, pa je to osnov za repliku. Pominjano je pitanje nacionalne strategije za evropske integracije, odnosno za pridruživanje Evropskoj uniji. Kontekst u kojem je to rečeno podrazumevao je skup svih mera koje će uticati da ispunimo uslove koji se traže za pridruživanje Evropskoj uniji i kada je o tom, doduše sporom procesu, predsednik Vlade govorio, govorio je o sveukupnosti tih mera. One podrazumevaju u najširem smislu reči ekonomske i političke mere. Pridruživanje Evropskoj uniji je ustvari neka vrsta priključivanja jednom ugovoru po pristupu. Ne određujemo mi te uslove, ne određujemo mi te mere i sveukupnost tih mera, nego su one unapred zadate i određene. Naravno, razlika u tim uslovima od zemlje do zemlje zavisi od toga kakve su specifičnosti određenih područja i specifičnosti zemalja u kojima se one nalaze. Ova država ima određene specifičnosti, pa i da ih nema, da je potpuno ista, da su iste okolnosti kao i u drugim zemljama postojali bi određeni elementi koje je potrebno ispuniti, određeni uslovi da bi se, ukoliko postoji iskrena volja, a koliko sam čuo očigledno u tom smislu ne postoje razlike, da se Evropskoj uniji pristupi, jer u ovom trenutku s obzirom na stepen razvoja u kojem se nalazimo, s obzirom na okruženje mi nemamo drugih uslova za prosperitet. Prema tome, to je cilj onoga što je bilo dato u izlaganju premijera u inauguracionom govoru kada je bilo reči o definisanju nacionalne strategije za pridruživanje Evropskoj uniji. U ovom tekstu rezolucije pominje se nešto drugo. To se ne kosi sa onim što je premijer izložio. Ova skupština kada usvoji ovu rezoluciju na neki način će postaviti zahtev republičkoj vladi da u što kraćem roku izradi nacionalnu strategiju Srbije za pridruživanje, pri čemu nije određena dužina trajanja tog roka. Što kraći rok s obzirom na težinu zadatka i složenost obaveza koje se preuzimaju, ali sa druge strane postoji u članu 5. tačka 5. ove rezolucije obaveza da se jednom u tri meseca informiše Narodna skupština od strane republičke vlade o planiranim i ispunjenim obavezama i realizacijama svih programa i ostalih aktivnosti neophodnih za ubrzanje procesa pridruživanja državne zajednice Srbije i Crne Gore Evropskoj uniji. Dakle, mi ovde sao konstituišemo jednu obavezu republičkoj vladi da nas u određenim rokovima izveštava o merama koje su do sada preduzete na ovom planu. Dakle, ne vidim nikakvu kontradikciju u tome i mislim da ova rezolucija ni na koji način nije inkompatibilna onome što je rečeno u inauguracionom govoru, nego da je kompatibilna i da na taj način praktično mi ispunjavamo te obaveze koje se pred nama nalaze.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a neka se pripremi narodni poslanik Dejan Mikavica.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji je jedan politički pamflet koji ima za cilj da skrene priču u Narodnoj skupštini Republike Srbije sa pravog koloseka i da se ode na sporedni, da se govori o nečemu što će biti 2012. ili 2017. ili 2021. godine ili ko zna kada. Danas je ovaj parlament trebalo da raspravlja o izjavi predsednika Republike Srbije Borisa Tadića koji poziva Srbe i srpski narod na Kosovu i Metohiji da izađu na izbore. Zašto nas poziva da izađemo na izbore? Zašto je takvo mišljenje predsednika Repubilke suprotno stavu Narodne skupštine Republike Srbije, za koje su glasali i poslanici iz Demokratske stranke? Zašto je njegovo mišljenje suprotno mišljenju poslaničkog kluba Demokratske stranke? Zašto je njegov stav suprotan stavu Vlade Republike Srbije? Zašto je njegov stav suprotan stavu Srpske pravoslavne crkve? Zašto je stav Borisa Tadića suprotan stavu patrijarha Srpske pravoslavne crkve? Zašto je suprotan interesima Srba koji žive na Kosovu i Metohiji? Zašto Boris Tadić želi da se nastavi agonija Srba na Kosovu i Metohiji? Zašto priželjkuje novi 17. mart Srbima na Kosovu i Metohiji? O tome smo mi danas, dame i gospodo, trebalo da raspravljamo, a ne o ovoj rezoluciji koja ima samo jedan cilj, a to je da skrene priču sa onog što je najaktuelnije u državi Srbiji, a to su izbori koji su zakazani za 23. oktobar na Kosovu i Metohiji. Kome je u interesu da uspe izborni proces na Kosovu i Metohiji zakazan za 23. oktobar 2004. godine i da se formiraju šiptarske institucije? Međunarodnoj zajednici koja je doživela kolaps, bruku i sramotu u svom petogodišnjem delovanju na Kosovu i Metohiji, Šiptarima. Od začetka višestranačja u Srbiji oni bojkotuju izbore, ne priznaju državu Srbiju. Da li ih je neko primoravao na izbore? Da li ih je neko ucenjivao da izađu na bilo koje izbore? Ne, niti je to radila Evropa, niti svet, niti Srbija. To je bilo njihovo demokratsko pravo. Izgleda da u svetu svi imaju i štište svoje pravo osim Srba i srpskog naroda. Za njih ne postoji pravo već ucene, pritisak, pretnje, maltretiranja, bombordovanja, to je za Srbe, a za ostale pravo i demokratija. Kome je još u interesu da uspe izborni proces na Kosovu i Metohiji? Šiptarskim separatistima i teroristima i to je jedino opravdano. U interesu je Borisu Tadiću, predsedniku Republike Srbije. Zašto? Da bi bio miljenik zapada, a na štetu Srba i srpskog naroda na Kosovu i Metohiji i uopšte Srba u državi Srbiji. Kome je još u interesu? Koaliciji Povratak koja je jedina podržala predlog Borisa Tadića, a to što u bornim kolima idu na sednice Skupštine, što se desio 17. mart nije bitno, bitno je da bude njima dobro. Od izlaska na izbore njih 100 će imati interese, a šta je sa interesima 130.000 Srba na Kosovu i Metohiji, šta je sa interesima 250.000 proteranih Srba sa Kosova i Metohije i šta je sa interesima Srba koji žive u državi Srbiji. Bitno je da se zadovolje članovi Koalicije Povratak i predsednik Republike Srbije Boris Tadić. Do današnjeg dana samo se jedna građanska inicijativa sa sedištem u Nišu prijavila za izbore na Kosovu i Metohiji. Po gospodinu Borisu Tadiću svi ostali su bili ili ludi ili glupi, pa i njegova politička partija što nije učestvovala do sada na izborima na Kosovu i Metohiji. Zašto to nisu uradili ako je on takvu viziju imao od ranije? Zašto je to objavio posle lokalnih i pokrajinskih izbora u Vojvodini? Kome je u interesu da izbori na Kosovu i Metohiji budu uspešni? Bivšem i sadašnjem ministru inostranih poslova, gospodinu Svilanoviću i gospodinu Vuku Draškoviću. Gospodinu Svilanoviću jer je nedavno izjavio da će Kosovo 2005. godine biti nezavisno. Ne znam zašto sedi u ovim poslaničkim klupama. Izjava jednog od visokog funkcionera DOS-a, poruka građanima, a on želi ovde da se postigne neki politički konsenzus, želi neko jedinstvo u ovom parlamentu, a šalje poruku Srbima na Kosovu da će već sutra Kosovo biti nezavisno. Želeo bih da iskoristim ovu priliku i da ga pitam u kom je svojstvu gospodin Svilanović, da li je dobio ovlašćenje od Narodne skupštine Republike Srbije da predvodi određene evropske delegacije na Kosovu i Metohiji? Mene je gospodin Svilanović lično upoznao sa Karlom Biltom kada je bio u Kosovskoj Mitrovici. U tom to svojstvu? Čiji je on poslanik? Da li evropskog parlamenta, da li srpskog parlamenta, da li kosovskog parlamenta? Čije interese štiti? Evrope, Šiptara, Srba? Neka se izjasni gospodin Goran Svilanović. On mu kaže - mnogo mi je žao što srpski radikali nisu sa nama. Taman posla gospodine Svilanoviću, pre bih se ubio nego da budem sa vama i sa vašom idejom o stvaranju države Srbije. Kome je još od interesa da uspeju izbori? U interesu je gospodinu Vuku Draškoviću, a pitao bih ga - zašto Vuče? Zašto? Da bi mogao da šeta po Evropi i svetu, da ga primaju svetski državnici, da bi on sa tih putovanja mogao da donosi poklone svojoj familiji. Pa, nije to toliki razlog da staviš na stub srama i golgotu srpski narod na Kosovu i Metohiji. I, još jedan veliki biznismen ima razloga da uspeju izbori na Kosovu i Metohiji, a to je Bogoljub Karić, ali njegov interes je finansijske prirode - da bi zaštitio svoje interese, svoje kompanije "Mobtel", koja radi na Kosovu i Metohiji. Znači, kada analiziramo kome je u interesu, to je jedna šaka ljudi - Svilanović, Vuk Drašković, Tadić, i Koalicija Povratak. Da li su oni bitan faktor koji može da ubedi Srbe da izađu na izbore na Kosovu i Metohiji. Budite ubeđeni - ne. Srbi neće izaći na izbore na Kosovu i Metohiji, bez obzira što ih oni pozivaju. Međutim, ti izbori će biti urađeni onako kako bude odredila UNMIK administracija, a ne kako se bude glasalo. Toga smo svesni, tih lažnih izbora, i u Republici Srpskoj i na Kosovu i Metohiji. Postavlja se pitanje da li Srbija treba da ide ka Evropi. Evropska integracija - da, ali bez uslova, bez Haga, bez Kosova i Metohije. Srbija mora biti ravnopravan član Evropske unije, a ne osakaćena Srbija, sa jednom nogom, bez Kosova i Metohije, ili Srbija bez svojih sinova koji su optuženi za zločine koje nisu počinili, koji su samo izvršavali svoju dužnost i herojski branili Srbe i srpski narod od šiptarskih terorista i separatista, i od NATO agresije na državu Srbiju. Da li je secesija dozvoljena u Evropskoj uniji? Nije dozvoljena. A, da li su Slovenija i Hrvatska nagrađene za čin secesije? Jesu. Nagrađene su, a i Srbija će biti nagrađena, po mišljenju Gorana Svilanovića, ukoliko se otcepi od Kosova i Metohije, i završen je posao. Da li je to opravdano? Nije. Nije opravdano. Niko nema prava, pa ni Goran Svilanović, da žrtvuje bilo koji deo teritorije zarad ostatka jednog dela, da bi on mogao da živi. Kosovo i Metohija je srpska svetinja i mora da ostane, bez obzira na sve probleme koji nas snalaze, u sastavu države Srbije. Samo tako biće i Srbije. Ukoliko nema Kosova i Metohije, budite ubeđeni - neće biti ni države Srbije. Da vas podsetim, unazad pet i po godina na Kosovu i Metohiji je Evropska unija. Svi administratori, civilni tzv. administratori su bili iz Evrope, njih pet šest, koliko se do sada promenilo, oni su svi evropski državljani i članovi tih vlada Evrope i oni rade već pet i po godina. Ako ne znate kako oni rade i šta rade, molim vas da prošetate do Kosovske Mitrovice, do Gračanice, do Štrpca i da vidite šta su to Evropa i svet doneli na Kosovo i Metohiju. Tih pet i po godina je jedan jako dug period, veliki proces za svaku iole ozbiljnu strategiju i politiku. A, to je jedan jako mali prostor za svet. Ali, tu su jako veliki problemi, jer su od Kosova i Metohije napraivili "crnu rupu" Evrope i sveta, upravo ta Evropska unija i ta svetska međunarodna zajednica. U Povelji lepo piše - slobodno kretanje ljudi, roba, kapitala i usluga. Da li ima slobode kretanja ljudi na Kosovu i Metohiji? Nema. Tamo ima sloboda ubijanja ljudi, hapšenja ljudi, maltretiranja ljudi, proganjanja, svega toga ali pod uslovom da je Srbin, jer je onda sve dozvoljeno. Da li ima trgovine robom? Nema trgovine slobodnom robom, već ima šverca, a najprometnija roba na Kosovu i Metohiji je droga i oružje. Da li ima kretanja kapitala? Ima, tako što se pljačka srpska imovina, srpska domaćinstva, pljačka se srpska priroda na Kosovu i Metohiji. Vrši se pranje prljavog novca kroz kosovske institucije. Da li mogu da se koriste usluge? Znate li koje usluge Srbi na Kosovu i Metohiji mogu da koriste? Samo usluge zatvora. Nikakve druge usluge nemaju pravo da koriste Srbi na Kosovu i Metohiji. Da li je to ono što treba ovaj parlament da usvoji danas i da predloži građanima Srbije, pogotovo Srbima koji su ostali na Kosovu i Metohiji i poruku za 250.000 Srba koji žele da se vrate na prostore Kosova i Metohije. Ne. Sigurno to nije tako. Evo, pročitaću vam dva pisma koja sam dobio od Srpskog nacionalnog veća iz Kosovske Mitrovice, i za Kosovo i Metohiju, koji upozoravaju na ovaj pogubni čin, na ovaj pogrešan korak predsednika Borisa Tadića i traže da ova skupština hitno zaseda i donese odluku o tome da li da se izađe na izbore ili ne. Zašto smo mi donosilionu rezoluciju od pre mesec ili dva dana ako sada treba jedan čovek da pogazi sve to što kaže 250 poslanika. Ne mogu da shvatim da Boris Tadić pobija mišljenje Bojana Pajtića, Čomićke i ostalih iz DS-a. Jer, oni su pre dva meseca rekli - nema izbora dok se ne realizuje plan Vlade Republike Srbije za Kosovo, a sada njihov predsednik, na funkciji predsednika Republike Srbije, poništava celu volju poslaničkog kluba Demokratske stranke, i svih nas ovde koji smo glasali. Tada niko nije bio protiv. Sa ovakvom politikom od Srbije neće biti ništa. Zato - uzmimo se u pamet. Ako znamo da vodimo državu vodimo je, ako ne podnesimo ostavke, jer je ovo jedan takav čin da bi svaki normalni državnik podneo ostavku na svoje mesto, posle ovakve odluke, a da pri tome kompletna javnost i svo okruženje bude protiv te odluke. Ne može jedan čovek biti pametniji od 10 miliona ljudi. Toliko i hvala.
Hvala gospodine Kragoviću. Izvolite.
Dakle, problem na Kosovu je svakako problem koji tangira sve poslanike u ovom parlamentu. Ono što je definitivno zajednički interes svih nas jeste da na Kosovu budu obezbeđeni, pre svega, bezbednosni standardi za srpsko i sve nealbansko stanovništvo. Naravno da postoje dva modela koja su predložena da bi se to postiglo. Jedan je, naravno legitiman, i on se ogleda u pozivu na bojkot izbora na Kosovu, a drugi je takođe legitman i on predstavlja poziv Srbima na Kosovu da na te izbore izađu. Zašto mislim da je ovaj drugi ispravniji. Pre svega, on pokazuje dobru volju prema međunarodnoj zajednici, a sa druge strane ostavlja dovoljno veliki manevarski prostor za srpsku stranu, pre svega u slučaju ukoliko se u doglednom vremenu, u jednom razumnom roku, ti bezbednosni standardi ne uspostave, da srpski poslanici u parlamentu povuku svoje mandate. Postoji i treća grupa poslanika koja pokušava da zameni teze i koja raspravlja o posledicama koje trenutno imamo na Kosovu. Mnogo je uputnije razgovarati i analizirati uzroke koji su doveli do ovako teške situcije, a prilično je licemerno da predstavnici SRS o tome govore. Oni su svojim političkim delovanjem direktno uzrokovali teško stradanje srpskog naroda danas na Kosovu. Što se tiče maksimalističkog pristupa izradi ovakve rezolucije i njenom donošenju, on je bio pre svega postizanje jednog širokog društvenog konsenzusa, a takvom konsenzusu mora da prethodi konsenzus političkih stranaka u parlamentu. Meni je veoma žao što to nismo uspeli da postignemo. Međutim, rezultat današnje diskusije, a čini mi se i glasanje nakon završetka diskusije, biće jasno polarizovanje srpske političke scene na stranke koje jesu za ulazak u Evropsku uniju i na stranke, poput SRS i SPS-a, koje nisu za ulazak u Evropsku uniju. Nije dovoljno da se određene političke stranke deklarišu kao evropski orijentisane. Znači, to moraju dokazati svojim činjenjem. SPS, odnosno gospodin Ivica Dačić govori o postizanju najmanjeg zajedničkog imenioca u procesu evropskih integracija. Gospodine Dačiću, to nije dovoljno, jer se takvim pristupom ne ispunjavaju svi neophodni uslovi za ulazak u Evropsku uniju. Podsetiću vas još jednom, to sam rekao juče u izlaganju da ne postoji ni jedna zemlja, članica Evropske unije koja prethodno nije bila u programu partnerstva za mir. To je razlog zašto je partnerstvo za mir pomenut u ovoj rezoluciji. Srbija je definitivno svoj put determinisala i jasno ga odredila. To je put ka Evropskoj uniji, a građani Srbije su na svim izborima održanim u prethodnih godinu dana pokazali da su za evropsku Srbiju. Naravno, mnogo je bitno da mi svojim političkim delovanjem i shvatanjem političke odgovornosti taj put učinimo bržim i efikasnijim, upravo, u ovoj skupštini, mi smo, pre svega, odgovorni za to građanima Srbije.
Izvolite.
Hvala gospođo potpredsednice, dužan sam vam odgovor, pošto ste postavili pitanje i samo zato se javljam. Dakle, pitali ste se me zašto sam vas i kako sam vas to upoznao sa Karlom Biltom, a ja sam inače mislio da ćete mi se zahvaliti na tome što ste bili u prilici da razgovarate sa Karlom Biltom. Činjenica je da je on nekada bio predsednik vlade Švedske, a druga činjenica je da je on u ovom trenutku veoma uticajan među strankama na desnom delu u političkom spektru u celoj Evropskoj uniji. Konkretno, da vam odgovorim, međunarodna komisija za Balkan okuplja 17 ljudi. Ja sam jedan član. Predsednik te komisije je Đulijano Amato koji je bio predsednik vlade Italije. Članovi te komisije su još Karl Bilt koga ste pomenuli, koji je bio predsednik vlade Švedske, član te komisije je Žan lik Dean, koji je bio predsednik vlade Belgije, član te komisije je Kiro Gligorov, koji je bio predsednik Makedonije. Član te komisije je Vajczeker, koji je bio predsednik Nemačke, dakle, čitav niz ljudi, uglavnom iz Evropske unije, ali i dva predstavnika iz SAD, prilika je bila za vas da kažete ono što želite, ono što mislite i vi ste tu priliku iskoristili. Dakle, zato nemojte da budete protiv toga, jer ja nisam tamo govorio ni kao poslanik, ni kao predsednik bilo koje stranke, ne, ja sam prosto bio srećan da vi imate priliku da kažete i vi i drugi Srbi sa Kosova, dakle, u Lipljanu, u Dečanima, u Manastiru Sokolica, u starom Grackom, a tu smo razgovarali koje muke sve imaju i da znate, ljudi su govorili vrlo otvoreno, vrlo direktno, tražili su bezbednost, tražili su decentralizaciju, to su bile ideje i oni su rekli, a verujem da ni vi niste drugačije govorili, nego kao većina. Dakle, to je odgovor na vaše pitanje, otkud ti ljudi tamo. Da vam još nešto kažem, zašto su oni važni? Dakle, zbog toga, kao što ste mogli da primetite Evropska unija širi svoja ovlašćenja u odnosu na krizne tačke u regionu, pa je preuzela bosansku misiju, preuzela je misiju u Makedoniji, sledeći korak u naredne dve godine biće da Evropska unija bude praktično isključivo nadležna i za političku, ali pogotovu za bezbednosnu situaciju na Kosovu, umesto NATO-a. Zato je bilo važno da sa ovim ljudima razgovarate, a biće to važno i u narednih nekoliko godina za sve nas da postanemo deo Evropske unije, jer bojim se da niste slušali kada je prvog dana govorio potpredsednik Vlade Miroljub Labus. Otvoreno je rekao, a ja ću samo to ponoviti, jedini način da u periodu u narednih 10 godina bez viza putujete do svoje familije, dakle do Srba u Hrvatskoj, u Bosni, na Kosovu je da budemo svi zajedno u Evropskoj uniji. Verujte mi, to je možda tužno, ali to je jedini način da bez granica možemo da očuvamo taj srpski korpus. To sam želeo da vam kažem, jer to jeste jedan od argumenata, ne najvažniji, ali važan argument, kada govorimo o tome da li želimo u Evropsku iniju ili želimo izvan. Možemo mi da bude izvan, ali će nam biti potrebne vize za sve ove koje sam pomenuo. Ako vi želite da živite u takvom orkuženju, bojim se da nećete imati podršku građana ove zemlje.
Gospodin Kragović, osnov za javljanje? Povreda Poslovnika, izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 100. - narodni poslanik narušava dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Dobili smo odgovor da je narodni poslanik član neke evropske komisije i ovde ponovo tražim da se Administrativni odbor izjasni da li narodni poslanik, bez saglasnosti Narodne skupštine Republike Srbije ima pravo da bude član bilo kakve evropske komisije. Dakle, ili u bilo kom drugom telu, a da pritom tek nakon par godina saznamo da je on član te ili takve komisije. Sa druge strane, gospodine Svilanoviću, ako ste za to da se borite za Srbe koji su na Kosovu, zašto ste prodali imanje, mislim na Gnjilane, zašto ste prodali Šiptarima, jer sutra ćete prodati i ovde, otići ćete u Brisel. Tamo vam je mesto, prodajte i to u Beogradu što imate, prodali ste tamo, prodajte ovde, idite i budite prijatelj Karla Bilta, a nas ostavite da se ovde borimo sami.
Ivica Dačić, osnov za javljanje? Replika na izlaganje Miloša Jevtića.
Ovlašćeni predstavnik DS, gospodin Miloš Jevtić je naravno u maniru agitpropovske propagande, znači, SPS definisao kao stranku koja je protiv ulaska u Evropsku uniju. Upravo se dešava ono što sam na početku govorio. Znači, onaj ko nije saglasan sa tekstom ove rezolucije, on je protiv ulaska u Evropsku uniju. Tako je, gospodine Jevtiću, govorio i Čedomir Jovanović svima onima koji nisu prihvatali njegov plan za harmonizaciju odnosa Srbije i Crne Gore, svi su onda bili protiv Evropske unije. Nismo mi protiv ulaska u Evropsku uniju, ali jasno kažemo da smo protiv ulaska u NATO, tražimo da se o tome narod izjasni na referendumu i zato smatram da u ovom tekstu ne treba da stoji partnerstvo za mir, ali vaša vlast za protekle tri godine je pokazala da nije dorasla da uđe u Evropsku uniju, jer u vreme vaše vlasti se desila akcija "Sablja" gde je bilo najviše kršenja ljudskih prava u ovom delu Jugoistočne Evrope. Desila se šećerna afera gde su nam uvedene sankcije zbog šećera. Nama su bile uvedene sankcije, dame i gospodo, što smo branili srpski narod, a vama zbog šverca šećera. U vaše vreme se desilo glasanje iz Bodruma, Soluna i svih ostalih, čak sam čuo da je bilo i iz Pekinga. U vaše vreme se dame i gospodo, desio kriminal, korupcija i povezanost vaših najviših funkcionera sa kriminalnim aferama i vi ste za Evropsku uniju? Ko će vas primiti u takvu Evropsku uniju? Znači, ja ne dozvoljavam da DS ima pravo da deli lekcije SPS-u ili bilo kome drugome, a to što ste vi kao stranka pozvali, ili je Boris Tadić to sam učinio, Srbe na Kosovu i Metohiji da izađu na izbore, potvrđuje dobro koliko ste principijelni. Pozivali ste Srbe u Srbiji da ne učestvuju na izborima 1992. i 1997. godine, zbog navodnog kršenja ljudskih prava, nedemokratskih izbora, a da li su ovi izbori Rugove, Tačija i ostalih demokratski, pa pozivate Srbe da izađu na te izbore. Kako vas nije sramota da ih zovete na te izbore, a bojkotovali ste izbore 1992. i 1997. godine u Srbiji.
Pretpostavljam da je po Poslovniku, da ste pogrešno protumačeni? Izvolite.
Gospodine Dačiću, zaista je dirljivo što se vi tako brinete o srpskom narodu i njegovim interesima, ali kada napravite jednu malu retrospektivu svega što je SPS uradila u poslednjih deset godina, pre svega, u periodu kada je vršila vlast u Srbiji, to se meri potpunom katastrofom. Znači, pogotovu kada je Kosovo u pitanju. Vi dobro znate da je direktna posledica vaših loših poteza u politici ono što imamo na Kosovu danas, pre svega, bombardovanje 1999. godine, egzodus srpskog naroda, izbeglice, odnosno prognana lica koja su sa Kosova morala da odu, Kumanovski sporazum koji je direktno potpisivanje kapitulacije na Kosovu i činjenica da danas oko milion izbeglica živi u Srbiji, ne samo sa Kosova, već i iz Hrvatske i iz Bosne. Znači, to je rezultat vaše politike. Probajte da to izmerite u milionima evra, u količini štete koju ste naneli srpskom narodu, jer imali ste svoju šansu, niste je iskoristili i mislim da je to danas potpuno jasno. Vaše opredeljenje nije evropsko. Vi se deklarišete kao stranka evropske orijentacije. Još jednom napominjem, to nije dovoljno. Da ste za Evropsku uniju, pre svega, morate pokazati činjenjem. Najmanji zajedički imenilac, za koji se vi zalažete, jedostavno nije dovoljan.
To je bilo po Poslovniku, a sada replika gospodina Dačića. Gospodine Dačiću, mogu i vas da zamolim, kao i gospodina Jevtića, ne znam kako je izazvana replika, ali ovo što sam slušao poslednjih šest minuta nema veze sa temom. Budite ljubazni, vratite se.
Naravno, imam pravo na repliku, pošto je gospodin Jevtić govorio po Poslovniku. U svakom slučaju, još jednom želim da ponovim da odnos prema ovom tekstu rezolucije nije odnos prema Evropskoj uniji. Odnos prema Evropskoj uniji se ogleda u harmonizaciji našeg zakonodavstva u odnosu na Evropsku uniju. U vreme kada je DS bila na vlasti, donet je zakon da ljudi mogu da budu hapšeni i bez odluke nadležnog suda. Dame i gospodo, to nije Evropska unija. U vreme vlasti DS, bila je cenzura medija kroz vladin biro za komunikacije. U vreme vlasti DS, najviši ljudi u ovoj državi su bili povezani sa kriminalnim krugovima i aferama. U vreme vlasti DS, nismo usvojili nijednu rezoluciju o pridruživanju Evropskoj uniji. Naprotiv, uvedene su nam sankcije od strane Evropske unije, zbog šverca šećera, koji su takođe radili članovi ili prijatelji DS. Prema tome, dame i gospodo, nemojmo sada ponovo deliti Srbiju, na osnovu ove rezolucije, da li smo za ili protiv evropskih integracija. Ne dokazuje se odanost Evropi i ideji zajedištva u Evropi time što moramo da poslušamo sve što Evropa od nas traži. Ako je uslov da naša država uđe u Evropsku uniju odricanje od Kosova i Metohije, kao što je Holbruk rekao da Srbija treba da bira između Kosova i Evrope, ako je uslov da naša država uđe u Evropsku uniju i internacionalizacije vojvođanskog pitanja, ako je uslov da naša država uđe u Evropsku uniju i da se izruče Haškom tribnalu svi oni koje Karla del Ponte traži, ako je sve to uslov za ulazak u Evropsku uniju, postavlja se veliko pitanje šta Srbija dobija time što će ući u Evropsku uniju, a neće više biti Srbije. Prema tome, nemojmo postavljati takva pitanja. Što se tiče DS-a i predsednika Borisa Tadića, sada im smeta i to što je patrijarh pozvao Tadića da ne poziva Srbe da izađu na izbore. Sada su se setili da patrijarh nema pravo da se meša u politiku, a kada je bio protiv Miloševića i dolazio na demonstracije, tada je moglo to. Takođe, videćete i kako izgledaju demonstracije protiv nekoga. Čini mi se da sam čuo da su za ponedeljak zakazane demonstracije Srba sa Kosova ispred tzv. narodne kancelarije, pa će da vidi predsednik Republike kako ga voli njegov narod.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mikavica, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Vučelić. Zahvaljujem se na razumevanju svima koji su odustali od replike.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, posle niza stavova koji se, praktično, odnose na iznošenje partijskih ili usko-stranačkih mišljenja, dozvolite mi da i sam kažem nekoliko reči koje se tiču rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji. Na to na neki način imam i obavezu, s obzirom da sam sam u manjoj ili većoj meri učestvovao u radu Odbora za evropske integracije. Rezolucija o pridruživanju Evropskoj uniji, koja se nalazi pred nama, jeste ili bi trebalo na određeni način da predstavlja trajno političko opredeljenje naše zemlje, svojevrstan, rekao bih, nadstranački politički imperativ ili jednu ideju o tome kako možemo bolje, temeljnije i uspešnije da definišemo naše i državne i nacionalne interese. Da bismo to ostvarili, neophodno je to što smo više puta čuli, rekao bih, u najboljim namerama, podsticanje tog dogovora, saglasja, političkog konsenzusa. Kad to kažem, ne mogu a da ne pomislim kako je, u suštini, mali broj onih pitanja za koja je potreban politički konsenzus, kako je njihov broj mali, a ipak kako su ona po svojoj težini i po svojoj ozbiljnosti izuzetno značajna. Obično, kada kažemo da nam je neophodno saglasje, ne možemo a da se ne setimo ustavnog pitanja, recimo, koje smatram lično veoma značajnim u smislu postizanja odgovarajućeg političkog konsenzusa i u ovoj skupštini; pitanja integracija, koje je sada na dnevnom redu i pitanja Kosova i Metohije, oko kojeg smo zauzeli stav u ovoj skupštini i omogućili Vladi da ispuni ono što predstavlja uverenje svih poslanika u ovoj skupštini. Sve ono što je usledilo kasnije, ovih dana, a što se odnosi na izjave da i neslobodni Srbi trebaju slobodno da izađu na ove izbore, svakako predstavljaju jednu nedoličnu izjavu i primere neodgovornosti koji predstavljaju, na svu sreću, ipak bih rekao, određenu vrstu presedana u našem političkom životu. Dakle, ostajemo pri mišljenju i pri stavu koji smo u tom smislu doneli ovde, pri onoj odluci da treba rešavati pitanje Kosova i Metohije na jedan demokratski način, u skladu sa onim principima koje smatramo za bitne i u skladu sa nacionalnim interesima do kojih u ovoj skupštini moramo držati. Kada je u pitanju pridruživanje Evropskoj uniji, voleo bih da svi omogućimo jedni drugima i da ne dopustimo jednoj stranci, dvema strankama, trima strankama ili pojedinim strankama u ovoj skupštini i njihovim predstavnicima da zadrže nekakvo eksluzivno pravo za tumačenje smisla i sadržaja evropskih integracija, procesa pridrživanja Evropskoj uniji. Duboko sam ubeđen i želim da ostanem u ubeđenju da u ovoj skupštini nema narodnog poslanika koji ne smatra da je proces pridruživanja Evropskoj uniji nešto što treba našoj državi, nešto što je korisno. Ako je to već tako, onda se postavlja pitanje zašto bi to bila sastavnica ili element u političkim programima pojedinih stranaka, a kod drugih stranaka to eventualno ne bi bio slučaj. Koji su to motivi koji nas trebaju u tom smislu podeliti. Zaista sam bio iskrenog uverenja da nećemo doći do situacije da se oko toga podelimo. Isto tako, smatram da je veoma bitno u političke programe svake stranke uneti to opredeljenje, tim pre što su sve političke stranke koje se nalaze u ovoj skupštini, na određeni način baštinici političke ideologije i političke tradicije Evropske unije i država iz evropskog okruženja. Kada je u jučerašnjoj raspravi jedan od poslanika Narodne skupštine izašao sa tezom da su u tom, kako je on to aludirao, mračnom 19. veku, stvoreni određeni principi i određene političke tradicije koje ne odgovaraju današnjem vremenu, podsetio bih ga da su u tom pretprošlom veku stvarane srpske političke stranke upravo na temeljima evropske parlamentarne demokratije, evropskih principa liberalizma i demokratije, u okrilju građanske evropske rezolucije i da baštinimo tu tradiciju. Sve srpske stranke su na taj način nastale, na tim temeljima, isve su srpske političke elite baštinile evropsku političku tradiciju, gradeći ili pomažući izgradnju svoje države, oslanjajući se na iskustva političkih elita u našem evropskom okruženju. Ako je već tako, a mislim da tako jeste, onda smatram da su sve ove rasprave koje se odnose na to ko ima nekakvu privilegiju da određuje kako treba da izgleda pridruživanje Evropskoj uniji, koji su to uslovi i interpretacije koje stoje u vezi sa tim, koje treba ispuniti, prilično izlišne i nepotrebne. Apelovao bih na sve poslanike u Narodnoj skupštini da, bez obzira na određene, manje ili više razložne primedbe koje se tiču teksta rezolucije, još jednom razmisle i da shvate da je ono što stoji u tekstu rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji daleko bolje i korisnije od onoga što je možda moglo biti izostavljeno, da postoji taj koristan prostor, moguć prostor oko koga je moguće postići dogovor, da je ono što stoji u tom tekstu rezolucije daleko bolje nego ono što možda i nije na najbolji način navedeno u tom tekstu. Imate posebne delove koji se tiču opredeljenosti i insistira se na opredeljenosti Republike Srbije da insistira na očuvanju, rekao bih, funkcionalne savezne države. Imate delove koji direktno upućuju na to da ćemo držati do onoga što predstavlja političku stabilnsot u jugoistočnoj Evropi. Imate one delove i one odrednice koje se tiču strogog poštovanja ljudskih i manjinskih prava, usklađivanja našeg prava, prava naše države sa tekovinama evropskog prava. Ako pogledate pažljivo tekst rezolucije, videćete da dobre osobine ovog teksta rezolucije uveliko nadmašuju one zbog kojih možemo, a i ne moramo, da vodimo ovako teške rasprave koje često imaju isključivo usko stranački predznak. Ako prihvatimo da je na osnovu ovakvog teksta rezolucije ipak moguće uspešnije definisati strateške interese naše države, onda sam uveren da se oko tog teksta rezolucije možemo dogovoriti. Hvala.
Hvala vama. Po Poslovniku, gospodin Mirčić, pa potom reč ima narodni poslanik Milorad Vučelić. Izvolite.
Izvinjavam se gospodine predsedniče, ali želeo bih da po članu 96, koristeći vaša prava odredite pauzu u 13,00 časova, iz prostog razloga da Srbija zna i kolege u parlamentu, Srbi sa Kosova i Metohije najavili su svoj dolazak kod predsednika Skupštine i kod predsednika pojedinih odbora. Molio bih vas, pošto je i te kako vezano za ovu temu o kojoj raspravljamo, a prvenstveno se odnosi na to da su oni naterani silom i muka ih je naterala da u 13,00 časova podsete predsednika. Da ne bi ispalo da vas zamenjuje neko na Skupštini, da Skupština normalno radi, a mi razgovaramo o i te kako značajnim problemima sa kojima se oni suočavaju. Ovo predlažem iz najboljih namera ispred SRS i većine poslanika u Skupštini, da ipak u 13,00 časova odredimo pauzu, jer da li će biti u 13,00 ili 14,00 časova, to je, uslovno rečeno, nebitno u odnosu na one probleme sa kojima se oni suočavaju. Hvala.
Zahvaljujem. Dužan sam da obavestim sve, hvala vam što ste pomogli, kao što je inače reč kada je reč o teškim državnim pitanjima, određene grupacije, svejedno da li su političke ili nepolitičke, o toj temi traže razgovor sa nekim od predsednika odbora ili sa predsednikom Skupštine i to je deo uobičajenih aktivnosti. Naravno da je juče predsednik Skupštine prihvatio. Predsednik Odbora za bezbednost gospodin Mirčić i predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju gospodin Proroković su prihvatili razgovor sa predstavnicima političkih struktura sa Kosova, predstavnicima opština na Kosovu i taj će razgovor biti obavljen danas u 13,00 časova. Treba samo da znamo da je zahtev da još jednom ti predstavnici budu obavešteni o tome da jeSkupština, kao što znate, jednoglasno donela zaključak o tome ko je ovlašćen da nešto radi i to će se samo potvrditi. Upravo to je želja da Skupština radi i ne postoji nijedan razlog da Skupština pauzira dok nadležni rade svoj posao. Svakako da će ovde sednicu voditi drugi potpredsednik, kao što je običaj. Zahvaljujem na inicijativi. Reč ima narodni poslanik Milorad Vučelić, a neka se pripremi narodni poslanik Vojkan Tomić.
Poštovani predsedniče, poštovani poslanici, SPS jeste za Evropu. Ona to nije samo po deklarativnim zalaganjima kao dobar deo stranaka, niti je to prema trenutnoj političkoj modi ili nekakvim nerazumljivim pričama o evroatlanskim integracijama, ma šta one značile. SPS je za Evropu zato što je samo sopstvenom snagom i upornošću, a koje je crpela iz poverenja građana, donela Srbiji višestranački ustav, izborila se za vrednosti pravne države i podele vlasti, branila vrednosti socijalne države i sačuvala odredbu po kojoj je Srbija država svih građana koji u njoj žive, a ne ovog ili onog naroda. SPS je ovu evropsku i civilizacijsku tekovinu sačuvala, a možda je bilo bolje reći izborila, uprkos žestokom protivljenju čitave današnje opozicije, današnje opozicije a današnje vlasti ili tačnije partija koje su činile DOS. SPS je za Evropu zato što je za vreme njene vlasti Republika Srbija ostala jedina zemlja u čitavom regionu koja je sačuvala svoju multietničku strukturu i koja nijednim aktom, ma šta o tom vremenu lagali mrzitelji Srbije i SPS-a, nije doprinela promeni etničkog sastava Srbije. SPS je za Evropu zato što je znala da ne postoji nijedna ozbiljna istorijska nacija koja ne bi branila svoju teritoriju kada je ona izložena napadima terorista i ubica, kao što je bilo izloženo Kosovo i Metohija od strane albanskih separatista. SPS je za Evropu zato što je znala da ne postoji evropska država koja bi prihvatila ili priznala otcepljenje nijednog kvadratnog centimetra ove teritorije. SPS je bila ta koja je udomila sve izbeglice, bez obzira na rasu, veru i na konfesionalnu pripadnost koje su u Srbiji našle svoj dom. Ali ovaj papir koji se danas nalazi ovde i koji je pretenciozno i bez ikakvih osnova nazvan nekim predlogom rezolucije o pridruživanju EU, ima jedan prozaični propagandni cilj, drugi je dklarativan, da prikrije odsustvo stvarne volje, stvarnog činjenja da se u Evropu zaista uđe. U Evropu se ne ulazi deklaracijama, kapitulacijama, bezuslovnim pristajanjima, moramo, nemamo drugog izbora, gubljenjem teritorija. U Evropu se ulazi tako što Evropa prepoznaje vrednosti u zemlji koja u nju ulazi. Šta se to dogodilo u pridruživanju Evropi i ovoj priči evropejskoj, Evropi bez granica, ovoj velikoj igri? Dogodilo se da se, kao nikad do sada, otvori kriza na jugu Srbije da uđemo u tu fazu da imamo građane koje niko ne poziva ni na predsedničke izbore, ni na parlamentarne, niti obavezuje da glasaju, da se integrišu u pravni sistem Srbije, da budu glasači, da budu građani Srbije, da priznaju Srbiju. Ne, njima se povlađuje da glasaju samo na lokalnim izborima, da izbegnu evropske vrednosti, da ne konzumiraju svoja građanska prava, nego da rade samo na separaciji jednog dela teritorije. Ovde je put za Evropu legalizacija i legitimizacija privremenih institucija Kosova i to je jasno. To je politika. Ko je dao pravo gospodinu Borisu Tadiću da se odrekne i ko je dao predlagačima ove rezolucije pravo da se odreknu Rezolucije 1244? Ko je taj uslov izbegao? Da li je moguće da je trajnija institucija Haški tribunal od Rezolucije SB-i i koji su ujedno i uslovi i prekid rata i koji garantuju Srbiji suverenitet. Ko daje pravo gospodinu Tadiću ili bilo kome da se odrekne tih uslova? Ko daje uslove da počne da broji dane kad treba vratiti Srbe? Ovde se broji vreme od 17. marta. Valjda se broji vreme od Hrista, a ne od 17. marta i svakog narednog 17. marta biće manje Srba i mi ćemo postaviti uslove da se vrate oni pre 17. marta. Kako Evropa može da se prepozna u tome da predsednik Republike ne poštuje volju većine, volju građana, volju parlamenta, volju Vlade. Kakva je to evropska vrednost? Ima li ijedne evropske zemlje u kojoj se ne poštuju vlast i zakon? Da li se Evropa može prepoznati u flagrantnom kršenju ustava koje nudi ovaj papir? Da li je neustavnost, nezakonitost, nepostojanje podele vlasti, ne uvažavanje volje većine evropska vrednost? Nije. Dakle, to je ono što se ovde javlja kao neki evropski put i kao tekovine ovih poslednjih godina na evropskom putu. Pogledajte šta se dogodilo u Vojvodini. Mi ćutke prelazimo preko toga da se zamera Srbiji što je primila izbeglice. Zamislite tu diskriminaciju koju nam nude iz rezolucije i iz obrazloženja raznih evropskih institucija, da smo mi primanjem izbeglica narušili nacionalnu strukturu Vojvodine, da smo mi poštujući najsvetije pravo nečije da živi, da li smo primenili bilo kakvo pravilo da vratimo bilo koji zakon, osnov da vratimo ljude da žive ili u Hrvatskoj koja ulazi u EU ili na Kosovo po Rezoluciji 1244? Nema tu nijedne, a ne bih da trošim vreme pominjući "Sablju". Ne bih da pominjem vreme, gubi se vreme zbog afera koje su činjene, zloupotrebljena su prava onim predlozima da dovedemo smrtnu kaznu na par dana, na mesec dana dok ne pobijemo koga treba, pa da onda nastavimo dalje put. To nije Evropa. To nisu evropske vrednosti. Ko te vrednosti ne poštuje, može da krčmi i da proba da krčmi deo po deo teritorije, a nije samo Kosmet u pitanju i nije samo u pitanju to, već i jug Srbije, u pitanju je i Vojvodina. U pitanju je i da niko ne pominje Dejtonski sporazum. Da li je Dejtonski sporazum, kao mirovni sporazum, garancija opstanka Republike Srpske? Jeste. Da li je moguće da je našim predlagačima kada već stavljaju Partnerstvo za mir gde mu nije mesto, a to nije institucija Evropske unije, da su zaboravili i rezoluciju i Dejtonski sporazum i druge obaveze koje moramo da završimo, nego su nabrajajući išli na to da podele Srbiju. Cilj ovog papira jeste da se deklarativno lažni evropejci koji su radili sve ovo što sam pobrojao ovde, dobiju u propagandnom smislu još jedan poen pred nekima u Evropi i da kažu, mi smo za Evropu, a ovi drugi koji poštuju evropske vrednosti, a to je SPS, oni nisu evropska partija. Ne dokazuje se evropeizam pukim deklaracijama, već konkretnim proevropskim radom. Poslednji poziv gospodina Tadića na glasanje predstavlja najflagrantnije kršenje Ustava Republike Srbije. Odluka Parlamenta, napuštanje Rezolucije 1244. Ko je dozvolio predsedniku Tadiću da uzme i odbaci Rezoluciju 1244, na kojoj je to instituciji je odlučeno? Koji su to novi uslovi, ko se o tim novim uslovima dogovarao. Ko je radio. Ovo je jedna ukupno prazna priča. O Haškom tribunalu i o Partnerstvu za mir govoriće se posebno povodom naših amandmana. Radnja koja se zasniva stalno na nečemu što je bezuslovno, to nije saradnja. Ne postoji bezuslovna saradnja. Saradnja je uvek uslovljena iteresima onog ko u to ulazi. Ta priča o tome da ćemo mi kada uđemo svi u Evropu, onda će svi Srbi živeti zajedno u Evropi. Znate šta, i tulipani i karanfili i ruže žive i ima ih svuda u Evropi, ali nisu nacija, nisu država, nego vrsta biljaka. Niko ne spori da će Srba biti itd., ali da li će ih biti kao nacije, kao države, kao države koja nosi vlastite interese, o tome pričamo. Evropa ne poznaje takve institucije za koje ne znaju ni ko su ni kuda idu. SPS je za Evropu i za onu Srbiju koja zna šta je bila, koja zna šta jeste, koja je svesna svojih interesa i koja zna kuda ide i zašto ide. Hvala vam.
Hvala vama. Izvolite, imaćete repliku, prvo predlagač, a inače molim govornike ne samo da se drže teme, već bar da korektno iznose šta piše u dokumentima o kojima raspravljaju i odnosi se i na vas gospođice Milivojević.Izvolite.
Ovde su bili tema evropski standardi, a oni su svakako i tema ove rezolucije. Prvo bih se osvrnula na Rezolucije 1244 u ovom delu koji je klasična replika. Naime, ni u jednom delu se ne negira Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN. Prema Rezoluciji o Kosovu koju je jednoglasno usvojila ova Skupština i prema planu Vlade Republike Srbije za rešavanje pitanja Kosova, a koje je jednoglasno usvojila ova Skupština, Rezolucija 1244 je jedini osnovni i polazni dokument kada se govori o svim pitanjima vezanim za Kosovo i njegov eventualni status, a Rezolucija 1244 je u tom smislu nedvosmislena, odnosno govori o tome da je Kosovo sastavni deo Srbije. Naravno, da i predlagači ove rezolucije poštujući odluke koje je donela ova Skupština tako tretiraju i samu Rezoluciju 1244. Ako se ozbiljno ponašamo kao poslanici, onda je to nešto što se samo po sebi podrazumeva. Prema tome, ne mogu u ime predlagača da prihvatim da se u takvom kontekstu, a u smislu ove rezolucije pominje Rezolucija Saveta bezbednosti. Što se tiče evropskih standarda, evropski standardi su objektivnog karaktera i ne mogu podlegati subjektivnim interpretacijama. Juče sam govorila obrazlažući rezoluciju o tome šta su uslovi, odnosno standardi za članstvo u Evropskoj uniji kao skup činjenica. I dalje molim da se držimo činjenica, a ne da ih interpretiramo onako kako nam to u zavisnosti od stranačke pripadnosti politički odgovara. Subjektivna interpretacija jeste legitimno pravo, a posebno u ovoj Skupštini, ali ona je neprihvatljiva u situaciji koja se odnosi na određene kriterijume koji su objektivno dati. U tom smislu, moram da dam jedan lični stav, a pokušavajući sve vreme da izbegnem bilo kakve subjektivne, a još manje stranačke interpretacije. Ako racionalno i objektivno sagledavamo stvari u periodu između 1991. i 2000. godine u Srbiji nije poštovan minimum evropskih standarda. Govoriti o poštovanju evropskih standarda u periodu kada je Srbija nažalost bila uključena u najteže konflikte na teritoriji bivše Jugoslavije, u vremenu kada Srbija nije poštovala osnovne evropske standarde koji se tiču svih aspekata života, u vremenu kada je Srbija bila u najtežoj izolaciji u svojoj istoriji i u vremenu kada je Srbija bila najviše ponižena u svojoj istoriji, moram da kažem, a žao mi je što to moram da kažem sa ove govornica, ali najblaže rečeno je licemerno govoriti o evropskoj orjentaciji i evropskim standardima. Evropski standardi su dinamična kategorija i Srbija, hvala Bogu, je ušla u proces evropskih integracija i trebaće joj vremena da sve te standarde prilagodi svojim specifičnostima. To je put koji je bespovratan i Srbija se više nikada u to mračno doba neće vratiti. Hvala.
Replika, gospodin Jevtić, pa replika na izlaganje gospodina Vučelića, pa gospodin Vučelić na izlaganje Ksenije Milivojević. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Evropski put SPS-a se pre svega mora nastaviti ili se mora odrediti rešavanjem jedne prilično šizoidne situacije u ovoj stranci. Znači, ova stranka je dobila nekih dvadesetak mandata na poslednjim parlamentarnim izborima u decembru 2003. godine, upravo stavljajući na svoju listu kao nosioca Slobodana Miloševića. Mislim da je ovde svima poznato, a takođe i građanima Srbije da je Slobodan Milošević, kao politička pojava 20. veka upravo oličenje evropskih vrednosti. Znači, vi morate unutar sopstvene stranke da rešite prejudicirno pitanje. Znači, da li ste u stranci Slobodana Miloševića, da li je on vaš šef ili imate nekog drugog šefa. Znači, to je početak vašeg procesa evropskih integracija. Drugo, pomenuli ste da evropska vrednost nikako ne može biti gubitak ili trgovina sopstvenim teritorijama. Drago mi je da ste nakon četrnaest godina postali samokritični, jer upravo čitav proces gubitka srpskih teritorija, a počev od Knina, pa Bosne, pa Kosova, upravo je uzrokovan i direktno uzrokovan vašom lošom politikom. Ako govorite o pozivu na izbore na Kosovu kao kršenju Rezolucije 1244, moram da vam postavim pitanje, u kom delu, i da li ste uopšte tu Rezoluciju čitali. Drugo pitanje jeste Rezolucija o Kosovu, a o kome je diskutovao ovaj parlament i odluku doneo. Mislim da u toj rezoluciji nigde nije pomenuto da je zabranjeno pozivati Srbe da na ove izbore izađu. Dakle, nemojte menjati teze, jer ako hoćete da govorite o aktivnom doprinosu evropskim integracijama, prvo morate da vidite koji su to principi i standardi koji zapravo znače put prema Evropi.
Gospodine Vučeliću, da li želite repliku na izlaganje Ksenije Milivojević? Ne mogu da vam je dam, jer niste pomenuti ni lično, ni kao stranka. Možete da se pozovete na Poslovnik. Izvolite. Pozivate se na član?
Član 100. i pogrešno citiranje. Ne mogu da prihvatim zaista kao objektivnu činjenicu subjektivno viđenje gospođice Milivojević. Zaista, njen subjektivni doživljaj objektivne stvarnosti nije činjenica. To je njeno viđenje i to je za mene ipak isuviše, uz svu simpatiju koju imam prema jednoj ženi poslaniku ...
Primenite član Poslovnika i recite gde ste pogrešno protumačeni.
Subjektivno ja sam protumačen pogrešno zbog toga što je ustvrđeno da je to neko moje subjektiviziranje objektivne stvarnosti evropskih vrednosti i evropskih integracija, a reč je o jednom krajnje subjektivnom, pristrasnom i nekvalifikovanom viđenju predlagača kada su u pitanju evropske integracije.
Sada ste detaljno objasnili. Izvolite, vratiću vam vreme. Sada je svima jasno o čemu govorite.
Dakle, ne može se prihvatiti ni na koji način da se podrazumeva nešto čega nema. Ovde vrlo eksplicitno ima čega ima i što je za nas neprihvatljivo, a tobož podrazumeva se ono što je za sve prihvatljivo, a čega nema i što se podrazumeva. Jednostavno, taj dokument kakav jeste neprihvatljiv je i sada se samo dalje pokazuje koliko je neprihvatljiv. Što se tiče Rezolucije 1244 i suverenosti Srbije, tim dokumentom, i zbog toga njega i nema, je garantovana suverenost Srbije na Kosovu i priznat je suverenitet tom rezolucijom na Kosovu. Dakle, odustajanje od toga nije slučajno. Vi namerno odustajete jer je kompletna vaša politika i vaš govor o konačnom rešenju Kosova, za svakog funkcionera države Srbije, predsednika Vlade, predsednika Republike i bilo koga drugog,obaveza. Konačan status Kosova postoji. To je pokrajina u sastavu Srbije. To je ustavom rešeno, a teritorijalna suverenost Srbije nad Kosovom je priznata. Zašto vi od toga unapred odustajete? Zašto se kladite na gubitak? Vi se kladite jer navijate za to. To je vaš zadatak i vaš cilj da to uradite. Što se tiče gospodina iz Demokratske stranke, on je u entuzijazmu uređivanja vlastite stranke i vidimo kako je krenuo da uređuje odnose u drugim strankama. Neka se suoči sa svojim izbornim porazom na ovim izborima, nad ovom katastrofom da su izgubili 70 opština. Neka o tome razmišljaju, neka uređuju, neka plaču na ramenu svom predsedniku Republike, neka ga slede na ovom bespuću koje ih vodi u propast. Nemam ništa protiv. Ali što se tiče Slobodana Miloševića on je zaista, to ste dobro rekli, evropska vrednost, to je tačno. On je istorijska ličnost i on je predsednik Socijalističke partije i to je tačno. Tačno je dapored svih vaših unutrašnjih akata, napada na njegovu porodicu, diskriminacije njegove familije, raznih drugih poturanja, nebranjenja države, poništavanja zakona, on zaista brani nacionalne interese ove zemlje i ovog naroda. Vi to radite i ovom rezolucijom, vi ste stavili u ruke Karle del Ponte da sudi o istoriji srpskog naroda i da sudi o prošlosti. To je vaša rezolucija, ali o tome ćemo razgovarati kada budemo pričali o amandmanima.
Izvolite, imate repliku na izlaganje po Poslovniku gospodina Vučelića ili kao predlagač. Kao predlagač, a vi imate repliku na izlaganje po Poslovniku.
Ko o čemu ja ovde o činjenicama, pa ću opet da iznesem nekoliko činjenica. Kosovo i Metohija na moje veliko žaljenje i verovatno svih nas nije pod faktičkim suverenitetom Srbije od 1999. godine. Tačnije, potpisivanjem Kumanovskog sporazuma čime je Kosovo prešlo pod protektorat međunarodne zajednice. To je jedna žalosna činjenica koja je rezultat politike koju je tadašnja vlast u Srbiji vodila na Kosovu. To je činjenica i jednostavno od nje, koliko god to želeli, ne možemo pobeći, dopadalo nam se to ili ne. Ono što je na nama je da obezbedimo najbolju moguću pregovaračku poziciju za sva ona pitanja koja će se u tom pogledu otvoriti u narednom periodu. Ali Kosovo,formalno-faktički nije pod suverenitetom Srbije i to je naša tužna i takođe objektivna realnost. Što se tiče subjektivnih doživljaja priznajem da imam subjektivni doživljaj, a moj subjektivni doživljaj perioda od 1991. do 2000. godine je da sam nažalost živela u objektivnoj realnosti tadašnje vladajuće partije i to je tragedija koja je nažalost zadesila ceo srpski narod.
Izvolite, replika.
Gospodine Vučeliću, samo da pojasnim svoje izlaganje, čini mi se da me niste dobro razumeli. Ja nisam rekao da je gospodin Slobodan Milošević evropska vrednost. Ja sam rekao da je on paradigma evropske vrednosti širom Evrope, u svim zemljama. Što se tiče rezultata poslednjih lokalnih izbora moram da vam kažem da je nakon prvog kruga Demokratska stranka osvojila preko 460.000 glasova. Raspitajte se koliko je osvojila vaša partija. Dakle, minimum sedam puta manje. U drugom krugu broj opština u kojima je Demokratska stranka pobedila na direktnim izborima za gradonačelnika tri puta je veći od broja opština gde ste vi pobedili. Ne znam kako možete da se izražavate na takav način da smo mi ove izbore izgubili. Demokratska stranka je osvojila vlast u najvećem broju opština od svih parlamentarnih stranaka.
Imate repliku minut.
Kada je reč o faktičkom suverenitetu, i kada vam neko nešto ukrade iz kuće on je u faktičkom posedu dok to ne nađu i dok policija ne vrati. Prema tome, nemojte se pravdati tim stvarima. Zašto bi mi priznali i legalizovali faktičko stanje? Ne mora svako faktičko stanje biti pravno stanje. Mora da vas poduči onaj ko o tome razgovara. Dakle, ako je neko nešto faktički uzeo, ukrao, čim to policija nađe to će vam vratiti itd. Vi se morate boriti za to i morate prijaviti tu krađu, a ako ste političar morate se zalagati za jednu takvu politiku. Gospodine iz Demokratske stranke, vi ste ponovo rekli i sada sam uveren da je on paradigma evropske vrednosti. Ili ne znate šta znači ta reč. Vi ste ga u drugom nastupu još više pohvalili i meni je drago da ste i vi to shvatili, jer istorijske činjenice su nezavisne od ovih političkih i vaših trenutnih, a ovo je istorijska činjenica. On jeste paradigma evropskih vrednosti. Vi ste u pravu, to ste sjajno rekli, ja vam čestitam, nadmašili ste svoju stranačku uskost i uskoću i čestitam vam. Vi ste priznali ono što istorija mora da prizna, vi ste i politički priznali. Nije dobro što ste to baš vi uradili, ali dobro je da je to bilo ko uradio.
Izvolite, u ime predlagača narodni poslanik Ksenija Milivojević.
Još jedna mala ispravka. Nije nama niko ništa ukrao. Mi potpisali, tj. potpisala tada vlast u Srbiji, Kumanovski sporazum 1999. godine, dakle u ime Republike Srbije potpisano to faktičko stanje, postoji dokument i taj dokument je i dalje na snazi. Prema tome, ništa nam nije ukradeno, na šta nismo pristali. Ne možete pristati da vam se deo teritorije stavi pod međunarodni protektorat, pa posle kažete - e, to su nam ustvari oni ukrali, prosto zato što to nije tako. Potpisali ste i time to faktičko stanje formalizovali i ono je jedna pravna činjenica, zato što je to odgovor i zato što je to dokument koji je potpisan s jedne strane od strane Republike Srbije, odnosno onih koji su je 1999. godine zastupali.
Molim vas, samo da vam kažem - ja ću odlučiti o replikama. Izvolite, imate minut i završićemo sa replikama.
U ugovoru, gospođice Milivojević, piše da je to naše. Ugovor tj. Rezolucija 1244 i sve drugo što se iz nje izvodi jesu uslovi prestanka rata, uslovi prestanka agresije. Dakle, nije reč o tome da se suverenost ne priznaje, nego suverenost se priznaje, teritorijalna celovitost se priznaje. To su i dalje snage UN, čiji smo mi član. To nisu zvanično snage NATO-a. To su međunarodne snage i faktički i pravno i kako hoćete Srbija je nad tim suverena. To što vi radite da ne budemo suvereni, što vi hoćete i ovom rezolucijom i svim drugim ponašanjem, i pozivom na izbore, i onim što vi činite, i onim što činite da od toga napravite deo tuđe teritorije, i da privremene institucije koje su regulisane tom rezolucijom,to što hoćete da anulirate i tu rezoluciju to je vaša politika. Dakle, to je vaša politika, to je vaša strategija i tako vidite put u Evropu. Vidite put u Evropu bez Kosova, bez juga Srbije, bez Vojvodine, bez granica generalno. Vaš evropeizam nema granica. Vi od Srba hoćete da napravite vrstu cveća. Već sam rekao, ili tulipana, ili bele rade, božure, kojih nema svud, i da je to vama važno. Vama nije važno drugo. Vi hoćete da dođete do pasoša, koji su vam važni, i kada dođete do njih vi ćete da skršite artikulaciju i nacije i države, i njenih institucija i njenih teritorija. To je vaša politika i zbog toga smo mi protiv takvog viđenja Evrope i protiv i protiv takvog evropeizma, jer to nije ni Evropa ni evropeizam. To je upravo izdavanje i narušavanje osnovnih evropskih vrednosti.
Hvala. U ime predlagača narodni poslanik Ksenija Milivojević. Izvolite repliku.
Slažem se, suverenost je uspostavljena, odnosno kontinuitet suverenosti postoji ali nam onda Kosovo niko nije ukrao, pošto su to bili uslovi za prestanak rata, kako je ovde protumačeno, i onda ne možemo da pričamo da nam je ono ukradeno, pri čemu imamo potpunu konfuziju. Prvo slušamo priču o tome kako nam je ukradeno, onda čujemo - ne, ne, ustvari nije, tamo su snage UN. Dakle, kada nam politički odgovara da to budu snage NATO-a onda su snage NATO-a, a kada nam više odgovara da budu Ujedinjene nacije, onda su Ujedinjene nacije. Dame i gospodo, još jednom molim - držite se činjenica i nemojte sebi davati ovlašćenje da tumačite bilo čiju politiku. Dela uvek govore mnogo više od reči. Znaju građani Srbije kakva je politika vođena do 2000. i znaju i prepoznaju kakva se vodi od 2000. godine. Prema tome, zaista sebi niti mogu niti hoću da dam za pravo da tumačim bilo čiju politiku. To je legitimno pravo svake stranke, te molim da se ono u tom kontekstu i poštuje, a baratajte činjenicama, posebno kada govorite o Kosovu, što, podsećam, nije stranačka već državna tema, baratajte činjenicama a nemojte, ako vam u jednom trenutku odgovara da jedne snage budu na Kosovu, a u drugom druge, to sebi da dozvolite. To ne smete sebi da dozvolite iz prostog razloga što ne samo da ne znate činjenice nego se igrate sa teritorijom zemlje koja je najviše u ovom trenutku ugrožena, a to nijedan ozbiljan građanin Srbije, a kamoli poslanik u parlamentu, sebi ne sme da dozvoli. Hvala.
Molim vas, ne, ne... [[Žagor.]] Molim vas, pazite, pozivam se i ja na član 97. stav 3. i više po ovom pitanju replika nema. Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. (Neki poslanici i dalje insistiraju na dobijanju prava na reč.) Ne, ne, zaista, rekao sam - možete samo po Poslovniku, a pošto se pozivam na član 97. stav 3. odluka ... (Narodni poslanik Ivica Dačić insistira i dalje.) Gospodine Dačiću, da vam kažem, kada sam se pozvao na stav 3. člana 97. predsedavajući odlučuje ko ima prava na repliku. Ovog puta ću vam dati repliku i sa ovim završavamo zaista. Izvolite.
Strpljivo sam čekao da prođe ovaj krug replika i povreda Poslovnika, a javio sam se povodom izlaganja Miloša Jevtića, koji je spominjao SPS i rezultate postignute na lokalnim izborima. SPS, odnosno njeni kandidati za gradonačelnike su pobedili u 25 opština u Srbiji, dame i gospodo. Prema tome, Demokratska stranka bi zaista trebalo da počne da računa, a ona je izgubila u odnosu na broj njenih kandidata, koji su ušli u drugi krug, odnosno neka ona pogleda gde su sve dobili, a gde su sve izgubili. To dobro znaju i poslanici SPO-a i Nove Srbije i DSS-a, dobro znaju i poslanici SPS-a, pa čak dobro znaju i neke manje stranke koje su ih pobedile u tim opštinama. Što se toga tiče želim samo da pozovem sve poslanike... rekao sam i - SRS, znači, čini mi se da se udaljavamo od teme ulazeći u međusobne rasprave koje su usmerene ka nečemu što se ne tiče današnje teme - Evropska unija. Vi znate zašto je SPS protiv ovog teksta. Pričamo o tome da je u Srbiji za vreme desetogodišnje vlasti SPS-a bio mrak, ili da Srbija nije imala evropske standarde, ili ono što piše u obrazloženju ove rezolucije, da je Srbija 1999. godine bila bliže Evropskoj uniji nego 2000. godine. Pa vi hoćete da kažete da je u Srbiji u vreme komunizma i jednopartijskog sistema bilo više prava nego u vreme višestranačja. Nemojte onda da se žalite kada vam neko kaže da ste vi titoisti. Takođe, gospođa Milivojević govori o tome kakva je vlast bila do 2000. i od 2000. godine. Pre svega, dame i gospodo iz G17 plus, vi ste na poslednjim izborima nastupali protiv vlasti DOS-a i na osnovu te politike protiv Demokratske stranke ste dobili ovoliko mandata. Otkud sada vi računate sve to u svoju vlast? A, drugo, posle onoga što je rekla gospođica Milivojević o SPS-u, da sam ja na vašem mestu nikada ne bih pristao da sa strankom o kojoj vi tako mislite budem u nekoj vrsti vlasti. Da li su vama ministarska mesta i fotelje važniji od principa - to je pitanje za vas. Ako tako mislite o SPS-u onda nemojte da tražite naše glasove. (Predsedavajući: Molim vas, vreme.) Dame i gospodo, vodite računa o tome. Zbog toga što ovakva priča nije samo priča protiv onoga što je bilo u proteklih 10 godina. Mi sami sebi stavljamo krivicu ako govorimo o tome da smo za 10 godina one vlasti mi krivi za sve.
Molim vas, isteklo je vreme za repliku.
I za progon Albanaca i Muslimana i Hrvata. Znači, Srbija je sama za sve kriva. To je protiv nacionalnog i državnog interesa. To nije protiv SPS-a, nemojte to zaboraviti. Znači, generalno gledano, pozivam sve da se vratimo na temu. Hajde da se vratimo, da raspravljamo o onome što je tema. Vi priznajete da partnerstvu za mir nije mesto u ovom dokumentu, a ipak ste ga stavili. Dakle, zato što ne želite konsenzus o ovim temama, a ako ne želite konsenzus o ovim temama, onda ćete morati da se potrudite da dođete do parlamentarne većine već na sledećoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, jer idu zakoni koje predlažu vaši ministri iz G17, a ako tako mislite o SPS-u, nema problema, eto tu su demokrate, tu su radikali, pa će glasati za vaše zakonske projekte. Nema problema.
U ime predlagača, izvinjavam se, povreda Poslovnika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja moram da neistinu koja je izrečena ispravim. Dakle, G17 plus ne traži glasove SPS-a, niti je ikada to tražila, niti se nalazi u Vladi sa SPS-om. Ukoliko je bilo kakvih aranžmana, gospodine Dačiću, recite javno sa kim ste ih pravili, jer sa G17 plus niste.
Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Pošto Vojkan Tomić nije tu, izvolite gospođo Radeta. Morate posle Vjerice, sačekajte.
Dame i gospodo poslanici, pošto su očigledno poslanici G17 pogrešno protumačili moje reči, dozvolite da ih preciziram. Dan pre formiranja Vlade Republike Srbije, održan je sastanak u prostorijama DSS-a gde su bili prisutni: Vojislav Koštunica, Dragan Maršićanin, Miroljub Labus, Vuk Drašković, Velimir Ilić i Ivica Dačić. Toliko o svemu i hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Ćirković.
Dame i gospodo poslanici, juče je neko ovde rekao da je možda bilo dobro da smo predlog rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji objavili u medijima da bi javnost Srbije znala o čemu mi to dva dana raspravljamo. Ja ću zato da govorim o predlogu ove rezolucije i o njenim pojedinim tačkama. Tačka 2. govori o tome da Narodna skupština Republike Srbije izražava punu spremnost, pa onda, pod jedan, da ispuni sve neophodne preduslove potrebne za ubrzanu integraciju u Evropsku uniju. Ja vas pitam, gospodo iz DOS-a, bivšeg i sadašnjeg, ko vam je do sada stajao na putu da ovo uradite, ko vam je to do sada branio ili ko je mogao da vam zabrani, s obzirom na činjenicu da ste imali i da imate većinu, a možda i nemate ako je tačno ovo što Ivica Dačić kaže. Dalje, kaže da Narodna skupština izražava punu spremnost za poštovanje prava čoveka i manjinskih prava. Do pre sat vremena sam bila ubeđena da niko ovde ne misli da postoji uopšte sumnja u neka narušena manjinska prava nacionalnih manjina u Srbiji, ali u međuvremenu, dobismo rezoluciju o uznemiravanju manjina u Vojvodini koju je Evropski parlament usvojio na sednici od 16. septembra 2004. godine. Ovo znači, dame i gospodo iz vlasti u Srbiji, da vi u stvari stojite na evropskom putu Srbije. Mi smo decenijama gradili i izgradili zdrave međunacionalne odnose u Vojvodini, vi ste veštački internacionalizovali taj problem i evo danas imamo ovu rezoluciju, pa onda vi sada ponovo kažite da se neko realno, a neko deklarativno izražava, odnosno izjašnjava da je za ulazak u evropske integracije. Očigledno je da vi to niste, jer da jeste, mi danas ne bi imali ovu rezoluciju. Dalje, kažete Narodna skupština izražava punu spremnost za ispunjenje svih međunarodnih obaveza, da ne čitam do kraja, odnosi se na Haški tribunal. Zar vi ne sarađujete sa Haškim tribunalom od 2000. godine na sve moguće i nemoguće načine, jer kako god vam kažu, na koga god upru prstom, vi ispunjavate upravo ono što se od vas traži. Prvo, kidnapujete Slobodana Miloševića, odvodite ga u Hag. Dalje, prevarili ste gospodina Šainovića i ostale, da ih ne nabrajam sve, da se dobrovoljno predaju, pa će onda da se brane sa slobode. Hapsili ste gospodina Šljivančanina. Pisali ste optužnicu u Beogradu protiv Vojislava Šešelja da bi on dobrovoljno otišao u Hag, pravili ste miting podrške potpuno nezakonito generalu Lukiću i šta nam je falilo - ništa. Jesmo li dobili sankcije, jesmo li bombardovani - nismo. Imali ste obavezu da izručite četiri generala, a niste. Ova vlada već koliko meseci ima obavezu da ih izruči, ne izručuje ih, naravno, ne treba da ih izruči. Znači, ništa strašno se ne dešava zato što ne poštujete neke vaše obaveze preuzete prema Haškom tribunalu. Ispunjavate onoliko koliko vi hoćete, ispunjavate onoliko koliko stvarno od vas traže. Tvrdim vam da saradnja sa Haškim tribunalom nije ključni razlog za naš neulazak u evropske integracije. Kažete, Narodna skupština izražava punu spremnost za dalji razvoj i unapređenje svih vidova regionalne saradnje, regionalnih inicijativa i saradnje sa susedima. Vi to odlično radite, vi ste srpsko tržište prodali Slovencima, Hrvatima, zar to nije ono što sada hoćete da pokrijete ovim stavom iz ove rezolucije? Dalje kažete, ukazuje na neophodnost što efikasnijeg rada zajedničkih organa državne zajednice Srbije i Crne Gore i formiranje svih neophodnih institucija, kao i preduzimanje mera za jačanje saradnje sa Evropskom unijom. Mi znamo da ovo jeste ovako, ali vi treba da ubedite jedan deo Vlade Srbije, jer to su oni koji zagovaraju razdvajanje Srbije i Crne Gore, pa onda juče nama spominju kao nešto za njih ružno, dakle, naš san o velikoj Srbiji. Onaj ko insistira na razdvajanju Srbije i Crne Gore, sanja san o velikoj Albaniji, jer nedaj Bože ako se razdvoje Srbija i Crna Gora za dve godine će Crna Gora biti u sastavu te velike Albanije. Obavezujete se da će usklađivanje zakonodavstva Republike Srbije sa pravnim tekovinama Evropske unije dobiti prioritet u Narodnoj skupštini Republike Srbije, uključujući i uvođenje posebnih procedura za poboljšanje efikasnosti tog procesa. Ljudi moji, ko vam je stajao i ko vam je bio na putu, zašto to do sada niste radili? Mi dva dana potrošismo na ovom papiru koji vi nazivate rezolucija, koji zaista ništa ne znači, a umesto toga, mogli smo da poštujemo ovu tačku 4. da možda raspravljamo o nekom zakonu koji treba da se harmonizuje sa evropskim zakonodavstvom. Juče nam je potpredsednik Vlade ovde ispričao priču o Đekni. Kaže, prvo reče da nas Evropa zove, a sada ja pitam, nema ga tu, ali pitam ga javno - ko je onda odbio taj poziv? Da li taj neko treba da odgovara zašto je odbio poziv ako nas Evropa zove, a onda kaže ono što je vezano za Đeknu, kaže, da li ćemo mi ući u Evropu, da, ući ćemo, a kada ćemo ući u Evropu, to ne znamo. To je zaista neverovatno. Svi mi znamo da ne znamo kada ćemo ući u Evropu, zato što ulazak u Evropu ne zavisi od nas, već ulazak u Evropu zavisi od toga kada će Evropa biti spremna da nas primi. Vaš prijatelj Solana pre neko veče reče da nema ni razgovora pre 2012. godine. Znači, ni razgovora, a tek onda eventualna procedura. Takođe, gospodin Labus reče da sledi harmonizacija sa Crnom Gorom. Zaista ne razumem kome se ovde predstavnici vlasti žale. Ko vam brani da radite i dalje na toj harmonizaciji? Možda vam nedostaje Čeda Jovanović, pošto je to izgleda jedino on uspešno radio. Sad nema njega i nema ko dalje to da radi. Potpredsednik Vlade je takođe juče rekao nešto što je strašno, jednako strašno kao poziv Borisa Tadića Srbima da izađu na izbore. On najavljuje da će se o statusu Kosova i Metohije konačno raspravljati 2005. godine. Zar gospodin Labus ne zna za Rezoluciju 1244, u kojoj je status Kosova i Metohije definisan i tu promena nema. O tome se izjasnila ova Narodna skupština, jednoglasno. Sada Labus, kao da je pao sa neba, priča o nečemu, jednako kao što Boris Tadić poziva Srbe na izbore suprotno članu 2. Ustava, suprotno rezoluciji ove Narodne skupštine, suprotno programu Vlade Republike Srbije, na kraju krajeva, suprotno i glasovima predstavnika njegove stranke u ovom parlamentu. Takođe mi je bilo interesantno da predstavnik predlagača kaže da se na ovoj rezoluciji radi od februara. Zamislite čuda, ove dve strane teksta koji ne znači ništa, rade se od februara. To ne mogu da shvatim. Takođe reče predstavnik predlagača da ovu rezoluciju treba da donesemo zato što ona treba da obavezuje Vladu. Koliko znam, a sigurna sam da znam, sve što mi ovde uradimo i sve što mi ovde donesemo obavezuje pre svega Vladu. Vlada je izvršni organ, mi smo ih postavili i sve što mi uradimo obavezuje Vladu Republike Srbije. Takođe se čulo da je ova rezolucija rezultat nekog realnog konsenzusa. Zaista pitam – čijeg? Šest narodnih poslanika su se, očigledno je, dogovorili, ali ako se kaže da je postignut opšti konsenzus, onda je valjda bilo normalno očekivati da je u ovaj razgovor uključena najveća politička partija u Srbiji i u ovom parlamentu – SRS. Niti nas je ko o ovome pitao, niti nas je ko o ovome konsultovao. Stvarno je interesantno da je predstavnik predlagača predstavnik stranke G17 plus, koja na ovim izborima, čini mi se, nije prešla ni cenzus, što nije moj problem, ali govorim o neistinitom podatku da je ovaj papir pisan na osnovu dogovora svih relevantnih faktora u Srbiji. Želim da ponovim ono što ste čuli od svih mojih kolega koji su ovde govorili. SRS jeste za evropske integracije, to nije demagogija, jer smo mi opozicija. Demagogija je, dame i gospodo, kada je neko vlast i kada priča da hoćemo u evropske integracije, jesmo za evropske integracije, a ništa ne čini da sezaista pridružimo toj Evropi i uđemo u evropske integracije. Znači, vi ste demagozi, a mi zastupamo stav da jesmo za Evropu, ali naravno, na jedan drugačiji način od onog koji vi nudite. Demagogija je, takođe, vaša priča da je nesaradnja ili nedovoljna saradnja sa Hagom prepreka ulaska Srbije i Crne Gore u Evropu. Podsetiću vas, a pre svega ću radi javnosti Srbije da kažem šta su stvarni razlozi zbog čega mi nismo do sada ušli u evropske integracije, zbog čega smo danas mnogo dalje nego što smo bili 2000. godine. Razlozi su: apsolutno ugrožena ljudska prava i slobode u vreme čuvene neustavne akcije "Sablja". Razlog je šećerna afera, koja ni do danas nije rasvetljena. Razlog su kriminalne privatizacije "C marketa", "Centroproizvoda", "Knjaza Miloša" i da ne nabrajam dalje. Razlog je stav pojedinih stranaka koje čine Vladu, da treba razdvojiti Srbiju i Crnu Goru. Razlog je kriminal u reformi vojske. Razlog je "Resavska škola" u donošenju zakona apsolutno neprimenljivih na naše uslove. Razlog su korumpirane i nesposobne vlade od 2000. godine. Korumpirana je bila Vlada Zorana Đinđića, Zorana Živkovića i deo Vlade Vojislava Koštunice, a onaj drugi deo je nesposoban da vodi državu, to je očigledno. Razlog zašto nismo u Evropi je afera oko prodaje struje. Razlog je krađa glasova u Skupštini. Razlog je krađa odborničkih mandata. Osnovni i najglavniji razlog zašto nismo u Evropi jeste trenutno stanje na Kosovu i Metohiji, odnosno pokušaj da se stvore uslovi da se Kosovo i Metohija odvoji od Srbije. Potvrda tome je prekjučerašnji poziv Borisa Tadića, koji je, potpuno ignorišući stavove i Narodne skupštine i Vlade, ignorišući Ustav Srbije, pozvao Srbe da izađu na izbore sa jednim vrlo čudnim obrazloženjem. Boris Tadić kaže, to se čulo i u ovoj sali: "Bojkot izbora nije garant da se neće ponoviti 17. mart, nije garant da će doći do poboljšanja ljudskih prava i sloboda na Kosovu". Da li on garantuje da će izlazak na izbore sprečiti neki novi 17. mart ili poboljšati status Srba na Kosovu i Metohiji. Naravno, ne garantuje, nego kaže – ako se ne desi nešto u roku od 90 dana, kaže, nema druge, nego će on da pozove te eventualno izabrane predstavnike Srba da se povuku iz tih institucija. Nisu Srbi na Kosovu pijuni da ih Boris Tadić slaže sad na ovu, sad na onu kocku. Pre svega, mora da uvaži mišljenje Srba sa Kosova, mora da uvaži sve institucije, uostalom, mora da uvaži javnost Srbije koja se juče ceo dan negativno izjašnjavala o njegovom pozivu Srba sa Kosova i Metohije da izađu na ove izbore. Sve ono što se juče dešavalo apsolutna je potvrda da je SRS, odnosno naša poslanička grupa potpuno u pravu kada smo tražili da se pokrene postupak za opoziv predsednika Republike Borisa Tadića. Potpuno sam ubeđena da ćemo ovaj posao do kraja da završimo, jer ne verujem da postoji neko ko neće prihvatiti razloge koje smo ovde naveli, razloge o kojima već dva dana bruji cela Srbija, cela srpska javnost. Na kraju, dame i gospodo, predlažem da ovu rezoluciju predlagači povuku, jer je zaista besmisleno to što su pokušali da zaštite ovaj Tadićev poziv na izbore ovom rezolucijom, nema svrhe. Sve je jasno, sve je obelodanjeno. Svima u Srbiji je danas jasno da je Boris Tadić izdao birače, a da je ostao veran Solani i Karli del Ponte. Zato je i otišao u Ameriku odmah posle imenovanja, zato je i pisao dragom Džordžu. Naravno, to je lično njegov problem, ali sa aspekta države i te kako veliki problem. Zato predlažem da ovu rezoluciju povučete, da svi skupa kažemo da nam je žao što smo potrošili dva dana na ovo što ništa ne znači. Želim još jedanput da naglasim, da neko ne zloupotrebi i ne kaže – evo, srpski radikali nisu za pridruživanje Evropskoj uniji. Jesmo, kako nismo, ali je potpuno nepotrebno pisati ovo što svako od nas zna, nešto što je opšte prihvaćeno i trošiti vreme Narodne skupštine i narodnih poslanika, umesto da radimo nešto zbog čega su nas zaista građani ovde poslali, nešto od čega će građani zaista da vide neku korist.
Izvolite, predlagač.
Zaista mogu da prihvatim da se iznose politički stavovi sa ove govornice, ali ne mogu da prihvatim da se iznose neistine, da ponovo pojasnim. Predstavnici SRS i članovi Odbora za evropske integracije iz SRS, u nekoliko navrata su izričito odbili da učestvuju u bilo kojoj fazi izrade ove rezolucije. Prihvatam vaš stav da je ona besmislena i nemam ništa protiv, imate pravo na taj stav, ali ne možete izreći sa ove govornice da vas niko nije pitao, jer ste pitani u nekoliko navrata. Jedan od razloga što priprema ove rezolucije traje od februara meseca je upravo u tome što je nekoliko pokušaja bilo da se postigne opšti konsenzus, odnosno da poslanici i predstavnici SRS učestvuju u pisanju rezolucije sa svojim sugestijama. Prema tome, to je istina i tu istinu znaju svi članovi Odbora za evropske integracije, između ostalih i predstavnici SRS. Još jednom ću ponoviti ono što sam juče rekla - član Odbora za evropske integracije je i zamenik predsednika SRS, odnosno šef poslaničke grupe te stranke u Skupštini Srbije. Na moje veliko žaljenje, on se pojavio samo na konstitutivnoj sednici tog odbora. Možda smatra da nema potrebe da učestvuje u radu tog odbora, odnosno da taj odbor nije važan, ali i za to postoji način. Odgovorne poslaničke grupe delegiraju one poslanike koji su zainteresovani za onaj resor, odnosno za one teme kojima se odbor bavi. Dakle, ne ulazim u unutrašnje odluke stranaka, samo konstatujem činjenicu da je u njegovom radu, a posebno u radu na pripremi ove rezolucijeSRS izričito odbila u nekoliko navrata da učestvuje. Naravno da u ime predlagača ne prihvatam predlog da se rezolucija povuče. Ona je i te kako potrebna, ona je neophodna upravo zbog toga što obavezuje, ne samo ovu, nego i svaku sledeću vladu, da prema njoj postupa. Svako drugačije postupanje bilo bi flagrantno kršenje zakona. i odluka koje je ova Skupština donela. Ono zapravo znači opredeljenje Srbije da u procesu evropskih integracija, ne samo uzme aktivno učešće, već da učini ono što je u tom procesu neophodno, i to se ne podrazumeva i ne može da se podrazumeva. To je nešto na čemu svi moramo da radimo. Svi oni koji su protiv ove rezolucije, koliko god da se deklarativno zalažu za EU, zapravo ne žele da vide Srbiju u EU, jer negiraju sve ono što Srbijana tom putu treba i mora da uradi. Međutim, ja se dame i gospodo, ne bojim, zato što znam da će Srbija biti u Evropi, koliko god se neko konkretno tome protivio. Što se tiče vremena, kao predstavnik predlagača nemam ograničenje. Hvala.
Reklamira Poslovnik narodni poslanik Vjerica Radeta, član 100. Izvolite.
Član 100. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine kaže - narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Da bi narodni poslanik poštovao dostojanstvo Narodne skupštine, trebalo bi da govori ono što zaista jeste tačno. Prvo, Predlog rezolucije o pridruživanju EU - podnosioci Predloga narodni poslanici, neki pojedinačno, nema veze sa odborom. Drugo, u obrazloženju rezolucije o pridruživanju EU, između ostalog kaže - uzimajući kao polaznu osnovu jasno izraženo opredeljenje građana Srbije, kao i ostvareni politički konsenzus o pristupanju Republike Srbije EU kao nesporni strateški cilj... Ovo jeste nesporan strateški cilj, ovo je jedna opšta odrednica, ali nema veze sa ovim konkretnim tekstom. Danas smo čuli da ni predstavnici SPS nisu prihvatili ovakav tekst, predstavnici SRS ga prvi put videli ovde kad smo ga dobili. Šta znači onda taj vaš konsenzus, koliko vi to mislite da treba građana da čini taj konsenzus? Da li ovo više od polovine građana koje mi predstavljamo u ovom parlamentu, ili onih jedan zarez nešto koje vi predstavljate. Uvažavam i tih jedan zarez nešto građana koji podržavaju vas jer uvažavam sve građane. Još jedanput naglašavam da ne zloupotrebljavate to što mi kažemo da nećemo glasati za ovaj predlog rezolucije, da ne zloupotrebljavate da tvrdite ovde kako SRS nije za pridruživanje EU, jer to jeste vaša zloupotreba. Mi govorimo nešto drugo, govorimo da je ovo jedan potpuno bezvredan papir, da je ovo papir koji apsolutno ništa ne znači, da je ovo papir koji nikog ne obavezuje, a najmanje nekog iz EU i to je jedina istina vezana za stav poslaničke grupe SRS koji se odnosi na ovaj papir koji više neću da nazivam rezolucijom, jer je ovo najobičniji kucani papir. SRS, dame i gospodo, rekla sam vam i malopre, ne stoji na putu vladajućoj većini da radi sve ono što se u ovom papiru predviđa. Pitam vas samo - šta ste radili četiri godine? Prekjuče ste slavili četvorogodišnjicu buldožer revolucije. Šta ste uradili za te četiri godine? Gde smo u odnosu na Evropu? Gde smo u odnosu na same sebe? Gde su nam radnici? Na ulicama, umesto da su u fabrikama. Šta ste uradili gospodo? Nemojte iza običnih papirčina da se krijete. Radite, vlast ste još malo, doduše.
Izvolite.
Dužnost svakog narodnog poslanika u Narodnoj skupštini je da poznaje Poslovnik. Poslovnik kaže da su ovlašćeni predlagači zakona narodni poslanici, ali na moju veliku žalost, ne i skupštinski odbori. Dakle, da je Odbor za evropske integracije, kako je prvobitno želeo, predložio ovu rezoluciju, prekršio bi Poslovnik, zato što to po Poslovniku ni po Ustavu, ni po važećim zakonima Srbije nije moguće i dobra je prilika da kažem za inicijativu koju će upravo preduzeti članovi Odbora za evropske integracije, a to je da kada se bude Poslovnik menjao, da odbori postanu ovlašćeni predlagači. Šest poslanika koji su potpisali ovaj predlog u proceduralnom nedostatku su članovi Odbora za evropske integracije i ova rezolucija ima velike, odnosno svake veze sa ovim odborom. Što se tiče primenjivosti rezolucije, mislila sam, a moram da priznam da su mi u tom uverenju dosta pomogle kolege iz SRS, da se sve odluke ove Skupštine poštuju. Prema tome, ako mi polazimo od stava da se odluka ove Skupštine, ukoliko rezolucija bude izglasana, a ja očekujem da hoće, ne poštuju, onda mi urušavamo samu Narodnu skupštinu. Rezolucija sadrži vrlo konkretne obaveze i ja u ime Odbora za evropske integracije Skupštine Srbije, kao radnog tela koje ima pravo da od Vlade Republike Srbije traži odgovore na pojedina pitanja, odnosno ispunjenje obaveza iz ove rezolucije, mogu svakako da kažem da će te obaveze biti na vreme i u rokovima ispunjavane, odnosno da će o tome biti na vreme i obaveštavani svi poslanici u ovoj Skupštini. Suština je, dame i gospodo, u preuzimanju odgovornosti za onaj posao koji se radi. Ukoliko to nismo u stanju, kako onda mislimo da možemo da budemo u stanju da vodimo jednu ozbiljnu državu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, a neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, rezolucijom o pridruživanju Evropskoj uniji, Narodna skupština donosi rezoluciju kojom potvrđuje da je ubrzani ulazak Republike Srbije, kao članice državne zajednice SCG u punopravno članstvo u EU njen strateški cilj. Spremnost pod a) da ispuni sve uslove neophodne za ubrzanu integraciju u Evropsku uniju. Pod b) da poštuje prava čoveka i manjinska prava. Pod v) da ispuni sve međunarodne obaveze Republike Srbije i privede pravdi lica osumnjičena za zločine počinjene tokom ratnih sukoba od 1991. godine do 2000. godine na prostoru bivše SFRJ. Pod g) za stalnu i konstruktivnu saradnju koja proističe iz članstva u Savetu Evrope i Organizaciji za evropsku bezbednost i saradnju. Pod d) za dalji razvoj i unapređivanje svih vidova saradnje sa susedima, regionalne inicijative i regionalne saradnje, da pozove građane Srbije, medije, političke stranke, nevladine organizacije, poslodavce i sindikalne organizacije u zajednički napor da se proces pridruživanja ubrza na svim područjima zakonodavne, sudske i izvršne vlasti, kao i svake slobodne društvene aktivnosti. Obavezu da će usklađivanjem nacionalnog zakonodavstva sa pravnim tekovinama Evropske unije dobiti prednost u radu Narodne skupštine, uključujući i uvođenje posebne procedure kojom se poboljšava efikasnost tog procesa. Vladu Republike Srbije ćeobavezati da jednom u tri meseca obaveštava Narodnu skupštinu o planiranim i ispunjenim obavezama u pogledu realizacije programa i aktivnosti potrebnih ubrzanja i procesa pridruživanja državne zajednice SCG Evropskoj uniji. Da će od Vlade Republike Srbije tražiti da u što kraćem roku predstavi nacionalnu strategiju Srbije za pridruživanje SCG EU. Obavezu da razvija i unapređuje saradnju sa evropskim parlamentom, parlamentima zemalja članica, parlamentima zemalja kandidata za Evropsku uniju, kao i parlamentima zemalja uključenih u proces stabilizacije i pridruživanja. Obavezu da aktivno doprinosi afirmaciji evropskih vrednosti kroz upoznavanje naše javnosti sa značajem ulaska naše zemlje u EU, odnosno pridruživanja evropskoj porodici slobodnih naroda i naprednih država. Dame i gospodo, otprilike ovo je tekst rezolucije koji se meni dopada. Delimično sam intervenisao na postojećem tekstu, smatrajući da su neke stvari suvišne i da nema potrebe da stoje. Slažem se da je pominjanje Partnerstva za mir bilo nepotrebno, i to ne zbog toga što mi nećemo u partnerstvo, jer to nije predmet ove rezolucije. Možemo doneti drugu rezoluciju u kojoj ćemo izneti svoj rezolutan stav da uđemo u Partnerstvo za mir kao predvorje NATO pakta. Inače, i Putinova Rusija je članica Partnerstva za mir i tu nema prosto problema kada je u pitanju određeni odnos prema rezoluciji. Možemo da prihvatamo ideju pridruživanja, a da ne prihvatamo tekst rezolucije. U tom slučaju mi kažemo, prihvatamo ideju i predlažemo ovakav tekst. Jedna poslanička grupa kaže deklarativno da se zalaže za pridruživanje, ali ne nudi rešenje, ne predlaže kakav bi to tekst rezolucije bio po meri i po njihovom ukusu. To bi bilo prosto dobro, bilo bi najbolje kada bi ova Skupština konsenzusom donela odluku o pridruživanju. Time bi se mi prosto i pred svetom deklarisali da nećemo da budemo evropske parije. Hoćemo da budemo u zajednici slobodnih evropskih država. Sada ću navesti stvari koje su stajale u prvobitnom tekstu, a koje će verovatno ostati. Naša poslanička grupa će podržati tekst rezolucije iz razloga što se oduvek zalagala za evropske integracije i asocijacije. Kažem, ovo što sam malopre pročitao je, i to sam bez uvoda saopštio, tekst koji bi se nama, ili da budem precizniji, meni dopao. U tački 3., recimo, stajao je ceo stav i nisam ga predvideo i ne predlažem i ne zalažem se da on bude integralni deo rezolucije koju će ova Skupština usvojiti. Njega ću pročitati, kaže, ukazuje na neophodnost što efikasnijeg rada zajedničkog organa državne zajednice Srbije i Crne Gore i formiranje svih neophodnih institucija i preduzimanje mera za jačanje saradnju sa EU. To je prosto ono što svet ne zanima šta ćemo da uradimo. Mi kažemo šta to nudimo svetu i kako se to preporučujemo. Kako stvari stoje, nećemo biti zadnja zemlja u Evropi koja će ući u Evropsku uniju. Otprilike, zadnja će ući Mongolija, Ukrajina i Belorusija, ako uopšte uđu. Moguće je da uđemopre njih, ako proces pridruživanja bude zaživeo i ako naše zalaganje bude ozbiljno i ukoliko naše zakonodavstvo bude takvo da se možemo preporučiti... (iz sale: Moldavija). Izvinjavam se, Moldavija, greška, zahvaljujem na poznavanju zavičajne geografije, znam da znate Belorusiju itd. Dakle, nemam više ništa značajno da kažem u pogledu ove rezolucije. Tekst rezolucije podržavamo uz određene izmene, uz određeno stilsko peglanje. Moguće je da radna grupa može još jednom da sastavi i napravi tekst koji će biti u duhu rezolucija evropskih.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, jedno upozorenje, imate dva i po minuta, toliko je ostalo.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da za ovih dva i po minuta razjasnim stav SPS-a u odnosu na Partnerstvo za mir još jednom, kako ne bi bilo nesporazuma s tim u vezi. Partnerstvo za mir je politički program, vojni program NATO-a. Svi koji pristupe Partnerstvu za mir svoje međusobne odnose regulišu bilateralnim ugovorima. Ništa se ne podrazumeva time kada postajete član Partnerstva za mir ukoliko sa bilo kojom članicom želite da izgradite posebne odnose, to morate da rešite na način, a da se pri tom dve članice slože o istim pitanjima. Nije dobro da nam se podmeće. Imamo jasan stav prema Evropskoj uniji i jasan stav prema evroatlantskim integracijama. Ne treba niko da nam zamera s tim u vezi, zato što prosto nemamo ničiji mandat ni da se odreknemo prava na ratnu štetu, ni da bezuslovno pristanemo da Srbija i Crna Gorapostanu članice NATO pakta. Ne treba niko da nam zamera zbog toga. Mi svoj račun o tome polažemo svojim biračima. Ne treba niko da brine za ono što mi ovde govorimo. Mi jedino brinemo kada ovde govorimo o onome šta o tome misle oni zbog čijih glasova smo ovde, i mislimo o onima čije glasove želimo da dobijemo i da ponovo mi ili neki drugi u ime naše stranke budu ovde. Ne treba da se podiže temperatura s tim u vezi. SPS još jednom insistira da se na pitanju za koje postoji politički konsenzus među političkim strankama ne prave veštačke razlike i ne pravi jaz koji faktički ne postoji i da nam se u rezoluciji, a o tome ćemo govoriti kada dođu amandmani, da nas ne teraju da se o rezoluciji izjašnjavamo u pitanjimakojima u rezoluciji nije mesto i koja, po našem shvatanju, u stvari nanose štetu državi Srbiji i narodu Srbije i građanima Srbije. Dakle, to je pitanje. Naš stav je legitiman. Kada ga iznosimo, mi znamo šta dobijamo, a šta rizikujemo, ali u svakom slučaju je čist i jasan politički stav, odluka 6. kongresa SPS-a jeste da prihvata ulazak Srbije u Evropsku uniju. Mi nemamo nikakvu muku sa tim u vezi, ali mi imamo stav u vezi sa tim da nećemo i ne možemo bezuslovno pristupati evroatlantskim integracijama, a da pri tom ne znamo da li to košta 30 ili 50 milijardi dolara državu Srbiju, šta se dešava sa štetom koja je načinjena tokom NATO agresije i sa čitavim nizom otvorenih pitanja koja se ne mogu prevazići drugačije osim konsenzusom svih političkih stranaka, svih političkih subjekata, a pre svega da građani Srbije od toga imaju apsolutnu korist. Političke stranke postoje zbog toga da se izražavaju različiti pristupi za rešavanje određenih pitanja i zato samo molimo da u potpuno mirnoj i legitimnoj atmosferi razgovaramo, i kada budu amandmani mi ćemo se truditi da zadobijemo poverenje ostalih kolega u parlamentu za dva amandmana koja smo podneli i da iz ovoga izađemo na način kako dolikuje parlamentu. Mislim da svako ima pravo na svoju argumentaciju i svako sa svojom argumentacijom može ili ne može da dobije poverenje onih koji o tome treba da se izjašnjavaju. Izvinjavam se za prekoračenje vremena.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Jedno objašnjenje koje želi da oko jučerašnje rasprave.
Povodom pogrešnog tumačenja, s obzirom da je pre podne ovde bilo odgovora i ja se zahvaljujem što sam dobio tekst rezolucije. Žao mi je što sam bio u pravu, jer ne volim da ovakva rezolucija bude usvojena za Srbiju i žao mi je što je teža nego rezolucija koja je usvojena kada smo dobijali sankcije. Nažalost, tačno je ono što sam rekao, da je šikaniranje reč koja je upotrebljena. Vi ćete mi reći - ne, nego uznemiravanje. Prevodilac u tekstu koji smo dobili od Skupštine Srbije kaže da se ta reč može tumačiti kao šikaniranje, zlostavljanje i uznemiravanje. Prema tome, to je slobodno tumačenje prevodioca. On je to napisao. Nije samo to, nego pod e) i pod f) kaže se – ''uzevši u obzir poslednjih godinu i po dana centralna i lokalna vlast nije osigurala poštovanje osnovnih ljudskih prava, uključujući i prava etničkih nacionalnih manjina u Vojvodini''. Gde ćete teže kvalifikacije? Ne volim što je tako, ali moramo prihvatiti da je tako i raspravljati o tome kako ta pitanja da rešimo i to je ustvari glavni doprinos približavanju Evropi i Evropskoj uniji, a ne to što ćemo deklarativno da se izjašnjavamo da hoćemo u Evropu.
Određujem pauzu od sat vremena. Nastavak u 15,00 časova. Sledeći govornik je Nikola Novaković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad, pretres 1. tačke dnevnog reda. Molim da pre početka rada utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da imamo kvorum. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, a neka se pripremi Dragoljub Stamenković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, evo već u četvrtoj sesiji raspravljamo o Predlogu rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji i čuli smo svakojake i različite i suvisle i obrazložene i neobrazložene stavove i različita mišljenja, a u pitanju je jedna sasvim pristojna, lepa rezolucija. Moram da vas podsetim samo na to da je rezolucija odluka koja ima isključivo politički karakter, tretira isključivo političko pitanje, tako da je jedan od prethodnih govornika, koji je nju okarakterisao kao deklaraciju prazne političke sadržine, bio blizu da pogodi. Rezolucija nije deklaracija, a lično, inače, ne vidim ni jednu jedinu reč ili deo rečenice koji bi trebalo izbaciti ili izmeniti. Prvo, ne mogu da se složim da tačkom u okviru prostoproširene rečenice nećemo deliti Srbiju, jer ta tačka, i izbacivši ostatak rečenice, ne znači ništa suštinski i ništa bitno u samoj rezoluciji ne menja. Pažljivo slušajući sve koji su govorili odavde prilično sam zbunjen jednim orkestriranim, nelogičnim krugom koji se kreće u, otprilike, granicama apsurda, kontradiktornosti, paradoksalnosti i u mojoj glavi je izazvao konfuziju, jer ne mogu da verujem da, iako smo se podelili, a ne bi trebalo oko ovoga, da smo svi za Evropu ali, otprilike, po nečijim mišljenjima bi trebalo da Evropa ispuni određene uslove kako bi se mi njima približili. Teško. A, onda sam, razmišljajući gde je suština toga "mi smo za, ali..." video o čemu se ovde ustvari radi. Nismo svi za Evropu. U to više niko ne može da me ubedi. Zašto? Evropska unija podstiče evropske narode da napuste uske i zatvorene nacionalizme. To je dobro. Protiv toga nije niko i za to smo, naravno, svi. Uzimam pravo da govorim čak i u tuđe ime. Ali, ulaskom u Evropu tj. pridruživanjem Evropskoj uniji mi se odričemo dela državnog suvereniteta, ili, tačnije rečeno, slabimo državni suverenitet, smatrajući da Evropa kod odlučivanja ne uzima u obzir različite nacionalne potrebe i interese. To nije tačno. Ta teorija je odavno napuštena uvođenjem načela supsidijarnosti, kao jednog od ključnih načela evropske legislative, a ono znači da sve ono što može da se uradi na nekom nižem nivou vlasti ne treba prenositi višim nivoima vlasti. To nije decentralizacija. To je samo jedno potpuno dispergovanje centara odlučivanja. To znači da sve ono što bilo koja članica Evropske unije ima i može da reguliše, čak i u regionalnom smislu, da se time Evropa baviti neće. Ali, postoji jedna druga stvar i tu je u suštini odgovor na sve one naše polemike i različitost u mišljenjima. Istorijski ujedinjeni nacionalni identiteti slabe. Dakle, ulaskom u Evropsku uniju slabi nacionalni identitet. Posledica toga je da ponegde i ponekad to može da dovede do neprijateljstava i nacionalističkog odgovora. E, tu je problem. Jer, u Evropi nacija igra ulogu onoliko koliko i Evropa igra ulogu jedne države. Tu se kriju i rešenja naših ogromnih problema, jer ulaskom u Evropu i postavljanjem tog nadnacionalnog mi ćemo jednostavno biti u prilici da stvarno, ozbiljno i na istom nivou učestvujemo u rešavanjima naših problema. Sve ostalo predstavlja politiku lažnih dilema, koja prazni život. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo, kao jedna od potpisnica Predloga rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji i u ime DS-a, ovih desetak minuta našeg zajedničkog vremena potrošiću na ocenu šta je to što su prepreke na putu pridruživanja i gde i kako postoji argumentacija da je ova rezolucija jedan od mehanizama za uklanjanje tih prepreka. Onaj ko se bavi matematikom, zna da za nekakve procese i decuu osnovnoj školi uče da bi se neka teorija dokazala ili da bi bila važeća, postoje neophodni, dovoljni i potrebni uslovi. Neophodan uslov za sve ono što su poslovi evropskih integracija za Srbiju, odnosno za Srbiju i Crnu Goru je Hag. Onoliko neprijatno koliko smo dugo ćutali o razlozima zašto je neko osumnjičen za zločine protiv čovečnosti i zašto neko ima optužnicu pred međunarodnim sudom u Hagu, onoliko dugo koliko smo smatrali da će Hag, pravde radi nestati sam od sebe ili se ugasiti u protestu, dakle, svih onih koji ga smatraju političkim sudom, a ne zaista međunarodnim sudom pravde za bivšu Jugoslaviju, onoliko dugo koliko smo smatrali da, ako većina naroda u Srbiji, podržavajući razne političke stranke ima pozitivan stav o Evropskoj uniji, čak i o partnerstvu za mir, ali ima izrazito negativan stav o Haškom tribunalu. Dakle, onoliko dugo vremena, koliko smo izgubili na te zablude, još toliko vremena će nam trebati ako ne shvatimo da je Hag neophodan uslov za evropske integracije. U suštini, naša današnja rasprava ne vodi se o onome o čemu su se rasprave pri usvajanju rezolucije vodile u Hrvatskoj, Sloveniji, Mađarskoj, Poljskoj i u Češkoj, a tamo su se uglavnom vodile oko standarda, oko zaposlenih, oko privatizacija, oko modela privatizacija, oko slobode govora, oko slobode medija, oko oslobađanja od ruskog načina uređivanja države. Dakle, tamo su se o tome vodile rasprave na početku devedesetih godina kada su te zemlje ušle u proces usvajanja rezolucije. Mi danas uglavnom pričamo o Hagu i o Kosovu i Metohiji kao dve teme koje tište ovo društvo. To ima i lošu i dobru stranu. Loša strana je što se tek sada, praktično, raspravom o ovoj rezoluciji otvara tema šta ćemo na kraju svi zajedno ako možemo da uradimo na uklanjanju te prepreke koja se zove Hag, a dobra strana je što sve drugo, čime su se druge zemlje bavile dugo godina, Srbija ima manje ili više obavljeno. Dokaz za poslednju tvrdnju su vam uporedno nivoi razvoja institucija, kontrola javnih finansija, ocena Zakona o privatizaciji, nivo korupcije, nivo sive ekonomije, sve ono što se meri u zemljama koje se menjaju, valja li, bolji smo i od Rumunije, od Bugarske, od Makedonije, i od Bosne i Hercegovine i od Albanije. Međutim, problem koji sam navela, dakle, Hag, biće prepreka za ono što svi zajedno zovemo podrškom evropskim integracijama. To i partnerstvo za mir spomenuto u jednom članu je najveća smetnja za postizanje političkog konsenzusa. Mi koji se dovoljno dugo bavimo politikom znamo da nije o tome reč, da je reč o interpretaciji činjenica, a ne o činjenicama samim. Dakle, veliki broj građana koji podržava jednu političku stranku ima pozitivan stav o Evropskoj uniji i ta stranka to zna, ali ima negativan stav o svemu ostalom. Druga politička stranka isto ima birače koji imaju pozitivan stav prema Evropskoj uniji, ali nema pozitivan stav prema partnerstvu za mir. Treća politička stranka ima raspolućeno biračko telo u pozitivnom i negativnom stavu i prema Evropskoj uniji i prema NATO-u i prema partnerstvu za mir. S obzirom da smo svi politički zanatlije, sami ćemo se prepoznati ko je ko u ovoj Skupštini. Nije naš posao, ako nećemo da idemo protiv volje onoga što misle i osećaju oni koji za nas glasaju. To mogu samo retki od nas, ako vide da je ponekad potrebna hrabrost, da se načini neki politički potez, politička odluka, koja je svima od koristi, nevidljiva danas ili nevidljiva za vikend, ali vidljiva u kratkom ili srednjem roku za celu državu. Dakle, ako nećemo da pokažemo hrabrost kao političari i da uđemo u sukob sa voljom onih koji su nas birali, hajde da ovde bar otvorimo temu, ako nećete da se spomene Hag, ako nećete da se spomene partnerstvo za mir, a šta hoćete? Ako nećete ništa drugo, sem rečenice - hoćemo u EU, onda nismo postigli apsolutno ništa, jedna politička stranka koja je tome sklona sa odobravanjem govori o rezoluciji koja ima jednu rečenicu - hoćemo u EU. Sada ću se vratiti na potreban i dovoljan uslov i ostavljam taj Hag kao neophodan uslov. Potrebni uslovi počinju ovom rezolucijom, dakle, potrebni uslovi su niz postupaka u institucijama kojima se slika politička odluka, politička rešenost, ali kojima se slika i birokratski put, a svaka zemlja koja se menja, prolazi tim putem evropskih integracija. Taj put počinje usvajanjem ove rezolucije. Kakve koristi imamo ako nismo napravili politički konsenzus ove rezolucije, da li iko ima koristi? Nema niko, čak ni oni birači, one stranke koji kažu - hoću rezoluciju sa rečenicom - hoću u EU i ništa više, ni kratkoročno, ni srednjoročno, ni dugoročno. Dakle, nema koristi za društvo. Zašto je ovo potreban uslov? Zato što iz ove rezolucije proističu političke odluke i političke posledice po sve institucije koje su u ovoj ili u onoj vezi sa Narodnom skupštinom Republike Srbije. To će obavezivati i Vladu. To će već na sledećem zasedanju obavezivati svakog ministra koji nam bude slao predlog zakona da ga razmatramo, da potpiše izjavu o usklađenosti odredaba tog zakona sa standardima Evropske unije. Da li pri tome smatrate da su ti standardi dobri ili se ne slažete sa njima, to više ne dovodite u pitanje. Rezolucija poput ove služi tome da shvatimo da demokratija nije da uvek sve stavljate pod pitanje, nego da nađete mehanizme kojima dajete odgovore na pitanja a društvo ih postavlja. Svima nama, ko god glasa za nas, društvo postavlja pitanje - kada ću da živim bolje, kada ću da se rešim Haga, kada mogu da očekujem 500 evra proseka, kada ćete da mi ukinete vize, kada ćete početi da radite u Skupštini, Vladi, svugde, nešto od čega ja vidim kao građanka, kao građanin da imam opipljive koristi. To je odgovor, to je pitanje za koje je potreban uslov i početak ova rezolucija. Ono što je dovoljan uslov, praktično, to je dobra vest kada je u pitanju teškoća sa Hagom, dakle, dobra vest je nivo institucija, a do kraja nedelje ćete dobiti već pomenuti izveštaj, odnosno rezoluciju parlamentarne skupštine Saveta Evrope gde su Srbija i Crna Gora dosta povoljno ocenjene u odnosu na nivo izgradnje institucija i u odnosu na sve ono što karakteriše zemlje koje se menjaju. To su dovoljni uslovi, jer bez toga ne možete. Na kraju, dilema oko toga šta čak, iako ispunimo neophodne uslove, a to je Hag, potrebne, to je ova rezolucija i realne političke svakodnevne odluke svih nas u politici i dovoljne uslove, dakle, nivo institucija, nivo servisiranja na lokalnoj samoupravi, nivo važenja primene onoga što donosimo kao zakone, šta ako tada nedostaje politička volja i odluka da je Srbija spremna da potpiše sporazum o asocijaciji, stabilizaciji, da pristupi listi zemalja kandidata, da je vreme da dobijemo upitnik koji kao država popunjavamo sa onoliko pitanja koliko Evropska unija smatra. Ovo je tačka gde ću se vratiti na početak i na neophodan uslov. Dakle, ceo taj proces, zakočen je onim što se procenjuje u Evropskoj uniji kao nedopustivo nizak nivo saradnja sa Haškim tribunalom. Ono što provejava iz rečenice koja samo glasi "Hoću u Evropu" je politička zabluda da se u Evropsku uniju stupa pod nekim našim uslovima. Kao što u rezolucijama koje se donose u evropskim parlamentima i u Skupštini Saveta Evrope nema pregovora, tako i sa Evropskom unijom, do trenutka dok ne postanete punopravni članovi, nema pregovora. Imate pregovora u periodu kada ste priznati da ste zemlja kandidat, do trenutka prijema. Tek kada stupite u Evropsku uniju, onda imate pravo pregovora. Daću vam, snage i emocija radi, jedan negativan primer. Mađarska, za vreme dok je stupala u hodu ka kandidaturi ka članstvu u Evropsku uniju, nije mogla da postavlja nikakve uslove o sopstvenom statusu. Onog trenutka kada je postala zemlja kandidat, počela je da koristi resurse te institucije, na način na koji to rade svi političari. Posledica vam je rezolucija koja je usvojena u Evropskom parlamentu 16-og, koja se odnosi ne samo na Srbiju, nego i na druge zemlje, jer je to politika Mađarske. Da li je to pravedno? Mislim da ćemo se svi složiti da, kada bi se složili da rezolucija glasi "Hoćemo u Evropsku uniju", a da druga rečenica bude "Nema pravde". To bi bila istina, zbog toga što se ovde i ne radi o pravdi, nego se radi o pravnim državama, radi se o pravilima u međunarodnom pravu, o međusobnom ugovornom odnosu i o pravnim državama. Razlika između pravde, o kojoj mi govorimo kada hoćemo da definišemo svoj put ka Evropskoj uniji, i pravne države, ume ponekad da bude ogromna. Naš zadatak, kao narodnih poslanika i poslanica u ovoj skupštini, bio bi da usvajajući ovu rezoluciju, ipak jednoglasno razumemo da naše zalaganje za pravnu državu, u koju stupamo i ovom rezolucijom, znači naknadno, i nakon ne bih procenjivala koliko vremena, i pravdu za neke od nas ili za sve nas koji živimo u Srbiji. U želji da ova rezolucija, osim što će biti usvojena, ostavi kao posledicu i činjenicu da je otvorena debata o važnim pitanjima u Skupštini, i sa željom da se ta debata nastavi među poslaničkim grupama, među uticajnim ljudima u medijima i javnosti, među ljudima iz stručne javnosti. Potpuno sam uverena da, ako neko ima dobre šanse i ako neko zaslužuje da se prečicama priključi grupi modernih evropskih naroda gde važe evropska pravila i igre, da je to onda Srbija. Biće mi veoma drago da sa vama delim uspomenu na to da je ovaj sastav Skupštine počeo tu utakmicu.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS su pretpostavljali da će predlog ovakve rezolucije doći na dnevni red na početku jesenjeg zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije. To sam zaključila iz jedne izjave koju je mnogo ranije nego što je ona usaglašena na ovakav način od strane predlagača, dala gospođica Milivojević, gostujući na prvom programu Televizije Crne Gore, na okruglom stolu, gde je govorila, kao predsednik nadležnog skupštinskog odbora, sa sagovornicima iz druge republike naše državne zajednice, o pitanjima koja se tiču pre svega odnosa Srbije i Crne Gore u ovako ustanovljenom uređenju po Povelji koja je stupila na snagu u februaru 2003. godine i o tek pristiglom izveštaju Evropske komisije. Imam ga ovde, nosi naslov ''Radni dokument komisije. Srbija i Crna Gora: izveštaj o stabilizaciji i pridruživanju za 2004. godinu''. Mnogo se govorilo o ovome ovih dana, i koleginica Pop-Lazić je bila u pravu kada je ovu rezoluciju i od strane ovakvog broja predlagača, a bez konsenzusa svih političkih činilaca u ovom parlamentu, naročito najveće političke stranke, što se tiče samog teksta rezolucije, namera predlagača i obaveza koje u njoj stoje, a koje mi ne možemo da prihvatimo, kada je rekla da je u pitanju jedan politički pamflet. Da je u pravu, govori i činjenica da rezolucija i njen tekst nisu ništa drugo nego zahtevi koji se nalaze u pomenutom izveštaju Komisije Evropske zajednice. Očigledno je da između nas i predlagača, kao i prethodnog govornika gospođe Čomić, mislim na nas srpske radikale, a rekla bih i velikog broja naroda koji se nalazi u teškoj ekonomskoj i socijalnoj situaciji, koji ne prihvata na nacionalnom polju takve političke poteze ni sadašnje aktuelne vlasti, pre svega Borisa Tadića, ni prethodne DOS-ovske vlasti, postoji zaista fundamentalna politička razlika. Ne zbog toga što mi srpski radikali nismo za evropske integracije. Naprotiv, mi to zagovaramo i od postojanja naše stranke i zbog činjenice da nam je to zaista potrebno, jer mi ne možemo na drugi način da težimo ka ekonomskom i privrednom oporavku, ne možemo da težimo na drugi način ka poboljšanju životnog standarda našeg društva, ali je činjenica da to ne može da se radi na ovakav način. Ako kažete da postoje određeni uslovi, a i sama gospođica Milivojević je juče rekla – znate, kad ste član neke organizacije, morate da prihvatite te uslove. To bi moglo da se prihvati samo ako nisu u pitanju ucene i jasno servirani nalozi šta treba da se radi. Ne može niko da prenebregne činjenicu da ova pomenuta komisija tesno sarađuje sa određenim strukturama u našoj zemlji i sa aktuelnom vladom, pretpostavljam i sa nadležnim skupštinskim odborom i zbog toga je ovo dala na uvid narodnim poslanicima, koliko se sećam, u maju ili junu mesecu. To je bilo tri meseca pošto je izabrana ovakva Koštuničina vlada, sa osvrtom na to šta je bilo prethodne tri godine, u periodu od 2000. do 2003. godine, kada su "reformatori" u ovoj istoj skupštini izglasali zakon glasanjem poslanika iz Soluna, izabrali guvernera "glasanjem" iz Bodruma, kroz izbacivanje poslanika, kroz nepoštovanje demokratskih prava i kroz nepostojanje legalne i legitimne skupštinske većine. Naravno, oni su za sve to dali svoje mišljenje, udarili packe prethodnoj DOS-ovskoj garnituri a bogami i upozorili Koštunicu i njegove koalicione partnere da moraju strogo da se drže onoga što su njihovi osvrti, njihove kritike i jasni stavovi po pojedinim pitanjima. Kada vi kažete da morate da prihvatite neka pravila, onda je to za vas verovatno tako, po sistemu uzmi ili ostavi, kako vam oni serviraju. Za nas su evropske integracije, ako se mi nešto pitamo, ako se pita najviše zakonodavno telo, ako se pitaju građani Srbije i ako ljudi koji su nosioci najviših organa vlasti postupaju u skladu sa odlukama, pre svega, Narodne skupštine Republike Srbije, samim tim i nadležnih odbora i ako govorite sve to u kontekstu, pa i ova rezolucija, što je meni više nego sumnjivo, opstanak državne zajednice Srbije i Crne Gore, koju ste vi zagovarali na ovakav način. Jer potpisnik tog sporazuma, pre svega Beogradskog, jeste Miroljub Labus, a zatim i Ustavne povelje, koja je stupila na snagu. Činjenica je da vi ne možete afirmativno da govorite o takvom procesu unapređenja naših odnosa sa zapadnom Evropom, a da nemate u vidu to da nas oni jasno uslovljavaju, pre svega, po pitanju Kosova i Metohije. U tom kontekstu je, i zbog takvih naloga, prekjučerašnji istup u 20,05 časova Borisa Tadića. Zbog toga smo pokrenuli inicijativu i apelujemo na savest i svest svih vas poslanika, i vas iz DS-a, da se pridružite toj našoj inicijativi. Ako je više vaših poslanika, pre svega mislim na poslanike DS-a,promovišući ovakav politički pamflet ovde reklo da je ono što Skupština Srbije izglasa, a sada je u pitanju nešto što se zove rezolucija, obavezujuće za sve nas, kao najviše zakonodavno telo mi time obavezujemo izvršnu vlast i predsednika Republike, kako ćete da ubedite građane, a naročito Srbe na Kosovu i Metohiji da je bilo šta što se u ovoj skupštini izglasa više obavezujuće za takvog predsednika Republike koji, verovatno uz opsežne razgovore i komunikaciju koju je imao sa Bušom, sa Karlom del Ponte, sa Solanom, izlazi pred građane Srbije prekjuče i poziva Srbe, potpuno nezaštićene, potpuno obespravljene, na okupiranom području naše južne pokrajine, da izađu na izbore. Ovde, u ovom izveštaju, dame i gospodo narodni poslanici, Komisije za evropske integracije, jasno se koriste neki termini koji, ne da nisu smešni, nego su žalosni. Kosovo i Metohija se uopšte ne spominju decidno u kontekstu Srbije, odnosno državne zajednice Srbije i Crne Gore. Pročitaću vam šta stoji na strani 20. pomenutog izveštaja. Oni kažu, sa svojim osvrtom - dodatno pitanje vezano je za Kosovo - ne kažu Kosovo i Metohija - na osnovu Rezolucije1244 SB, UNMIK se obavezao na primenu memoranduma o saglasnosti Pakta za stabilnost u februaru 2003. godine, uključujući zaključivanje sporazuma o slobodnoj trgovini sa zainteresovanim stranama u regionu. Dalje kažu - partneri u relevantnim radnim grupama, Paktu za stabilnost, primili su k znanju namere UNMIK-a kako bi se obezbedilo da ne bude praznina u prostoru slobodne trgovine u jugoistočnoj Evropi. Naravno, njihov ekonomski interes, naročito na ovom području je za njih takođe veoma važan, ali vi sa druge strane zaboravljate, ako želite put ka evropskim integracijama, koji je ekonomski interes Srbije. Da li će oni želeti da nas prime ili bilo ko sa nama da razgovara? Ako imamo ovakav Zakon o privatizaciji, ako imamo takav skandal koji se desio prošle nedelje sa kompanijom "Knjaz Miloš" sa drugim preduzećima, sa onakvom privatizacijom po tom istom zakonu i šećerana i cementara -sa kime da razgovara? Onda je lako reći - zakon nije dobar, mi ćemo to da preispitamo, da se umire radnici, da se pojavi predsednik države, potpredsednik Vlade. Resornog ministra nemate. Kako ćete da ubedite njih, a čitavo jedno poglavlje govori o tome koliki nam je budžetski deficit koji ste, navodno, uspeli da smanjite. Videćemo kako ćete uspeti da iskotrljate do kraja ove godine. Idete na to da smanjujete javnu potrošnju, ali se po raskalašnom ponašanju pojedinih ministara to ne vidi. Već je prošlo dosta vremena od kako je ustanovljena nova Vlada. Kako ćete da ih ubedite da će proces proizvodnje da se pokrene, da će da se smanji nezaposlenost, kada je Slovenija, vama draga republika sa kojom imate odlične odnose, da vas podsetim na njihov akt secesije i na činjenicu da su ostali nekažnjeni zbog toga što je ubijeno 80 srpskih vojnika, spremila nekoliko stotina miliona evra da pokupuju sve što vredi ovde u Srbiji i onda ona da od toga izvlače maksimalni profit. Na primer, to možete da vidite u mešetarenju kod kompanije "Knjaz Miloš", kod "C marketa", kod svih preduzeća u našoj zemlji. Ako već govorite o evropskim integracijama, morate da budete svesni činjenica, a to niste spomenuli ni vi iz bivšeg DOS-a, ni iz aktuelnog od kada ste u ovoj skupštini i to nije spominjala ni prethodna, ni aktuelna vlast. Kakav je odnos naše zemlje na polju spoljnotrgovinske razmene i privredne saradnje sa Ruskom Federacijom? Da li je vama poznato koliki je spoljnotrgovinski suficit te zemlje? Da li vam je poznato koliko je ona uznapredovala proteklih nekoliko godina i kako stoji njihova privreda, kolike su im devizne rezerve? Da li vam je poznata činjenica da SRJ, naravno, to je kao međunarodno pravni priznati subjekt sada na sebe preuzela i ova aktuelna državna zajednica Srbije i Crne Gore, potpisala sa Ruskom Federacijom ugovor o slobodnoj trgovini odmah posle bombardovanja 1999. godine. Da libilo ko iz Vlade Republike Srbije i aktuelni premijer mogu da nam kažu koliko se to koristi i da nam objasne u kakvom je stanju naša proizvodnja i šta sve možemo da proizvedemo, a da izvezemo na široko i veliko rusko tržište? Niste vi za to zainteresovani iz prostog razloga što ste obuzeti svim ovim što treba da radite, a što je ovde jasno naznačeno. Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju, to je antisrpski Haški tribunal u kome se nalaze srpski junaci, a pre svega najveći srpski junak, predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj. Takođe je jedno pitanje kojim se juče bavila Parlamentarna skupština Saveta Evrope, što je gospođa Čomić spomenula, kroz donošenje jedne rezolucije koja ne da ne ide u prilog nama, kako je ona to htela ovde da predstavi, nije nas pohvalila nego nam je samo putokaz, odnosno njihov plan - šta dalje sa srpskim generalima i sa svima onima koji su branili državni i nacionalni interes. Moram da kažem da je ta ista Parlamentarna skupština Saveta Evrope čije je jesenje zasedanje otpočelo pre tri dana u Strazburu, u kome učestvuju i poslanici SRS, u delegaciji koju predvodi gospodin Tomislav Nikolić, juče izglasala još jednu rezoluciju u kojoj nam se udaraju packe zbog nedovoljno unapređenih demokratskih odnosa i poštovanja demokratskih prava u našoj zemlji. Ko je kriv za to? Srpski radikali ili vi iz bivšeg i aktuelnog DOS-a? Kakav je vaš odnos prema političkim neistomišljenicima? Kakav je odnos aktuelnog predsednika prema polovini biračkog tela, a to su svi oni ljudi koji glasaju za SRS? Odnos pojedinca koji predstavlja svoju političku stranku i koji je imao tri radna dana od kako je izabran, a u trećem radnom danu, ako može tako da se nazove njegovo preksinoćno obraćanje u 20,05 časova, on je naše napaćene sunarodnike pozvao da izađu na okupatorske izbore. Ništa za njega nije obavezujuće, tako ništa neće da bude obavezujuće ni za vas. Ako je takav predsednik Republike za koga ste vi glasali, a mi smo, i milion i po građana Srbije, imali bolje rešenje, pravog čoveka. Čoveka koji bi državnički mudro, kao što nastupa u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, mnogo bolje i mnogo brže mogao da nas integriše u Evropu. Vi ste izabrali Borisa Tadića i sada ćete i vi i on morati da snosite konsekvence zbog takvih vaših poteza. On se ponaša gore nego ona šačica samoproklamovanih predstavnika Srba na Kosovu i Metohiji koje plaćaju okupatori. Ide čak i korak dalje i u svom obraćaju i u svojoj servilnosti. Znate, u ono vreme čelično-komunističkog doba u istočno-evropskim zemljama, lideri ili liderčići tih komunističkih zemalja nisu Brežnjevu pisali onako snishodljiva pisma, kao što se Boris Tadić obratio Džordžu Bušu pre petnaestak dana. O čemu mi onda govorimo? Ko štiti srpske, nacionalne i državne interes? Ne samo Srba, nego svih predstavnika pripadnika nacionalnih manjina u našoj zemlji. Da vas vratim opet na ono što je gorući problem za svakoga ko hoće normalno da razmišlja i za svakoga ko misli o budućnosti sve naše dece i svih generacija koje trebaju da se školuju u ovoj zemlji, da osnuju porodice i da žive, šta oni kažu kada je u pitanju Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju. Kažu - Srbija i Crna Gora još uvek nije ispunila svoje međunarodne obaveze u vezi sa saradnjom sa Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju. Izveštaj SB UN iz oktobra 2003. godine od strane glavnog tužioca za saradnju okarakterisao ju je kao tešku i veoma ispolitizovanu. Celokupna situacija i politička nestabilnost i takav odnos prema stranci koja je u opoziciji, a koja ima gotovo polovinu biračkog tela, što su pokazali i završeni lokalni izbori, tu celu politizaciju preko Borisa Tadića i preko svih vas koji želite da slušate, takve naloge vrši Karla del Ponte i njoj slični, svi oni koji ne žele ništa dobro ni Srbiji ni srpskom narodu. Nije to nikakva teorija zavere. Ovde su jasno precizirani uslovi. Ovo su ucene. Ovo nisu uslovi za normalnu državu i za ljude koji žele ekonomski prosperitet, napredak u svakom pogledu za sebe i za svoj narod. Ovo su uslovi koji će skupo da vas koštaju, pre svega vas iz DSS, koji prihvatate da budete takvi činioci u ovakvoj Vladi, koji niste imali sluha da se u decembru mesecu, sa početkom ove godine, okrenete tamo gde ste trebali da gledate. A da ste slušali savete Tomislava Nikolića, i vi i vaš Vojislav Koštunica, ne bi vam se toliko urušila stranka. Da ste slušali naše savete ne bi se desilo da isti čovek samo malo preobučen i navodno demokratski ulickan i našminkan Boris Tadić, koji je svoje pravo lice pokazao preksinoć, postigne takav uspeh koji nije uspeh za sve one koji žele ovoj državi i ovom narodu dobro, i ne bi se desilo da vas tako prešiša Demokratska stranka iz koje ste se izdvojili davne 1992. godine. Prema tome, dobićete repliku gospodine Aligrudiću, ove su nepobitne činjenice. S obzirom na to da aktuelna Vlada koju sada predvodi Vojislav Koštunica, koji kohabitira sa Borisom Tadićem, koji je pozvao Srbe da izađu na okupatorske izbore i oglušio se o tri rezolucije i o jednu deklaraciju bez obzira što je izglasana u prošlom sazivu Skupštine, ako nastavi ovako da vlada i ako nastavi ovako da se oglušuje o sve ono na šta vas upozorava SRS neće da bude dobro. Mene baš briga što će vaša stranka da propadne i što ćete vi da na sledećim izborima dobijete 3 ili 4% glasova ako tako nastavite da se ponašate, ako se Srbiji i srpskom narodu desi nešto još gore i gore. Nama srpskim radikalima je cilj da uvek državne interese stavimo iznad stranačkih. Mi smo to uradili kada je u ovoj skupštini u vreme našeg najljućeg obračuna sa 176 poslanika DOS-a bila na dnevnom redu deklaracija o tzv. Hakerupovim ustavnim okvirima, a koji je postao kasnije šiptarski ustav, a koji je dao legitimitet šiptarskim terorističkim vlastodršcima, njihovim teroristima, i koji je onemogućio da 1600 porodica sazna gde su njihovi najmiliji. Posle toga ste pozvali Srbe na okupatorske izbore. Jednom dali legitimitet šiptarskim vlastima. Pa što se onda ljutite što vam i Rugova i Tači i Haradinaj dele packe preko ovih iz tzv. međunarodne zajednice. Jednom ste pristali na te njihove i takve uslove, a oni sada od vas traže da to isto uradite. Boris Tadić bio je maksimalno servilan, to je radio bez problema, to je njegova politika, i to je razlika između nas i njega i onda i sada, a mislim na njegove predstavnike. Vi koji ste ovde glasali za rezoluciju, koji ste sa SRS-om i sa našim predstavnikom vodili razgovore o tome da nam je potreban konsenzus, da nam je potrebno da imamo i da podržimo, a znate da smo sa malom zadrškom uradili Vladin program za zaštitu našeg stanovništva na Kosovu i Metohiji, niste bili spremni da se koliko juče izjasnite o tome da se, ako treba,prekine ova sednica i da to energično tražite, na kojoj se govori o pamfletu, a uslovi pravi i ucene su u ovom dokumentu. I da odmah krenemo kao ozbiljni ljudi sa svešću o tome u kakvoj se situaciji nalazi narod na Kosovu i Metohiji i kakva nas budućnost čeka, da raspravljamo o mogućnosti da dve trećine poslanika opozove Borisa Tadića, odnosno da samim tim stvorimo uslove da to narod uradi na referendumu. Koristim mogućnost, ma koliko vi sada bili možda spokojni i mirni bez dizanja tenzija, ali zbog činjenice da nam se dobro ništa ne piše zbog ovakvih uslovljavanja, da pozovem sve vas poslanike, predstavnike svih političkih stranaka da se pridružite našoj inicijativi i da se Boris Tadić opozove sa mesta predsednika Republike zbog toga što je on postupio protivno važećem Ustavu. Zbog toga što iako izglasate ovu rezoluciju, opet ponavljam, mi nismo protiv evropskih integracija, ali smo protiv svakih vrsta ucena, i da onda jednom za svagda svakome ko bude bio izabran na bilo koju visoku državnu funkciju stavite do znanja da ono što ova skupština i narodni predstavnici izglasaju mora da bude obavezujuća za sve. Nemate vi, gospodo, a sada se i na kraju vama obraćam iz DSS-a, uopšte razloga da se ljutite ni zbog ovoga što sam vam ja rekla, a ni bilo koji predstavnik SRS-a. Viznate, možda ste duboko svesni toga, ali ne želite da priznate, ili ne želite da se suočite sa tim, možda zbog nedostatka hrabrosti, možda zbog nekih ucena kojima ste izloženi, da je put koji zagovara SRS jedini ispravan put. A da smo mi u pravu, potvrđuju nam od izbora do izbora građani. Kakva je satisfakcija za jednu političku stranku da dobije toliko poverenje birača ako nestane državau kojoj ti građani treba da žive i uživaju sva demokratska prava i ako onane bude mogla da radi i da sama odlučuje. Razmislite o tome i apelujte na vaše predstavnike i na predsednike vaših stranaka da se spasi ono što se spasiti može, jer zaista je poslednji trenutak da odgovorni ljudi nešto urade kako bi nam bilo bolje. Hvala.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Bila je pomenuta DSS od moje prethodnice, koja je imala izlaganje veoma vatreno, i koje je štektalo kao mitraljez ali sa ćorcima. Dakle, ono što je ovde bilo rečeno je krajnje nekorektno, zato što se DSS od početka zalagala za konsenzus i dijalog političkih stranaka o bitnim državnim pitanjima. Danas nemamo sluha da postignemo konsenzus oko važnih pitanja, a zaboravili smo da tema današnje rasprave nije ono o čemu ste vi govorili, nego da je tema današnje rasprave rezolucija koja je na dnevnom redu, kojoj se zamera, sa jedne strane, da je pamflet, a sa druge strane da sadrži nekakve izraze ili termine koji nisu adekvatni, pa zbog toga ne može da se glasa. Sve to prihvatam. Ne moramo svi biti evropejci niti evrofobičari, ali u svakom slučaju moramo imati dogovor oko nekih ključnih društvenih pitanja. Ne možemo postići dogovor sa ovakvim dijalogom koji je maločas vođen. Ovo doživljavam kao dijalog, jer vi ste se nama obraćali i imamo pravo da odgovorimo. Jednostavno, DSS se od početka trudila da postigne takvu vrstu dijaloga sa svima u ovoj Skupštini. Pokušala je to da čini, i čini i dalje, i neće prestati sa naporima da to čini i sa SRS-om kao i sa drugim političkim strankama u ovom parlamentu. Krajnje je nekorektno da se govori u ovom kontekstu o onome što je Boris Tadić uradio pre dva dana, i da se to povezuje sa Vojislavom Koštunicom i sa DSS-om. Vi ste veoma jasno čuli kakav je stav Vojislava Koštunice po pitanju izlaska na ove izbore. Čuli ste da je Vlada Republike Srbije procenila kao organ, a to joj je ova skupština dala za pravo, da nisu ispunjeni uslovi za izlazak na te izbore i da zbog toga ne može pozvati građane Srbije na te izbore i građane Kosova i Metohije da na tim izborima učestvuju. Prema tome, to je jasan stav ovog parlamenta. Oko tog stava smo ovde postigli konsenzus i nemojte da ono, oko čega smo napravili dogovor u ovom parlamentu i oko čega ćemo se truditi da dalje postižemo dogovor, rušite na ovaj način. To nije korektno i vaše izjave nisu korektne gospođo Jovanović. Prema tome, morao sam da se javim i da vam repliciram, jer je ono kako ste vi maločas govorili krajnje nekorektno i krajnje netačno što se tiče DSS-a.
Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, po Poslovniku.
Član 100. stav 2. Poslanici su dužni da se obraćaju sa uvažavanjem drugim narodnim poslanicima. Evo, već dva dana slušam kao jedan od predlagača ovog dokumenta, a mislim da je sada prevršilo svaku meru, od prethodne govornice da su predlagači i oni koji su radili na ovom tekstu koristili smešne i žalosne termine, da su u ovu rezoluciju ugradili samo ono što se tražilo iz izveštaja Evropske komisije za prethodnu godinu. Sa naročitim zadovoljstvom moram da vam kažem da je Odbor za evropske integracije pozvao ambasadora Džefri Bareta da se obrati poslanicima Narodne skupštine i da lično prezentuje taj izveštaj. Ono što u tom izveštaju piše možda boli, ali to je onako kako to oni vide. Drugo, ne prihvatam da smo mi samo strani poslušnici, koji su, eto, zarad nekog izveštaja ubacili to u ovu rezoluciju, jer taj izveštajnema nikakve veze sa početkom rada na ovom tekstu rezolucije o pridruživanju EU. Prema tome, istine radi i javnosti radi, Odbor za evropske integracije, a čiji sam član, i radna grupa, čiji sam član, više puta je insistirala i pozivala članove Radikalne stranke da uzmu učešće u sastavu te radne grupe.Jednostavno to niste prihvatili. Ono što sada dva dana slušamo za govornicom je ogoljena demagogija kojanema ama baš nikakve veze sa tekstom koji se pojavljuje pred Narodnom skupštinom Republike Srbije. Ako imate bilo kakve zamerke, da li je to pogrešna formulacija pitanje ispunjavanja međunarodnih obaveza u vezi sa Hagom, da li je to pitanje regionalne saradnje, da li je to pitanje, a što smo mogli da čujemo i od članova SPS-a, vezanoza Partnerstvo za mir? Onda nam kažite konkretno – nećemo glasati za ovu rezoluciju zbog toga i toga. Nemojte da mešate babe i žabe i da koristite ovu govornicu zarad političkog trenutka koji smo imali ovih dana. Znači, nemojte da iznosite političke stavove samo zarad zloupotreba ove govornice. Govorite malo i o ovoj rezoluciji. Prema tome, ova i ovakva rezolucija koja je samo prvi korak na putu ka pridruživanju Evropskoj uniji je ovakva kakva jeste. Data je narodnim poslanicima na usvajanje. Ja vas pozivam da glasate za nju. Kada budete imali većinu u ovom parlamentu izglasajte neku drugu rezoluciju, neka bude bolja ili gora od ove kakva je jeste. Ovakve rezolucije ili slične rezolucije imaju sve zemlje u okruženju. Ovo je politički akt par ekselans (par excellence) koji je potreban ovom parlamentu ovakvog sastava kakav jeste. Zato vas pozivam da napravimo što širi konsenzus oko ovakvog teksta ili ako vi imate neki bolji tekst dajte taj bolji tekst, da vidimo kakav je taj bolji tekst.
Gospođica Jovanović, replika na izlaganje Vojkana Tomića.
Gospodine Tomiću, ne može da bude demagogija ono što priča jedna, doduše najveća opoziciona stranka koja ima 50% biračkog tela, nego ono što radi aktuelna vlada. Ovo što ste stavili u tekst ove rezolucije je u najmanju ruku sramno. Pogledajte šta stoji kada su u pitanju Srbi optuženi pred tzv. Međunarodnim sudom za ratne zločine. Da li je vama jasno u kakvoj se situaciji nalaze i kako se tretiraju Srbi koji su se dobrovoljno predali, kakva im je garancija i kakvu pomoć je dala aktuelna vlada, a da ne govorimo o onoj prethodnoj DOS-ovskoj i o činjenici da je ovde bez trunke srama danas izašao bivši ministar inostranih poslova, onaj koji je vukao za rukav Karlu del Ponte da napiše optužnicu protiv predsednika naše stranke prof. dr Vojislava Šešelja. Da glasa neko od predstavnika SRS-a za rezoluciju u kojoj stoji – za ispunjenje svih međunarodnih obaveza Republike Srbije, i koja odlučno podržava stav da se sva lica osumnjičena za zločine počinjene tokom oružanih sukoba u periodu od 1991. do 2000. godine na teritoriji bivše SFRJ privedu pravdi u skladu sa pozitivno-pravnim propisima i međunarodnim obavezama. Vaše obaveze i vaša jednostrana saradnja sa Karlom del Ponte nije obaveza ni jednog srpskog patriote, ni jednog srpskog radikala. Od onog trenutka kada je predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj, koga je ispratilo 100.000 ljudi na beogradskim ulicama, pošao u antisrpski Haški tribunal, gde je bio potpuno izolovan šest meseci protivno svim međunarodnim pravima, standardima i poveljama, on je rekao da nijedan srpski vojnik, nijedan srpski general više ne treba da ide tamo. On će, budite sigurni, bez obzira na to što ga tamo utamničenog drže godinu i osam meseci, odbraniti interes svakog Srbina, srpskog naroda i srpske države, vratiće se hvala Bogu živ i zdrav ovde, a dotle će već naveliko da vladaju srpski radikali na svim nivoima vlasti. Taj trend ne može da se zaustavi. Kada već govorite o tome šta ste radili i gde ste bili gospodine Tomiću, bolje bi bilo da podnesete taj izveštaj o vašem radu vašoj Narodnoj demokratskoj stranci i vašem Vuksanoviću koji je dobio celih 1,5% na izborima za gradonačelnika.
Nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, a neka se pripremi Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da na početku ove diskusije o Predlogu rezolucije o pridruživanju Evropskoj uniji istaknem značaj činjenice da se pred Narodnom skupštinom Republike Srbije raspravlja o pridruživanju Srbije Evropskoj uniji. Imali smo u prethodnom periodu situaciju da se kroz radnu grupu, kroz unapređeni stalni dijalog na nivou administrativnih organa Republike Srbije i predstavnika evropske administracije raspravlja o pitanjima o pridruživanju Evropskoj uniji, merama koje je potrebno da učini državna zajednica i Republika Srbija. Upravo činjenica da se posle donošenja Ustavne povelje državne zajednice Srbije i Crne Gore veliki deo oblasti kojima je potrebno usaglašavanje i implementacija prava Evropske unije našao u nadležnosti Republike Srbije, ukazuje na značaj i na činjenicu da je potrebno pred najvišim i najvažnijim organom kao što je Narodna skupština raspraviti o ovom strateškom pitanju i budućnosti naše Republike. Predlogom ove rezolucije Narodna skupština dobija aktivnu ulogu. Prvi put dobija aktivnu ulogu kada je u pitanju opredeljenje naše države. Upravo je u tom smislu potrebno podržati ovu raspravu bez obzira na to na koji način se posmatra put evropskih integracija. Bez obzira na činjenicu što, nažalost, predložena rezolucija neće biti usvojena jednoglasno, mislim da je kvalitet diskusije koja je vođena juče i danas pred Narodnom skupštinom upravo to što su sve poslaničke grupe, sve političke stranke u ovom parlamentu jasno poslale poruku i izrazile svoj stav da jesu za evropske integracije. Uglavnom su se složile sa činjenicom da je potrebno da se prihvati i kasnije primeni komunitarno pravo Evropske unije. Mislim da je to najvažniji zadatak koji u narednom periodu stoji pred Narodnom skupštinom i pred svima nama kao narodnim poslanicima. Oko tog pitanja, oko činjenice na koji način da sve ono što čini tekovinu evropskog prava ugradimo u naše nacionalno zakonodavstvo, itime evropske vrednosti, može nas objediniti i povesti ka konačnom konsenzusu, možda nekom budućem dokumentu i tekstu neke rezolucije oko koga ćemo se svi zajedno složiti. Opet ponavljam, mislim da jeste ponuđeni tekst, ovaj sada o kojem raspravljamo, takav da bi sve političke stranke za njega morale glasati. Naravno, za žaljenje jeste to što prethodnih godina nije pokušano da se uspostavi politički konsenzus oko jednog pitanja, bez obzira na činjenicu da se o evropskim integracijama vodilo dosta razgovora kroz radnu grupu i kroz unapređeni stalni dijalog, raspravljalo o merama koje su potrebne da Srbija preduzme. Ali pred Narodnom skupštinom nije pokušan konsenzus i mislim da je ovaj saziv Skupštine u tom smislu učinio veliki napredak i da je ovo jedan prvi korak ka tom političkom konsenzusu i oko dogovora oko generalnog kursa budućeg razvoja Srbije. Naravno da ta priča o evropskim integracijama ne ostane samo na nivou deklaracije, nego da se pristupi jednom ozbiljnom i operativnom poslu potrebno je sagledati u kakvom stanju se nalaze naše institucije, naš politički i pravni sistem, a gledano iz lupe kopenhagenških kriterijuma ili onog 31 uslova koji su pobrojani u tzv. "Beloj knjizi" kada je u pitanju usaglašavanje sa unutrašnjim tržištem Evropske unije. Ne može se reći da u prethodnom periodu nije po tom pitanju činjeno ništa. Baš u ovo sazivu Narodne skupštine usvojeni su neki zakoni koji u dobroj meri ispunjavaju deo uslova koji se traži od države koja želi da se priključi Evropskoj uniji kada je u pitanju taj 31 uslov. Bilo koju oblast da uzmemo, ako uzmemo činjenicu javnih službi, mi smo imali situaciju da je usvojen Zakon o javnim nabavkama, da je upravo u ovom sazivu Narodne skupštine taj zakon popravljen, da je popravljen u delu koji se odnosi na pritužbe o procesu javnih nabavki. U tom delu je zadovoljen onaj deo koji se traži - da konkurentnost pri dobijanju javnih poslova bude jedno od opredeljenja, a da ne govorim kada je u pitanju kompanijsko pravo da je donet Zakon o privrednim registrima, o Agenciji za privredne registre, a u pripremi je i Zakon o privrednim društvima. Donet je Zakon o stečajnom postupku. Donet je novi Zakon o osiguranju, kao i niz drugih zakona koji su usetu propisa čije je donošenje traženo da bi se ispunili ti uslovi, donet je u ovom sazivu parlamenta. Naravno, da bi se u potpunosti uspostavila dinamika celog toka pridruživanja, koja ne može da bude nagla, ne možemo kompletno komunitarno pravo da prihvatimo, jer stanje u našem društvu, stanje u našem političkom sistemu nije takvo da može da ga prihvati, pa je potrebno ono što se traži ovim predlogom rezolucije, a to je donošenje nacionalne strategije za pridruživanje Srbije i Crne Gore Evropskoj uniji. Upravo će se kroz tu nacionalnu strategiju videti ta dinamika donošenja propisa i usaglašavanje i harmonizacija sa komunitarnim pravom, kako bi naša privreda, koja je u teškoj situaciji, uspela da izdrži i da se prilagodi tom stepenu liberalizacije i tim ekonomskim slobodama. Ovde su spomenute tačno četiri ekonomske slobode, kojima mora da se prilagodi da bi mogla da opstane. Kada su u pitanju kriterijumi, imamo situaciju da onaj osnovni uslov, koji se njima traži, politički i pravni, koji nismo uspeli da ispunimo, a prilika je da se u narednom periodu oko toga, kada već svi jesmo za evropske integracije, postigne konsenzus, jeste donošenje novog ustava Srbije. Upravo novi ustav Srbije treba da bude ne samo to što ćemo se oko njega svi okupiti i zajedno ga doneti, nego izvor svih pravnih normi, novih pravnih normi, novih stabilnih institucija, koje će efikasno da rešavaju o pravima, obavezama i odgovornostima i koji će zadovoljiti te kriterijume. Kada je u pitanju kriterijum koji se odnosi na tržište i stanje naše privrede, tu je situacija mnogo složenija, jer ti kriterijumi traže da naša preduzeća izdrže pritisak konkurentnosti, kada jednog dana budu deo jedinstvenog tržišta Evropske unije. Bojim se da je pitanje konkurencije jedno od najvažnijih pitanja, koje se tiče naše privrede, i na tom polju je neophodno mnogo toga uraditi. Naša preduzeća, pored toga što imaju loš menadžment, što su nekonkurentna i u cenama i u kvalitetu, što nemaju dovoljne razvojne programe, opterećena su velikim socijalnim problemima, nisu ozbiljno pristupila pitanju jačanja svoje konkurentnosti i marketinga. U prethodnom periodu je nešto učinjeno kada je u pitanju jačanje konkurentnosti naše privrede, ali to je jedan od prioriteta koji se mora u narednom periodu učiniti. Činjenica da mi ovom rezolucijom donosimo jasnu odluku da prioritet u radu Narodne skupštine u narednom periodu bude usaglašavanje naših propisa sa propisima Evropske unije,izgradnja institucija koje su kompatibilne sa onim što se traži od nas i uvođenje takvih procedura kojima će se postići efikasnost u donošenju propisa, a i obavezujemo Vladu Republike Srbije da izradi nacionalnu strategiju za to, jeste nešto što ovu narodnu skupštinu stavlja u centar pažnje kada su u pitanju evropske integracije i povećava odgovornost svih nas i prema građanima koji zaista u velikoj meri žele da Srbija jednog dana postane deo Evropske unije, a i da pojačaju kontrolni mehanizam prema Vladi Republike Srbije. U tom smislu narodni poslanici DSS-a, koji će glasati za ovu rezoluciju, uzeće veoma aktivno učešće u narednom periodu, posle usvajanja ove rezolucije, u postupku usaglašavanja našeg prava sa komunitarim pravom Evropske unije i time doprineti da se proces integracija poboljša i ubrza i da jednog dana Srbija postane i ostvari svoj cilj koji je zacrtan Ustavnom poveljom,da postane deo Evropske unije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi Goran Jakšić.
Smatram da je dobro što je ova tačka uvršćena u dnevni red, jer je krajnje vreme da javnost u Srbiji dođe u situaciju da primeti, možda malu, a možda i onu suštinsku razliku u političkim stavovima između političkih stranaka, a ta razlika je potrebna, odnosno potrebno je da se utvrdi ta razlika da bi se videlo na kojoj strani se nalaze iluzije, a na kojoj strani se nalaze činjenice i realno sagledavanje našeg položaja, naše perspektive i naše budućnosti. Zbunjujuće deluje za javnost kada predstavnici onih političkih stranaka, koji podržavaju ovakvu rezoluciju, u ovom tekstu, pričaju i iznose stavove o Evropskoj uniji i tako prostiru jednu iluziju, jednu lažnu sliku o nečemu što nas čeka tu, samo preko puta, jedan korak je potreban, jer i ono što su napisali u ovom predlogu rezolucije je u suprotnosti ne samo sa evropskim standardima nego i sa osnovnim dokumentima Evropske unije, gde navodno žele da vode ovu republiku. Krenuću redom da analiziram Predlog ove rezolucije, ali moram na početku da iznesem stav da ova materija, na način kako je izneta u ovom predlogu, treba da bude deklaracija, deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije u kojoj se iznosi stav Republike Srbije kao države članice državne zajednice Srbije i Crne Gore. Bilo da je u pitanju neka druga forma, naziv ili oblik akta kojim se jasnije izražava to opredeljenje, to je ipak u nadležnosti Skupštine Srbije i Crne Gore. Neke formulacije u Predlogu rezolucije su u očiglednoj suprotnosti sa onim što ste napisali u Ustavnoj povelji. Ustavna povelja sadrži nekoliko teških propusta. Jedan od tih je što je u jednom članu data definicija puta i cilja kome državna zajednica teži. Državna zajednica nije ni konfederacija, ni federacija, ni savez, ona je u formalno-pravnom smislu - ništa, apsolutno ništa. Ako se krene ovom logikom koja je bila prisutna kod predlagača ove rezolucije, onda mora da se primeti da se u prvom stavu preambule kaže ''potvrđujući privrženost Republike Srbije izgradnji demokratskog društva''. Demokratsko društvo je termin koji koriste pojedini novinari, a u većini slučajeva neznalice. Demokratsko društvo republikanskog oblika je iznošenje istih pojmova na nekoliko načina. Očigledno je da onaj ko je pisao tekst ove rezolucije ne zna elementarne stvari. Ne zna šta je to oblik države; šta je to oblik društvenog uređenja; šta bi to moglo da bude obeležje spoljne politike neke države, ne zna šta je politička komponenta uređenja jedne države. Ne zna šta je oblik državnog uređenja, a ne zna ni šta bi mogao da bude motiv integrisanja neke države prema nekoj asocijaciji. Tako, ovaj tekst sadrži nešto što lingvista i čovek koji se malo razume u ove termine, koji se bavi spoljnom politikom, jednostavno može samo da pocepa, ili da kaže - molim vas, ovo je neuspeli politički pamflet. U tom maniru je sastavljen ovaj predlog dokumenta. On u stvari ništa ne znači. Skup nejasnih i protivrečnih pojmova, a to se potvrđuje, rasipanjem iluzija sa ove govornice o jednom jedinom putu bez alternative i još nekim drugim otrcanim floskulama koje slušamo već 15 godina na političkoj sceni Srbije. Vidite, u tom prvom stavu se kaže ''kao i izgradnji delotvornih državnih institucija''. Termin - institucija postoji u Ustavnoj povelji, da bi izrazio da to što su Veće ministara i ta ministarstva tamo, nisu ni državni organi, oni su srozani ispod tog nivoa, ali šta znači ovo - delotvorni? Toga nema, verovatno je neko, pretpostavljam, dobronameran mislio na unapređenje rada državnih organa i organizacija i recimo do postizanja nivoa koji je potreban za ravnopravno i punopravno pristupanje Evropskoj uniji. To bi bila jedna formulacija koja bi verovatno bila prihvatljiva za sve političke stranke koje su zastupljene u Narodnoj skupštini. Ovako, delotvornih državnih institucija, ja mislim da onaj ko je pisao, ne zna šta je napisao. U drugom stavu – ''potvrđujući punu opredeljenost Republike Srbije za sprovođenje Ustavne povelje''. Molim vas, na ovaj način mi kažemo, kao ne verujemo u Ustavnu povelju državne zajednice, pa moramo da se zaklinjemo ponovo da ćemo biti opredeljeni. Juče je bio potpredsednik Vlade koji je u vreme usvajanja Beogradskog sporazuma, to je ono kada je Solana zavrtao ruke, potpisao Beogradski sporazum i dva minuta posle postavljenog potpisa pred TV kamerama rekao, ja ne znam šta sam ovo potpisa. Dakle, svi su počeli posle da poništavaju taj dokument i kao rezultat poništavanja i inaćenja dobili smo Ustavnu povelju koja je ništa. Sada se predlagači ovog akta zalažu da nas ubede da treba ponovo da se zakunemo da ćemo da primenjujemo Ustavnu povelju. To verovatno ne sme da stoji u jednom dokumentu, ali ovo – ''odlučno zalaganje i za izgradnju funkcionalne državne zajednice'', u kom smislu je upotrebljena reč - funkcionalne? Da li u smislu da državna zajednica treba da dobije neke funkcije, da su male ove funkcije koje postoje uređene Ustavnom poveljom, da li ovo treba da znači da napokon državna zajednica počinje da ispunjava svoje obaveze po Ustavnoj povelji ili možda znači nešto treće? Znači, predlagač nas dovodi u jednu situaciju, to je jedna iluzija, jedna floskula, verovatno se čitalo u nekom dokumentu Evropske unije, pa onda malo odavde, malo odande, pa miks i taj miks je ništa. U trećem stavu kaže se ''uzimajući kao polaznu osnovu jasno izraženo opredeljene građana Srbije''. Dakle, jasno opredeljenje građana Srbije se manifestuje na nekom referendumu, jer je to samo jasno. Ono opredeljenje građana Srbije koje dolazi preko stavova političkih stranaka za koje su građani glasali je posebno, pa ne može biti jasno. Ali ako se ima u vidu da zbog nepoštovanja izborne volje građana mi nemamo Vladu koja odražava izbornu volju građana, onda zašto nas čudi da su građani potpuno svesni da njihov glas u političkom životu Srbije ništa ne znači, pa jednostavno tiho bojkotuju izbore, pa verovatno na sledećim izborima možda neće ni 80% građana da izađe na izbore, pa kako će onda neko na bazi 20% birača koji su izašli da kaže - to je jasno opredeljenje građana. Dalje, u tom istom stavu se navodi ''ostvareni politički konsenzus o pristupanju Republike Srbije''. Vidite, čak se ne kaže državne zajednice, nego Republike Srbije. Zato sam na početku rekao da je ovo materija koja treba da se uredi deklaracijom kojom se izražava politički stav, ali uvek pri izražavanju tog političkog stava mora da se navede da kroz i preko državne zajednice, Republika Srbija izražava svoju spremnost. Toga nema ovde, a ovo su pretpostavljam radili ljudi koji su na neki način učestvovali u onoj kreaturi Ustavne povelje. Vidite, tu se kaže, ''političkim konsenzusom o pristupanju Republike Srbije''. Slažem se, postoji politički konsenzus, skoro sve političke stranke jesu za to približavanje, ali da li na ovaj način, da li je ovo pravi put, da li ova formulacija strategije kojom treba da se ide prema Evropskoj uniji zaslužuje konsenzus? Ne zaslužuje, onda ne možete ovo da stavite. Kaže - kao nesporni strateški cilj. Cilj pojedinca i cilj nekog društva definiše se kao poslednja uporišna tačka ili granica do koje pojedinac ili grupa želi da dođe, da dostigne, da postigne to, dakle, strateški cilj je, pre svega sa gledišta reči strateški apsolutna zloupotreba jednog pojma kome nije mesto u ovakvom jednom dokumentu. Da ste rekli da je potreban plan, program sa jasnim merama, radnjama, kako da se ostvare ciljevi, a ciljevi su ti i ti, to bi bilo jasno, pa bi ljudi mogli da se opredele, a ovako iza reči ''strateški'', vi možete sve i svašta da stavite. Mi smo svedoci za protekle četiri godine da se sve i svašta stavlja iza reči - strateški. Ja ću da vas podsetim da su se u Saveznoj skupštini 2001. godine prilikom usvajanje nekih zakona kojim su se ratifikovali sporazumi između bilo koje asocijacije Evropske unije i naše države o finansijskoj pomoći, pojavljivali još gluplji pojmovi, ali onda u to vreme potpredsednik Vlade koji je vodio ekonomiju, kaže znate šta, to je problem prevoda. Molim vas, ovde nije problem prevoda, ovde se tačno zna koja grupa poslanika stoji, jer oni svi govore srpski kao maternji jezik. Znači, nije problem u prevodu, problem je neznanja ili da se kroz ovu formulaciju progura sve i svašta, pa sutra kada neko kaže, predložili ste taj predlog zakona, pa neko ospori, pa kaže, nije to nigde u Evropi tako regulisano. A onda neko kaže - mi smo glasali za rezoluciju, tu je pisalo to i to. Tu je ta zloupotreba koja je moguća zbog ovako loše upotrebljenih termina, da budem baš onako blag u ovoj kritici. U četvrtom stavu se kaže ''potvrđujući odlučnost Republike Srbije da ispuni obaveze preuzete'', pa se navode neki dokumenti, pa jedna država ukoliko nije član neke asocijacije, ona ne može da preuzme neku obavezu, njoj može ta obaveza da se nametne kao uslov. U tom smislu treba da pišete ova dokumenta. Dakle, imajući u vidu da je Evropska unija odlučila to i to, da je uslovila naš ulazak tim i tim uslovima, mi se opredeljujemo da ispunimo te i te uslove koji su navedeni. Ako to može da vam posluži kao neka pomoć kada pišete nešto, neka bude tako. U petom stavu navodi se ''ističući želju Republike Srbije da aktivno i svestrano doprinese naporima međunarodne zajednice''. Molim vas, koji su napori međunarodne zajednice i Evropske unije u uspostavljanju političke stabilnosti i trajnog mira u jugoistočnoj Evropi? Pre nekoliko meseci smo doneli dokument gde smo konstatovali da međunarodna zajednica ništa nije uradila kada je u pitanju Kosovo i Metohija, da je uradila sve mimo i suprotno Rezolucije 1244 i da je na putu nezavisnosti Kosova i Metohije. Kritikovali smo svi ustavne okvire, kritikovali smo privatizaciju, kritikovali smo što nije razoružana OVK, a to su sve bili napori međunarodne zajednice. Sada ovi predlagači teraju nas da dignemo ruku da podržavamo te napore. Molim vas, ko bi to mogao da podrži? Ja verujem u dobre namere nekih ljudi koji su radili ovu rezoluciju, ali da li su oni svesni šta znači ovo što su napisali. Izgleda da nemate pojma šta stoji u ovom tekstu. Napor međunarodne zajednice, kada je u pitanju Republika Srbija i ovo sve što se dešavalo na prostoru i teritorije bivše SFRJ, napore koji su oni ulagali nisu bili dobronamerni, nisu svi bili dobronamerni prema ovom narodu i ovoj državi. Ko nas sad tera da podržavamo te napore? Setite se, iskonstruisan je Račak, pa je posle 10 dana utvrđeno da to nema veze, da to nije tako bilo. Međunarodna zajednica nije povukla sankcije koje je uvela zbog Račka. Setite se pijace u Sarajevu. Tada je Srbija dobila sankcije. Posle pet dana je bilo jasno da to nema veze ni sa jednim Srbinom iz Republike Srpske. Da li je međunarodna zajednica povukla sankcije? Nije povukla sankcije. Nemojte da me terate da podržavam te napore, jer te napore ne mogu da podržim. Dalje, prema količini ovih ne samo terminoloških, pojmovnih i političkih nedorečenosti, vidi se prava namera onoga ko je, mogu da kažem, podvalio ljudima koji su potpisali ovaj predlog rezolucije. Stav 6. kaže: "Deleći načela, vrednosti i ciljeve na kojima se temelji Evropska unija, uz uvažavanje istorijskih i kulturnih osobenosti Republike Srbije". Apsolutno sam siguran da potpisnici ovog predloga rezolucije ne znaju ni načela, ni vrednosti ni ciljeve. Ne znaju ili nisu mogli da prepoznaju šta su to pravi ciljevi. Tačka 7. kaže: "Pozdravljajući istorijsko proširenje Evropske unije od 1. maja 2004. godine, kojim je ukinuta politička, vojna, ekonomska i ideološka podela Evrope". Molim vas, ta podela je ukinuta padom Berlinskog zida. Nemojte da menjate istoriju. Padom Berlinsko zida, Nemačka se ujedinila, a sve druge države su se iscepkale, nestala je bipolarna Evropa, dominira samo jedna strana. Nemojte da menjate istoriju. Prvi maj 2004. ste valjda proslavili kao Praznik rada, ali nije tog momenta pala ta podela. Podela je pala kada je pao Berlinski zid. Dalje: "Polazeći od člana 49. Ugovora o Evropskoj uniji...", dali ste nam neku brošuru, priručnik za poslanike – šta je Evropska unija. Oni tamo navode neke druge članove, ali neka bude to greška. "... postupak i uslove primanja države koja je podnela zahtev za članstvo u Evropskoj uniji ...". Sada ide suština i sadržina onoga što vi predlažete. Moraću da vam pročitam. Jedan poslanik je pokušao da ovaj tekst preuredi i da pročita svoj predlog ove rezolucije. Nešto je uspeo, ali nije mogao da popravi tekst. Ovaj tekst je nepopravljiv. Tačka 1. kaže: "Narodna skupština Republike Srbije potvrđuje da je ubrzani ulazak Republike Srbije, kao članice državne zajednice Srbije i Crna Gore ..." Valjda je ubrzani ulazak državne zajednice Srbije i Crne Gore, a u okviru toga i Republike Srbije, ali ajde, neka ide. "... strateški i nacionalni cilj". Oko strateških ciljeva, mislim da je preuranjeno ovako kvalifikovati. Da postoji interes, to može, ali da se taj interes baš ovako definiše, ne bih mogao to da uradim. Tačka 2. kaže: "Narodna skupština Republike Srbije izražava punu spremnost da ispuni sve neophodne preduslove potrebne za ubrzanu integraciju u Evropsku uniju". Ako se ima u vidu da je Kris Paten rekao – dva odvojena koloseka itd, kvalifikacija "puna spremnost" bi značila neku punu opredeljenost, odanost, nastojanje da se sve to uradi, da se ispune preduslovi. Očigledno onaj ko je pisao ne zna koji su sve uslovi. Uslovi su i u domenu politike, i u domenu ekonomije, i u domenu odbrane, i u domenu bezbednosti i generalno u domenu ekonomije. Mislim da onaj ko izražava "punu spremnost", za četiri godine nije ništa uradio ili je samo unakazio neke zakonske predloge predstavljajući ih kao dostignuća Evropske unije, poput Zakona o radu u prošlom sazivu – to je evropski zakon, Međunarodna organizacija rada je dala saglasnost. Kasnije se ispostavilo da je to Zakon iz 1848. godine, koji nigde ne važi, niti može da važi. Oni nam predlažu puno ispunjavanje. To je da se samo naježimo. "Poštovanje prava čoveka i manjina", to je u redu, samo treba da se kaže da u tom delu mi ne zaostajemo baš mnogo. To što neko ne želi da nas baš pogleda na pravi način, to je druga stvar. Sledeće: "Ispunjavanje svih međunarodnih obaveza Republike Srbije i odlučno podržavanje stava da se sva lica osumnjičena za zločine počinjene ..." Šta je zločin? Zločin je krivično delo. "Počinjene"? Kada biste znali koju definiciju počinjenja koristi Haški tribunal, nikada ne biste stavili ovo ovde. To nije samo izvršilaštvo, nego i saučesništvo, a u okviru počinjenja tretiraju i udruženi zločinački poduhvat. Kada biste znali šta je udruženi zločinački poduhvat, prva, druga i treća kategorija. Prva kategorija je najšira po cilju. Mogao bih da vam kažem da ste, sa gledišta Haškog tribunala, svi ovde prisutni zločinci, jer ste delili isti cilj, jer su svi građani delili isti cilj. Terate nas to da potpišemo, da prihvatimo. Dalje kaže: "... počinjene tokom oružanog sukoba u periodu od 1991. do 2000. godine ...". Koji je to oružani sukob bio 2000. godine? Ako ste već hteli da asocirate na Haški tribunal, što onda niste dali definiciju statuta, ''Statuta Međunarodnog krivičnog suda za krivično gonjenje lica koja su počinila teške povrede međunarodnog humanitarnog prava od 1991. godine na prostoru bivše Jugoslavije''. Niste smeli to da stavite, a mislili ste na to. Dalje kaže: "... na teritoriji bivše SFRJ, privedu pravdi u skladu sa pozitivno-pravnim propisima i međunarodnim obavezama". Pozitivno-pravni propisi su naši propisi. Ko je priveden u skladu sa našim propisima? Koji je to međunarodni propis? Mislite na Statut Haškog tribunala? To nije propis. Mislite na Haški tribunal? To je preki vojni sud, to nije sud. Da ste čitali malo knjige, verovatno bi vam bilo jasno da Haški tribunal pravi krivična dela, svojim tumačenjima daje nove elemente bića krivičnog dela, koji ne postoje, sa ciljem da po širini pokrije sve i da svakog može odavde da izvuče po potrebi i preko svakog imena i prezimena da uslovi vlast. A onda, mi imamo takve na vlasti, da ne bi on išao, sve prihvata, pa su Srbi genocidan narod, pa su činili ovo, pa treba povući tužbu, pa treba ovo, ono, idite na izbore da legalizujemo nezavisno Kosovo i Metohiju. Mi to nećemo da potpišemo, nećemo da dignemo ruku za to. Nećemo eutanaziju, nećemo da sutra Kris Paten kaže – šta da radi, vi ste sami odlučili. Moramo da budemo uporni da istina i pravda dođu. Teško je, ali moramo da budemo uporni, jer nemamo drugi put. Dalje: "Za permanentnu i kontinuiranu saradnju koja proističe iz članstva u Savetu Evrope i Organizaciji za evropsku bezbednost i saradnju". Mi kao članovi OEBS-a, svojevremeno, potpisali smo nepovredivost granica u Evropi, Pariski akt o budućoj Evropi itd. Sve je bilo na našoj strani. Niko nije to poštovao. Došli su i dali lepe usluge na Brionima i rasturili državu. Mi to poštujemo, ali oni ne poštuju. Kaže: "saradnju". Sa kim? Ko drži međunarodnu saradnju – Republika Srbija ili državna zajednica Srbije i Crne Gore? Razmislite. Tačka 3. kaže: "Ukazuje na neophodnost što efikasnijeg rada zajedničkih organa državne zajednice Srbije i Crne Gore". Žalite se nama kako državna zajednica ne posluje, ne radi itd, pa onda kaže - mere za jačanje saradnje sa EU. Naravno, treba da se završi izveštaj OLAF-a, treba da se završi izveštaj povodom šverca droge, šverca šećera. Otvoriće se još pitanja, budite sigurni, neke banke koje su prale pare, sve je to tekovina petooktobarska. Malopre ste imali prilike da čujete šta se sve zamera za proteklih godinu i po dana. Ništa niste uradili da se približimo EU. Sa 2004., 2006., sad smo došli na neku godinu posle 2012. Mislite ovim suvoparnim podelama - ko je za, dobro je, ko nije sa nama, on je protiv nas, što mi je poznato, to je bilo i 1934. godine u Nemačkoj. Ako mislite time da podelite političku scenu, neće vam uspeti. Nema više iluzionista. Naša realnost je tako surova da nam ne dozvoljava da se seju iluzije. Dalje, kaže se – ''očekuje od Vlade Republike Srbije da jednom u tri meseca'', tačka 5. – ''mi očekujemo od Vlade Srbije''. Ako smo Skupština, valjda tražimo, zahtevamo, ne, mi "očekujemo". Znači, to je dogovor. Da bi se u tački 6. reklo da treba neki plan da se napravi. Znači, mi prvo tražimo od njih neki izveštaj, pa u sledećoj tački kažemo - treba da se napravi neki plan. Valjda se prvo pravi plan, pa se traži kako se ispunjava taj plan. Kod njih sve to može da se promeni. Nacionalna strategija. Nemojte nacionalnu strategiju. Imamo nacionalnu strategiju obrazovanja, imamo nacionalnu strategiju zdravstva, za lekove, imamo nacionalne strategije, ali nemamo ništa od toga. Napravite jedan običan program, plan - u ovoj godini treba da se usklade ti i ti propisi, u ovoj godini trebaju ovi propisi, u trećoj godini ovi propisi. Napravite u dogovoru. Pošto Vlada vodi tu unutrašnju i spoljnu politiku, neka napravi timove koji će to da rade, neka obaveštavaju odbore i završavamo posao. Ali ne, vi sad hoćete posebnu proceduru. Koja posebna procedura? Procedura je samo ona koja postoji u Poslovniku. Vi hoćete neku novu ubrzanu proceduru. Ne znam, na bazi ovoga, a pogotovo tačke 8. gde se Narodna skupština obavezuje da bude javni servis EU u smislu promocije vrednosti i tekovina. I kad smo kod tekovina, malo čitajte, naše tekovine su i pre 90-te godine, ono što je kod nas bilo, bilo je tekovina Evrope u pravnom smislu reči. Setite se da smo do osamdeset i neke godine imali specijalni status u saradnji sa EU. Tada nisu imali politički interes da nas prime, uslovljavali su nas sa dva-tri uslova, ali nije smetalo što je Tito vladao. Na kraju, ne zbog vas, nego zbog građana Srbije, sigurno da kao deo evropskog naroda i kao država koja se nalazi u Evropi, prijatelje i saradnju treba da tražimo u Evropi i da u toj saradnji izražavamo, pre svega, naše interese i da se uklapamo u nešto što po prirodi stvari mora da postoji. Nemoguća je međunarodna trgovinska saradnja ukoliko ne postoje zajednički kriterijumi. Nemoguća je saradnja u bankarstvu ukoliko ne postoje zajednički kriterijumi. To je sve normalno i to sve postoji, ali moramo voditi računa o našim interesima. Put treba da bude stabilan, ne sme da bude brzoplet i ne sme da bude po sistemu političkih floskula i jeftinih političkih poena na bazi jednog provincijalskog teksta nekog novinara iz časopisa koji se izdavao u okviru nekog SOUR-a. Ako pravite neki dokument za istoriju, napravite ga da vredi. Napravite ga tako da je prihvatljiv za sve političke grupe koje su ovde prisutne, ali nemojte da idete sa većim uslovljavanjima nego što nas uslovljavaju oni koji kažu da treba da budemo u Evropi. Nisam baš siguran u tu želju Evrope, da želi baš nas tamo. Nisam siguran da je to iskreno. Obzirom da je to put, napravite ovo u dve-tri rečenice, što je prihvatljivo za sve. Ovako, verujte, ne može da prođe, a biće bruka i sramota za one koji su potpisali ovo.
Hvala. Odustao je narodni poslanik Goran Jakšić, kao i svi poslanici sa liste G17 plus i sa liste DSS. Reč ima narodni poslanik Milan Stevović. Izvolite, minut i po. Neka se pripremi narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi nije žao posle ovakvog izlaganja kolege Krasića što je potrošio i moje vreme, jer čuli ste jedno detaljno, iscrpno i pametno izlaganje. Ono što želim da kažem je činjenica da narodu dugujemo objašnjenje - zašto ova rezolucija baš sada. Jedan je jedini razlog, a to je - izbori su prošli i narodu treba da kažemo - dragi narode, moramo da vam hapsimo generale. Iza ovoga se krije cela istina i celo ovo naše razmatranje. Iza svega ovoga ne verujem da stoje oni potpisnici, već da stoji Vlada koja želi da se zakloni za ovaj parlament. Vladi je potreban zaklon za ono što je obećala i što mora da ispuni. Podsetiću vas da je jedna umna srpska glava rekla zbog čega nam se sve ovo događa i ona veli - ovo nam se događa zbog toga što smo imali školu bez vere, što smo imali državu bez blagoslova, što smo imali vojsku bez rodoljublja i što smo imali političare bez poštenja. Neka narod presudi da li je ova umna i sveta srpska glava bila u pravu. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. Izvinite, replika, Gordana Čomić.
Dame i gospodo, u izlaganjima dva narodna poslanika, kvalifikuju se potpisnici ovog akta koji nazivamo Predlog rezolucije. Nedopustivo je da izričete kvalifikacije o potpisnicima. Možete da komentarišete tekst, možete da predlažete novi tekst, ali ako vam je jedino oružje u nemoći da pokažete hrabrost i prihvatite činjenice i realnost u Srbiji, ostalo da diskvalifikujete nekoga ko je nešto potpisao oduzimajući elementarno pravo svakog poslanika da potpiše šta god hoće, onda je to pitanje koje duboko zadire i u ono što su skupštinske rasprave. Dakle, sa puno pažnje i uvažavanja saslušam, kao potpisnik ovog predloga, svaku primedbu koja se odnosi na tekst, ali sa isto toliko odlučnosti odbijam da prihvatim da naša Skupština treba da bude mesto gde će se neko diskvalifikovati samo zato što je nešto potpisao. Na jedan paradoksalan način, ova rasprava se svodila na osporavanja, podsećanja i kvalifikacije između dve opozicione stranke. Postoji vlast u ovoj zemlji koja u današnjoj raspravi nije spomenuta. Meni je, kao pripadnici poslaničke grupe DS, jasno zašto se sva osporavanja rade kroz diskvalifikaciju onoga što je DS. Iz prostog i jednostavnog razloga - znate vrlo dobro da građanke i građani Srbije u DS-u prepoznaju evropske vrednosti. Molila bih bez diskvalifikacija potpisnika ovog dokumenta. Sa diskvalifikacijama sadržaja koliko god hoćete, to će svima doneti koristi. Hvala.
Hvala. Povreda Poslovnika, gospodin Krasić. Izvolite.
Ukazaću na šta se odnosi povreda Poslovnika. Mislim da je prethodnik pogrešno interpretirao sve ono što sam rekao. Jesam pomenuo potpisnike predloga rezolucije. Verovatno sam 99,9% svih reči koje sam upotrebio ovde sa ove govornice iskoristio da ukažem na konkretne nedostatke ovog predloga rezolucije. O ličnostima uopšte nisam diskutovao, ako mogu tako da kažem. Naravno, ne pada mi napamet da osporavam nekome pravoda pokrene neku skupštinsku inicijativu, a to je pravo svih poslanika. Svaki poslanik ima pravo da se koristi time. Drago mi je što je napokon izašlo jedno razmišljanje. Posebno mi je drago što je sedam meseci truda iza ove dve strane. Posebno mi je drago, jer ovo je najbolji dokaz šta se sve u politici koristi da bi se stvorio problem tamo gde čak realno ni ne postoji...
Gospodine Krasiću, da li mogu da vas zamolim da govorite samo o povredi Poslovnika, molim vas.
Gospodine predsedniče, povređen je Poslovnik tako što je meni prethodnik prigovorio da sam u svojoj diskusiji dezavuisao rad onih ljudi koji su potpisnici ovog predloga i da sam nešto izneo u pogledu njihove ličnosti...
Povrgli ste to, imamo puno razumevanja da je pogrešno protumačen vaš nastup. Zahvaljujem.
Samo sam to hteo da objasnim da je u tom delu povređen Poslovnik i da je gospođa Čomić pogrešno shvatila, 99,9% izlaganja sam koristio da objasnim razloge.
Sve je u redu. Hvala vam. Hvala na razumevanju. Još jednom hvala na razumevanju gospodine Krasiću. Izvolite.
Dame i gospodo, reklamiram povredu člana 48. i 74. Poslovnika. Na našem stolu se danas našao jedan dopis gospođe Čomić u potpisu, kao predsednika Odbora za inostrane poslove. Videli ste svi o čemu se radi. To potvrđuje još jednom manir rada Demokratske stranke. Juče je predsednik Demokratske stranke i predsednik države, prekjuče, izađe u javnost i pozove Srbe da izađu na izbore nelegitimno, protivustavno, a danas gospođa Čomić pošalje poslanicima nešto što ne znam šta je, jer nije zavedeno u Narodnoj skupštini. Niko je iz Odbora za inostrane poslove nije ovlastio da ovo pošalje svim poslanicima, iako, naravno, nije zabranjeno da se sa tim upoznaju, jer svi vrlo dobro znate da možete da prisustvujete svim odborima, ko god želi, kada god želi, dakle, sednice nisu zatvorene. Mi nismo dogovorili da ćemo ovakav tekst poslati narodnim poslanicima. Gordana Čomić nije institucija. Ona je institucija sama za sebe kao narodni poslanik, ali neka se ne krije iza Odbora za inostrane poslove. Šta nam šalje? U prilogu radi informisanja dostavljamo tekst rezolucije o uznemiravanju manjina u Vojvodini koji je evropski parlament usvojio na sednici od 16. septembra 2004. godine u prevodu. Uznemiravanje može da bude i šikaniranje i zlostavljanje - primedba prevodioca. Obaveštava nas da će nam tek dostaviti ono što je parlamentarna skupština Saveta Evrope juče, danas i prekjuče raspravljala. Reći ću vam šta je uradila, zbog ovakvih kao što je Gordana Čomić i onih koji su neodgovorni i nepripremljeni otišli tamo. Usvojena je veoma loša rezolucija koja konstatuje da je došlo do zastoja u razvoju demokratije. Doduše, jeste, ali na vlasti su oni koje je Zapad hteo, pa su oni krivi što je došlo do zastoja demokratije. Naša delegacija je otišla tamo nepripremljena za nastup i tamo je, kako mi je rečeno, doneta rezolucija u kojoj smo čak optuženi za antisemitizam. Kako vi mislite da mi onda odemo u Evropu tako kako vi ovom rezolucijom predlažete, a ne činite ništa da tamo u Savetu Evrope ne dođe do donošenja ovakvih rezolucija. Ko je vama, molim vas, gospođo Čomić dozvolio da ovo podelite, gde je ovde štambilj da je ovo zavedeno u Narodnoj skupštini? Otkud ja znam da je ovo vaše, gde je ovo štampano. Vi niste Odbor za inostrane poslove. Takođe sam član Odbora za inostrane poslove, ali vi nekome morate da podnesete račun i vi nekoga morate da izvestite – eto, izvršila sam još jedan zadatak. Sramota gospođo Čomić.
Molim da vodite računa o izražavanju. Molim vas, gospođo Čomić, samo trenutak. Dakle, nijedan od navedenih članova nije povređen. Molim vas, govori o radu Odbora. Zahvaljujem se. Uopšte nije primedba ovde bila kako radi Odbor. Zahvaljujem se što je na zahtev potpredsednika Skupštine Srbije, gospodina Anđelkovića, koji je iznet juče za govornicom, traženo da predsednik Odbora za spoljne poslove upozna sve sa tekstom rezolucije i tokom diskusije je obećano da će prevod tog teksta biti dostavljen i on se danas nalazi ovde i dostupan je svima. Nije predmet diskusije ovde ni na jedan način, osim kao i svi materijali u prilogu koji su podeljeni ovde. Molim vas, pošto ovo nije bilo po Poslovniku, nemate repliku. (Gordana Čomić: Direktno pominjanje imena) Molim vas, diskusija nije bila po Poslovniku. Konstatovao sam, molim vas, konstatovao sam da nije povređen nijedan član Poslovnika, ove diskusije nije bilo. (Gordana Čomić: Ovo se briše iz stenograma?) Tako je. Izvolite gospodine Ristiću.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedniče, tema ove sednice Skupštine je da li Srbija želi u Evropu, da li želi u evropske integracije ili ne. Bojim se da je ova govornica u dužem vremenskom periodu tokom dana zloupotrebljavana da se međusobno optužuju poslanici zarad dnevno političkih poena i apsolutno vam teme dnevnog reda ovog zasedanja. Dakle, DS će glasati za ovu rezoluciju pošto je opredeljena za evropske integracije, opredeljena je da prihvati sve ciljeve i vrednosti oko kojih su okupljene zemlje Evropske unije i da prihvati standarde koje su ove zemlje već prihvatile unoseći te standarde i implementirajući ih u svoje zakonodavstvo i u svoj pravni sistem. To je tema i mi ćemo se izjasniti pozitivno prema tom pitanju. Koje su to vrednosti i ciljevi oko kojih se okupljaju zemlje Evropske unije koje mi prihvatamo? To su odgovornost u radu, to je javnost u radu, to je slobodno tržište, sloboda kretanja ljudi, roba i kapitala, pravna država, odnosno vladavina prava, ekonomski prosperitet građana Srbije kroz Evropsku uniju i u zajednici sa ostalim zemljama razvijene demokratije. Ovde neki pokušavaju da prikažu Srbiju kao moguću žrtvu evropskih integracija. Meni se čini da takvu tezu zagovaraju samo oni koji ne mogu ili nisu spremni ili voljni da ispune standarde propisane i opšte prihvaćene od strane zemalja Evropske unije. DS se zalaže za prosperitetno društvo, za vladavinu prava i za bogate građane Srbije. Zalaže se za puni suverenitet, zalaže se za vođenje politike i za zaštitu interesa građana kroz institucije. Kada je neko ovde već pominjao poziv predsednika države i predsednika DS-a da građani Srbije izađu na izbore na Kosovu i glasaju i kroz institucije pokušaju da ostvare svoja prava, naravno, uz uslove i vremenska ograničenja koja smo postavili, to je potpuno legitimna stvar i to pokazuje i govori o civilizovanom ponašanju i civilizovanom pristupu u rešavanju problema građana Srbije na celokupnoj njenoj teritoriji. Da li treba da se donese rezolucija ili ne? Pominje se Ustavna povelja. Ustavna povelja pokazuje i ona je usvojena, da je Srbija kroz državnu zajednicu sa Crnom Gorom opredeljena za evropske integracije. To je sada obaveza Srbije, jer postoji obaveza usaglašavanja Ustava Srbije sa Ustavnom poveljom. Međutim, da bi ova rezolucija bila realno sprovedena, da ne ostane puna deklaracija, deklarativno izjašnjavanje o prihvatanju i preuzimanju ciljeva i vrednosti, nužno je da se svi politički i društveni činioci ponašaju u skladu sa svojim opredeljenjem. To znači da će svi politički činioci, sve političke stranke, posebno stranke u parlamentu, ali i vanparlamentarne političke snage svoje programe sprovoditi na takav način da neće sprečavati evropske integracije. To znači da ćemo se svi delimično odreći delova svojih programa koji znače ekstremizam, koji znače međusobno nerazumevanje i koji znače odstupanje od ciljeva koje ćemo ovom rezolucijom usvojiti i prihvatiti. Dakle, jasno je da ova skupština usvajanjem rezolucije o evropskoj integraciji postiže nacionalni konsenzus oko najznačajnijih pitanja, oko ciljeva i vrednosti i oko standarda koje će kasnije implementirati u svoj zakonodavni sistem. Odgovarajući na pojedina pitanja, a to je zašto Evropska unija, zašto evropske integracije, kako doći do evropskih integracija, ko treba da dovede do evropskih integracija, kada to treba da se desi i gde, dobićemo i najznačajnije odgovore oko kojih treba da se stvori konsenzus. Zašto u Evropsku uniju? Zašto evropske integracije? Zbog njenih ciljeva i vrednosti. Kako? Usaglašavanjem našeg pravnog sistema i implementacijom standarda i harmonizacijom odnosa sa Crnom Gorom. Ko? Sve demokratske i dobronamerne političke snage koje vode računa o interesima građana Srbije. Kada? Odmah, do ispunjenja ovog cilja. Gde? U zemlji Srbiji, na celoj njenoj teritoriji.
Da li je tu gospodin Aleksandar Vlahović? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo? Reč ima gospodin Žarko Obradović.
S obzirom da je ovo objedinjena rasprava i neće biti vremena za raspravu o amandmanima SPS-a želim da, koristeći poslovničko pravo, kažem nekoliko reči o ta dva amandmana, jer oni jesu suštinski za ovu raspravu o Predlogu rezolucije o pridruženju Srbije Evropskoj uniji. Mnogo govornika i juče i danas nam je držalo lekciju o tome da nije bilo potrebe, niti razloga da pominjemo Partnerstvo za mir kao sadržaj ove deklaracije, niti da je to problem za usvajanje ove deklaracije, ne pružajući nijedan konkretan dokaz da je Partnerstvu za mir mesto u ovoj deklaraciji. Više puta nekoliko naših poslanika je juče i danas ponovilo da Partnerstvo za mir nije program koji je vezan za pridruživanje i članstvo u Evropskoj uniji i bili smo apsolutno u pravu. Ukoliko je eventualno naše izlaganje imalo neku dimenziju koje nije utemeljeno, ja sam bio slobodan da nađem jedan dokument koji je izdala Vlada Republike Srbije i u kojem se kaže – Partnerstvo za mir, značenje tog pojma, ''Severnoatlanski savet za saradnju osnovan decembra 1991. godine. Severnoatlantski savet okuplja saveznike iz redova NATO i države bivšeg Varšavskog ugovora u okviru foruma posvećenog pitanjima bezbednosti i saradnje. Tri godine kasnije 1994. godine pokrenut je program Partnerstvo za mir kako bi se zemljama partnerima omogućilo da razviju individualne programe saradnje sa NATO-m. Kao zamena za Severnoatlantski savet za saradnju 1997. godine osnovan je Evroatlantski partnerski savet itd. Osnovni ciljevi Partnerstva za mir jesu javnost u procesu planiranja odbrane i vojnog finansiranja, demokratska kontrola oružanih snaga, kao i razvijanje kapaciteta za zajedničko delovanje snaga partijskih zemalja i onih koje su članice NATO.'' Crno na belo Partnerstvu za mir u ovoj deklaraciji mesta nema i ne treba da bude. Uzeo sam takođe i ovaj dokument koji smo juče dobili kao poslanici, kao jedno edukativno štivo za raspravu o ovoj temi. Detaljno sam pregledao knjigu koja se zove ''Proces evropske integracije'' i nisam nigde našao Partnerstvo za mir. Postavljam jedno logično pitanje. Zašto Partnerstvo za mir u deklaraciji kada Partnerstvo za mir nije nešto što je vezano za pridruženje bilo koje članice Evropskoj uniji. Da li se na mala vrata želi usvojiti stav da smo u Skupštini dali podršku pridruženju Partnerstvu za mir. Ako se stvarno želi stav Skupštine i pojedinih stranaka, onda smo to trebali staviti kao posebnu tačku dnevnog reda. Nama članovima SPS-a, poslanicima SPS-a nije prihvatljivo da deklaracija koja govori o pridruženju Srbije Evropskoj uniji sadrži odnos naše države prema programu NATO-a, Partnerstvu za mir. Mi ne želimo da to pitanje bude ovde pomenuto, a sadržaj tog programa sam po sebi je dovoljan. Jedan od naših kolega danas je pomenuo da niko ne govori o onome što sledi nakon Partnerstva za mir, to je čistilište NATO-a, to su neki i priznali. To je pitanje nekoliko desetina milijardi troškova da bi se ceo sistem odbrane prilagodio standardima NATO-a. To neko treba da plati, a to će biti naši građani, a pogotovo ono što se radi po pitanju uništenje državne vojne industrije. Ako nastavimo da ovako reformišemo vojsku izgubićemo predmet reforme, jer smo ih ostavili bez ičega, ostavili smo ih bez osnovnih uslova za život. Ako se želelo da se raspravlja o Partnerstvu za mir onda je to trebalo javno reći. Partnerstvu za mir u ovoj rezoluciji mesta nije bilo i ne treba da bude i mi smo predložili jednostavno da se taj stav briše. Druga stvar vezano za Hag. Tačno je, SPS ne može da prihvati stav iz ove rezolucije gde se izričito traži transfer haških optuženika tom sudu. To je deo rezolucije koji se ne vidi, ali ja sam juče našao taj dokument iz Soluna i citirao. Za nas to nije prihvatljivo i to treba da se zna. Nemojte da nam držite predavanja o tome da su potrebne bolne odluke. Koje bolne odluke? Nisu pomenute. Pominje se Hag. Zašto ne pomenete Kosovo i Metohiju? Da li je to deo bolnih odluka koje treba da saopštimo Srbiji da bi bili članica Evropske unije? Ako treba da budemo članica Evropske unije, a da se odreknemo Kosova i Metohije, onda ne treba da budemo članica Evropske unije. Haški sud ima svoj vek trajanja. Šta ćemo primera radi, ako je trajanje Haškog suda predviđeno do 2008. godine, a pominje se da ćemo 2012. godine biti članica Evropske unije? Haški sud ima svoju političku potrebu i on je tu potrebu gotovo ispunio. Nedostaje mu dokaza i zato mu trebaju saradnici u dokazima. Jer Haški sud je osnovan da bi opravdao ono što su zemlje NATO-a zajedno sa Amerikom učinile našoj zemlji. A to je da su nas 78 dana i noći bombardovali, načinili brojne ljudske i materijalne žrtve i štete i traže opravdanje za taj svoj postupak. Predmet međunarodnih obaveza podrazumeva i saradnju sa stalnim sudom, krivičnim, međunarodnim u Rimu. Zašto to da ne pomenemo? Na kraju krajeva ili na početku stvari mi u Srbiji imamo još uvek važeći Ustav. Čak i ova rezolucija pominje predlog, odnosno zasnovana je na Ustavu Republike Srbije. Naš Ustav zabranjuje izručenje građana i to mora da se zna. Na kraju, zanimljivo je pomenuti kako pozicija u parlamentu menja stavove pojedinih poslanika. I zanimljivo je da obavezu izručenja četvorice generala, pošto je to aktuelna tema, pominju i oni koji su u decembru mesecu prošle godine, ali tada kao vlast, doneli odluku da ta četiri generala ne treba izručiti. Da li je to principijelnost o kojoj se govori, ili je reč o politikantstvu. Naravno, reč je o politikantstvu. Znači, sada mi nismo Vlada, nismo vlast, sada smo mi nešto drugo, e pa sad mogu da idu ljudi u Hag, mogu da se izruče. To nije odgovoran odnos ni prema tom pitanju, a ni prema državi. Mi smatramo da za ova dva stava u dokumentu, koji se nalazi pred parlamentom Republike Srbije, nije bilo mesta i ne znamo razloge predlagača - zašto se išlo po svaku cenu na ovakve formulacije. Smatrali smo, a i danas smatramo da ukoliko je predlagač stvarno želeo da iskaže jedinstvo Narodne skupštine Republike Srbije, da je mogao naći drugačiji način da iskaže to jedinstvo i da sve parlamentarne stranke, zastupljene u parlamentu Republike Srbije, glasaju o tome. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Izvolite.
Moram na početku da konstatujem, nažalost, da je u najvećoj meri ovu raspravu obeležila dnevna politika i ponovo zamena teza. Naime, postavlja se osnovno pitanje našeg odnosa prema EU i u tom smislu postoji jedna stvar u kojoj se svi slažemo, bar deklarativno, a to je da se svi zalažemo za to da Srbija i Crna Gora postanu član EU. To je dobro. Međutim, problem je u tome što se odnos prema EU ne meri lepim željama. Odnos prema EU meri se činjenjem i mogu da se složim da kada bi vršili analizu toga šta je urađeno do ovog trenutka na tom pitanju, da je urađeno veoma malo. U globalnom, u najgeneralnijem smislu urađeno je veoma malo i upravo su predlagači rezolucije toga bili apsolutno svesni. Bili su svesni da je potrebno da se Skupština Republike Srbije, kao najviša zakonodavna institucija u zemlji, odredi političkim stavom, obavezujućim političkim stavom prema svim institucijama Republike Srbije. Upravo zato što smo svi bili svesni činjenice da je još mnogo toga ostalo da se uradi, i da smo mi zapravo kao država na samom početku procesa evropske integracije. Na samom početku smo samom činjenicom što još uvek nismo potpisali sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, sporazum koji vodi sticanju statusa kandidata za članstvo u EU. Radi podsećanja, takođe je tužna činjenica da smo mi, pored Bosne i Hercegovine, jedina zemlja koja taj sporazum nije potpisala. Jedna od osnovnih prepreka za potpisivanje tog sporazuma je, odnosno bile su dve prepreke. Jedna je bila - harmonizacija ekonomskog sistema Srbije i Crne Gore, a druga - saradnja, odnosno nesaradnja sa Haškim tribunalom. Prva prepreka je otklonjena pre nešto više od mesec dana, kada je EU usvojila tzv. princip dvostrukog koloseka, prema kome se ekonomski sistemi harmonizuju direktno sa evropskim sistemom, gde je unutrašnja harmonizacija samim tim nepotrebna, i omogućava se ubrzanje procesa. Što se tiče saradnje sa Haškim tribunalom, EU u ovom trenutku tom saradnjom nije zadovoljna, niti je zadovoljan sam Haški tribunal. Mi možemo diskutovati ovde o tome da li treba ili ne sarađivati sa tim tribunalom. Da li je taj tribunal pravedan ili nije. Da li je politički ili nije. I, verovatno ćemo i tu svi imati najmanji zajednički imenitelj. Nema osobe u Srbiji koja će ustati i reći da je to jedan potpuno pravedan sud, da uopšte nije ispolitizovan i da je u njemu bilo dosta pristrasnosti. Međutim, on ostaje kao činjenica, i obaveze prema njemu ostaju kao činjenica, ne samo zato što to EU traži od nas, ili bilo ko drugi, već zbog toga što smo se na to sami obavezali kao članica UN i obavezali smo se svojim pozitivnim propisima, odnosno Zakonom o saradnji sa Haškim tribunalom. Prema tome, to su činjenice. Dakle, činjenica je da nismo još kandidat za članstvo, da to verovatno u najbližem periodu nećemo biti. Činjenica je da postoje određeni uslovi koje, da bi taj status stekli, moramo da ispunimo i postavlja se pitanje - kada pođemo sa one prve tačke, a to je da svi želimo da budemo članovi EU, šta treba uraditi, i onda dolazimo do toga da ne možemo da se složimo, odnosno da nismo svi spremni da uradimo to što treba uraditi da bi do tog statusa došlo. I, onda, više nema smisla ni govoriti da smo svi za EU. Jer je odnos prema EU određen onim što činimo da bi do EU stigli. To je suština ove rezolucije. Dakle, bili smo svesni i svesni smo da je trebalo da bude urađeno mnogo više. Zato se obraćamo ovoj Skupštini. Zato smo se kroz rezoluciju obratili Vladi. Zato se obraćamo svim onim činiocima koji u tom procesu imaju ulogu. To su sindikati, to su udruženja poslodavaca, to su nevladine organizacije. To su verske zajednice, to su uostalom svi građaniSrbije, koji treba i učestvovaće u tom procesu, odnosno na koje će taj proces uticati. Samo tako možemo da realizujemo članstvo u EU, a ono zaista nema alternativu, i zbog toga je ova rezolucija neophodna, ne samo ovoj Skupštini nego i svim građanima Srbije i ja se nadam da će ona, kao takva, biti usvojena u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala.
Hvala vama. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o amandmanima podnetim na Predlog rezolucije i o Predlogu rezolucije u celini. Molim vas, zakazujem glasanje odnosno nastavak ove sednice, pošto imamo još dve tačke, u sredu, 13. oktobra, u 10,00 časova.