Kolegice i kolege želim vam dobar dan i nastavljamo sa sjednicom i raspravom. Raspravit ćemo - Redovito godišnje izvješće pučke pravobraniteljice za 2013. godinu Pučka pravobraniteljica dostavila je izvješće temeljem članka 16. Zakona o pučkom pravobranitelju. Materijale ste primili. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Izvolite, Nada Turina-Đurić.
Poštovana potpredsjednice, u ime kluba HNS-a tražim stanku vezano uz presudu Vrhovnog suda bivšem premijeru Ivi Sanaderu. Smatramo da bi bilo potrebno i u Saboru progovoriti po okončanju ovog procesa politički stav i ovog Sabora i stranaka koje rade u ovom saboru. Tražim pauzu od 10 minuta.
Potpredsjednik Nenad Stazić.
SDP iz istih razloga.
Branko Vukšić.
Hrvatski laburisti iz istih razloga.
Vesna Škare-Ožbolt. Jadranka Kosor. Damir Kajin. Jel to sve? Određujem stanku do 9,45. STANKA U 9,35 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,45 SATI]] Nakon stanke koju su zatražili klubovi čut ćemo njihove stavove. U ime kluba HNS-a, kolegica Nada Turina-Đurić.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Hrvatska narodna stranka smatra da je u ovom Saboru potrebno politički progovoriti o nečemu što se dogodilo krajem prošlog tjedna u kojem je konačno izrečena presuda od strane Vrhovnog suda vezano za slučaj INA-MOL i presuda koja je išla u pravcu osude bivšeg premijera Republike Hrvatske. Smatramo to izuzetno teškim jednim slučajem koji se odrazio direktno na živote svih nas, koji se odrazio na politiku u cijelosti i ono što je rekao predsjednik Ivo Josipović odmah nakon izricanja te presude, a to je samo jedna jedina riječ koja mislim da karakterizira cijeli slučaj. Radi se na žalost radi o veleizdaji sa najviše političke pozicije u ovoj državi. Ovo je na žalost i sudski epilog vladavine Hrvatske demokratske zajednice koja je na žalost busajući se u svoju državotvornost stavljajući ruku na srce s drugom rukom duboko posegla u džepove svih građana Republike Hrvatske. Ono što se konkretno dogodilo sa prepuštanjem upravljačkih prava MOL-u u INA-i je ono najgore, ono što se dogodilo u upravljanju INA-om u posljednjih nekoliko godina, a to je da evo danas umjesto investicija u INA-i, umjesto jednog ispravnog vođenja strateške tvrtke za Republiku Hrvatsku imamo nagovještaje da će se zatvarati Rafinerija u Sisku, da će se zatvarati Rafinerija u Rijeci, da ćemo potencijalno gubiti radna mjesta, a o potencijalnom razvoju u tom segmentu uopće da i ne govorimo. Smatrali smo da je važno progovoriti danas o tome i dati podršku Vladi Republike Hrvatske o ovoj Vladi Republike Hrvatske koja je već sa samim početkom svojeg mandata jasno dala do znanja da će se suprotstaviti upravljanju INA-om na onaj način kako je to svojevremeno dogovoreno sa bivšim premijerom koja čvrsto drži poziciju interesa Republike Hrvatske, strateških interesa i ja se nadam da će nakon svega biti izrečeno i objavljeno sve ono što je bilo pokrivano i prikriveno godinama, da će ovim pregovorima sa MOL-om sve biti transparentno, da ćemo znati na koji način Republika Hrvatska želi dalje nastaviti suradnju sa MOL-om ili možda sa nekom drugom tvrtkom i gdje će se ti interesi Republike Hrvatske sasvim jasno iščitavati. I zato smo tražili stanku da kažemo i da izrazimo punu podršku našim pregovaračima, da iskažemo podršku Vladi Republike Hrvatske u jednoj sasvim drugačijoj politici. I da podsjetimo naše građane, na žalost čini se da zaboravnost nas i u politici često jako koštala. Pa da nas ne bi koštala i u budućnosti mislimo da i naše građane treba upozoriti i treba im reći što ćemo mi činiti i što činimo kao Vlada, kao ovaj Sabor, kao većina u ovom Saboru, kao ova koalicija, a što su to činili neki prije nas i na koji način. Evo na kraju ja bih se zahvalila što ste nas saslušali i vjerujem da će većina saborskih klubova podržati ovakvo promišljanje Hrvatske narodne stranke. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo obavijest o promjeni termina 9. susreta Dječjih foruma sa saborskim zastupnicima. Umjesto u 10,00 sati susret će započeti u 12,00 sati u dvorani Josipa Šokčevića, maloj vijećnici u Hrvatskom saboru. U ime kluba SDP-a potpredsjednik Nenad Stazić.
Vrhovni sud je izrekao pravomoćnu presudu jednom čovjeku, ali ta pravomoćna presuda je na žalost puno više od pravomoćne presude jednom čovjeku za jedno kazneno djelo. Ona je pečat na svjedočanstvo jednoga vremena kako se upravljalo Hrvatskom, kako se 8 godina upravljalo Hrvatskom, tko je i kako davao podršku jednom čovjeku u njegovoj kriminalnoj aktivnosti. Presuđen je samo jedan čovjek, ali on to nije činio sam. Odluke je donosila HDZ-ova Vlada jednoglasno. Nikoga nije bilo u toj Vladi da upozori premijera iz redova HDZ-a i da mu kaže stanite, ne ide tako. Dobacuje mi poštovani gledatelj i ovoga prijenosa, Šuker mi dobacuje iz klupe da lažem, a vi ste mi svjedoci jer ste živjeli u toj Hrvatskoj kao i ja 8 godina i dobro znate kako je radila ta Vlada i da li je itko u toj Vladi se suprotstavljao tadašnjem premijeru. Svjedočanstvo je to jednoga vremena kada se … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatska. Svjedočanstvo je to jedne pogubne političke aktivnosti kakva se Hrvatskoj više ne smije dogoditi. Upozoravali smo tada ovdje u Hrvatskom saboru, tražili smo da se osnuje istražno povjerenstvo, i osnovalo se. I to istražno povjerenstvo je trebalo utvrditi istinu o drugom ugovoru između Hrvatske države i MOL-a. I oporbena strana u tom povjerenstvu je to ustanovila. Taj se ugovor prvi mogao mijenjati samo u dva slučaja, da su Mađari prešli 50% vlasništva ili da je Hrvatska izgubila 25% vlasništva. Drugih razloga za izmjenu ugovora nije bilo osim koruptivnih. Ali većina, HDZ-ova većina u tom istražnom povjerenstvu je zaključila, nametnula zaključak da je sve u redu i na taj način pokrivala kriminalnu djelatnost svoga šefa. To je ono što građani trebaju znati. Da li se šteta može ispraviti? Ova Vlada se trudi da tu štetu ispravi, da izmijeni ugovor, da izmijeni odnose. Jer nije šteta samo 10 milijuna eura, šteta je mnogo veća. Gdje je INA danas mogla biti da nije bilo te kriminalne djelatnosti? Mogla je biti snažna, bogata, profitabilna tvrtka, a ovako je prodana. Prodani su nacionalni interesi i to predsjednik Republike s pravom proglašava veleizdajom [[Upadice se ne razumiju.]]
Nemojte dobacivati iz klupe.
Smeta vam istina pa dobacujete. Smeta vam istina, kolega Šuker, pa dobacujete. Malo ste nervozni. Nemojte biti nervozni saslušajte istinu. Građani RH su saznali istinu jučer, presudom Vrhovnoga suda, sviđala se ona vama ili ne. Ja znam da vam se ne sviđa, teško da vam se i može dopasti kad govori o tome kako ste radili. I vi ste sjedili u toj Vladi, i vi ste tada digli ruku za sve te odluke. Prema tome, ovo jest veleizdaja. Nažalost, ne samo jednog čovjeka. To je ono na što građani RH moraju biti upozoreni, o tome neka vode računa kada drugi put budu odlučivali koga hoće na vlasti, kakve ljude. Hvala lijepo.
U ime kluba Hrvatskih laburista – Stranke rada kolega Branko Vukšić.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Nije mi namjera bilo koga štititi ili braniti jer se svi znaju ovdje braniti i štititi, tako i potpredsjednik Stazić, ali uspoređivati ljetovanje za 7 kn sa zloćudnim načinom vladanja sa milijardama koje su pokradene mislim da je čak i neumjesno. Logika koja je vladala u to vrijeme je logika mi sve možemo, mi sve smijemo. Mi smo vlast i vlast koja može i smije sve. Ja se sjećam dobro jednog detalja kada je gospodin Sanader predavao one zaostatke mirovine u Karlovcu, jedna gospođa je kleknula na pod i poljubila ga u ruku. Gospodin Sanader je nosio sat od 40 tisuća eura na ruci, a gospođa je dobila 2000 kuna, ne lažem nego je istina ima iz novina, ne vičite da lažem, nemojte biti nepristojni. Gospođa je dobila 2000 kuna zaostatka mirovine za nekoliko godina što su bili pokradeni '90-ih godina. Nakon toga u medijima, jel' se sjećate dobro, mediji su se zabavljali aferom "satovi". Dok su se mediji zabavljali aferom "satovi" krale su se milijarde. To je samo bila bačena udica da se ima narod čime zabavljati. To je zapravo jedna poruka svima nama, vlasti, poglavito Saboru, da ne treba s ove govornice slušati one koji sebe predstavljaju da su bezgrešni, one koji autokratski vladaju a sjetite se samo bahatosti s kojom je gospodin Sanader općio sa saborskim zastupnicima. Ta bahatost se nažalost i ponavlja i u Kukuriku vlasti. Nažalost, mi smo društvo koje tolerira zločin i koje tolerira krađu. A to se upravo dogodilo u tih 8 godina. Nakon što su novinari uprli prije 2007. prstom u gospodina Sanadera on je dobio Izbore 2007. godine. To je pouka svima nama. Sad je jedno bitno pitanje, ako je to čin veleizdaje, ako je to ratno profiterstvo, a što jest pravomoćna presuda dokazuje, što sa INA-om, što sa ugovorom, što sa ugovorima s INA-om i onim iz 2003. godine i onim kasnijim ugovorima? Mislim da Vlada treba doći pred Sabor i ovdje saborskim zastupnicima reći što će biti predmet arbitraže? Koji ugovor, što piše u njima? Zatim treba zamrznuti upravljačka prava djelomičnim vlasnicima INA-e tako dugo dok se arbitraža ne završi. Ne treba padati na pritiske iz Europe. MOL je izgubio vjerodostojnost ako poštujemo odluke suda u RH, a to je Vrhovni sud RH. Dakle, možemo smatrati do okončanja arbitraže da MOL ne može upravljati INA-om jer se dogodio zločin. Taj zločin je potvrđen na Vrhovnom sudu RH. Nadamo se da će ovaj čin, kao što je rekao gospodin Josipović, čin veleizdaje, da će ovaj čin u kojem je jedna osoba uz podršku svoje stranke za šaku kuna ili šaku eura prodala nacionalne interese Hrvatske. Kao što je i rečeno u istrazi prodani su nacionalni interesi Hrvatske. Mislim da je ovo, u svemu tome ima jedna dobra poruka: zločin se ipak ne isplati. Pravda je u Hrvatskoj, naročito u Hrvatskoj spora, ali dostižna. Gospodin Sanader odgovara za ono što je učinio, ali se slažem sa onima, mnogi koji su mu držali vreću, mnogi koji su ga podržavali u tome prošli su bez ikakvih kazni i čak se usude držati moralne prodike. Hvala
U ime Kluba zastupnika DC i nezavisnih zastupnika kolegica Vesna Škare-Ožbolt.
Poštovana potpredsjednice, poštovani kolegice i kolege, naš klub neće puno trošiti vrijeme na ocjenu rada Ive Sanadera budući da smo barem jedan dio ovog kluba imao dosta spaljene kože upravo zato što su prije nekoliko godina upozoravali na djelovanje Ive Sanadera. Međutim, tada ni u ovom Saboru nije bilo dovoljno kritične mase da se tako jedno djelovanje sankcionira pa makar i politički. Sada smo dobili prvi puta u povijesti zemlje presudu koja je okvalificirana kao veleizdaja. Doista, kada se neko igra na ovaj način sa interesima naftne kompanije, jedine naftne kompanije, i najveće hrvatske kompanije, tada je to doista izigravanje nacionalnih interesa. Međutim, imamo danas pravomoćnu presudu, ja sada s ovog mjesta pitam ako je ugovor sporni, dioničarski ugovor zasnovan na kaznenom djelu a sada ga evidentno u presudi, presuda Vrhovnog suda rekla da je to tako, onda se postavlja pitanje može li uopće taj ugovor više egzistirati? Ni u jednoj zemlji na svijetu ugovor koji je zasnovan na kaznenom djelu nije valjan. Prema tome, ne može biti ni ovaj ugovor. Prema tomu, u postupku u arbitraže ovaj dioničarski ugovor bi trebalo staviti na stranu. To je posao ove Vlade, to je posao nadzornog odbora, to je posao ministra gospodarstva. Ne bi htjela biti zloguki prorok ali isto tako ne bi htjela da ni da se ova ovakva saborska rasprava ponovi za nekoliko godina kada budemo raspravljali o nečijim drugim odlukama ili možda imali ponovno neku presudu zbog nedovoljnog zastupanja nacionalnih interesa. Dakle, vrijeme je da se i u ovom Saboru ozbiljno prouči, i proanalizira, i dostavi strategija Vlade što misli napraviti oko INA-e u odnosima MOL-a i INA-e, kakva je strategija daljnjeg djelovanja vezano za INA-u i mislim da bi tome trebala biti posvećeno ne 10 minuta ovog u ovom Saboru, pažnje ovog Sabora, nego doista prava i kvalitetna rasprava a prije toga bi bilo potrebno vidjeti i što je strategija Vlade. Mi je za sada još nismo vidjeli, vidjeli smo samo sukobe unutar Vlade između predsjednika nadzornog odbora i ministarstva gospodarstva. Ja ovo namjerno govorim, ne iz razloga da bi tu sad se dizali nekakvi politički bodovi, nego doista da bi se ukazalo na ozbiljan problem, a problem je ogroman. Nadam se da na za nekoliko godina neće ponovno Vrhovni sud arbitrirati, odlučivati i zato doista je potrebno i da Vlada dođe ovdje i predstavi energetsku strategiju, odnosno strategiju vezanu za našu najveću i najvrjedniju naftnu kompaniju. Hvala.
U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Mislim da možemo reći nakon ove presude, ali i nakon nekih drugih odluka hrvatskih sudova i u provom stupnju da pravna država u Republici Hrvatskoj ipak funkcionira unatoč brojnim našim primjedbama, pravna država funkcionira. I potvrdilo se upravo na ovom primjeru da se u ovom slučaju nije radilo o političkom progonu, nego da se radilo, kad se govori o politici i o političkom prostoru, o snažnoj političkoj volji, da se neovisnim institucijama kao što su državno odvjetništvo, kao što je USKOK, omogući da rade svoj posao u skladu s Ustavom i u skladu sa hrvatskim zakonima. I to je naravno prije svega potvrda dobrog i uspješnog rada državnog odvjetništva, bivšeg i sadašnjeg državnog odvjetnika, USKOK-a i svih onih djelatnika državnoga odvjetništva koji su sudjelovali u tom predmetu, odnosno u tom procesu. Nova se perspektiva otvara, ja ću govoriti isključivo o pravnom aspektu ove presude, otvara se Republici Hrvatskoj jer se radi o ugovoru koji se kako je i Vrhovni sud potvrdio temelji na koruptivnom dijelu. Dakle, to je pravno … ugovor i prije svega očekujemo da se dogodi suspenzija upravljačkih prava, ali sasvim sigurno da Državno odvjetništvo može tražiti i stavljanje ovoga ugovora izvan snage, on je, ponavljam, temeljen na koruptivnom kaznenom djelu, prema tome mislim da Državno odvjetništvo koje štiti prema zakonu interes RH ima ovdje brojne mogućnosti. Presuda je svakako ojačala i učvrstila poziciju RH, odnosno Vlade RH u pregovorima, ali i u arbitraži, borbe se dakako nastavljaju i mislim da je zato važno i možda bi bilo dobro, gospođo potpredsjednice da ovu raspravu o ovom problemu zapravo proširimo, da je pripremimo, da hladne glave i vrućega srca obavimo jednu sveobuhvatnu raspravu o strateški važnoj kompaniji kakva je INA i da donesemo neke obvezujuće zaključke u Hrvatskome saboru vezane za postupanje Vlade. Međutim, ima još nekih otvorenih pitanja o kojima malo tko govori. U slučaju čelnika MOL-a koji je optužen pred Hrvatskim sudovima, odnosno sudom, optužnica je potvrđena, pitanje je kako … Europski uhidbeni navod. Oko Europskog uhidbenog naloga smo puno riječi potrošili u Hrvatskome saboru. Kako to da ta institucija u državi članici EU ne funkcionira? Ili kako to da u jednoj državi funkcionira, a u drugoj ne funkcionira? I to nema veze sa dobrosusjedskim odnosima, ja želim istaknuti još jedanputa da je upravo Mađarska predsjedala EU kad smo završili pregovore, da su nam davali snažnu potporu, ali to o čemu mi danas govorimo nema veze sa odnosima između RH i Republike Mađarske. Možda mi baš sada možemo donijeti u Hrvatskom saboru zakon o kojem smo u prošloj Vladi razmišljali, pa zbog pregovora i zbog završetka pregovora nismo učinili taj korak, a to je, bez obzira na …, bez obzira na pravila EU, možda da donesemo upravo zbog ove presude zakon koji će vrijediti neko vrijeme da nitko ne može biti vlasnik više od 49% dionica INA-e. Jednako tako u zaštiti hrvatskih nacionalnih interesa, upravo zato što čelnik MOL-a ne želi pred Hrvatski sud. I na kraju mislim da, samo kratko još u političkoj sferi, da nas ova presuda može potaknuti i na razmišljanje da izmijenimo izborni zakon, kako osobe osuđene za koruptivna i druga teška kaznena djela moraju izgubiti pasivno biračko pravo zauvijek. Hvala vam lijepa.
I u ime Kluba Nezavisnih zastupnika, kolega Damir Kajin.
Poštovana potpredsjednice, gospodo zastupnici u slučaju Sanader, Hrvatsko je pravosuđe reagiralo i po mom sudu ono je reagiralo ispravno. Sad zašto je Sanader svojedobno 2009. dao ostavku jer da to nije učinio ne bi mu se vjerojatno započelo sa suđenjem 2010., to su neka druga pitanja, ali sigurno razlog njegove ostavke na funkciju premijera nije Slovenija. Slučaj Sanader vjerojatno je najveći slučaj korupcije u Europi nakon 2000. godine, doduše neki slučajevi su pomalo, za moje poimanje u tom slučaju nategnuti, npr. HYPO, ali ako je vrhovni sud potvrdio … presudu predsjednik Josipović je s pravom rekao onda da se radi o veleizdaji. No, oni koji su ga pustili u to vrijeme, npr. da pobjegne u Austriju, a sada od svega peru ruke, također po meni nisu prijatelji države. I oni su na neki način neprijatelji države i želim i to reći, da se Hrvatska ne ljubi ni pljačkom ni otimačinom ni pretvaranjem javnog u privatno. To ne može biti ni hrvatstvo, kao što ako imamo takvih slučajeva u Istri, to ne može biti ni istrijanstvo. Te otimačine su ovu zemlju sigurno skupo koštale. Dobro, i to treba reći, svi smo mi krvavi ispod kože, ali i to ću reći, ne može se … izvršiti samo na Sanaderu i nikome više. Kada govorimo i Fimi-Mediji iz tog slučaja, pa u Hrvatskoj ima još sličnih Fimi-Media. Izvlačenje novca za opstanak na vlasti, a neke Fimi-Medie su 5 puta suptilnije od stvarne Fimi-Medie, nešto su o čemu će se vjerojatno u … vrijeme isto govoriti. Ja nikako recimo da dobijem odgovor lokalnih vlasti turističkih zajednica dolje u Istri, koliko oni troše na PR i medije, ali riječ je o 10 milijuna kuna godišnje, puta 4, puta broj mandata i to suspendira demokraciju i to suspendira u konačnici i više stranačje. Na takav način je recimo i Sanader dobivao izbore. HYPO, o tome neću govoriti, INA, na savjesti je kada govorimo o INA-i i to treba reći, ima tu INA-u i … administracija. Zašto je uopće trebalo 2003. prodati kompaniju koja je iznijela rat za samobitnost i za hrvatsku neovisnost? Da li je Sanader ratni profiter? Vjerojatno, ali ne može biti jedini u ovoj zemlji, ne može biti. A prodaja banaka za 5,4 milijarde kuna, a kuponska privatizacija, a pretvorba, itd. Neka se vrši pravda, ali ne selektivna jer selektivna pravda je u konačnici nepravda. I za kraj, kao što je gospodin Stazić govorio, Sanader nije mogao sam, tu su bile Vlade, tu je bio Sabor, tu su bili ministri, tu smo bili mi zastupnici, tu su bili i mediji, birački, zaslijepljeni slatkorječivosti, ali i medijskom slikom te iste vlasti. Ono što su svi moji prethodnici rekli ja isto vjerujem da će se ugovor sa MOL-om raskinuti, ali isto tako još jedanput ću reći treba progovoriti i o ustupanju 25%+1 dionice 2003.godine. ja smatram da je to bila greška prodati kompaniju u ono vrijeme za 505 milijuna dolara ili otprilike 3 milijarde kuna koja je godišnje prihodovala po 30 milijardi kuna. Podrška Vladi oko poništenja ugovora sa MOL-om, doduše mi moramo znati da je mađarski sud malo drugačije presudio Hernadiu, podrška sudstvu ali želim i to reći Sanader nije mogao sam i toga još ima u Hrvatskoj. I za kraj, ja sigurno ne likujem zbog ove presude jer je i ona na neki način presuda cjelokupnoj hrvatskoj politici, ali ako baš hoćemo i hrvatskim institucijama. Da, ova presuda kao što je rekla Jadranka Kosor nije politički progon, a znam da pustiti DORH da postupi kako je postupio 2010. … nije bila jednostavna politička odluka kada se ultimativno tražilo smjenu gospodina Bajić. No bez obzira na sve podršku i Vladi i predsjedniku i hrvatskom pravosuđu.
Kolegice i kolege želim vam dobar dan i nastavljamo sa sjednicom i raspravom. Raspravit ćemo - Redovito godišnje izvješće pučke pravobraniteljice za 2013. godinu Pučka pravobraniteljica dostavila je izvješće temeljem članka 16. Zakona o pučkom pravobranitelju. Materijale ste primili. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Redovito Godišnje izvješće pučke pravobraniteljice za 2013.godinu dodatno će obrazložiti gospođa Lora Vidović, pučka pravobraniteljica. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospođo potpredsjednice, gospođe i gospodo zastupnici. Izvješće pučke pravobraniteljice za 2013.godinu prvo je jedinstveno cjelovito izvješće koje objedinjuje sve mandate ureda, tj. klasičan ombudskmanski pravobraniteljski mandat, onaj iz središnjeg tijela nadležnog za suzbijanje diskriminacije, nacionalnog preventivnog mehanizma, kao i zaštite i promicanja ljudskih prava u širem smislu i to temeljem Zakona o pučkom pravobranitelju, Zakona o suzbijanju diskriminacije, Zakona o nacionalnom preventivnom mehanizmu i poslovnika pučkog pravobranitelja. A cilj nam je pokušati dati cjelovitu i sveobuhvatnu sliku o zaštiti ljudskih prava i o pojavama diskriminacije u zemlji. Važno je naglasiti da sukladno odredbama dodatnog protokola uz Konvenciju protiv torture i Zakona o MPM-u dio izvješća koji se odnosi na rad nacionalnog preventivnog mehanizma odnosno zaštite prava osoba lišenih slobode će biti prevedeno na engleski jezik i u skladu sa dodatnim protokolom dostavljeno Pododboru UN-a protiv torture i drugim međunarodnim institucijama i mehanizmima za zaštitu prava osoba lišenih slobode. U skladu sa zakonskim obvezama u izvješću prikazujemo prije svega statističke podatke o postupanju u 2013.godini, podatke o pojavama diskriminacije kako iz našeg rada tako i objedinjene podatke svih pravobraniteljica i podatke vezano za pravosudne predmete vezano uz diskriminaciju kao i drugi informacije i podatke o radu ured u 2013.godini povrh samih statističkih podataka. Analizu i ocjenu stanja ljudskih prava i pojava diskriminacije navodimo prema pojedinim područjima, ponajviše u odnosu na pritužbe koje smo zaprimali od građana, ali osim u dijelu koji se odnosi na suzbijanje diskriminacije i na temelju drugih izvora informacija, po prvi puta ove godine kao što su godišnja izvješća i ona koja su javno dostupna materijali različitih dionika i tijela stručni članci i istraživanja, ali u velikoj mjeri i odgovori na upite koje smo poslali cijelom niz nadležnih tijela nevladinih organizacija, socijalnih partnera, vjerskih zajednica i drugih upravo za izradu ovog izvješća. Ono što je vrlo vidljivo iz velikog broja obraćanja građana jest da i oni zapravo ne znaju kome se trebaju obratiti kada imaju određeni problem, kako mogu zaštiti svoja prava, a mnogi su od nas očekivali pravne savjete ili zastupanja i obraćali nam se jer drugdje nisu mogli dobiti relevantne informacije. Iako je u Hrvatskoj uspostavljen relativno dobar zakonodavni okvir provedba zakona i dalje zaostaje, to sigurno nije iznenađenje. Građani imaju teškoće u ostvarenju svojih zakonskih prava, a nadležna tijela im često ne odgovaraju na njihove upite ili prekoračuju rokove u rješavanju zahtjeva. A poseban je problem izostanak pravovremenog odgovora nadležnih tijela i na upite koje dobivaju iz našeg ureda. Pri tome tijela kojima je potrebno poslati više požurnica su Porezna uprava Ministarstva financija, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova EU, Državni ured za obnovu i stambeno zbrinjavanje, Ministarstvo socijalne politike i mladih, Ministarstvo pravosuđa, uprave, HZZO. Istovremeno mi smo prošle godine održali niz sastanaka s predstavnicima nekih od ovih tijela koje sam sada navela, upravo kako bismo dogovorili kako ćemo učinkovitije i brže postupati po pritužbama građana i u pojedinim predmetima i u mnom situacijama to je dovelo do poboljšanja. Što se tiče diskriminacije iako broj pritužbi i ove godine raste i dalje je taj broj jako mali i očito je da je neprijavljivanje diskriminacije i dalje prisutno u Hrvatskoj kao i u drugim europskim zemljama. Očito je da građani još uvijek nemaju dovoljno znanja o tome što je diskriminacija i kako se od nje mogu zaštititi i kome se trebaju obratiti, ali od onih pritužbi koje smo dobili možemo reći da je najzastupljenija osnova etnicitet ili nacionalno podrijetlo, a područje rad i zapošljavanja. Tri su osnovana područja koja bi ja htjela istaknuti u ovom izlaganju kao područja posebne zabrinutosti. Pri tome naravno da i ostala područja koja se u izvješću navode, a koja ja neću spomenuti zbog ograničenja vremena u ovom trenutku ne bi smjela ostati zanemarena. Pa vas zapravo da se i u svojoj raspravi da govorimo o izvješću u cjelini i to na temelju njegovog integralnog punog oblika, a ne sažetka koji vam je svima dostavljen i koji je isključivo obveza temeljem Poslovnika Hrvatskog sabora, a osnovi kriterij mu je broj stranica, a ne sadržaj. Dakle prvo područje o kojem mislim da je jako važno govoriti je javna uprava. Budući da je javna uprava u suštini djelovanja pučkog pravobranitelja kao institucije koja štiti zakonska i ustavna prava građana u odnosu na tijela javne vlasti. Velik broj pritužbi odnosi se na dugotrajnost rješavanja predmeta u upravnom postupku, odnosno u žalbenom postupku ili na postupovnu odredbu ZUP-a. To jest sustavan problem koji vidimo u više resora i koji zapravo pokazuje kako državna uprava nema dostatne kapacitete da rješava sve veći broj pritužbi građana koji dolaze. Kao primjer mogu istaknuti Ministarstvo socijalne politike i mladih koje je dakle prepoznalo ovaj problem u svom resoru i strateškim planom odredilo da će se žalbe građana rješavati u roku od 200 dana. Do sada je taj rok bio godinu i pol dana a zakonski rok je 60 dana. Na isti ovakav problem nailazimo i u drugim ministarstvima i državnim uredima. A istovremeno je državna uprava percipirana i jest kao jako izuzetno velika, ima veliki broj zaposlenika koji neprestano se čuje u javnosti opterećuju proračun. Također iz brojnih upita koje zaprimamo kao što sam rekla koje nužno nemaju karakter pritužbe prema zakonu i kako to naš zakon definira. Ono što je posve očito da građani uopće ne znaju kome bi se obratili kada nekakav problem imaju, osjećaju se posve izgubljeno u kontaktu sa upravom. I činjenica je da bez reformi javna uprava u Hrvatskoj jest nedovoljno kapacitirana da bude adekvatan servis građanima i može se reći da umjesto da rješava njihove probleme zapravo generira nove. Također vezano uz javnu upravu mi i ove godine ponavljamo preporuke vezano uz službeničke odnose i ukazujemo na povrede prava u postupku rasporeda zatečenih državnih službenika zbog promjene ustroja pojedinih ministarstava nakon zadnjih parlamentarnih izbora. Presude upravnog suda iz ožujka i travnja ove godine potvrđuju naše preporuke. To se odnosi na Ministarstvo unutarnjih poslova i poreznu upravu Ministarstva financija. I ono što se mi nadamo je da će jedna od posljedica ovih presuda biti daljnje jačanje, odnosno jačanje Odbora za državnu službu kako bi se ovakvi sudski postupci u budućnosti prevenirali. Drugo područje koje valjda istaknuti su prava pripadnika nacionalnih manjina, odnosno diskriminacija temeljem etničke pripadnosti ili nacionalnog podrijetla. Što se tiče prava nacionalnih manjina, to je područje koje se u izvješću pučkog pravobranitelja ove godine prvi put spominje. I mi smo obradili dva područja iz Ustavnog zakona. To je zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave budući da je cilj od 5,5% koji je zadan planom prijema pripadnika nacionalnih manjina u državnu službu i dalje nedostižan. I osim toga ističemo i pravo na ravnopravnu uporabu jezika i pisma pripadnika nacionalnih manjina koja je zahvaljujući referendumskoj inicijativi prošle godine potaknula brojne rasprave. Međutim, kako se zapravo glavnina aktivnosti vezano uz tu referendumsku inicijativu odvijala ove godine, o tome će puno više riječi biti u izvješću za 2014. godinu. Što se tiče diskriminacije temeljem etničke pripadnosti i nacionalnog podrijetla to je najčešća osnova prituživanja u uredu i to ponajviše u području rada i zapošljavanja. Inače možemo reći da su u Hrvatskoj u posebno ranjivom položaju pripadnici Romske i Srpske nacionalne manjine kao imigranti, tražitelji azila i azilanti. Što se tiče pripadnika Romske nacionalne manjine tijekom 2013. godine kao i ranijih godina mi nismo zaprimali njihove pritužbe koje bi nam u dovoljnoj mjeri mogle dati sliku o tome kakav je zapravo položaj Romske manjine tako da smo se za izvješće koristili drugim izvorima informacija. A ta činjenica da zapravo ne zaprimamo pritužbe od pripadnika Romskih nacionalnih manjina s jedne strane znači da smo mi i dalje nedostupni i da ne uspijevamo doći do njih na način na koji bismo trebali a s druge strane da su i sami izuzetno socijalno isključeni. Mi ćemo svakako u ovoj godini i u budućnosti pokušati što više biti prisutni na terenu i što više u direktnom kontaktu sa pripadnicima Romske nacionalne manjine. Ali pokušati ćemo kontakt i ostvariti putem nevladinih udruga, predstavnicima i vijećima Romske nacionalne manjine. Jer očito je da postoje zapravo jasne indikacije kako je Romima otežano ostvarivanje prava koje se većinskom stanovništvu lako dostupna. Na primjer Romi u Hrvatskoj imaju dva puta manju mogućnost da će se zaposliti nego Neromi. A prosječna starost Roma prema podacima iz posljednjeg popisa stanovništva je 21,9 godina. Stopa siromaštva je dva puta više izražena među Romima. Potpora iz sustava socijalne skrbi i doplatak za njegu su važan izvor prihoda za mnoge romske obitelji a pri pokušaju njihova ostvarivanja izloženi su stereotipima i predrasudama. Osobit problem predstavlja i činjenica da su mnoga romska naselja izgrađena nezakonito, mi smo na to i ranije upozoravali a i ove godine zapravo dajemo preporuku jedinicama lokalne samouprave da pojačaju aktivnosti izrade prostornih planova i zapravo stvore pretpostavke za legalizaciju bespravno izgrađenih objekata i uređenje i opremanje romskih naselja. Što se tiče pripadnika Srpske nacionalne manjine, oni nam se najčešće pritužuju da su diskriminirani upravo temeljem etničke pripadnosti i to najčešće u području rada i zapošljavanja ali i na drugim područjima. I to se odnosi kako na one pripadnike Srpske nacionalne manjine koji nikada nisu napuštali Republiku Hrvatsku, tako i na povratnike. Što se tiče povratka izbjeglica a to su dakako pretežito Srbi u Hrvatsku njihov je povratak u zadnjih nekoliko godina usporen i taj trend je svakako očekivan obzirom na protek vremena od završetka rata ali i na brojne druge životne, obiteljske, biološke razloge. Jedan od njih je sasvim sigurno i poteškoće koje imaju pri ostvarivanju prava na stambeno zbrinjavanje budući da je sustav uređen tako da uopće ne pridonosi većem povratku. Same zakonske izmjene kada govorimo o povratu, obnovi i stambenom zbrinjavanju su zaista učestale. Zakon o područjima od posebne državne skrbi do sada se mijenjao preko 10 puta a samo u 2013. se taj zakon mijenjao dva puta. Izmjene koje je zakon prolazio su toliko komplicirane i složene da se u njima teško snalaze i najvrsniji pravni stručnjaci a kamoli građani na koje se zaista odnosi. Stambeno zbrinjavanje s druge strane izvan PPDS-a uopće nije regulirano zakonom nego samo podzakonskim aktima. Ono što je u svakom slučaju bio velika, važna, nova okolnost u 2013. je osnivanje Državnog ureda za obnovu i stambeno zbrinjavanje, međutim u pripremi osnutka tog državnog ureda posve se zaustavilo postupanje po zahtjevima građana sve dok se ured ne osnuje. Nakon što je ured osnovan prošlo je više mjeseci za ustrojstvo i za početak rada, tako da je prošle godine došlo do velikog zastoja rada po zahtjevima građana, a u našem uredu je zbog toga porast broja pritužbi u ovom području bio od 115%. O tome kako je postojeći sustav stambenog zbrinjavanja posve neučinkovit i neodrživ govori i podatak da je 2013. godine bilo 11307 pozitivno riješenih zahtjeva za stambeno zbrinjavanje, dakle 11307 pozitivno riješenih zahtjeva. Za to je bilo osigurano samo 406 raspoloživih stambenih jedinica. Prosječno trajanje procesa stambenog zbrinjavanja je 8 godina i to su podaci koji zaista govore o tome da sustav ovakav kakav je posve neučinkovit i neodrživ. I dalje se odlukom o prodaji stanova u vlasništvu Republike Hrvatske iz 2011. godine Srbima povratnicima, bivšim nositeljima stanarskih prava činjenica da su bivši nositelji stanarskih prava ne valorizira u jednakoj mjeri kao i onim građanima koji su stanove otkupljivali 1990.-ih godina. I unatoč očekivanju da će se to promijeniti, nova odluka o prodaji stanova u vlasništvu RH u bitnom je istovjetna ranijoj odluci o uvjetima otkupa. Osim dakle ove dvije skupine pripadnika nacionalnih manjina, odnosno romske i srpske nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj, kada govorimo o diskriminaciji temeljem etničke pripadnosti važno je spomenuti i migrante, odnosno tražitelje azila i azilante. Budući da se našim ulaskom u Europsku uniju i unatoč gospodarskoj krizi zapravo može očekivati sve veći broj ovih osoba. Primjerice, 2004. godine u Hrvatskoj je 107 stranaca tražilo azil, 2013. 1226. Svi oni su smješteni u prihvatilišta u Kutini i Zagrebu gdje su zaista suočeni s predrasudama i stereotipima i često i otvorenoj diskriminaciji u lokalnoj zajednici. Istovremeno u 2013. godini odobreno je samo 7 zahtjeva za azil i 16 zahtjeva za supsidijarnu zaštitu, dakle unatoč zaista velikom porastu broja podnesenih zahtjeva i dalje se odobrava njih zaista jako mali broj. Početkom prošle godine donesena i migracijska politika, međutim ona migracije promatra ponajviše kao sigurnosni problem, a ekonomski, socijalni i kulturni učinci migracija na društvo su ostali u velikoj mjeri neprepoznati. Uz to je još potrebno dodati da i specifične potrebe vrlo osjetljivih skupina kao što su poslovno nesposobne osobe, djeca, trudnice, starije i nemoćne osobe, žrtve trgovanja ljudima ili žrtve nasilja uopće sustav skrbi za azilante uopće ne prepoznaje. Tečaj hrvatskog jezika za osobe kojima je odobrena zaštita nije bio dostupan ni 2013. godine, a samim tim i dalje ostaje izravan nepovoljan utjecaj na daljnje njihovo obrazovanje i zapošljavanje, budući da bez završenog 1. stupnja hrvatskog jezika im je tržište rada posve nedostupno. Osim toga, tijekom boravka u prihvatilištima ne uvažavaju se vjerske i običajne razlike. Tako obroci u pučkoj kuhinji nisu prilagođene osobama islamske vjeroispovijesti što proizvodi izravan diskriminatorni učinak. Konačno, kao treće područje koje smatram da je jako važno istaknuti je područje socijalnih prava građana koje u vrijeme u kojem jesmo gospodarske krize mislim da nije potrebno posebno obrazlagati je jako kritično i nama se uistinu obraća sve veći broj građana koji su suočeni sa posljedicama gospodarske krize, neovisno o tome u kojem konkretnom području oni imaju problem ili nam se pritužuju. Rizik od siromaštva ili socijalne isključenosti u Hrvatskoj 2012. je bio 32,3%. Ono što su nam se građani često obraćali bilo je to što su suočeni s ovrhama, najčešće u nemogućnosti da podmiruju redovite režijske troškove, opisujući teške životne situacije u kojima su se našli i zaista ne svojom krivnjom i ne smijemo pretpostavljati da svatko tko je dužan je dužan zato što nije pažljivo čitao što potpisuje. Mnogi naši sugrađani zaista svoje dugove ne mogu vraćati uslijed okolnosti u kojima su se našli, a da sami zato nisu odgovorni. Mnoge obitelji i dalje nemaju riješeno stambeno pitanje, a socijalno stanovanje u Hrvatskoj također nije na sustavan način riješeno. Beskućnici su i dalje u izuzetnom teškom položaju i u teškoj ranjivoj situaciji, budući da u velikoj većini gradova, uključujući i mnoge gradove koji su sjedište županija nema prihvatilišta, nisu organizirana prihvatilišta za beskućnike. Financiranje skrbi o beskućnicima je prepušteno fiskalnim financijskim mogućnostima, ali i osviještenosti sasvim sigurno čelnika velikih gradova, dok se plan zbrinjavanja beskućnika odnosi samo na ekstremne zimske uvjete, što je nešto što mislimo da bi svakako trebalo promijeniti i da bi skrb, odnosno ovu vrstu zbrinjavanja beskućnika trebalo osigurati tijekom cijele godine. Zato preporučamo da je potrebno definirati minimalne standarde u financiranju, ali i provesti jedno sustavno istraživanje o problemima beskućništva u Hrvatskoj kako bi se na sustavan i ujednačen način moglo pristupiti njihovom rješavanju. Osim toga, starije osobe su u izuzetno nepovoljnom socijalnom položaju. Iznosi socijalnih su uistinu nedopustivo niski i ne omogućuju ni osnovnu egzistenciju. Do 31. prosinca 2013. godine iznos pomoći za uzdržavanje za samca koji je bez ikakvih prihoda iznosio je za potpuno radno nesposobnu osobu 850 kuna. Ako je uz to osoba ostvarivala puni iznos doplatka za pomoć i njegu od 500 kuna, mjesečni iznos socijalnih primanja za tu osobu iznosio je 1350 kuna, što je zaista ispod svake granice dostatnosti i ne može osigurati ni minimum osnovnih životnih potreba. Zato i ove godine preporučujemo uvođenje državne potpore starijim osobama bez mirovine koja je predviđena i GIM-om, te da se razvije i unaprijedi sustav socijalnih usluga za starije i nemoćne osobe posebice servise pomoći i njege u kući i dnevne boravke. Što se tiče djelovanja nacionalnog preventivnog mehanizma kao jednog važnog segmenta u poslu pučkog pravobranitelja, odnosno zaštite prava osoba lišenih slobode i onima kojima je ograničena sloboda kretanja. Ukratko je potrebno istaknuti tri stvari koje su također zapravo ponavljanje od prošle godine. Jedno je problem prenapučenosti. Iako je i dalje prisutan trend smanjenja mi njime nikako ne možemo bit zadovoljni. Trenutno su uvjeti u zatvorskom sustavu od 115 posto, ali prosječna napučenost zatvorenih uvjeta u zatvorima je 149%. U zatvoru u Zagrebu u pojedinim spavaonicama od 16m2 se nalazi i do 7 zatvorenika. Očito je da novih investicija u smislu gradnje ustanova neće biti. Postupanje prema zatvorenicima je neujednačeno, iako za to postoje brojni razlozi. U najvećoj mjeri ipak proizlaze iz manjkavog zakonodavnog okvira, restriktivnog tumačenja propisa ili njihove nedosljedne primjene, te uvjeta smještaja. Kvaliteta zdravstvene zaštite u zatvorskom sustavu je i dalje nedostatna i mi ove godine ponavljamo preporuku kako bi se trebala izdvojiti iz Ministarstva pravosuđa i uključiti u Ministarstvo zdravlja. Osobe kojima je zbog duševnih smetnji ograničena sloboda kretanja su u posebno ranjivoj situaciji što se kroz nekoliko slučajeva pokazalo i u 2013. godini i mi ćemo zbog toga o ovom problemu tijekom 2014. posvetiti posebnu pažnju. Nacionalni preventivni mehanizam je tijekom 2013. je bio u 12 redovitih obilazaka i to 6 u nadležnosti Ministarstva pravosuđa, pet MUP-a i 1 MORH-a. Ono što je jako važno ovdje istaknuti je da tijekom 2013. godine nismo zabilježili situacije koje predstavljaju mučenje, ali jesmo ona postupanja koja mogu predstavljati neljudsko ili ponižavajuće postupanje. I konačno, ovim izvješćem nadležnim tijelima uputili smo ukupno 80 preporuka koje se sve nalaze i u integralnom dijelu izvješća i u njegovom sažetku. Kada govorimo o radu ureda u 2013. godini što je također obveza prema Zakonu o pučkom pravobranitelju u odnosu na izvještavanje dvije su važne okolnosti obilježile naš rad. Jedno je samo imenovanje novog vodstva koje je bilo popraćeno potrebom za novim ustrojem, odnosno obvezom donošenja podzakonskih akata koji su zaista oduzimali značajan dio naših kapaciteta, a i veliki porast pritužbi građana. Ukupno je zaprimljena 3021. pritužba što je porast od 63% u odnosu na 2012. godinu uz uistinu velik broj telefonskih poziva i čak 459 osobna razgovora sa građanima u uredu. Najviše pritužbi je zaprimljeno iz grada Zagreba i središnje Hrvatske što znači da prostorna udaljenost ureda utječe i na manji broj pritužbi građana iz drugih dijelova zemlje. To svakako jest jedan važan argument koji govori u prilog otvaranja područnih ureda kako bismo zaista bili ured koji neće živjeti i raditi samo u Zagrebu, nego uistinu biti dostupan građanima na terenu i tamo gdje nas trebaju. Važan događaj koji je u smislu međunarodnog pozicioniranja ureda, ali i za nas u zemlji obilježio prošlu godinu je reakreditacija institucije statusom A čime je Međunarodni koordinacijski odbor UN-a potvrdio kako je pučki pravobranitelj neovisna nacionalna institucija u skladu sa najvišim međunarodnim standardima. Pritom nam je pododbor dao i dvije preporuke. Jedna je povećanje dostupnosti građanima o kojoj sam evo i malo prije govorila uključujući i kroz osnivanje područnih ureda, a drugo su izmjene Zakona o pučkom pravobranitelju kako bi se preciziralo da pučki pravobranitelj potiče ratifikaciju dokumenata i pristupanje međunarodnim instrumentima za zaštitu ljudskih prava za razliku od sadašnje stipulacije koja kaže da može upozoriti na potrebu usklađivanja. Što se tiče ove prve preporuke ona izravno ovisi o povećanju proračuna ureda koju mi procjenjujemo na milijun kuna godišnje, a u odnosu na drugo planiramo do kraja godine predložiti Hrvatskom saboru izmjene Zakona o pučkom pravobranitelju kako bi se ova preporuka uvažila. Što se tiče drugih pokazatelja o našem radu uz 3021 novi otvoreni predmet treba istaknuti da smo slali prijedloge prilikom postupaka izmjena ili dopuna 17 propisa i sudjelovali zaista u velikom broju odbora Hrvatskog sabora, organizirali smo dva skupa. Jedan na temu ovrha u suradnji sa Hrvatskim pravnim centrom i drugi međunarodni na koji su se odazvali svi pravobranitelji iz regije u suradnji sa UNDP-em. Aktivno smo sudjelovali na sedamdesetak i više od 70 domaćih i međunarodnih skupova. U skladu sa obvezama i Zakona o pučkom pravobranitelju potpisan je sporazum sa posebnim pravobraniteljicama, konstituiran je Savjet za ljudska prava pučkog pravobranitelja koji djeluje, trudili smo se bit prisutni u javnosti kako povodom upita novinara, tako i kada smo sami smatrali da je to potrebno. Broj posjetitelja internetske stranice se povećao u odnosu na 2012. godinu za 11%, pokrenuli smo Twitter profil i trudimo se bit što je više moguće zaista dostupni. Konačno, istovremeno sa brojem, sa porastom broja predmeta od 63% tijekom 2013. broj djelatnika ureda pao je za 25% čime se zapravo prosječno opterećenje po jednom djelatniku povećao za preko 100%. Tako su zapravo kapaciteti ureda dovedeni do svog maksimuma i iako smo mi na ovaj način ipak pokazali da se za manje može raditi više i da se sa manje može raditi više činjenica je da u ovom trenutku smo zaista došli do maksimuma kapaciteta i maksimuma opterećenja koje možemo podnijeti. Naime, činjenica je da su se u uredu s godinama dodavale nove ovlasti od Zakona o suzbijanju diskriminacije u okviru pretpristupnih pregovora. Nakon toga NPM-a 2012., pa konačno i u području pravosuđa što generira najveći broj pritužbi koje mi u uredu zaprimamo, a onda i one promotivne uloge. A dodavanje svih tih ovlasti nisu ni približno pratila dostatna financijska izdvajanja da bismo ih mogli na kvalitetan način odrađivati. I zapravo na taj način u zadnje dvije godine institucija pučkog pravobranitelja je de facto značajno oslabljena, a nije ojačana. Ja moram istaknuti ovom prilikom da na području diskriminacije koja je kao što sam rekla bio jedan od pretpristupnih uvjeta trenutno rade samo 3 osobe. Međutim, od te tri jedna prati kompletno područje etniciteta, dakle diskriminacije temeljem etniciteta i nacionalnog podrijetla, uz to i kompletna prava nacionalnih manjina i cijelo područje povrata obnove i stambenog zbrinjavanja a to je stvarno maksimum opterećenja koje se može postići pa i više od toga. Nacionalni preventivni mehanizam bilježi izuzetno mali broj obilazaka u odnosu na urede u regiji. Jedan od razloga za to je i vrlo ograničen normativni okvir pa smo mi zbog toga već predložili Ministarstvu pravosuđa izmjene Zakona o Nacionalnom preventivnom mehanizmu kako bi nam se omogućilo da ih ipak imamo što više i da možemo više raditi, ali u velikoj mjeri to ovisi i o financijskim kapacitetima. Najvažniji korak u smislu jačanja ureda koji mi procjenjujemo do kojega treba doći u nadamo se bliskoj budućnosti je upravo povećanje dostupnosti građana posebice kroz otvaranje područnih ureda. Kao što sam rekla to je godišnje izdvajanje od milijun kuna koje bi nam omogućilo da imamo po dva savjetnika u Osijeku, Rijeci i u Splitu i koje ne samo da bi nam omogućilo kvalitetnije, brže i učinkovitije procesuiranje i odgovaranje na pritužbe građana ali omogućilo bi nam i bavljenje onim područjima ljudskih prava koji se dosada u Uredu pučkog pravobranitelja nisu pratili. 20 godina su kapaciteti razvijani u smjeru ombudsmanske pravobraniteljske nadležnosti. Dakle, kada ustavna ili zakonska prava građana krše neko tijelo javne vlasti mi bismo zaista željeli proširiti polje našeg djelovanja, raditi na onim ljudskim pravima i na one načine koje dosada ured nije radio. Ali to zaista u najvećoj mjeri ovisi o kapacitetima koji su nam dostupni. Ja se i u raspravi koja slijedi nadam i vašoj podršci u tom smislu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Igor Kolman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Cijenjena pravobraniteljica je govorila, sada i u zadnjem dijelu, a ja sam se za repliku javio i već ranije tokom govora, kad je riječi bilo o prisutnosti ureda na terenu i onda sad u završnom dijelu govora isto vezano s time o kapacitetu ureda da zaista rješava sve one pritužbe i da se obazire uopće na sve one pritužbe koje dolaze. To mi se čini iz perspektive saborskih zastupnika i Hrvatskog sabora možda i ključna tema, u svakom slučaju jedna od ključnih tema, jer to je nešto gdje mi kao zastupnici možemo izravno utjecati. Nas dijeli nekoliko mjeseci od donošenja Državnog proračuna za iduću godinu i razlog zbog kojeg sam se javio, a to je ovo što je i pravobraniteljica u svojoj završnoj rečenici i tražila od nas i ja odmah na taj način odgovaram, dakle mi svi zajedno si moramo dati truda da utječemo na Ministarstvo financija u procesu slaganja proračuna da tu pomognemo Uredu pravobraniteljice. I da onda damo podršku zaista s jedne strane osnivanju i otvaranju područnih ureda, s druge strane jačanju kapaciteta samog središnjeg ureda imajući posebno na umu da se radi o milijun kuna što je dakle mrvica u odnosu na ukupni Proračun RH. I zaista ne bi trebalo biti problem tih milijun kuna za ovako izuzetno važnu instituciju pronaći. A institucija pravobranitelja zapravo nije u potpunosti smislena ako nije lako dostupna onima čija prava su ugrožena i ako nema dovoljno kapaciteta da bi prava onih koja su ugroženi mogli adekvatno ih štititi. U tom smislu imajmo na umu kad se bude donosio proračun u procesu slaganja proračuna da damo podršku Uredu pravobraniteljice za tih milijun kuna godišnje više.
Branko Hrg, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Poštovana gospođo pravobraniteljice vi ste ustvari u svom izlaganju rekli i potvrdili da smo mi jedna neorganizirana birokratska država na štetu građana. Ja bih to sveo na jednu rečenicu. Ono zbog čega sam se javio je na neki način bilo nešto kao pozitivno u javnoj upravi je Ministarstvo socijalne skrbi jer je reklo da će rješavati žalbe u roku 200 dana dok je inače prosjek ako sam dobro čuo negdje oko godinu i pol dana. Ja sad razumijem da ajde čak i razumijem da budu liste čekanja za operacije, ali stvarno ne razumijem da treba 200 dana ili godinu i pol dana da neki činovnik, službenik u nekom ministarstvu ili nekoj državnoj službi napiše 2, 3, 5 rečenica i da odgovor nekome od građana. Stvarno, mislim da sav ovaj rad, vas kao pučke pravobraniteljice i vašeg ureda, ako nema sankcija na one koji trebaju nešto napraviti onda u principu će izvješće biti svake godine ovakvo isto, slično. Bit će preporuke, a od tih preporuka nešto će se dogoditi ili neće dogoditi. Govorili ste također o područnim uredima. U redu, vjerojatno treba ta dostupnost biti ali nikako ne na račun poreznih obveznika sa novim zapošljavanjima nego na preustroj aktualnih sadašnjih službi u nekim drugim državnim institucijama.
Ante Babić, replika.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice. Pa evo poštovana pučka pravobraniteljice vi ste u svom izlaganju se referirali na neke stvari koje nisu ili koje nisam mogao pronaći u ovoj skraćenoj verziji pa ni ovoj dužoj verziji pa ću to na kraju kazati. Međutim, kažete da je broj predmeta bio 3021 odnosno 63% više u odnosu na prethodnu godinu s tim da je od tih postupanja dovršeno njih 2275, od toga je 898 predmeta bilo za pučku pravobraniteljicu. S obzirom na broj djelatnika, njih 29 plus namještenik, 30 je djelatnika. Dalo bi se reći da to i nije neki veliki, nije neki veliki broj. Spominjali ste pravo pripadnika nacionalnih manjina prilikom zapošljavanja u tijelima državne uprave i rekli ste da to nisu dovoljni rezultati, trebalo je biti čini mi se negdje oko 5,5% a zapravo je ostalo nekih 3,5%. Ne znam kako i na koji način bi se trebali raditi javni natječaji za tijela državne uprave i bi li to onda bilo diskriminatorno u odnosu na većinu. Zatim ste spomenuli da se u svome radu vodite sa Zakonom o pučkom pravobranitelju, međutim Zakon o pučkom pravobranitelju kaže u članku 16. "Da pučka pravobraniteljica može i uz redovna imati i posebna izvješća". Jedno takvo smo tražili preko Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, a bilo je vezano za uvođenje kurikuluma zdravstvenoga odgoja, međutim to se nije dogodilo. U vašem obrazloženju rekli ste da i nije bilo temelja i osnova s obzirom da je Ustavni sud rekao svoj pravorijek. I zadnje što nisam razumio, rekli ste da je po pitanju prava građana islamske vjeroispovijesti učinjena diskriminacija po pitanju pučkih kuhinja, to nisam razumio. Hvala.
Hvala. Hvala lijepa. Đurđica Sumrak replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo pučka pravobraniteljice, vidite pučka pravobraniteljica ili općenito ova institucija pučkog pravobranitelja nikad više ovaj hrvatski napaćeni narod nije trebao takvu jednu institucija. A zašto? Očekuje se u stvarnosti, ovdje piše da postupate po pritužbama, međutim ja bih voljela da ponekad javno se očitujete o Vladi evo koja nas je nažalost na visoko 5 mjesto smjestila u Europi po broju siromašnih ljudi, i na visoko 3 mjesto u Europi po broju nezaposlenosti. Pravobraniteljice, zašto niste reagirali javno i kritizirali Vladu javno, i rekli molim vas i upozorili? Ne dopustivo je da 500 mladih doktora znanosti ostaje bez posla, a da se npr. angažiraju u Ministarstvu zaštite okoliša privatne konzultantske tvrtke koje opće nezamislivi novac uzimaju. Ovdje vidim da ste reagirali po pritužbi, jel voditelja referade poslijediplomskog studija na Visokom crkvenom učilištu, obzirom na vrstu posla koju obavlja nije uvjet opravdano tražiti dokaz o sakramentima itd., odnosno neki drugi vjerski dokaz. Međutim, zanima me zašto pučka pravobraniteljica u interesu zaštite naroda, u interesu zaštite mladih jednostavno ne reagira, nije dozvoljeno da se po partijskoj liniji zapošljava bez obzira da li je stručan i sposoban, a imamo jako puno…
Hvala. Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme.
Evo sad ću završit, molim samo jednu riječ, jako puno slučajeva da ljudi završe fakultet sa ne znam 40 nešto godina i postaju zamjenici ministra.
Kolegice hvala lijepa. Vesna Škare-Ožbolt, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Poštovana pučka pravobraniteljice, ovo je doista vrlo kvalitetno napravljeno izvješće, međutim ja bi ukazala na jednu činjenicu a to je da se problemi i teme koje se javljaju u izvješću pojavljuju od kad postoji pučki pravobranitelj pa do danas. Dakle, tu postoji jedna konstanta u problemima. Mi ih svake godine registriramo i na tome sve ostane. Prema ovom broju, povećanom broju predmeta evidentno je da je nepravde sve više u ovoj zemlji, a pristup državnim institucijama, sudovima i drugim tijela izgleda da je sve kompliciraniji. U tom smislu doista je hvalevrijedno ovo vrlo detaljno izvješće, pa i prijedlog mjera koji sad treba poduzeti po pojedinoj problematici, a ja sam apsolutno za to da se ovaj, da se proširi i lokalizira djelovanje državnog ureda pučkog pravobranitelja. Međutim, ostaje jedan mali kotačić visiti, a to je, kada se utvrde svi prijedlozi mjera tko njih realizira, odnosno tko koordinira tu realizaciju? Po meni bi trebalo na neki način signalizirati i samoj Vladi da pripremi jedan plan mjera za razrješavanje uočene problematike jer to mislim da ne može ostati samo na razini ministarstva i državnih tijela i samih sudova, i onda odrediti i nositelje, i rokove za rješavanje problema. Inače ćemo ovako, koliko god bude bilo Sabora toliko će bit izvješća i uvijek će problemi biti isti. A mislim da je konačno došlo vrijeme da se počnu smanjivati predmeti, barem oni koji se stalno javljaju već godinama kao problem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba Hrvatskih laburista kolega Branko Vukšić.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, uvažena pučka pravobraniteljice, kolegice i kolege. Ja vjerujem da je gospođa Lora Vidović radišna, pravedna, zainteresirana, ali kao saborski zastupnik koji čini mi se treći puta govori o istoj temi, pitam se ima li sve to smisla. I prije kolege koji su govorili u replikama, govorile su, potvrđivale jednu moju misao koja me kopka kad sam čitao, a vi ste gospođo Vidović dali nama velik zadatak, rekli ste neka raspravljamo ne po sažetku, nego po onom opširnijem izvještaju. Da vam iskreno kažem, taj izvještaj kao da sam već negdje pročitao. Sve te probleme sam pročitao treći puta. I sad je pitanje ima li sve to smisla. Dobio sam ovdje jednu pritužbu, jednog gospodina Podbojca koji kaže i što sada, iduće godine će se to prepisati u sljedećem izvješću stvari riješiti temeljem starog dobrog standarda, pojeo vuk magare. To su dobili svu klubovi zastupnika na stol. Takvih pritužaba imamo iz dana u dan. Institucija Pučkog pravobranitelja je relativno mlada i neutjecajna. Ona zamjerka koju ću reći na početku, koja ide na račun Pučke pravobraniteljice, morate biti javno vidljivi, morate biti agresivniji, morate biti utjecajniji, a to možete biti ako jeste vidljiviji, agresivniji, morate biti prodorniji jer kao što su već kolege i kolegice ovdje konstatirale, pravna država ne funkcionira. Vi trebate, vaš zadatak je braniti puk, vi ste Pučka pravobraniteljica. A imate toliko elemenata, vi biste trebali stršiti, biti prva osoba u RH, prva medijska osoba jer imate svakodnevno i kao što piše u vašem izvještaju, vi … samo na pritužbe nego i sami reagirate kad vidite nešto u medijima. Freedom house je zaključio neki dan je pravosuđe najslabija institucija u Hrvatskoj. Vi to isto tako posredno, ne tim riječima, kažete u svom izvještaju. Europske gospodarske komore u čije ime je prije 10-ak, 15-ak dana govorila gospođa Vedrana Likan, kažu ovako, Hrvatska je pravno nesigurna zemlja. Mi smo po slobodama na dnu, samom dnu, prema tome imate široko polje djelovanja, to mi, to građani RH ne osjećaju. Vaše izvješće potvrđuje da pravna država ne funkcionira i do kada ćemo zapravo mi ovdje i saborski zastupnici i građani RH tolerirati kriminalno loše pravosuđe? Građani na sudovima ne mogu ostvariti svoja zakonska prava pa se zato Pučka pravobraniteljica u svome izvješću pita mogu li građani zbog neujednačene sudske prakse dobiti učinkovitiju sudsku zaštitu, recimo od diskriminacije? Ne mogu jer mi ovdje u Hrvatskom saboru ne činimo ništa da bismo reformirali to pravosuđe pod izlikom, a to je izlika za nesposobnost i ne činjenje, pravosuđe je samostalno, nezavisno, nitko se neće petljati u pravosudne postupke nego treba reformirati pravosuđe jer ovo pravosuđe ne funkcionira i ako će 100 godina ne funkcionirati neće biti više ove države i neće imati temelje na kojima će funkcionirati. Znači, ne mogu se riješiti, ne može se dobiti bolja zaštita od diskriminacije, ne s ovakvim sucima, sudovima, vlasti koja nije spremna na intervenciju, na reformu pravosuđa, osim naravno kozmetičkih popravki. Potrebna je hitna politička i društvena intervencija u sređivanju pravosuđa, a Sabor mora biti mjesto na kojem će se na jesen po hitnom postupku raspraviti, a potom i djelovati u pravosuđu kako ne bismo bili taoci loših sudaca i loših sudova. Ovo izvješće prepuno je takvih primjera. Iako je 60 i nekoliko posto pritužaba više nego u 2012. godini, to je izuzetno premalo. Zašto? I ovo izvješće govori, građani RH nemaju povjerenja u sustav pa tako nemaju i povjerenja u Pučku pravobraniteljicu, odnosno u Pučko pravobraniteljstvo, ne govorim o osobi, da ne biste mislili da govorim o Lori Vidović jer vi jeste u toj situaciji kao što su i druge institucije. Mnogi su se građani obraćali Pučkoj pravobraniteljici jer nigdje drugdje nisu mogli dobiti relevantne informacije, kaže se u izvješću. Točno, a vidjet ćemo zašto. U pritužbama Pučke pravobraniteljice … se posljedice ekonomske krize i sve teže socijalno stanje. Bili prijava trebalo biti više? Sasvim sigurno da bi i kaže Pučka pravobraniteljica, daje odgovor zašto ih nema, građani se plaše prijavljivanja. Mi nismo slučajno po slobodama na samom dnu, građani osjećaju strah, u 2014. godini građani se plaše. Strašno. Strašno i porazno. Meni se čini da kad smo uvodili Institut pučkog pravobranitelja, da smo ga uvodili po onom, vidjela žaba da potkivaju konja pa je i ona digla nogu. Ajmo i mi imati Pučkog pravobranitelja koji ništa neće moći i koji ništa neće riješiti, ali mi imamo, evo, Europo, imamo Pučkog pravobranitelja. Što on može? Ništa. Slati izvješća u Sabor, a mi svake godine moramo ponavljati kako oni ne mogu ništa. Najveći problem u radu Pučke pravobraniteljice izostanak pravovremenih odgovora nadležnih tijela na upite, e tu smo sada došli ovako. Tko ne odgovara na upite Pučke pravobraniteljice? Sad pozorno slušajte građani, saborski zastupnici to valjda znaju. Ministarstvo socijalne politike i mladih, gospođa Milanka Opačić, Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, gospodin Jovanović, bivši, Ministarstvo regionalnog razvoja fondova EU, gospodin Grčić, potpredsjednik Vlade kojeg se ne tiče narod, kojeg se ne tiče Pučka pravobraniteljica, Državni ured za obnovu i stambeno zbrinjavanje, gospođa Mirela Stanić-Popović. Pazite, Ministarstvo pravosuđa, gospodin Miljenić čije zakone prihvaćamo i hvalimo, koji bi trebao prvi reagirati na to, ne odagovara. Ministarstvo uprave, a tko bi prije ako ne Ministarstvo pravosuđa i uprave, gospodin Bauk Porezna uprava gospođa Smiljanec koja je došla za saborsku zastupnicu pa možda će se uključiti u raspravu pa da vidimo zašto to nije činila. HZZO Siniša Varga koji opći koji kaže da je kriminalan način općenja sa građanima, sada je promijenio ploču sada najedanput kaže sve u zaštitu bolesnika, sada je radio 3 godine 2,5 godine protiv bolesnika. Pa tko je tu ovdje lud? Šteta, nadam se da ću stići mu postaviti tamo pitanje jer je Poslovnik onemogućio saborskim zastupnicima da raspravljaju ili da postavljaju pitanje, ne mogu biti u isto vrijeme na dva mjesta kako se ne bi slučajno zamjerili gospodinu Milanoviću i njegovim vodonošama. Što treba s ovim ljudima? Smijeniti ih, smijeniti ih treba. Tako dugo dok predsjednik Vlade neće reći tko ne poštuje sustav ove države, tko ne odgovara pučkoj pravobraniteljici, tko ne odgovara građanima bit će smijenjen. Kada prvog ministra smijeni država će početi funkcionirati. Šta on kaže kada pita opozicija hoćete smijeniti? Ha, ha, ha mi smo vlast, mi to možemo. E pa nećete moći, nećete dugo. Varga je nagrađen foteljom, ministarskom foteljom zato što nije htio razgovarati sa bolesnicima, zato što nije sa Udrugom bolesnika htio razgovarati, zato što je skidao lijekove, zato što je šparao novac, zato što se kao poslodavac, kao kapitalist se ponašao. Najedanput gospodin mijenja ploču i sada ćemo vidjeti što će sada raditi, dokinuti javno zdravstvo i onda će gospođa Lora Vidović imati još više posla. Iduće godine će konstatirati da to nije štimalo, nije štimalo ni kada je bio na jednoj funkciji ni kada je bio na drugoj. U 2013.povećala se diskriminacija za gotovo 23%. Tko su diskriminirani? Treba javno reći ne Hrvati, Srbi i Romi, starije osobe, znači ne samo Srbi i Romi, starije osobe, bolesni, siromašni i radnici. Za koga ova država uopće postoji? Za šaku bogatih. Znači ako su starije osobe, bolesni, siromašni, radnici diskriminirani, pa čija je ovo država? Najviše je diskriminacije u područjima rada i zapošljavanja, čitaj, to je samovolja kapitalista, nebriga države točnije Vlade i Sabora. Građani nemaju povjerenja u sustav, građani nemaju povjerenja u vlast i u vlasti i prijašnje da ne bi slučajno bilo da je prije bilo puno bolje. Veliki broj pritužbi na sudove, kvalitetu rada i dugotrajno suđenje. Zar je potrebno uopće govoriti koliko je loše ovo pravosuđe kada su recimo ostavinske rasprave se vode 20 godina i nakon 20 godina su na samom početku i vraćaju se na općinski sud tako dugo dok pomru, valjda treće koljeno će doći do toga da dobije pravomoćnu presudu. 40 godina neki sudski sporovi traju, znači počeli su u socijalizmu završit će ne znam gdje koji će onda biti sustav. Nešto manje je pritužbi na DORH. To je za 2013.izvješće vjerojatno nisu imali povjerenja niti u Bajića pa mu se nisu ni žalili. Hrvatski zavod za zapošljavanje ukida novčane naknade za vrijeme zaposlenosti, hrvatski poduzetnici ne produžavaju ugovore o radu na određeno vrijeme, nezakonit prekovremeni rad, neisplate naknada i plaća za prekovremeni rad, neisplata plaća, zlostavljanje na radu. Sve su to primjedbe koje su navedene u izvješću. Pa ponovo postavljam pitanje, za koga postoji ova država? Ako ne za svoje građane jeli onog što kaže Nitze država je laž. Kaže i prije gospođa Lora Vidović u svom izlaganju, minimalne su naknade za starije i nemoćne osobe i one su ispod to je moja tvrdnja, ljudskog dostojanstva. Hrvatska je samo deklarativno socijalna država. Iznosi socijalnih pomoći, kaže se u izvješću, nedopustivo su niski. Svakodnevno se građani suočavaju sa ovrhama za plin, za struju, za RTV pretplatu. Znači to nisu oni bogataši koji kupuju buicke i ne znam koje sve bjesne aute nego to su građani koji više ne mogu živjeti od socijalne pomoći, od minimalnih penzija, od minimalnih plaća. I ovdje je konstatirano ono što sam rekao na početku, javno zdravstvo je bolesno, ne funkcionira, premijer je čekao 2,5 godine upozoravalo se s ovog mjesta sa sabornice da ministar ne radi dobro. Ali sada se pitam jeli to revanšizam ili jel stvarno premijer progledao pa je vidio da se loše radi u zdravstvu. U izvješću se to potvrđuje. U kakvim uvjetima sada na kraju radi pučka pravobraniteljica? U ograničenim, prostornim i financijskim uvjetima. Ali u isto vrijeme Vladin ured za razminiranje održava savjetovanja u hotelima sa pet zvjezdica. U isto vrijeme šefovi i činovnici, agencije i vijeća peglaju kartice na kartice desetke tisuća kuna mjesečno i putuju svijetom kao pijani milijunaši. Da, osjeća se potreba za uredima pučke pravobraniteljice širom Hrvatske. Međutim ako pučka pravobraniteljica ili institut pučkog pravobraniteljstva nema nikakvog utjecaja u hrvatskom društvu, pitam se jeli to uistinu potrebno? Preporuke državni tijelima i institucijama pametne, korektne međutim nisu dovoljno kritične, nema onoga ponovit ću na početku nema agresivnosti, nema prodornosti, nema utjecaja, nema osjećaja da je pučko pravobraniteljstvo na onoj pravoj strani i da je agilno i da je stvarno jedina institucija koja brine o građanima RH.
Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega Vukšiću, slažem se sa vašim pitanjem, ima li smisla uopće raspravljati o ovim izvješćima, da to je točno, dakle nakon nekoliko izvješća pučkih pravobranitelja ali i općenito pravobranitelja, mislim da je to ključno pitanje na koje bismo morali mi u Saboru dati odgovor a nećemo ga dati ni danas. Znate zašto? Zato što politika u načelu nije osobito zainteresirana za ured pučkog pravobranitelja ili bilo kojeg pravobranitelja jer se to još uvijek doživljava kao svojevrsni ukras demokracije, dakle stavite u izvješća, imamo i mi ured pučkog pravogranitelja i mnoge druge i stvar je završena. Kada će se to preokrenuti ili kada bi se to preokrenulo? Jednoga dana kada bi u Hrvatskom saboru nakon ovakvoga izvješća a i ja namjeravam nabrajati, ali nije ovo prvi put, ovo se događa tko zna koji put dakle nabrajati ministarstva koja ne samo da produciraju najveći broj pritužbi nego se onda oglušavaju na pitanja koja dolaze iz ureda pučkog pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice čime šalju jasnu poruku samo vi svirajte i pjevajte nas se to apsolutno ne tiče. Kada bi se to promijenilo? Kada bi za ovo ministarstvo koje ste i vi pobrojali i ja ću ih, neću sada trošiti vrijeme, kada bi Hrvatski sabor donio na kraju ove rasprave zaključak da traži u roku od 8 dana očitovanje ministarstava, koji ponavljam produciraju najveće probleme ali onda ne odgovaraju pučkoj pravobraniteljici razloge zbog kojih nisu reagirali i kada bi onda Hrvatski sabor svojom većinom donio odluku da takvi ministri koji rade loše moraju otići. Tada će se promijeniti a do tada će još proteći još puno vode ispod Savskoga mosta.
Branko Vukšić, odgovor na repliku.
Uvažena kolegice Kosor, da, osnovno pitanje jest ima li sve to smisla iz godine u godinu ponavljati. Međutim, malo prije kada smo govorili o pravomoćnoj presudi i gospodinu Sanaderu utvrđeno je da je političko ozračje itekako važno za protukorupcijsko djelovanje, da ovo nije bila politička haranga nego da je to bila pravosudna stvar. Tako i ovdje nema političke volje da se ojača institut pučkog pravobranitelja, da pučka pravobraniteljica stvarno ima neke ovlasti. Vi ste ponovili ono što sam ja rekao da po zaključku bismo trebali u roku 8 dana od svih ovih ministara zatražiti da se očituju zašto ne ispunjavaju svoje obveze. Međutim, pala bi Vlada, to je pola Vlade, ne radi svoj posao. To je samo malo nabrojano, vjerojatno postoji neki drugi i u nekim drugim segmentima, danas govorimo o pučkom pravobranitelju. Ali bilo bi dovoljno da samo premijer kaže na sjednici Vlade tko neće u roku 8 dana, smijeniti ću ga. To je politička volja, ali Zoran Milanović radi nevoljko svoj posao i svi mu idemo na živce, naročito oni koji kritiziraju, naročito oni koji kritiziraju a nema nigdje rješenje.
Draženko Pandek, replika.
Zahvaljujem. Pa poštovani kolega također bi se osvrnuo na vaše navode o neažurnosti postupanja državnih tijela na upite pučke pravobraniteljice. U svakom slučaju bih se složio da je tu potrebno i dalje inzistirati da se pojača ažurnost prilikom odgovora na upite ali bih podsjetio da smo mi u prijašnjim, sada zadnjim izmjenama Zakona o pučkom pravobraniteljstvu čak i dali određene pojačane ovlasti pučkom pravobranitelju. Tako da se recimo u ovom sada stavku 5. članka 27. daje mogućnost dakle da i pučki pravobranitelj predloži pokretanje odgovarajućih postupka protiv osoba koje dakle nesavjesnim postupanjem prouzroče povredu ustavnih zakonskih prava ili ne poduzimaju odgovarajuće mjere da se nastavak štete umanji ili ispravi. Ja bih čak potaknuo pučku pravobraniteljicu da korištenje možda tog članka … [[Govornik se ne razumije.]] pokuša utjecati na čelnike tih tijela. I osobno bih tumačio da kada državno tijelo ne reagira na povredu da je tu ostvaren opis ovoga članka jer ne poduzima odgovarajuće mjere da se dakle nastavak štete umanji ili ispravi. Potaknuo bih i čak i određena povećanja ovlasti pučkog pravobranitelja tako da recimo kada ima ovlasti da bez prethodne najave pregleda mjesta kada govorimo o ovima gdje se nalaze osobe lišene slobode. Čak bi na odgovarajući način predložio da se takav … [[Govornik se ne razumije.]] članak predloži i za postupanje kod ostalih slučajeva kada postoji sumnja na povredu dakle određenih prava. I da može ispitati sam i zatražiti ispitivanje u prostorijama ministarstava odnosno postupanje odgovarajućih službenika na sličan način.
Hvala lijepa. Branko Vukšić, odgovor na repliku.
Uvaženi kolega Pandek, evo složili smo se. I ono je dobro što ste ukazali na mogućnosti koje pučka pravobraniteljica ima. Pa sada ja postavljam pučkoj pravobraniteljici jedno pitanje koje će valjda na kraju dati odgovor na to pitanje a to koliko je postupaka pokrenula protiv ministara, pa i protiv predsjednika Vlade koji dozvoljava nonšalantno ponašanje? Plaši li se ili je uvjet bilo u 2013. uvjet da dođe na tu poziciju da ne dira vlast? Neka odgovori na to pitanje. Je li ima dovoljno hrabrosti da postupa onako kao što joj omogućuje zakon. Nemojte i dalje inzistirati na ažurnosti gospodine Pandek, treba početi djelovati ne inzistirati na ažurnost. Mi ćemo tu reći ajde budite malo ažurniji i onda ćemo čuti ovako uhom ne treba mikrofone, kako se smiju s one strane Markovog trga, neće biti ažurni.
Goran Marić, replika.
Kolega Vukšić mislim da se ne treba pitati ima li smisla, ima smisla uvijek govoriti o nepovoljnim pojavama i nepoželjnim u društvu. To je posao sličan Sizifovom guranju kamena uz brdo ali jedino se tako može promijeniti politička kultura a onda jedino tako i društveno stanje. A s pravom ste upozorili na posebnu diskriminaciju u području radnog prava i na području rada. Zamislite koje diskriminirajuće pitanje na samom intervjuu gdje su najčešće žene na samom intervjuu gdje su najčešće žene izložene takvoj diskriminaciji, mislite li se udavati, mislite li rađati i ako slučajno kaže da u većini slučajeva neće biti primljena na posao jer to danas nije poželjno za one koje se izrabljuje. Što misliti o diskriminaciji za žene koje rade do 23 sata u trgovačkim centrima i subotom i nedjeljom, a nigdje u susjednim zemljama toga nema. Koliko su one diskriminirane, koliko su diskriminirane u odnosu na radne sporove, a jedino, inače radni sporovi vrlo kratko traju, čak i uvijek u pravilu u korist radnika, ali samo kad su radni sporovi kontra financijskih institucija tada dugo traju i u pravilu protiv radnika. Interesantno kolika je tu diskriminacija, kolika je diskriminacija kada tisuće ljudi radi preko Student servisa redoviti posao, a zna se da po zakonu može Student servis obavljati samo zamjenu za kratkoročno, ako netko ode na bolovanje ili na godišnji odmor. Tisuću ljudi radi u jednoj tvrtki redovni posao preko Student servisa. Koja je tu diskriminacija u odnosu na sve druge. I inače kazali ste da su samo Romi ili Srbi većinom diskriminirani, ma diskriminirani su svi. Pa sjetite se malo odnosa sa telekomunikacijskim operaterima, sa HEP-om i svim drugim institucijama, da ne nabrajam. Takvog odnosa nema nigdje.
Hvala. Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Marić, krenut ću od kraja vaše replike, da tisuće ljudi radi rekli ste redovni posao preko Student servisa. Evo jedne firme koju valjda 50. puta prozivam, to je Hrvatski telekom koji je samo telekom, nije hrvatski, ima samo pridjev taj. Tamo su sve otpustili što su mogli otpustiti i kad dobijete, uvijek studente dobijete na svim pozicijama gdje su radili prije i stručni ljudi, dobijete studenta koji kaže oprostite ja nisam ništa kriv, ja ne znam. Ja ne znam. Oni rade za znatno nižu nadnicu nego što su to radili radnici, nemaju nikakva prava, nemaju čak prava govoriti istinu. I još vam kažu to se snima, nemojte bit bezobrazni. Ja svašta skrešem jer imam problema sa svim tim paradržavnim tijelima, a oni jesu države u državi jer imaju lovu, jer drže u šaci Vladu pa im Vlada pogoduje. Da, to su diskriminacije, diskriminacije i ljudi koji su tamo studenti i oni koji su dobili otkaz, a i građana Republike Hrvatske koji su klijenti tih telekomunikacijskih tvrtki. Da, ima smisla govoriti, mi jesmo ovdje da govorimo i da upozoravamo. Govorili ste o tome koliko se radi recimo u trgovačkim centrima, u velikim trgovačkim lancima. Tamo žene rade po 12 sati, niti jedna se ne smije potužiti. Dobije plaćeno 8 sati, 4 sata radi za neke Todoriće i sve ove druge, da ne spominjem samo jednog, znači sve druge lance radi besplatno. I objašnjenje njihovog šefa, previše njih čeka tvoj posao, ako nećeš raditi 4 sata besplatno dobit ćeš radnu knjižicu jer u Hrvatskoj te nitko ne štiti. A sporovi radni traju po 10 godina, tu ste vrlo u krivu. Sporovi se ne rješavaju.
Nadica Jelaš, replika.
Poštovani kolega Vukšić, mislim da nije dobro na ovakav način kako ste vi govorili govoriti o izvještaju pučke pravobraniteljice. Naime, jednoga ste trenutka rekli vidjela žaba da potkivaju konja pa i ona digla nogu. Tako da i Hrvatska ovoga trenutka ima pučkog pravobranitelja, ali zapravo ne zna što bi s njim, dakle od njega nikakve koristi. Mislim da je to vrlo loše, mislim da je Ured pučkog pravobranitelja prepoznat kao što je sama pučka pravobraniteljica rekla još uvijek nedovoljno, ali radi se. Radi se da bude prepoznatljiviji. Naravno da se u tom radu susreće s teškoćama i s ograničenjima pa i do onih financijskih. Ono što želim reći, da je bivši pučki pravobranitelj gospodin Jurica Malčić postavio doista visoke standarde, ali isto tako vjerujem da će sadašnja pučka pravobraniteljica te standarde opravdati, dapače da će ih u svom radu i nadići. Da je Ured pučkog pravobranitelja prepoznat upravo potvrđuje podatak kojega iz izvještaja iščitavamo, a taj je da je u tijeku 2013. godine broj pritužbi građana povećan čak 63% u odnosu na 2012. godinu. Isto tako tvrdim da nije istina da Vlada nije zainteresirana za rad pučke pravobraniteljice. Naime, mišljenje Vlade kao svojevrsna reakcija na izvješće pučke pravobraniteljice broji čak 29 stranica. Dakle Vlada itekako percipira ured i itekako ima svoj stav na njezin rad.
Branko Vukšić, odgovor na repliku.
To često čujem kolegice Jelaš s vaše strane, nije dobro na taj način raspravljati. Nije dobro na taj način vodit državu kao što vi vodite državu pa ste je gurnuli u provaliju. Rekli ste sad na kraju da je Vlada zainteresirana za rad pučke pravobraniteljice, da imate za to dokaz, a to je 29 stranica očitovanja. A ja imam dokaz sva ona ministarstva koja ne žele općiti čak sa pučkom pravobraniteljicom. Ovo je ispunio jedan činovnik koji je imao zadatak ispuniti što treba ispuniti i mora se očitovati na sve to i malo posuti pepelom, ništa drugo. Ovo kad sam govorio vidjela žaba da potkivaju konja pa i ona digla nogu, nisam mislio sasvim sigurno na pučku pravobraniteljicu nego na pučko pravobraniteljstvo koje je '90.-ih institut osnovan, prema tome ništa se ne mijenja. Svake godine govorimo isto, svake govorimo o istom. I nije točno da je prepoznat institut pučkog pravobranitelja. 3000 pritužbi u državi u kojoj ništa ne funkcionira samo znači, to bi bilo 300 000 pritužbi da je prepoznato. To samo znači da nemaju ljudi povjerenja u institucije Republike Hrvatske.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Vesna Fabijančić-Križanić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Gospođo pučka pravobraniteljice, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će ovo izvješće za 2013. godinu. Ono što svakako obilježuje i ovu raspravu da smo do sda imali 3 posebna izvješća - izvješće koje je pučki pravobranitelj podnosio na osnovi Zakona o pučkom pravobranitelju, izvješće koje se podnosilo po Zakonu o nacionalnim preventivno mehanizmu za sprječavanje mučenja i drugih okrutnih neljudskih i ponižavajućih postupaka i kažnjavanja i izvješće o pojavama diskriminacije sukladno Zakonu o suzbijanju diskriminacije. Ovo Izvješće za 2013. prvo je izvješće po novom Poslovniku pučke pravobraniteljice i objedinjuje ranija tri posebna izvješća. To je svakako dobro jer daje objedinjenu sliku s područja provedbe zaštite ljudskih prava. U djelokrugu rada pučkog pravobranitelja je promicanje i zaštita ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koje je prihvatila republika Hrvatska. Prema Zakonu o pučkom pravobranitelju, pučki pravobranitelj promiče i štiti ljudska prava i slobode, te vladavinu prava. Pučki pravobranitelj prati stanje i ukazuje na potrebu njihove zaštite, obavlja istraživačko-analitičku djelatnost, razvija i održava bazu podataka i dokumentaciju, pravodobno i redovito informira javnost i zainteresirane sudionike, aktivno potiče i održava suradnju sa organizacijama civilnog društva, međunarodnim organizacijama i znanstveno-istraživačkim institucijama, te potiče na usklađivanje zakonodavstva sa međunarodnim i europskim standardima i njihovu primjenu. Tako kaže Zakon o pučkom pravobranitelju i ovo Izvješće za 2013. godinu ukazuje da je pučko pravobraniteljstvo u 2013. godini obuhvatilo sve segmente i djelatnosti koje mu daje Zakon o pučkom pravobranitelju. Nadalje, pučki pravobranitelj prati usklađenost zakona i drugih propisa sa odredbama Ustava Republike Hrvatske i međunarodnim pravnim aktima, daje preporuke, mišljenja, prijedloge i upozorenja, podsjećam da je u Uredu pučkog pravobranitelja pripoji Centar za ljudska prava i to izmijenjenim zakonom iz lipnja 2012. godine. Zbog svega toga naravno da je izuzetno važno uz sva financijska ograničenja koja su zbog gospodarske krize uložiti maksimalne napore na poboljšanju sada ograničenih i financijskih i prostornih uvjeta Ureda pučkog pravobranitelja kako bi se ovlasti pučkog pravobranitelja mogle kvalitetno i pravovremeno provoditi. Kao što smo već čuli u odnosu na dosadašnja izvješća uz činjenicu da se radi o objedinjenom izvješću važne okolnosti koje su obilježile rad ureda u 2013. su imenovanje pučke pravobraniteljice i njezinih zamjenica kao i veliki porast pritužbi građana. Broj novootvorenih predmeta veći je za čak 53% u odnosu na 2012., a poseban je problem izostanak pravovremenog odgovora nadležnih tijela na upite pučkog pravobranitelja. Porastom broja predmeta za gotovo 23% u pojavama diskriminacije svakako ne možemo biti zadovoljni. Broj predmeta raste iako smo Zakonom o suzbijanju diskriminacije stvorili pretpostavke za ostvarivanje prava jednakih mogućnosti i zakonodavstvom uredili zaštitu od diskriminacije na osnovi rase ili etničke pripadnosti ili boje kože, spola, jezika, vjere, političkog ili drugog uvjerenja, nacionalnog ili socijalnog podrijetla, imovnog stanja, obrazovanja, društvenog položaja, bračnog ili obiteljskog statusa, genetskog naslijeđa, rodnog identiteta, izražavanja ili spolne orijentacije. Broj i sadržaj predmeta pokazuje da je izravna ili neizravna diskriminacija ne samo prisutna već da i u tom dijelu raste broj predmeta. Tijekom 2013. svjedočili smo i poticanje na diskriminaciju i sve to usprkos zakonskoj zabrani diskriminacije u svim pojavnim oblicima i usprkos tome što se zakonske odredbe odnose na postupanje svih državnih tijela, ali i tijela jedinica lokalne i područne samouprave, odnosi se na pravne osobe sa javnim ovlastima kao i na postupanje svih pravnih i svih fizičkih osoba. Pučko pravobraniteljstvo je središnje tijelo nadležno za suzbijanje diskriminacije, a sva pravosudna tijela dužna su voditi evidencije o sudskim predmetima vezanim za diskriminaciju i osnovama diskriminacije, te ih dostavljaju u Ministarstvo pravosuđa. Kada gledamo statističke pokazatelje u 2013. kao i prethodnih godina najzastupljenija osnova po pritužbama na diskriminaciju jest rasa ili etnička pripadnost, dakle boja kože ili nacionalno podrijetlo i to s čak 23% od ukupnog broja, a kada se dalje analizira najčešće je na području rada i zapošljavanja. Što nam s osnova zakonske odredbe da svatko smatra da mu je zbog diskriminacije povrijeđeno neko pravo može tražiti zaštitu tog prava pred sudom govore podaci o pravosudnim predmetima vezanim za diskriminaciju. Iako su sudovi radnje u tim postupcima dužni hitno poduzimati nastojeći da sve tvrdnje o diskriminaciji što prije ispitaju podacima svakako ne možemo biti zadovoljni. Ako se u hitnom postupku od ukupnog broja predmeta riješe svega 30% predmeta to ne može biti podatak koji zadovoljava. Ako je u parničnom postupku riješeno svega 20% predmeta i od tih 20% riješenih predmeta su usvojene tek dvije tužbe ta činjenica govori sama za sebe, jer u svakodnevnici za taj dio svakako nema mjesta za obijesno parničenje. Naravno da zabrinjava i neujednačenost prakse Upravnih sudova s obzirom da Upravni sudovi rješavaju sporove o zakonitosti upravnih akata, pa stoga preporuka pučke pravobraniteljice Pravosudnoj akademiji da organizira edukaciju sudaca upravnih sudova o antidiskriminacijskom zakonodavstvu RH govori sama za sebe o tom pitanju i o tom stanju. S područja zaštite ljudskih prava iz područja pravosuđa u svjetlu pritužbi na dugotrajnost suđenja i učinkovitost sudova klub SDP-a ističe da se sustavno nastavlja s izradom i usvajanjem niza organizacijskih i postupovnih zakona s ciljem jačanja učinkovitosti u radu sudova, razvojem informatičkih alata u upravljanju sudskim predmetima, razvojem alternativnih načina rješavanja sporova, razvojem sustava besplatne pravne pomoći što će sve u konačnosti utjecati na dugotrajnost postupka i učinkovitost sudova. Što će postupci biti kraći, sudska praksa ujednačenija to će i zaštita ljudskih prava biti snažnija. Uz sve ono što je predviđeno zakonskim rješenjima pred nama je u završnoj fazi i sveobuhvatni projekt reorganizacije pravosudnog sustava koji će svakako doprinijeti ostvarivanju sudske zaštite unutar razumnih rokova. Da su već sama zakonska rješenja dovela do pozitivnih pomaka pokazuje i činjenica da je naknada za povredu prava na suđenje u razumnom roku u 2013. godini isplaćena u iznosu od 27 milijuna kuna u odnosu na 2012. kada je ta naknada u ukupnom iznosu iznosila 36,5 milijuna kuna. Stoga će reorganizacija pravosudnog sustava pridonijeti daljnjoj zaštiti jer neujednačena radna opterećenost odražava se i na duljinu trajanja sudskih postupaka. U odnosu na diskriminaciju temeljem rasne i etničke pripadnosti te nacionalnog podrijetla na općenitoj razini podržava se multikulturalizam te se ne iskazuju ksenofobični stavovi ali praksa ipak svjedoči nažalost drugačije. I ovdje u Saboru, drage kolegice i kolege, sve zakonske odredbe kojim su se stekle pretpostavke za ostvarivanje zaštite dobivale su jednoglasnu potporu i u raspravama i u glasovanju, ali u praksi smo vrlo često svjedočili da jedan dio kolega koji je glasovao za ostvarivanje zaštite od diskriminacije svojim postupanjem daje podršku upravo takvim diskriminatorskim radnjama i postupanjima. Stoga uz sve preporuke koje su s tog naslova preporučene jedinicama lokalne samouprave i državnim tijelima vlasti u prilog sprečavanja primjera diskriminacije u svakodnevnom životu trebaju poraditi svi, svi društveni subjekti pa i neki od nas saborskih zastupnika koji ovdje deklarativno podržavaju zakonske pretpostavke ka ostvarivanju zaštite od diskriminacije. Političari imaju jednu od značajnih uloga u formiranju javnog mnijenja, a složit ćemo se da treba imati i odgovornost za javno izrečenu riječ i postupak. Dio koji se odnosi na osobe lišene slobode i obavljanja poslova Nacionalnog preventivnog mehanizma ukazuje da je trend smanjenja napučenosti zatvora zamjetna ali i da prosječna napučenost od 149% ukazuje da je i nadalje potrebno poduzimati mjere usmjerene na smanjenje napučenosti zatvorskog sustava. U skladu s preporukama Ustavnog suda RH a u skladu s time i preporukama javne pravobraniteljice za očekivati je da će tijekom 2014. dio biti riješen. Pitanje zaštitne mjere obvezatnog psihijatrijskog liječenja u prekršajnom postupku riješili smo zakonom o izmjenama i dopunama Prekršajnog zakona tijekom 2013. godine s katalogom zaštitnih mjera. A preporuke vezane prisilnom hospitalizacijom kao jednim od najosjetljivijih pitanja zaštite osoba s duševnim smetnjama Zakonom o zaštiti osoba s duševnim smetnjama prihvaćeni su ove godine u Hrvatskom saboru. I završno, uz poziv svim segmentima društva za poštivanje ljudskih prava klub SDP-a podržat će ovo izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice. Imamo repliku poštovanog zastupnika Branka Hrga.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice vi ste rekli da je pravobraniteljstvo radilo u skladu sa zakonom i svojim ovlastima. I to je točno, to nitko ovdje nije danas ni osporava. Ovdje se nameće problem što ono može poduzeti da sankcionira one koji su također u sustavu recimo javne uprave, državne uprave, a koji ne postupaju po zakonu. Jer vežem se opet na ono što je bilo rečeno na početku, ako je pozitivan pomak da neko ministarstvo odgovara građaninu u roku 200 dana dok ostali to rade u roku godinu i pol dana onda ja pitam stvarno kako sankcionirati takvo ponašanje državne uprave? I to je bit stvari. Dakle, ovdje nije pitanje toga da li pravobraniteljstvo radi ili ne, ali ono samo daje preporuke jer je tako zakonom određeno. Znači, mora se napraviti korak dalje.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Vesna Fabijančić-Križanić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Hrg kad sam rekla da je djelovanje pučkog pravobraniteljstva u skladu sa zakonom i ovlastima to znači i ono što može poduzeti je u skladu sa zakonom. Prema tome, dok se zakon ne promijeni u smislu nekih sankcija pučka pravobraniteljica upravo postupa onako kako smo to predvidjeli i izglasali u ovom Hrvatskom saboru. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika. Na redu je klub SDSS-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, gospođo pučka pravobraniteljice sa kolegicom. Vi ste nama ovdje podnijeli jedan vrlo ozbiljan, vrlo temeljit i vrlo interesantan izvještaj o radu vaše institucije za 2013. godinu. Dakle, ovih 200 ako se analizira ovaj cjeloviti tekst, dvjesto i nešto strana je bio, jedan vrlo interesantan posao da preko vikenda to proanaliziramo. Za nas pripadnike nacionalnih manjina kao uvjetno rečeno jedne od ranjivih grupa u društvo, po definiciji je poseban interes, poseban je interes da se institucija pučkog pravobranitelja i kao što se to kaže ombudsman, postavi na pravi način, na kvalitetan način i bili bi najsretniji kada bi to za neko vrijeme, što je realno očekivati, profunkcioniralo punim svojim kapacitetom i svojom pravnom snagom na način kao što je to u nordijskim zemljama gdje stvarno institucije ombudsmana ima jedno mjesto iznad svih institucija kao odraz posebnoga životnoga i socijalnog standarda građana. Vi ste u ovom vašem izvještaju uvodno detektirali osnovne elemente koji se protežu kroz cijeli izvještaj kao light motiv, a to je da je u 2013., u odnosu na 2012. došlo do povećanja broja tužbi za 63%. To ste iskazali i ovim veličinama i isto ste tako rekli da je najveći dio, najveća koncentracija pritužbi upravo iz centralne Hrvatske što ide u prilog vašoj tezi da treba otvoriti područne urede pogotovo na periferiji, pogotovo u ruralnim prostorima, pogotovo u prostorima povratničkih sredinama kako bi im ta vaša institucija bila dostupnija, a ovog trenutka nije. Jasno ste rekli da postoji i problem kod neiformiranosti ili ograničene informiranosti građana oko samog korištenja instituta pučkog pravobranitelja. Provedba, konstatirali ste ono što mi uvijek kažemo, Republika Hrvatska ima izvanredne zakone, međutim problem nastaje u njihovom provođenju. I naravno sredstava koja su uvijek vječiti problem funkcioniranja institucija, sredstava su ograničena za rad pučkog pravobranitelja, kadrovski ste vi podkapacitirani, dakle ne stručno, nego brojčano ste podkapacitirani, ne možete se nositi sa gomilom problema koji vam stižu. I mi smo to ukazivali i kod proračuna, i kod amandmana na proračun, tražili smo povećanje sredstava za vašu instituciju. Drago mi je što su određene kolege ih HNS-a, prethodni govornici prihvatili činjenicu da vam treba na sljedećem proračunu osigurati pristojna sredstva kako bi se vaša institucija razvijala i nadam se da će onda tako i, tako onda i prihvatiti takav koncept proračuna. Dakle, kad se sve ovo izanalizira vidimo da smo mi još prilično daleko od nekakvog ideala kakav je to postavljen u zemljama poput Norveške, Švedske itd. No, dobro, ja ću proći kroz određene pozicije koje ste vi ovdje izanalizirali. Prije svega dobro ste obradili grupaciju prava nacionalnih manjina, vi ste ovdje upozorili na zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave, to je upravo ona stvar koju mi stalno govorimo i na to ukazujemo. Jasno je da bi trebalo da se zastupljenost u zapošljavanju poveća na veličinu 5,5% koliko je to Vlada sebi zadala, čak i svojim planom prijema pripadnika nacionalnih manjina u državnu službu, je to sebi kao veličinu zadala ona se i dalje zadržala na nivou od 3,5% što je nezadovoljavajuće. Ali princip kako se to radi je isto stvar za razgovor. Vi ste ovdje jasno to rekli, da se popunjavanje rješava na način da se upražnjena radna mjesta uslijed odlaska u mirovinu ili premještaja tek onda popunjavanju pripadnikom nacionalnih manjina i to po vrlo lošem principu 2 otišla za 1 primljen. To se naravno vidi na terenu i mi smo o tome često govorili. Prednost pri zapošljavanju kao jedna vrsta pozitivne diskriminacije u slučaju zapošljavanja pripadnika nacionalnih manjina se ne koristi na pravi način jer ljudi nisu informirani i oni gotovo da i ne znaju šta znači pozvati se na prednost pri zapošljavanju, a isto tako ne znaju u kojoj fazi se treba pozvati na prednost pri zapošljavanju. Naravno da to treba napraviti kod prijave za natječaj a ne kad se već natječaj zatvori. I o toj stvari treba blagovremeno informirati ljude kako bi se znali pravilno koristiti institutom prednosti pri zapošljavanju koje je na kraju i zakonska kategorija. U ovom dijelu ste interesantno se osvrnuli na nešto što će vjerojatno biti vrlo aktualno u skorije vrijeme, a to je ravnopravna upotreba, službena upotreba jezika i pisma. Pa ste vrlo dobro objasnili šta znači budući referendum, da se sadržajno smanji količina prava propisanih ustavnim Zakonom o pravima nacionalnih manjina, popularno rečeno referendum o ćirilici. Vi ste to ovdje rekli da, od međunarodnih dokumenta kojima se štite manjinska prava najveću važnosti se pridaje okvirnoj Konvenciji za zaštitu nacionalnih manjina Vijeća europe i isto tako ste vrlo dobro detektirali savjetodavni odbor u svom tematskom komentaru za 2012., upozorava države članice kako postavljanje praga za ostvarivanje prava na ravnopravnu upotrebu jezika i pisma nacionalnih manjina mora biti fleksibilno. Prag ne smije biti postavljen tako da pripadnici manjina moraju činiti polovicu sveukupnog stanovništva nekog lokalnog područja, odnosno tako postavljen prag izravna je povreda okvirne Konvencije za zaštitu nacionalnih manjina. To je bitna rečenica za sve buduće događaje koji će se dešavati vezano za referendum o ćirilici koji će vjerojatno vrlo brzo uslijediti. Napominjete ovdje da je u Republici Hrvatskoj trenutno 5 manjinskih jezika u službenoj upotrebi u 27 gradova ili općina, dok je još statutima lokalnih samouprava u službenoj upotrebi 6 manjinskih jezika u 30 lokalnih samouprava. Ukoliko bi se referendumom ta prava ograničila kao što je intencija, onda bi svega ostao 1 manjinski jezik u upotrebi u 17 jedinica lokalne samouprave i to je stvar i opasnost na koju smo mi upozoravali. Dakle, ne radi se samo o referendumu o ćirilici nego će se ono odnositi na sužavanje, na regresiju prava svih nacionalnih manjina u ovoj sferi. Kad ste govorili o državljanstvu, jasno ste rekli da osobe koje su na dan 08. listopada '91. godine imali prebivalište u RH, a nalazili se u kategoriji povratnika, imaju mogućnost pri rođenju steći hrvatsko državljanstvo. Naravno, to je jedna vrlo visoka socijalna kvaliteta ljudi i imate masu slučajeva da ljudi i dan danas u trećoj generaciji žive u RH, nemaju riješeno državljanstvo, nemaju riješeno zato što je, dakle legislativa je dobro postavljena. U praksi je problem u dugom postupku za rješavanje dobivanja državljanstva, problem je što moraju oni osobno te zahtjeve podnositi, a često su fizički onemogućeni da to urade i naravno, postoje dvije kategorije, dva uvjeta, a to je da se dokaže pripadnost hrvatskom narodu, ranijim deklariranjem te pripadnosti ili aktivnim sudjelovanjem u hrvatskim kulturnim, znanstvenim, sportskim udrugama. Sve su to elementi koji dovode do dugotrajnosti postupka stjecanja državljanstva i dovode u jedan vrlo nezgodan položaj ljude koji trajno žive u RH, a u kategoriji su stranci, još uvijek to stanje nisu riješili. Članstvo u sindikatima, vrlo je interesantna konstatacija da je članstvo u sindikatima postala opasna stvar u RH. Dakle, postoji ovdje tendencija da netko tko je sindikalni aktivista da od poslodavca bude kažnjen naročito ukidanjem radnoga mjesta ili preraspodjela na nepovoljnije radno mjesto. Pitanje je li to možda sumrak nekakvoga sindikalnog života ili vraćamo li se možda u nekakve 30-e godine, kad počinjemo sa sindikalnim začecima kod nas. Ja se nadam da do toga neće doći, ali interesantna je pojava da nitko do sad još, od predstavnika sindikalnih organizacija nije alarmantno govorio o ovoj pojavi o kojoj ste vi ovdje nama ovdje rekli. Umirovljenici i starije osobe, vrlo ste dobro obradili položaj umirovljenika. Ovdje ste rekli da postoje dobre intencije, da se u predmetima u kojima su se obraćali Uredu za kontrolu, na nadzor tijela HZZO-a, dobili su dakle rokove, u brzim rokovima su se dobivali odgovori što je naravno dobro. Vidimo da je dobro riješena i konvalidacija. Ja bih samo ovdje rekao, zašto niste otvorili pitanje, dakle niti natuknuli problem negdje 20 hiljada ljudi koji potražuju mirovine za, penzije za period do '95. godine. Naravno da se o tome treba razgovarati, ali hajdemo otvoriti tu tezu, tu temu otvoriti, mislim da je to upravo dobra tema za Pučkog pravobranitelja da se pozabavi sa činjenicom da tih 20 hiljada ljudi je odbijeno sa zahtjevom za isplatu mirovinu u periodu od '91.-'95. godine, a ne postoji pravni temelj za tu stvar. Diskriminacija u području obrazovanja, samo ću reći nešto. Dakle, ne znam da li se zna koliko je teško dobiti konvalidaciju, ne konvalidaciju nego priznati istu vrijednost … diploma koje su za studente, srednjoškolce, odnosno studente koji su te diplome stekli izvan granica Hrvatske, a u zemljama bivše Jugoslavije. To je vrlo težak proces, vrlo kompliciran proces, zato što smo nostrifikaciju prebacili na komorski sistem, na strukovne organizacije koje su dobrovolje asocijacije, kojima je to teret, koji nemaju stručnu ekipiranost da to rade i koji naravno te naše mlade ljude koji se žele vratiti kao … u Hrvatsku i žele raditi i žele biti liječnici, žele biti stomatolozi, ovise o tome da li će im komora stomatologa ili liječnička komora nostrificirati te njihove diplome. Procesi traju par godina i između ostalo i strašno puno koštaju. Nostrifikacija košta 11 hiljada kuna, 5 hiljada kuna košta razlika polaganja pojedinog ispita, 8 hiljada stručna prilagodba svakog ispita i mentori sa 1500 kuna, bez 30 hiljada kuna se ne može nostrificirati diploma, a tražimo liječnike, imamo ih tu kod nas. Imam slučaj iz Gračaca, imam slučaj iz Senja, ljudi koji su zubari, liječnici ne mogu početi raditi jer treba 30 hiljada kuna i da im komora nostrificira diplomu što nikad nije radila komora, uvijek je radilo ministarstvo u upravnom postupku. Komora ne može između ostaloga ni raditi upravni postupak koliko ja znam ili možda ne znam to. Prema tome, masa mladih ljudi čeka da se ta stvari riješi kako bi mogli početi raditi ovdje kod nas. Kategorija netolerancije na sportskim natjecanjima, vrlo ste lijepo ovdje obradili istupe u smislu "Za dom spremni", itd. Ja neću polemizirati o vrijednostima tih istupa, to je, očito se javnost polemizirala i za i protiv, neki kažu za, neki kažu protiv. Ono što se ne kaže i što je ovdje rečeno, interesantna je činjenica, ta stvar nas košta otprilike, evo rekli ste ovdje da smo UEFA-i trebali platiti negdje oko 300 hiljada eura, od toga 118 hiljada eura za prekršaje vezane uz diskriminaciju, dakle izjave na stadionima. 200 hiljada švicarskih franaka smo platili na 6 utakmica, od 7 utakmica koliko je A reprezentacija igrala, na 6 evidentirani … te vrste i to je koštalo savez 200 hiljada franaka. Ja postavljam pitanje da li bi vlasnik Reala dozvolio da plati 300 hiljada eura za nečije incidente? Ne bi jer je to njegova kasa i Boga mi bi riješio tu vrstu incidenata na stadionima. Ovo je očito ničija kasa i dozvoljeno je da svatko radi što hoće pa ako viče "Za dom spremni", plati 300 hiljada eura, počasti od karata, od ulaznica, počastite europsku, UEFA-u pa neka se UEFA razvije, neka razvija svoje stadione, svoj nogometni savez, a mi to ne moramo raditi. Prema tome, tu dimenziju ja počinjem promatrati na takav način. I o tome bi trebalo konačno ljudima reći što znači, koliko ih košta takva vrsta ispada, takva vrsta jednog nekorektnog ponašanja. Dakle, mi manjinci više nismo u pravu da li nas to pogađa ili ne, u pitanju su sada ekonomski efekti takvog jednog ponašanja. I na kraju ću samo reći, dakle vi ste govorili o kategoriji stambenog zbrinjavanja, podatak da se u 2013. ima 11 hiljada podnositelja, ovdje je bitno reći neriješeni podnositelji, od toga je svega 64 se odnosi na prognanike, 64 osobe i 580 su u 2013. bili nositelji, bivši nositelji stanarskog prava. Ostalih 10 hiljada su jedne druge kategorije, dakle to nisu povratnici koji se žele vratiti. 4 tisuće je domicilno stanovništvo koje živi ovdje čeka taj smještaj, a oko 5 tisuća su razne kategorije hrvatskih branitelja. Dakle to je masa od 11 tisuća slučajeva koje treba riješiti u okviru stambenog zbrinjavanja za 2013.godinu. Inače ukupan broj još neriješenih slučajeva je negdje oko 30 tisuća, od toga je svega 4,5 tisuće u kategoriji povratnika, drugim riječima 4,5 tisuće osoba Srpske nacionalnosti. Mi ćemo u svakom slučaju podržati ovaj vaš izvještaj.
Hvala. Idemo na replike, poštovani zastupnik Ante Babić, replika.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Horvat složio bih se u ovom dijelu kada ste govorili o nostrifikaciji stranih diploma, posebno apostrofirajući nedostatak liječničkog kadra kao i kadra medicinskih sestara trenutno u Hrvatskoj. I sigurno je da je dobro što je na to upozorila i pučka pravobraniteljica. Razumljivo mi je da vi kao pripadnik nacionalnih manjina štitite i borite se za više prava nacionalnih manjina što i mi činimo sukladno zakonu i Ustavu RH, ali i vi zapravo apostrofirate, rekli ste za ostvarivanje prava pripadnika nacionalnih manjina u području zapošljavanja u tijelima državne uprave koja nisu rezultirala željenim učincima, teko ste rekli. E sada i mene zanima, a volio bih od vas čuti kako bi trebao izgledati takav natječaj i bili takav natječaj recimo bio diskriminatoran u odnosu na većinu u RH. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Mile Horvat.
Uvaženi kolega prvo vezano za nostrifikaciju, dakle to je veliki problem veći nego što mislimo jer cijela grupacija mladih ljudi koji su se školovali žele negdje raditi u ovoj državi i mi njima to administrativnim putem kočimo. I tu stvar moramo promijeniti, moramo pojeftini i pojednostaviti dati šansu da ljudi odrade i praksu i staževe i da ovoj državi daju ono znanje za koje su se školovali. Vezano za zapošljavanje, to je vječna tema. Dakle nije diskriminatorno jer je zakon rekao da se pripadnik nacionalne manjine može pozvati na prednost pri zapošljavanju na način da ukoliko se radi o dva inženjera ili dva liječnika istog znanja, iste bodovne liste prednost ima pripadnik nacionalne manjine. Upravo zbog toga da bi se dostigao taj postotak od 5,5% u državnim i javnim institucijama koliko je država Vlada sebi zadala taj zadatak. Na kraju to je sve ex lege, sve je to propisano. Možda se čini sa stanovišta većinskog naroda da je to diskriminacija danas kada nema apsolutno nitko šanse za posao, ali Bože moj nakon 20 godina smo došli u situaciju da se ipak pripadnik većinskog naroda ima prednost pri zapošljavanju jer to praksa kaže, a dešava se i kada pripadnik nacionalne manjine konkretno kod nas u katastru Mađar koji treba znati mađarski jer su i stranke koje tamo komuniciraju na njegovo mjesto ne dođe Mađar više. Dakle tu stvar potenciramo da se o tome povede računa kada se radi o zapošljavanju.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Horvat, sve ono što ste govorili o problemima koje muče nacionalne manjine, jednaki problemi su nažalost prisutni isto tako i kod većinskog hrvatskog naroda. Spomenuli ste neke prakse i o tome kako je u stvarnosti danas biti jako nesigurno član nekog sindikata, ali vidite kolega danas je strašno nesigurno, deprimirajuće, neizvjesno i upravo nemoguće biti mladi čovjek, nemoguće je imati do 30 godina, živjeti sa roditeljima, biti nezaposlen, oko sebe gledati korupciju, osjećati nebrigu vlasti za te mlade ljude, u što šaljemo te mlade ljude i koja je poruka svemu tome. Rekli ste da je to sumrak, nije kolega to sumrak, u sumraku se još nešto vidi, nadzire se nešto. To je tama koja je sjela nad ovu Hrvatsku i sve dok se ta tama ne raščisti mi ne možemo govoriti niti o konkretno niti o pravima nacionalnih manjina da bi ih razumjela većina jer većina u ovom času iste probleme ima kao i nacionalna manjina.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se kolegice Sumrak vi ste tu par stvari rekli, ali međutim mislim da je temeljna stvar vaše rasprave da je sada stanje takvo. Ja bih rekao da to stanje traje malo više, malo ranije. Dakle svi smo mi pomalo iz tog političkog života učesnici u tom jednom miljeu i svi smo mi doprinijeli da dođemo do ovog stanja u kom smo sada, dakle nije to samo ekskluziva trenutne vlasti. Ono što sam ja rekao kada sam govorio o sindikatu neshvatljivo mi je da danas članstvo u sindikatu može biti opasnost za posao, a istovremeno mi je neshvatljivo da o tome sindikat nije progovorio, da je prvi puta sada o tome progovorila pučka pravobraniteljica. Zašto sindikat šuti? Zašto ne kažu da imaju problema sa poslodavcima zato što su članovi tih organizacija, a bilo bi logično da je obrnuto da sindikat bude zaštitnik svih radnika i o ovome što vi kažete, dakle u situacijama kada je sve ovako lošije i teže logično je da sindikat ima jaču aktivnost, jaču ulogu u društvu i da pruža jaču i konkretniju zaštitu tim radnicima.
Nastavljamo s raspravom. Na radu je poštovana zastupnica Jadranka Kosor njezin klub i HGS.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom. Treba na početku odmah reći da ćemo podržati ovo izvješće. Ono je odlično koncipirano, zaista je sveobuhvatno i svatko tko želi doznati kakvo je stanje prije svega ljudskih prava u ovom trenutku u Republici Hrvatskoj treba pročitati naravno cjelokupno, odnosno cjelovito izvješće koje se temelji na nekoliko zakona o kojima se uvodno i piše odnosno pravobraniteljica piše ali mislim da je temelj ovoga izvješća odnosno sagledavanja problema u hrvatskome društvu Zakon o suzbijanju diskriminacije koji smo donijeli 2008. godine. Podsjećam da je taj zakon bio jedno od mjerila za otvaranje jednog poglavlja i da smo ga donijeli gotovo konsenzusom u Hrvatskome saboru. Međutim, i taj zakon mnogi osobito u politici jednako tako kao i Ured pučke pravobraniteljice doživljavaju kao neku vrstu cvijeta, karanfila koji se stavlja u zapučak onda kada nam to treba, a zapravo se zakon u potpunosti vrlo često u potpunosti zanemaruje i to u svim segmentima našega života. Valjalo bi znati i možda je to, zapravo to i jest moj prijedlog pučkoj pravobraniteljici da možda napravi kroz godine, dakle ne samo u vašem mandatu nego kroz godine, odnosno od početka rada Ureda pučkog pravobranitelja u Republici Hrvatskoj da se napravi jedna analiza. U tome bi naravno trebali prije svega pomoći i državne institucije, odnosno ministarstva, ali da se napravi jedna sveobuhvatna analiza o preporukama pučkih pravobranitelja, do sada ureda pučkoga pravobranitelja državnim institucijama, o zaključcima Hrvatskoga sabora, o provedbi Zakona o inicijativama koje su dolazile iz Ureda pučkog pravobranitelja i o tome kako su se te inicijative provodile u životu. Odnosno koliko je tih preporuka provedeno, prihvaćeno, pripremljeno, koliko je pretočeno u zakone, koliko je pretočeno u izmjene zakona, određene inicijative. Mislim da bi nam takva jedna analiza mogla pomoći da odgovorimo na pitanje koje je malo prije postavio i kolega Vukšić ima li sve to smisla, ima li ovakva rasprava smisla. Naravno da ima, naravno da treba nastojati svake godine učiniti korak dalje u zaštiti ljudskih prava jer zaštite ljudskih prava nikada dovoljno i naravno nikada previše. Ono što bih ja osobno željela pohvaliti u radu nove pučke pravobraniteljice jest da je, a to je vidljivo i u ovom izvješću da je nekoliko puta samoinicijativno, dakle u ime ureda, naravno se jasno i precizno izjašnjavala u hrvatskoj javnosti o nekim pojavama. Dakle, što bi se reklo ničim izazvana, ali izazvana pojavama u društvu, izazvana određenim aktivnostima, izazvana određenim političkim prijeporima, podjelama. To spominjem prije svega vezano uz održavanje referenduma o ugrađivanju definicije braka u Ustav Republike Hrvatske ali i oko ovog drugog referenduma koji je na vidiku. Dakle, bez obzira slagali se sa stajalištem pučke pravobraniteljice ili ne ona ga ima pravo iznijeti i naravno potkrijepiti Ustavom odnosno zakonima za koje odnosno ustavnim zakonskim odredbama za koje smatra da stoji iza njezinog, odnosno mišljenja Ureda pravobraniteljice. Kada već spominjem referendum gospodine predsjedniče, iskoristiti ću prigodu pa samo još jedanput apelirati, govorim o ovom referendumu za koji se čeka utvrđivanje broja potpisa, predlažem da s time ne odugovlačimo bez obzira na naša stajališta i različita mišljenja o tome je li taj referendum u skladu sa Ustavom ili ne. Predlažem da požurimo Vladu i da se rasprava održi do kraja ljetnoga zasjedanja i da se na temelju te rasprave pošalje zahtjev Ustavnome sudu da se očituje o ustavnosti ili neustavnosti pitanja. Jer pred nama jest ljetni odbor, dakle vrlo malo vremena ćemo još raditi, nakon toga ćemo otići na godišnje odmore, očekuje se nastavak rada tek iza 15.-oga rujna jer evo i ustavne promjene su zastale i ništa od njih a ja sam predlagala da iz Ustava izbrišemo tu odredbu koja jedino Hrvatskom saboru od svih hrvatskih institucija onemogućava da od 15. srpnja do 15. rujna ne radi. Dakle predlažem da taj posao u ovom drugom stupnju na ovoj drugoj stepenici završimo i do 15. srpnja obavimo raspravu, ponavljam i pošaljemo naš zahtjev Ustavnome sudu. O izvješću naravno da podatak od 63% većih, odnosno povećanja broja predmeta koje bilježi Ured pravobraniteljice govori da situacija u provedbi zakona, važećih zakona prije svega, poštivanju ljudskih prava, provedbi Zakona o suzbijanju diskriminacije ali i mnogih drugih nije dobra. I dalje kada pogledate onu tabelu koja govori o broju predmeta po određenim područjima i dalje, iako se tu broj prijava nije povećao nego smanjio u odnosu na prošlu godinu ali i dalje se najveći broj pritužbi građana Uredu pučke pravobraniteljice odnosi na pravosuđe. Dakle na pravosuđe, na funkcioniranje pravne države. Ogluha državnih tijela jest nešto čemu pučka pravobranitelja zapravo ne posjećuje puno vremena ali jasno navodi koja su to tijela odnosno institucije koje generiraju najveći broj pritužbi, dakle njihov nerad ili slabi rad ili pogrešan rad, generiraju najveći broj pritužbi a upravo ta tijela na zahtjeve Ureda pučke pravobraniteljice ne reagiraju. Pa ih valja ponovno nabrojati, dakle Ministarstvo socijalne politike i mladih, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, regionalnog razvoja i fondova Europske unije, Ministarstvo pravosuđa, uprave, Državni ured za obnovu i stambeno zbrinjavanje, Ministarstvo financija, HZZO i nikome ništa. Dakle mi ćemo ponovo to možda još koji put danas u raspravi spomenuti i taj će se podatak u potpunosti ugasiti i ta će ministarstva i ta tijela državne uprave i dalje odmahnuti rukom kad ih stigne zahtjev Ureda pučke pravobraniteljice za očitovanje. Možda je ovo trenutak da prestanemo s tom praksom, možda Hrvatski sabor ima snage u ovom trenutku donijeti zaključke da, kao što sam maloprije predlagala, ta tijela zatraže da u roku od 8 dana dostave izvješće o tome zašto su omalovažala rad Ureda pučke pravobraniteljice, instituciju pučke pravobraniteljice i na temelju tih obrazloženja onda predlažem da Vlada donese odluke. Bilo bi dobro da većina u Hrvatskom saboru donese takvu odluku, završit ćemo rad u srijedu, ali naravno treba pogledati u prošlost i reći da nikada osobito politika, pogotovo kad bi dolazile kritike iz Ureda pravobranitelja nije bila osobito sretna, naravno i to je logično. Područja zaštite ljudskih prava, dakle spomenula sam već pravosuđe, dakle dugotrajnog suđenja i učinkovitost sudova. Zanimljivo je evo da upravo ovih dana dolazi izvješće Freedom Housea, dakle nevladine organizacije vezano za nacije u tranziciji, znači radi se o 29 zemalja gdje se prije svega promatralo civilno društvo pravosuđe i po prilici konstatacije Freedom Housea i Ureda pučke pravobraniteljice su slična. Zanimljivo, ove godine to izvješće koje sam vidjela Freedom Housea je vrlo, vrlo oskudno, minimalno navođeno u hrvatskim medijima. To je isto jedna od zanimljivosti. Međutim, ono što nas treba zabrinjavati i prema tom istraživanju mi smo jako, jako nisko na toj ljestvici. U tom smislu bolja je od nas i Srbija. Prava nacionalnih manjina, to je jednako tako područje kojim se bavi pučka pravobraniteljica i ponavljam, ovdje je dobro što ima svoje stajalište. Obnova i stambeno zbrinjavanje, meni se čini da će gospođo pravobraniteljice nakon donošenja izmjena Zakona o PPDS-u da ćete biti obasuti zahtjevima prije svega hrvatskih branitelja koji se imaju na što žaliti budući da je zakon izmijenjen na taj način da su potpuno ignorirani rokovi za provedbu zakona i za ispunjavanje zakonskih odredbi, a da je zakon zapravo mijenjan na taj način da su rokovi već istekli, a da je onda zakon promijenjen u Hrvatskom saboru. Znači uz sve ostalo taj postupak bit će temelj i može biti temelj i za tužbe hrvatskih branitelja. Radni i službenički odnosi, dakle o nezaposlenima naravno, nezaposleni najviše imaju razloga prituživati se Uredu pučke pravobraniteljice, ali naravno i žene i neću puno ponavljati, ali je činjenica da i danas mnoge žene u Republici Hrvatskoj, osobito mlade žene koje se žele zaposliti moraju trpiti torturu koju čak ne žele niti javno prijaviti, dakle o kojoj čak ne žele niti javno govoriti. A to je ono što je loše zato što, govorim recimo o prodavačicama, zato što znaju da mogu izgubiti posao ali da će ga onda teško naći. Netko tko bi se pojavio na televizijskim ekranima i bio javno eksponiran teško da bi mogao naći više posao, a i dalje se unatoč zakonskim ograničenjima i osudi javnosti, jer ja se ne mogu sjetiti u političkom prostoru nijednog političara koji bi to podržavao. Unatoč tome samo žene i dalje se pita jesu li udane, ako su udane žele li imati djecu, hoće li imati još, ako imaju dvoje hoće li imati treće i događa se ne mali broj puta da žene koje rade inače za male plaće i rade teške poslove dugo vremena skrivaju trudnoću. Od poslodavca skrivaju trudnoću da se ne bi dovele u nepovoljan položaj. Prema tome, to je jedno područje u kojem nismo definitivno uspjeli iako smo se mnogi puno trudili, ali nismo uspjeli. Zaštita starijih osoba, također nešto što mislim da zaslužuj posebnu pozornost Hrvatskoga sabora. Pravobraniteljica naravno tu upućuje Ministarstvo socijalne skrbi, odnosno socijalne politike i mladih na određene mjere. Nisam siguran da će ih ministarstvo provesti. U svem tomu ukidaju se i dobri instrumenti, dobri instituti kao što je sustav geronto domaćica, dakle za pomoć starijim, nemoćnim, ostavljenim osobama, osobito na PPDS-ima. Taj institut odnosno taj projekt je zahtijevao relativno malo novca, a imao je fantastične rezultate. Tako da evo nešto što pučka pravobraniteljica samo konstatira, a mi kroz raspravu i kod donošenja proračuna i kod pojavljivanja ponovno resorne ministrice u Saboru možemo potaknuti. Dakle Ured pučke pravobraniteljice kaže, Ministarstvu socijalne politike preporuča da izradi Nacrt izmjene i dopune Zakona o socijalnoj skrbi kojom bi se povećali iznosi zajamčene minimalne naknade samcima koji užasno teško žive. I na kraju povećao se, i to me osobito zabrinjava, broj pritužbi hrvatskih branitelja i članova njihovih obitelji. Prošle godine odnosno 2012. godine 27, sada u 2013. godini 142. To je nešto što je jako indikativno. Dakle, ovdje se navodi da su pritužbe branitelja bile i na objavu, javnu objavu registra hrvatskih branitelja, ali i na rješavanje statusa pa onda predlažem da se zatraži i očitovanje Ministarstva hrvatskih branitelja. I na samome kraju neprihvatljivo i diskriminatorno izražavanje u javnome prostoru. Prvi put se ovdje navode i reklame. Naravno ponašanje na stadionima samo možemo uvijek konstatirati, ali ništa se tu osobito ne događa jer junaci dana ostaju i dalje junaci dana unatoč prostakluku i unatoč neprimjerenom ponašanju. I na kraju još jedanput prihvaćamo izvješće. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Igor Kolman, replika.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Cijenjena kolegica Kosor je rekla u svom izlaganju jednu rečenicu na koju sam ja imao potrebu reagirati, a rečenica je glasila: "Zaštite ljudskih prava nikada dosta." I to mi se čini da je zapravo ključna rečenica uopće kad govorimo o ljudskim pravima, o izvješću koje je danas ovdje, ali i o zakonima koje u ovom Saboru stalno i redovito promišljamo i donosimo. Ne samo da zaštite ljudskih prava nikada dosta, nego zaštita ljudskih prava nikada ne može i ne smije stati. Jer nama se može činiti danas da smo došli do neke razine, da su nešto stečena prava sutra ujutro dođu neke nove okolnosti, neka gospodarska kriza, neka radikalna politička opcija i sve ono što nam se činilo sigurno najedanput se pretvori u prah. Tako da i nikada dosta i nikada ne možemo stati s tom borbom. I druga stvar koju želim reći vezano uz to je da ljudska prava i građanska prava nisu i ne mogu biti prava nekih drugih. To je često greška koju radimo sami i koju dozvoljavamo da se radi. Ljudska i građanska prava su prava svih nas. I samo društvo i država koja je u stanju svima jednako na razini principa garantirati zaštitu ljudskih i građanskih prava zaista može imati onda i društvo i državu ljudskih i građanskih prava. To su prava nas, naše djece i za čija god prava mislimo da se borimo zapravo se borimo za vlastita prava i za prava naše djece čak i onda i pogotovo ako pogrešno i bahato mislimo da smo dio neke većine i da se to nas zapravo ne tiče. I još kratko ako smijem u vezi Freedom housa. Naravno da je dobro da smo kritični prema sebi i uvijek moramo težiti boljem, ali moramo koji put biti i realni i reći neke stvari smo ipak postigli u Srbiji. Mi smo imali prije dva dana gay pride u Zagrebu, imali smo pred 10 dana u Splitu. Ljudi šeću slobodno sa djecom, jedva da više ima barikada, jedva da ima više policije. Srbija je zemlja koja to nikada još nije ni doživjela zbog ekstremnog otpora i nasilja koje se prema tome pokazuje, tako da u tom smislu mi u Hrvatskoj ipak bez obzira na izvješće možemo na neke stvari i biti ponosni i takve stvari treba isto istaknuti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala vam lijepa. Slažem se s vama. Kolega Kolman krenut ću od ovog zadnjeg, dakle od ocjene Freedom housa, ali slažem se u potpunosti da u nekim segmentima, na kraju mi smo članica Europske unije, mi smo neki posao u tom smislu odradili, ali upravo nas to ne smije uljuljati. Dakle, mi smo obavili i mi smo postali članica, 28 članica Europske unije i posao je gotov. Ne, posao zapravo tek počinje. Ne samo da ljudskih prava nikada nije, u zaštiti ljudskih prava se nikad ne smije umoriti, nikada ih previše, nikada ih dovoljno i nikada ne smijemo prestati budno motriti da se ne bi negdje ponovo otvorio neki rukavac. U skladu s time se, evo prisjećam one jedne pjesme njemačkog pjesnika, neću naravno moći interpretirati, ali vi ste u tom kontekstu govori. Znači, stalno motriti i u zaštiti tuđeg prava. Jasno i glasno ustati kad se nečije ljudsko pravo ugrožava, jer ako budemo šutjeli kako kaže pjesma doći će jednog dana red i na mene ali onda više nitko neće moći ništa reći i više nitko neće moći ustati.
Poštovani zastupnik Dražen Đurović, replika.
Hvala. Vi ste spomenuli višemjesečni zastoj referendumske inicijative za koju je skupljeno preko 650000 potpisa za kojeg nema pravog institucionalnog obrazloženja i složio bih se s vama da je vrijeme bez obzira tko imao kakav stav o toj inicijativi, a kakav stav imaju vladajući i sami su ga iznijeli da bi bio red da se zapravo poštuje zakonska i ustavna procedura i da se sukladno toj proceduri zapravo ta inicijativa provede na način kako je i predviđeno zakonom i Ustavom. Također ste spomenuli neuspjele ili u zastoju ustavne promjene upravo referendumske inicijative koje su se dogodile, referendumske inicijative koje su u tijeku i referendumske inicijative koje su u pripremi kao i rasplet određenih pravosudnih događaja pokazao je da je bila dobra odluka onih koji u određenom trenutku nisu podržali te ustavne promjene. I tu inicijativu za ustavnim promjenama i mislim da u ovom trenutku Vlade koja se praktički raspada i vladajuće većine koja je vrlo nestabilna i nema potporu naroda njihove ustavne inicijative ili ustavne inicijative predsjednika države koji ih priprema nekoliko mjeseci prije izbora ne mogu i nemaju više prostora da se dogode barem tijekom mandata ove Vlade. To je moje mišljenje glede tih ustavnih inicijativa. A kada je riječ o radu ili ne radu hrvatskog Parlamenta u 8 mjesecu trebalo bi vidjeti koliko europskih parlamenata radi u 8 mjesecu. Složio bih se sa vama da bi možda to trebalo, međutim to je jedna od posljednjih stvari bila zapravo u ovoj ustavnoj inicijativi.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Dakle, oko referenduma za koji se još uvijek broje glasovi. Spominjali smo mnogi da upravo izvješće pučke pravobraniteljice spominje ogluhu institucija, državnih institucija. Pa ako Sabor na ovaj način nastavi, a mi moramo udarati tempo Vladi odnosno sada brojačima glasova, onda ćemo mi biti ti koji smo se oglušili od tih nekih više od 600 tisuća potpisa. Dakle, građanima moramo dati odgovor. Dakle, ja još jedanput ponavljam bez obzira kakvo je naše stajalište o tome mislim da u ovom slučaju imamo vrlo, vrlo čvrste argumente da postupimo kao Sabor u skladu sa člankom 95. Ustavnog zakona o Ustavnome sudu i da tražimo od Ustavnoga suda mišljenje o tome je li pitanje koje se traži za referendum u skladu sa Ustavom ili nije u skladu sa Ustavom. I moramo to učiniti što je moguće prije. A što se tiče ustavnih promjena moje je mišljenje da su ustavne promjene nužne, mi smo i dalje ostavili to referendumsko područje potpuno neuređeno. I jednu stvar bismo se morali dogovoriti, a to je da ljudska prava o kojima evo sad svi govorimo i zaštita ljudskih prava ne može biti pitanje referenduma. O tome Ustav jasno kaže, prema tome ja mislim da i dalje da su ustavne promjene nužne. Ostavili smo to otvoreno poput … [[Govornica se ne razumije.]] I mi možemo naravno u sljedećim razdobljima imati i neki referendum odnosno poticanje prikupljanja potpisa za neki referendum kojim bi se na primjer tražilo uvođenje smrtne kazne u hrvatske zakone. Što mislite postoji li mogućnost da se prikupi dovoljan broj glasova za tako nešto? Prema tome, moramo svi oko toga ozbiljno razgovarati.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika. Na redu je klub Nezavisne liste i zastupnici Damir Kajin i Šandor Juhas. Prvi je Šandor Juhas.
Poštovani predsjedniče, poštovani kolege ja dolazim iz manjinskih redova i mene ta manjinska problematika malo ovako tišti i upravo o tome ću nešto da kažem. Za početak ja podržavam ovo cjelovito i ovo svrsishodno izvješće i drago mi je da je prvi puta obrađena i problematika nacionalnih manjina. Prava i slobode pripadnika nacionalnih manjina znamo da se jamči Ustavom RH, a obveza zaštite prava nacionalnih manjina proizlazi iz … [[Govornik se ne razumije.]] konvencije za zaštitu nacionalnih manjina Vijeće Europe koje je RH prihvatila 1998. godine, a na osnovu toga donesen je tako i Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. U ovom izvješću zapisano je sljedeće, kaže u RH se osigurava ostvarivanje posebnih prava i sloboda pripadnika nacionalnih manjina koja ona uživaju pojedinačno ili zajedno s drugim osobama pa onda nabraja upotreba imena i prezimena, dobivanje osobne iskaznice, služenje svojim jezikom i pismom privatno i u javnoj upotrebi te u službenoj upotrebi. Pa zatim kaže zastupljenost u predstavničkim i pravosudnim tijelima i kaže te zaštita od svake djelatnosti koja ugrožava ili može ugroziti njihov opstanak, ostvarivanje prava i sloboda. To piše u izvješću, a ja kažem dalje, da bi se ta prava i slobode ostvarili a u njima i uživali a na to se obavezala RH mora se često to i zatražiti ili vas na to moraju uputiti. I tu se sad postavlja osnovni problem ili javlja problem jedan. Kako od nekoga nešto zatražiti, a taj ne poznaje jezik koji vi govorite? U mađarskoj nacionalnoj manjini u RH ima još dosta pripadnika koji se teško služe hrvatskim jezikom. Radi se naime o autohtonom stanovništvu koje je oduvijek živjelo na prostorima Baranje i iz čijih su se redova redovito regrutirali službenici koji su između ostalog poznavali i mađarski i hrvatski jezik. Danas nažalost situacija nije takva. Mađarski jezik dosta se razlikuje od hrvatskog jezika i teško da će netko tko ne poznaje dobro hrvatski jezik moći ostvariti svoja prava. Krajem 2011. godine Vlada je donijela Plan prijema pripadnika nacionalnih manjina u državnu službu u tijela državne uprave za razdoblje od 2011. do 2014. godine. Svrha je tog plana bila utvrđivanje realnih mogućnosti povećanja broja pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave u razdoblju od 2011. do 2014. radi postizanja njihove zastupljenosti od 5,5% od ukupnog broja zaposlenih u navedenim tijelima. Prema podacima Ministarstva uprave postupak zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave na dan 31. prosinca 2013. godine još je uvijek na razini od 3,5% što je slično zastupljenosti iz 2011. godine. Što znači da nekih bitnijih pomaka nema. A da najvjerojatnije neće ni biti pomaka vidi se iz preporuka ovog izvješća. Naime, u točci 4. preporučuje se Ministarstvu uprave da u slučaju neispunjenja zastupljenosti od 5,5% u razdoblju od 2011. do 2014. godine pripremi Plan prijema pripadnika nacionalnih manjina za naredno razdoblje. To znači da će dijelu stanovništva mađarske nacionalne manjine i nadalje biti otežana komunikacija sa većinom zaposlenika koji rade u tijelima državne uprave i bit će im otežano ostvarivanje svojih prava. Ili da oni neće moći živjeti sa tim svojim pravima. Zbog toga ja smatram da se mora ubrzati proces prijema pripadnika nacionalnih manjina u državnu službu bar na onom području gdje manjine žive u većem broju. Nadalje, smatram da ovo nije pitanje samo ostvarivanja prava nego se ovo pitanje može postaviti i u jednom drugom kontekstu. Oni koji prelaze granicu prema Republici Mađarskoj redovito se susreću sa policajcima na granici koji govore hrvatski jezik. Znamo da i u Mađarskoj živi, žive pripadnici Hrvatske manjine tamo, i oni su na određeni način pojačali upravo prijem u te službe koje rade na granici da bi ako ništa drugo stvorili na određeni način ljepšu sliku onima koji dolaze sa područja Hrvatske jer na taj način ih odmah i dočekuju znači sa onim jezikom koji oni govore. Mislim da je to primjenjivo i kod nas i da bi daleko ljepšu sliku pružali kada bi ti policajci koji tamo radi dočekali mađarske poslovne ljude ili turiste koji dolaze sad već malo i u većem broju kod nas, na njihovom materinjem jeziku, a ujedno bi se možda i mogla i izbjeći praksa da mađarski policajci služe uz obalu Jadranskog mora, Zadru, Splitu, Rijeci i da tamo budu naši policajci koji govore Mađarski jezik. Prema tome, znači ne radi se samo možda o pukom ostvarivanju prava, pa onda da kažemo kako će izgledati koji natječaj itd. nego mislim da je to i jedno da kažemo civilizacijsko dostignuće. I nešto bih još zapitao gospođu pravobraniteljicu, zanima me njeno mišljenje u vezi diskriminacije obrazovanja. Po mom mišljenju, situacija koja se trenutno odvija u Hrvatskoj a vezana je za kupovinu udžbenika u određenim gradovima za učenike koji pohađaju osnovnu i srednju školu, u neravnopravan položaj postavlja one učenike čiji gradovi nisu u stanju da osiguraju besplatne udžbenike. Mislim da bi i o tome možda trebalo koju riječ prozboriti. Izvoli kolega. Hvala lijepa.
Ja ću pozvati kolegu Damira Kajina, drugi dio.
Poštovani predsjedniče, poštovana gospođo zastupnice. Da, čuli smo da u uredu pučke pravobraniteljice radi 30 ljudi, da njihov proračun iznosi 9,1 milijun kuna. Evo da povučem paralelu, ured predsjednika republike 43 milijuna kuna, Sabora 140 milijuna kuna, Vlada 240 milijuna kuna, pred nekoliko dana je raspravljali smo o Uredu za statistiku gdje radi preko 500 ljudi, ima proračun 85 milijuna kuna. A statistikom se u Hrvatskoj bavi u institucijama preko 2 tisuće ljudi. Ono što je zanimljivo, to je taj broj predmeta kojega svi spominju po područjima koji se povećao sa 1849 na 3021. E sad, da li su se prilike u ovoj zemlji toliko pogoršale ili se uredu sad više vjeruje ili su se građani oslobodili nekog straha pa se više javljaju uredu o tome drugom prilikom. Pritužbi je bilo manje kod prava na obnovu sa 25 na 23, i zanimljivo rada pravosuđa sa 416 2012., na 366 2013. Ono što svi znamo, pučko pravobraniteljstvo je ona posljednja adresa nakon što naši građani izgube povjerenje u institucije. Jasno javlja se sirotinja, koja je poslovica kaže: "I Bogu teška", dok oni drugi znaju kako već za sebe se pobrinuti. Prošli tjedan vodili smo raspravu npr. o posebnoj državnoj skrbi, riječ je o stanovima, kućama koji su novi stanari, ne vlasnici, znači u koje su novi stanari ulagali i sad jasno jedni traže svoje vlasništvo, a drugi novac za one nužne odnosno korisne troškove. Međutim, kad govorimo o ovome izvješću, tu se naprosto i vidi da problem Hrvatske je prije svega onaj egzistencijalni, socijalni koji onda generira i sve ostalo. Samo da kažem da se broj ljudi na socijalnoj pomoći od 2009. na ovamo povećao za 26% ili sa 93 754 ma 117 941. Pomoć za samca i samohranog roditelja u Hrvatskoj iznosi 800 kuna mjesečno, za odraslog člana obitelji 480, za dijete 320 kuna. Ukupni iznos ne smije biti veći od 3 tisuća kuna. Od 118 primatelja socijalne pomoći čak 35% čine djeca ili mladi na redovnom školovanju. Od preostalog broja odraslih osoba 72% čine radno sposobne osobe. Znači to je temeljni problem hrvatskog trenutka danas. Mi imamo znači tih 320 tisuća nezaposlenih, oko 1 500 tisuća ukupno zaposlenih, složit ćete se svi da najprivilegiranije radno mjesto u Hrvatskoj je radno mjesto u nadgradnji, odnosno na proračunu, u javnim servisima. U sezoni će broj nezaposlenih pasti na 300 tisuća, u zimi će se ponovno vjerojatno dignuti na 380 tisuća. Mali sektor je krahirao, a osim monopolistima mnogima se crno piše u zemlji. I zato najveći problem kojega je vidim, to je nepotizam, da se samo sa članskom iskaznicom može doći do posla. Govorim o poslovima u nekoj upravi, u komunalnim službama, u javnim servisima. To je postalo gotovo tako javno da to naprosto čovjeka vrijeđa. Ista stvar je i sa javnim natječajima za dobivanje poslova. Javne natječaje se, ma usuđujem se reći, mogu "Objesiti mačku o rep", ali to onda razara ekonomiju ove zemlje i stvara takve podjele u društvu koje sve dublje i dublje polarizira zemlju u cjelini. Na lokalnim razinama stvara se problem ili potiče problem, a to je po meni diskriminacija par exellence gdje lokalna samouprava kupuje, zakupljuje medijski prostor milijunima javnih kuna koji onda vode jasno njihovu politiku i umjesto da su neovisni, govorim tu o medijima, pretvaraju te medije u stranačke biltene i to ne bi bio nikakav problem da to pojedinci financiraju sa svojim novcima, ali to ne čine nego čine sa javnim. Ako to traje 4 godine, 8 godina ili ne znam koliko mandata, e onda to postaje i te kakav ozbiljan problem. Evo, u Istri slučaj glasa Istre trgovine koja prestaje valjda sutra sa radom. 300 ljudi je naprosto došlo u pitanje opstanka, odnosno egzistencije. Ja znam da je sva trgovina u banani, ali pojedinci financiraju medije, ali ovu sirotinju koja radi, stvara, e to njih ili te pojedince ne zanima. Ono što pozdravljam to je dobar ili točan, iskren stav o referendumu o ćirilici i vi ste ovdje između ostaloga napisali da tijekom 2013. godine pojavila se inicijativa grupa građana za raspisivanjem referenduma kojim bi se podigao prag za ostvarivanje prava na ravnopravnu službenu uporabu jezika i pisma manjina, tako da pripadnici manjina moraju činiti polovicu sveukupnog stanovništva i onda navodite kako je to … okvirnoj konvenciji za zaštitu nacionalnih manjina, itd., itd. Ponavljam ono što su svi rekli, nedopustivo je smanjivati prava nacionalnih manjina. Igra sa ćirilicom, u Vukovaru, poruka je talijanima u Istri, u Rijeci, Mađarima, ne znam, Česima u Daruvaru, itd. Nije bitno kako su i kako hoće proći ovi jučerašnji lokalni izbori, ali to pitanje dvojezičnosti ili dvopismenosti kao što je rekao jedan naš biskup, nije se, ja se usuđujem kazati postavljalo niti u Tuđmanovo vrijeme, danas se to postavlja i ja to ne mogu razumjeti zašto. Jedini odgovor je, što ja znam, neka politička pragma ili neka politička korist. Ali to onda vodi diskriminaciji nekih skupina, a pogotovo, jasno, Srba, odnosno Roma. Povratak 77 tisuća 269 pojedinaca ili toliko imamo ovih postavljenih zahtjeva za povratkom. Tu imamo također ogroman problem, problem kojeg treba riješiti, ali pri ovoj materijalnoj situaciji biti će to gotovo nemoguće ili izuzetno teško. Mi imamo situacije kad govorimo o tim stanarskim pravima da su ljudi izbacivani iz svojih stanova, ne jedanput sam u Puli, tamo ranih 90-ih sjedio na stepenicama da se to nekim ili bivšim vojnicima, itd., ne bi dogodilo i to je danas naprosto ozbiljan problem. On je civilizacijski, egzistencijalni i to jednostavno moramo spriječiti. Podržavamo ovo izvješće.
Hvala. Hvala lijepa. Idemo na repliku poštovanog zastupnika Dražena Đurović.
Hvala. Kolega Juhas kojeg više nema trenutno u sabornici problematizirao je pitanje Mađara koji žive generacijama u RH, a prema njegovom navodu ne znaju hrvatski jezik. Podsjetit ću da u većini europskih država da biste postali državljanin te države trebali biste jezik te države u kojoj želite biti državljanin, prema tome mislim da je zaista sada govoriti o problemu ljudi koji žive generacijama, a ne znaju jezik države kojoj pripadaju pomalo ovako čudna teza. U izvješću pravobraniteljice, kao u javnom … u RH stalno se problematizira i vrlo se često stavlja znak jednakosti između problema nacionalnih manjina i problema ljudskih prava uz pozivanje na različite deklaracije, a problem ljudskih prava nije jednak problemu nacionalnih manjina, dakle problem nacionalnih manjina je samo jedan mali segment problema ljudskih prava. Ja ću sada podsjetiti na članak 55. Ustava RH, dakle koji kaže u stavku 1 da svaki zaposleni ima pravo na zaradu koju može osigurati sebi i obitelji slobodan i dostojan život. Dakle, da li je ispunjen stavak 1 članka 55. Hrvatskog Ustava? Za velik broj hrvatskih građana, za onih 70 tisuća koji rade, a ne primaju plaću, za onih 312 tisuća koji su pod ovrhama, pa nije. Imate takvih članaka Hrvatskog Ustava koliko hoćete gdje mi kao država padamo i … temeljna ljudska prava svojih građana da rade, da mogu primiti solidnu plaću i od te plaće solidno živjeti. I to je po mom mišljenju matica i središnji problem, no lakše se naravno uhvatiti problema nekih malih skupina, na njemu inzistirati nego zapravo stati u obranu temeljnih problema koji tište većinu hrvatskih građana.
Hvala lijepa. Kolege zastupnika Juhasa nema pa nema ni odgovora na repliku. Druga replika poštovani zastupnik Goran Marić, Damiru Kajinu.
Hvala lijepa. Kolega Kajin, govorili ste da većina diskriminacije proizlazi iz egzistencijalnih uvjeta. Pa točno je, egzistencija je najvažnija i ovdje je vidljivo iz ovog izvješća da po pitanju radnih odnosa je najčešći oblik ugrožavanja ljudskih prava i pojava diskriminacije. Pa na stranici 11 piše, izvješća, da nije rijedak slučaj, naprotiv da je čest slučaj oglasa javnog gdje piše se da traže mlade i atraktivne konobarice. A što je to nego primjer diskriminacije? Ali ostaje samo na preporuci, nitko zbog toga nije nikakve sankcije …, ali gdje veće ljudsko pravo se ugrožava nego ako se ugrožava pravo na toplinu, pravo na hranu, pravo na dom, pravo na ljudsko dostojanstvo, na život, pravo na rad, na sve. Zamislite toliko je … ugovora promijenjeno, a gdje je tu zaštita ljudskih prava? Toliko ugrožena egzistencija odnosom samo druge strane. Pa ako je netko ikada pokušao bilo što promijeniti svoj status po pitanju HEP-a ili Elektre, promijeniti vlasništvo, pa svjedočit će na kakve sve probleme, pa promijeniti vlasništvo treba tri mjeseca. Nitko se ne javlja na telefone kada zovete Elektru, po 150 puta može zvoniti samo spuštaju slušalice, ne možete promijeniti vlasnika i ugovor dostaviti, ne reagiraju nikako kao da ih se ne tiče uopće. Javni natječaji su farsa, to ste dobro rekli. pa najbolji pokazatelj da onaj direktor kojeg će ministar imenovati nakon natječaja već se javio u tvrtku i ja ću biti direktor, dajte mi molim vas pokažite gdje ću ja sjediti, a natječaj nije ni objavljen. To se dogodilo prije godinu i pol dana ako se sjećate. I takvih farsa je prepuna Hrvatska.
Hvala lijepa kolega Mariću. Odgovor na repliku Damir Kajin, poštovani zastupnik.
Da mogu se čak i nadovezati na ono što je gospodin Marić govorio. Ono što se tiče manjine, sutra se može ticati i nas koji se možda osjećamo većinom, svuda smo neka manjina to želim reći. Možda nismo nacionalno u Hrvatskoj ako smo pripadnici hrvatskog naroda ali manjina su ne znam Srbi nacionalno, Talijani oni koji se na taj način žele deklarirati istrijani, bošnjaci itd. Manjina smo i kao politička manjina ako smo u opoziciji, manjina smo financijska manjina ako sebi ili svojima ne možemo dopustiti ono što netko sa prosječnim prihodima sebi može dopustiti, manjina su nezaposleni, bolesni, stari ili ovo što je gospodin Marić rekao kada se u tim javnim natječajima takoreći gotovo lijepe sličice tko će biti zaposlen, da li mora biti mlad, da li mora lijep, da li mora biti vitak ili ne znam kakav. I zato što reći? Treba naprosto govoriti, glasno govoriti, boriti se da nitko ne bude manjina, da nitko ne bude osporavan. Točno je i to ono što se danas dešava drugima, sutra će se to možda dogoditi nama. I zato po onoj biblijskoj ako ne želiš sebi nešto, nemoj to isto činiti onome drugome. I dobro je netko rekao za govornicom, manjinska se prava brane Ustavom, ali se referendumom ni na koji način ne smiju ograničavati ustavna prava bilo kojeg građanina. Sve u svemu ako ne želimo mi koji smo većina sutradan zbog svog mišljenja, stava, ponašanja biti manjina e onda doista trebamo poštovati pravo izraza svakoga građanina RH.
Hvala lijepa. Klub HSU-a u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Željko Šemper.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana pučka pravobraniteljice, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće pučke pravobraniteljice za 2013.godinu koja je bila obilježena njezinim imenovanjem, a za njezin ured je bio značajan veliki porast pritužbi građana što dovoljno govori kako stojimo s pravima naših građana i odnosom institucije prema njima. Najgore kada građani zbog svojih problema ne znaju kako mogu zaštititi svoja prava, kome se treba obratiti za pomoć, od koga mogu dobiti pravni savjet. Iz izvješća je vidljivo kako su najveći problemi u sferi socijalne sigurnosti, prava zaposlenika, a mnogo građana je bilo izloženo raznim ovrhama kao posljedica gospodarske krize i teškog socijalnog stanja. Činjenica je da imamo relativno dobre zakone ali njihova provedba nije dobra pa građani ne mogu ostvariti svoja prava. To se posebno odnosi na zahtjev građana pojedinim državnim tijelima gdje se na njihove upite ne odgovara ili se prekoračuju svi rokovi izvršenja tih zahtjeva ali obratno postupku građani ne smiju prekoračiti zadane rokove jer odmah slijede kazne. U svojoj raspravi u ime kluba HSU-a najviše ću se zadržati na područjima koja se odnose na umirovljenike i starije osobe, socijalnu skrb i zaštitu obitelji te na problem ovrha. Od početka stvaranja naše države kao posljedica pogrešne privatizacije, ratnih razaranja i gubitka radnih mjesta mirovinski sustav pretrpio je velike štete, ali je bio jedan od značajnih faktora socijalne sigurnosti. Mirovinski sustav postaje socijalni amortizer, bilo kakav problem sve se rješavalo odlaskom u mirovinu. Nepovoljna gospodarska kretanja i demografski problemi, promjene većeg broja propisa u području mirovinskog osiguranja godinama pa i u 2013.godini imali su za posljedicu pritužbe građana odnosno umirovljenika. I tu je jedan od problema rješavanja zahtjeva stranaka u zakonskom roku, a jedan od najvećih problema imaju naši građani koji su dio radnog vijeka ostvarili u nekoj od republike bivše SFRJ. Iako Hrvatska putem HZMO-a ima potpisane sporazume o međunarodnoj suradnji sa inozemnim nositeljima mirovinskog osiguranja, naši umirovljenici imaju velikih problema. I na Odboru za rad i mirovinski sustav je pravobraniteljica istaknula dobru suradnju sa HZMO koji pokušava riješiti te uočene probleme. I nama HSU su se umirovljenici često obraćali kada su iscrpili sve mogućnosti, a nisu mogli riješiti svoje probleme. Tako smo saznali kako mirovine iz Republike Srpske umirovljenicima koji žive u Hrvatskoj redovito kasne po 15 dana što im stvara nove probleme oko redovnog plaćanja režija ili drugi primjer kada mirovinsko osiguranje u Republici Srpskoj ne priznaje liječničku dokumentaciju hrvatskih zdravstvenih ustanova kod ostvarivanja invalidskih mirovina. I u tom pravcu je išla preporuka pučke pravobraniteljice prema HZMO-u u cilju izmjena međudržavnih sporazuma, što bolje informiranosti tih građana i poboljšanja međunarodne suradnje s nadležnim institucijama u državama regije u pogledu ostvarenja mirovinskih prava. Jedan od velikih problem koji je uočila i pravobraniteljica je i realizacija državne potpore starijim osobama tzv. socijalna mirovina koja se već godinama planira ali i odgađa za starije osobe od 65 godina života koje nisu ostvarile mirovinu i ne mogu podmiriti osnovne životne potrebe. Sada je ta mjera zbog teške gospodarske krize gotovo neprovediva ali nažalost to na adekvatan način nije riješio ni reformirani sustav socijalne skrbi. Štoviše takvim starijim i potpuno nesposobnim osobama određuje se i niži iznos zajamčene minimalne naknade kako za samca tako i za člana obitelji u odnosu na prijašnji iznos pomoći za uzdržavanje. Posebno ranjiva skupina su starije osobe koje su ovisne o pomoći druge osobe a iznosima socijalne naknade ne mogu osigurati potrebnu podršku u kući. Takvim osobama trebalo bi omogućiti ostanak u vlastitom domu a onima koji to ne mogu omogućiti smještaj u institucijama za starije i nemoćne uz jednaku kvalitetu i cijenu usluga. Mnogi umirovljenici koji na takav način ne mogu riješiti svoje probleme pribjegavaju sklapanju ugovora o dosmrtnom ili doživotnom uzdržavanju gdje ih i očekuju razne zamke onih koji samo vrebaju da se okoriste neznanjem i neinformiranošću starijih ljudi i steknu njihovu imovinu. U sferi socijalne skrbi Ured pučke pravobraniteljice ukazao je na nedopustivo niske iznose socijalne pomoći, pomoć za uzdržavanje za samca kao i iznose doplatka za pomoć i njegu. Tu bi trebalo kako ona kaže razlikovati naknadu za potpuno radnu nesposobnu osobu u odnosu na radno sposobnu osobu. Naravno da je bolje i preporučeno rješenje ograničeno proračunskim sredstvima ali bi trebalo voditi računa da se rješavaju one skupine koje su u najnepovoljnijem položaju a to su svakako osobe koje su potpuno nesposobne za rad i bez ikakvih sredstava za život. To je dužnost naše socijalne države i Ministarstva socijalne politike i mladih. Tu je i problem socijalnog stanovanje koje do sada nije sustavno uređeno od kojih se izgleda očito odustalo. Ti problemi su još veći u jedinicama lokalne samouprave koje nemaju dovoljno sredstava za plaćanje takvih troškova stanovanja socijalno ugroženim građanima koji ispunjavaju propisane uvjete da ostvare pravo na takvu pomoć. Posljednjih godina krize a tako je bilo i u 2013. godini u žiži problema građana bile su ovrhe koje su vrlo neugodne za sve one koji ne mogu na vrijeme i redovito podmirivati svoje osnovne egzistencijalne potrebe. Prema veličini problema i brojnosti ovrha još je i broj od 119. zaprimljenih pritužbi i premali. Građani najviše primjedbi imaju na činjenicu kako uopće nisu bili obaviješteni o pokretanju ovršnog postupka pa tko i nisu ni bili u mogućnosti svoje obrane i pobijanja ovršnog zahtjeva a nije im bio dan rok za podmirenje duga. Za ovrhu su saznali tek kada su novčana sredstva skinuta sa računa ili je već bila blokirana. Ovrha je legalna ali nužna mjera zaštite prava vjerovnika ali i slika ekonomskog stanja države i njenih građana koja ukazuje na njihovo teško financijsko i socijalno stanje gdje građani nemaju dovoljno sredstava za podmirenje čak ni osnovnih režija kao što su plin, struja, HRT naknada i slično. Najgore su prošli oni koji su potpisali javno bilježničku ispravu kojom su pristali na ovrhu cijelog iznosa mirovine i tako ostali bez ikakvih sredstava za život. Kod toga im nije pomoglo ni otvaranje zaštitnog računa jer je takva isprava bila jača i od samog Ovršnog zakona. U rješenju tog problema svoj obol dala je Hrvatska stranka umirovljenika kada je nakon zastupničkog pitanja kluba HSU-a Ministarstvo financija izradilo pravilnik prema kojem više nije bila moguća ovrha više od jedne trećine mirovine. Kod problema ovrha treba ukazati i na olako i nepromišljeno dizanje kredita i preuzetih obaveza na prekomjerno zaduživanje dijela građana ne računajući da u ovom kriznom razdoblju mogu ostati i bez posla. Zbog toga je i dio naših građana došao u probleme s ovrhom zbog gubitka radnog mjesta i bio u nemogućnosti vraćanja kredita pa i redovnih režija. Dobro je što je i Ured pučke pravobraniteljice prepoznao problem ovrha pa je organizirao javnu raspravu i sudjelovao u izradi izmjena Ovršnog zakona. Iz ovog izvješća je vidljivo kako je ured radio u ograničenim prostornim i financijskim uvjetima. Zbog toga bi uredu trebalo osigurati adekvatne materijalne i kadrovske uvjete za rad u cilju još bolje zaštite ljudskih prava. Jedan od problema je i nedostatak područnih ureda što građanima ne daje jednake mogućnosti korištenja usluge pučke pravobraniteljice jer od svih pritužbi iz Republike Hrvatske čak 57% je iz središnje Hrvatske uključujući i Zagreb. Prema tome, da bi usluge ureda bile dostupne većem borju građana potrebna su veća financijska sredstva od ovih utrošenih u 2013. godini. Klub Hrvatske stranke umirovljenika podržati će ovo Izvješće.
Hvala lijepa i vama. Imate jednu repliku poštovanog zastupnika Stjepana Milinkovića.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa kolega Šemper spomenuli ste probleme jedinica lokalne samouprave u rješavanju sve veće, sve veće socijalne problematike, sve veći broj korisnika. Naravno da svaka jedinica lokalne samouprave sukladno svojim mogućnostima rješava te probleme i neke mogu u malo većem opsegu zahvatiti, neke u malo manjem. Ali jedna je stvar druga, svaka čast jedinicama i kako se snalaze, ali veći je problem sve veći broj potrebnih, sve veći broj tražitelja u okolnostima kada su cijene otišle, troškovi života neizmjerno. A poglavito u ruralnim područjima gdje su mnogi poljoprivrednici, znamo što se dogodilo s njima i u kakvoj su situaciji. U tim okolnostima i opskrbnine koje su izgubili sigurno im dodatno otežava. I to je problem onih ljudi koji traže takvu pomoć i zato treba posebno senzibilizirati javnost da shvate probleme u ruralnim područjima koji su u neizmjernim teškoćama i nažalost svaki dan sve veći ih je broj. Hvala lijepo.
Hvala lijepa, nema odgovora. Idemo na raspravu Kluba Hrvatske demokratske zajednice u Hrvatskom saboru. Iznijeti će poštovani zastupnik Ante Babić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege. Ovo je zapravo prvo izvješće naše pučke pravobraniteljice nakon njenog imenovanja u veljači 2013. godine, a tada se i Ured pučke pravobraniteljice kadrovski kompletirao izborom njenih zamjenica sredinom prošle godine koliko se sjećam u mjesecu srpnju. Osim imenovanja na dužnost pučke pravobraniteljice i njenih zamjenica 2013. godine donijeti su Poslovnik o radu, Poslovnik o unutarnjem redu, kao i Strateški plan za 2014. i 2016. godinu. Ovo izvješće osim podataka koji proizlaze iz članka 16. Zakona o pučkom pravobranitelju sadrži podatke o obavljanju poslova nacionalnog preventivnog mehanizma, kao i izvješće o pojavama diskriminacije u 2013. godini, dakle objedinjeno. Prema podacima koje nam je prezentirala pučka pravobraniteljica proizlazi da je tijekom 2013. godine, što smo i čuli u Uredu pučke pravobraniteljice, otvoren 3021 novi predmet, što je u odnosu na 2012. godinu porast od 63%. Pučka pravobraniteljica navodi, a to se iz priložene tablice i vidi, da je na tako značajan porast predmeta posebno utjecao porast broja predmeta koja se tiču prava branitelja, financija, uključujući i ovrhe, vlasničkih i drugih stvarnih prava i stambenih odnosa, postupanja policijskih službenika, zdravlja, graditeljstva, prostornog uređenja, stambenog zbrinjavanja, ali i drugih. Ako je suditi po porastu broja otvorenih predmeta u Uredu pučkog pravobranitelja, proizlazi da je tijekom 2013. godine došlo do bitno značajnog pogoršanja, odnosno ugrožavanja ljudskih prava osoba u navedenim područjima. Pored toga pučka pravobraniteljica ističe kao poseban i zanimljiv podatak da je tijekom 2013. godine ured zaprimio i 150 pritužbi iz inozemstva, a koja se prvenstveno odnose na ugrožavanje ljudskih prava hrvatskih državljana koji borave izvan Republike Hrvatske i kojima su izmjenama Zakona o prebivalištu ugrožena njihova temeljna ljudska prava. Kad već spominjemo hrvatske državljane izvan Republike Hrvatske, potrebno je naglasiti i zakon koji regulira njihovu prethodnu registraciju prilikom ostvarivanja njihovog aktivnog biračkog prava čime ih se dovodi u diskriminacijski položaj u odnosu na hrvatske državljane birače koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj. S obzirom na činjenicu da se ovakvim zakonskim rješenjima radi o ugroženosti ustavnih i zakonskih prava većeg stupnja i značaja, postavlja se pitanje zbog čega pučka pravobraniteljica nije iskoristila svoje pravo koje proizlazi iz članka 16. stavka 2. Zakona o pučkom pravobranitelju da podnese o tome posebno izvješće Hrvatskom saboru. Podsjećam da prema članku 45. Ustava Republike Hrvatske svi hrvatski državljani sa navršenih 18 godina imaju opće i jednako biračko pravo u izborima za Hrvatski sabor, predsjednika Republike Hrvatske i Europski parlament u postupku odlučivanja na državnom referendumu u skladu sa zakonom. Smisao i svrha zakona koji omogućavaju ostvarivanje općeg i jednakog biračkog prava morali bi biti takvi da hrvatskim državljanima omogući da u što većoj mjeri koristi to ustavno pravo, a ne da zakonska rješenja budu zapravo takva da hrvatskim državljanima izvan Republike Hrvatske gotovo onemogućavaju korištenje tog ustavnog prava. Naime, hrvatski državljani izvan Republike Hrvatske da bi ostvarili svoje biračko pravo moraju se prethodno registrirati i mogu nakon izvršene prethodne registracije glasovati na glasačkim mjestima u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Zbog svega toga ne čudi činjenica da takve zakonske prepreke za ostvarivanje biračkog prava uspije svladati tek minimalan broj hrvatskih državljana te je na proteklim izborima za Europski parlament to svoje pravo iskoristilo nešto oko 5000 hrvatskih državljana. Ovdje bih također podsjetio da je Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskog sabora pozvao pučkog pravobranitelja zaključkom od 6. veljače 2013. godine da podnese posebno izvješće o poštivanju temeljnih ljudskih prava i sloboda roditelja u postupku uvođenja zdravstvenog odgoja u osnovne i srednje škole. Međutim, pučka pravobraniteljica nije dostavila posebno izvješće nego je čekala odluku Ustavnog suda koji je svojom odlukom od 22. svibnja 2013. godine ocijenio da postupak donošenja kurikuluma zdravstvenog odgoja nije bio u skladu s člankom 63. Ustava Republike Hrvatske, odnosno ocijenio da u postupku donošenja kurikuluma zdravstvenog odgoja nisu u potpunosti poštivanja temeljna prava roditelja zajamčena tom ustavnom odredbom. Time što je Ustavni sud odlučio o istom pitanju u kojem je pučki pravobranitelj bio pozvan podnijeti posebno izvješće prema mišljenju pučke pravobraniteljice prestali su razlozi za podnošenje posebnog izvješća pučke pravobraniteljice. Kao što sam iznosio svoja stajališta na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, tako i danas držim da je pučka pravobraniteljica trebala Hrvatskom saboru podnijeti posebno izvješće o ugroženosti ustavnih i zakonskih prava roditelja prilikom uvođenja kurikuluma zdravstvenog odgoja u osnovne i srednje škole. U protivnom ukoliko ćemo svako posebice o masovnom ugrožavanju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj čekati eventualno pokretanje postupaka za ocjenu suglasnosti s Ustavom, ali i odluke Ustavnog suda, postavlja se zapravo pitanje svrhovitosti postojanja pučkog pravobranitelja kao opunomoćenika Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima, a i međunarodnim pravnim aktima i ljudskim pravima i slobodama koje je preuzela i prihvatila Republika Hrvatska. Tim više što pučka pravobraniteljica pored pritužbi pojedinih osoba postupke pokreće i na vlastitu inicijativu te temeljem saznanja i iz medija što joj dopušta i Zakon o pučkom pravobranitelju. Ne trebam niti podsjećati da su brojni roditelji i brojne udruge, kao i neki mediji isticali, pa i neki zastupnici u Hrvatskom saboru da se u postupku uvođenja kurikuluma zdravstvenog odgoja u osnovne i srednje škole radi zapravo o masovnom kršenju Ustavom i međunarodnim konvencijama zajamčenih prava roditelja. Poseban problem na koji ukazuje pučka pravobraniteljica jest izostanak pravodobnog odgovora mjerodavnih tijela na upite pučke pravobraniteljice. U svojoj se neažurnosti u dosta i očitovanja posebno ističu Ministarstvo socijalne politike i mladih, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, Ministarstvo uprave, Ministarstvo regionalnog razvoja i europskih fondova, Ministarstvo financija, Porezna uprava, te Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Radi se uglavnom o tijelima državne uprave koji su i prethodnih godina bili neažurni u dostavljanju svojih odgovora Uredu pučkog pravobranitelja, pa se postavlja pitanje što Vlada Republike Hrvatske čini ili namjerava činiti da se suradnja navedenih tijela s Uredom pučke pravobraniteljice poboljša. Dugotrajnost i neučinkovitost postupaka kako upravnih tijela tako i pravosuđa rezultira kršenjem prava građana što rezultira time da se sve više građana obraća međunarodnim institucijama posebice Europskom sudu za ljudska prava nakon čijih presuda se moraju izdvajati značajna sredstva iz državnog proračuna oštećenim građanima. Danas smo to čuli i ovdje, a to znači da je ovo neorganizirana birokratska Vlada koja zapravo radi na štetu svojih građana. Pučka pravobraniteljica po prvi put kao što kaže dio kompleksa ljudskih prava posebno obrađuje i prava i slobode nacionalnih manjina, te ističe da tijekom 2013. godine aktivnosti na ostvarivanju prava pripadnika nacionalnih manjina u području zapošljavanja u tijela državne uprave nisu rezultirala željenim učincima, te preporučuje samoj Vladi Republike Hrvatske i Ministarstvu uprave da pripremi plan prijema pripadnika nacionalnih manjina, ali da im za to osigura financijska sredstva. S obzirom na činjenicu zapošljavanja u tijelima državne uprave postavljam pitanje pučkoj pravobraniteljici pa i Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina koji držim da bi svrhovitost zabrane zapošljavanja trebalo razmotriti kad su u pitanju pripadnici nacionalnih manjina, a znači li to zapravo da bi se trebali pripremati posebni natječaji za prijem u državnu službu za pripadnike pojedinih nacionalnih manjina. To sam govorio i danas. Zanima me zapravo kako bi i na koji način bi izgledao taj natječaj koji bi zapravo bio diskriminatoran u odnosu na većinu. Prema izvješću pučke pravobraniteljice iz 2013. godine zamjetan je značajan broj pritužbi građana pučkoj pravobraniteljici u svezi postupanja policijskih službenika u odnosu na prethodne godine. Pritužbe su se uglavnom odnosile na neprofesionalno i neetično ponašanje policijskih službenika prema građanima na propuste o postupanju i prekoračenju u primjeni ovlasti, te nepristranost pri utvrđivanju činjeničnog stanja. Ovom prilikom moram spomenuti najočitiji primjer prekoračenja u primjeni ovlasti te pristranosti utvrđivanju činjeničnog stanja od strane policije prilikom uredovanja policijskog službenika prema hrvatskom branitelju Darku Pajičiću prigodom onemogućavanja skidanja dvojezične ploče s državne ustanove u Vukovaru. Koliko mi je poznato pučka pravobraniteljica zapravo nije reagirala na ovaj drastičan slučaj prekoračenja ovlasti policijskog službenika. Bilo bi zanimljivo saznati jeste li zapravo u ovom konkretnom slučaju zatražili izvješće Ministarstva unutarnjih poslova. Kad već spominjemo MUP valja i spomenuti da su nakon promjene unutarnjeg ustroja MUP-a čelnici unutarnjih ustrojstvenih jedinica koji su zatečeni na tim radnim mjestima nisu raspoređeni prema pravilima i propisima zatečenih državnih službenika, nego su za ta radna mjesta raspisani interni oglasi kao za popunjavanje slobodnih radnih mjesta. Masovno se ukazivalo na nezakonit način provedbe internih oglasa na kojima su bezuspješno sudjelovali bivši čelnici unutarnjih ustrojstvenih jedinica, te su unatoč svojim stručnim sposobnostima i stečenom iskustvu bili odbijeni čak i kada su kao jedini uspješno prošli provjeru znanja. Svjedoci smo da je nedavno u slučaju nezakonitog zapošljavanja MUP-a donesena pravomoćna presuda Upravnog suda kojim je jedan od tih službenika vraćen na svoje radno mjesto. Po svemu sudeći bit će još puno takvih slučajeva, a posljedica će biti i naknada štete službenicima koji su nezakonito smijenjeni sa svojih dužnosti što će predstavljati značajan financijski izdatak za državni proračun. Posebne intervencije i oglašavanje pučke pravobraniteljice s pravom se očekivalo i kod ostvarivanja prava na posao i ukazivanje na veliki broj nezaposlenih čime se također masovno ugrožavaju ljudska prava na rad i dostojanstven život. Prisutno je također i masovno kršenje ljudskih prava, na zdravstvenu zaštitu s obzirom na činjenicu da se zbog pogrešne zdravstvene politike aktualne Vlade znatno povećale liste čekanja na zdravstvene preglede i zdravstvene zahvate. Pučka pravobraniteljica ni na to nije držala potrebnim ukazati posebno. Pučka pravobraniteljica se u svom izvješću osvrće na govor javnih osoba u medijima i govor mržnje, te donosi nekoliko primjera kojima to ilustrira iz kojih nedvosmisleno proizlazi da govoru mržnje pristupa na selektivan način. Uloga medija u području javnog govora i po riječima pučke pravobraniteljice ima značajnu ulogu u formiranju javnog mišljenja. U Zakonu o elektroničkim medijima zabranjuje se poticanje i širenje mržnje i diskriminacije, širenje antisemitizma i ksenofobije, ideja fašističkih ideja, nacionalističkih, komunističkih i drugih režima. U ovom slučaju pučka pravobraniteljica se niti jednom riječju ne osvrće na ulogu novinara i njihovoj ulozi da na temelju činjenica, stajališta i mišljenja sami oblikuju svoja mišljenja po zakonu nije dopušteno miješanje forme vijesti i izvještaja s komentarom. Zakonom o HRT-u i Etičkim kodeksom Hrvatske radiotelevizije vidi se da je po tome miljama daleko. Kada je riječ o govoru mržnje prema našim medijima, pa i stajalištu pučke pravobraniteljice proizlazi da je govor mržnje isključivo svojstvo desničarskih grupacija, etiketiranje neistomišljenika kao aveta prošlosti, reakcionara, konzervativaca, ognjištara, nacionalista, šovinista koji se tako lako izgovaraju čim netko problematizira položaj Hrvata. Na kraju selektivna pravda, a to smo i danas čuli od pojedinih kolega gora je od bilo koje nepravde. Kada govorimo o ljudskim pravima valja istaći zapravo da ona nisu niti crvena, niti plava nego su jasno zapisana kako u hrvatskom Ustavu, tako i u međunarodnim aktima koje je prihvatila Hrvatska država, a pučka pravobraniteljica ih je po Zakonu o pučkom pravobraniteljstvu morala pristupati ideološki nepristrano. Evo hvala lijepa.
Hvala i vama. Idemo na replike. Poštovani zastupnik Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Babić, a dobro ste podsjetili i konkretnim slučajevima u vašoj raspravi, podastrli sve ono što zapravo je bilo u proteklom razdoblju i predmet rada pučke pravobraniteljice. Evo sjetimo se samo histerije jedne pred onaj referendum koji je provela Udruga "U ime obitelji" i kakve su sve izjave u tisku, u medijima ili elektronskim ili pisanim, tko sve nije sudjelovao. Dakle, od članova Vlade, od ministara pa ne znam koga sve ne upravo u onom protivnom smislu inicijative "U ime obitelji". Odgovor je bio naroda jasan, o tome neću govoriti. Ali da baš nitko pa ni pučka pravobraniteljica ne reagira na tako zaista monstruozne optužbe ljudi koji su zastupali tu ideju, to je strašno. Drugo, kada govorimo o Pajčiću, dakle gospodinu Pajčiću, kojemu je eto prema izjavi ministra Ostojića presudila rakija tako je rečeno jel' i da je pao nekom drugom prilikom pa je teško ozlijedio glavu kao pao pet, šest puta i udario glavom o beton pa je dobio takvu ozljedu valjda jel', zaista je simptomatično da kao teška ozljeda ne proizvede nikakav efekt ni kod pučke pravobraniteljice ni kod nekih drugih koji bi bili ipak nadležni za te stvari. I kao treće što sam htio reći je to da se posljedice stupanja na snagu Zakona o prebivalištu vezano za aktivno pravo glasa odnosno biračko pravo je proizvelo to da na izborima gdje dakle imaju Hrvati izvan Hrvatske pravo odnosno državljani Hrvatske izvan Hrvatske pravo na glas jest drastično smanjen broj birača. To je drastično smanjenje, od par stotina do par tisuća, dakle 5000.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Grubišić ja se naravno mogu složiti sa svim onim što ste rekli i možda mogu još neke stvari nadopuniti koje su jako bitne. Bitne su i za samu instituciju pučkog pravobranitelja, a zapravo radi se o tome da je pučki pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskog sabora i da mu je to dužnost po Zakonu o pučkom pravobranitelju zbog toga sam i rekao bilo bi interesantno možda vidjeti je li pučka pravobraniteljica zatražila posebno izvješće Ministarstva unutarnjih poslova vezano za taj slučaj. Međutim, ovo što ste rekli vezano za Hrvate izvan Hrvatske i za prethodnu registraciju zapravo to je diskriminatorno, po toj logici ne vidim zašto se onda ne bi i Hrvati koji žive u Hrvatskoj zapravo morali prethodno registrirati. Zna se zbog čega je to napravljeno i mi smo tada i govorili ministru uprave i upozoravali smo na takve stvari što definitivno nije dobro i što je loša poruka i Hrvatima izvan Hrvatske a zapravo mi sami se trudimo u Hrvatskom saboru da im to onemogućimo odnosno da im zakompliciramo život pa i na ovaj način vezano za aktivnu registraciju. A vidjeli ste zapravo i sami rezultat i na ovim izborima za zastupnike u Europski parlament koliko je zapravo Hrvata izvan Hrvatske sudjelovalo u tom iznimno važnom procesu za RH.
Poštovani zastupnik Dražen Đurović, replika.
E hvala. Kolega Babić vi ste vrlo dobro iznijeli cijeli niz primjera iz kojih je vidljivo na koji način je pučka pravobraniteljica dosada radila, nastupala i gdje je zapravo pokazala da ne brani opće vrednote hrvatskog društva, hrvatskog naroda, hrvatske kulture, hrvatske … [[Govornik se ne razumije.]] pa ako hoćete i Hrvatskog ustava već u svom radu vrlo tendenciozno zapravo brani stavove vlastitog svjetonazora, vlastitog političkog opredjeljenja. Ali ona nije zastupnik u Hrvatskom saboru da treba braniti svoje političko opredjeljenje niti svoju političku skupinu i one koji su je izabrali već bi trebala zapravo braniti nekakve zajedničke vrijednosti, a u tome je baš nismo primijetili već smo je uvijek primijetili u onom trenutku kad je trebalo braniti određen sustav vrijednosti, određene skupine. Dakle, ono što je u njenom sustavu vrijednosti nešto predstavljalo. A ovo drugo što nije ili što je bilo s druge strane na to se jednostavno zažmirilo, to bi tako prošlo, toga nema ni u izvješću niti se o tome jasnije očitovala. Prema tome, mislim da možemo malo otvorenije zapravo razgovarati i o radu sad dosadašnje pučke pravobraniteljice i o načinu na koji je ona i što je ona zapravo selektivno javno istupala i za što se zalagala, a što je prešućivala. I kad govorimo znači o temeljnim vrednotama što je pučka pravobraniteljica rekla o 312 tisuća ljudi koji su pod ovrhama, u blokadama, o plaćama u Hrvatskoj, mirovinama, ovrhama što je rekao gospodin Šemper? I o zapravo cijelom nizu problema koji tište hrvatsko društvo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ante Babić.
Poštovani kolega Đuroviću u pravu ste. Upozoravali smo mi na to a ukoliko ste pratili izvješće ja to nisam ni odgovorio kolegi Grubišiću, bilo je vezano i za referendum "U ime obitelji", tada sam možda rekao da i pučka pravobraniteljica u tom slučaju bi zapravo nastupila kao aktivistica Vlade RH što je bilo očito i što je bilo evidentno. Međutim, ne smije se nikako zaboraviti da kada se govori, a naravno da je dobro i poboljšavati i raditi na pravima nacionalnih manjina mi malo govorimo o ljudskim pravima, a to je zapravo ono elementarno pravo na rad i na dostojanstven život i upravo zato ovo što ste vi govorili a to je pravo na rad. I tu se zapravo trebala pučka pravobraniteljica ne samo putem medija što su neki kolege danas ovdje govorili nego i ona sama inicijativno, a tu mogućnost dopušta i Zakon o pučkom pravobraniteljstvu govoriti o takvim stvarima i stalno zapravo potencirati Vladu na nedopustivost tolikog broja nezaposlenih ljudi, odnosno koji na takav način neposredno zapravo stvaraju određene devijacije u društvu čega smo svi svjedoci.
Poštovani zastupnik Draženko Pandek, replika.
Evo zahvaljujem. U biti me na ovu repliku potaklo pa rekao bih korištenje osobne tragedije hrvatskog branitelja Pajčića, pa rekao bih u određene političke svrhe. Ne bih, jednostavno ne vjerujem da vama nije, meni je iz medija poznato iz očitovanja ministra unutarnjih poslova gotovo svi detalji o tom slučaju. Tamo je dakle navedeno da su tijela MUP-a provela unutarnji nadzor o zakonitosti postupanja svih službenika MUP-a. Dakle, ne politički neki postavljeni tamo ljudi, nego, dakle profesionalci u MUP-u su proveli ispitivanje zakonitosti postupanja i sve činjenice su utvrđenje, tako ja iz medija, iz očitovanja ministra znam dakle da je gospodin Pajčić nažalost završio u bolnici nakon tih događanja u Vukovaru, da je otpušten iz bolnice nakon svih pregleda, da je nakon toga opet imao nesretan slučaj, da je nakon toga završio u bolnici i nakon toga su uslijedile sve ove teške, nažalost posljedice po njega. Ne vjerujem da to vama nije poznato, ali vi ne vodite nove činjenice, okolnosti, dopušta da mogu postojati nove činjenice i okolnosti koje bi pokazivale na odgovornost službenika MUP-a. Ali vi ne navodite, nego paušalno kao da ova očitovanja ne postoje i povezujete sve to sa onim postupanjem policije. To me stvarno, stvarno žalosti da ne kažem ljuti, stvarno sam razočaran takvim korištenjem takvih teških, tragičnih osnovnih sudbina u političke svrhe. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Pandek, meni to uopće nije bilo u primisli koristit se samo imenom Darka Pajčića, nego sam htio govoriti o postupku djelatnika Ministarstva unutarnjih poslova. I meni, i vama da fali pola glave, ne znam bi smo li tako govorili. To nije dobro, nije primjereno bilo takvo postupanje, to je bilo jako ružno postupanje i čovjek je završio tako kako je završi. To što vi govorite da je ministar unutarnjih poslova opovrgao te navode, da je Darko Pajčić bio u alkoholiziranom stanju, to mi ne znamo. Zato sam i rekao da bi bilo interesantno vidjeti je li pučka pravobraniteljica zatražila posebno izvješće o tom slučaju da ne bi mogao nitko špekulirati s tim. A da to nije dobro, ukoliko ste ulazili na stranice ombudsmana hr. pučka pravobraniteljica u jednoj izjavi jednog čelnika Hrvatskog nogometnog saveza kaže da je vezano uz njegovu navodnu izjavu, pazite na navodnu izjavu nekoga ko je nešto rekao, to stoji na stranicama ombudsmana hr. To je nedopustivo za jednu ozbiljnu instituciju kao što je pučka pravobraniteljica, odnosno pučki pravobranitelj. A tu istu izjavu što je najgore vam poslije distribuira i predsjednik države, što nije dobro. Pa tako i u ovom slučaju bi bilo dobro da je bilo posebno izvješće i vjerojatno bi nam sve nedoumice bile riješene. Hvala.
Hvala i vama. Poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega, govorili ste o zapošljavanju u policiji, o zapošljavanju na koje smo upozoravali internim oglasima i kako je Upravni sud sada dosudio u korist naravno tih ljudi koji su ostali bez posla. Pa vidite, to je naprosto tradicija ovakve vlasti jer između 2001. i 2003. oni su naprosto izbacili iz vojske i policije 10 tisuća vojnih i policijskih djelatnika, mahom su to bili Hrvatski branitelji. I tako nakon toga su ti ljudi ipak dobili upravni spor, trebala je država vratiti negdje preko 5 milijuna kuna, ponovno zaposliti i vidite šta se dešava? Vraća se natrag ova vlas i ponovno baca ljude na cestu. Ali ono što je tragičnije kolega po meni, između ostalog što se dešava, i voljela bi da pravobraniteljica, to sam joj rekla u jednoj replici svojoj, samoinicijativno reagira i na medijske istupe nekih novinara koji naprosto ponižavaju sve nas ovdje s desne strane nazivajući nas različitim pogrdnim imenima, a samo u cilju prikrivanja ove situacije. Međutim, vidite ono što mene žalost, ali žalosti većinu, kaže se da neki zaista idu do toga da i ne prijavljuju svoje mrtve kako bi primali mirovine. Jedina ta mirovinica od tisuću i nešto kuna je nekima jedini prihod. I vidite što je žalosno, ne objavljuju smrti, tajno će ih pokapati da bi mogli nešto dobivati. A zatvori za koje pravobraniteljica kaže da su prenapučeni, jesu, ali oni su deluks kategorija, hotelska kategorija za one koji su…
Hvala kolegice. Isteklo je vrijeme.
Evo da završim samo, koji su ostali bez posla, bez krova nad glavnom, koji nemaju što za jesti, a tamo barem imaju krevet i tri puta dnevno hranu, nažalost evo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ante Babić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa govorio sam zapravo o tome i u samoj situaciji u Ministarstvu unutarnjih poslova kao i djelatnicima koji se javljaju na te natječaje i ja isto s pravom kao i vi strahujem od toga da će se zapravo kroz te upravne sporove djelatnici Ministarstva unutarnjih poslova dobiti ih i da će time oštetiti državni proračun na što se treba jako paziti. Ono što ste rekli bilo vezano za postupanje djelatnika Ministarstva unutarnjih poslova, o tome nisam govorio u svojem izvješću, ali činjenica je i nekoliko slučajeva koji su bili jako eksponirani u javnosti a zapravo se radilo o zloupotrebi sile i prisilne hospitalizacije od strane Ministarstva unutarnjih poslova. Po tome je bio najpoznatiji ovaj slučaj Francisković, gdje je gospodin Marko Francisković nakon 9 mjeseci prisilne hospitalizacije zapravo pušten na slobodu ali se ne smije zanemariti činjenica da je tijekom te hospitalizacije zapravo bio primoran uzimati antidepresive i kako će se zapravo to odraziti na njega i na njegov život veliko je pitanje. A što je to nego jedan, jedno eklatantno, jedno eklatantno kršenje ljudskih prava. I nije samo poznat taj slučaj, već je poznat i slučaj gospođe Kvesić iz Osijeka, pa i zviždača pukovnika koji se zapravo usprotivio nekim stvarima vezano za razminiravanje. To nisu dobri postupci i na takve stvari je sigurno trebala upozoravati i pučka pravobraniteljica ne samo ovdje u Hrvatskom saboru već i na onim odborima na kojima mi aktivno sudjelujemo Hvala.
Hvala lijepa. Sad ćemo zastati. Najavljujem nastavak u 15,00 sati poštovani zastupnik Jozo Radoš. STANKA U 13,20 SATI.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI]] Poštovane kolegice i kolege nastavljamo sa radom. Na redu je klub HNS-a i uvaženi kolega Jozo Radoš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo Pučka pravobraniteljice. Kolegice i kolege. Izvješće Pučkog pravobranitelja, odnosno pravobraniteljice je zapravo presjek stanja u cijeloj državi i u društvu i on naravno, makar gleda stvari iz kuta ljudskih prava, ponajprije, on otkriva i neke druge dimenzije i mogućnosti društva, države, slabosti i zato ga je teško promatrati iz … djelovanja aktualne Vlade ili aktualne vlasti jer on govori o pitanjima koja zadiru duboko u prošlost i u sustavne temeljem funkcioniranja države i njene administracije i njenih Vlada, društva u cjelini. Pa ja ću navesti neke od tih primjera, pokazatelja koji govore o tome da se naravno radi o ugroženosti ljudskih prava, ali se radi zapravo i o nekim temeljnim mogućnostima, odnosno nemogućnostima države. Pa kada se ovdje govori o iznosima socijalne pomoći koji su kao što piše u izvješću nedopustivo niski, o socijalnom stanju za koji ne postoji niti odgovarajući temeljni dokumenat, a pogotovo … dobro rješenje toga pitanja, stambeno zbrinjavanje povratnika koji govori o 50-ak tisuća zahtjeva, a riješeno je u protekloj godini nekakvih 4 stotine, dakle oko 1%. Tu zapravo se govori o temeljnim ograničenjima koja država u sebi ima i naravno da bi bilo bolje da su iznosi socijalne pomoći viši, ali to jednostavno nije, ne samo u skladu sa politikama koje Hrvatske Vlade provode nego nažalost je u neskladu sa nemogućnostima, odnosno sa mogućnostima države jer država nije u stanju sa situacijom u kojoj se nalazila i nalazi osigurati veće socijalne pomoći. Drugi aspekt, odnosno drugo područje o kojem se ovdje govori je područje obrazovanja koje govori o nekim temeljnim poteškoćama i nedostacima našeg obrazovnog sustava. Govori o niskoj društvenoj mobilnosti, što znači da roditelji koji nemaju više od četverogodišnjeg obrazovanja teško mogu imati djecu u tercijarnim oblicima obrazovanja, što znači da je ta društvena mobilnost koja je važan elemenat snage društva i njegovoga bogatstva zapravo u Hrvatskoj vrlo niska. Inače po tom se indeksu mjeri i kvaliteta uopće države i društva, a ona je u Hrvatskoj osobito niska. Nije nam naravno potrebno izvješće Pučke pravobraniteljice da se konstatira nedostatak povezanosti obrazovanja i tržišta rada. Bolna tema našega obrazovnog sustava je ta nepovezanost i mi tu nepovezanost nismo još uspjeli riješiti tako da obrazujemo kadrove koji nemaju nikakve veze sa onim što tržište rada traži i to se tako prolongira iz godine u godinu, od Vlade do Vlade, iz decenije u deceniju, a ta temeljna konstatacija nažalost i dalje stoji. Osobito je porazna konstatacija izvješća da se ne prepoznaju prvostupnici. Uvodeći sustav, bolnički sustav obrazovanja prvostupnik je zapravo trebao biti glavni visoko obrazovani kadar, a ovdje u izvješću se govori o tome da tek 11% privrednih gospodarskih subjekata, dakle poslodavaca, prepoznaje prvostupnika kao osobu sa kvalifikacijom koja je u stanju raditi neke poslove, što naravno dovodi u pitanje uopće temeljni smisao našeg obrazovnog sustava, odnosno Bolonjskog procesa, a stvar je još gora sa stručnim prvostupnicima koji se još slabije prepoznaju kao kadar koji je u stanju raditi neke poslove i koji je potreban hrvatskim poslodavcima. Iz izvješća se mogu vidjeti i neke druge temeljne poteškoće i nedostaci našega društva i naše države. Kolega Šemper govoreći u ime kluba rekao je da su naši zakoni dobri, ali se loše provode što po mom dubokom uvjerenju, a i po izvješću Pučke pravobraniteljice nije točno. U Hrvatskoj su loši zakoni i ti loši zakoni se loše provode, to je prava istina. To naravno ne govorim samo iz svoje prakse i iskustva donoseći zakone u Hrvatskoj više od 20 godina i znam način na koji se donose na svim razinama, nego to govori izvješće Pučke pravobraniteljice koja u nizu, gotovo u svakoj temi, svakom području koje obrađuje ukazuje na loša zakonska rješenja, nedostatak zakonskih rješenja, izostanak zakonskih rješenja i naravno da u takvim okolnostima onda niti provođenje ne može biti dobro, odnosno da konačni rezultat te politike koja se obrađuje, tim zakonom ne može biti dobra. Govoreći o zakonima, odnosno podzakonskim aktima navodi se da Pravilnik o poslovima s posebnim uvjetima, dakle pravilnik koji bi baš trebao biti jako aktualan jer posebni uvjeti se stvaraju tehnološkim napretkom, razvojem novih mogućnosti, pogotovo informacijskom tehnologijom otvaraju se novi posebni uvjeti u radnim odnosima, a naš Pravilnik o poslovima s posebnim uvjetima rada je iz 1984. godine, dakle star je preko 30 godina. U međuvremenu su gotovo cijele znanosti zastarjele, a mi imamo i dalje isti Pravilnik o posebnim uvjetima. I zato je deplasirano, kao što je ovdje jedan kolega rekao, da se radi o birokratskoj Vladi jer taj pravilnik i desetine ili stotine takvih pravilnika nemaju veze sa ovom ili sa onom Vladom nego jednostavno sa lošim sustavom upravljanja za koji su zaslužne svakako sve Vlade u Republici Hrvatskoj. Međutim, ono što je najzanimljivije i što spada u najužu temu ovoga izvješća to su oni dijelovi gdje državna tijela ne rade svoj posao i ne poštuju zakone koji su doneseni. To je ono što je na neki način fokus ove naše rasprave i na što treba obratiti posebnu pozornost. Pa se govori o dugotrajnosti drugostupanjskih upravnih predmeta koji traju više od godinu dana. Pučka pravobraniteljica sugerira da to bude maksimalno 60 dana. Sa tako dugačkim drugostupanjskim upravnim predmetima ne možete očekivati da će vam uprava biti vršena na zadovoljstvo građana. Da ne govorim o dugotrajnom trajanju sudskih postupaka. Makar je došlo u zadnjih 10-tak godina do smanjenja predmeta za više od 55%, još uvijek su ti postupci predugi. I to je naravno slabost države, dakle u ovom slučaju njenog pravosudnog sustava. Govori se o nepoštivanju odredbi o zapošljavanju manjina u tijelima državne uprave što je također temeljno pitanje. Ako ste nešto postavili u zakon onda to morate nastojati i provesti, a takvo stanje traje već godinama i izvješće pravobraniteljice zapravo nije jasno, unatoč svim njenim preporukama da li će ta situacija biti bolja, tu država ne poštuje vlastite zakone i vlastite odluke koje je donijela. Tu je i pitanje neprepoznavanja ovog segmenta ljudskih prava u nizu naših institucija, tako da primjerice Ministarstvo unutarnjih poslova ne vodi zasebno evidenciju prijave prebivališta Roma, znači nema taj senzibilitet unatoč tim silnim našim programima, tijelima, izvješćima itd. o ljudskim pravima, pravima manjina. MUP još nije ustrojio evidenciju prijave Roma i ne može odgovoriti na pitanje koliko je Roma u Hrvatskoj zatražilo prijavu prebivališta, a to niti je nekakav veliki administrativni posao, a svakako je izostanak senzibiliteta na tom području. A da ne govorim o tome da prostorni planovi, ilegalna izgradnja u romskim naseljima također su poseban problem pa onda naravno ni jedinice lokalne samouprave neki nemaju kapaciteta, a drugi nemaju senzibiliteta za rješavanje tih problema. Ali ako država ne poštuje vlastite zakone koje je donijela onda to stvara nepovjerenje prema radu i odnosu građana prema njihovim pravima. Onda se naravno neće poštivati niti prava drugih jer država je loš uzor ako ne poštuje ljudska prava i to u onim dijelovima i onim programima i politikama koje je sama postavila i odlukama koje je sama donijela. Onda naravno ne čudi ni referendum. Dakle ako se nema osjećaja o tome što je nečije pravo, ako država u tom smislu ne daje dobar primjer onda će se naravno ugrožavati svačija prava, prava pojedinca, prava manjina, jer nema dobre prakse, nema dobrog primjera poštivanja ljudskih prava i poštivanja zakona i zakonitosti rada u jednoj državi. A to bi ponajprije trebala činiti država sama, a onda od građana očekivati da temeljem svoga djelovanja jednako tako postupaju. I zato nije čudno da se u takvim okolnostima javlja inicijativa o smanjenju manjinskih prava koju je ovdje kolega iz HDZ-a okarakterizirao, djelovanje naime pučke pravobraniteljice kao djelovanje aktivistice Vlade Republike Hrvatske, što je apsolutno potpuno deplasirano. Pučka pravobraniteljica iznoseći jasan stav iz nadležnosti svoga rada i svoga ureda nije bila niti aktivistica Vlade Republike Hrvatske, niti je bila politička aktivistica. Ona je govorila o temi koja je isključivo u njenoj nadležnosti i u sukobu te ideje sa Okvirnom konvencijom zaštite manjinskih prava i ništa više od toga. I govoriti o tome da je pučka pravobraniteljica aktivistica Vlade Republike Hrvatske je potpuno deplasirano s obzirom da gotovo da nema područja u izvješću pučke pravobraniteljice u kojem ona upozorava na loš rad tijela Republike Hrvatske, Vladinih tijela, sa nizom preporuka kako bi ta tijela trebala raditi. Dakle ovo izvješće je pregled stanja u društvu, pogotovo u segmentu zaštite ljudskih prava, pogotovo u segmentu zaštite onih prava koja su zapisana u hrvatskim zakonima. Mislim da je dobro da imamo ovakvo izvješće, da ga analiziramo. Bilo bi naravno dobro da iz Vlade netko sjedi ovdje kada se razmatra ovo izvješće jer ovo je na neki način pregled stanja u društvu, ali u nekim aktualnim pitanjima i pregled rada Vlade Republike Hrvatske. I makar Vlada u svom mišljenju navodi da će u djelovanju, u radu Sabora i njegovih tijela sudjelovati kompletna Vlada, ovdje nema nikoga, a Vladino sudjelovanje bi ovdje bilo ne samo pristojno, ne samo dobrodošlo nego u interesu Vlade Republike Hrvatske da ukaže na neke poteškoće, na neka ograničenja, na mjere koje je Vlada poduzela, kao što uostalom i stoji u mišljenju Vlade Republike Hrvatske o izvješću pučke pravobraniteljice. I zato bi bilo dobro da to bude jedna šira rasprava o stanju u društvu, o stanju u državi, o njenim mogućnostima a svakako s one strane dnevno-političkih prepucavanja tipa da ova Vlada nema potporu naroda kao što se danas moglo čuti, a izvješće govori, dakle o puno dubljim pitanjima i temama i šansama da se iz ovoga izvješća izvuku neke dobre pouke u svim segmentima politike i postupanja i svih nas ovdje u Hrvatskom saboru. Jedna od gotovo smiješnih aspekata donošenja zakona kada smo o zakonima već govorili, a aktualno je pitanje ovoga izvješća je pitanje ovrha, ovršnog sustava koji je izuzetno surov u Republici Hrvatskoj. Tako hrvatski Parlament donosi odluku da se opomene pred ovrhu ne naplaćuju, da bi se smanjio trošak onima koji će biti opomenuti, ali ne donosi nikakav lijek i šta rade oni koji šalju opomene uključujući i državu samu temeljem zakona koji je donio Hrvatski sabor oni prestaju slati opomene. Tako da i državna tijela temeljem zakona koji je donesen ne u mandatu ove Vlade, neka i to bude rečeno i sami prestaju slati opomene i vrše ovrhe bez opomene. Dakle, bez upozorenja i bez obavijesti i građanin samo vidi ako ima gdje sa čega vidjeti da mu se dogodila ovrha, a to je naravno izigravanje zakona. Taj zakon je išao za time da se rastereti onaj koji će biti ovršen, [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] da mu se pošalje opomena. Ali evo vidim to je isto primjer, dakle lošeg funkcioniranja. U svakom slučaju ovo je dobar dokumenat, pokazuje dobar rad ovoga važnoga ureda i Klub zastupnika HNS-a će podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Vaše izlaganje izazvalo je jednu repliku. Ante Babić, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Pa kolega Radoš čudili ste se tome što sam rekao da je pučka pravobraniteljica zapravo aktivistica Vlade RH a to sam govorio zbog raspisivanja referenduma. Sjetite se samo prikupljenih potpisa za raspisivanje toga referenduma. Ovdje ispred sebe imamo apel 11 ustavno-pravnih stručnjaka vezanih za to, Europsku komisiju vezano za održavanje referenduma, a tada je pučka pravobraniteljica rekla da smatra da Sabor raspiše referendum kojim bi se osujetila referendumska Inicijativa u ime obitelji ustavnim definiranjem braka kao životne zajednice muškarca i žene izigravanje demokratskog procesa, odnosno svojevrsnim mijenjanjem pravila na neadekvatan način i uslijed demokratskog procesa što je posve neprihvatljivo. Tako je ona tada izjavila. A zapravo ukoliko se sjećate aktivnosti svih članova Vlade Republike Hrvatske jasno vam je da se u tu akciju uključila i pučka pravobraniteljica. Hvala.
Na repliku odgovara poštovani Jozo Radoš.
Kolega Babić, pučka pravobraniteljica se malo čudi ovome što ste vi rekli, pa nadam se da će ona imati prigodu polemizirati sa ovim što ste rekli ili opovrgnuti točnost ovoga što ste rekli. Ja sam govorio ponajprije o pitanju referenduma oko ćirilice, dakle oko podizanja postotka da bi se jedan manjinski jezik mogao primjenjivati što je ne samo pad u zaštiti prava manjina u Republici Hrvatskoj koji nam nije potreban i koji nam ništa ne dogodi nego je i protivan Okvirnoj konvenciji o zaštiti prava manjina. O tome sam ja govorio. Mislim da je pučka pravobraniteljica kada se radi o takovim pitanjima pozvana govoriti. Ona se tu ne pojavljuje ni kao politička aktivistica, ni kao aktivistica Vlade Republike Hrvatske. Ona se tu treba pojaviti i javno naravno na primjeren način govoriti o tome u kojem smislu je ugroženo ono što je njena zadaća da čuva kao pučka pravobraniteljica. I mislim da je bilo dobro da se ona u tom smislu oglasila za razliku od nekih drugih tijela Republike Hrvatske koji su nadležni za ustavne promjene, a kada se radilo o ustavnim promjenama, o stvaranju hrvatskog Ustava oni su smatrali da se ne trebaju oglasiti možda se bojeći toga da ih netko, možda i vi proglasite aktivistima Vlade RH. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Pravo da govori dobija uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice, kolegice i kolege. Pa dozvolite mi da počnem evo svoje izlaganje prvo sa kvalifikacijom da imali smo Obiteljski zakon prije nekoliko dana u izglasavanju i tu je jasno ostao članak i u prvom i u drugom čitanju, članak 14. ako se ne varam da je brak zajednica, zakonom regulirana zajednica muškarca i žene. Zašto se vraćam na ovo? Zato što tvrdim da ova Vlada nije imala namjere uopće intervenirati u ovaj zakon i referendum je apsolutno legitimno alat hrvatskih građana da izrazi svoje mišljenje o određenom problemu. Međutim, koristeći taj alat u dnevno-političke svrhe, a svjedoci smo kroz izbore koji su se odvijali nakon tih referenduma da su neki to itekako koristili je zapravo po meni neprimjereno i nedopustivo. No, to je neka druga priča. Vratimo se mi našoj pučkoj pravobraniteljici. Inače, kako je kolega Radoš prije mene konstatirao ovo zaista je jedan presjek stanja, ja bih rekao mentalne slike hrvatskog društva s jedne strane, a s druge strane funkcioniranja institucija koje trebaju provoditi zakon i štititi svoje građane. Puno je, dakle rečeno o općem stanju u državi, puno je izrečeno općih kvalifikacija. No, ja bih ipak svoju, koncept svoje rasprave učinio konkretnim u skladu sa ustanovom, sa izvješćem ustanove o kojoj raspravljamo, te iznio neke podatke koje ja smatram da su bitni za raspravu. Prije svega, dozvolite mi da ponovim nešto što sam rekao i prošle godine prilikom rasprave, a to je još uvijek kada raspravljamo o ustanovi pučkog pravobranitelja da veliki broj građana još uvijek ne zna što je uloga pučkog pravobranitelja. To je sama pravobraniteljica rekla, dakle da se građani jednostavno nemaju kome obratiti, nemaju se kome javiti i onda se javljaju pučkom pravobranitelju. To s jedne strane opterećuje instituciju pučkog pravobranitelja koja je već potkapacitirana, a s druge strane dakle na neki način to i ne bi zapravo ni trebala biti njezina uloga u cijelom tom procesu. Dakle, edukacija i informacija o radu pučkog pravobranitelja, što je pučki pravobranitelj treba provoditi na svim razinama. Dakle, prije svega građanskim odgojem koji će nadam se uskoro ući u naše školske kurikulume odnosno trebao bi se provoditi od ove školske godine, preko politike i gospodarstva u srednjim školama, na fakultetima. Nadam se da ćemo i tu uskoro u kurikulumima pojedinih ustanova vidjeti odgojne predmete, prije svega, koje mlade buduće akademske građane pripremaju da budu odgovorni građani. I na kraju nas samih djelovanja političara i naravno pučke pravobraniteljice. Prošle godine bilo je jako puno prigovora na medijsku neaktivnost prije svega pučke pravobraniteljice, ali kad iščitavate brojke, znači broj priopćenja, broj javnih nastupa koje je pravobraniteljica imala možemo konstatirati da je bila itekako aktivna. Druga stvar je nažalost što medijima takve vijesti nisu prioriteti, što su im prioriteti neke druge vijesti i što mediji često, sada ću upotrijebiti grubu kvalifikaciju, ali ignoriraju ovakvu tematiku. Koji su posebni problemi koje bih podcrtao? Tu ću biti na tragu i onoga što je pučka pravobraniteljica otprilike rekla. Prije svega, tu je javna uprava. Dakle, to je problem koji postoji već dugo, to je problem koji nije nastao u zadnjih nekoliko godina već se proteže cijelim postojanjem Hrvatske države, odnosno dugotrajno rješavanje predmeta u upravnom postupku. Ja bih volio kad bih mogao konstatirati da je jedino upravni postupak taj u kojem je rješavanje predmeta dugo. Nažalost, nije. No, postoje neki trendovi koje možemo ocijeniti ohrabrujućima. Prije svega to je pojava da se u zadnjih 10 godina broj predmeta u upravnim postupcima smanjio za nekih 50-ak posto, a isto tako i projekt Ministarstva pravosuđa tzv. "E-predmet". Mislim da će pomoći i u radu same pučke pravobraniteljice ali i krajnjim korisnicima da se tako izrazim pravosudnog sustava, bio to upravni postupak ili postupak pred sudovima, dakle da će u svakom trenutku moći vidjeti u kojoj fazi je rješavanje njihovog predmeta. I na taj način rasteretiti same sudove od odgovaranja na slične upite i koji će onda moći efikasnije koristiti svoje vrijeme. Kada govorimo o javnoj upravi tu je naravno i projekt "E-građanin" o kojemu sam jako puno puta govorio u ovome Domu. Projekt koji ne samo da bi trebao olakšati građanima dostupnost određenih dokumenata i uvid u njihove podatke kojima raspolaže državna uprava odnosno uredi državne uprave i državne institucije već ih i informirati o samim uslugama odnosno o onome što državna uprava i državne institucije za njih rade. Tu vidim priliku i za pučku pravobraniteljicu koja bi preko onda centralnog odnosno središnjeg državnog portala također mogla informirati građane i o svojoj djelatnosti odnosno kada se i na koji način mogu obratiti pučkoj pravobraniteljici i kada imaju za to potrebu. Dakle, da se ne javljaju prilikom izricanja pravomoćnih presuda i slično, dakle da Ured pučke pravobraniteljice ne služi tome. Druga stvar koju smo podcrtali je pravo pripadnika nacionalnih manjina to je prije svega prijem u državnu službu. Dakle, od postojećih 3,5% zakonom smo si zacrtali cilj od 5,5%, dakle nekih 2% manje od cilja. To također nije priča koja je aktualna od nedavno već koja traje jedno duže vrijeme. Međutim, kolega Horvat mislim da je to spomenuo prije mene, dakle ponovno je tu problem u informiranosti. Dakle, često ni građani, pripadnici nacionalnih manjina, nisu informirani o svojemu pravu da imaju prednost prilikom primanja u državnu službu naravno ukoliko zadovoljavaju zadanim kriterijima ukoliko su pripadnici nacionalnih manjina. I tu se javljaju nesporazumi, odnosno građani pripadnici nacionalnih manjina koji se javljaju na natječaj često to ne dokumentiraju odnosno ne prilažu potrebne dokumente i samim time na kraju to rezultira njihovim ne primanjem u državnu službu. Mislim da bi se to trebalo riješiti, prije svega i aktivnošću manjinskih zastupnika, ali i nas svih ostalih koji trebamo stalno ukazivati na taj problem. A opet se vraćam i na "E-građanin" koji mislim da bi trebao sveobuhvatno informirati sve naše građane o pravima koje mogu konzumirati. Također, govorimo o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina što pred samim institucijama države, što izvan toga. I bili smo svjedoci mnogim problemima što se toga tiče i drago mi je da je pučka pravobraniteljica tu odreagirala. Jer kolegice i kolege imajte na umu da pučku pravobraniteljicu bira upravo ovaj Dom i da je ona predstavnik nas kao saborskih zastupnika a posredno i hrvatskog naroda te da kao takva je obavezna štititi i ustavne vrijednosti, odnosno ljudska prava naših građana. Uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina je takvo pravo koje je regulirano Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina. Naravno dio ovog problema proističe i iz činjenice da u državnim institucijama nisu dovoljno zastupljeni pripadnici nacionalnih manjina, odnosno govornici jezika nacionalnih manjina. Druga stvar o kojoj želim reći i s time ću završiti su pojave diskriminacije o kojima uvijek pričamo i koje je i sama pučka pravobraniteljica spomenula. Naime, ja bih tu podcrtao dvije zabrinjavajuće činjenice koje se nažalost recikliraju iz godine u godinu, ali mislim da su i ovakve rasprave upravo jedan katalizator da pokušamo tom problemu doskočiti. Prije svega je da je najveći broj diskriminacija spada u kategoriju rasna ili etnička pripadnost, boja kože, nacionalno porijeklo, spolna orijentacija itd. Kada zbrojite pojave diskriminacije u svim ostalim poljima gotovo nećemo se izjednačiti sa ovom kategorijom. To jako puno govori o nama kao o društvu i to govori i o potrebama promjene. A sad dopustite mi budući da je to moja profesionalna deformacija da kažem da tu svakako edukacija treba igrati svoju ulogu, odgajanje naše djece za odgovorne građane koji trebaju različitosti prihvaćati kao bogatstvo, a ne osuđivati. Dakle, svakako jedan proces koji traje, ali je svakako i zabrinjavajući. I druga stvar je nedostatno prijavljivanje diskriminacije. Naime, po svim osnovama oko 60% građana nije prijavilo odnosno nije poduzelo mjere da zaštite svoja prava odnosno nije prijavilo diskriminaciju. Tu se najvećim dijelom odnosi na romsku nacionalnu manjinu koja je različitih drugih problema niti zna koja su im prava, niti ih zna kako konzumirati jer imamo i puno životnih problema s kojima se suočava ta nacionalna manjina, prije svega i činjenice da često nemaju stalno prebivalište itd. A druga stvar je ponovno nedovoljna upućenost u sustav funkcioniranja sustava, nedovoljna informiranost građana o njihovim pravima, pa često i nepovjerenje u sustav jer kažu ako i prijavim diskriminaciju što ću time dobiti samo sam si zapravo odmogao. To su stvari na kojima treba raditi ne samo pučka pravobraniteljica, nego i ovaj dom u svojim daljnjim legislativnim naporima. I na kraju, ovo je jedno sveobuhvatno izvješće, dakle kao što je sama pravobraniteljica rekla koja kombinira jedan dugi niz godina rada, sublimira ih u jednom, iako kraćem obliku, iako sam čitao i ovo prošireno izvješće, dakle koje daje jedan jako lijepi presjek kakva smo mi to država i na čemu trebamo raditi kako bi u budućnosti osigurali poštivanje ljudskih prava. Zbog toga, svakako ovo izvješće treba podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je poštovani kolega Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Štovana pravobraniteljice, evo da ja nešto kažem o ovom izvješću za 2013. Pa čitajući ovo izvješće dolazim do zaključka i one čuvene izreke "Tugo ili brigo moja pređi na drugoga", jer kako drugačije ovo protumačiti, a taj drugi je uvijek pučka pravobraniteljica. Za sve ono što promaši izvršna vlast koja je birana sve se to nekako slije u Ured pučkog pravobranitelja i onda imamo postupanja. Jer što reći nakon 2,5 godine vlasti SDP-a? Broj predmeta, vi sami ovdje navodite, samo u odnosu na 2012. 63% više, u odnosu na 2011. 100% više, 100% više. Kako je to moguće u jednoj uređenoj državi gdje je izvršna vlast kako kažu iz jedne stranke ili Vlade najuspješnija u povijesti da vam poraste broj predmeta kod pučkog pravobranitelja za 100%, a najuspješniji? Ili netko krivo govori ili nešto netko krivo radi. Za mene je to znak da ova vlast ne razumije demokraciju, ne razumije načine ponašanja u nekom vremenu u kojem sada živimo. Možda su još uvijek u vremenu do 90.-te. Jer kako tumačiti ovaj podatak kojeg sam nedavno pročitao da smo mi po demokratskim dosezima iza Republike Srbije, mi u Europskoj uniji smo iza Republike Srbije, mi nazadujemo u demokraciji, mi nazadujemo. Da li nam je to svima nekakav alarm, nekakvo upozorenje. Jer već je na početku sve krenulo krivo. Sjetimo se samo onih prvih sjednica Sabora kada su se počeli donositi zakoni, čudni zakoni, koji su počeli dobivati nazive po pojedincima, po pojedincima Lex Komadina, nije malo prošlo vremena Lex Perković, pa da ne nabrajamo dalje. Nije nam bilo važno što to znači u demokraciji, nego idemo mi smjestiti sve koje možemo ne gledajući što se do tada dešavalo po zakonskim propisima, mijenjajmo ih kako bi se ustoličili kao vlast, pa vidimo gdje je to završi na krivim temeljima, gdje to sve završi. I mislimo da nas nitko ne primjećuje, da nitko to ne vidi? A već je krenulo, sjetimo se samo izbora same pučke pravobraniteljice, pa to je tek bila predstava za narod. Sami predlažu, sami biraju, dva kandidata, oporba kompletna, ne samo HDZ, nego i svi ostali iz oporbe nisu uopće prisustvovali glasanju, nije bilo volje da se razgovara, ne samo kod pučke pravobraniteljice. Sjetite se povjerenstva za sukob interesa, ravnatelja Hrvatske radio televizije, sve na isti model. Vidimo gdje to danas završava, kakvi su, kakve se kuće grade na krivim temeljima. Ne ispadne to kako treba, jer vidimo iz ove tablice, ne postoji pravo kojeg ova država nije dala, ali ne postoji pravo kojeg je ona ispunila. Zato su pritužbe. Evo vam široka paleta svih prava, a onda ono ostalo kako bude, kako se tko snađe. Ali nije to zadatak demokratski uređene države i vlasti jer što može pravobraniteljica? Upozorava, traži, nudi, piše nekakva priopćenja, pardon nije nekakva, priopćenja, ali izvršna vlast ne vidi, ne čuje, ne reagira ako joj nije u interesu, ako joj nije u interesu. Ako joj je u interesu onda to na nekako podrži. Međutim, osnovno je da smo po ne znam koji puta ovdje čuli da se državna administracija neodaziva na upozorenja, na traženja, da jednostavno ignorira postojanje ovog ureda a samim time i građane. Ovdje piše, ne da nam država novce koliko nam treba, ne da nam prostore koliko nam treba, smanjila nam je i broj zaposlenih jer nemamo dovoljno novaca, a predmeta imamo više nego što smo imali 2011. Pa kad uspoređujemo izvješća i nekih drugih koji dolaze ovdje u Saboru, recimo nedavno smo imali povjerenika za informiranje, isti problem, pa onda neke druge. Imate osjećaj da ima samo novaca za nekakve nove centra, za nekakve nove fotelje, a za sve ono što je važno i što muči hrvatskog građanina za to novac ne postoji, a još manje volja onih koji bi o tome trebali brinuti. Ja sam iz ovog izvješća izvadio samo nekoliko meni važnih dijelova gdje su mi neka nelogična. Prvo je referendum o ćirilici koji se ovdje spominje i stav uvažene pravobraniteljice da se isti ne treba raspisati i čak preporuka Vladi, preporuka piše Vladi i Saboru očuvati stečajnu razinu, znači isključiti, očuvati stečenu razinu prava manjina. Bez ijednog upozorenja Vladi da je svojim krivim ponašanjem u skladu, tj. kontra Ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina izazvala isti taj referendum. Drugi, referendum o braku, ovdje piše da je promjena Ustava referendumom legitiman način izražavanja volje građana, a onda i vaša izjava koja je pratila referendum, referendum o braku ide protiv temeljnih vrednota Ustava. Sad, tu mi ništa nije jasno. I smijemo i ne smijemo kao pravobraniteljica. Ovo je iz priopćenja vašeg, a ovo je iz vašeg izvještaja. Zašto to govorim? Jer sada nam je veći treći referendum pred vratima. Evo, sindikati skupljaju, kako ćemo mi to raspisivati? Nešto može, nešto ne može, negdje pravobraniteljica kaže to je u redu, to je ok, negdje nije. Čak se i jasno izjasnila na referendumu o braku – protiv. Što je za mene bilo neočekivano. Zašto? Jer su rezultati pokazali da dvije trećine naroda ne misli tako i možda je baš pravobraniteljica bila možda zadnja osoba koja se trebala po tom pitanju očitovati. Možda ja to krivo razumijem, ali ispali ste u sukobu sa onima koji vam se obraćaju za pomoć. To kažu dvije trećine. Govor mržnje se ovdje spominje, reagirali ste na priopćenje kada se dešavao problem dvojezičnih ploča u Vukovaru, ali ni jednom riječju kod govora mržnje, niste osudili nastupe jednog ministra, koji više nije ministar, niste ih osudili javno niti priopćenjem. Nisu se osudili ni … događanja za Pravoslavni Božić u Borovom naselju. Ono nije bio govor mržnje, ono je bila demonstracija možda. Netko je nešto trebao reći ili smo to prošli preko toga kao da nije u ovoj državi. Nisam čuo da se pravobraniteljica priopćenjem recimo javila na slučaj dvije novinarke s HRT-a, uvažene gospođe Karoline Vidović Krišto i Nade Prkačin, koje su dobile otkaz jer nisu očito nešto napravile po volji čelništva, Nada Prkačin je dobila zbog toga jer je snimala 2 filma o Gotovini pa su je optužili da je krivo nešto koristila, tamo nekakvu arhivu, itd. O ovoj prvoj gospođi više-manje sve je rečeno. Imamo jedno ponašanje koje odstupa od slučaja do slučaja i mislimo da to, mi smo u klubu to jasno i rekli, ne bi trebala biti zadaća Pučke pravobraniteljice i da se mora jednako prema svima postupati jer tek sada ćemo vidjeti samo nakon ove odluke Upravnog suda u vezi s policijom gdje ste vi naveli jedan dio koliko će nas to koštati s obzirom da imamo iskustvo iz 2003. kada je država 2004. ja mislim morala platiti nekih preko 300 milijuna kuna zbog toga jer se netko igrao sistematizacijom unutar vlastitih ovlasti. Možda i sada bude preko 300 milijuna ili možda nešto manje, ali zasigurno za vas posla puno više. Ja nažalost kažem zbog nekih ovih činjenica ne mogu podržati ovo izvješće, ali možda 2014. bude bolje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na replike. Prvo poštovani Dubravko Bilić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Pa kolega Borić, počeli ste dosta žustro i dosta oštro i zapravo bi možda hrvatska javnost mogla steći dojam da je Pučki pravobranitelj zapravo hrvatski izum jer evo rekli ste da tu čak nema ni demokracije, odnosno trenutno ne postoji razumijevanje demokracije. Ja bih vas podsjetio da je tradicija Pučkog pravobranitelja još iz 19.stoljeća, znači iz 1809. godine u Švedskoj i imao sam čast nazočiti jednom seminaru Europskih pravobranitelja, upravo gore u Švedskoj gdje sam vidio da upravo njegov ured i danas radi gore, ne samo u Švedskoj, nego u Danskoj, Finskoj, koje su zemlje bogate ne samo povijesti i demokracije nego i danas se može za njih reći da su izuzetno razvijenih demokratskih standarda, tako da, evo samo sam htio razjasniti taj, tu vašu opasku, da ne bi bilo nerazumijevanja da je evo Pučki pravobranitelj naš izum. Onda ste se zapitali pa što može pravobranitelj, koja je njegova svrha. I onda ste se sami odgovorili da upozorava, da mijenja, predlaže i da u suradnji sa državnim institucijama čini i stvara jednu demokratsku atmosferu koja će, evo i Hrvatsku učiniti i čini svakim danom sve demokratskijom zemljom. Hvala vam.
Na repliku odgovara uvaženi Josip Borić.
Hvala lijepo. Kolega Bilić, ja sam samo, nisam ja baš tako rekao kao što ste vi, možda ste vi dobili takav osjećaj, tj. smatrate da sam možda nešto i krivo rekao, ali kada vam poraste broj predmeta za 100% u 2 godine, onda je problem po meni vlasti, onih koji obnašaju vlast jer očito da daju određena prava koja ne mogu ljudi ostvariti pa se žale Pučkom pravobranitelju. Treba on nama, nismo mi njega izmislili. Nego je problem u vlasti, ja sam govorio o problemu u vlasti, ali onda i tome, mom osjećaju da se malo nekako, s obzirom da je to sve krenulo već krivo od izbora, stvorio dojam da Pučki pravobranitelj postupa u na neki način očekivanju vlasti ili Vlade. Zbog toga sam naveo primjere referenduma i svega onoga što smo mogli vidjeti u proteklih godinu dana, za što smatramo da možda nije bilo u redu jer ako mi u oporbi, recimo, na samom pitanju zbrinjavanja prognanika, vezano uz obnovu i stambeno zbrinjavanje upozorimo da ne činite nešto što ste učinili, pa to poveća broj predmeta koji dođu kod Pučkog pravobranitelja. Onda je jasno da je netko napravio grešku. Pa nije valjda oporba napravila grešku? Nije čak ni pučki pravobranitelj, ali je Vlada učinila sustav kompliciranim i danas se ne rješava pitanje koje se moglo rješavati onako kako smo predlagali mi. E sada, tko da vas uvjeri da vi ne znate ili niste najuspješnija Vlada do sada kada vi sami kažete da jeste. Sada vas upozoravamo na ono što smo vas upozorili na početku, da ne činite ono što ste činili u policiji. Sada to dolazi na naplatu, a svi predmeti kod gospođe na razmatranje. I tako u krug, to je samo dio. Vidite i sami da nema prava koje niste dali, ali da nema prava koje nije na neki način povrijeđeno.
Replikom ustaje i uvaženi Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Borić, da, kada sam govorio o politizaciji rasprave o izvješću pučke pravobraniteljice vi ste baš i vi ste idealni primjer kako kaže Weber. No, kada pogledate samo statističke podatke, dakle diskriminacija ono što sam rekao najveći broj diskriminacija je pod kategorijom rasna ili etnička pripadnost, boja kože, nacionalno porijeklo, spolna orijentacija itd., itd. pa to više govori o nama kao o društvu nego o našim institucijama. Ako ćemo već govoriti o institucijama onda možemo govoriti o školstvu koje ne odgaja našu djecu da budu odgovorni i tolerantni građani što bi trebali biti u jednom modernom europskom društvu. Druga stvar kada govorite o referendumu, referendum je bez daljnjeg i to sam rekao u raspravi, legitiman način izricanja volje većine građana. Međutim, ljudska prava su uvijek klizavo područje i tako nam se može desiti da imamo sutra inicijativu za referendumom kojim se ukidaju sva prava ženama, recimo pravo na glas. Pa da li to znači da to treba podržati? Da li odričete onda pučkoj pravobraniteljici pravo da se tu izjasni da je to povreda ljudskog prava odnosno ustavnih vrednota što je uostalom, vjerujem da će to i Ustavni sud reći. Pa to je baš uloga pučkog pravobranitelja da takve oblike diskriminacije i da čini naše društvo bolje. Hvala.
Nova replika, poštovani Igor Kolman.
Zahvaljujem. Veli kolega Borić da je Vlada svojim krivim ponašanjem izazvala referendum o ćirilici. To mene podsjeća na ono kada ženu siluju onda se tvrdi da je ona to sama izazvala zato jer je imala prekratku suknju, jer je bila preizazovno našminkana. Znamo tko siluje i znamo tko je kriv. I nemojmo si lagati i nemojmo se zavaravati. I kada govorimo o broju slučajeva i kada govorimo o tome kako se kakva politika vodi i gdje kakva politika završava, to imate pravo, tu vi imate najviše za reći. Vidjeli smo, počeli smo današnji dan s time gdje politika završava kada se vodi tako kako se vodi i da su se svi građani u ovoj zemlji koji su oštećeni samo odlukom o INA-i javili pučkoj pravobraniteljici a mogli su i mogli smo i trebali smo imala bi 4,5 milijuna slučajeva, samo na jednom slučaju. Molim vas kolega negdje neka mjera ipak treba postajati.
Na repliku odgovara Josip Borić.
Hvala lijepo. Ovo bi se mogla nazvati neka moralna prodika. Jel to bila neka moralna prodika? Ne znam. Neka svatko govori što hoće, ja mislim što ja mislim. Postoji članak 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, tamo jako lijepo piše u kakvoj situaciji bi se moglo prići onome što se učinilo, a da se nije puno o tome vodilo brigo. Da li je netko nečim narušio odnose u tom gradu o tome vi sada imate što govoriti, a i vrijeme će pokazati hoće li tog referenduma biti ili neće biti. To negdje stoji u hodnicima ovog Doma i nitko nema snage reći što je s time. Znači da smo došli do faze da ignoriramo da ignoriramo nešto što je napravljeno. A ljudi su se negdje potpisali. Postoji jasno način na koji se to radi, donijeli su ovdje i sada imate šutnju nazovimo to administracijom, šutnju Sabora vrhovnog zakonodavnog tijela u RH, koji ne zna što bi rekao. Još jedan referendum je pred vratima pa i njega možete osporiti i sve ostale po redu, bez obzira kao što ste pokušali i onaj famozni o braku ali je narod svoje rekao kao što će reći i po pitanju ovoga o čemu ste vi govorili danas i uvodno danas ujutro u Saboru ali i po pitanju svih događaja kojima narod svjedoči u zadnjih nekoliko mjeseci. Ne bojte se, čekao je narod svojih pet minuta kada će sjesti za stol uzeti papirić pa sve nas ocijeniti zajedno. Nemojte misliti da ćete dobiti prolaznu ocjenu.
Nova replika poštovana Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega osvrnut ću se samo jednim dijelom ste spomenuli ja ću sada ovako reći ciklostenično homofobnu osobu u liku gospodina Jovanovića koji je vrlo često svojim izjavama vrijeđao, evo i sada kada više nije ministar npr. da se vraća u Sabor i da će se boriti protiv zločinačke organizacije da nikada ne dođe na vlast. E sada, vi ste neke slučajeve nabrojili, ja smatram da ovakva homofobna izjava je zaista izjava na koju bi trebao netko barem od pravobranitelja reagirati ako ne možemo dobiti potporu od svojih kolega u Saboru. to bi jednako bilo, a vjerujte mi da bi se svi digli na noge kada bismo mi komentirali sve pa reći ću i lopovluke, sve ono što ste govorili o zakonima različitih imena i prezimena o svemu tome, ali eto to se sve gura pod tepih. A onda se jedan takav lik koji će doći u Sabor evo na taj način izražava i ja se sada izlažem da naravno svi mediji mene prozovu, a vjerojatno bi me mogla prozvati onda i pravobraniteljica da vrijeđam takvu osobu.
Odgovor na repliku Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa nisam ja mislio baš danas o tom ministru, bit će ovdje prilike. Nije on više ministar na radost hrvatskih đaka, studenata, profesora itd. On je rekao da će bi razarač. Pa neka bude. Mislim da je dobro razorio sustav u kojem je djelovao, da su mu se na tome lijepo svi zahvalili. On ima svoj osebujan jezik. Ja njega upozoravam već, ne sada zadnjih par mjeseci, dvije godine, nego već od 2010. On je prvi koji je u politički prostor, ja sam to tada kvalificirao govorom mržnje, unio upravo to, na tome je gradio svoju karijeru. Mi ga čekamo ovdje nek dođe i neka kaže sve što misli, on ima na to pravo. Ali je nesporna činjenica, njega su njegovi potjerali sa vlasti, tj. potjerali su ga s pozicije jer je bio nesposoban. Nije znao radit i neću ni govorit one druge kvalifikacije koje mu govore dolje u Rijeci. Pitanje je gdje će to sve završit, ali to njemu na veselje. Na nama je da upozorimo pučku pravobraniteljicu da reagira na takve postupke, pogotovo visokih državnih dužnosnika. On nije okvalificiran tj. nije ovlašten da širi u ovom domu ili već u javnosti takve priče, tj. da zloupotrebljava povjerenje naroda da bi mnoge ovdje vrijeđao, a gotovo nije nijedna skupina u njegovih 2,5 godine prošla da nije bila izvrijeđana i da kao takav bude još i vjerodostojan. Mislim da bi ga netko na to trebao upozoriti, a baš je pučka pravobraniteljica ta koja bi mu to nekako trebala barem napismeno nekako da mu kažete pa daj čovječe smiri se, nisi ti taj koji možeš dijeliti lekcije o moralu.
Posljednja replika, poštovani Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Borić, prije nekoliko mjeseci je donesena jedna spasonosna politička odluka da sve usluge i tehnički poslovi u javnim službama outsuorcaju. To spašava državni proračun, to jedna naprosto genijalna ideja i donesla se politička odluka. Onda su protivnici toga organizirali prikupljanje potpisa za ovaj referendum koji ste vi spominjali, to je taj treći referendum i navodno se potpisalo negdje preko 300 000 ljudi. Međutim, danas se donosi nova politička odluka. Nema outsourcanja, ali ima spin off jer ovo kad se kaže na engleskom onda to zvuči glamurozno. Sad se postavlja pitanje kome će se žaliti zbog neozbiljnosti predstavnici sindikata, kome će se žaliti zaposleni o čijim sudbinama se radi i kome će se žaliti 300 000 hrvatskih građana koji su s tim potpisom pokazali svoje nezadovoljstvo s vođenjem politike ove Vlade. I na kraju komunalni krajeva, sve je to nekoga nešto i koštalo. Kome da se oni žale? Da li će netko konačno u ovoj državi reagirati? Jer gledajte, ako je u razgovoru sa sindikatima nekom rečeno da će se nešto outsourcati i da je to gotova stvar, onda ste napisali Bruxelles u dokumentima za sprečavanje prekomjernog deficita da vam je to jedna od ključnih mjera za smanjenje rashoda, kako ovog tako i u sljedeće tri godine. Onda ste to napisali u obrazloženju rebalansa državnog proračuna zastupnicima u Hrvatskom saboru i sad se postavlja pitanje da l se ti zastupnici mogu nekome žaliti. I onda Vlada temeljem političke odluke kaže svi ste vi bedaki kaj ste to podržali, mi donosimo odluku o spin off-u. I sad vi meni kolega Borić lijepo recite, s obzirom da ne smijem pravobraniteljicu pitat, a kome da se svi ti ljudi žale.
Na repliku odgovara Josip Borić.
Kolega Šuker, znate kome će se žalit, pravobraniteljicu. Zašto, jer ovo što ste pričali da je jedan ministar pisao nešto, a onaj koji je trebao nije čitao. Sjećate se? Rekao ministar ja njemu napisao što treba poslati u Bruxelles, on nije čitao. To je bilo rečeno. I sad ako imate premijera koji ne čita ono što mu napiše ministar financija onda ga smijenite, razumijete. I sad nastane problem, sad se to može zvat kako god hoćemo, ali je činjenica da će mnogi ostati bez posla ukoliko se provede upravo ta namjera jer je to njima najjednostavnije. Vojska nezaposlenih na birou pa nek se oni snalaze. Imaju pučku pravobraniteljicu pa nek se žale, a mi ćemo odgovarat kad stignemo ako stignemo jer oni moraju odgovarati na saborska pitanja, moraju odgovarati na mnoga razna pitanja dnevno, a onda neka jedan dio tih pitanja na ta pitanja odgovara i pučka pravobraniteljica. Ali problem je ono što sam napomenuo na početku, svelo se sve ovo "brigo moja pređi na drugoga" i tu je pravobraniteljica da sva briga i svi problemi koji proizlaze iz danih prava, a ne ostvarenih završavaju u uredu pravobraniteljice, a sami su napisali manje novaca, nemamo prikladne prostore i manje zaposlenih da riješimo 100% više predmeta. Pa sad neka svi budu zadovoljni, a ne mogu bit. Ne mogu bit.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo pučka pravobraniteljice sa suradnicom. Pa kad bi sad ovako upitali građane da li imaju dovoljno informacija mislim da bi odgovor ipak bio da građani i dalje nemaju dovoljno informacija o tome što je diskriminacija, odnosno da ju ne prepoznaju. Isto tako je činjenica da se mnogi pribojavaju prijaviti, evo čuli smo maloprije podatak da oko 60% građana ispitanih zapravo se boji prijaviti diskriminaciju. Prema tome, mislim da trebamo raditi upravo na takvoj edukaciji o diskriminacijama, odnosno o pravima da bi povećali i to prijavljivanje, odnosno osviještenost. Kad govorimo o zakonskim rješenjima tada u izvješću imamo odluke da su negdje nedostatna, da su loša, da je loše provođenje. Ja bih naglasila ovdje ipak da je loše provođenje, odnosno da postoji nepoštivanje vlastitih zakona i to je ono što nije dobro i to je ono što zapravo stvara jedno nepovjerenje građana i na taj način možda je i uzrok tomu da građani ne prijavljuju. Međutim, moramo naglasiti da ipak u Hrvatskoj je uspostavljen relativno dobar zakonodavni okvir, međutim ipak izostaje ta provedba zakona. Iz ovog izvješća se vidi da je značajan broj porasta predmeta. To je oko 63%. Inače ovo izvješće objedinjuje pregled stanja ljudskih prava u Hrvatskoj u svim nadležnim institucijama s jedne strane, a s druge strane daje i pregled rada ureda. Mislim da je ove godine ovo izvješće bitno drugačije i zato pozdravljam ovu metodologiju. Naime, do sada smo imali 3 izvješća, a to je izvješće koje pučka pravobraniteljica podnosi na osnovi Zakona o pučkom pravobranitelju. Zatim izvješće koje se podnosi po Zakonu o nacionalnom preventivnom mehanizmu za sprječavanje mučenja i drugih okrutnih neljudskih ponižavajućih postupaka i kažnjavanja. I treće, to je Izvješće o pojavama diskriminacije sukladno Zakonu o suzbijanju diskriminacije. Zato pozdravljam ovu metodologiju jer nam je zapravo na jednom mjestu vidimo sva kršenja ljudskih prava što smo dobili prvi puta ovim izvješćem. Izvješće nije samo po pritužbama, nego naravno i po drugim izvorima informiranja. Ja se ovdje pitam da li se zapravo razmišlja o područnim uredima, odnosno koliki bi bili troškovi tim područnih ureda. Jer na taj način mišljenja sam da bi bila povećana dostupnost građana. Na taj način bi vjerojatno bili moguće češće i na terenu, bila bi bolja suradnja i sa lokalnom zajednicom, sa ne znam nevladinim udrugama, sa sindikatima itd. Kad govorimo o suradnji sigurno bi u tom slučaju mogli napraviti i razne kampanje i tribine i promocije, zapravo sve u zaštiti ljudskih prava, odnosno osvješćenju diskriminacija. Kad govorimo o jačanju ovlasti tada vidimo da je u biti u prošloj godini je pojačana ovlast, odnosno proširenje djelovanja. Međutim, pitam se da li su povećana sredstva. I sad je pitanje na koji način zapravo se moglo raditi po tom pitanju. Ovdje se spomenulo puno primjera pa neću sve ponavljati, ali ću reći za beskućnike. Mislim da je po ovom izvješću se vidi da ta priča o beskućnicima nije ujednačena, da se to ostavlja više lokalnoj samoupravi da svatko radi koliko može, odnosno koliko razumije tu problematiku koja jest. Znači da je jako veliki disbalans. Kad gledamo razinu centralne države mislim da je tu riješeno u vezi za beskućnike u ekstremnim zimskim uvjetima. Međutim, nije to samo ekstremni uvjeti nisu samo tada, nego postoje i drugi primjeri ekstremnih uvjeta. Još bih zapravo sada rekla nešto u vezi zdravlja, a to se odnosi na diskriminaciju temeljem dobi. Zašto to kažem? Zato šta mislim da treba usmjeriti pažnju na to kako se pojedine prakse, odnosno prihvaćena rješenja i uobičajeni način rada i postupanja kako djeluju u odnose na građane pojedine životne dobi, pa evo reći ću primjer narudžbi starijih osoba koji nisu vješti internetu, koji nemaju Internet, koji ne mogu komunicirati sa telefonskom sekretaricom gdje imamo takve recimo narudžbe. Vi znate da imate one upute, hajde sada okreni broj 2 ili broj 1. Na koji način će takvi stariji ljudi komunicirati, odnosno ostvarivati svoja prava koja zakonski naravno postoje. To je jedno pitanje. I danas se govorilo o zatvorskom sustavu, o napućenosti zatvorskog sustava, o problematici toj. Ja se pitam isto tako što je sa zdravstvenim uslugama kad se dijeli recimo terapija u zdravstvenom sustavu. Tko dijeli? Da li su to policijski službenici ili su to zdravstveni radnici, odnosno tu su pravosudni policajci, a ne zdravstveni radnici. Evo dakle vrlo kratko. Podržavam naravno ovo izvješće. Ostaje nam, ali se vraćam na početak. Mislim da zakonskih okvira dobrih imamo. Međutim, problem je nepoštivanja zakona što naravno radi jednu nesigurnost i nepovjerenje prema građanima. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, poštovani Ante Babić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Iako sam se javio za repliku prije, ali vjerojatno zbog dijagonale prema gospodinu Boriću me niste vidjeli. No, nije bitno. Kolegice Šimac-Bonačić, govorili ste da je ovo jedna nova metodologija. Ja tu ne vidim nikakvu novu metodologiju, gotovo je ista kao i prijašnja izvješća što se tiče pučke pravobraniteljice osim što se radi zapravo o spajanju triju izvješća. To je možda novo i možda je preglednije, pa ste u jednom dijelu rekli da se većina građana boji prijaviti diskriminaciju u Republici Hrvatskoj. Ne znam po kojoj metodologiji znademo koja je to većina i kolika većina građana se boji prijaviti diskriminaciju. Koji su to građani koji se boje prijaviti diskriminaciju zašto i zbog čega. A kada je riječ o diskriminaciji onda vam je vjerojatno poznato da se ona dijeli u onih 17 skupina i jako je teško zapravo razaznati gdje jedna skupina završava a gdje druga počima pogotovo recimo kada se to tiče osnovnog ili srednjoškolskog obrazovanja gdje imamo dosta pojava diskriminacije, a onda vam se to opet poslije dijeli na jedan imovinski karakter koji je vezan u tom, pogotovo u osnovnim školama po čemu se djeca zapravo diskriminiraju. Zato bih možda kada se govori o pojavama diskriminacije trebalo u određenim stvarima možda detaljnije govoriti pogotovo na osnovu tih 17 zapravo stavki vezanih za diskriminaciju što je jako zapravo teško. Hvala.
Na repliku odgovara poštovana Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa kolega kad sam govorila o tome da građani se boje ja sam rekla da građani nisu do kraja informirani, odnosno da ne znaju prepoznati diskriminaciju, a ima i dio građana koji se boje. Nisam radila nikakva istraživanja, prema tome ne mogu vam reći koliki dio, ali kolega ispred je rekao da 60%, taj podatak je oko 60%. Druga stvar kad sam govorila o metodologiji, odnosno da je drugačije ovo godine izvješće. Naravno da je drugačije jer smo prije imali tri izvješća. Na ovakav način promijenila se metodologija, tri izvješća su stavljena u jedno, na taj način imamo preglednost, bolji pregled svega toga da vidimo zapravo stanja ljudskih prava u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Nadica Jelaš, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pučka pravobraniteljice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Ja ću odmah na početku svoje rasprave postaviti jedno pitanje. Naime, u dnevnom redu imamo najavu da raspravljamo o Izvješću pučke pravobraniteljice za 2013. godinu a u dokumentu, dakle na samom izvještaju stoji Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2013. godinu. Dakle, postavljam pitanje da li danas raspravljamo o Izvješću pučkog pravobranitelja ili pučke pravobraniteljice? Naime, prošle godine smo raspravljali o posljednjem Izvješću pučkog pravobranitelja gospodina Jurice Malčića, a danas eto raspravljamo o prvom Izvješću pravobraniteljice gospođe Lore Vidović. Dakle, uz činjenicu da po prvi puta raspravljamo o objedinjenom izvješću koje uz samo izvješće pučke pravobraniteljice sadrži Izvješće o Nacionalnom preventivnom mehanizmu i Zakonu o sprečavanju diskriminacije želim reći da nova pučka pravobraniteljica je unijela određene novine u rad ureda čiji bi zajednički nazivnik mogao biti proaktivniji odnos prema nekim od najčešćih pojavnih oblika kršenja ljudskih prava, dakle više tog rada na terenu, više povezivanja sa terenom što smatram osobito pozitivnim. Tako je primjerice na temu ovrha kao jednog od najvećih problema hrvatskih građana pučka pravobraniteljica organizirala javnu raspravu. Isto tako iznijela je javnosti svoj stav, odnosno stav ureda, o referendumu o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. Pokrenula je niz inicijativa za izradu ili izmjenu propisa s područja ljudskih prava itd., itd. Dakle, za pozdraviti je i osnivanje Savjeta za ljudska prava kao i određeno zamjetno dinamiziranje međunarodne suradnje Ureda pučke pravobraniteljice. Dakle, sve je to za pohvalu. Novine su vidljive i u samoj prezentaciji ovoga izvještaja. Naime, iza svakog područja u kojima su detektirana kršenja ljudskih prava i diskriminatorna ponašanja pučka pravobraniteljica iznosi odgovarajuće preporuke. Dakle, preporuke Vladi, preporuke ministarstvima, državnim uredima i drugim tijelima državne uprave za efikasno rješavanje pritužbi građana. Iz usporednog pregleda novih predmeta u 2013. godini u odnosu na 2012. vidljivo je da je u 2013. zaprimljeno preko 3000 novih predmeta, što je povećanje od visokih 63% u odnosu na 2012. godinu. I to veliko povećanje predmeta jasno pokazuje da je u pojedinim područjima gdje se ljudska prava najviše krše i na što građani se najviše pritužuju, dakle da je tu potrebno još puno napora i puno dodatnih mjera da bi se situacija značajnije popravila. I kad već spominjem tablični pregled iznijet ću jednu sugestiju, čisto tehničke naravi. Dakle, bilo bi jako dobro kada bi se pregled ubuduće upotpunio indeksima, izvještajna godina u odnosu na prethodnu godinu. Da se dakle može uočiti ta dinamika kretanja predmeta po područjima iz jedne godine u drugu. A isto tako bilo bi dobro da se unesu i podaci o strukturi odnosno zastupljenosti predmeta po pojedinim područjima u ukupnom broju zaprimljenih predmeta. Iz tabličnog prikaza vidljivo je da je pravosuđe već godinama, a tako će bojim se biti još godinama, područje prema kojem je usmjereno apsolutno najveće nezadovoljstvo hrvatskih građana. Građani su prvenstveno nezadovoljni meritumom sudskih odluka, a onda i duljinom trajanja sudskih postupaka. I upravo zato što je pravosuđe dominantno područje pritužbi građana pažnje vrijedan je svaki pozitivni pomak na tom području. I u tom smislu želim naglasiti da je u usporedbi s 2012. godinom u izvještajnoj 2013. broj pritužbi građana na području pravosuđa smanjen za značajnih 12%. A bitno je smanjen i iznos naknade dosuđene za povredu prava na suđenje u razumnom roku. Naime, u 2012. je iz državnog proračuna isplaćeno 36 milijuna kuna, dok je u 2013. isplaćeno 27 milijuna kuna. Naravno i tih 27 milijuna kuna je još uvijek prevelika svota, pogotovo ako se zna da ta obeštećenja plaćaju zapravo naši građani putem državnog proračuna. Dakle, možemo reći da se građane zapravo dodatno kažnjava za neučinkovitost pravosuđa. I to je ta jedna apsurdna istina o pravdi na hrvatski način. Što je građanima nedostupnija to im je zapravo i skuplja. I upravo ta istina o nedostupnoj i skupoj pravdi nameće i pitanje u kolikoj mjeri je tom padu pritužbi, a govorili smo o 12%, dakle koliko je tom padu pritužbi građana na neučinkovitost pravosuđa pridonijela i recentna ekonomska kriza odnosno siromaštvo građana? Koliko građani odustaju zapravo od bitke za pravdom? Jer naprosto nemaju ni vremena, a pogotovo nemaju novaca dakle financijskih sredstava za vođenje beskonačnih parnica. Ranijih godina kada smo raspravljali o neefikasnosti sudstva gotovo redovno smo postavljali pitanje koliko je sudaca dosada odgovaralo za odugovlačenje sudskih postupaka, jednom riječju koliko je sudaca odgovaralo za neefikasnost sudstva? Veliki korak naprijed u tom smislu učinila je upravo aktualna Vlada novim Zakonom o sudovima iz 2013. kojim utvrđuje dodatna pravna sredstva za zaštitu prava na suđenje u razumnom roku. Zakon propisuje da se sudski predmeti moraju rješavati redoslijedom kako su zaprimljeni u sudu, naravno izuzetak predstavljaju oni predmeti koji su po svojoj naravi hitni. A za nepoštivanje ovih odredbi predviđena je stegovna odgovornost sudaca, ali i odgovornost predsjednika suda za ukupnu učinkovitost suda kojemu se nalaze na čelu. Dakle, raspoređivanje predmeta po sudcima kao i rad na predmetima prati se putem informatičkog sustava, tako da je eto osigurana jedna puna transparentnost u dodjeli predmeta i istovremeno je dakako smanjena mogućnost zloupotrebe i utjecaja na donošenje sudskih odluka. Dakle, očito je na ovom primjeru ali i nizu drugih da ova Vlada poduzima korake da pravda bude hrvatskim građanima dostupnija. U tom smislu vjerujem da će i projekt reorganizacije pravosudnog sustava koji je upravo u tijeku, kojega provodi Ministarstvo pravosuđa, a koji ima za cilj osiguranje ravnomjernije opterećenosti sudova i dakako sudaca i veću transparentnost sudova, dakle i da će ta reforma doprinijeti snažnijoj zaštiti prava na suđenje u razumnom roku i svakako većoj efikasnosti pravosudnog sustava u cjelini. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo poštovani Ante Babić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Jelaš, rekli ste da sve uočene diskriminacije i ponašanja pučka pravobraniteljica intervenirala prema Vladi Republike Hrvatske. No, treba kazati također da je stvarno pučka pravobraniteljica reagirala i kod očitovanja, posebice i Ministarstvo znanosti obrazovanja i športa, Ministarstvo socijalne politike i mladih, Ministarstvo regionalnog razvoja i europskih fondova, Ministarstvo financija, porezne uprave i slično ali po pitanju stvari koje je zapravo uradila Vlada u prošloj godini po pitanjima ovrha, po pitanjima vlasničkih prava, po pitanjima stambenog zbrinjavanja, zdravstva i tome slično. No, kako Vlada odgovora na to, Vlada je to dala u svome mišljenju. Ako iščitate mišljenje Vlade Republike Hrvatske uočit ćete da Vlada uglavnom u svom mišljenju kaže da su navodi i preporuke pučke pravobraniteljice neutemeljeni. Da nije možda derogiranja zakonodavne vlasti u Republici Hrvatskoj i ja sam siguran, i ono što ste vi primijetili, institucija pučke pravobraniteljice bi imala itekakvu ulogu u našemu društvu. Ona je na ovakav način, rekao bih u jednoj situaciji u kojoj Vlada ne drži puno do mišljenja pučke pravobraniteljice. Hvala.
Odgovor na repliku poštovana Nadica Jelaš.
Pa kolega Babiću, ja se ne slažem dakako sa vama da Vlada ne doživljava kako ste vi to sugerirali Ured pučke pravobraniteljice. Dakle, ja sam već danas u jednoj svojoj replici naglasila da se izvješće, odnosno mišljenje Vlade, da ja napravljeno na 29 stranica. Dakle, u tom mišljenju Vlade naravno da su iznijete, iznijeti su neki stavovi i neslaganja sa uredom ali isto tako mislim da je dosta onoga što Vlada prihvaća od strane Ureda pučke pravobraniteljice i slaže se s tim.
Druga replika poštovani Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Jelaš, ja sam malo sad u dilemi što reći, vi ste u jednom dijelu vaše rasprave govorili o tome kako ima značajna pravna problematika, kako je to jedan dosta usko grlo i kako god ga tumačili kako ste vi rekli, možete me i razuvjeriti, ali ste onda navodili brojne primjere kako su učinjeni značajni pomaci ka da pravda bude dostupnija citirat ću vas: "Da bude dostupnija". I u tom vam želim razuvjeriti, dobro je da to čuje i gospođa pravobraniteljica, naime ja sam ovdje više puta govorio o primjeru ukidanja gruntovnice u Đurđevcu, gruntovnice u Đurđevcu gdje odlukom ministra, prije dva mjeseca je postavljena a dva mjeseca nakon toga je ukinuta. I sada ljudi iz toga područja, oni moraju putovati, znamo da ovaj E-izvadak ne odgovara, on je dovoljan za nekakve, provođenje nekakvih zakonskih aktivnosti kod ishođenja dozvola itd., on mora ići kupiti karatu, i četrdeset i nešto kilometara putovati do Koprivnice, pa izvaditi, i platiti naravno tamo, i platiti kartu natrag. I naravno to za njega iziskuje i napor, cijeli dan tamo, ako je poljoprivrednik naravno ne može raditi svoj posao jer mu tu uz sve nevolje koje su poljoprivrednike zadesile, on ima još i tu nevolju i on naravno nije nikako u povoljnoj poziciji i pravda mu nije dostupna, i on je diskriminiran po tom pitanju. Evo, to je to. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovana Nadica Jelaš.
Hvala lijepa. Pa ovako, ja sam zapravo najveći dio svoje rasprave posvetila suđenju u razumnom roku i tu sam naglasila da su postignuti dosta značajni efekti. Dakle, sama činjenica da je iz državnog proračuna, dakle iz novaca kojega zapravo uplaćuju hrvatski građani, isplaćeno umjesto 36 milijuna kolike je isplaćeno za naknadu štete zato što nije bilo suđenja u razumnom roku u 2012., sada je taj iznos smanjen na 27 milijuna kuna. Dakle očito je tu postignut nekakva pozitivan efekt. A što se tiče ovog vašeg konkretnog slučaja dakle ukidanja gruntovnice to je jedna stvar koja je u sklopu racionalizacije pravosudnog sustava. Mi smo svi svjesni da se ta racionalizacija morala provesti da će ona doprinijet tome da cjelokupan sustav bude efikasniji. Hoće li ići malo dalje građani da riješe svoje probleme s gruntovnicom ili-ili baš svaki gradić mora imati sviju gruntovnicu, mislim da je to bilo pitanje racionalnosti.
Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Poštovana zastupnica Dunja Špoljar.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena pučka pravobraniteljice sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Tijekom 2013.godine pučka pravobraniteljica zaprimila je veliki broj pritužbi na diskriminaciju u području rada i zapošljavanja. Na ovom području posebno ugrožene starije životne dobi koje su još uvijek radno sposobne ugrožene su dugotrajno nezaposlene žene sa SSS, mladi ljudi i naravno vrlo, vrlo posebna skupina osobe s invaliditetom. Stoga je pučka pravobraniteljica preporučila Ministarstvu rada i mirovinskog sustava i Hrvatskom zavodu za zapošljavanje da sukladno svojim nadležnostima kontinuirano rade na povećanju stope participacije ranjivih skupina građana, dakle mladih, starijih žena, osoba s invaliditetom na tržište rada. Osobama s invaliditetom nije teško samo na tržištu rada već i u kompletnom društvenom životu. Za svaku odraslu osobu osnovna samostalnost je samostalno privređivanje. Samostalnim privređivanjem, ekonomskom neovisnošću svaka osoba pa tako i svaka osoba s invaliditetom stječe samopouzdanje i osjećaj vlastite vrijednosti. Stoga je upravo sada trenutak zbog velike nezaposlenosti i manjka radnih mjesta posvetiti još veću pažnju osobama koje i u optimalnim ekonomskim uvjetima teško nalaze i još teže zadržavaju posao. RH sada je dio EU te je i zbog toga dužna eliminirati diskriminaciju osoba s invaliditetom kao i svih drugih osoba i promicati jednake mogućnosti aktivnim uključivanjem osoba s invaliditetom u svijet rada podrazumijevajući mogućnost rada u skraćenom vremenu, povremenog i privremenog rada poštujući Konvenciju UN o pravima osoba s invaliditetom te Strategiju Europe za osobe s invaliditetom. Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom usvojen je 2013.na koje se odnosi ovo izvješće i donio je ozbiljne promjene sustava profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom s ciljem njihove veće zapošljivosti. Jedno od njih je uvođenje kvota za poslodavce odnosno kvotno zapošljavanje osoba s invaliditetom na način da se propisuje obaveza zapošljavanja i za realni sektor ovisno o ukupnom broju zaposlenih i djelatnosti koje poslodavci obavljaju mogućnost korištenja zamjenske kvote te obaveza plaćanja novčane naknade za neispunjavanje obaveznog kvotnog zapošljavanja. Proširivanje obaveze kvotnog zapošljavanja na realni sektor kao i uvođenjem obaveze plaćanja novčane kazne na nezapošljavanje osoba s invaliditetom, podatak da je poslodavcima do sada bilo jednostavnije platiti porez nego zaposliti jednu od 260 invalidnih osoba u Hrvatskoj zasigurno će se izmijeniti. Zato je prijelaz iz 2013.u 2014.vrlo bitan zbog stupanja na snagu ovog zakona i zbog novog financijskog ciklusa EU u koji će za pretpostaviti ovaj put Hrvatska biti aktivno uključena. Za to je presudna koordiniranost i usklađenost aktivnosti državnih institucija, udruga osoba s invaliditetom, poslodavaca i drugih partnera. Jednako tako i ova današnja moja rasprava ide u smjeru podizanja razine svijesti o mogućnostima rada i zapošljavanja osoba iz ranjivih skupina građana, a posebno onih osoba s invaliditetom. S tim ciljem citirat ću neka iskustva poslodavaca koji zapošljavaju osobe s invaliditetom. Izvor je portal Moj posao. Npr. osobe s invaliditetom zapošljavamo od 2002.godine i trenutno je kod nas zaposleno 24 osobe s invaliditetom. Ovi zaposlenici izrazito su predani svom poslu, usredotočeni i marljivi pa zbog toga često služe i kao uzor drugim djelatnicima ili grad x od svog ustrojstva 1993.godine sustavno zapošljava osobe s invaliditetom. Zaposlenike pronalaze u suradnji sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje ispostavom grada i udrugama osobe s invaliditetom s područja tog grada itd. Uz zapošljavanje problem za osobe s invaliditetom u Hrvatskoj i u EU i dalje ostaje nezadovoljavajući pristup svim razinama obrazovanja, a time i stjecanja željenog obrazovanja te nedovoljna kreacija poslova za osobe s invaliditetom. Ovo izvješće današnje navodi da je prema podacima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje u području zapošljavanja osobe s invaliditetom u razdoblju od 31.siječnja do 31.prosinca 2013.registrirano 6.789 osobe s invaliditetom što iznosi 1,9% od ukupne populacije nezaposlenih osoba. U istom razdoblju zaposleno je 0,9% ukupne populacije koju sam upravo navela. No ono što je bitno da se nadamo da će ove brojke slijedom svega navedenog iduće godine biti kvalitetnije, a nadu tome daje i potpisan sporazum o vrlo važnoj međuinstitucionalnoj suradnji između pučke pravobraniteljice, pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pravobraniteljice za osobe s invaliditetom te pravobraniteljice za djecu koji će osigurati bolju komunikaciju među neovisnim tijelima za zaštitu ljudskih prava te u konačnici učiniti učinkovitijom zaštitu prava građana. Hvala lijepa.
I ovdje imamo repliku poštovanog Ante Babića. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice Špoljar kada ste govorili diskriminaciji na području rada i zapošljavanja uočili ste dobro da postoji preporuka pučke pravobraniteljice. Istina je, ali onda ste govorili za osobe s invaliditetom kao i njihovog zapošljavanja. No pritužbe u kojima je postupano po Zakonu o suzbijanju diskriminacije, a po osnovama diskriminacije kod Ureda pravobranitelja osoba s invaliditetom ima ih samo 7, znači samo 7. Drugih osnova vezanih za Ured pravobranitelja za osobe s invaliditetom nema što mora i mene i vas i sve građane u Republici Hrvatskoj svakako veseliti da nema diskriminacije po tim osnovama. Naravno, ovo što ste govorili kod zapošljavanja, slažem se sa vama, možda bi tu trebalo imati malo više senzibiliteta, posebice za osobe s invaliditetom, ali u nemogućnosti i radnih mjesta u Republici Hrvatskoj za očekivati je da i na ovom području, a i pogotovo kod osoba s tjelesnim oštećenjima će biti ili u ovom trenutku ima manje posla. Hvala.
Na repliku odgovara poštovana Dunja Špoljar.
Stoga je jako važan zaključak moje rasprave, a to je upravo ono što sam željela reći. Dakle pretpostavka je, dobro je da ih je samo 7, nadamo se da iduće godine neće biti nijedna, ali ono što je zaista važno je ta međuinstitucionalna suradnja između pravobraniteljica pa pretpostavka i preusmjeravanje pritužbi na pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom. Hvala.
I posljednji u pojedinačnoj raspravi bit će uvaženi Draženko Pandek.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana pučka pravobraniteljice sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege. I ove godine što je već tradicija koja se nastavlja, izvješće je dobro strukturirano, detaljno ukazuje na najznačajnije probleme u pogledu promicanja i zaštite ljudskih prava i sloboda. U odnosu na prošlogodišnje izvješće treba primijetiti da se određene teme istina ponavljaju, ali određene teme su i manje zastupljene u izvješću, odnosno neke su i nestale iz fokusa, barem što se tiče ovog izvješća. Tako u prošlogodišnjem izvješću se naglašavao problem pružanja besplatne pravne pomoći što očito više nije tako u fokusu jer smo donijeli novi Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći koji to područje regulira značajno bolje nego prije važeći zakon. Evo nadam se da će pučka pravobraniteljica popratiti primjenu tog zakona da bi možda i stekli bolji dojam kako sada funkcioniramo na tom području. I dalje se posebno ističe, posebno naglašava da određena državna tijela ne reagiraju dakle na traženje Ureda pučke pravobraniteljice kada se traži informacije očitovanja o konkretnim nekim predmetima. No kada opet to usporedimo s izvješćima prošlih godina treba primijetiti da se ipak, moj je dojam, broj državnih tijela koja neadekvatno reagiraju da se taj broj smanjuje, posebno kad ovogodišnje izvješće usporedimo s nekoliko prijašnjih godina. Mislim da se primijeti određeno poboljšanje. Svakako to još uvijek predstavlja značajan problem i ovdje bih ukazao ponovno na činjenicu da je zadnjim izmjenama Zakona o pučkom pravobranitelju dana u članku 27. stavak 5. ovlast da … dakle predlože pokretanje odgovarajućeg postupka protiv osobe koja nesavjesnim postupanjem prouzroči povredu ustavnih ili zakonskih prava i ne poduzima mjere da se nastala šteta umanji ili ispravi. Evo potaknuo bih još jednom Ured pučke pravobraniteljice da koristi tu svoju ovlast. U prijašnjim raspravama često je kritiziran ministar, dakle kao čelna osoba tijela, ali treba reći objektivnosti radi da ministar često nema nikakvog doticaja sa pojedinačnim predmetima, niti je to realno naravno moguće. Ali tamo gdje je to potrebno, posebno jer … državni službenik ne postupa kako bi trebao jedan od instrumenata da se čelna osoba pojedinog tijela uključi je i ovaj način kako se to spominje u zakonu. I tek tada nalazim ako nadležni čelnik tijela ne reagira, onda postoji tek opravdanje za kritiku tog čelnika. Inače, kod nas postoji velik problem, mislim da se to možemo složiti u velikoj mjeri, problem u radu uprave koji je dakle izražen kroz neefikasnost. Jedan od značajnih razloga čini mi se je nepostojanje odgovornosti, stvarne odgovornosti za nerad ili čak opstrukciju. Tu se ne radi, vrlo često, bez obzira i u prijašnjim vladama, nekoj onoj garnituri koja upravlja ministarstvom, nego se radi o ponašanjima osoba koje su unutra godinama, o jednoj okoštaloj strukturi koja ne radi dobro. Propisivanje izrijekom određenog ponašanja kao razloga za pokretanje disciplinske odgovornosti bio bi mišljenja sam lijek u slučajevima neefikasnosti kada je ta neefikasnost uzrokovana neradom ili opstrukcijom. Tako recimo u slučaju ignoriranja, traženja pučke pravobraniteljice na očitovanje ili postupanje određenog službenika i ako tako ponašanje bude predmet disciplinskog postupka, vjerujem da bi to imalo puno veći učinak na buduće postupanje nego bilo kakvo izvješće koje se daje. Jasno je da tu uvijek postoji mogućnost političke opstrukcije koja se daje od onih najviših čelnika, ali onda u tom slučaju reagiranje prema medijima bi imalo odgovarajuće kurativno pa i preventivno djelovanje. U odnosu na prethodna izvješća, posebna pozornost posvećena je povredama prava vezanim uz rad i zapošljavanje što pozdravljam. U prošlim izvješćima sam ja ukazivao da je na to područje posebno potrebno obratiti bolju pozornost. Dane su tu određene preporuke. Još uvijek mi se čini da nam tom području treba i pojačati angažman. Tu još uvijek treba konstatirati da postoje brojni slučajevi neprijavljivanja zaposlenika, odgađanja sklapanja ugovora o radu, neplaćanja prekovremenog rada, neisplate plaća itd., a ti predmeti često možda nisu na dovoljan način tretirani u inspekcijskoj službi. Tu je prostor na kojem bi dodatni angažman pučke pravobraniteljice bio poželjan. Svakako treba pozdraviti ovo isticanje problematike zlostavljanja na radu ili mobbinga te se u svakom slučaju pridružujem inicijativi da se na odgovarajući način taj problem rješava kroz odgovarajuća zakonodavna rješenja. Zabrinjava da je tijekom 2013. otvoreno 248 novih predmeta koji se odnosi na diskriminaciju što je dakle povećanje od preko 22%. O povećanju različitih oblika diskriminacije, netolerancije općenito svjedočimo na žalost u prevelikom broju slučajeva. Ne samo da svjedočimo nastavljanju takvih slučajeva iz prošlih godina, nego često one poprimaju još drastičnije oblike. Pučka pravobraniteljica je tu preporučila radionice i tribine kao jedan od oblika preventivnog djelovanja, ali čini mi se da bi to čak bilo nedovoljno. Jedan od instrumenata kojim se protiv takvih pojava može preventivno djelovati mišljenja sam bilo bi uvođenje edukacije u različitim oblicima diskriminacije u sklopu građanskog odgoja. Evo nadam se da će i pravobraniteljica svojom aktivnošću i angažmanom se uključiti u raspravu o uvođenju te edukacije u škole kroz građanski odgoj, a mislim da je to izuzetno dobar instrument za preventivno djelovanje. Što se tiče pritužbi pučke pravobraniteljice na rad sudova u 2013. godini u najvećem broju, dakle odnosilo se na kvalitetu rada suda i sudskih odluka, a onda i na dugotrajnost suđenja. Kao pozitivno treba istaknuti ipak da je broj pritužbi u odnosu na prethodne godine smanjen iz čega bi se ipak dalo zaključiti da postoje određeni pozitivni pomaci na ovom polju. Ali bez obzira na to, na žalost kroz praksu još uvijek smo svjedoci da u pogledu pogotovo brzine rješavanja sudskih predmeta postoje manjkavosti. Bile su kroz zadnjih par godina izmjene zakona koje su trebala omogućiti brže postupanje i bolju koncentraciju postupka. Ali još uvijek recimo imamo slučajeve da parnica zbog smetanja posjeda koja je hitan postupak traje i preko 3 godine. Tu bi trebalo svakako naći prostora za poboljšanje u nametanju procesne discipline ne samo strankama nego i sucima. U određenim pravnim poretcima glavna rasprava traje dan, dva ili tri dok ne bude predmet riješen. Čak postoje, dakle u našim zakonima instrumenti da se te stvari poboljšaju, ali još uvijek čini mi se da je stvar na ljudskom faktoru da se u praksi to i ne događa. Evo nadam se da će pučka pravobraniteljica biti uključena u traženje rješenja na tom polju. Kad govorimo o efikasnosti postupanja u državnim tijelima ja sam evo barem desetak rasprava u ovom Domu isticao potrebu uvođenja načela e-uprave u rad državnih upravnih pa i sudskih tijela. Stoga mi je zapela za oka ova preporuka broj 42. gdje se daje preporuka da se načini komunikacije s građanima prilagode životnim navikama, mogućnostima, potrebama svim skupinama osoba uključivo i ovih starijih. Ja sam to shvatio kao poziv na pažnju, dakle da se prilikom uvođenja novih tehnologija i metoda u komunikaciju ostavi, dakle i mogućnost onako kako je to bilo prije. Ali velim tu mi se čini da postoji mogućnost da se to krivo shvati, da se to shvati kao želja da se ništa ne mijenja nego da se, dakle ne uvode nove metode tamo di postoji opasnost da netko zbog novih metoda neće moći pristupiti na primjer upravi kako je do sad pristupio. Evo volio bih da je možda to više i bolje naglašeno. Uvođenje načela e-uprave smatram u poslovanju naših upravnih i sudskih tijela bi upravo dovela do daleko veće mogućnosti kontrole poštivanja ustavnih i ljudskih prava i uvelike olakšalo posao i Uredu pučke pravobraniteljice. Jer recimo da se predmeti vode u elektronskom obliku tada bi se iz Ureda pučke pravobraniteljice moglo u tri klika izvršiti uvid u spis, a ne bi se moralo čekati mjesecima očitovanje i dostava spisa na primjer iz pojedinog ministarstva. Jedna od značajki izvješće se odnosi dakle na prava starih i nemoćnih osoba i tu je spomenuta i problematika zbrinjavanja tih osoba, sklapanja ugovora o dosmrtnom ili doživotnom uzdržavanju koje često nisu poznate s mogućnostima posljedica njihova sklapanja. Tu se predlaže održavanje, savjetovanje tribina, a čini mi se da je tu ipak potrebno dodatno propisati obvezu i odgovornost javnih bilježnika da prilikom sklapanja takvih ugovora detaljno o pravima i obvezama iz tih ugovora educiraju stranke i to bi čini mi se uvelike rješavalo problem. I tu bi ono što sam govorio kad sam govorio o radu uprave da se propišu određene kaznene odredbe, recimo za javne bilježnike koji ne postupaju na taj način. Čini mi se općenito da je u našem sustavu potrebno uvođenje konkretne veće odgovornosti u radu i državnih i javnih službenika i čini mi se da bi to riješilo mnoge probleme koje imamo. Kako mi istječe vrijeme samo bih rekao, dakle da je izvješće dobro koncipirano, iscrpno, da predlaže u najvećoj mjeri dobra rješenja i preporuke i svakako ga treba podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Jedna replika. Poštovani Stjepan Milinković.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Pandek, isticali ste i naglašavali ovaj projekt e-uprave i sve pozitivne stvari koji mogu iz toga proisteći i ne bih ništa imao protiv naravno i suglasio bih se sa vama po svim tim pitanjima. Ali moram naglasiti na ovom mjestu jedan momenat. Ako se radi o jednoj ravnopravnosti, o jednom korektnom odnosu onda svakako je potrebno naglasiti da moramo znati gdje živimo, kolika je informatička i svaka druga pismenost i dostupnost onoj o čemu smo govorili. Naime, u onom prošlom što sam replicirao kolegici Jelaš sam naglasio i jedan momenat gdje ljudi nisu u ravnopravnom položaju glede recimo raznih dokumenata ishođenja. Svaka čast ovim novim tehnologijama itd. Ali oni moraju otići u FINA-u, moraju pasvord itd. To je u redu, ali imamo mi ljudi koji to ne znaju, koji ne mogu. Ali ja želim reći ovdje, a gdje nam je bila riječ kada su ukidani poštanski uredi koji su temelj komunikacije u našim ruralnim. U mojoj županiji je ukinuto 7 poštanskih ureda. To je najjači i najvažniji način komunikacije kojim su naši građani ostvarivali određena svoja prava itd. Nema, jednostavno nema. I u tom dijelu ljudi u ruralnim područjima su zakinuti, diskriminirani, nisu u ravnopravnom položaju, a oni nemaju tu mogućnost da putem raznih evo ovih novih modernih komunikacijskih sredstava se očituju prema pravobraniteljici ili bilo gdje drugdje, a zato i ja kažem u njihovo ime da nisu u ravnopravnom položaju. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani Draženko Pandek.
… [[Govornik naknadno uključen.]] uvođenja novih tehnologija, da oni stari načini komunikacije i dalje ostanu. Znači, ako se uvodi mogućnost da netko pokreće upravni postupak sa e-poštom uvijek mora ostati i postojeća mogućnost da netko uputi dakle pismo. A što se tiče ovih ukidanja poštanskih ureda, a moramo znati da je pošta trgovačko društvo koje funkcionira na principu samoodrživosti i samodostatnosti. Druga je stvar dakle ako želi recimo jedinica lokalne samouprave ili bilo koje druge tijelo subvencionirati određeni poštanski ured ili nešto, to dakle ovisi o tome. To je uvijek opcija. To će vam prihvatiti i Hrvatska pošta ali i bilo koja druga tvrtka koja se na temelju profitabilnosti bavi takvim poslovima, a kojih ima.
Zahvaljujem. Posljednje minute ove rasprave pripadaju uvaženoj pučkoj pravobraniteljici gospođi Lori Vidović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Hvala svim zastupnicama i zastupnicima koji su se uključili u ovu raspravu. Moram reći da na samom početku mog ovog završnog izlaganja mi je jako žao što nije ovdje gospodin Vukšić, na čije izlaganje ću se zapravo u ovom svom početnom dijelu i referirati. A zapravo se odnosi na smisao ovog svega i na smisao institucije pučkog pravobranitelja, pučke pravobraniteljice, pravobraniteljstva možda ga tako možemo neutralno definirati da nema problema s izražavanjem i oko toga činimo li mi zapravo nekakvu promjenu u životima ljudi u Hrvatskoj ili ne činimo. Spomenut je bio i primjer nordijskih zemalja kao zemalja koje imaju dugu tradiciju ombudsmana u svojim zemljama. Pa bih ja samo usput možda vam rekla nešto o primjeru Danske, vrlo kratko kao jedne tradicionalne nordijske zemlje sa dugom ombudsmanskom institucijom. Danski ombudsman na našem skupu ombudsmana dugogodišnji, 20 godina je čovjek bio pravobranitelj, kaže da on se ne bavi ljudskim pravima. Ljudska prava nisu njegov posao. Njegov posao je tzv. "mala administracija". Dakle, povreda zakonskih i ustavnih prava pred tijelima javne vlasti. Ljudskim pravima kako ih mi možda ovdje više shvaćamo u smislu praćenja stanja općenitog, istraživanja analiza, promotivnog rada u Danskoj radi Danski institut za ljudska prava koji djelomično jest i tijelo za jednakost. Nije nacionalni preventivni mehanizam i ne radi po pritužbama. Taj institut ima godišnji proračun od 5 milijuna i 100 tisuća eura. Dakle, samo Institut za jednakost, plus ombudsman za kojeg sad u ovom trenutku ne znam koji ima proračun, plus još jedno tijelo za jednakost koje ima dodatni proračun od milijun i 600 tisuća kuna. Naš, hrvatski ured, je uz Poljski jedini koliko je nama poznato u Europi da obuhvaća četiri mandata. Dakle, klasični ombudsmanski kada govorimo o tijelima javne vlasti, ljudska prava u smislu praćenja stanja i analiza istraživanja promotivnog rada, nacionalni preventivni mehanizam i tijelo za jednakost, dakle diskriminacijsku ovlast. Srpska povjerenica za zaštitu jednakosti zapošljava 14 ljudi, ima proračun od 850 tisuća eura, a zaštitnik građana dakle pravobranitelj koji je i nacionalni preventivni mehanizam i kao i mi ima status A ima godišnji proračun od milijun i 420 tisuća eura. Dakle, zajedno oni imaju 2 milijuna i 300 tisuća eura. Naš ured ima otprilike milijun i 190 tisuća eura. Pa samo kada govorimo o očekivanjima i kada govorimo što mi u uredu možemo raditi i kakve sve promjene možemo postizati molim vas da i ovaj segment imate na umu. Institucija pučkog pravobranitelja i tako se zove, reći ću to ponovno i ove godine, pučki pravobranitelj, nije ni javni ni ne znam koji su sve nazivi bili spominjani, je nastala '92. To mislim da svi ovdje znamo, ali to samo u ovom ombudsmanskom mandatu. Dakle, ni kao nacionalni preventivni ni kao tijelo za suzbijanje diskriminacije ni kao neovisna nacionalna institucija za praćenje ljudskih prava. Sve ove druge mandate smo dobili od 2008. na ovamo, a da se pritom u dovoljnoj mjeri nije povećavao proračun koji je sad manji od 9 milijuna kuna. I koja je onda funkcija ureda od 30 ljudi i što bi tih 30 ljudi trebalo raditi? Sasvim sigurno nije i ne može biti da ispravlja sve krive drine u ovoj zemlji. Sasvim sigurno nije institucija koja treba odgovarati za cjelokupno funkcioniranje pravne države i za sve propuste u demokratizaciji zemlje ako hoćete koji se događaju. Sasvim sigurno neće funkcionirati ni kao prijeki sud, ni kao nadsustav ni kao dvostruki sustav koji će kontrolirati, sankcionirati i upozoravati svako ono tijelo, svaku onu instituciju, svakog onog pojedinca, političara, osobu koja radi nešto što po nekom stavu ne bi trebalo. I to u svim područjima života u kojima se možete sjetiti, od međususjedskih odnosa o kojima mi puno pritužbi dobivamo, nekih koje neću ni spominjati da ne dobiju prostor u javnosti jer nam onda to učini više štete nego koristi, pa do outsorcinga recimo o kojem je bilo riječ. Ono kako ja vidim funkciju ovog ureda je da ukazujemo, da monitoriramo i pratimo, dajemo preporuke nadležnim tijelima, Vladi, Saboru, jedinicama lokalne samouprave, svim javno-pravnim institucijama pa čak i fizičkim osobama odnosno pravnim osobama kada se radi o suzbijanju diskriminacija i ukazujemo na nepravilnosti koje se događaju u okviru naših ovlasti. Vi ste donositelji odluka i vi ste odgovorni za to hoće li se nešto mijenjati ili neće. Zašto se ne mijenja? Nije pitanje koje meni trebate postavljati, to je pitanje na koje sami trebate odgovoriti. Zašto se stvari ne mijenjaju? Ja zaista ne znam. Na meni je da ih ističem ponovno i ponovno svake godine i kao što je gospodin Vukšić rekao svake godine pričamo isto i čitamo isto, vrlo vjerojatno ću ja i sljedeće godine ponovno ovdje govoriti isto i odgovarati na ista pitanja i ponavljati iste preporuke ili ih preformulirati da budu razumljivije. Zašto je tome tako? Zaista nije moja odgovornost i nije na meni da na pitanje odgovaram. Kada govorimo o provedbi preporuka odnosno o monitoriranju toga kako se naše preporuke provode, podsjetit ću da je Vlada uredbom zadužila Ured Vlade za ljudska prava i prava nacionalnih manjina da podnosi izvješće, odnosno da podnosi izvješće o poduzetim aktivnostima u vezi s preporukama pučkog pravobranitelja. U vrijeme pisanja ovog izvješća, a još niti sad mi nemamo izvješće Vladinog ureda za 2012. godinu. Dakle, imamo samo ono što je bilo za 2011. Malo mi je žao, moram reći kod odlaska na pauzu za ručak malo nam je nekako kad smo razgovarale kolegica i ja, moja zamjenica, malo nam je žao bilo što nismo čule pravu debatu o ljudskim pravima u Hrvatskoj. I mislimo da je to djelomično i propuštena prilika. I evo nadam se da možda sljedeće godine ćemo moći način da zaista govorimo o temama iz područja ljudskih prava koje su stvarno akutne i važne, a da možda manje govorimo o samom radu ureda. Iako naravno ja nikako ne bježim od razgovora o radu ureda i o tome što možemo raditi više i bolje. Dakle, od 18 savjetnika pučke pravobraniteljice trenutno koji rade na pritužbama građana. Mogućnosti proaktivnog djelovanja, i postupanja i reagiranja u situaciji kada je broj pritužbi, a ja vjerujem da sad to svi već jako dobro znamo, narastao za 63% je stvarno vrlo ograničeno. Svaki dan je barem jedna sasvim sigurno nova prilika u nekom pojedinačnom slučaju, ali i u velikim načelnim stvarima da mi neko zamjeri i primijeti da na nešto nisam reagirala, svaki dan takva prilika postoji. I ja na to neću odgovarat, to je nemoguće, ta očekivanja je naprosto nemoguće ispunit. Broj područja koje mi trenutno u uredu ne pokrivamo, sami znamo da ih ne pokrivamo, naše očekivanje je da to hoćemo, možemo i trebamo radit ali zato nemamo kapaciteta. Neka ću vam nabrojati pod rizikom da mi sljedeće godine ponovno krenete pitati šta sam napravila u ovom ili onom. Sloboda medija, biračko pravo o kojem je gospodin Babić govorio, pravo na privatnost, sloboda udruživanja, pravo javnog okupljanja, radna prava, zapravo radna prava na način na koji bi to stvarno trebalo po Ustavu mi nemamo kapaciteta pratiti, mi ih pratimo u ombudsmanskoj nadležnosti, pratimo ih kao prava u području nezaposlenosti ili u antidiskriminacijskoj. Na drugi način to zaista nemamo kapaciteta. Pri tom, pokušaj je da me politički, mene osobno, da me politički svrstavate lijevo i desno od ovoga ili onoga, zaista najodlučnije odbacujem. Ono što sam sigurna je da će preporuke, i mišljenja, i priopćenje, i mislim koji god oblik komunikacije izabrali u uredu će biti stručna, utemeljena i argumentirana. Na pravnoj struci, na teoriji ljudskih prava, na praksi Europskog suda za ljudska prava i neovisno o tome tko je na vlasti. Evo, sad možete mi vjerovati, ne morate vjerovati, ja zbilja ne znam jesu li ljudska prava i prava nacionalnih manjina lijevo i desno od ovoga ili onoga, ne znam čega. Ja ću se baviti ljudskim pravima i pravima nacionalnih manjina i pritom se neću trudit bit ikome ili nikome simpatična ili nesimpatična. Ono što sasvim sigurno neću je bit agresivna i nasilna kao što mi je gospodin Vukšić sugerirao da bi trebala bit. Mislim da je nasilja u našem javnom prostoru i u našim debatama puno previše i ja tome ne želim doprinosit. Povećanje broja pritužbi od 63% na 3021, je li to puno ili malo? Malo je, jer sigurno ne govorim o pravom stanju, sigurno. Postoji prostora za neusporedivo veći broj pritužbi, naravno netko ih treba moć isprocesuirati i odradit. Puno ih je kada govorimo o porastu u odnosu na godinu ranije, puno ih je kad govorimo o kapacitetima ureda i o ljudima koji zaista ne gledaju na te predmete kao na obična papire kojim će samo nešto odgovorit da skinu s dnevnog reda, nego ako imalo želite sadržajno u to uči, onda to traži puno više vremena i truda. Što se tiče prava zapošljavanja u državnim tijelima i ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina, to je, ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina je dakle dio korpusa manjinskih prava i tako između ostalih propisuje i pravo na prednost pri zapošljavanju. Diskriminacijsko pravo, međunarodno diskriminacijsko pravo dakle CERD, odnosno europsko diskriminacijsko pravo a onda i Zakon o suzbijanju diskriminacije dopušta davanje prednosti pojedinim skupinama pa i pri zapošljavanju, članak 9. stavak 9. točka 2. Zakon o suzbijanju diskriminacije. Pri tome, moram reć da u pravo Europske unije nema sudske prakse, koji bi rekao da li to je diskriminacija ili nije. Nadam se da je to dovoljan odgovor na vaše pitanje? Što se tiče posebnih izvješća, gospodine Babiću znam da je to vaša tema i da je to nešto na što se evo ovako stalno mi vraćamo u našim raspravama, pogotovo što se tiče zdravstvenog odgoja, možete mi vjerovati, ne morate mi vjerovat. Posebno izvješće o zdravstvenom odgoju ne bi imalo nikakvog smisla bez očitovanja Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta koje je nakon naše druge ili treće požurnice došlo dan prije nego što je Ustavni sud donio svoju odluku o zdravstvenom odgoju. U tom smislu posve je neučinkovito, neefikasno, pogrešno da mi podnosimo izvješće kada je Ustavni sud donio o tome odluku koja je pravno obvezujuća, kao što znate, stavovi, mišljenje, preporuke pučkog pravobranitelja, pučke pravobraniteljice nisu pravno obvezujući. I sigurno znate da dosada, evo koliko je meni poznato, ispravite me ako griješim, ni jedan, ni jedna pučka pravobraniteljica, ni jedna posebna pravobraniteljica, ni jedan pučki pravobranitelj nije podnio ni jedno posebno izvješće, koliko je meni poznati, koliko se ja sjećam nije ih bilo. Mi smo poslovnikom propisali prošle godine da ćemo sami odlučivati o tome kada ćemo ih i kako podnositi i ja zaista stojim pri tome i dalje. A što se tiče odnosa da ustavnim sudom mislim da je zaista neučinkovito, neefikasno i čak bih rekla pogrešno iz perspektive trošenja proračunskih sredstava ako hoćete da se i Ustavni sud i bilo koje pravobraniteljstvo bavi istim temama u isto vrijeme, a pri tom znamo da Ustavni sud ipak donosi pravno obvezujuće odluke. Što se tiče policijskog postupanja i gospodina Pajičića, unutar MUP-a odnosno unutar vezano za postupanje policije postoje dva uspostavljena mehanizma koja utvrđuju činjenično stanje kada se radi o postupanju policije dakle Služba unutarnje kontrole i Povjerenstvo za građanski nadzor. Mi ne utvrđujemo činjenice u postupku. Ono što je jest problem nama u odnosu na policijsko postupanje vidjeli ste i pročitali ste izvješće, to proizlazi iz našeg dosadašnjeg postupanja da od MUP-a dobivamo vrlo formalne odgovore, odgovaraju nam gotovo redovito da naravno sve je bilo uredu i sve je bilo kako su prvotno mislili vezano uz prekoračenje ovlasti u odnosu na gospodina Pajčića. Kako je postupak MUP-a vođen u ovoj godini naravno da ćemo o tome izvijestiti u sljedećoj godini. Što se tiče pritužbi iz inozemstva odnosno upita rekla bih dakle dobro ste pročitali u izvješću njih je bilo 150 međutim to je ukupan broj pritužbi odnosno upita koje smo zaprimili iz inozemstva. Njih 4 u međuvremenu smo provjerili su se odnosile na upite građana o mogućnosti glasovanja koji žive u inozemstvu, a nemaju prebivalište u Hrvatskoj. To nisu pritužbe u skladu sa Zakonom o pučkom ali mi u takvim slučajevima tretiramo to kao upite i prosljeđujemo nadležnim tijelima odnosno upućujemo građane gdje i kome se trebaju javiti to je ovaj početni dio problema o kojem sam govorila da građani ne znaju gdje bi dobili informaciju, gdje bi mogli zaštititi svoje pravo. Vezano uz zaposlene na HRT-u nisam sigurna koji zastupnik je o tome govori, molim vas pogledajte stranicu 57 izvješća. Unutra su opisana oba slučaja o kojima je govorio, naravno anonimizirano i naravno integralni dio izvješća jer sažetak ni nema 57 stranica. Što se tiče referenduma, ovo mi je posebno drago da mogu s vama podijeliti, u rujnu 2013.godine, pronaći ćete gospodine Babiću na ombudsman hr. Pa ja bih pročitala ako nemate ništa protiv "smatramo potrebnim istaknuti kako najnovije ideje o tome da Sabor raspiše novi referendum kojim bi se osujetila prethodna referendumska inicijativa, smatramo izigravanjem demokratskog procesa odnosno svojevrsnim mijenjanjem pravila na neadekvatan način i usred demokratskog procesa što je posve neprihvatljivo pa onda kasnije demokratska procedura zahtjeva da Sabor ukoliko su se za to stekli uvjeti raspiše referendum na predloženo referendumsko pitanje" to se odnosi na referendum o braku. Kao što znate od te ideje da se osujeti je i nakon ovog istupa odustalo. To je bilo u rujnu 2013.godine, prije toga smo još u lipnju 2013.imali priopćenje koje također imam ovdje u printu koje poziva za poštivanje procedure i uvažavanje volje građana. Što se tiče referenduma o ćirilici 2014.ali budući da je puno rasprave o tome bilo ja bih to ovdje svejedno spomenula. U dopisu predsjedniku Hrvatskog sabora pišem o tome i taj dopis se nalazi na našim web stranicama kako je iznimno važno da postupak odlučivanja o ovom pitanju bude proveden u skladu sa postojećim propisima poštujući načela vladavine prava te je važno odgovoriti na legitimna očekivanja građana koji se zalažu za održavanje referenduma i koji su dali svoje potpise za ovu referendumsku inicijativu. Zašto do toga konačno nije došlo ja ne znam, ali jednu stvar mi definitivno ne možete pripisati a to je da se nisam u svojim javnim istupima zalagala zato da se i u jednom i u drugom referendumu zaista uvaži i poštuje pravo na neposredno odlučivanje, pri tome svaki put rekla sam i svoj stav o tome što mislim u konkretnom pitanju vezano uz sadržaj. Naravno pitanje postupka je ovdje zaista jednako tako važno. Što se tiče pokretanja našeg postupka po članku 27. Zakona o pučkom pravobranitelju on govori o tome da pučki pravobranitelj može od čelnika tijela tražiti, može čelniku tijela predložiti pokretanje odgovarajućeg postupka protiv osobe koja je nesavjesnim postupanjem prouzročila povredu ustavnih i zakonskih prava građana ili nije poduzela odgovarajuća šteta. Meni dopisi koje dobivam i izvješće i očitovanja dolaze s potpisom ministra, ili pomoćnika ministra recimo, ne dolaze mi s potpisom osobe koja je službenik ajmo reći na određenom predmetu. Ja zaista ne znam tko je ta osoba u nekom ministarstvu koja ako se o tome radi opstruira ili pogrešno radi na određenom predmetu mislim da je to upravo zadatak čelnika toga tijela. Mislim da je svatko tko je radio u državnoj upravi koji razumije sustav državne uprave vidi kako je ovo onaj jedan od članaka u Zakonu o pučkom pravobranitelju koji je posve neživotan i koji bi trebalo prilagoditi pri tome ne bježeći od stvarnih mogućnosti puno čvršćeg djelovanja koje se možepropisati Zakonom o pučkom a koje bi nam dalo ovlasti za snažniji rad. Početak i kraj sve pri tom je izdvajanje dostatnih kapaciteta. Kao što sam rekla na početku za otvaranje područnih ureda procjenjujemo da nam na godišnjoj razini treba jedan milijun kuna. U usporedbi sa ovim proračunima koje sam vam na početku rekla posebice npr. Srbije evo to smo sada na brzinu istražili mislim da to stvarno nije veliko izdvajanje, a omogućilo bi nam ne samo da kvalitetnije postupamo po pritužbama koje imamo da imamo veće kapacitete djelovanja zaista i na svoju inicijativu i da zbilja možemo puno više i proaktivnije radit na pojedinačnim povredama koje sami primijetimo, ali i da pratimo sva ova područja koja sam spomenula, a koja mi sad zaista nažalost nemamo nikakvih kapaciteta radit. I bojim se da ako ne uspijemo u tom smislu ojačat ured da će nam on zapravo još više oslabit jer bojim se da je jako teško naći načina da se motiviraju ljudi koji tako puno i sve više i predano rade, a samo dobivaju sve više i više različitih poslova. Nadam se da sam odgovorila na sva vaša pitanja i veselim se zaista i ostatku godine i mogućnosti da surađujemo, da zaista kvalitetno surađujemo, neovisno o tome što je na kojoj strani i gdje je tko. Ja se stvarno veselim nekom zajedničkom djelovanju i u cilju pojedinačnih slučajeva koje ćete možda vi primijetit, a ja ne pa ćete mi skrenut pažnju, ali i puno važnije općih i strateških djelovanja na onome što naučimo iz tih pojedinačnih slučajeva i na onome što zapravo može određenu situaciju učinit boljom za puno veći broj građana od samo jedne osobe koja nam se pritužila. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Stjepan Milinković, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa gospođo pravobraniteljice, zapelo mi je za uho ono gdje ste rekli da danski ombudsman uopće ne odgovara ili rasprava o ljudskim pravima, ako sam dobro zapamtio. Pa ja mislim da on ni nema potrebe kad su prava na tako visokoj razini, kad ono kako bi naš narod rekao nema čega nema i onda ste povukli na neki način paralelu da vam je žao što mi danas ovdje nismo puno više raspravljali o ljudskim pravima. Pa dugo bi trajalo, ja vam kažem dugo bi trajalo, samo ako krenemo od onog prava na rad i s obzirom na ovaj broj nezaposlenih to dovoljno govori za sebe. Drugo, recimo glede dostupne i kvalitetne zdravstvene zaštite. Pa kakvo je to pravo kad čekaš godinu dana na jednu pretragu, znate kako to može završiti. I onih nekoliko stvari o kojima sam ja govorio, o dostupnosti i gruntovnice i pravosuđa, sve su to stvari o kojima treba govoriti naravno i pošte koja je u našim ruralnim, i to je jedno pitanje koje itekako narušava ravnopravnost naših građana. Ali sam primijetio da ste rekli da vi ukazujete, preporučujete političarima, lokalnoj samoupravi kako bi se trebali ponašati ili ovako. Pa evo ja imam jedan konkretan prijedlog da gospodinu Željku Jovanoviću kažete da ne pljuje u ogledalo, prvo jer mu to naravno nije pedagoški prihvatljivo za one kojima je trebao govorit to, a drugo to je suprotno i protivno Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. A treće, neka mene i ove časne ljude ne naziva pripadnicima zločinačke organizacije, mi smo ponosni članovi stranke pod čijim je vodstvom stvorena i obranjena Hrvatska domovina. Hvala lijepo.
Vi znate da ovo nije bila replika kolega Milinković. Nije bila replika pravobraniteljici. Ante Babić, replika.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice. Pa ja ću zapravo nastaviti ondje gdje je kolega Milinković stao, ali ću se voditi onim što ste vi u vašem izlaganju poštovana pučka pravobraniteljice rekli i s obzirom da se mi često vidimo na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Morate i razumjeti da određene stvari ne samo da zastupamo nego je to u interesu i vašem i našem, svih hrvatskih građana. Moja želja jest da se i intencija su jačanje institucija Hrvatske države. Ne trebam ovdje obrazlagati posebno zbog čega institucije pučkog pravobranitelja. Kada ste govorili o ombudsmanima iz Europske unije, spomenuli ste Dansku kao jednu razvijenu demokraciju, Švedsku i tako. Ja vam moram reći iz svog osobnog iskustva da sam najvišu ksenofobiju doživio u Švedskoj. To ne znači da tamo nema ugroze ljudskih prava jer ste vi rekli da oni zapravo nemaju sudsku praksu iz područja diskriminacije, ali to ne znači, Europska unija evo. Europska unija ako sam pogriješio, ali svejedno i oni u svakom slučaju mislim da i oni imaju problema sa ljudskim pravima. Istina je da kroz instituciju pučkog pravobranitelja, ovdje i vama klasični onaj ombudsman, pa ljudska prava, zatim nacionalni preventivni mehanizam. Ono što vas treba voditi jest zapravo Ustav Republike Hrvatske. Vi možete zapravo od prvog do zadnjeg članka raditi svoja izvješća. Posebice je to vezano od članaka 35. do 41., što je vama posebno znano ali i Zakon o pučkom pravobranitelju koji je donio ovaj Hrvatski sabor. Vi kažete da niste vi oni koji to donose, već oni koji mijenjaju odluke tj. Hrvatski sabor. Nije točno, to je zapravo saborska većina jer mi u tome nismo sudjelovali, a vi posebna izvješća trebate raditi i bez obzira što vaši prethodnici nisu, barem zbog one latinske "verba volant, scripta manent", da vam barem ostane u fonogramu ovog saziva Hrvatskog sabora. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Hoćete odgovorit na repliku? … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Nemam vas zapisano, ali izvolite kolega Radoš.
Dakle vratimo se na pitanje vas kao aktivistice Vlade Republike Hrvatske što je kolega Babić rekao. Dakle iz ovoga što ste vi sad pročitali vaša reakcija povodom prijedloga da se antireferendumom zapravo osujeti referendum o ustavnoj definiciji braka apsolutno nije na tragu nikakve vladine politike i upravo bi bilo suprotno. Dakle branio sam vas sa pravom, a kolega vas čini mi se sa nepravom napadao jer vas je proglasio zapravo da ste na strani Vlade, a vi ste branili nekakve univerzalne vrijednosti, odnosno prava. Pri tome mi se ne čini da ste to baš trebali napraviti. U tom času mislim da nije zadaća pučkog pravobranitelja da se upliće u pitanja ustavnopravne naravi, proceduralna pitanja, ustavna proceduralna pitanja. Ovo je bilo ustavno proceduralno pitanje. Čak ni u najviša sadržajna pitanja koja se tiču kolektivnih prava, mislim da to također nije temeljna zadaća pučkog pravobranitelja, pa onda ne podržavamo ono što ste se uopće umiješali u taj problem jer postoji i drugo tijelo koje je bilo nadležno za to a koje se u tom smislu nije očitovalo, nije dobro da se preklapa. U pogledu vašega drugoga miješanja u ustavno-pravne procese, odnosno aktualne procese koji se tiče drugoga referenduma to podržavam jer se radi ne o proceduralnim pitanjima, nego baš o sadržajnom pitanju gdje mogu biti ugrožena velika manjinska prava tako da u tom drugom slučaju to podržavam. Ali mislim da u ovom što ste sad pročitali, nije to naravno izvan okvira vašeg djelovanja ali mislim da vam nije bilo nužno potrebno. Hvala lijepo.
Zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasati kad se steknu uvjeti.
Redovito godišnje izvješće pučke pravobraniteljice za 2013. godinu, rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se redovito godišnje izvješće pučke pravobraniteljice za 2013. godinu. Molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 82 glasa za, 27 glasova protiv i 1 suzdržanim glasom prihvaćen predloženi zaključak. U skladu sa prijedlogom Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskog sabora, dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Mišljenje, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke Pučkog pravobranitelja dani u izvješću dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. Molim da se izjasnimo o predloženom zaključku. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je predloženi zaključak donesen većinom glasova 81 glas za, 28 glasova protiv i 1 suzdržanim glasom.
I još ćemo večeras raspraviti - Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2013. godinu Pravobraniteljica za djecu dostavila je izvješće temeljem članka 18. Zakona o pravobraniteljici za djecu. Materijal ste primili. Vlada Republike Hrvatske je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za obitelj, mladež i sport. Izvješće ste primili na sjednici. Molim vas malo mira. Uvodno će izvješće obrazložiti doktorica Ivana Milas-Klarić, pravobraniteljica za djecu. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice, poštovani zastupnici. Pa evo mogla bih možda konstatirati da ili ste se pomalo iscrpili na izvješću moje kolegice ili je možda utakmica prejaka konkurencija. Ali doista bih zapravo prvi put pred ovim Domom htjela reći jednu stvar. Na svoju dužnost imenovana sam 1. travnja ove godine i doista se osjećam i voljela bih da me tako i percipirate kao na neki način punomoćnika ovog Sabora. Utoliko bih doista htjela da je u ovoj sabornici više vaših kolega bez obzira je li riječ o Izvješću pravobraniteljice za djecu, dakle mom izvješću ili Izvješću bilo kojeg drugog pravobranitelja odnosno pravobraniteljice. Kad kažem da se osjećam i želim osjećati kao povjerenik Sabora, Sabor zvuči dosta apstraktno. Time zapravo želim reći da se želim osjećati kao punomoćnik svakakoga od vas, da instituciju pravobraniteljice za djecu doživljavate kao mjesto gdje možete dobiti najrelevantnije pravno točne, precizne i politički neobojane stavove o pitanjima kojima se moj ured bavi i gdje se možete s povjerenjem obratiti kad odlučujete i kad donosite odluke koje su važne i relevantne za djecu, a takvih je znamo jako puno jer gotovo nema odluke koja se na neki način ne reflektira na djecu. Želim biti korektiv vlasti kako god to netko shvaćao ili želio shvaćati, a s ciljem da propisi koje donosimo budu kvalitetni i zapravo da budu sve najbolje u ime naše djece. Svoje izvješće izložit ću u četiri točke, mislim da vas to ne mora brinuti. To ne znači dugačko, to će biti relativno kratko. Prvo bih rekla nekoliko uvodnih napomena, zatim bih rekla nešto kratko o radu pravobraniteljice za djecu u 2013. godini. Zatim bi slijedila jedna kratka analiza sa nekoliko najvažnijih točaka i moja ocjena o stanju prava djece u 2013. godini i na kraju nekoliko ako mi dopustite zaključnih napomena. Što se tiče ovog uvodnog dijela podnosim izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2013. godinu. Kao što znate ovo Izvješće je objavljeno, napravljeno i objavljeno na webu u ožujku 2013. godine. Ja sam stupila na dužnost 1. travnja ove godine. Utoliko dakle formalno ili tehnički kako god hoćete to nije moje izvješće. Međutim, evo ja ga svim srcem u ovom trenutku branim i mislim da je napravljeno korektno i u skladu sa metodologijom prethodnih godina. Kad smo kod metodologije ovo izvješće prati metodologiju izvješća zadnjih 10 godina. O tome bih nešto malo još o metodologiji izvješća u zaključnim napomenama. Izvješće je dosta opsežno, sadrži 250 stranica. Utoliko ima i jedan dodatak od 30-tak stranica. To sve pomalo sugerira dodatak od 30 stranica, odnosno sažetak da je riječ o jednom opsežnom tekstu kroz kojega se možda ako si to smijem dozvoliti ponekad možda malo teško i snalaziti i u tom smislu u zaključnim napomenama bih najavila određene promjene za daljnji rad. Što se tiče rada ureda, ured ove godine, Zakon o pravobraniteljici i pravobranitelju za djecu je donesen 2003. godine. Dakle, slavimo 10 godina od donošenja zakona i od osnivanja ureda. Ove godine imali smo i vanjsku evaluaciju rada, nakon pet godina i sad nakon 10. To smatram zapravo jako dobrim, uvijek kad vas ljudi, kad se prati vaš rad izvana to dobro dođe. Ono što je zapravo problematično u cijeloj toj priči je što kad imate vanjsku evaluaciju imate potrebu da to radi više ljudi, da to radi ekspertni tim, a ne jedan ili manji broj ljudi. To je naravno uvijek povezano i sa financijama. Što veći broj ljudi, to je u pravilu taj vanjska ekspertiza kvalitetnija. Međutim, onda je iskopčana i sa većim financijskim zahtjevima. Ja ću se truditi da onda u daljnjim vanjskim ekspertizama nađem jednu pravu mjeru između kvalitete takve ekspertize i troškova i odnosno materijalnih sredstava koja su nam na raspolaganju. U 2013. godini imali smo 2659 novih predmeta. Polovica negdje otpada na prijave pojedinačnih povreda prava djece, nešto malo više od polovice, a 1223 se odnosi na opće inicijative ureda. I tu dolazimo do povećanja broja spisa u protekloj godini u odnosu na ranije od 208. Samo prvih 3 godine imali smo jedan relativno mali ujednačeni broj, nakon 2006. broj predmeta u uredu konstantno raste. Ja se bojim da ja taj trend neću uspjeti zaustaviti, da će on ostati broj ili isti ili da će ići ka većemu. Međutim, moj bi zapravo cilj bio smanjenje. Mi stalno dvojimo je li povećanje broja predmeta rezultat pojačane svijesti građana o pravima djece ili je rezultat zapravo činjenice da nešto s tim stanjem prava djece i sa sustavom ne funkcionira. Ja bih voljela vjerovati da je povećanje broja predmeta rezultat isključivo povećane svijesti i osviještenosti o pitanjima prava djece. Međutim, intimno ali i stručno bojim se da to nije tako. Čini mi se iz sadržaja prijava koje svakodnevno dobivamo samo ovaj mjesec samo u svibnju preko 200 novih predmeta. Bojim se da iz načina na koje nam građani pišu o povredama ili o tvrdnjama na povredi prava čini mi se da progovara jedna posvemašnja frustracija građana na stanje prava djece i na nepovezanost rekla bih sustava u mnogim segmentima, a vrlo često i neefikasnost sustava. Moram napomenuti i brojku od 2000 neću reći predmeta nego kontakata koje djelatnici ureda imaju sa strankama. Oni se ne evidentiraju međutim znače silan rad kolega i oni zapravo predstavljaju mi kažemo mi ne dajemo pravne savjete, mi se ne bavimo pravnom pomoći. Međutim, to je zapravo mala laž djelatnika ureda na svoju štetu. Mi itekako zapravo se bavimo besplatnom pravnom pomoći jer mi u svakom od tih telefonskih razgovora zapravo dajemo pravne savjete, a i kad u spisima kažemo ne dajemo pravnu pomoć besplatnu onda kolegice vrlo vrijedno napišu po dvije stranice besplatnog pravnog savjeta. Dakle, ja bih rekla bez obzira što to u našim ovlastima u zakonu nije jasno definirano mi se itekako bavimo besplatnom pravnom pomoći. Mreža mladih suradnika institucije pravobraniteljice za djecu vrijedno radi. U rujnu ćemo imati izbor nove djece, odnosno novih kolega. U 2013. godini imali smo 49 općih preporuka. Otprilike 33 su prihvaćene, 7 djelomično prihvaćeno, nije prihvaćeno 5. Mene moram priznati najviše žulja brojka 9 onih na koje nije odgovoreno. To kad nije prihvaćeno me ne smeta previše, kad uopće nije odgovoreno to me malo smeta. I taj broj, pa makar i 9 od 33 govori ponešto o tome koliko se shvaća zapravo naša pozicija i koliko mi to snagom morala uvijek i u svakom trenutku možemo djelovati. Ja bih rekla nažalost u ovom Visokom domu da se kod nekih osoba i institucija nažalost moral počesto shvaća kao žvakaća guma koja se može rastezati do iznemoglosti. Nije dobro da se pozicija jedne institucije, u ovom slučaju pravobraniteljice za djecu koju vodim, svodi isključivo na moralnu snagu. To bi bilo dobro kada bi bilo tako, to bi bilo dobro kada bi se svaka preporuka i uputa poštivala, kada bi se doista shvaćala ozbiljno. Nažalost, to nije uvijek tako i u tom smislu mislim da postoji određenog prostora za izmjene zakona, pri tome ne mislim dupliciranje ovlasti sa sudovima ili nekim drugim tijelima, međutim činjenica jest da mnoge institucije ne rade dobro svoj posao i da bi ih na neki način, dakle nedopustivo je vrlo kratko i vrlo jasno da mi neke institucije u nekoliko navrata molimo za odgovor. Dakle, to je nešto što se ne bi smjelo događati. U ovoj godini sudjelovali smo i u donošenju 39 propisa, 25 zakona, 10 pravilnika, 4 protokola. Obišli smo 78 ustanova. To je nešto što zapravo pravobraniteljica vrijedno radi i što je izuzetno korisno. S terena dobijete doista najbolju viziju toga kako stvari funkcioniraju bolje nego iz ijednog propisa. Imali smo 5 skupova. Osobito se ponosimo onim koji je bio u Saboru pod naslovom "Dječja prava u Hrvatskoj danas" i jedan u okviru mreže pravobranitelja za djecu jugoistočne Europe … [[Govornica se ne razumije.]] "Djeca u pokretu". Moram se pohvaliti zapravo da instituciju pravobraniteljice za djecu unutar ove mreže pravobranitelja jugoistočne Europe doista shvaćaju i gledaju kao predvodnika u zaštiti dječjih prava u regiji, a rekla bih da je uloga pravobraniteljice za djecu RH vrlo aktivna i u europskoj mreži pravobranitelja za djecu. Objavili smo 3 stručne publikacije, dvije na engleskom jeziku, sudjelovali smo u 65 pozvanih izlaganja. Nešto malo se naravno mora reći i o financijama. Proračun pravobranitelja za 2013. iznosio je 5 milijuna 330 tisuća 888 kuna i izvršen je u iznosu od 98%. I zaista moramo reći da imamo jako dobru suradnju sa Ministarstvom financija i Državnom riznicom. Što se tiče trećeg i pretposljednjeg dijela mog izlaganja koji se odnosi na povrede prava, odnosno stanje prava djece u RH izvješće ima 250 stranica. Bilo bi u ovaj sat teško mislim i neracionalno prepričavati ga u cijelosti pa i u većem dijelu. Mislim da moram izdvojiti tri skupine najčešćih povreda prava i to nam ujedno i signalizira, dakle tamo gdje je najviše prijava očito je da nešto ne štima i to su upravo područja na kojima smatram da moram dalje nastaviti raditi možda nešto još malo aktivnije nego dosad. Od 1436 prijava pojedinačnih povreda prava djece gotovo polovica se odnosi na osobna prava djece. To sugerira da su te povrede doista ozbiljne i da kao što je rekla prethodnica ranije, gospođa Vidović, povreda prava vjerojatno ima i više, tamna zona je sasvim sigurno veća. Međutim, ljudi često ne prijavljuju svaku povredu ili svaku sumnju na povredu koju oni procjenjuju možda kao relativno benignu ili bezopasnu. Pa tako npr. nemamo puno povreda prava koje se tiču na slobodno vrijeme djece, ne znači da ih nema. Jutros smo sa djecom, u Saboru su dva sata marljivo djeca govorila o stanju dječjih prava, ima i tom segmentu povreda prava. Međutim, naravno ona pored ovih velikih, da tako kažem teških povreda prava ne dolaze do izražaja. Od tih osobnih prava reći ću vam koje su tri skupine najčešće se prijavljuju. Naravno čovjek mora bit pošten pa vrlo jasno reći da nije niti svaka prijava nužno i povreda prava, da je riječ o tvrdnjama na povredu prava. I tu bih doista nastojala u budućnosti bez informatičkih sustava ništa razviti, i koliko je to moguće određeni sustav praćenja da vi donekle jasno imate sliku gdje je svaka prijava završila, odnosno je li svaka tvrdnja o povredi doista značila i povredu prava. Najčešće su problemi i prijave vezane s ostvarivanjem roditeljske skrbi prilikom konfliktnih razvoda ili prekida izvanbračnih zajednica. Ova činjenica mislim potpuno zapravo na neki način jasno govori u prilog tome da oni koji su po Zakonu obiteljskom, Ustavu Republike Hrvatske i Konvenciji o pravu djeteta najviše pozvani da štite dječja prava to su roditelji, oni ih najčešće krše. To treba jasno reći. Mi vrlo često, ja kao pravobraniteljica već u ovo kratko razdoblje od 2 mjeseca zapravo mogu ustvrditi da mi vrlo često zapravo radimo, iako nam to nije direktno nadležnost, sa problematičnim roditeljima, a ne sa djecom. I da zapravo vrlo često roditelji generiraju problem koji onda se naravno prebace na djecu i ona imamo povredu dječjih prava. Dakle, treba skinuti ružičaste naočale kad je riječ, kad zamišljamo nekakve idealne roditelje, i to još u paru, idealne roditelje koji štite djecu, a njihova prava vrijeđa, povrjeđuje netko drugi. Ne, upravo suprotno, najviše dječja prava krše oni koji bi ih trebali najviše štititi to su roditelji. Druga najčešća skupina povrede prava je nasilje nad djecom i zanemarivanje djece i međusobno nasilje između djece. Opet kad je riječ o nasilju i zanemarivanju djece vrlo često je ono povezano sa ovom prvom skupinom, sa problemima o ostvarivanju roditeljske skrbi. Dakle, nasilje i zanemarivanje povezano sa konfliktnim razvodima i konfliktnim prestancima izvanbračnih zajednica. A treća najčešća skupina povreda dječjih prava ili prijava na povrede dječjih prava nalazimo ih u sustavu obrazovanja. To nije nelogično, jer naravno sustav obrazovanja je najveći postotak djece i uključen, pa je onda to dosta zapravo i logično. I to su tri područja na kojima mi se čini da onda zapravo treba u budućnosti najviše i raditi. Na neki način cilj je apsolutno smanjiti broj spisa, smanjiti broj predmeta. Ja bih to shvatila kao uspjeh i ne bi se bojala, da tako kažem za svoju poziciju, ne bih se osjećala kao osoba koja si reže granu na kojoj sjedi, ne bi se bojala da to znači slabljenje svoje pozicije i dovođenje u pozicije da mi se kaže onda ni ne trebaš. Ne, moj bi idealan cilj bio maksimalno ili značajno smanjenje broja predmeta, to bi me učinilo zadovoljnim, ako bi bilo moguće ostvariti. Nešto, sve ostale povrede su manje, u pravosuđu su zapravo vrlo očekivano dosta česte u sustavu socijalne skrbi, a ako biste baš htjele još nekakvu posebnu specifičnost za 2013., jer naravno, čini mi se da ova izvješća koliko god su slična, zapravo bi vama trebala pokazivati nekakav trend u godini o kojoj je riječ, jelda, da nemate osjećaj da svaku godinu slušate isto izvješće pa da ne znate ako vam neko ne kaže u kojoj ste godini, da ne znate o kojoj godini je riječ. U 2013. imamo značajan porast povreda ili prijava povreda iz područja zdravstvene zaštite. Dio sam, jedan dobar dio otpada na prijave za nemogućnost ortodonskih aparatića, dobar dio se odnosi na cijepljenje, dosta se zahuktalo to pitanje dostupnost zdravstvene zaštite, liste čekanja i ono što bih ja jako voljela istaknuti jer je to zapravo definitivno najugroženija skupina djeca s teškoćama u razvoju. Dakle, ako postoji osjetljiva društvena skupina uopće, onda su to djeca s teškoća u razvoju. To je dvostruko osjetljiva, i ako je netko spominjao odvojeno izvješće, izdvojeno izvješće i o potrebi ikad o pisanju izdvojenog izvješća, onda ja ovu temu vidim kao podlogu za to. Djeca s teškoćama zdravlja i vidim je i u suradnji sa kolegicom pravobraniteljicom za osobe s invaliditetom. Nadam se da ćemo to i ostvariti. Na kraju bih zapravo željela reći da jedan problem koji je već godinama ističu i moje prethodnice, pa tako ću i ja, što me ne veseli, nadam se da će taj trend prestati, negativan trend, a to je siromaštvo. To je problem koji generira zapravo povredu prava na svim razinama. U socijalnoj zaštiti, u pravosuđu, u zdravstvu, u obrazovanju dakle to je jedan problem o kojem se sve više govori. Nismo iznimka niti u Europi niti u svijetu, što ne znači da o tome ne treba stalno govoriti, i što ne znači da na tom pitanju ne treba nešto raditi. Toliko zapravo o samom izvješću. Zaključno, dakle iako dakle to naravno nije tema, to će biti tema 2014. godine kada budemo razgovarali o izvješću iz 2014., period od gotovo 3 mjeseca sad koje sam na dužnosti, dao mi je prilično jasna uvid i u rad institucije pravobraniteljice za djecu i u stanje dječjih prava. Vrlo sam pozorno pratila raspravu koja se odnosila na moj izbor u ovom časnom Domu. Neki od prijedloga se slažem s njima i shvaćam ih vrlo ozbiljno. Mislim da je i to moguće područje promjene mog matičnog propisa sam postupak izbora pravobraniteljice, sam postupak izbor zamjenika pravobraniteljice, a kao što sam već spomenula ponešto je prostora i u mijenjanju ovlasti, naravno s pažnjom da se ne dupliciraju u odnosu na neka druga nadležna tijela. Mislim da izvješće treba učiniti nešto prohodnijim dakle i dalje bogato podacima, sadržajno slično ali prohodnijim tako da možete na jednom mjestu na neki način npr. ako se bavite pitanjem zdravlja naći i naše preporuke i prijedloge za izmjenu zakonodavstva i statističke podatke. Još nešto, kolegica Vidović prije mene je spominjala potrebu regionalnih ureda. Ja bih doista bila licemjer kada joj ne bih izrazila podršku iz činjenice da s ponosom mogu reći da pravobraniteljica za djecu ima tri regionalna ureda, to su Rijeka, Osijek i Split i na tome doista ako bi birala nešto na čemu bih zahvalila svojoj prethodnici ima puno toga, ali to bi bila svakako prva stvar. Iskustva u radu regionalnih ureda su sjajna. Mislim da je pomalo nakon nekoliko godina na meni red da u budućim izvješćima ne spominjem regionalne urede kao takve. Oni su osnovani, oni funkcioniraju, oni rade dobro. Dakle vas kao saborske zastupnike ne zanima jeli nešto u tehničkom smislu odrađeno u Zagrebu ili u Splitu. Mi funkcioniramo kao jedan ured u tom smislu. Međutim ono što vas zanima kao saborske zastupnike i što zanima građane ove zemlje kada imam ovo izvješće, a to je da u tom izvješću jasno vide što je sa nekom pojavom u njihovoj regiji koja ih zanima, lokalno bez obzira jeli riječ o zdravstvu, socijalnoj skrbi, pravosuđu i zašto je možda u nekom području neka pojava ima tendenciju rasta ili pada u toj godini. I u tom smislu bih nastojala prikazivati rad regionalnih ureda, ne kao rad u tehničkom smislu nego stanje pojedinih prava po regijama. Ja vam se zahvaljujem. Nadam se da sam bila dovoljno kratka da vas ne opteretim, a dovoljno jasna da čujete ono što sam mislila da je potrebno čuti u Izvješću pravobraniteljice za djecu za 2013.godinu. Hvala vam najljepša.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo pravobraniteljice, znamo da ste vrlo kratko i ovo izvješće je zaista opširno. Ja ću iskoristiti obzirom da ste sada tu nešto vam reći vezano za jednu pojavu koja sigurno dugo traje, ali nisam je vidjela da je negdje navedena, a sasvim slučajno na jednom skupu je bila problematizirana i mislim da je vi morate znati. Ni na koji način recimo nije riješena situacija kada alkoholizirani roditelj dolazi po svoje dijete u vrtić. Tete u vrtićima naime pogotovo u malim mjestima gdje svak svakog pozna, boje se nazvati policiju, boje se reagirati i boje se u stvarnosti da dijete ne predaju takvom alkoholiziranom roditelju. I upravo onda dolazimo na vaše da je roditeljska ponekad skrb zabrinjavajuća. E sada, nigdje ne postoji uporište na koje bi se oni mogli pozvati kada dođe alkoholizirani roditelj da one s pravom kažu ne, mi nećemo dati dijete koga da pozovu. Jer naravno u malim mjestima je problem zvati nekoga iz centra dok se sve to provede ovaj porazbije pola vrtića ili izmaltretira većinu djecu. Još ću jednu sekundu iskoristiti da vas zamolim, vezano je isto tako za djecu nisam čula da ste reagirali ili ste možda smatrali da zaista nije potrebno. Ali po meni je to veliki problem. zbog čega se na neki način i destimulizira djecu odnosno onu koja pohađaju dvije škole.
Kolegice vrijeme.
Mogu jednu rečenicu završno da pitam da mi može odgovoriti molim vas? Djeca koja idu u dvije škole idu u redovnu školu i neku drugu školu gdje imaju neke druge predmete. I odlukom hvala Bogu bivšeg ministra Jovanovića.
Javili ste se kolegice za raspravu pa ćete onda reći. Stjepan Milinković, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa suglasan bi bio s vama gospođo pravobraniteljice u onom dijelu da je potrebno podizati razinu svijesti o pravima djece pa i u jedinicama lokalne samouprave iz koje jedne i sam dolazim i želim reći da je ta svijest dosta na visokoj razini. Glede ajmo reći konkretno predškolskog odgoja djece i osiguranja uvjeta za normalno pohađanje i dječjih vrtića i mnogi imaju ideje i imaju projekte ali naravno nisu svi jednake mogućnosti kao konkretno kod mene gdje imamo tri dječja vrtića koja su besplatna i Bogu hvala da ima čim više ali sigurno ima na drugim mjestima gdje bi trebala pomoć i sa više razina u tim investicijama i na taj način bi se podizali uvjeti i svijest. Ali druga stvar posebno treba naglasiti onaj momenat da treba podizati svijest glede djece sa teškoćama u razvoju o čemu su se i roditelji u svojim prosvjedima očitovali glede statusa roditelja njegovatelja. Vi vjerojatno znate to. Pa znamo šta se događalo Centrom Stančić, isto tako znate koliki su bili prijepori, svaka čast institucionalizaciji. Ali ja želim reći ono što ste vi rekli da problem su problematični roditelji. Ja želim reći da su problem i problematični zakoni koji se brzopleto donose i onda dođe do određenih problema, poglavito u onom dijelu gdje ste govorili o razvodima braka. Pa evo prije kratkom vremena smo o tom segmentu govorili, a obiteljski centri su jednostavno šaptom pali koji su itekako imali svoje dobro mjesto, itekako su bili funkcionalni i učinkoviti i baš glede te preventivnog rješavanja te problematike. Hvala lijepo.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Martina Banić, izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, gospođo pravobraniteljice za djecu, kolegice i kolege. Djetinjstvo je jednokratni prozor u razvoju potencijala djeteta, geslo je Nacionalne strategije za prava djece u Hrvatskoj do 2020. godine koje je usmjereno osiguranju boljih usluga u zdravstvu, obrazovanju, socijalnoj skrbi, pravosuđu, sportu, kulturi i slobodnom vremenu djece, te eliminaciji svih oblika nasilja nad djecom. Danas kad razgovaramo o ovom opširnom Izvješću pravobraniteljice za djecu za 2013. godinu moram reći da niti ovo izvješće kao ni sva prethodna nije lišeno raznih povreda dječjih prava koje se odnose na sve segmente njihovog života. Kao i u mnogim raspravama koje ovdje svakodnevno možemo čuti i danas se moramo osvrnuti na problem siromaštva, gospodarsku i ekonomsku krizu. Roditelji svakodnevno ostaju bez posla, bez radnih mjesta. Ulaze u potrage koje često puta nemaju kraja, koje postaju nemoguće misije. Sve to za posljedicu ima utjecaj na kvalitetu života djece, ugrožava njihova prava. Činjenica da se siromaštvo svakodnevno povećava stvara brojne rizike za djecu od zanemarivanja i zlostavljanja, pa sve do pristupa zdravstvenim, obrazovnim, kulturnim i mnogim drugim uslugama koje su važne za djecu. Prema popisu stanovništva iz 2011. godine djece i mladih osoba do 19 godina starosti bilo je 896000 ili 20,9% ukupne populacije. 10 godina prije u 2001. bilo ih je oko milijun što je 23,74% ukupne populacije, a 20 godina ranije bilo ih je 1,2 milijuna ili 24%. U Hrvatskoj je prema podacima sustava socijalne skrbi početkom 2011. godine u siromaštvu živjelo više od 36000 djece, danas ih je više od 40000. Djeca su općenito ranjiva skupina i nikako ne mogu čekati da se situacija u društvu i državi popravi. Oni trebaju i odjeću i obuću i hranu i lijekove, oni trebaju i knjige, ne mogu čekati da prođe kriza. Upravo zato je posebno važna osjetljivost lokalne zajednice i države u prepoznavanju dječjih potreba i prava. Iz Izvješća pravobraniteljice za djecu iščitavam da je u 2013. godini otvoreno 2659 novih predmeta. To je povećanje za 208 predmeta u odnosu na prethodnu godinu. Od novih predmeta njih 1436 se odnosi na prijave povrede pojedinačnih prava djece, a 1223 na opće inicijative ureda. Pojedinačne povrede prava djece najviše se odnose na prijave osobnih prava djece, probleme vezane uz ostvarivanje roditeljske skrbi, nasilje nad djecom i zanemarivanje djece. Također tu su prijave koje su vezane naravno uz obrazovna prava, ekonomska prava, povrede u pravosudnom postupku i povrede socijalnih prava. Nadalje, zabilježen je porast prijava zdravstvenih prava djece što je evo posebno spomenula i gospođa pravobraniteljica. Manje su zastupljene povrede koje su vezane uz kulturna prava, prava na sigurnost i zaštitu, prijave diskriminacije, te prava djece kao članova društvene zajednice. Prijave u najvećoj mjeri podnose roditelji djece, prije svega majke. No, prijave podnose i sama djeca, bake i djedovi, susjedi, anonimni prijavitelji, institucije i ostale kategorije. Što se tiče djela koji se odnosi na prijave vezane uz nasilje i zanemarivanje nasilju u obitelji je bilo izloženo ukupno više od 140 djece. Prijave koje su se odnosile na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama njima je bilo obuhvaćeno 158 djece, a 114 djece je bilo izloženo ostalim oblicima nasilja. U te ostale oblike između ostalog spada i nasilje putem interneta. Nasilje putem interneta je nešto čemu trebamo posvetiti više pažnje. Često puta uistinu nisu svjesni kakvi problemi dolaze upravo dok djeca surfaju internetom, a posebno putem društvenih mreža. Ove godine smo u Saboru imali tematsku raspravu na temu "Medijska pismenost za sigurnost djece u svijetu medija i interneta". Tu raspravu je inicirala bivša pravobraniteljica za djecu i rasprava je održana uz potporu tri saborska odbora. Međutim, iako smo tamo postigli nekakav konsenzus svi smo govorili o tome kako je vrlo važno obrazovati djecu za medijsku pismenost posebice u 21. stoljeću u kojem živimo. No moram reći da je ta tematska rasprava ostala na tome. Pravobraniteljica je na kraju rasprave iznijela nekakve prijedloge. To se prihvatilo, međutim više nisam čula niti jednu riječ, niti jedno slovo o tome, iako smo se i mi kao zastupnici tamo založili i rekli smo da ćemo nešto učiniti. Smatram da je to upravo dio o kojem trebamo posebno govoriti u kontekstu djece i dječjih prava. Možda puno puta nismo ni svjesni opasnosti koje proizlaze iz omiljenih dječjih zabava kao što su gledanje televizije ili korištenje evo društvenih mreža. Ponekad nismo ni svjesni da je u Hrvatskoj sve više problema čije posljedice jesu konzumiranje medija. Što se tiče nasilja putem interneta i mobitela u izvješću pravobraniteljice stoji da se u 2013. postupalo u 12 pojedinačnih povreda prava djece na zaštitu od nasilja putem interneta i mobitela, a u osam prijava bilo je riječi o nasilju među djecom, dok u četiri o nasilju odraslih nad djecom. Prijave se u većini slučajeva odnose na vrijeđanje i ruganje putem društvenih mreža. Na Facebooku se stvaraju grupe mržnje koje su usmjerene protiv pojedine djece. Puno je problema koji dolaze upravo od strane mreža. Problem je svakako identitet. Često puta čujemo kako je došlo do krađe identiteta posebno kada se radi o poznatim osobama. Međutim, dolazi i do krađe identiteta kada se radi o djeci. Neki dan sam razgovarala sa jednim dječakom koji je upravo završio 4 razred i rekao mi je da većina njegovih prijatelja ima otvoren profil na društvenoj mreži, ali da nije samo to problem, nego da djeca unutar razreda otvaraju profile u ime druge djece a da ona to niti ne znaju. Bez obzira što npr. na Facebook stranici pri registraciji, odnosno otvaranju profila stoji da osoba koja je mlađa od 13 godina ne može imati profil, djeca znači to imaju a Facebook je najavio da će im to i omogućiti. Sve ovo upućuje da je nužno aktivnije djelovati i pratiti problem koji nam se možda ne čini problemom. Tu vidim značajnu ulogu odgojno obrazovnih institucija koje bi trebale naučiti djecu da kritički sagledaju ono što im se nudi ali da razumiju u ono što se upuštaju. Dijete nema dovoljno znanja da bi se moglo oduprijeti vanjskim utjecajima i zaštiti samo sebe. Zato nam je nužna daljnja edukacija i djeci i roditeljima i svima nama. Iako je medijski odgoj jedna od preporuka Europske unije vezano uz obrazovanje naš odgojno obrazovni sustav zaostaje za tim standardima. Današnja djeca u sklopu nastave hrvatskog jezika od 1. do 8. razreda imaju jedan mali dio nastave koji se odnosi na medijsku kulturu, ali okosnica tog dijela jest filmska kultura i kazalište. Manji dio je posvećen medijima i internetu. Međutim, problem je u tome što niti škole nisu opremljene. Neki dan sam baš slučajno u tramvaju srela svoju razrednicu iz osnovne škole u Gračanima i pitala sam ju za medijsku kulturu obzirom da je ona nastavnica iz hrvatskog jezika ona je rekla kako ću provoditi medijsku kulturu kada smo tek prije mjesec dana dobili tv prijemnik u razredu. Kolegice i kolege ja se pitam ako jedna zagrebačka škola nema opremu osnovnu za provođenje edukacije djece kako će to imati jedna škola u nekoj općini u Bjelovarsko-bilogorskoj, Krapinsko-zagorskoj ili nekoj drugoj županiji. No da ne ispadne da govorim samo o internetu htjela bih se osvrnuti na još jedan problem a taj se odnosi na djecu koja su zatečena u nedopuštenim noćnim izlascima. Taj problem je i dalje aktualan te se djeca mlađa od 16 godina zatiču u parkovima, klubovima i kafićima. Iz podataka koja imamo u izviješću a koja su pristigla iz Ministarstva unutarnjih poslova vidljivo je da je policija postupala u 2488 slučajeva. Čak 240 djece je bilo mlađe od 14 godina. Na sreću u izviješću vidimo da se taj postotak smanjuje, to svakako ohrabruje no ima još uvijek puno posla kako bi situacija trebala biti zadovoljavajuća. Trebalo bi biti što više policijskih akcija čiji cilj bi bio zaštiti djecu od opijanja, konzumiranja droga i slično. Dovoljno je da prošećete u nekoj trgovini navečer u petak ili subotu, vidjeli bi koliki broj mladih osoba stoji u redu za blagajnu kako bi platili bocu crnog vina ili nekog drugog alkoholnog pića. I na kraju kolegice i kolege zaključujem, djeca su izložena raznim oblicima povrede svojih prava, još uvijek nije dosegnuta razina i učinkovita zaštita djece od nasilja na svim mjestima i u svim oblicima. Danas sam spomenula samo neka od njih koja su navedena u ovom izviješću. Veliki posao je na svima nama u zaštiti najugroženijih i upravo stoga je potreban veći angažman cjelokupnog društva.
Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora. Uvažena kolegice zaista čestitam vam na vašoj raspravi, dotaknuli ste u principu glavne probleme koji se odnose na djecu a vjerojatno vi kao mlada osoba i imate određeni senzibilitet po tome. A ja ću vam nešto reći kao majka jednog već odraslog sina a vjerujem da među nama ima ih još takvih koji imaju odraslu djecu. Što se dešava, nastaviti ću brzo, to znači, evo još jedanput moram ponoviti da ne daj Bože da se desi više ovakav ministar obrazovanja kakav je bio. A i sami ste spomenuli, opremanje škola, dakle ukidanje škola glazbenih, plesnih, likovnih i svih drugih škola u manjim općinama, zašto ih ukida jer kaže ne treba novce. Naprosto djeca koja idu u dvije škole osnovnu školu redovitu i redovitu bilo koju drugu školu, njih se degradira, njima se jednostavno kaže to ništa ne vrijedi. O.K. oni idu zato što to žele, zato što to žele, završavaju 6.-to godišnje osnovne glazbene ili neke druge škole i oni su tamo. Zato šta im se nudi? Nudi im se internet, Facebook i Twitter. U koga se oni mogu ugledati? U političare koji, poneki uslijed ove sabornice upravo su na Twitteru, javljaju koliko nas ima ili koliko nas nema, komentiraju. U političare koji komentiraju šta rade, gdje piju, kako peru zube, čiste, u roditelje svoje, u koga se ugledaju? U to. I šta onda oni čine? Uporno provode po 3, 4 sata na tim Twitterima, na Facebooku i na internetu. A da znaju, odnosno da im se priznaje njihov trud koji bi se trebao nagraditi onda bi ta djeca vrijedno išla i na šport i u neke druge škole koje bi pohađali jer bi znali da će njihov trud biti nagrađen. Ovako je poruka trud se ne isplati, radite nešto drugo ali nemojte se truditi.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Martina Banić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolegice Sumrak, ja se ne bih baš u potpunosti složila da se trud ne isplati bez obzira što [[Upadica Zgrebec: Kolegice Sumrak pa sada slušajte odgovor na repliku.]] možda odgojno obrazovne institucije ne rade uvijek ono što bismo mi htjeli i bez obzira što nismo bili zadovoljni sa dosadašnjim ministrom obrazovanja. Ja ipak mislim da djeca ne bi trebala odustati odnosno da bi njihovi roditelji njima trebali biti potpora za sve ostale aktivnosti, bila to glazbena škola, bila škola stranog jezika. Naravno ja jesam mišljenja da bi se to trebalo vrednovati kada djeca kreću na neki viši stupanj obrazovanja iako to nažalost nije tako. Što se tiče Facebooka, društvenih mreža, ovaj dio koji sam ja iznijela u svojoj raspravi, moram reći da ispada kao da takvih ustvari povreda nema jer su vrlo male brojke ustvari koje to pokazuju. Međutim, kada je gospođa pravobraniteljica rekla ja smatram da ipak još uvijek ljudi nisu dovoljno osviješteni da postoji ured pravobraniteljice ali još uvijek nisu dovoljno osviješteni da vide u kojim sve područjima se ustvari krše dječja prava. Ja mislim, dječja prava na društvenim mrežama se svakodnevno krše od pedofilije, objave razno raznih fotografija koje se ne bi smjele objavljivati, snimaka i svega toga. Ja mislim da Ured pravobraniteljice za djecu apsolutno mora jače reagirati i svakodnevno reagirati po tom pitanju. Već smo i ovdje u ovoj sabornici spominjali onaj slučaj iz Vinkovaca gdje su bile djevojčice od 14-15 godina, njihove fotografije korištene. To je ostalo na tome, tu se malo spomenulo, ništa dalje. Ja mislim da se u tom segmentu definitivno svi trebamo više angažirati.
Dubravko Bilić, replika.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Pa evo kolegice Banić, sve ste zapravo lijepo detektirali i tu se čovjek zapravo ne može ne složiti sa onim što ste iznijeli. Ja bih se samo osvrnuo na dvije stvari, ovu jednu kratko na koju ste se vi zapravo ponajviše usmjerili, a to je pitanje toksikacije zapravo naših mladih generacija medijima i suvremenim pomagalima u prilasku medijima i medijskim sadržajima koji postaje sve veći. I meni je drago da evo i Ured pravobraniteljice je sve aktivniji na tom području, ali i mnoge druge institucije koje su prepoznale ovaj veliki problem i kojemu se sve više posvećuju. Naravno da tu postoje problemi i postupanja i otkrivanja počinitelja, ali evo nadam se da će se to popraviti u budućnosti. Ono što bih htio zapravo naglasiti, a i vi ste to dobro na početku vidjeli, a to je pitanje siromaštva. Pitanje siromaštva kao trenutačno najveće ugroze ne samo dječjim pravima nego i općenito ljudskim pravima jer evo svjedoci smo da je ne samo u Hrvatskoj teško nego i u cijeloj Europi je teško. Europska komisija izdala je jedno priopćenje vezano na siromaštvo kao potencijalnu najveću ugrozu ostvarivanju dječjih prava ne samo u Hrvatskoj dakle nego i u cijeloj Europi i u puno bogatijim zemljama. Kad ste rekli da evo u vašoj školi na Gračanima tek su nedavno dobili televizor, mislim da je to ponajviše sramota gradonačelnika Bandića koji je negdje prekrižio krivo nulu jednu, a dodao na drugom mjestu i da je taj problem ostao neriješen. Lokalna zajednica može puno pomoći i moj grad sa skromnim proračunom će kupiti svim roditeljima ove godine udžbenike i tako im pomoći da na neki način lakše krenu u ovaj obrazovni ciklus jer obrazovanje je temelj ovoga društva i moramo sve učiniti da to tako i bude.
Odgovor na repliku, Martina Banić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Biliću ja se slažem s ovim s čim ste se vi nadovezali na moju raspravu. Svakako je pohvalno što će vaša općina nabaviti udžbenike za svu djecu. Mislim kad smo već kod tih škola isto tako slažem se da je obrazovanje ključno i najvažniji dio ustvari života svakog mladog čovjeka. Međutim evo, ja kad sam spomenula da u mojoj osnovnoj školi su djeca dobila prije mjesec dana televizijski prijemnik, nije samo riječ o televizijskom prijemniku. Vjerujem da ste svjesni da većina djece u gradu Zagrebu i u osnovne škole i u vrtiće nose i toalet papir, ručnike za brisanje ruku, apsolutno sve, apsolutno sve i čini mi se da to siromaštvo kojim smo nažalost svi zajedno okruženi najviše pogađa one koji su najosjetljiviji i najugroženiji u ovom društvu, a to su djeca.
U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kolega Nenad Pleše. Izvolite.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskog sabora, pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Ovo izvješće je vjerna slika o tome kako se poštuju prava djece, detektira probleme i predstavlja osnovu za izgradnju sustava koji će najbolje zaštititi prava djece. Potrebno je uraditi sve da se djeci omogući sretno i sigurno djetinjstvo koje im omogućiti da odrastu i postanu stup društva i budućnost ove zemlje, a ne da svoju budućnost traže negdje drugdje van Republike Hrvatske. Mišljenje Vlade o izvješću pravobraniteljice za djecu nije ni pozitivno ni negativno. Mišljenje se sastoji od niza opravdanja kojima se želi ukazati na suprotnosti koje je navela pravobraniteljica objektivni, da su navodi nepotpuni, neutemeljeni, neprimjereni itd. Vladino mišljenje o ovom izvješću koje je opširno i detaljno napisano na 251 stranicu mogu shvatiti tek kao skrivanje od svog nerada i neodgovornosti. Stoga se postavlja pitanje koliko se upozorenja, preporuke i prijedlozi pravobraniteljice uopće doživljavaju ozbiljno i koliko je snažna volja u društvu da se postojeći problemi riješe. Nerješavanje problema dovodi u pitanje institut pravobraniteljice i koncept zaštita dječjih prava. Odrasli trebaju pomoći djeci da steknu odgovornost. Ako im ne pomognemo tada smo mi neodgovorni i snosimo odgovornost za neodgovorno ponašanje prema drugima. Potpuno smo zaboravili obaveze i odgovornost i sada se čudimo što se djeca pozivaju na svoja prava, a negiraju obaveze i svaku odgovornost. Pravobraniteljica upućuje na povredu prava djece kao što su povreda osobnih prava, prava djeca kao članova društvene zajednice, obrazovna, zdravstvena prava, socijalno-ekonomska, kulturna prava, pravosudno-zaštitna prava. Upućuje na sigurnost nesreće i ugrožavajuće okruženje te diskriminacije. Na mladima svijet ostaje, jedna je od omiljenih uzrečica u našem narodu, no da bi mladi u budućnosti uistinu postali ljudi na koje se možemo osloniti potreban je značajan angažman svih nas, onih koji ih odgajaju, tako i njih samih. Od 701 prijave vezane uz osobna prava na povredu prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb podnosi se 371 prijava. Umjesto da obitelj bude mjesto gdje su djeca najsigurnija, postaju mjesta gdje je sve veći problem i teret življenja djeteta. Problem djece rastavljenih roditelja gdje jedan roditelj uskraćuje pravo drugom na viđenje s djetetom ili djecom. Roditelji koji sami zanemaruju svoju djecu kasne na druženja, izbjegavaju vikende, ne drže se satnica, dodatno traumatiziraju djecu. Zaprimljeni podaci ukazuju na učestalo i široko područje kršenja prava djece na zaštitu od svih oblika nasilja. Od 218 prijava nasilja nad djecom njih 85 odnosi se na nasilje u obitelji kojem je bilo izloženo ukupno 142 djece. Na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama odnosilo se 76 prijava kojima je obuhvaćeno 158 djece, a 9 prijava na nasilje u drugim ustanovama zbog kojeg je trpilo 13 djece. Preostalih prijava odnosi se na sve ostale oblike i mjesta izvršenja nasilja uključujući i Internet kojem je bilo izloženo ukupno 114 djece. Internet i televizija odvlače djeci pažnju od tradicionalnih aktivnosti na otvorenome. To je područje na kojem djeca provedu najviše vremena, a koje je u potpuno ili u velikoj mjeri skriveno i od roditelja i od nadležnih tijela i naravno da se tu krije velika opasnost. Također i prezaštitnički odnos roditelja doprinosi manjoj razini aktivnosti koje bi pobudile avanturistički duh. Bez poticaja da probaju nešto novo postoji opasnost da djeca uđu u dosadnu rutinu koja ih neće dalje poticati da budu uspješni u onome što rade ili da steknu nova iskustva. Emocionalno zlostavljanje pogađa djecu vrlo duboko. Ako je dugotrajnije može izazvati snažnije i jače posljedice od fizičkog zlostavljanja. Djeca su ta kojima je potrebna ljubav, ohrabrivanje i pohvala od roditelja kako bi se osjećala sretno i izrasla u sigurne samopouzdane osobe. Ako odrasli stalno prijete djetetu ili su ljuti, sarkastični i kritični kod djece se stvara osjećaj nevoljenosti, a ona počinju gledati na sebe kao da uopće nisu vrijedna i ne zaslužuju biti voljena. Sve to može imati ozbiljne posljedice na ličnost djeteta i može stvarati velike poteškoće u formiranju uspješnih veza u odrasloj dobi. Emocionalno zlostavljanje odnosi se na slučajeve kada roditelji trajno propuštaju iskazivanje ljubavi i pažnje svojoj djeci. Zanemarivanje može imati štetne posljedice za razvoj djeteta kao i zlostavljanje. Ono predstavlja i nezadovoljavanje djetetovih osnovnih potreba poput odgovarajuće hrane, odjeće, uvjete stanovanja, medicinske skrbi, školovanja, a roditelj ili skrbnik ima mogućnost za njihovo zadovoljavanje. Također zanemarivanje predstavlja i ostavljanje same kod kuće djece koja su premlada da se brinu o sebi ili ostavljene djece u automobilima na velikim temperaturama gdje smo često svjedoci baš u ova ljetna vremena. Prepuštanje djece neadekvatnom nadzoru, nepažnja prema emocionalnim potrebama djeteta, dijete nitko ne sluša i ne obazire se na njegove potrebe i na njegove želje. Obrazovna prava, nedostatak dječjih vrtića i odgovarajućih programa, nejednakost uvjeta u kojima djeca pohađaju predškolske programe problemi su predškolskog uzrasta. U osnovnom obrazovanju glavni problemi su nemogućnost premještaja djece iz jedne u drugu osnovnu školu, neorganiziranje produženog boravka u školi i nepostojanje prijevoza ili neprilagođena organizacija školskog prijevoza potrebama učenika. U srednjoškolskom obrazovanju glavni problemi su način donošenja, sadržaj i primjene odluka o elementima i kriterijima za izbor kandidata za upis u srednje škole, te organiziranje i financiranje prijevoza srednjoškolaca. U prehrani djece šokira činjenica da ima sve više djece koja dolaze u školu gladna, zbog toga kradu hranu drugim učenicima. Osim što je sve više gladne djece, sve je više i onih roditelja koji pritisnuti siromaštvom više ne mogu plaćati račune za prehranu djece u školi. Djeca iz obitelji slabijeg socijalnog stanja imaju pravo na besplatan ručak, no od centra škole traže pravo na dodatni objed jer su svjesni da je gladnoj djeci to jedini obrok koji pojedu u toku dana. Situacija je stvarno zabrinjavajuća. Problematika vezana za ostvarivanje dječjih, socijalnih i ekonomskih prava zastupljena je u ukupno 145 slučajeva, a povećanje za 7% u odnosu na 2012. godinu. Utjecaj teške ekonomske situacije i gospodarske krize razvidan je i u dijelu izvješća o pravu djece na uzdržavanje, te na socijalne i gospodarske krize, te na zaštitu od nasilja i zanemarivanja. Naime, nedostatak materijalnih sredstava, te zaokupljenost roditelja egzistencijalnim pitanjima često utječu na ukupnu kvalitetu obiteljskih odnosa, a i na odgoj i ponašanje djece. Zbog neisplate plaća, otkaza, beskrajnog traženja posla za posljedicu ima sve veći broj obitelji koji preko noći postaju socijalni slučajevi. To traumatično djeluje na djecu koji8ma su uskraćena njihova prava i potrebe za zdravljem, obrazovanjem i kulturom. Zato očekujemo veću socijalnu osjetljivost države u osiguranju mjera i programa namijenjenih djeci i socijalno okruženih obitelji te učinkovitiju zaštitu dječjih imovinskih prava. Prijave prava na primjeren životni standard odnose se na postupke ovrhe, deložaciju, egzistencijalnu ugroženost djece povezanu s ugrožavajućim stambenim uvjetima u kojima obitelji žive, te na nemogućnost ostvarenja uzdržavanja. Kulturna prava i slobodno vrijeme djece. Ljubav prema sportu je izrazito korisna osobina koju kod djece treba njegovati bilo da je riječ samo o povremenom haklu s prijateljima ili bavljenje sportom unutar sportskog kluba. Uključivanje u organiziranu sportsku aktivnost koja je primjerena dobiti može izrazito povoljno utjecati na razvoj mlade osobe i usaditi joj neke vrijedne kvalitete kao što su odgovornost, upornost, sposobnost za timski rad i druge. Česta roditeljska greška je i prekomjerna briga za djetetov sportski uspjeh što može jako opterećivati dijete i uzrokovati nesagledive posljedice. U odabiru sporta bi trebalo voditi računa o tome kakve su psihičke i fizičke osobine djeteta. Glavni čimbenik pri ovoj odluci bi trebala biti djetetova želja, no u odabiru bi isto tako bilo važno uzeti u obzir tjelesne karakteristike djeteta. U konačnici, za dijete je najvažnije da se druži i zabavlja. Sport ne treba doživljavati previše spartanski i djeci treba pružati mogućnost izlaska i druženja. O pravosudnoj zaštiti prava djece. Pravo na zaštitu od spolnog iskorištavanja i zlouporabe zaštite djeteta, svjedoka i oštećenika u pravosudnom postupku ukazuje na nedovoljan broj stručnjaka, te izostanak koordinacije stručnjaka različitih sustava pravosuđa, policije, socijalne skrbi koji sudjeluju u organiziranju zaštite djece žrtava i svjedoka. Zabrinjava neprimjereno postupanje policijskih djelatnika, državnih odvjetnika i sudaca prilikom ispitivanja djece žrtava ili svjedoka, izloženost djeteta višestrukim ispitivanjima, dugotrajnog sudskog postupka te izostanak kvalitetne pomoći i podrške. Pravobraniteljica za djecu kao neovisna specijalizirana institucija za zaštitu, praćenje i promicanje prava interesa djece sukladno zakonu ovlaštena je upozoravati, predlagati i davati preporuke. Ovim preporukama se institucijama, tijelima i osobama ukazuje na potrebu postizanja veće razine zaštite dječjih prava i interesa stoga će klub Hrvatskih laburista - Stranke rada podržati ovo izvješće.
Marija Lugarić, replika.
Poštovani kolega Pleše slažem se s jednim dijelom onoga što ste rekli, no međutim želim upozoriti na nešto što se dosta ponavljalo kroz rasprave i danas i vi ste u svojoj raspravi rekli i na raspravi kroz odbore. Naime rekli ste, citiram, da je najviše kršenje dječjih prava u obrazovanju bilo u nemogućnosti premještanja iz škole u školu, organizacije prijevoza, organizacije produženog boravka, prijevoza, promjene učitelja i slično. Pozorno čitanje Izvješća pravobraniteljice za djecu govori da je tome bilo najviše prijava. Mi imamo jedan metodički da tako kažem problem što još uvijek, o tome smo i razgovarali na odborima sa pravobraniteljicom, mi ne vodimo razliku kad netko podnese prijavu radi li se o kršenju prava djeteta ili ne. Većina ovih stvari iz obrazovanja nisu kršenja prava djece. Učiteljica je mijenjala drugu na porodiljnom, vraća se ova originalna i sad se svi bune zašto se mijenja učiteljica ta. Dakle, to nije kršenje prava djece a imamo prijavu i uvodimo ovdje kao prijavu. Ista stvar je oko organizacije produženog boravka i slično. Da, naravno te prijave su ilustrativne, govore o tome što su očekivanja roditelja i djece od sustava ali tu se ne radi o kršenjima prava djece. Pa na neki način zapravo samo korekcija da ovo što ste rekli su prijave koje ponavljam mogu biti ilustrativne i donositi zaključke no međutim ne radi se u svakom od tih slučajeva o kršenju dječjih prava. I uglavnom to nisu kršenja dječjih prava nego su posljedice organizacijskih okolnosti ovakvih ili onakvih. Mi smo u razgovoru sa pravobraniteljicom i na matičnom odboru razgovarali da na neki način kroz vrijeme se razvije sustav praćenja zapravo što se dogodi kad se dogodi ta prijava. Je li ona naprosto proslijeđena nadležnom tijelu na nekakvo normalno postupanje ili se ona tretira kao povreda prava djece koja onda ima svoju posljedicu. Zahvaljujem.
Nenad Pleše, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Pa dobro možemo se složiti u tome, ali tendencija i moje rasprave je to da se znači svoj djeci omogući da imaju iste uvjete i boravka u školi i dolaska u školu jer nije svejedno kad dijete neko putuje ili dijete kad mora veći dio svoga dana potrošiti nešto na nastavu u školi, nešto na produženi boravak u toj školi. Sa svojom raspravom pa i sa vašom replikom se mogu složiti, ali znači cilj je poticanja da se ta prava svima isto tako omoguće i da se poštuju. Sad, da li su to kršenja prava ili ne, možda zavisi kako tko gleda sa svoje strane. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HSU-a kolegica Ljiljana Cvjetović. Izvolite kolegice.
Poštovana potpredsjednice Sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. U Izvještaju pravobraniteljice za djecu za 2013. godinu utvrđuje se ne baš optimistični i doista težak položaj naše djece. Prednjače povrede koje proistječu iz obiteljskog odnosa i nepovoljnih situacija obiteljskog života, a iza njih kao i prethodnih godina slijede povrede dječjih prava vezano uz nasilje obiteljsko, vršnjačko i ono odgojno u obrazovnim ustanovama. O ovim povredama dječjih prava upozorava se već godinama i neprekidno traži veći angažman institucija o poduzimanju učinkovitijih mjera i aktivnosti. Stoga zabrinjava činjenica da nema velikih pomaka na bolje. Postavlja se pitanje koliko su upozorenja Ureda pravobraniteljice, preporuke i prijedlozi uopće doživljavaju ozbiljno i koliko je snažna volja u društvu da se postojeći problemi riješe i koliko će na rješavanje utjecati ova saborska rasprava. Dječja prava kao i njihov cjelovit razvoj dodatno su ugrožena siromaštvom stanovništva. U zaštiti prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb uočen je nedostatak savjetovališta koja bi pružala savjetodavne usluge i podršku roditeljima i djeci u vezi s pitanjima roditeljske skrbi i odnosa u obitelji. Ova uloga bila je namijenjena obiteljskim centrima ali konačnim prijedlogom Obiteljskog zakona o kojem smo prethodno raspravljali obiteljski centri su ukinuti. U obrazovanju djece produženi boravak u nekim osnovnim školama i nadalje je organiziran samo za učenike prvih razreda iako je potreba za boravkom sve izraženija. Prijevoz do škole loše je organiziran iako je zakonska obveza osnivača financirati i organizirati prijevoz učenika osnovnih škola. Zabrinjava najavljeno zatvaranje škola u mjestima i na otocima u kojima školu pohađa mali broj učenika kao i ukidanje tzv. malih područnih škola pa obvezno osnovno obrazovanje postaje djeci još udaljenije i nedostupnije. U srednjim školama pritužbe pravobraniteljice odnose se na nedostatak kadrova te nezakonitost, neprofesionalnost i nekompetentnost u postupanju odgojno-obrazovnih radnika i drugih djelatnika prema djeci, nedostatak psihologa i stručnjaka edukacijsko-rehabilitacijskih profila. Rasprave oko zdravstvenog odgoja se nastavljaju uz protivljenja pojedinih udruga, nekih roditelja, crkvenih vlasti i nekih odgojno-obrazovnih radnika u pojedinim dijelovima tog programa. Ja imam jedan primjer iz Grada Rijeke iz dolazim gdje taj, ne postoji taj spor između škole i roditelja. Pa sad ću vam reći kako su oni organizirani, zdravstveni odgoj odvija se ukupno 12 nastavnih sati tijekom školske godine i provode ga školski liječnik, psiholog i pedagog na satu razredne zajednice. Rodna ravnopravnost i spolno odgovorno ponašanje djece odvijalo se na način da su djeca napisala pitanja koja ih i zanimaju, a ravnateljica škole je to predavanje održavala sa ginekologicom. U zaštiti zdravlja i nadalje postoji otpor roditelja prema cijepljenu djece, uočen je nedostatak pedijatara, dječjih psihijatara, ortodonata, nedostaju logopedi, zdravstveno osoblje nije educirano za rad sa djecom s teškoćama u razvoju kao ni za rad sa djecom žrtvama nasilja. Roditelji se suočavaju sa nemogućnosti liječenja teško oboljele djece u inozemstvo, neadekvatni su uvjeti liječenja djece oboljele od teških malignih bolesti, a o svemu tome čitamo redovito u medijima. U ostvarivanju socijalnih prava najteže su pogođena djeca nezaposlenih roditelja ili roditelja sa vrlo niskim primanjima, djeca višečlanih obitelji i jednoroditeljskih obitelji i djeca s teškoćama u razvoju, djeca obitelji pogođeni ovrhama i deložacijom. Uočene su i nepravilnosti i povrede prava maloljetnika iz radnih odnosa, te nezakoniti rad maloljetnika. Kod djece žrtava nasilja i dalje je prisutna dugotrajnost sudskih postupaka, višestruko ispitivanje seksualno zlostavljanog djeteta, neadekvatni prostori kod policijskog ispitivanja koje traje nekoliko sati i senzacionalističko izvještavanje medija. I dalje se ne čini mnogo u problematici nestale djece, stradanje djece u prometu, u opasnostima na igralištima i igraonicama. Djecu se itekako koristi za reklame, za promidžbe pa i političke, stavlja ih se na letke udruga i manipulira s njima. U pravosudnoj zaštiti kada su djeca žrtve, svjedoci ili sudionici postupka djeci se i dalje ne pruža potrebna podrška niti ih se upoznaje s njihovim pravima. Pravobraniteljica navodi primjer, dijete je bilo žrtva seksualnog zlostavljanja u dobi od 3 godine, a do pravomoćnosti presude postupak je trajao 7 godini, a u djetetovoj 14 godini ponovno je pokrenut. Zabrinjava neprimjereno postupanje policijskih djelatnika, državnih odvjetnika i sudaca prilikom ispitivanja djece žrtava ili svjedoka, izloženost djeteta višestrukim ispitivanjima, dugotrajnost sudskog postupka te izostanak kvalitete podrške. I dalje je nedovoljan broj stručnjaka koji rade u zaštiti djece na svim područjima, nije im osigurano kontinuirano stručno usavršavanje, niti sustavna podrška, te donošenje odluka traje predugo, institucije nemaju brz i učinkovit odgovor. Nedovoljna su ulaganja u sadržaj i aktivnosti slobodnog vremena djece i mladih što pokazuje nerazumijevanje važnosti ovih prava u životu djeteta posebice u manjim mjestima, područjima od posebne državne skrbi i otocima. Ponavlja se pitanje kako je ovo moguće i tko je za kazao u primjeni konvencije o pravima djece, zakonskih propisa, protokola, strategija. Svakodnevno saznajemo iz medija o kršenju dječjih prava. Prvo, nepovjerenje roditelja u cjepivo i odbijanje cijepljenja djece kao i otpor zdravstvenom odgoju u školama, ukazuju na nedovoljnu educiranost roditelja, nema sustavne edukacije od stranih institucija države, pa su roditelji podobni za manipulaciju od strane raznih udruga. Zatim, medijsko praćenje razvoda i osobnih kontakata sa djecom poznatih osoba krše se prava djeteta, stigmatizira se i pretvara u žrtvu i nanosi mu dalekosežne posljedice što bi trebalo zabraniti. S obzirom na rastuće siromaštvo nedopustivo je da su djeca u školama gladna. Zatim u ovrhama jedine nekretnine, krše se temeljna prava djece propisana konvencijom. Sljedeće je, nedopustivi su uvjeti u kojima se liječe djeca oboljela od malignih bolesti, liječenje teško oboljele djece rješava se donacijama i prilozima građana umjesto sustavnim rješenjem države. Položaj djece u sudskim postupcima treba hitno zaštiti a djecu izloženu nasilju ne smije se dodatno zlostavljati dugotrajnim postupcima. I zadnje, prijevoz u školu mora biti riješen. Nevjerojatno je da djeca u današnje vrijeme pješače kilometrima u školu ili do prvog stajališta autobusa u čemu pravobraniteljica navodi konkretne primjere. U zaštiti prava djece nedostaje redovito obavještavanje roditelja, edukacija roditelja, savjetovalište za roditelje na državnoj i regionalnoj razini nakon ukidanja obiteljskih centara, zatim stalne edukacije stručnjaka koji rade s djecom, broj institucija koje pružaju stručnu pomoć djeci i stalna prisutnost pravobraniteljice u medijima. Radi poboljšanja dječjih prava i osiguravanja dobrobiti djece predlažemo, pravobraniteljica teško može štititi prava djece na razini preporuka, prijedloga, javnih skupova, bez drugih mehanizama stoga je hitno potrebno izmijeniti Zakon o pravobraniteljici za djecu i dati Uredu pravobraniteljice adekvatne mehanizme zaštite djece. Zatim, Nacionalni plan aktivnosti za prava i interese djece od 2006. do 2012. godine kao Nacionalni strateški plan za djecu je prestao važiti i treba žurno donijeti novi Nacionalni strateški dokumenat za djecu s jasno utvrđenim ciljevima, mjerama, aktivnostima i rokovima provedbe po područjima od značaja za prava i dobrobit djece. Vijeće za djecu Vlade RH treba podnijeti izvješće Hrvatskom saboru o primjeni Konvencije o pravima djeteta i drugih međunarodnih akata koji se odnose na zaštitu i promicanje prava djeteta kao i da izvijesti iz kojih razloga sukladno izvješću pravobraniteljice za djecu se uzastopno i dalje kao i prethodnih godina povećavaju povrede dječjih prava u RH. I obavezno je sudjelovanje pravobraniteljice za djecu u radnim skupinama za izradu zakona radi zaštite prava, interesa i dobrobiti obitelji i djeteta. Sada nije sudjelovalo u skupini za izradu Obiteljskog zakona što je nedopustivo. Zahvaljujem.
Tatjana Šimac-Bonačić, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolegice Ljiljana, slažem se s vama da je roditeljima potrebna edukacija što se tiče samog odgoja prema svojoj djeci, međutim ne mogu se složiti s vama kad ste rekli da su obiteljski centri ukinuti. Obiteljski centri po Zakonu o socijalnoj skrbi nisu ukinuti nego su samo transformirani, oni su postali ustrojbene jedinice Centra za socijalnu skrb i na taj način će se zapravo u tim centrima, odnosno u toj ustrojbenoj jedinici provoditi preventivni programi, provodit će se edukacija pa isto tako i to savjetovalište, nazovimo ga savjetovalište za roditelje. Hvala lijepo.
Nisam vidjela, želite odgovoriti? U ime Kluba zastupnika SDP-a, kolega Dubravko Bilić.
Uvažena potpredsjednice Sabora, pravobraniteljice sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo, na početku samo da kažem da kao klub SDP-a podržavamo naravno ovo izvješće i da podržavamo i svesrdno i rad pravobraniteljice jer sve ono što ured pravobraniteljice u ovih 10 godina je učinio je zaista jako puno i pred njim je još uvijek veliki i važan posao i svi skupa moramo dati punu podršku da se ti projekti, programi zaštite djece i realiziraju. Danas sam imao čast sudjelovati na Dječjem forumu održanom ovdje u sabornici i moram reći da sam već na samom početku nakon prve rasprave dječjih zastupnika, da tako kažem, odlučio potpuno promijeniti i zanemariti ovo svoje izlaganje i prilagoditi ga zapravo temi o kojoj govorimo iz jedne dječje perspektive, da tako kažem. S obzirom da su nam djeca danas pokazala što znači iskreno, predano zalaganje za dječja prava, od upozoravanja na to da u svome gradu nemaju, ne samo kanalizaciju, nego ni vodovod, da žele upozoriti i na mnoga druga pitanja pa evo i na pitanja težine školskih torbi i na pitanje školskih udžbenika. Ono što je važno za početak istaknuti je, evo 10 godina je zapravo prošlo od osnivanja i početka rada pravobraniteljstva za djecu i to je zaista, 10,5 godina i to je zaista vrijeme u kojem je puno učinjeno. Možda je zaista jedno od najvećih postignuća i osnivanje tih područnih ureda u Splitu, Osijeku i Rijeci i možda bi evo u budućnosti trebalo raditi na promoviranju tih ljudi koji rade u tim uredima, u nekakve male regionalne, ne povjerenike, ali regionalne zastupnike povjerenice koji bi se onda i medijski mogli promovirati, biti prepoznati kao čuvari dječjih prava u svojim regijama i zaista bi, ono što je pravobraniteljica rekla nama zastupnicima bilo jako interesantno vidjeti koje su to skupine problema koje su zanimljive djeci u pojedinim regijama jer ja sam siguran da djecu iz, uvjetno rečeno, siromašnijih krajeva ne muči zlostavljanje na internetu ili na mobitelu jer oni tih mobitela, pametnih telefona niti nemaju, nego ih muče neki drugi problemi o kojima isto tako treba govoriti. Često se zapravo, kada govorimo o poslu pravobraniteljice i krivo shvaća njen posao pa ljudi onda obično misle da pravobraniteljica ima moć da mijenja rješenja Centra za socijalnu skrb, da recimo skine sa google-a ili sa nekog drugog servisa zloćudne ili zločeste informacije ili da na neki drugi način brzo može riješiti problem jer kad govorimo o dječjim pravima mi zaista moramo govoriti o brzom rješavanju. Danas su nam djeca iz Varaždina iznijela primjer svoje inicijative o smanjenju težine školskih torbi i oni su nam evo fino obrazložili što znači vrijeme za djecu. Djeca koja su započela u Dječjem forumu tu inicijativu smanjenja težine školskih torbi danas su već studenti na fakultetima i kad govorimo o štićenju dječjih prava često ne smijemo biti zarobljenici Zakona o upravnom postupku i rokovima jer ako se desi nasilje u obitelji petkom navečer, ono bi se trebalo i riješiti u petak navečer ili u subotu, a ne čekati 30 pa 60 pa ne znam ni ja koliko dana jer posljedice zaista ostaju trajne. Ono što zapravo pravobraniteljica i Ured pravobraniteljice je u ovih 10 godina radio, a to je promicao prava djeteta i upozoravao na sva kršenja i naravno u suradnji sa tijelima javne vlasti sudjelovao u kreiranju ispravnih, boljih, prihvatljivijih rješenja za našu djecu. Ja ću se samo ukratko kao što su i djeca danas zapravo nas zastupnike upozorila, osvrnuti na neka pitanja koja su kolege prije mene već dotaknule ali mislim da je pravobraniteljica lijepo istaknula sva važna pitanja koja se dotiču prava djece. Mislim da je u ovom trenutku najvažnije govoriti o recesiji i siromaštvu koje pogađa mnoge roditelje, koje automatski pogađa i mnogu djecu i meni se čini u ovom trenutku kao najveća ugroza dječjih prava koja se može kretati od onoga prava na obrazovanje pa do prava na liječenje i o tome zaista treba govoriti. I tu se možemo uključiti svi od vrha središnje vlasti pa do jedinice lokalne samouprave koje mogu reagirati brzo, puno brže i na adekvatan način pomoći u rješavanju određenih problema koji su povezani sa siromaštvom. Djeca su nas danas upozorila da već veliki broj djece kuca na prag siromaštva odnosno nalaze se tu negdje i evo kolegica Banić je rekla koliko zapravo djece živi u siromaštvu što su zastrašujuće brojke. Zastrašujuće brojke kada mi danas u ovom suvremenom svijetu pametnih telefona i ulaganja u skupe tehnologije još uvijek zaostajemo za onim temeljnim pravima ali i temeljenim obavezama koje smo kao društvo moramo izvršavati jer to je socijalno izjednačavanje svih naših stanovnika pogotovo djece. Mi ne smijemo zaboraviti da danas u ovom bogatom i prebogatom svijetu mi još uvijek nismo iskorijenili siromaštvo ni u Africi pa ni u Europi. Evo govori se o djeci koja u Europi gladuju što je zaista sramota za našu civilizaciju, a ne samo sramota za naša društva. Spomenuli smo i pitanje školskih knjiga, pitanje dostupnosti nastavnih sredstava općenito u školi i sve su to problemi koji u mnogome utječu na kvalitetu obrazovanja i dostupnost informacija djeci koja će ih kasnije pretvoriti u kreativne mlade i zrele ljude koji će mijenjati zaista svijet na bolje. Još jedno pitanje zapravo evo počela je utakmica na svjetskom prvenstvu i sve češće se postavlja pitanje djece sportaša, odnosno zaštite mladih sportašica i sportaša koje vrebaju kojekakvi menadžeri gladni lake zarade, sklapaju protuzakonite ugovore sa maloljetnom djecom i onda ih kasnije izrabljuju cijeli život. Imali smo takvih primjera i u Hrvatskoj, a naravno da ih u Europi puno i to su stvari o kojima treba pričati i koje treba rješavati. Ono što je jako bitno za male sredine iz koje ja dolazim, a to je pitanje pedijatrijske zaštite. Pedijatara je jako malo, nemaju ih svi gradova, a i oni koji ih imaju moraju zbog prevelikog broja djece sa 8, 9, 10 ili 12 godina ispisivati djecu iz svojih ambulanti i prenositi ih u ambulante obiteljske medicine što je zaista veliki problem i bez obzira s koje strane sabornice sjedili moramo ga priznati i moramo ga jednoga dana i riješiti. I ono što je najaktualnije i najčešće se govori, a to je pitanje medija i pitanje prije svega kada govorimo o medijima to je Internet, prestali smo na taj način govoriti o televiziji nego je djeci sve dostupniji Internet, društvene mreže, profili na društvenim mrežama i mnoštvo, mnoštvo opasnosti koje vrebaju u tome svijetu. Puno se o tome govori pa neću se sada ponavljati i baviti se ovim problemom, međutim to nije problem lokalne prirode. Dakle Google nije hrvatska tvrtka, Facebook nije hrvatska tvrtka i pravobraniteljica ali i druge službe nailaze na velike zapreke kada moraju rješavati ovakve probleme koje su povezane sa međunarodnim zakonima sa sporošću i sa teškoćama u komunikaciji s tim centrima u Irskoj, Americi ili drugdje, a problemi ne samo da se ne mogu brzo riješiti nego se dupliciraju, tripliciraju astronomskom brzinom i štete koje nastaju su zaista velike. I ono o čemu smo danas isto tako govorili, a to je pitanje vršnjačkog nasilja koje moramo priznati i koje u školama, prije svega u školama ali i izvan škole naravno da postoje i na tome trebamo raditi i kroz obrazovni sustav i učitelji, profesori sigurno puno govore o tome. Međutim, svi skupa moramo jednom priznati da nije odgovornost na odgoju djece samo na školi što mi svi vrlo rado volimo reći nego je tu prije svega i na prvom mjestu obitelj i u obitelji se moraju postaviti određeni standardi koji se, civilizacijskih standardi kojih se treba držati. I na kraju bih pohvalio, evo zaista rad Ureda pravobraniteljice. I ovo mi se posebno sviđa ova mlada mreža savjetnika koja na pravi način potiče i uključuje djecu koja na svojoj koži da tako kažem sa svojim vršnjacima osjećaju probleme i onda ih kroz ovu mrežu mladih savjetnika koja evo ulazi u reizbor, dakle trogodišnji mandat je prošao, ulazi sada nova generacija koja će stvoriti jednu mrežu osviještenih aktivnih mladih ljudi na što evo ured treba biti posebno ponosan i dalje poticati rad ovoga i razvijanje ovoga projekta. I ono što moramo zapravo istaknuti je potkapacitiranost ureda iako po sistematizaciji bi trebao imati puno više djelatnika nego ih ima sada. Oni u ovom trenutku rade vrhunski posao i ova statistika koju smo iznijeli naravno da je s jedne strane, pokazuje koliko se radi ali s druge strane zapravo i nije potpuna. Jer kao i sve druge agencije, kao i Agencija za zaštitu osobnih podataka u kojoj sam bio puno toga se ne evidentira, puno toga se odradi, vrijedni ljudi se javljaju na telefon. Ponekad izgube, mislim izgube pod navodnicima, utroše pola svoga radnog vremena na razgovore, na razgovaranje i sa roditeljima i sa djecom i institucijama. Ali se nigdje ne stavi ona kvačica da je to odrađeno i to je posao koji tim ljudima treba priznati, treba ih pohvaliti zbog toga jer zapravo ulažu u ovim teškim vremenima ali i ovim vremenima kada su podkapacitirani zaista nije metafora kako da kažem, ali nadljudske, ponekad nadljudske napore da zadovolje zahtjevima svojih evo korisnika odnosno onih koji ih nazivaju. Evo ja se nadam da ćemo svi skupa prepoznati važnost ureda i na taj način da im se i poveća, odnosno omogući bolji proračun, bolje funkcioniranje sve naravno na dobrobit i zaštitu djece. I još jednom evo čestitam pravobraniteljici i njenom uredu, svim djelatnicima. I evo imaju punu podršku ja sam siguran svih nas ovdje u Saboru u daljnjem radu. I ono što oni rade zapravo nije vezano ni za jedno ime i prezime, ni za lijevo ni za desno nego su to civilizacijske vrednote kojih svi moramo biti svjesni i u tome ih moramo maksimalno poticati da svoj posao rade najbolje što mogu u ovim uvjetima. A ja sam siguran da bi oni bili sigurno najsretniji kada bi toga posla bilo čim manje. Hvala.
Marijan Škvarić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice Sabora. Uvaženi kolega u svom izvješću ste ipak naglasili jednu bitnu stvar a to je da osnovna prava i zaštita djece se najviše manifestiraju i može ih se definirati i na lokalnoj razini. Pa naravno i vi, kao gradonačelnik i zajedno kao kolege znamo da u biti od njihovog rođenja kada moramo njima omogućiti i prije svega njihove obitelji da su u prostoru gdje imaju vodu, gdje imaju kanalizaciju, cestu, rasvjetu. Pa do toga da zaista i u tom prostoru im se mora omogućiti i zdravstvena skrb, mora im se omogućiti bavljenje sportom, bavljenje kulturnim djelatnostima. Naravno ono što smo i rekli i posebno ste dali naglasak omogućiti i obrazovanje. Pa kada govorimo o obrazovanju onda ste tu rekli da i to obrazovanje i ta pomoć i zaštita djece ovisi o tome da li je nekakva lokalna uprava bogata ili siromašna. Ali ja bih ipak rekao da baš nije u tome tako. Imamo mnogih primjera da bogati gradovi imaju puno lošije uvjete nego u manjim gradovima ili općinama i to je prije svega stvar percepcije, stvar pristupa, stvar želje što nam je to argumentacija od čega trebamo staviti naglasak. Tamo gdje se govori naglasku da nam je razvoj najbolji preko mladih ljudi ako se njima pomogne u razvoju i to prije svega i obrazovanih ljudi da onda za njih se moraju naći sredstva. I zaista ste u prijašnjoj raspravi isto rekli, ukazali da imamo u gradu koji ima 7 milijardi i više sredstava pa u školam nemamo i televizor, to je njih velika civilizacijska tekovima. A u nekim manjim gradovima ima svaka učionica televizor, svaki nastavnik ima mogućnost pristupa na Internet i ima laptop, imaju tablete, imaju sve ono što treba. I tu je onda zaista moguće sve one stvari koje trebaju se uključiti u ono što je najbitnije a to je zaštita i prava djece i naglasak na to da naša budućnost ovisi i o djeci i koja su prije svega obrazovana. Hvala lijepa.
Dubravko Bilić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Pa evo kolega Škvarić vi najbolje možete zapravo govoriti i o ovim pitanjima jer i vi ste jedan od gradonačelnika koji je evo i u svom mandatu i u ranijim periodima puno uložio u obrazovanje. Obrazovanje je temelj svake zajednice pogotovo malih sredina koja moraju pronaći snage unatoč svemu da uz, da im obrazovanje bude temelj razvoja. Jer bez obrazovanja nema, jednostavno nema koraka naprijed. I ponekad mi se čini zapravo da male sredine koliko god ih mi ovako u velegradskim naočalama znali percipirati kao zaostale ili kao nekakve periferne, rubne, ruralne zapravo puno ulažu u zaštitu, u ostvarivanje ovoga prava djece na obrazovanje. Što je evo dokaz i gore naša Varaždinska županija kojoj već godinama gotovo sve škole 95% škola radi u jednosmjenskoj nastavi, informatika kao evo jedan medijski, oblik medijskoga odgoja je u nastavi od prvoga razreda. I na mnoge druge načine se nastoji i omogućiti djeci da se realiziraju kao mladi, kreativni, talentirani ljudi. Dakle nije sve samo u novcu, nego je ponajprije u pristupu, u onim točkicama koje su poredane po redoslijedu koja je prva, a koja je zadnja. Ponekad je prva nogomet, a ponekad bogme može biti prvo i dobrobit djece.
Martina Banić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Biliću, ja se slažem sa vašom raspravom. Posebno ste dobro razložili ovaj dio koji se odnosi na siromaštvo pa i utjecaj koji to ima kasnije na djecu, međutim naravno kao što inače radite u svojim raspravama znam da spominjete medije i to nasilje i sve ostalo čime su djeca izložena putem medija i ja se slažem s vama da i to sve što se događa putem društvenih mreža da treba dosta dugo vremena da bi se takav problem riješio. Međutim, ono što se svakako može napraviti i što se treba to je edukacija i obrazovanje nastavnika i učitelja u školama. Jer šta se događa? Nama se događa da jedna razrednica od 1. do 4. razreda otvori grupu na npr. Facebooku 2.b i da na taj način komunicira sa djecom. Znači ona sama potiče to da djeca koja imaju puno manje od 13 godina otvaraju svoje profile i na taj način komuniciraju. To znam iz pouzdanih izvora jer mi je to baš prije par dana rekla jedna majka i ona je na samo pozvala razrednicu i rekla je pa to nije moguće, pa vi djecu potičete da rade ono što ne bi smjela raditi. Dakle mi kad govorimo o medijskom odgoju, a vi ste ga i sad isto tako spomenuli, mi nemamo educiran kadar koji bi uopće provodio taj medijski odgoj. To je jako veliki problem.
Dubravko Bilić, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Pa evo tu ste doista u pravu, zapravo ne možete biti više u pravu nego jeste. Problem koji se postavlja pred učitelje, imamo dakle dvije kategorije, imamo učitelje koji se nisu uhvatili u koštac s vremenom da tako kažem pa ih onda djeca instruiraju, pomažu, djeca koja naravno, djeca pojedinih roditelja koja već sa 6-7 godina znaju apsolutno sve o Facebooku, kako se registrirati, koliko godina trebaš napisati da imaš pa do onih učiteljica mlađih ili učitelja, da ne budem diskriminatoran, koje iz nekakve vlastite zaslijepljenosti da tako kažem suvremenim medijima uvlače puno, puno prerano i djecu u taj svijet, ne razmišljajući o posljedicama. Istina je, postoje učitelji koji formiraju grupe razredne i onda komuniciraju tako s djecom jer im je lakše poslati poruku ovo ti je zadaću, pa ovako što je zapravo zastrašujuće i slažem se sa vama da edukacija i u tom polju mora biti puno jača, puno snažnija i mora se doprijeti ne samo do djece naravno nego i do učitelja koji na neki način moraju voditi djecu i u ovome segmentu, bez obzira koliko im je to ponekad teško, koliko im je to ponekad strano. Međutim ona opća ljudska načela su zapravo općeljudska načela i ona moraju uvijek vrijediti, kako u međusobnoj komunikaciji i u ophođenju uživo, u živom svijetu, pravom, tako isto i u virtualnom, online svijetu. Međutim često evo nažalost toga nismo svjesni. Možda smo ponajviše mi sami krivci jer ne tražimo i ne želimo se obrazovati dodatno.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Kolega Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicom, cijenjene kolegice i kolege. Pa ovo izvješće pravobraniteljice za djecu prilično dosta toga nam govori o stanju kad je u pitanju zaštita prava djece, o radu pravobraniteljice same, ali najviše govori, više i o radu pravobraniteljice govori o stanju u društvu. Govori o političkim elitama, govori i o nama samima. Pa evo i pravobraniteljica se nije ustručavala ne čak diskretno nego indiskretno, ali vrlo pristojno iskritizirati i nas i neka ste i s pravom ste to napravili i trebate. U pravilu se ovdje držimo manje-više tema tko je za što kompetentan, iako ima onih koji su kompetentni za sve pod navodnicima, ali ima tema koje ne bismo smjeli zaobići nikako. I zato mislim, iako se držim u pravilu ekonomskih tema, kad su djeca u pitanju ne smijemo zaobići ovu temu, bez obzira u koje vrijeme i pod kojim uvjetima se govorilo o njoj. A zašto ne smijemo? Zato što mnogi još nisu nikada uspjeli definirati jasno definiciju bogatstva, ali ako postoji bogatstvo društva i ljudsko bogatstvo onda su to djeca. Najveće bogatstvo koje može postojati. I ako je to najveće bogatstvo ugroženo na bilo koji način i nije zaštićeno, onda trebamo poduzeti sve da se takve stvari otklanjaju. A svjedoci smo iz ovoga izvješća i svih dosadašnjih izvješća, čini mi se da napredujemo u izvješćima ali ne napredujemo u otklanjanju i institucionalnom rješenju problema kako zaštititi djecu, tu ne napredujemo, a djeca su ugrožena sa više strana, čak su i institucionalno ugrožena. Ali evo prilika da i o tome malo progovorimo. Prošla je nedavno državna matura. Zamislite koliki je to stres i onda mjesec dana čekati rezultate državne mature i da nikoga to ili barem institucionalno nikoga to ne briga. Ali to je problem koji moramo riješiti, ne možemo sa takvim teretom djeca dočekati ljetne praznike i pripremati se na upise za fakultet. Svi znamo koliko su im programi preteški. Zamislite čeka ih 6 ispita na fakultetu u godinu dana, a 14 ili 16 predmeta u srednjoj školi. Nelogično! Toliko knjiga literature ne mogu nositi torbake, a ne čitaju lektiru uopće. To su problemi. Djeca nisu zaštićena ako se na pravi način ne obrazuju i ne školuju, a ima poteškoća i siguran sam da više se čitalo Antuna Branka Šimića ili Krleže prije 30 godina, nego danas. Danas zapravo lektira postoji neka virtualna, internetska lektira ali se ne čita i nema komunikacije neposredne. ne može ni jedan Internet, ni jedna društvena mreža zamijeniti komunikaciju osoblju, ne može. Na žalost evo i profesionalni djelatnici ponekad više vole društvenu komunikaciju putem društvenih mreža nego osobnu komunikaciju. Djeca su ugrožena na igralištima, neispravne su opreme. Ugrožena su u samim školama, padaju stropovi. Još nisam vidio da je netko odgovarao za tako nešto bez obzira u kojem se razdoblju događalo. Očigledno je da ima predivnih u sustavu obrazovanja ljudi i da počiva na većini i vrhunskih profesionalaca i krasnih ljudi koji kad djeca odu iz domova oni ih odgajaju. Ali ima i onih koji ne smiju raditi s djecom. Hajmo ih detektirati, hajmo učiniti nešto zakonski i tako ih eliminirati da nemaju doticaja takvih sa djecom. Ugrožavaju ih stariji, na žalost. Zamislite oni koji napastvuju djecu. Pa ne mogu zamisliti da netko može silovati dijete, ali to rade. A što čekamo sa kaznama od 40 godina za takve ili doživotne robije ili maksimalne kazne. Što čekamo? Čekamo da dignemo svi glas, ali i očekujem i od pravobraniteljice za djecu da one punktove glavne digne malo još više glas, iako tek ste došli pa imate vremena i u buduće. Ali mi prelazimo preko toga. Pa zašto registar pedofila se ne uvede u Hrvatskoj, ako postoji registar poreznih dužnika, registar branitelja, a ovo se ne smije objaviti. Ne smijemo znati tko nam prijeti našoj djeci. Stravično da netko siluje djevojčicu ili dječaka i mi ne smijemo znati tko je taj, čak ga pod inicijalima objavljuju ili nikako se ne može, a opasan je. To je elementarna nepogoda, to je atomska bomba takvi ljudi, uništavaju budućnost našu. Pa na žalost djeca se ugrožavaju međusobno i tuku se međusobno i maltretiraju se naročito preko ovih društvenih mreža. Svjedoci smo prošle godine bili da jedna djevojka nije mogla upisati se na fakultet zato što joj je bivši dečko uzeo pin izbrisao sa fakulteta. I onda kod takvog slučaja nije se čak uspjelo ni institucije nisu reagirale da isprave takvu jednu nepravdu. Ne nepravdu, nego jedan užasan čin. Što je najgore i roditelji ugrožavaju djecu svoju. Nekada svojom preambicioznošću, a nekada svojom nemarnošću zapuste djecu i to je više nego očito. Istina da i ovo siromaštvo što ste naznačili uveliko pridonijelo takvom odnosu, jer kud veće frustracije ako roditelj ne može svojoj djeci omogućiti one elementarne uvjete za život, a ima i takvih slučajeva. Ali onda ćemo se vratiti opet na institucionalne uvjete. Zar je moguće da danas dok se na razno razne nevladine udruge troše milijarde kuna imamo još uvijek djecu koja nemaju električnu struju, nemaju rasvjete. Moraju pod svijećom učiti, a ima ih. Nemaju kanalizaciju, nemaju vodu, a ima ih. Nedopustivo, nedopustivo za 21. stoljeće, nedopustivo za Hrvatsku. I ugrožavaju i sami sebe noćnim zabranjenim izlascima, ugrožavaju alkohol, ugrožavaju pušenje. Zaprepastio sam se neki dan pred jednom srednjom školom gdje dvije minute do 8 sati još na brzinu stoji 50-tak učenica i učenika i zadnje dimove povlači i baca na ulaz ispred vrata srednje škole i ulazi u zadnji tren u školu i da nitko ne reagira. Ima ih i opijajućih. Imao sam nedavno, imao sam nedavno, srećom ima škola fenomenalnih. Jedan cijeli razredi nisu nedavno sudjelovali prilikom proslave mature jer su se bojali onih drugih koji su išli na Bundek pijanstva i razbijanja, pa su išli u drugim aranžmanima jer lijepo je da se djeca provesele. Ali je opasno ako ugrožavaju živote sebi i drugima zbog toga. Sjetimo se samo i koliko je teško nastradalih. Ali ono što je u posljednje vrijeme postalo najveća opasnost, a ne znam zar može toliko biti nečim inspiriran da se zavjet šutnje unese među nas, a to je koliko je opasno zračenje mobitela za sve nas i za djecu posebno. Tu je plašt laži. Bolest, nova moderna bolest mladosti je karcinom testisa. O tomu se šuti. Ugroženi su životi zbog mobitela po džepovima. Nitko ne reagira. Zar toliko mogu platiti sve, zar toliko mogu sve udruge, sve medije, sve platiti da svi šute o tome. Ali molim vas nemojte vi više šutjeti o tome. Imat ćete barem potporu od ovih nas koji smo ovdje ostali u zadnje vrijeme. Evo hvala lijepa.
Dunja Špoljar, replika.
Hvala lijepa potpredsjednice. Dakle, uvaženi kolega rekli ste u jednom dijelu svoga izlaganja da gotovo da više ne postoji lektira u školama odnosno da se pretvorila u neku vrstu virtualne nastave ili virtualnog općenja sa književnim sadržajem. Ali ja vas moram demantirati tu i reći da je lektira još uvijek nezamjenjivi dio nastave književnosti, odnosno hrvatskog jezika i u osnovnim i u srednjim školama. I da se djeca moraju čim ranije saživjeti sa kulturom čitanja, odnosno sa osnovnom ljudskom potrebom za doživljavanjem novoga. Na svim učiteljima, pa tako i na meni, preuzimam dio te odgovornosti, je da tu ljubav i naviku stvorimo i da je održimo. To nije ni kratkotrajan ni lak posao. No, rezultati znaju biti zadivljujući. Znači, stvoriti mlado, vrijedno biće koje će konzultirati lijepu književnost i tako stvarati parametre za budući život, ne prisiljavati nego motivirati, ne izlagati nego voditi i ne kritizirati nego prilagođavati i navikavati. I tu je ono bitno, ne zaboravimo, djeca rade ono što vide. Ako dijete dođe u školu i 7 godina nije vidjelo roditelja ili ijednog ukućana da je imalo knjigu u ruci, ako dijete cijelu osnovnu školu ne vidi svog roditelja da je čitalo vjerujte mi škola ne može sama snositi odgovornost pa tako ni visoko motivirani učitelji koji su obrazovani i svjesni ovog zadataka. Hvala.
Goran Marić, odgovor na repliku.
Hvala lijepa kolegice. Pa slažem se, ja sam nešto slično i rekao kao i vi samo malo na drukčiji način. Lektira je čak poprimila i viši oblik, ali pitanje je načina provođenja i kontrole. I ja razumijem kad netko iz osobnog kuta koji predano radi da možda sa šireg aspekta ne može ni sagledati, ali u pravilu djeca ne pročitaju lektire koje su im zadane. Čitaju skraćene oblike sa interneta, posuđuju si međusobno i to tako svi kažu. Naravno da su roditelji najvažniji u odgoju djece i naravno da sve što djeca rade, rade samo ono što vide doma. Ali ne govorim iz svog iskustva niti iz nekog pojedinačnog nego generalno govoreći, prateći što djeca rade. Ja imam jedan nedostatak možda, ja dođem pred školu i promatram. Odem u školu pa promatram pa pitam djecu, razgovaram, mene to interesira. Moje dijete ne zna da ja sjedim u autu i gledam kako oni ulaze, jel ulaze ležerno zadnju minutu u školu, je li galame, je li kasne, dođu pred školu ili ulaze ili ne ulaze. Kad bih bio ravnatelj pred većinom škola drukčije bi bilo nego što je. Pušteno je djeci previše. Ali naravno da većina radi ono što vidi doma. Ako ne čita nitko doma neće ni on. Ali zar se ne osjeća na djeci po načinu komunikacije, po pismenosti? Pogledajte samo kakav im je rukopis. Više nitko rukopisa nema jer se sve radi internetom. Ne znaju razgovarati, oni ne znaju napisati sastavak, loše rade to. Čast iznimkama, ali generalno govoreći ipak se promijenilo dosta toga i skraćuje se i traže neki moderniji lakši način za savladavanje svega toga. Još kad nemaju ocjena polugodištu pa tko neće to iskoristiti. Malo ih neće iskoristiti. Hvala.
Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice sa suradnicom. Pa koliko nas je ovdje možda smo mogli kod vas u uredu fino uz kavicu raspraviti o ovom izvješću, a reći ću isto tako jutros kad smo imali skup naše djece koji je bio odličan gdje smo ih trebali čuti i vidjeti nažalost bilo je malo saborskih zastupnika, ali sa ove druge strane nije bio nitko. Toliko o interesu prema pravima djece. Pratim godinama ovo izvješće i činjenica je da kad pogledamo izvješće da je zapravo to je ono što se događa na terenu. Isto tako je činjenica da se vrlo često ponavljaju iste stvari, ali je činjenica da ipak postoji poboljšanje, barem poboljšanje u zakonodavnom dijelu koji nadam se da će tijekom provedbe dovesti do poboljšanja. Međutim, prema djeci i prema mladima slažem se sa svima da treba stalno djelovati edukativno i odgojno i tu ne smijemo zakazati. Isto tako se slažem da nema baš sustavne edukacije za život koji ne uključuje samo znanje već i socijalizacijske vještine i nema skoro pa nikakvog sustavnog djelovanja prema roditeljima u smislu pomoći u odgoju i sankcioniranju roditeljske disfunkcionalnosti. Pravobraniteljica u ovom izvješću i ove godine skreće pažnju na emocionalnu i psihičku manipulaciju djecom, a naročito za vrijeme razvoda braka. Pa evo prije par dana u jednom dnevnom listu rastavljeni roditelji jedno drugom su otimali dijete, sud ga je morao zaštititi i staviti u dom. Prvi put u Hrvatskoj oduzeto je dijete zbog roditelja koji se nisu mogli dogovoriti s kim će dijete živjeti. Kad sam rekla da je činjenica da očekujemo poboljšanje onda tu moram spomenuti i novi Obiteljski zakon koji tijekom posredovanja roditelja će morati donijeti plan roditeljske skrbi u kojem će do detalja dogovoriti sve o tome kako će se brinuti o svojoj djeci. I zato sam rekla da ipak očekujem poboljšanje zbog zakonskih okvira koje smo donijeli. Što se tiče ovog dijela, odnosno ovog dijela često je to na štetu djeteta, govorim zapravo o brakorazvodnim parnicama. Vrlo često su zapravo djeca oružje u rukama roditelja. Nedavno sam pročitala jednog praktičara koji se bavi dječjom psihijatrijom pa sam vidjela podatke da je vrlo često u takvim ordinacijama, vrlo su često djeca takva su često djeca takva i da sigurno dosadašnji mehanizmi nisu uspjeli popraviti situaciju. Ta djeca izrazito osjećaju emocionalne naboje roditelja, oni ih prihvaćaju na sebe i to naravno to dovodi do traumatizacije koja svakodnevno se taloži još više i na kraju završe nažalost u dječjih psihijatara. Vezano za roditelje kao najčešće kršenje roditeljskih prava ali samu djecu sugerirano je kako je potrebno raditi na edukaciji kako bi se izbjegle situacije i česti slučajevi da se bore za prava istovremeno izbjegavajući obveze koje neminovno se vežu uz prava. I danas je u par diskusija, zapravo vidjelo se da roditelji imaju prava i da traže ta prava za svoju djecu, međutim vrlo često nisu svjesni svojih obveza i upravo zbog toga moram to naglasiti. Mislim da je, govorili smo o ugrozi djece u obrazovnom sustavu, o ugrozi djece u lokalnoj zajednici u razno raznim institucijama, ali moramo se okrenuti i vidjeti koja je najvažnija osnovna karika u lancu odgoja rasta, razvoja, odgoja i obrazovanja i na kraju krajeva upravo roditelj. I po modelima roditelja naravno da se radi i odgoj djeteta. Kad govorimo o, zapravo i ovdje u izvješću i ove godine imamo, a imali smo i prijašnjih godina izlasci djece bez nadzora roditelja. Zato naravno nisu krivi kafići, nisu krivi noćni klubovi jer se oni prilagođavaju tržištu odnosno ljudi izlaze to veće, tu su naravno krivci roditelji. Međutim, roditeljima treba pomoći, to su disfunkcionalne obitelji, roditeljima treba pomoći jer imate roditelje koji stanu pred zid jer ne znaju što napraviti u tim trenucima, znači oni trebaju edukaciju, a imate i roditelje koji jednostavno neće. I takvim roditeljima treba im osim kazne isto tako educirati na koji način mogu sudjelovati u odgoju tog djeteta kako treba. Prema tome, kad govorimo o roditeljima onda moramo reći da loše funkcioniraju u tri aspekta. Kad gledamo u odnosu prema školi, prema prijavama, imamo pritiske i nepovjerenje u školski sustav. Primjetan je porast prijava nasilja u obitelji a to isto tako pokazuje na nesnalaženje roditelja u odgoju djece. Prema tome, ponavljam, ponavljam da se nameće potreba za preventivni program za roditelje koji bi trebali podignuti razinu znanju o roditeljstvu te kompetencije samih roditelja. Još nešto o brizi za mentalno zdravlje. Mislim da o tome trebamo progovoriti. Zbog svih ovih disfunkcionalnosti koje se događaju naravno da posljedica može biti oštećenje mentalnog zdravlja. Briga za mentalno zdravlje mora biti jače izrađena i meni je, mene veseli što smo nedavno Hrvatski zavod za javno zdravstvo, otvoren je odjel za zdravlje, a sad će brzo biti otvoren upravo odjel, odnosno centar za mentalno zdravlje. A osim toga treba se pozdraviti i nedavno otvoren psihijatrijski odjel za djecu i adolescente sa ukupno 10 kreveta sada za početak. Prema tome, ovo je jako bitno i ovo je za pozdraviti jer je jako važno izdvojiti dječju, djecu od psihijatrije za odrasle jer je naravno drugačiji tretman bolesti, drugačija je terapija, osim toga dječja psihijatrija uzima cijeli tim djelatnika koji rade na tom problemu. Isto tako moram ovdje, kad govorimo o roditeljima, o edukaciji roditelja moramo spomenuti i loša konstelacija kada dominira jedna roditelj u odgoju u obitelji koji ne daje prostor za rast drugom djetetu, na taj način dijete teško može doživjeti oba roditelja kao zasebne ličnosti sa svojim kompleksnim osjećajima i njihov međusobni odnos i nažalost takvi modeli se prenose dalje u život. Ovo govorim kao primjer ponovne potrebe učenja roditeljstva, odnosno ne samo savjetovanja kad je već patologija nekakva na putu ili je već je tu prisutna, nego jednostavno da možemo prevenirati, znači savjetovalište, odnosno edukacija za roditelje da možemo prevenirati loše posljedice za njihovu djecu. Prema tome, nakraju mogu reći da naravno prihvaćam i ovo izvješće, da metodologija je ista, međutim pravobraniteljica je na početku rekla da će vjerojatno promijeniti metodologiju u smislu nekakvog sažetka ovih svih podataka. Podržavam mrežu mladih suradnika koji su jako bitni jer od njih možemo, što smo i danas vidjeli, možemo ako ih čujemo i vidimo možemo od njih dobit sve potrebe, jer oni nam mogu davati impute potreba njihovih da im možemo pomoći. I još na kraju, kad smo govorili o zdravstvenoj zaštiti djece tada je spomenuta danas i ortodoncija, i cijepljenje i dostupnost zdravstvene zaštite, evo kažem i u tom smislu ima pomaka zato što se pri zavodu za javno zdravstvo napravio se centar za zdravlje, sada će se napraviti i centar za mentalno zdravlje uz one izmjene koje sam na početku spomenula Obiteljskog zakona. Mislim da smo na dobrom putu zapravo da radimo na boljim pravima djece u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo prijavljenu jednu repliku. Poštovani Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolegice Bonačić, pa bio bih danas s vama, s djecom da niste dva ministra smjenjivali pa smo morali raspravljat o dvojici novih ministara. Ali mi je žao što nismo bili. S pravom ste govorili o ulozi roditelja, jer roditelji daleko najviše čine i mogu učiniti na djecu, onda nakon toga dolazi škola i zakonski okvir koji tome pripomaže. Ako može netko onda pripomoći u zaštiti djece, onda su to ponovo roditelji, škola i drugačiji, bolji zakonski okvir. Ali evo, kad smo već kod zakonskog okvira, alimentaciju još uvijek ne plaćaju za svoju djecu, što se tu čini, zašto recimo se ne postavi pitanje hoćemo li donijeti da je kazneno djelo ne platiti alimentaciju? Ja sam prvi za to. Zatvorska kazna ako netko ne plati alimentaciju, ali roditelji čine i zlo svojoj djeci, čak imamo roditelja koji se pitaju javno trebam li uopće, kakva je situacija u društvu, učiti svoju djecu ispravno? A onda idemo u jednu ekstremnu situaciju gdje bivša profesorica srednje škole u mirovini daje veliki intervju i kaže, ispričavam se svima što sam djecu pogrešno učila dobru, odnosno što je pogrešno učila jer ih je učila dobru. Sabljažnjavajuća izjava, sabljažnjavajući intervju. Pa tko smo i što smo ako izgubimo vjeru i istinu i dobro? Ako izgubimo vjeru u ispravno? I to ako izgubimo vjeru u ispravnost svoje djece, ako njima ih ne namećemo. Ma nema tih uvjeta u kojima bih postupio suprotno tome. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa evo, drago mi je da ste rekli da vam je krivo što niste došli na susret Dječjeg foruma sa saborskim zastupnicima jer vjerujem da bi imali što čuti. Što se tiče uloge roditelja, rekla sam da je to osnovna uloga, odnosno osnovna karika u cijelom tom lancu i bez jednog zatvorenog kruga, bez suradnje svih tih elemenata, odnosno svih tih karika u lancu, odgoju i obrazovanju djece, sigurno da ne možemo postići pravi put za djecu. Što se tiče učiti dobro, pazite vjerojatno je svako dijete došlo u tu situaciju, odnosno mi kao roditelji smo čuli pa je rečeno, zašto si mi tako. Međutim tada trebamo ohrabrivati djecu da su oni na pravom putu i svakog roditelja sigurno treba ohrabrivati i to što je netko rekao da je loše učiti dobro ili da je netko pogriješio, to je samo katastrofa. Prema tome, na nama je da učimo dobro, imat ćemo raznoraznih posrnuća što se kaže, ali ako uložimo, ako učimo djecu pravilnom onda sigurno možemo očekivati rezultate. I na kraju krajeva roditelji, nema veze koliko imamo auta, kuća, bilo čega što smo stvorili u životu, što smo momentalno tu, što smo, ne znam, koja nam je radna obveza, bitno je kakva su naša djeca. Hvala lijepo.
Pojedinačna rasprava, poštovana zastupnica Dunja Špoljar. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice sa suradnicom, kolege i kolegice zastupnici. Djeca i mladi smatraju se često najzdravijim djelom populacije koji ne zahtjeva posebnu zdravstvenu skrb jer više ne boluju od potencijalno teških bolesti dojenačke dobi i ranog djetinjstva, a istovremeno još nisu počeli razvijati kronične bolesti pogubne za stariju i srednju dob. No, upravo je razdoblje intenzivnog rasta i sazrijevanja kritično i rizično ne samo zbog izravnih rizika po zdravlje, već zbog neizravnih mogućih utjecaja mladenačkih potencijalno štetnih navika i neopreznih ponašanja. Djeca i mladi su kritična i rizična skupina kroz segmente infrastrukture i korištenja zdravstvenog sustava, a to su primarna zdravstvena zaštita, opća, odnosno obiteljska medicina i zdravstvena zaštita predškolske djece, zaštite i liječenje zubi, nacionalni preventivni zdravstveni programi, program obaveznog cijepljenja u RH. Također i kroz nacionalne programe implementirane u sustav odgoja i obrazovanja, a to je Hrvatski nacionalni program za prevenciju HIV-a, odnosno AIDS-a, zaštita od nasilja u obitelji, prevencija ozljeda kod djece, program prevencije samoubojstava kod djece i mladih, prevencija prekomjerne tjelesne težine, Nacionalni program zdravstvene zaštite osoba sa šećernom bolešću i provedba Nacionalnog programa za Rome. Dakle, dosta gordo zvuči kad se ovo sve skupa nabraja, no problemi postoje. Najveći je onaj nedovoljnog broja stručnjaka, pravobraniteljica stoga podržava napore usmjerene uvođenju reda u sustav, ali neprihvatljivo joj je da se taj proces odvija na uštrb ponude i kvalitete u zdravstvenoj zaštiti djece. Tome svjedoče i sve češći apeli roditelja koji putem humanitarnih akcija prikupljaju sredstva potrebna za liječenje teško oboljele djece, operacije u inozemstvu i slično. Takva praksa ne uspijeva uvijek i ne može zamijeniti kvalitetna sustavna rješenja ovog složenog problema. Pravobraniteljica preporučuje bolje informiranje djece i roditelja o mogućnostima ostvarivanja prava iz zdravstvenog osiguranja. Ne samo zdravlje djece, pravobraniteljica podržava aktivnosti unapređivanja prehrambenih navika i prevencije prekomjerne tjelesne težine djece u kojoj bi aktivnije trebalo biti uključeni roditelji o kojima je već danas bilo podosta riječi s obzirom na njihovu ulogu u formiranju prehrambenih navika djece. To je izuzetno važno. U očuvanju zdravlja školske djece, škole, iako se pokušavaju uključiti u sve segmente, nisu svemoguće i to smo danas već zaključili. Konkretno, služba školske medicine organizacijska je jedinica Zavoda za javno zdravstvo. Za svaku školu imenovan je nadležni tim školske medicine koji provodi cjelovitu preventivnu zdravstvenu zaštitu svakog pojedinog učenika. Zdravstvenom odgoju koji provodi služba školske medicine, tu se pridružuju predavanja, grupni rad, tribine, radionice, osobna higijena u očuvanju zdravlja, značaj pravilne prehrane, društveno ne prihvatljivo nasilničko ponašanje i zlostavljanje, pubertet i menstruacija, ovisnosti, spolno prenosive bolesti, kontracepcija, nužna je i provedba kurikuluma zdravstvenog odgoja planirana kroz sadržaj integrirane u postojeće nastavne planove i programe, a to je obično priroda i društvo, biologija, tjelesna i zdravstvena kultura i psihologija. Pravobraniteljica u ovom izvješću napominje da kurikulum zdravstvenog odgoja nije osmišljen i planiran kako bi se učenicima nametala stajališta suprotna univerzalnim i ustavnim vrijednostima. Naprotiv, cilj je kroz sadržaje kurikuluma djeci i mladima pomoći u razvoju sustava vrijednosti. Svi mi relevantni subjekti čiji je kategoričan cilj zdravlje djece i mladih, da nam djeca odrastu u zdrave, sretne mlade ljude sposobne da uđu u izazove svijeta odraslih u svom radu nužno smo upućeni na suradnju s različitim ustanovama i institucijama, kao što je zdravstvo, školstvo, socijalna skrb, MUP, udruge građana kao i sa predstavnicima vlasti. Takav model rada preporučuje upravo ovo izvješće o kojem danas razgovaramo. Uvijek se može, uvijek se može bolje. Hvala.
Zahvaljujem. Posljednja rasprava u trajanju od 10 minuta i uvažena Nadica Jelaš.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Evo vrlo često su nam usta puna one da su djeca naša budućnost, a evo po praznini ove sabornice ovoga trenutka zapravo vidimo koliko smo nevjerodostojni u tome što govorimo. Dakle, danas govorimo o ugroženosti prava djece, a ja ću u svojoj raspravi okrenuti ploču, dakle htjela bih naprosto radi cjelovitosti sagledavanja ovoga problema skrenuti pažnju na sve izrazitija i sve učestalija devijantna ponašanja djece prema njihovoj okolini. Dakle preciznije, želim se koncentrirati na nasilje djece, ali i njihovih roditelja prema učiteljima. Mislim da zapravo danas o toj temi nije govorio nitko. Zato što ni ona kao takva nije u izvješću obrađena. Svjedoci smo naime sve češćih nasrtaja učenika na učitelje, od onih najbezazlenijih koji se očituju u iskazivanju nepoštovanja i neposluha, dakle kada učenici gađaju učitelja različitim predmetima, kada ga vrijeđaju, nazivaju pogrdnim imenima, pljuju na njega, oštete mu osobni automobil do otvorenih i vrlo grubih fizičkih napada, dakle i metalnim šipkama i mjenjačima kamiona i noževima. Nažalost, 2001.podsjećam svjedočili smo i smrtnom ishodu jednog takvog napada. Dakle tada 2001.u Rudarskoj tehničkoj školi u Varaždinu jedan je učenik hicima iz pištolja ubio profesora zato što mu je zaključio treću negativnu ocjenu. Nije ni čudno što se od tada srednjoškolski profesori doslovno boje ići na nastavu pogotovo potkraj školske godine kada se zaključuju ocjene. Mladim ljudima naročito veliki manevarski prostor za zlostavljanje učitelja i profesora otvorio se preko društvenih mreža, posebno popularnog Facebooka gdje se osnivaju možemo tako reći grupe koje doslovno skupljaju ideje za organizirano psihološko maltretiranje gdje učenici pogrdne komentare o profesorima, optužuju ih za pedofiliju i šire druge lažne i zlonamjerne priče koje dakako štete ugledu učitelja odnosno profesora. Dakle trend nasilja nad profesorima poprima sve brutalnije razmjere, a učenici su nažalost sve mlađi. Prije nekoliko godina sjećam se, jedan naš nacionalni list prenio je vijest da je sedmogodišnji učenik u jednoj osnovnoj školi tupim predmetom izudarao svoju učiteljicu. Posebna priča su roditelji učenika čija se nasilna ponašanja kreću od verbalnih prijetnji do fizičkog nasilja. Čest je slučaj da roditelji šalju prijave nadležnim službama s lažnim optužbama na račun učitelja na koje službe promptno reagiraju, ali oklevetani učitelj nažalost i dalje ostaje i službama, a i javnosti sumnjiv i zapravo nikada ne dobije zadovoljštinu za moralnu štetu koja mu je nanesena. Govori se često o brojci od 350 do 400 napada na nastavnike godišnje, to je najmanje dva puta dnevno. S tim da iskustva pokazuju da na jedan evidentiran slučaj dolaze još dva ne evidentirana jer škola je zbog neugode ali i straha, jedan veliki dio nasilja zataškavaju. Nažalost psihijatri upozoravaju da će se takvi slučajevi događati sve češće s obzirom na rastuću društvenu krizu, na ekonomske teškoće, na velik broj lomova brakova te na rastući broj ljudi s psihičkim poremećajima i poremećajima ličnosti. To su naprosto činjenice, to su problemi s kojima se suočavamo i za koje nemamo niti jednostavna, a niti efikasna rješenja. Nameće se niz pitanja na koje nemamo odgovore, što se uopće smatra nasiljem nad učiteljem, koja su prava učitelja i koje su dozvoljene mjere samozaštite, tko je nadležan da slučaj nasilja nad učiteljima prijavi, kome ga uopće prijavljuje, koje mjere treba i tko poduzeti da se počinje nasilje sankcionirati i da se nasilje ne ponavlja. Učitelj prema većini tumačenja u slučaju kada ga učenik napadne, ne smije čak ni odgurnuti dijete jer je to odmah kvalificirano kao fizičko nasilje nad učenikom. Roditelj takvog djeteta smije odbiti razgovor sa psihologom, smije odbiti pedagošku mjeru, smije odbiti terapiju i liječenje kod psihijatra kako za sebe tako i za svoje dijete. Nažalost, učitelji i profesori u školama sve se manje mogu postaviti kao autoriteti jer im je oduzeto bilo kakvo pravo na disciplinu. Povisi li se samo glas na nekog učenika, ubrzo će to doći do medija koji će se onda senzacionalističkim naslovima raspisati o učitelju zlostavljaču. Što je dovelo do takve reakcije učitelja, to zapravo nikoga nije briga niti je to ikome važno. Također moramo si priznati da smo posljednjih 20 godina učili djecu samo njihovim pravima. Nismo ih učili njihovoj odgovornosti, zaboravili smo potpuno obaveze i sada se čudimo što se djeca pozivaju isključivo na svoja prava, a negiraju obaveze, negiraju bilo kakvu odgovornost. Sigurno je da bi građanski odgoj u školama pridonio podizanju svijesti djece o štetnosti nasilja, međutim efekti građanskog odgoja biti će vidljivi tek na budućim generacijama dakle na budućim naraštajima. Osim toga, naravno građanskim odgojem nisu obuhvaćeni roditelji, dakle odrasle osobe. A mi nešto moramo učiniti sada. I pitamo se što to učiniti i što to učiniti sa roditeljima. Osobno ne prihvatljiva mi je ideja da se pred vrata školskih ustanova postavljaju zaštitari. Hoćemo li u takvim slučajevima uopće moći govoriti o školama kao o odgojno obrazovnim ustanovama ako pred vratima budu stajali zaštitari. Razmišlja se o izjednačavanju fizičkog nasilja prema učiteljima sa napadom na službenu osobu, evo recimo s napadom na policajca. Nije li to zapravo jedno prisilno nametanje autoriteta? I kakav će to opet, kakav će to autoritet onda profesori imati? Imamo, završno ću reći Protokol o postupanju u slučajevima nasilja u školama koji se odnosi na postupanje u slučajevima nasilja među učenicima. Dakle, iz tog je protokola potpuno jasno što se smatra nasiljem i kakva je procedura, tko koga treba obavijestiti, koga pozvati na razgovor, tko po na osob i tko kao institucija poduzima kakvu mjeru da bi se to nasilje zaustavilo. Međutim, ja se evo završno pitam je li došlo vrijeme da se donese još jedan protokol? Dakle, protokol u postupanju u slučajevima nasilja učenika i njihovih roditelja nad učiteljima i profesorima. Hvala.
Zahvaljujem. Završne minute ove rasprave pripadaju pravobraniteljici za djecu poštovanoj Ivani Milas Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa. Prošlo je toliko vremena da vam gotovo mogu reći dobra večer još jednom svima. Počela sam svoje izlaganje sa četiri točke i tako ću sasvim slučajno i zaključiti iako obećajem da će ovo biti još kraće naravno od onog kako sam počela. Prije svega želim zahvaliti svima nema danas rasprave koja mi na neki način, s kojom se ne bi gotovo u cijelosti složila, koja mi nije bila poticajna, koja u velikom dijelu svog sadržaja ne ide direktno na korist i zaštitu prava djeteta i koja meni nije osobno u korist, dakle meni osobno je poticaj za rad i nekakva smjernica kako dalje. Malo ću se mislim da mi, šta bi rekli u Dalmaciji ure dozvoljava da se i našalim, ostalo nas je negdje 12, 13 s gospodinom Marićem koji je izašao i kamermanima, ono malo nas što je ostalo, koji imaju djecu riskiraju izgubiti roditeljsku skrb u ovo vrijeme a oni koji nemaju s ovakvim društvenim životom i ostankom na poslu do pola 8 teško da će nešto uspješno i napraviti. Bila je jedna primjedba, gospođo mislim da je bila, oprostite zaboravila sam, mislim Cvjetović koja je, na koju bih se osvrnula jer je silno važna. Ona je spomenula da bi trebalo obvezno sudjelovati u radu radne skupine. Odbor za prava djeteta upravo kaže suprotno. Nitko pravobranitelju, pravobraniteljici ne smije nametati obvezu jer onda zapravo postaje upitna njegova nezavisna pozicija. Kao pravnik uvijek kažem od svakog pravila može imati izuzetaka pa ne bih rekla nikada ne reci nikad, međutim, načelno mislim da je puno bolje ostati izvan radne skupine, to vam daje jednu neovisnu poziciju i puno bolju perspektivu kada dajete primjedbe i prijedloge. Osim toga i sami znate, mala smo radna skupina, mala smo zemlja kada dugo mjeseci radite u jednoj radnoj skupini ipak vam možda oštrica možda na neki način istupi. Ono što bih ja voljela je dobiti, to je, izuzetno primjedbe na zakon kao i rad na nekom prijedlogu zakona je izuzetno minuciozan rad. I tu bih voljela od predlagatelja koji god da je za ubuduće dobiti nešto silno korisnije od mogućnosti da sudjelujem iznutra a to je vrijeme da dam suvisle primjedbe i prijedloge a ne da ne dobijem primjedbe, da ne dobijem prijedlog a da mi je rok za primjedbe i prijedloge istekao jučer. Gospođa Šimac-Bonačić je rekla koliko nas je mogli bismo kod vas u ured na kavu, kao pravobraniteljica za djecu možda imam malo rekla bih lagodniju poziciju u odnosu na ostale kolegice, sve su kolegice pravobraniteljice da mi pozicija pravobraniteljice za djecu dozvoljava možda jedan mali stupanj ležernosti više u odnosu na njih. Ja radim izuzetno ozbiljan posao ali kao pravobraniteljica za djecu si mogu možda dozvoliti tako nešto, nešto malo više ležernosti. U tom smislu htjela bih da me se shvati kao ozbiljnu instituciju ali koja, neću reći neozbiljno radi ali za koju bih željela da me javnost a prije svega i vi čiji sam povjerenik i kojima izvješće podnosima da me shvatite kao ozbiljnu instituciju kojoj se možete javiti bez problema, bez ustručavanja ako to znači i poziv na kavu, dapače. Voljela bih da se najavite ne zato što sam formalist nego zato što bih htjela da me kada dođete i nađete u uredu pa da onda doista možemo porazgovarati. To otvaranje i moja ideja otvaranja prema javnosti ide prije svega prema vama čiji sam povjerenik, naravno prema djeci apsolutno i prema građanima općenito. Te kao što je gospodin Marić spomenuo, ideja je konzultirati različite cehovske udruge, dakle dobiti. Od recimo Elektrotehničkog fakulteta, radiologa šta npr. misle o ovom pitanju, Medicinskog fakulteta, Psihološke komore po nekim drugim, svi pričamo kako djeca trebaju ovo i ono a često uopće ne raspolažemo znanstvenim i stručnim podacima što zapravo neka situacija zahtjeva i što znači za djecu. Radi korektnosti vrlo kratko, gospođa Cvjetović s čijim se izlaganjem gotovo u potpunosti slažem spomenula je da su obiteljski centri ukinuli prijedlog ipak je ovo zakonodavno tijelo, da je ukinut Obiteljskim zakonom to nije točno, ukinuto je Zakonom o socijalnoj skrbi. A kolega Marić se upitao je li neplaćanje uzdržavanja kazneno djelo ili može bit. Ono jest kazneno djelo, međutim duga je priča zašto se malo upotrebljava. Zato što je kazneno djelo teško za dokazat, morate dokazat namjeru itd., itd. Problem je naplate s ljudima koji nemaju na kraju, nemate na čemu ovršiti itd. Na kraju još jednom vam zahvaljujem svima i riječima jednog djeteta danas sa rasprave u Saboru koju je poručio svim saborskim zastupnicima i meni kao odrasloj osobi: požurite odrasli, mi rastemo brzo. Hvala vam najljepša.
Zahvaljujem poštovanoj Ivani Milas-Klarić. I sad ćemo prekinuti rad za danas. Nastavljamo sutra u 9,30 s Konačnim prijedlogom zakona o saniranju posljedica katastrofe na području Vukovarsko-srijemske županije. Hvala lijepa i laku noć. SJEDNICA PREKINUTA U 19,22 SATI.
Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2013.godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2013.godinu". Molim tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. … [[Upadica se ne razumije.]] Recite.
Ispričavam se, s kolegom Reiner sam pričao tražim ponovno glasovanje.
Hvala lijepa. Ponovit ćemo. Dajem na glasovanje zaključak "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2013.godinu". Molim tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 90 glasova za i 22 glasa protiv prihvaćen zaključak. Dobro jutro. Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru, nastavljamo u plenarnom zasjedanju 13.sjednice Hrvatskog sabora. Na redu je prema utvrđenom dnevnom redu: - Konačni prijedlog Zakona o saniranju posljedica katastrofe na području Vukovarsko-srijemske županije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 674 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog zakona ste primili. U skladu sa člankom 204. Poslovnika Hrvatskog sabora, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, amandmane možemo podnositi do kraja rasprave u skladu sa člankom 197. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ovih odbora radnih tijela Hrvatskog sabora ste primili ovdje na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice Vlade RH dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Ministar i potpredsjednik Vlade RH ministar unutrašnjih poslova poštovani Ranko Ostojić. Izvolite kolega Ostojić.