Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 61 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, odnosno u elektronskom sistemu za glasanje, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je u elektronskom sistemu 84 identifikacione kartice poslaničkim jedinicama ubačeno, a da je u sali prisutno vizuelno utvrditi lako još jedan broj narodnih poslanika, te postoje uslovi propisani za rad Poslovnikom Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici – narodni poslanik Branko Ružić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade – zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova i Vuka Jeremića, ministra spoljnih poslova, Nebojše Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Dragana Šutanovca, ministra odbrane, da prisustvuju i Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Vesna Arsić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Tanja Miščević, državni sekretar u Ministarstvu odbrane, Dragan Marković, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Jelena Marjanović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Danica Bajić, direktor Odeljenja za međunarodnu kulturnu, prosvetnu, naučnu, tehnološku i sportsku saradnju u Ministarstvu spoljnih poslova, Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, Ljiljana Milić, viši savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja i Miljana Mandić, savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 6. do 11. dnevnog reda, odnosno zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o saradnji u oblasti borbe protiv kriminala, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju Trgovinskog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti kulture, visokog obrazovanja, naučnog istraživanja, prosvete, stručnog usavršavanja, komunikacija, omladine i sporta između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroka, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine u oblasti obrazovanja, kulture i sporta i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije severno-atlantskog pakta o bezbednosti informacija i Kodeksa o postupanju. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o tačkama od 6. do 11. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, a shodnu članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije (G 17 plus i ZZŠ) - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Takođe molim službu Narodne skupštine da obavesti pozvane predstavnike Vlade Republike Srbije da mogu da uđu i učestvuju u sednici Narodne skupštine. Obaveštavam vas da će po ovim tačkama dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Jovan Palalić, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Vlajko Senić, poslanička grupa URS (G17 plus i Zajedno za Šumadiju); narodni poslanik Božidar Delić, poslanička grupa SRS. Da li imamo još obaveštenja o ovlašćenim predstavnicima? (Ne.) Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o saradnji u oblasti borbe protiv kriminala, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju Trgovinskog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti kulture, visokog obrazovanja, naučnog istraživanja, prosvete, stručnog usavršavanja, komunikacija, omladine i sporta između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroka, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine u oblasti obrazovanja, kulture i sporta i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije severno-atlantskog pakta o bezbednosti informacija i Kodeksa o postupanju. Pre nego što kako Poslovnik propisuje – da li predstavnik predlagača želi reč, sačekaćemo da predstavnici predlagača uđu u salu, da bi mogli biti pitani. U zgradi su i pitanje je samo trenutka da ih služba uputi u salu Narodne skupštine. Zamolićemo predstavnike medija da dozvole članu Vlade, mi razumemo da je potrebno da obaveštava i javnost u saradnji sa medijima, ali je neophodno da bude sa nama ovde u sali za sednice. Molim službu da ministru dostavi karticu da može da učestvuje u raspravi. Pitam da li predstavnik predlagača, ministar odbrane, želi reč, uz opasku da smo u pisanoj formi dobili sva obrazloženja? Da li želite reč? (Ne.) Zahvaljujem. Da li izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost narodni poslanik Dušan Bajatović, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za kulturu i informisanje narodna poslanica Jelena Trivan, predsednica Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za omladinu i sport narodni poslanik MIlan Vučković, želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Molim vas da se prijavite u elektronski sistem da bih mogla da vam dam pravo na reč, da koristite na osnovu člana koji propisuje da u ovom delu sednice predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa imaju pravo na reč, svojih 20 minuta ili dva puta po 10 minuta. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanici, molim vas da pratite tok sednice. Dva puta sam pitala da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Vaše pravo da se ne identifikujete u elektronskom sistemu za glasanje ne dolazi uopšte u pitanje, kao i vaša obaveza da pratite tok sednice. Striktnom primenom Poslovnika ne biste mogli da dobijete pravo na reč, jer ne pratite tok sednice i smatrate da imate prava da učestvujete u sednici onda kada vam odgovara, a ne kada to Poslovnik kaže, što smatram izuzetno lošom praksom. Vraćamo se na deo sednice u kojem pravo na reč imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku jedna ozbiljna primedba na način na koji su spojene ove tačke dnevnog reda. Ovo apsolutno nema nikakvog osnova u Poslovniku, spojiti teme koje se odnose na bezbednost, na organizovani kriminal, na kulturu, omladinu i sport samo zato što je neko procenio da će se time ubrzati sednica i da će to biti način da se obrazloži tako što se odnosi na ratifikacije, apsolutno je neprihvatljivo. Na ovoj sednici ima dosta ozbiljnih tema. Jedna od njih, o kojoj ću govoriti, sasvim sigurno je zavređivala da bude posebna tačka dnevnog reda i da se o njoj ozbiljno rasprava, a to je ovaj predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i organizacije severnoatlantskog pakta o bezbednosti informacija i Kodeksa o postupanju. Mi smo više puta u Narodnoj skupštini Republike Srbije raspravljali o politici Republike Srbije prema raznim bezbednosnim integracijama. U krajnjoj liniji, sutra ćemo imati ovde jednu sednicu koja će se odnositi na to pitanje. Bez obzira na to što su razlozi koji su inicirali tu raspravu bili potvrđivanje različitih ugovora koje je Republika Srbija imala sa NATO paktom nikada nije bilo ozbiljne rasprave u Narodnoj skupštini o ovoj problematici. Naravno sagledano u kontekstu ukupne bezbednosne politike Republike Srbije i uloge koju NATO pakt ima upravo u odnosu na ono što se tiče pretnji po bezbednost Republike Srbije. Što se tiče ovog samog sporazuma on ima niz odredaba koje su izuzetno problematične. Čak u članu 2. direktno zadiru i u suverenitet Republike Srbije. O tome želim upravo da u ovoj raspravi i govorim. U obrazloženju ovog predloga zakona dat je jedan istorijat razvoja odnosa Republike Srbije sa NATO paktom, sa naglaskom, u krajnjoj liniji to je rečeno i od najviših predstavnika Vlade i vojske da će se u narednom periodu ti odnosi produbiti kroz učešće o individualnom akcionom planu partnerstva. Dalje onim drugim programima koje NATO pakt ima. Na tragu toga je i predlog ovog sporazuma koji je potpisan između, ovde već bivšeg generalnog sekretara i ministra odbrane Republike Srbije. Prvo pitanje je da li je nama bilo neophodno i šta je razlog i koja je korist za Republiku Srbiju od potpisivanje jednog ovakvog sporazuma. Kroz niz odredaba, a pogotovo obrazloženju ovog zakona kaže se da je neophodno da Srbija dobije veliki deo informacija koje su po standardizaciji NATO pakta proglašene za tajne, koje su neophodne Republici Srbiji u procesu reforme i vojske Srbije, a na osnovu rada grupa Srbije NATO za reformu odbrane. Koliko je nama svima poznato, veliki broj savezničkih publikacija ili ugovora o standardizaciji je javan i ne možemo, niti smo dobili ikakvu informaciju koje su to dodatne informacije koje su Srbiji potrebne da bi sprovodila neophodne reforme i učestvovali u ovom procesu. Takvo obrazloženje nismo dobili, a bilo bi vrlo važno da ga ovde dobijemo. Ponavljam, na sajtu ovog vojnog saveza imate mogućnost pristupa velikom broju ovih zajedničkih publikacija ili ugovora o standardizaciji. Ključni problem je način zaštite ovih informacija. Ovde imamo direktan uticaj i zadiranje u suverenitet Republike Srbije. Kaže se u članu 2. – Vlada Republike Srbije prihvata obavezu da svi njeni državljani u obavljanju službenih dužnosti zahtevaju ili mogu imati pristup vojnim informacijama, razmene u okviru aktivnosti od strane Nacionalnog saveta. Podvrgnuti su odgovarajućoj bezbednosnoj proveri. U krajnjem slučaju, ne bismo imali ništa protiv toga da se način bezbednosne provere sprovodi po zakonodavstvu Republike Srbije, ali se u daljim odredbama govori da će se u postupku bezbednosne provere biti određeno kako da se utvrdi da li pojedinac, lice koje ima mogućnost da dođe do informacije da li je to lice, ceni se njegova lojalnost i pouzdanost. Očigledno iz spektra sporazuma lojalnost i pouzdanost je tema NATO pakta, jer teško je da zamislimo da lica koja obavljaju službene dužnosti, državni funkcioneri, nemaju lojalnost prema Republici Srbiji. Naravno, hipotetički je to moguće, ali pretpostavlja se da rade u dobroj meri u interesu Republike Srbije i da samom činjenicom da su na odgovornim državnim funkcijama imaju određene i patriotske pobude da obavljaju u najvećoj mogućoj meri svoju dužnost. Međutim, činjenica da se u čitav ovaj proces provere i procene lojalnosti ubacuje Kancelarija za bezbednost NATO, koja će zajedno sa nadležnim organom Republike Srbije međusobno utvrditi, to se govori u članu 5, da je strana primalac spremna da informacije koje dobije zaštiti, govori o tome da će se NATO pakt preko svojih institucija direktno mešati u procenu koje lice može dođe u posede informacije koja se njega tiče i ona će procenjivati lojalnost i pouzdanost državnih službenika Republike Srbije. Ovo je apsolutno neprihvatljivo za Republiku Srbiju i ne vidim nikakav interes da Republika Srbija sa ovakvim odredbama ulazi u odnose sa ovim vojnim savezom. Ostaje, naravno, takođe nejasna stvar u preambuli ovog ugovora šta se podrazumeva da je Republika Srbija kooperativna partnerska država. Više puta smo u Narodnoj skupštini Republike Srbije raspravljali o ulozi NATO pakta, ne samo u skorijoj istoriji koja je bolna za građane Republike Srbije, ovde smo se više puta vraćali i žrtvama i bombardovanju i materijalnoj šteti nego činjenici da u ovom trenutku NATO pakt, preko svoje uloge koju ima na prostoru KiM, direktno preti po bezbednost Republike Srbije, činjenicom da učestvuje u obuci kosovskih bezbednosnih snaga i faktički učestvuje u stvaranju vojske. Više puta sam o tome ovde u Narodnoj skupštini govori i smatram da je to jako važno, da je taj segment krajnje praktičan. U odnosu sa tim vojnim savezom moramo sa njim da raspravimo. To je tema koja će se direktno u budućnosti ticati bezbednosti Republike Srbije. Ne možemo sada hipotetički da razmišljamo koliko će NATO pakt ostati na prostoru KiM tj. KFOR. Najave iz Lisabonske deklaracije prilikom poslednjeg samita ili strategije govore o povlačenju. Možda će se povući za 10, 15 godina, ali će ostaviti stvorenu vojsku lažne države kosovo. Ako pratite izjave predstavnika tih tzv. institucija dole, oni apsolutno smatraju da se u toku 2012. godine ulazi u proces stvaranje vojske kosova. Naravno, ostala je ta odredba koja govori da će procenu o tome da li su te tzv. bezbednosne snage dostigle određeni kapacitet i nivo dati sam NATO pakt, ali je to činjenica sa kojom će se Srbija suočiti za dve godine, za pet godina, za 10 godina, da na prostoru svoje teritorije, svi smatramo da je Kosovo naša teritorija, imamo naoružane snage i pitanje je kako ćemo se mi prema toj činjenici odnositi u situaciji kada će se i sam KFOR jednog dana odatle povući. Protiv koga su to snage uperene i šta je njihov cilj i zašto su stvorene? To je uloga koju NATO pakt ima na prostoru KiM. Znam da su predstavnici Vlade i ministri ukazivali na to, međutim to je bilo apsolutno nedovoljno, apsolutno neprihvatljivo da se u atmosferi kada se obučavaju ove snage, bez obzira na ulogu koja im se trenutno daje, ali vidimo tendenciju da se ide ka stvaranju vojske, ulazi u dublje procese i saradnju sa ovom organizacijom je prosto kaže se da je predviđeno da NATO ima izvršni autoritet u odnosu na bezbednosne strane kosova do one ne postignu pun operativni kapacitet, o čemu će odlučiti sam NATO. Može da odluči za godinu dana ako politika NATO bude da odatle povuče svoje snage i ode na neke druge prostore u svetu. Smatramo da je vrlo bitno zbog dugoročne zaštite bezbednosnih interesa Republike Srbije ovo pitanje ozbiljno shvatiti i uzeti u obzir prilikom izrade svih ozbiljnih strateških dokumenata u oblasti bezbednosti, ali o tome smo više pričali kada je bila rasprava o izveštajima, samim pripremama i kada je u pitanju sama Vojska Republike Srbije. Sve ovo je jako povezano i sve ovo jako utiče na naše odnose sa ovim vojnim savezom. Smatramo da ni na koji način ne treba da idemo u dalje produbljivanje odnosa sa NATO paktom dok ovu stvar ne raspravimo jer zaista teško je logički objasniti da vi ulazite u dublje faze odnosa u okviru partnerstva za mir i programe koje NATO pakt ima, individualni nacionalni partnerstva, koncept operativne sposobnosti. Možda ćemo čak učestvovati i u određenim operacijama pod vođstvom NATO pakta, dok on obučava snage koje prete, direktno prete po bezbednost Republike Srbije. Podsetiću da u strategiji nacionalne bezbednosti, najvažnijem strateškom dokumentu koji je Narodna skupština Republike Srbije usvojila, rečeno je da je proglašenje nezavisnosti Kosova najveća bezbednosna pretnja po Republiku Srbiju i to je tačno. Mi se sa tim slažemo. Ali, tu pretnju nije proizveo sam taj čin nego činjenica da se tamo stvara određena oružana sila, koja će možda imati neprijateljske namere prema Republici Srbiji u nekom trenutku i mi o tome moramo da razmišljamo. I tu oružanu silu obučava, sprema i formira NATO pakt. Prema tome, u tom smislu i ovaj sporazum apsolutno, uz kažem ona pitanja koja se postavljaju oko zaštite informacija, pogotovo koje su to informacije i za šta su one potrebne Republici Srbiji u procesu odbrane - mi nismo iz samog teksta dobili nikakvo obrazloženje. U javnosti se u poslednje vreme potenciralo još jedna pitanja, koje kažem, opet je ostalo na nivou izjava i bez obrazloženja i unosi određene zabune i nejasnoće, a to je najava izmene teksta Kumanovskog sporazuma, koji bi se odnosio na temu koja se tiče prisustva naših snaga u zoni vazdušne bezbednosti i kopnene zone bezbednosti. Nisam siguran da će se ta stvar samo na tome završiti i, sasvim sigurno, da ukoliko se uđe u ovakav jedan proces koji je dosta opasan, jer u samom Kumanovskom sporazumu ima stvari, bez obzira na činjenicu što mi znamo posle čega je on usvojen, ima stvari koje jesu u dubokom interesu Republike Srbije, jer se govori o granicama Republike Srbije prema Albaniji i Makedoniji, jer se govori o mogućnosti prisustva srpskih snaga na prostoru KiM i jer se, u krajnjoj liniji, govori o mogućnosti da KFOR štiti i razoružava snage koje su direktna pretnja po bezbednost starih potpisnica, u krajnjoj liniji ovde, i Republike Srbije. Vrlo složena i vrlo kompleksna pitanja koja su predmet rasprave. Mi smo, govorim ovde kao predsednik DSS, govorili da je, pored činjenice da je neophodna ova ozbiljna rasprava sa NATO paktom, pre produbljivanja ili razmatranja dalje saradnje u okviru Partnerstva za mir i učestvovanje u nekim drugim programima, raspraviti ovo pitanje koje tiče direktno bezbednosti Republike Srbije. Takođe, smatramo da Republika Srbija treba da podrži sve one bezbednosne integracije koje doprinose ostvarivanju univerzalnih načela koji se odnose na bezbednost i koji se odnose na teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije. Smatrali smo da Srbija treba da podrži ideju koja je došla od predsednika Ruske Federacije, Dimitrija Medvedeva, koja se odnosi na novi okvirni sporazum o bezbednosti u Evropi, jer se on direktno tiče interesa Republike Srbije, jer govori o priznanju statusa vojno neutralne države. Govori da ne može unilateralno da se rešavaju bezbednosni sporovi mimo svih učesnika sporazuma, jer garantuje teritorijalni integritet svih zemalja koje su pristupile tom sporazumu. U krajnjoj liniji, sasvim sigurno može doprineti povećanjem mira i bezbednosti na čitavom prostoru Evrope. Takođe, smatramo da Republika Srbija, ta inicijativa je došla ovde u Narodnu skupštinu, treba da bude posmatrač u organizaciji dogovora kolektivne bezbednosti. U krajnjoj liniji, da bude prisutna u svim institucijama i svim forumima gde se raspravlja o bezbednosti kao jedna vojna neutralna zemlja. Mislimo da bismo time doprineli, naravno, sarađujući sa svima i učestvujući i u ovoj saradnji sa NATO paktom u okviru Partnerstva za mir, ali sarađujući sa svim koji mogu da doprinesu zaštiti bezbednosnih i odbrambenih interesa Republike Srbije. Mislim da je ovo jednostrano okretanje ka samo jednom vojnom savezu, nešto što neće sigurno doprineti da se bezbednosni interesi Republike Srbije zaštite. U krajnjoj liniji, imali smo primere da su i članice ovog vojnog saveza međusobno ratovale. Ko nam sutra garantuje da i Republika Srbija, ukoliko njeni interesi ne budu zaštićeni, ili neko proceni da Srbija ugrožava njene interese, i ako se misli da će NATO pakt biti bezbednosni kišobran za sve koji su njegovi članovi, neće doći u takvu situaciju da primenjuje silu. To se nikad ne zna. Balkan kao jedno područje velikih turbulencija političkih i bezbednosnih, primer je gde je bezbednost važna i gde Srbija sa svim iskustvima koje ima, mora da vodi računa na koji način se prema tome odnosi. U svakom slučaju, ovaj predlog sporazuma koji po nama direktno zadire u dobrom delu, a u krajnjoj liniji, imamo i zakon koji se odnosi na zaštitu podataka, naš zakon koji je ovde usvojen 2009. godine i sasvim sigurno možemo u najvećoj mogućoj meri zaštiti sve ono što se tiče, kada su u pitanju odnosi sa bilo kim u okviru razmena bezbednosnih informacija, možemo primeniti i naše pravo. Ali, prethodno moramo ovu temu učešća NATO pakta na prostoru KiM raspraviti da bi bilo šta i na bilo koji način učestvovali u daljim odnosima. Hvala.
Osamnaest minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministru odbrane, Draganu Šutanovcu, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu o načinu rada danas i sutra. Na osnovu člana 87. danas ćemo raditi duže od 18,00 časova. Kada završimo pretres po zajedničkom načelnom pretresu koji je trenutno u toku, preći ćemo na sledeću celinu, jedinstvenom pretresu. Danas ćemo imati u raspravi druge dve tačke jedinstvenog pretresa – odluke o organizaciji Službe Narodne skupštine i odluke o obrazovanju Komisije za izvršenje krivičnih sankcija. Nakon završnog pretresa i o ovoj celini, završićemo rad za danas. Sutra, u četvrtak 30. juna, u 10,00 časova je zakazana sednica na aktuelne teme na predlog i zahtev poslaničke grupe SRS, a od 16,00 do 19,00 časova, na osnovu obaveze i Poslovnika Narodne skupštine, o tome da svakog poslednjeg četvrtka Vlada odgovara na pitanja narodnih poslanika, odvijaće se radni dan od 16,00 do 19,00 časova, postavljanje poslaničkih pitanja i odgovaranja. O daljem toku rada za ovu nedelju i sledeću ćete biti obavešteni tokom sednice, u svakom slučaju, na vreme. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ceneći ovaj parlament i znanje poslanika, smatrao sam da je neophodno da imamo uvodno izlaganje za potvrđivanje sporazuma koji ima pet tačaka i koji staju na jednoj strani. Naprosto ćete svi koji budete želeli da pročitate, vrlo olako shvatiti da se ne radi ni o kakvoj zaveri niti o nekim stvarima, koje ne daj Bože, Srbiju vode bliže ili dalje u odnosu na severno-atlansku alijansu. Ovaj sporazum je timski koje imaju potpisane sve zemlje članice NATO ali i oko 40 zemalja koje nisu članice NATO i koje su u statusu kao što je i Srbija. Taj sporazum treba da omogući da razmenjujemo informacije i sa zemljama koje nisu u NATO, jer uređuje način na koji se informacije razmenjuju, na koji se čuvaju i način na koja određena službena lica imaju mogućnost da dođu u dodir sa tim zakonom, sa tim dokumentima. Činjenica je da postoji Zakon o zaštiti tajnih podataka. Moram da se zahvalim što je pomenut ovde. Taj zakon o zaštiti je upravo urađen po najvišim standardima EU koja koristi NATO standard u tom smislu. Tako da, mi već radimo po tom pitanju i po tom standardu i tu nije ništa novo. Činjenica je, takođe, da ovim ugovorom, odnosno sporazumom se predviđa da se izvrše određene bezbednosne provere za ona lica koja dolaze u dodir sa poverljivim dokumentima. Moram da kažem, pošto se i same vrše bezbednosne provere za sve one koji rade u sistemu bezbednosti – u vojsci, u policiji, u bezbednosnim agencijama tako će se vršiti ta provera i za te koji budu dolazili u dodir sa tim podacima koji budu razmenjivani. Nema nikakve dileme da lojalnost i pouzdanost mora pre svega da se iskazuje prema državi Srbiji, prema ovome, što se kaže, i definisano je zakonom o svom poslodavcu. Niko od ljudi koji rade u sistemu odbrane ne treba da bude lojalan i pouzdan nijednoj drugoj državi, pre svega Srbiji, ali mora da bude posvećen nečemu što zovemo mir i da bude posvećen nečemu što se zove kodeks ponašanja, u odnosu na ono što se potpisuje. Ne postoji zaista ni jedan segment ovoga sporazuma koji tretira Kumanovski sporazum ili tretira KiM i tretira našu neutralnost ili bilo šta od onih svih pitanja koja se često ovde pominju. Ali, moram da kažem da ukoliko ovakav sporazum ne bi prošao ratifikaciju u parlamentu Srbije, to bi značilo da se Srbija izoluje u sistemu odbrane, što bi bilo jako loše po bezbednost svih građana Srbije i oni koji su afirmativni i oni koji su protiv, naprosto bezbednost građana je nedeljiva i ne možemo je posmatrati iz političkog ugla u odnosu na simpatije prema nekoj organizaciji. Sa druge strane zaista ne znam, kada govorite o ponudi koja je stigla iz Moskve, nisam imao priliku da pročitam nikakvu zvaničnu ponudu ni jednom prilikom, niti da vidim koje su zemlje u to uključene. Ne znam koje zemlje u okviru organizacije su ratovale ili ratuju. Mogu da se setim koje su zemlje ratovale koje su bile u drugom paktu svojevremeno, ali ovaj dokument koji se danas ratifikuje i koji ima samo pet članova koje možete staviti na jednu stranu komotno kucanu, ne tretira ni jedno od tih pitanja i ne treba niko od građana Srbije, pogotovo od vas poslanika za koje smatram zaista da imate veoma veliko iskustvo da se sekiraju i da ima neku nervozu vezano za potvrđivanje ovog sporazuma. Podsećam, mi smo 2006. godine pristupili Partnerstvu za mir, ne sećam se kao parlamentarac da je u to vreme premijer Vojislav Koštunica izašao u parlament i obrazložio zbog čega mi pristupamo tom partnerstvu. Niko se tada nije obratio parlamentu i rekao da je Srbija strateški orijentisana prema tom partnerstvu. Smatrali smo da je to jedna logičan sled stvari, ono što je u stvari zbunjujuće je, da oni koji su tada bili najveći zagovornici udruživanja u to partnerstvo danas imaju najviše negativnih komentara, ali naprosto klica je posejana 2006. godine i verujem da najveća krivica u odnosu na ono što vi smatrate da je loše, upravo leži u onima koji su te godine to i učinili. No, bez obzira da ne bi analizirali dalje istoriju događaja, želim da kažem da ovaj sporazum ni na koji način ne obavezuje Srbiju, u smislu dostavljanja bilo kojih informacija. Mi štitimo naše interese na način na koji je to neophodno, a ovaj sporazum podrazumeva da, ukoliko nekome dostavimo naše informacije da i on bude u obavezi da štiti naše interese na način kojim je definisano ovim sporazumom, kao što smo mi u obavezi da štitimo i njihove interese na našim, kojim je definisano ovim sporazumom. Dakle, ne postoji ni jedna jedina tačka u sporazumu koja ugrožava bezbednost, naprotiv, ovde se radi o jednoj integraciji sa nekih 68 zemalja, koje su potpisnice ovog sporazuma i koji treba da omogući da sa svima njima razmenjujemo veliku količinu informacija, koje su neophodne nama, ali ne samo nama. Danas, nije nikakva tajna da sistem odbrane vrši reforme koje su čak i bolje nego u nekim zemljama, koje su odavno u NATO-u. Nije nikakva tajna da nama sa istoka i sa zapada dolaze naši partneri u želji da čuju i razmene naša iskustva, da vide kako smo mi uspeli da u tako kratkom vremenskom roku završimo jedan veliki proces profesionalizacije. Nije nikakva tajna da smo dobijali čestitke i postoji u zvaničnim beleškama i od predstavnika istočnih vojski, konkretno naših generalštaba ruske vojske, a i od zapadnih vojski, svi oni žele sa nama da sarađuju i ne vidim što bi mi onemogućavali danas Srbiji iz želje da se izolujemo i da u toj izolaciji naprosto, mi bi najviše izgubili, a sa druge strane ima 68 zemalja koje su potpisnice tog sporazuma, a mi smo sa ove strane sami. Znači, svaka vrsta izolacije po pitanju bezbednosti ne znači da će nas mimoići problem koji može da naiđe. Nabijanje glave u pesak je onoliko dobro ukoliko čuvate samo glavu. Ali mi želimo da čujemo celokupan organizam i mislim da je ovo jedno od sasvim prirodnih i neophodnih stvari. Hvala.
Pravo na repliku, dva minuta, narodni poslanik Jovan Palalić.
Više smo puta ovde polemisali o činjenici da je Republika Srbija 2006. godine pristupila partnerstvu za mir. Ruku na srce treba reći da je 14. decembra okvirni sporazum potpisao predsednik republike Boris Tadić, ali je činjenica da 2006. godine, pristupanju partnerstvu za mir, Srbija je dobila mogućnost, vi to takođe dobro znate, a verujem i veliki broj poslanika, da sama određuje obim saradnje jer je to taj program omogućava odnosa sa NATO paktom. Mi možemo da kažemo taj nivo će biti da ne učestvujemo ni u jednom programu, taj nivo će biti da učestvujemo u samo nekim ciljevima ili hoćemo najdublju moguću saradnju. U raspravi koju sam danas pokrenuo upravo se o tome radilo. Mi ne možemo da produbljujemo saradnju, niti da stvaramo nove ugovore sa tim savezom koji nam pravi problem po našu bezbednost, kako ste u krajnjoj liniji definisali ostatak nacionalne bezbednosti. Da partnerstvo za mir je mera za našu saradnju sa NATP paktom ali ne možemo da produbljujemo saradnju niti da pravimo nove ugovore ukoliko imamo problem koji se tiče naše bezbednosti a u kom direktno NATO pakt učestvuje i to je suštinska stvar, mislim više puta je to pitanje pokrećemo ali radi javnosti Srbija kaže, mi želimo u ovom obimu da učestvujemo. Može danas da kaže mi nećemo dalje da učestvujemo dok ne vidimo šta vi radite kad su u pitanju kosovske bezbednosne snage i to nije izolacija. Verujem da je to partnerski odnos, da se kaže, mi osećamo pretnju u odnosu na to što vi radite, obučavajući kosovske bezbednosne snage. Hoćete li to i dalje raditi ili nećete? Vi kažete hoćemo, pa mi nemamo interes da učestvujemo u tome dalje sa vama. Što se tiče, pomenuli ste da je nešto stiglo u skupštinu, verujem da vi to ne znate, stigao je iz Parlamentarne skupštine, organizacije vojne parlamentarne bezbednosti predlog (Predsedavajuća: Dva minuta. Zahvaljujem.) …..predlog da učestvuje u parlamentarnom radu ovog vojnog saveza. Hvala vam.
Zahvaljujem i molim sve narodne poslanike koji će dobijati pravo na repliku, zbog dobre prakse i zbog toga što ima osnova za repliku, da pokušamo da svoja političke stavove izložimo ne obmanjujući javnost. Ugovor koji trenutno razmatramo je donet 2008. godine. Molim vas, da ne govorimo o stvarima koje grubo su u sukobu sa činjenicama sadržanim tačkama dnevnog reda, sve ostalo je moguće. Promovisati svoje političke stavove u okviru Poslovnika, sve činiti ali nije dozvoljeno govoriti mimo činjenica koje su sadržaj i tema dnevnog reda. Samo to ne treba da bude u sukobu, sve ostalo je naravno parlamentarna debata. Ministar odbrane, Dragan Šutanovac.
Samo kratko, nemam želju da imam repliku nego naprosto da pojasnim. Neučestvovanje odnosno, nestratifikovanje pripadnika vojske Srbije po pitanju razmene informacija odnosno mogućnosti školovanja, edukacija, treninga itd je upravo najlošija moguća opcija u sistemu odbrane. Ne postoji gora odluka koja bi nas vodila ka izolaciji nego ta da se mi izolujemo recimo iz školstva. Da se izolujemo iz mogućnosti obuke, iz mogućnosti treninga, iz saznavanja novih veština ratovanja, borbe protiv organizovanog kriminala koji se danas tretira i kao bezbednosni problem i vojske protiv sajber kriminala itd, itd. Svaka želja da se danas Srbija naće među zemljama razvijene EU i da konačno pristupimo Evropi, a na način da se izolujemo po bilo kom pitanju je naprosto ne prihvatljiva. Imam potpuno poverenje u sve oficire vojske Srbije da su časni i pošteni ljudi i nemam sekiraciju da su lojalni i pouzdani pre svega državi Srbiji, ali takođe sam potpuno ubeđen, kao što je veliki broj srpskih naučnikasvoju potpunu afiramciju steklo na zapadu, kao što je veliki broj naših umetnika da kažem intelektualaca školovani na zapadu oni neće biti manje Srbi od toga što su tamo završili škole i napustili Srbiju ili bili na kursevima ili na treninzima itd. Mislim da ne postoji zaista nikakva bojaznost, ova priča o kojoj govorite sada kosovske snage, podsećam da je ta aktivnost od stane NATO odnosno Kvora nastala nakon 2008. godine a ne pre. Mi kada smo pre toga potpisivali tognije ni bilo. Znači, ta vrsta brige koju iskazujete danas naprosto ne može da budeu odnosu na ovaj sporazum koji je iz 2008. 1. oktobra a pripreman je još u vreme vlade Vojislava Koštunice čiji sam i ja bio član, svi smo zajedno radili i pripremali se da taj sporazum potpišemo i nije nikakva tajna da je to jedan od sporazuma koji je potpisan i predat upravu u vreme vlade Vojislava Koštunice, predao ga je ministar spoljnih poslova gospodin Vuk Jeremić. Znači, pričati o nekim sekvencama u kojima verovatno građani ne prate nisu baš u toku vi biste imali obavezu da pričate ono što je istina. Treća je stvar, šta je stiglo u parlament Srbije, zaista bilo bi totalno neprirodno da se ja bavim time. Nisam na autorizovan da kontrolišem poštu koja stiže u parlament Srbije. Ukoliko je neko pozvao parlamentarce da u nečemu učestvuju, sigurno nisam taj koji vas je sprečavao. Naprotiv, mislim da je krajnje vreme da učestvujete, kao što učestvujete u drugim aktivnostima, slobodno. Svako učešće koje doprinosi bezbednosti građana Srbije je, što se nas tiče, uvek dobrodošlo. Hvala.
Pravo na repliku i ovim završavamo dug replika. Dva minuta je. Narodni poslanik Jovan Palalić.
Upravo, gospodine ministre, o tome je i reč. Zaista, nije isto stanje kada je u pitanju bezbednost Republike Srbije pre proglašenja nezavisnosti Kosova i posle toga. Aktivnosti koje su bile pre toga su jedan način posmatranja naše bezbednosne pozicije, a posle toga je nešto sasvim drugo. Uloga NATO pakta se upravo posebno ogleda posle tog događaja, kada je on počeo da sprovodi ono što je pisalo u odbačenom Ahtisarijevom planu. Pitanje je da li mi možemo da vodimo jednu politiku prema tom vojnom savezu, koja je bila do tog trenutka, na isti način i posle događaja koji je bio u februaru mesecu, a koji se direktno tiče našeg suvereniteta i naše bezbednosti. Mi mislimo da ne možemo. Prosto, to je jedan važan događaj po našu bezbednost. Mi kažemo da sada u svetlu tog događaja vi treba da definišete koji su naši zadaci. Niko ne govori da mi ne treba da obučavamo naše oficire. Nisu to svi zadaci koje vi ovde predviđate da učestvuje, deklarisani stav, da učestvujemo sutra ne znam ni ja gde. Znači, mi moramo definisati šta je našem sistemu odbrane potrebno u toj saradnji. Verujem da je to nešto što je naš interes. Lično mislim i tu se politički razlikujemo, da posle događaja ne treba da produbljujemo saradnju u drugim segmentima partnerstva za mir i programima koji nas vode sutra ka učešću verovatno u nekim NATO operacijama ili učešću u nečem što mislim da u ovom trenutku nije bezbednosni interes RS. Sve što doprinosi jačanju našeg sistema odbrane, apsolutno sa svima i u okviru Partnerstva za mir. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić,ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas evo u ovom zajedničkom pretresu imamo više tačaka koje praktično počinju od borbe protiv kriminala, pa preko diplomatskih pitanja, trgovine, zatim kulture, sporta i završavaju se sa Sporazumom o bezbednosnim informacijama između Srbije i severnoatlanske organizacije, odnosno NATO pakta. Odmah na početku da istaknem stav SRS. Kad su u pitanju razni ovde zakoni o potvrđivanju sporazuma, pošto se ovde radi o državama koje nisu priznale KiM, naš stav po ovom pitanju je poznat. Međutim, kad se radi o ovom zakonu o potvrđivanju sporazuma između Vlade RS i NATO koji je gospodin ministar potpisao 1.10.2008. godine, a o kome mi raspravljamo 2011. godine, stav SRS je apsolutno negativan i protiv. Mislim da, evo pokazalo se i u Skupštini, nismo jedinstveni u tome stavu. Nismo sami u tom stavu. Danas 85-90% građana Srbije se protivi učlanjenju Srbije u NATO pakt, a posebno ovo angažovanje NATO pakta u Libiji nas podseća i ova agresija na Libiju nas podseća na ne tako davne… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, uz dužno poštovanje za argumentaciju koja će se koristiti, ipak vas molim da govorimo o Sporazumu koji je potpisan od strane Vlade 2008. godine, a sad je predmet ratifikacije. Da pokušamo da se držimo teme bez Libije i političkih stavova koji su suviše udaljeni od teme koja je neposredno tema dnevnog reda.) To je itekako povezano, to su sve bezbednosna pitanja koja su vezana za NATO pakt.. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, nisu bezbednosna pitanja. Rat u Libiji i članstvo zemalja u NATO paktu koje su priznale Kosovo ili nisu priznale Kosovo, one koje nisu jesu članice, one koje jesu neke jesu, a neke nisu, nisu tema ovog dnevnog reda. Molim vas o Sporazumu koji je na dnevnom redu.) Ipak, ako je to za vas humanitarna intervencija, mi iznosimo stav SRS… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sad vas upozoravam. Upozoravam vas da namerno kršite odredbe Poslovnika i da vređate i mene, kao predsedavajuću, zato što govorite stvari koje ne možete da znate. Ne možete da znate šta ja mislim o tome šta i kakav karakter ima intervencija u Libiji. Moj posao je da primenjujem Poslovnik, vaš posao je da primenjujemo Poslovnik. Tema dnevnog reda, član 106. koji mene obavezuje da vas prekinem i podsetim, a vas obavezuje da ga primenjujete ili da zajedno učestvujemo u nepopularnom procesu izricanja mera opomene.) Da, da, samo vi radite svoj posao. Ovo je četvrti inače sporazum koji je potpisan sa NATO paktom. Počelo je od onog sporazuma o tranzitu trupa Vuka Draškovića i tad je objašnjenje bilo da se ne bi ponovila 2004. godina, da je eto potrebno da obezbedimo tranzit NATO snaga, kako bi pravovremeno mogle da zaštite sebe na KiM. Zatim, smo imali onaj čuveni SOFA sporazum, koji je potpisan od strane predsednika države. Nedavno imali smo sporazum o kodifikaciji, standardizaciji i usvajanje kodifikacionog sistema NATO pakta. Mi danas imamo Sporazum o bezbednosti informacija i kodeksu postupanja. Pre tri godine, na jednom naučnom skupu, u kome su učestvovali i predstavnici Ministarstva odbrane, jedan od njih je na pitanje novinara o stavu Ministarstva odbrane o stavu Srbije i šta se radi u Ministarstvu, rekao da je u toku tiho učlanjenje Srbije u NATO pakt. Na jednom naučnom skupu od ove godine, upotrebljen je jedan drugi izraz, kaže, puzeća integracija u NATO. Gospodo, i od predstavnika ovog parlamenta, od kolega narodnih poslanika, u dva navrata sam imao priliku da čujem da će Srbija brzo postati članica NATO pakta. Zbog toga, ne samo u ime SRS već u ime ovih 85-90% građana koji se tome protive, iznosim naš stav. Ako su to mogli da iznesu i predstavnici Ministarstva, ali i narodni poslanici, ponavljam, to je rečeno na parlamentarnoj Rouz – roc seminaru u Skoplju, a i prošle godine na Parlamentarnoj skupštini NATO pakta u Varšavi. Čak na pitanje predsedavajućih Parlamentarne skupštine o tome, kako će Srbija postati članica NATO i kolika je podrška od strane građanstva Srbije, naš kolega je rekao da je podrška 25%, ali da neće biti referenduma u Srbiji, da o tome neće raspravljati Skupština i da će o tome Vlada doneti takav stav. To što sam čuo je apsolutno suprotno od svega onog što se govori ovde u Skupštini. To je suprotno i Rezoluciji o vojnoj neutralnosti iz 2007. godine. Potpuno je opravdano kad ovde iznosimo takav stav, jer smo ga čuli na više mesta. Treba da ovaj naš stav čuju i građani Srbije. Mi govorimo da se prema nama, prema našoj državi, u međunarodnoj zajednici primenjuju dvostruki standardi i to je tačno. Često puta čujemo da govori i vladajući deo, a gotovo uvek govori opozicija. Vidite, i mi koji smo pogođeni, kada se prema nama primenjuju dvostruki standardi, spremni smo da primenjujemo dvostruke standarde i svedoci smo takvog ponašanja ove skupštine. Dok sa jedne strane sve što dođe od NATO pakta, svaki predlog, svaki sporazum, bez ikakvog problema prođe ovde u Skupštini, ova inicijativa koja traje već dve godine i normalno je što ministar nema saznanja o tome jer to je inicijativa samo prema ovom parlamentu, da parlament formira parlamentarnu delegaciju i to u ulozi posmatrača, za praćenje aktivnosti ODKB. Razgovori koji su bili u Skupštini sa šefovima svih poslaničkih grupa ili velikih poslaničkih grupa, niko nije odbio i nije bio protivan da se formira ta delegacija. Više inicijativa i više pisama, a do toga nije došlo. Gospodin ministar kaže da nema ništa protiv toga. Svako razuman kaže – ako ste vojno neutralni, pokažite da ste neutralni, budite prisutni i kod jedne i kod druge strane, a mi, ovakvim ponašanjem, upravo pokazujemo da smo se već svrstali, jer sve inicijative sa druge strane odbijamo. Tamo bi bili samo posmatrači, a naša delegacija u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta je u svojstvu pridruženog člana i to, na kraju krajeva, nije problem, jer pratimo sve aktivnosti te parlamentarne delegacije. Nešto što bi svaki čovek prihvatio, svaki čovek koga biste sreli na ulici, a ne predstavnici i izabrani predstavnici građana ovde u Skupštini, ovde takva inicijativa jednostavno ne može da prođe. Što se tiče samog sporazuma, svaki sporazum i svaki zakon o potvrđivanju ovih sporazuma, kada se o njima raspravlja, kaže se da je to zbog Partnerstva za mir. Kada je gospodin ministar objašnjavao 2008. godine rekao je da je ovo neophodno da bismo mogli da napravimo neke još korake dalje u našim aktivnostima koje su vezane za Partnerstvo za mir. Vidite, ministar je sporazum potpisao 2008. godine, mi treba da ga ratifikujemo 2011. godine, a u međuvremenu nikakvih problema nije bilo u sprovođenju tih aktivnosti koje su vezane za Partnerstvo za mir. U samom sporazumu Partnerstva za mir se nigde ne spominje, ali ono se spominje kada je u pitanju obrazloženje, jer kada je NATO pakt u pitanju, mi sve pokušavamo da objasnimo time što nam je to potrebno radi Partnerstva za mir. Prethodni kolega poslanik je govorio i o strategiji odbrane Republike Srbije, govorio je i o tome da je neprihvatljivo produbljivanje saradnje sa NATO paktom i zbog toga što NATO pakt obučava bezbednosne snage ili, da kažem da svi razumeju, vojsku Kosova i Metohije. Ako se onda kaže da je značaj ovog sporazuma zbog Partnerstva za mir, da, sporazum je potpisan od ministra ranije, ali posle toga je usledilo i otvaranje misije Republike Srbije u NATO paktu u Briselu, ali kada se kaže da nam se ovim sporazumom omogućava nesmetano učešće u uspostavljanju mehanizma Partnerstva za mir, a onda kaže – školovanje pripadnika u NATO školi u Nemačkoj, zatim – na NATO koledžu u Rimu i posebno učešće pripadnika naše vojske i snaga bezbednosti u komandama i ustanovama NATO pakta. Šta će oni tamo da rade? Da je ovde rečeno, a mogli smo to da vidimo i na onoj prošloj zatvorenoj sednici, gde se sve školuju pripadnici naše vojske i kada bi bilo obezbeđeno da se pripadnici naše vojske školuju, kako u školama koje pripadaju određenim vojnim savezima, a isto tako i u nekim drugim školama nekih drugih zemalja, možda bi to u određenoj meri bilo prihvatljivo, jer, na kraju krajeva, treba da upoznamo i taktiku i način školovanja i obučavanja i u drugim vojskama. Ovo takođe podrazumeva da ćemo se mi u tim NATO školama sresti i sa oficirima vojske tzv. republike Kosovo. Da li je to prihvatljivo da se naši oficiri školuju zajedno sa teroristima sa KiM? I naš predsednik nije otišao na neke međunarodne skupove na kojima su bili prisutni predsednik i predstavnici KiM. Tako da ovo objašnjenje, gospodine ministre, koje ste dali mom uvaženom kolegi iz DSS, to podelite i sa predsednikom države, jer ako kažete da je to šteta, onda bih ja trebalo da izvučem logičan zaključak da je šteta što predsednik Srbije nije otišao na takve skupove, jer da je otišao tamo, to bi bilo dobro za Republiku Srbiju. Eto, ja podržavam tu inicijativu i taj postupak predsednika države kada nije hteo da sedi za istim stolom sa predstavnicima kvazi republike KiM. Šta god vi mislili, gospodo iz ministarstva, naš strah i naše obrazloženje koje smo ovde dali treba da shvatite kao jednu dobronamernu kritiku. Posle svega što smo čuli i u ovoj skupštini i od strane predstavnika ministarstva, verujemo da, kada se svi ovi sporazumi potpišu, više uopšte neće biti jednog dana važno da li je Srbija članica NATO pakta, jer će se ona faktički ponašati kao da je članica NATO pakta, kada bude potpisala sve sporazume koje su potpisale NATO zemlje. Obrazloženje da je to potpisalo 64 ili više drugih država, za nas uopšte nije bitno. Ne vodimo računa o drugim državama. Jesmo za dobrosusedsku saradnju, jesmo za razvijanje ekonomskih, kulturnih i svih drugih veza, ali mi prvenstveno ovde razmišljamo i vodimo računa samo o svojoj otadžbini, o svojoj državi, o Republici Srbiji. Za naš ovakav stav imamo podršku većine građana Srbije. Vi ćete verovatno u vašem komentaru reći da niko ne govori o NATO paktu, a mi kažemo – nekada nije važno šta se govori, mnogo je važnije šta se radi, a i kroz ovaj sporazum i kroz neke druge stvari mi osećamo da se radi upravo na tome da Srbija bude NATO partner, možda ne NATO članica, ali bude država koja se ni po čemu neće razlikovati od drugih NATO članica. To nam, na kraju krajeva, potvrđuju ti potpuno nepotrebni dvostruki standardi sa kojima opet vi i ministarstvo nemate dodira, ali koji se primenjuju ovde u Skupštini od strane vladajuće većine, kada je u pitanju organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Zbog toga, ne samo kada je u pitanju ovaj sporazum, možda će ih biti više, mi ćemo uvek iznositi stav SRS. Nikakav sporazum sa NATO paktom, jer svaki sporazum sa NATO paktom je direktna i prst u oko građanima Srbije, i to onom većinskom delu građana Srbije koji će se, nadam se, na sledećim izborima znati opredeliti između onih koji bi da uvedu Srbiju u NATO pakt i onih kojima je samo Srbija i njena bezbednost na prvom mestu.
Iskorišćeno je 17 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika. Na raspolaganju su vam još tri minuta. Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Zahvaljujem. Nažalost, ne mogu da govorim o pitanju u smislu – rekao mi je jedan čovek, desilo se tamo, jedan je rekao ovo, a drugi je potvrdio ono. Nažalost, nisam bio prisutan na tim sastancima i drago mi je da ste vi učestvovali u Parlamentarnoj skupštini NATO, to je kud i kamo mnogo čvršća veza sa Srbijom, nego ovaj sporazum. Vaše prisustvo na takvim sastancima opredeljenje vaše koje je očigledno za jačanje saveza u okviru partnerstva kao što ste rekli na završetku vašeg govora. Sa druge strane, pošto imate želju da neki procenat više građana pridobijete, koristite se čak i floskulama gde govorite da vi zastupate interese 85 do 90% članova ovog parlamenta, ne znam, ovi ostali, verovatno interes 10 ili 15%, ali čini mi se da to nije demokratija i da naprosto to tako ne funkcioniše. Možda je vama nebitno kojih 68 zemalja je potpisalo taj sporazum o razmeni informacija, ali da vidimo, pošto građani Srbije treba da imaju tu informaciju, pominje se organizacija o dogovoru o kolektivnoj bezbednosti ili ODKB, pa ako kažemo da je Ruska Federacija okosnica te organizacije, a Ruska Federacija je čak 1995. godine potpisala ovaj sporazum. Znači, mi kasnimo u ovoj saradnji nekih 16 godina. Ako mislite da je takvo rukovodstvo napravilo grešku, Ruska Federacija, možete pokrenuti postupak da oni raskinu taj ugovor. Verujem da bi vas sigurno poslušali. Međutim, ono što je takođe važno da znate, oficiri Vojske Srbije koji se školuju na koledžima u svetu, ne dolaze još uvek u dodir sa predstavnicima kosovskih snaga bezbednosti, i to je stvar koja je trenutno činjenično stanje. Ako mislite da ćemo prekinuti školovanje nekome od naših kadeta koji se nalaze na vojnim akademija širom sveta, ukoliko oni prihvate da školuju nekoga od kosovskih snaga bezbednosti, mislim da bi to bila katastrofalna greška i da bi to vratilo Srbiju u vekove unazad. Podsetiću vas da postoji veliki broj mladih ljudi u Srbiji, koji se u ovom trenutku, nevezano od Vojske Srbije školuju na raznim fakultetima širom sveta i vrlo je moguće da na tim fakultetima postoje ljudi koji se školuju sa Kosova. Ukoliko bi pristupali tom načinu razmišljanja, bojim se da bi se Srbija vratila, ne u 14. vek, nego još mnogo vekova pre toga. Izolacija, kao glavni motiv vaše politike i kao glavna afirmacija vaše politike, naprosto, u Srbiji više ne može da prođe, i naravno, ja govorim o svemu onome o čemu je moj prethodnik govorio. Vidim da me on sluša pažljivo, a ovi drugi možda i ne razumeju, pa se izvinjavam ako niste razumeli gospodina Delića. Ja pričam srpski, gospodine, moji koreni su iz Srbije i po ocu i po majci i nemam problem sa…
Ja molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne smatraju, molim da sada ne dobacuju. Ukoliko bilo koji učesnik sednice prekrši bilo koju odredbu Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, biće prekinut i podsetiću ga na obavezu da se odredbe poštuju. Ministar odbrane, ni jednom svojom rečenicom nije prekršio ni jednu odredbu Poslovnika Narodne skupštine. Odgovara na pitanja i stavove koje je izneo narodni poslanik Božidar Delić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. To je njegova obaveza i on je ispunjava u skladu sa Poslovnikom. Vas sada sa upozorenjem molim da se suzdržite i da prestanete da dobacujete i da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Ako dozvolite, i sam sam pohađao određene kurseve u Garmišpartenkirhenu, oni se rade na engleskom, francuskom i ruskom jeziku. Nedavna konferencija koja je bila održana u Srbiji, imala je paralelno i ruski prevod. Naši oficiri koji se školuju na NATO koledžima imaju priliku da se upoznaju sa ruskim oficirima, a u mandatu mom, u Ministarstvu odbrane, mislim da je osam oficira Vojske Srbije završilo određeno školovanje u Ruskoj Federaciji. Sa druge strane, jedan oficir Ruske Federacije završio je usavršavanje u Srbiji, trenutno se nalaze dva iz Kine, jedan je završio iz Kine, tako da ta priča oko školovanja, mislim da je zaista loše koncipirana i ne vodi nas u tome da naši oficiri imaju znanja i mogućnosti, već naprosto izolaciji. Nije nikakva tajna da je vaša cela politika, politika izolacije i mračne Srbije, u kojoj bi ste upravo vi govorili šta je ono što je neophodno, a ne šta je zaista nasušna potreba građana Srbije. Obrazovanje u zemlji Srbiji je jedna od najvažnijih stvari koje imamo i mi ćemo učiniti sve da makar u sistemu odbrane, naši oficiri budu obrazovani po najnovijim standardima najmodernijih vojski sveta, koliko god to vama smetalo ili ne, moram da vam kažem da kritike koje upućujete zbog toga, morate biti svesni da upućujete upravo onim članovima ODKB, koji sa našim oficirima pohađaju zajedno te vojne škole. Molim vas, nekada ste bili oficir, koristite se samo činjenicama i govorite slobodno ko je i kada i gde rekao, šta je rekao, imenom i prezimenom, i nemojte se kriti iza floskula – rekao mi jedan čovek, imali smo priliku da tu predstavu gledamo u pozorištu i bilo je dovoljno duhovito ali daleko od istine.
Reč ima narodni poslanik Božidar Delić, dva minuta replika.
Gospodine ministre, vi ste počeli sa tim – rekao mi jedan čovek, a taj čovek ima ime i prezime, poslanik DS, gospodin Samofalov, eto sada znate da je to vaš mladi poslanik, nedavno završio i vojni rok. Rekli ste, radikali prisustvuju i na Parlamentarnoj skupštini NATO pakta. Upravo je neophodno da radikali prisustvuju, jer pored toga što prate i te aktivnosti Parlamentarne skupštine, prate i kako se ponašaju naši poslanici. Da li tamo štite interese Srbije ili nečije druge interese?
Narodni poslaniče, takve tvrdnje su nedopustive. Nemate ovlašćenja, niko od narodnih poslanika nema ovlašćenja da prati bilo kog drugog narodnog poslanika. Najlepše vas molim da pazite na koji način se izražavate o drugim narodnim poslanicima. Ja razumem i strast i politiku, ali što je previše, previše je.
Upravo zahvaljujući članovima delegacije iz DSS i iz SRS, obezbeđeno je da naše delegacije osim ovih nekoliko ispada, bude jedinstvena i da popravi rezolucije koje u Parlamentarnoj skupštini nisu bile u korist Srbije, a radilo se najčešće o rezolucijama vezanim za KiM. Gospodine ministre, upravo zbog toga što sam član te delegacije, sreo sam se i sa najvećim zločincem iz NATO pakta, Veslijem Klarkom, pa sam imao prilike da ga pitam kako je protiv pravno i bez odluke UN izvršio agresiju na našu zemlju. Za vas bi trebao da bude interesantan njegov odgovor - nismo postigli konsenzus u okviru NATO pakta. To je otprilike odgovor koji bi mogli da čujemo u nekom vrtiću. Tako što se tiče SRS i što se tiče toga što ste vi rekli za školovanje, mi smo rekli da ne treba biti i ne treba se školovati samo na jednoj strani… (Predsedavajuća: Dva minuta.) Evo, još 30 sekundi. …, već ako se naši oficiri školuju, onda treba da se školuju u više zemalja, ali ovo sada što ste vi rekli školovanje u nekim drugim zemljama, to su samo pojedinačni slučajevi, a školovanje u NATO školama i NATO kursevima je masovno, apsolutno masovno.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Javila sam se u toku govora ministra Šutanovca i htela sam da govorim na osnovu povrede člana 107. Poslovnika, a vi ste u međuvremenu povredili član 27, gospođo Čomić, jer mi niste dali reč po Poslovniku, a pokazala sam Poslovnik. Dakle, trebalo je odmah da mi date reč. Ali, kršenje Poslovnika sa vaše strane je nešto potpuno uobičajeno i znam da ćete vi na kraju ove moje intervencije reći da nije bilo povrede Poslovnika, iako je bar što se tiče člana 27. apsolutno nesporno da ste povredili Poslovnik. Što se tiče člana 107, ministar Šutanovac je povredio dostojanstvo Narodne skupštine… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, učesnik sednice ne može da povredi Poslovnik, mogu ja kao predsedavajuća da ne uočim da je učesnik sednice prekršio odredbe Poslovnika.) (Aleksandar Martinović, s mesta:Kako izričete sankcije, ako ne možemo da povredimo?) (Predsedavajuća: Molim vas da ne dobacujete.) Dakle, vi ste, gospođo Čomić, povredili Poslovnik, povredili ste član 107, zato što niste reagovali…
Ne možete da tražite reč za povredu Poslovnika dok govori učesnik sednice, a pre nego što znate da li ću ja prekinuti govornika i reagovati. Molim vas da pažljivo govorite svoje obrazloženje. Rekli ste da ste se javili za reč tokom govora ministra Šutanovca, jer je on povredio Poslovnik. Ja sam vas prekinula da vas podsetim da ministar, ni učesnik sednice ne može da povredi Poslovnik, a vi tvrdite onda da nije ministar, nego sam ja, a to ste znali u trenutku dok je ministar govorio i izlagao svoje obrazloženje. Žao mi, malo pažljivije obrazloženje za povrede Poslovnika. Zahvaljujem. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Sada se javljam na osnovu člana 107. U pitanju je povreda dostojanstva Narodne skupštine. Evo, ja kao pravnik tumačim drugačije, ali pošto je kod vas i nož i pogača, neka bude da ste vi, gospođo Čomić, povredili Poslovnik Narodne skupštine. Vi ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine zato što niste reagovali kada je jedan od učesnika, a to je predstavnik Vlade, gospodin Šutanovac, na kog se primenjuje Poslovnik apsolutno isto kao i na sve narodne poslanike, uvredio poslaničku grupu SRS, tako što je rekao ironično da mi ne razumemo ono što je u toku rasprave izgovorio naš kolega Božidar Delić. Na takve insinuacije i na takve komentare bilo kog poslanika SRS redovno reagujete. Evo, pošto je dozvoljeno reći da neko nešto ne razume, sada ja kažem da je tragedija ove države što je na čelu ovog resora i što je član Vlade gospodin Šutanovac, koji ne razume reč patriotizam, koji ne razume šta su srpski nacionalni interesi…
Molim vas da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine i da ne pokušavate da vređate druge učesnike izmišljanjem i kršenjem Poslovnika, koji vam zabranjuje da govorite o tome šta misle i osećaju drugi ljudi. Ovo je poslednje upozorenje, nakon toga, ukoliko insistirate, ćemo tok sednice potpuno striktno prilagoditi odredbama Poslovnika. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč, predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Zoran Krasić, s mesta: Niko ne sme.) Narodni poslanici dobacuju da niko ne sme. Sve mogu da pomislim, ali da u ovoj sali sedi 250 ljudi koji nešto ne smeju, to prosto nije tačno. Ovde sedi 250 hrabrih ljudi. Dakle, da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da koristi svoje pravo u ovom toku sednice, pre nego što pređemo na prijave za reč? (Ne.) Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: LDP, Nova Srbija i poslanička grupa SRS. Prelazimo na deo sednice gde pravo na reč dobijaju narodni poslanici i po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tač. 6, 7, 8, 9, 10. i 11. dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Nenad Prokić, a posle njega narodna poslanica Zlata Đerić.
Uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, drage kolege, mi smo, naravno, za svaki dalji sporazum sa severnoatlantskom alijansom. To će samo pomoći našem ambasadoru, Branku Milinkoviću, u Briselu da radi svoj posao onako kako bi mu bilo lagodnije i efikasnije. Za vas, gospodine ministre, možemo da kažemo da ste vi ministar sa najboljim učinkom u ovoj vladi, koja nije srećno svoj mandat privodila kraju. Vi ste u toku prošle godine imali nekoliko zaista rezultata koje možemo da pozdravimo. Naša deca više ne moraju da se smrzavaju po kasarnama. Nakon svega onoga što su doživeli proteklih 20 godina, oni su juče doživeli tu zakonsku poemu zakona o mladima. Posle gladi, terora, nezaposlenosti, egzodusa, eto, bar im je neko nešto pomogao, da ne moraju godinu dana svog života, sa kojim ionako ne znaju šta će u državi koja im ne pruža nikakvu šansu, da raspolažu slobodnije nego ranije. Pošto se ne ratuje više kao u vreme vojvode Mišića, tako što se konjima izvuče top na neko brdo, pa ožeži, mi smatramo da ste vi na dobrom putu da modernizujete i profesionalizujete našu vojsku. Imaćete u nama potpuno saveznike na tom planu. Pomogli ste, takođe, da se ne šunjamo više oko NATO pakta, onoliko koliko možete u okviru politike koju javno vodi ova vlada. Bio sam u parlamentarnoj delegaciji u Briselu, u sedištu NATO pakta. To je isto bilo neko šunjanje oko NATO alijanse. Samo ne znam koliko je potrebno vremena i koliko je takta potrebno da se izvrši edukacija o tome šta zapravo jeste NATO pakt sada i kakve benefite on dovodi. U tom smislu, vaša hrabrost je zaista nešto što pomaže nama da plasiramo svoju politiku i mi smo na tome zahvalni i sarađujemo sa vama na tom planu. O benefitima, kojima doprinosi i ovaj sporazum, neće više biti rata. Ako je nešto dobro za ovo posrnulo društvo, koje je politički sistem napravio iz slepačke poezije, i 20 godina nakon pada Berlinskog zida još uvek ne zna, udara glavom levo i desno, ne zna koji su mu interesi, koji su mu ciljevi, ovo će, ne samo pomoći bezbednosti i kreditnoj sposobnosti države, nego konačnom konsenzusu društvenom oko tih interesa i ciljeva, oko kojeg društvo treba da se okupi, da ne bi više bilo najnesrećnije društvo u regionu. Strašno je puno neuspeha i strašno je mnogo stvari koje nisu trebale da se dogode u prošlosti 20 godina i referendum zaista ne bi trebao da bude nikakvo rešenje, jer referendum podrazumeva jednu vrstu nivoa obrazovanja i informisanosti onih koji odlučuju. Dvadeset godina edukacije na tu temu zahteva jednu ozbiljnu edukaciju, da bi onda mogao neko drugi da odluči o svemu tome, a ne neka vlada koja na sebe preuzima, na svoja pleća teret o odluci o tome kako će društvo da se razvija u budućnosti. Videli smo premijera Putina pre neki dan u Beogradu. Mislim da se od mađarske revolucije i Češke 1968. godine neki ruski zvaničnik nije tako bezobrazno ponašao u nekoj državi, da on nama kaže da ne može da idemo u NATO pakt, da su oni protiv toga. To Moskva nije radila već 40 godina. Mislim da nešto što ne priliči ni jednom stranom državniku u ovoj zemlji, a pogotovo to nije način da se na jedan lažno shvaćeni patriotizam nalepljuju direktno izjave stranih zvaničnika o tome šta ova zemlja u okviru svoje politike treba da uradi. Nadam se da će Branku Milinkoviću, nakon i ovog sporazuma i niza sporazuma, za koje pretpostavljam da će doći, biti mnogo lakše da se sa svim ostalim ambasadorima dogovori oko neophodnih stvari koje su potrebne za profesionalizaciju, za bezbednost koja je najvažnija u regionu, a pogotovu je to važno za Bosnu, koja ne funkcioniše. Imala je pre 100 godina austrijskog guvernera, ima sada austrijskog guvernera i NATO pakt tu može da pruži barem određene garancije da više neće biti onog izvlačenja topova na brda iznad Sarajeva, pa četiri godine onda učestvuješ u četiri rata u kojima nisi učestvovao, a sve si ih izgubio. Ministre, završavam sa nadom da ćete uspeti da ubedite još nekog osim nas u potrebu modernizacije tako važne oblasti za koju ste odgovorni u Vladi Srbije.
Pet minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Mislim da je gospodin Prokić na jedan neprimeren način doveo u pitanje dostojanstvo Narodne skupštine. Ne znam da li ste primetili, gospođo Čomić, da je gospodin Prokić rekao, i to jednim prilično podsmešljivim tonom, kako je srpski narod vaspitavan na tradicijama slepačke poezije. To je verovatno jedna prilično neumesna aluzija na Filipa Fišnjića, koji je ispevao mnoge srpske narodne junačke pesme koje je posle zabeležio Vuk Karadžić. Ako ćemo da se stidimo Filipa Fišnjića i Vuka Karadžića, onda neka nam gospoda iz LDP kažu koji su to uzori koje srpski narod treba da sledi. Takođe, aluzija o Živojinu Mišiću, o konjima koji izvlače topove, o bombardovanju Sarajeva, mislim da je to jedna uvreda za sve narodne poslanike i mislim da ste bili dužni da na to reagujete. Ne ulazim u pravo svake poslaničke grupe da se opredeljuje za i protiv NATO, ali imam, kao zamenik predsednika poslaničke grupe, moralnu obavezu da kažem da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine kada se u jedan krajnje neprimeren, gotovo podsmešljiv kontekst dovode ljudi koji su za srpski narod učinili mnogo i kojima se srpski narod od uvek ponosio. Skrećem pažnju gospodinu Prokiću da, recimo, pročita ceo tekst zvanične francuske himne Marseljeze, pa će tamo da vidi kakve se sve grozne reči upućuju protivnicima tadašnje francuske revolucije od 1789. godine, prosto da se ne stvori utisak kako su na zapadu svi fini i kulturni i miroljubivi, a da smo mi Srbi nekakvi zlikovci koji smo izazivali ratove i koji smo vaspitavani na tradicijama, kako on kaže slepačke poezije, a ja kažem pesama koje je čak učio i veliki nemački književnik Gete.
Nema povrede člana 107. i to vi vrlo dobro znate. Vama se kao narodnom poslaniku ne dopada stil kojim drugi narodni poslanik obrazlaže, koristeći sebi sopstven stil. Verovatno se i drugim narodnim poslanicima ne dopada stil drugih narodnih poslanika koji koriste, ali ni jedno ni drugo nije razlog za ocenu da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, ali jeste razlog za repliku narodnom poslaniku Nenadu Prokiću. Izvolite.
Nije potrebno Filipu Višnjiću da ga iko brani, on je još uvek na turneji po Srbiji, obilazi gradove i sela i mogu to lično sa njim u četiri oko da raspravim.
Narodna poslanika Zlata Đerić ima reč, a posle nje narodni poslanik Bojan Đurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poslanička grupa Nova Srbija neće podržati ovaj sporazum u danu za glasanje, iz nekih razloga koje ću pokušati samo kratko da obrazložim. Dakle, ja sam žena, nisam vojnik i govorim sa pozicije nekoga ko je građanin i ko je samo dužan da kaže nekoliko stvari o NATO paktu i o onome što mislimo o NATO paktu, mi koji nismo stručni, a treba malo više informacija da podelimo, možda jednog dana da se na nekom referendumu i izjasnim. Naravno, referendumska pitanja nikada nisu pitanja stručnosti nego pitanja emocija i pitanja jedne ozbiljne propagande koja se vodi. Iza NATO pakta i njegovog uticaja na ovim prostorima stoji jedna ozbiljna propaganda. Da li su NATO standardi zaista savršeni standardi koji treba da budu prihvaćeni, to je uvek diskutabilno. Od onih sam koji smatraju da apsolutno sve treba podvrgnuti sumnji, pa i te NATO standarde. U ovom sporazumu se tretira pitanje informacija. Laički sam postavila pitanja zašto je NATO baš tako zainteresovan da štiti neke informacije i da nas štiti od nekih informacija i naše službenike? Čisto bi me zanimalo da mi to odgovore, jer znamo da je najskuplja roba na svetu, u organizaciji države, politike, ratnih i mirnodopskih doktrina, informacija. Rat i mir počinje, traje, dobija se i gubi upravo na informacijama. To je istorija do sada pokazala. Ono što bih želela zbog građana Srbije da kažem, to je taj kulturni identitet NATO saveza, koji je dosta različit od srpskog kulturnog identiteta, jer to je jedan dinamičko-kulturni model ratno osvajačko identiteta, dok smo mi u Srbiji prepoznati kao odbrambeno oslobodilački identitet u vojnom smislu. Moramo da znamo da je osnovni kulturni obrazac ponašanja NATO saveza preuzet od anglosaksonske kulture, u kojoj je dozvoljeno pravo na preventivnu upotrebu sile, a koje je povezano sa kulturnim identitetom SAD i Velike Britanije, pretežno, koje imaju odlučujuću i rešavajuću ulogu u NATO. Moramo da znamo da su to dve demokratske države, od kojih SAD zasnivaju svoju demokratiju na nezapamćenom genocidu, ne nad jednim narodom, nego nad jednom čitavom rasom, a da je Velika Britanija najveća imperijalistička i kolonijalna sila koja je na tome zasnovala celu svoju vojnu doktrinu. Ono što nas uglavnom ovde može zbunjivati, to je opravdano pitanje da li bi srpska nacija integracijom u NATO izgubila na svom specifičnom tradicionalnom kulturnom identitetu. Mi mislimo da bi izgubila. Ulaskom u NATO savez, srpska država mora da prihvati sve ponuđene obrasce NATO, uključujući matricu ponašanja, odnosno da zaboravi na svoju prošlost, pravoslavni, hrišćanski i slovenski kulturni identitet. U NATO je osnovni službeni jezik engleski, i to američka verzija engleskog, iako su formalno ravnopravno i francuski, nemački i ruski. Sva korespodencija, logistika, direktna i indirektna, članica NATO se odvija na engleskom jeziku. Sve privremene i stalne komande NATO, bez obzira na to što ih čine predstavnici različitih članica, moraju da prihvate i komuniciraju isključivo na engleskom jeziku. Dakle, to su neke stvari koje mi moramo znati kada je u pitanju NATO savez. Tamo se prihvata taj model ponašanja i on nema neku drugu ponuđenu alternativu. NATO je integrisan, a Srbija bi morala da prihvati sistem vojnog školstva NATO, koji je nametnut od strane SAD i koji se svodi na to da se podificirski čin dobije za 21 sedmicu obuke, a ne kao u Srbiji za četiri godine intenzivnog vojnog školovanja i obrazovanja. Slično je sa oficirima. Dakle, to su neke vrednosti koje se razlikuju u dosadašnjem iskustvu srpske vojske. Uz reformu vojnog obrazovanja Srbija bi morala da prihvati i određene ustavne promene koje dozvoljavaju upotrebu srpskih vojnih formacija pod stranom, tj. NATO komandom i reformiše postojeći sistem civilnog obrazovanja u Srbiji i posebno u istoriji, to je zanimljiv detalj, pedagogiji i psihologiji. Određene političke strukture u Srbiji koje zagovaraju NATO savez kao neki srpski eldorado i koji nam govore da on nema drugu alternativu, bojim se da su brzo zaboravili na evro-američki i zapadno-evropski oblik ponižavanja koji smo pretrpeli u vidu vojne intervencije, bombardovanja, ekonomskih blokada, medijskih zloupotreba, uključujući i američko natovsko oduzimanje državno-nacionalnog i srpskog suvereniteta na KiM. Pročitaću nekoliko izjava sa imenima o tim standardima koji govore o ljudima koji zastupaju NATO standard. Kaže ovako – pilot je bacio bombu sa dobrom namerom, kao što biste i očekivali od obučenog pilota iz jedne demokratske NATO države, to je rekao Džejmi Šej, portparol NATO 15. aprila 1999. godine, dan nakon bombardovanja izbegličke kolone kosovskih Albanaca kod Đakovice. Dakle, sa dobrom namerom na civile je bačena bomba. Pa zatim - videćemo kako će se osećati nakon što ih još nekoliko nedelja i meseci budemo pretvarali u komadiće, general Nauman, komandant NATO za vreme bombardovanja Srbije 5. maja 1999. godine. Pa onda – odgovornost za tragediju je na srpskim snagama koje su naterale te izbeglice da se vrate u Korišu, tih sto izbeglica, i da se smeste u ta dva objekta, Robin Kuk, britanski ministarspoljnih poslova, nakon što je NATO laserskim raketama pobio 100 albanskih izbeglica blizu Prizrena. Pre ćete videti kako se zgrada UN demontira ciglu po ciglu i baca u Atlanski okean nego što ćete videti pilota NATO pred Tribunalom UN - Monson, američki senator član Komiteta zameđunarodne odnose. Onda jedna ovako simpatična izjava jednog aktivnog pilota, kaže – mi nismo romantični ljudi, mi smo svega generacija. Dakle, ono što stoji iza ove alijanse svakako jeste sila i moć koja se demonstrira na svaki način. Da li smo mi to u prilici da prihvatimo ili ne, odlučiće naravno neki drugi interesi, ali smo sigurno u prilici da se bar upoznamo sa tim ko oni jesu, šta oni jesu, da li oni zaista jesu naši prijatelji ili zaštitnici ili zašto nam ne dopuštaju vojnu neutralnost koja je nama svojstvena i koja bi nam u ovom trenutku bila svakako nužna i potrebna. Imamo mi za njih mnogo pitanja i bolje nego bilo kakvo tumačenje postaviti pitanje zašto je NATO geoprostoru Balkana nametnuo dezintegraciju, zašto je NATO geoprostoru Balkana nametnuo destabilizaciju, zašto je NATO geoprostoru Balkana nametnuo ratni sukob, zašto je NATO geoprostoru nametnuo istorijsku podelu na zapad, na istočni Balkan, koja je to posebna vojna strategija i interes? Zašto NATOi EU nisu podržali ni jednu integraciju Jugoslavije i zašto je NATO realizovao vojnu intervenciju na Srbiju 1999. godine? Za to nikada niko nije odgovorio i za te vojne intervencije stoje tek pitanja i dugo, dugo analiziranje štete koja nam je tada naneta. Dakle, NATO savez je vojni savez sa potpuno drugačijom tradicijom i drugačijim interesima nego što mi imamo. Samo bih podsetila, još jednom, da je to ona vojna alijansa čiju kičmu čine dve države od kojih je jedna uništila milijardu pripadnika jedne rase, osvajajući njihove prostore samo zato što nisu bili dovoljno militantni u svom mentalitetu kako su oni bili koji su došli da otmu taj prostor, koji su zasnovali svoju demokratiju na otetom kontinentu i druga koja je vekovima otimala, pljačkala, žarila i palila i zasnovala najveću kolonijalnu imperijalističku silu na svetu. One su sada zaštitnici nečijeg mira i nezavisnosti? Neće biti. To se baš ne može tako lako poverovati. Hvala vam.
Reč ima ministar odbrane Dragan Šutanovac.
Pošto je najveći deo ove rasprave bio ne vezano za ovaj ugovor, a u želji da zaista ne ostanemo nedorečeni, mene zanima da kažete kojih to milijardu ljudi su negde u svetu pobijeni u bilo kojim aktivnostima i zanima me ko su ljudi koji su ih ubijali? Zanima me takođe da li znate gde živi najviše Srba van Srbije u svetu i da li su ti Srbi isto učestvovali u ubijanju tih milijardu ljudi i gde ima najviše srpskih crkava i manastira van granica naše zemlje, ako izuzmemo svakako Republiku Srpsku, i da li je to u toj zemlji u kojoj vi kažete da je ubijeno milijardu ljudi? I sa kim se vaš predsednik sastajao pre nego što smo uspeli da oborimo Miloševića i zašto je išao na inauguraciju poslednji put tamo, kada mu nisu dali da priđe, nego je ostao u hotelu da gleda tu inauguraciju, kao i svi gledaoci koji su .... (Predsedavajuća: Ministre i vas molim, i u replici i u tekstu, poštovanje odredbi Poslovnika.) Naprosto, pošto je na taj način govoreno, želim da građani Srbije koji gledaju ovu skupštinsku raspravu naprosto demistifikuju neke stvari koje se očigledno pišu ili čitaju po pojedinim blogovima ili medijima, koje štampaju pojedinci za koje svi odlično znamo gde su Srbiju vodili u vreme u kojem su oni upravljali ovom zemljom, ali nažalost u to vreme smo mi bili zajedno protiv tih ljudi. Gospodin Velimir Ilić je bio član Saveza za promene, sa nama stajao, doduše jedno šest koraka iza Zorana Đinđića, ali zastupao je bar deklarativne stavove koji se danas dijametralno razlikuju od ovoga što vi pričate ovde. Pa me zanima zaista da mi otkrijete te tajne pošto sam ja bio, da kažem savremenik, tih događaja, vrlo često sam prisustvovao, ali najvažnije mi je da kažete ko je to u istoriji ljudske rase ubio milijardu ljudi?
Pravo na repliku, dva minuta. Narodna poslanica Zlata Đerić.
Vrlo rado ću vam odgovoriti i nije moguće da vi zaista taj podatak ne znate. Pa, taj podatak, vi znate kako su Indiosi nestali sa američkog tla i kako je severna Amerika osvajana i koliko je, doduše, da li je taj podatak oko milijardu ili osamsto miliona, oko toga se vrlo spore. Indiosa, nažalost, tamo nema gotovo ni u tragovima. Ne znam da li vam je uopšte poznato koliko se oni pokušavaju izboriti da se tragovi o njihovom nestajanju sačuvaju i to uglavnom oni koji su prešli u evropske zemlje, koji o tome pišu. Vrlo se malo ovde zna. Preporučiću vam knjigu Ronalda Vajlija "Oteti kontinent" koja je dokumentacija o četiri najznačajnija plemena Indiosa koja su nestala na američkom kontinuitetu. To nema veze sa NATO savezom, govorila sam o tradiciji na kojoj je nikla demokratija tog tipa koja se sada zagovara svagda, ne želeći ništa drugo. Rekla sam da nisam vojni stručnjak, da govorim samo o demokratiji koja je nikla na najvećem genocidu i to je fakat koji ne možete da osporite. Dakle, ovo nema veze ni sa aktivnim učešćem mog predsednika ni sa bilo čim ostalim što se danas događa. Ni vi niste bili savremenik toga, kako bi neki drugi možda pomislili, nisam ni ja, na svu sreću. Druga sila koju sam pomenula, Velika Britanija, morate da priznate daje to imperijalna i kolonijalna sila najveća na svetu, da su najveće kolonije bile u njihovom vlasništvu, jedna od najvećih kolonijalnih sila. To su dve drugačije vojne tradicije dva naroda koji su kičma ovog saveza. Samo sam o tome govorila. Morate priznati da ja nikada ne govorim ostrašćeno, govorim vrlo argumentovano i govorim ono što sam, ne pročitala na blogovima, ovim istrebljenjem Indijanaca sam se iz ličnog interesovanja bavila veoma dugo i proučavala te knjige. To je nešto što je neosporna činjenica. Da bih vam citirala jednog Srbina koji je profesor na Univerzitetu, pitali ste me da li znam gde ima najviše Srba, da, ima ih u Americi, verovatno, znate taj broj, nisam to pratila, mada imam tamo i neke rođake. Crkve su tamo pravili oni o svom trošku i to nije sporno, u Americi može svako za svoje pare da napravi šta hoće, kao što bi verovatno i ovde mogli… (Predsedavajuća: Dva minuta.) Mogu li samo da završim rečenicu? Dakle, ono što je ovde samo pomenuto, to je ta naša istorija i tradicija i njihova istorija i tradicija. Citiraću vam samo jednog našeg Srbina koji je profesor na univerzitetu koji je rekao – da današnji indiosi imaju manje prava nego psi lutalice u Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Pored nemanja svesti o tome šta je milijardu i 800 miliona ljudi, milijardu i osamsto miliona ljudi, bilo Indijaca ili ne Indijaca, je cifra koja podrazumeva celu Evropu, Rusiju, pa puta tri, četiri ili pet puta. Naprosto, u to vreme teško da je celo čovečanstvo imalo toliki broj ljudi. Ali, imate rodbinu koja je učestvovala, izgleda, u tom poslu, kao i veliki broj Srba koji su osvajali tu istu Ameriku. Nije tamo uspostavljena demokratija na način na koji vi govorite već naprosto je ta demokratija prenesena iz Evrope u Ameriku. Međutim, kada govorimo danas o tradiciji i tradicionalnim srpskim vezama, nažalost, mali broj građana Srbije zna da će za tri godine biti proslava stogodišnjice pobede Srpske vojske u prvoj bici Prvog svetskog rata, a kaže se - u prvoj savezničkoj bici, u kojoj smo mi bili saveznici upravo sa tim zemljama sa kojima vi danas govorite da tradicionalno nismo bili u prijateljstvu. Sa istim tim zemljama smo bili saveznici i u Drugom svetskom ratu. Sa istim tim zemljama smo bili dugi niz godina saveznici dok nismo došli u situaciju da naša politika bude prokužena od svih tih zemalja koje su članice demokratski razvijenog sveta. Potpuno vas razumem da se danas vi borite ovde za neki promil građana koji će zahvaljujući toj politici koju promovišete da dobijete, ali podsećam vas da to nije izvorna politika ni vaše stranke ni vašeg predsednika. Žao mi je što je on izašao, voleo bih da sa njim ovde kod javnosti povedem polemiku i da ga pitam - što se viđa sa Merlin Olbrajt, ukoliko misli da je to ta i takva politika koja nas je dovela u vreme u kome jesmo, ali nažalost prebegujete, znači, da smo mi tradicionalno i uvek bili na ispravnoj strani i uvek upravo sa tim zemljama koje su takođe bile na toj strani borbe protiv fašizma itd. Ono što je naše poslanje nije da produbljujemo nesporazume i da kvarimo odnose. Naprotiv, naše poslanje je da pokušamo da ono što su drugi 90-ih godina uspeli da učine od Srbije, a to je da danas imamo izuzetno loš imidž u svetu, a najglasniji upravo su u Srbiji oni koji su taj imidž i napravili, da tu stvar promenimo i da u Srbiji napokon najpametniji ne popušta i da stavimo tačku na vreme s kraja 20 veka kada ćemo reći da je zaista dosta više te politike svađanja, a u isto vreme pretpostavljam da ako se lečite u nekim od bolnica državnih ili vam deca idu u školu ili u vrtić ili vam je neophodna hitna pomoć, naićićete na neizmerno veliku količinu raznih medicinskih aparata ili instrumenata koje smo upravo dobili od tog sveta sa kojima bi vi danas želeli da se mi definitivno konačno posvađamo. Naravno da to neki ne žele da razumeju, neki žele da predstave to kroz medije i blogove, naglašavam medije onih ljudi protiv kojih smo mi 90-ih godina svi zajedno bili, a vi kao učena žena to čitate i još izvlačite iz konteksta ono što je najgore. Mene neće fascinirati nijedna knjiga, nijednog pojedinca za koga ne postoji, da kažem, osnovana osnova da je istorijski dokumentovana. Verujem da su istraživali istoriju civilizacije ljudske, ali zaista, ako su došli do podatka da je milijardu i 800 miliona ljudi ubijeno na bilo kom kontinentu, verujem da je to sada informacija koja će u ovom danu obići ceo svet, jer to zaista ni jedna istorija ni savremena, ni praistorija nije zabeležila ni u jednom jedinom dokumentu. Hvala.
Pravo na repliku, dva minuta, narodna poslanica Zlata Đerić.
Moram da vam kažem, gospodine ministre, žao mi je što površno slušate. Rekla sam u prvom milijardu, pa sam rekla da je nemoguće, pa sam rekla ako je 800 miliona ili milijardu, koja je to razlika? Ako je samo milion ljudi, ako je samo jedan čovek na onaj način ubijen, sa onim motivima sa kojima jesu indiosi na tom severnom, zaboravili ste da je u pitanju kontinent koji je podeljen na tri kontinenta – Južna, Srednja i Severna Amerika i koji jeste osvajan od konkvistadora i evropejaca u svom severnom delu. To je istorija. Da ne bismo polemisali o tome i da me ni biste stalno pogrešno tumačili i da me ne biste tumačili ovde u javnosti Srbije kao nekoga ko je ratni huškač, to nisam. Govorila sam o tradiciji, odnosno proučavala i nemojte me stalno pozivati na blogove. Nerado čitam blogove, rado čitam knjige. Ne stidim se toga. Pozivam i vas da rado pročitate neku knjigu, jer kako Kinezi kažu – ne postoji nijedna knjiga na svetu iz koje nešto nećete naučiti i to čim je otvorite, proverite tu tvrdnju. Ona sigurno stoji. Nemojte svoje retorsko umeće, koje ne sporim, i svoje stručno znanje, koje ne sporim, i svoje profesionalno angažovanje sada da zloupotrebite da biste mene prikazali javnosti Srbije kao nekoga ko je ratni huškač. To apsolutno nisam. Što se tiče tih dobrih namera, uvek ih, kao i sve, podvrgavam sumnji i imam za to lični primer i lični dokaz i neću vam to sada elaborirati. Bio bi vrlo neprijatan i vrlo ružan. Nisam zagovornik toga da je neko nama veći prijatelj od nas samih, ali da smo imali saradnike i saveznike, to stoji. Bili smo u jednom savezu u Prvom i Drugom svetskom ratu, bili smo žrtve i bili smo njihov interes. Pogledajte malo istoriju posle rata, ko je šta od ratne odštete Srbima naplatio. Kako kažu nekadašnji istoričari – svaku pertlu srpskih vojnika smo mi platili kroz eksploataciju naših ljudi. To je dalje priča, nećemo je dalje produbljivati. Zaista vam više neću odgovoriti, bez obzira šta mi budete rekli. Govorila sam o faktima. Imam pravo da imam stav, imam demokratsko pravo da imam stav o tome i o NATO paktu, jer jednog dana na neinformisanosti treba da počiva odluka, a ne na informisanosti. Hvala.
Dva minuta. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, a posle njega narodni poslanik Boris Aleksić.
Uvažena podpredsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, teško je posle ove vrste rasprave da pokušamo da se vratimo na ono što je tačka dnevnog reda. Mada, moram da odam priznanje ministru na tome što je ipak reagovao na ovakav govor. Mislim da ste vi, gospođo Čomić, bili u obavezi da to učinite. Naravno, posle ovakvih tvrdnji o nekim zemljama očekujem i da ministar spoljnih poslova i podpresednik DS Vuk Jeremić bude dosledan i da ponovo osudi, ovom prilikom, nesuđeni podpredsednik, da osudi ovakve zaista neproverene tvrdnje. Nemoguće je tvrditi u 2011. godine da je u bilo kakvom genocidu, bilo gde u svetu stradalo milijardu ili 800 miliona ljudi, pa onda još tvrditi da ta razlika od 200 miliona nije značajna i istovremeno voditi takvu politiku koja prebrojava svaku žrtvu u Srebrenici i vodi neprihvatljive polemike o tome da li je bilo tri, pet ili osam hiljada žrtava. Mislim da i način na koji se ova polemika u parlamentu vodi zapravo govori o tome da rasprava o NATO-paktu ili vojnoj neutralnosti Srbije ili generalno opredeljenju Srbije u vojno-političkim ili vojno-bezbednosnim stvarima mora da bude otvorena na mnogo ozbiljniji način. Odlično je što vi ministre govorite, ali poslanici vaše poslaničke grupe ne reaguju u ovakvim situacijama, kao što i ta nesrećna rezolucija ili jedna rečenica u rezoluciji o neutralnosti, zapravo Rezolucija o KiM, koja sadrži tu proklamaciju, da Srbija za sada neće pristupati postojećim vojnim savezima, nanosi mnogo štete našoj zemlji, pre svega zbog zabluda i zabuna koje stvaraju u domaćoj javnosti. Gospodin Prokić je dosta detaljno govorio i o stavu LDP i rekao da ćemo mi glasati i za ovaj zakon i za niz drugih sporazuma o kojima se nažalost ovde ne govori, ali bih želeo da možda još preciznije ukažem na probleme koje proizvodi ta nekonzistentna domaća politika. Predsednik Tadić, koji je jednim delom i nadležan u ovoj oblasti, pogotovo kada su u pitanju spoljni poslovi i bezbednosna politika, je u nekoliko navrata pozdravila odluku svih država regiona da idu prema članstvu u NATO savezu. Istovremeno, ponavljajući tu domaću mantru o tome da je za Srbiju iz nepoznatih ili neobjašnjivih razloga najbolje je rešenje da ostane vojno neutralna. Međutim, u poslednje vreme se situacija komplikuje, pogotovo u odnosu na BiH. Pre nekoliko dana je i na domaćim televizijama emitovan intervju sa predsednikom Republike Srpske, Miloradom Dodikom, koji je relativizovao ranije izrečen stav, odnosno ponašanje predstavnika Republike Srpske u organima BiH, odnosno odluku te zemlje da ide prema članstvu u NATO savezu, pozivajući se, između ostalog, i na odluku koja je u Srbiji doneta kroz tu rezoluciju, da će Srbija biti vojno neutralna. Mislim da je to prosto tema o kojoj takođe moramo da razgovaramo paralelno sa sporazumom koji ratifikujemo sa BiH ili u onoj situaciji kada govorimo o našim vojničkim, političkim, bilo kakvim tradicijama. Možda je tačno da smo platili svaku pertlu kroz srpskog vojnika u Prvom svetskom ratu i u Drugom svetskom ratu kroz ratne štete, ali ne znam kakvu sada ratnu štetu ili kakvu sada podršku plaćamo kroz rudnu rentu od 3% za rusku stranu ili kroz poklonjene Naftne industrije Srbije. Od toga tek ne vidim nikakve koristi. Izvinjavam se gospodinu Šutanovcu još jednom što sam gospodina Jeremića doveo u stranački rang sa njim.
Tri minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Kako to, gospodine Šutanovac, vređaju vašeg kolegu Jeremića, a vi se smeškate na te komentare? Stvarno je, zaista, ne primereno. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, možemo zajedno da se podsetimo šta je vaša obaveza. Vaša obaveza je da poštujete Poslovnik Narodne skupštine, koji vam zabranjuje da tumačite osećanja, mišljenja drugih lica, te vrlo pažljivo u elaboraciji onoga što je tema dnevnog reda koristite svoje pravo za elaboraciju, bez vređanja bilo kog narodnog poslanika i bez vređanja predsedavajuće.) Čovek se samo smeje, ništa drugo nisam rekao. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da je obaveza da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, koji vam zabranjuje da vi tumačite šta bilo koji drugi narodni poslanik ima ili misli kao emociju.) To je vizuelni doživljaj, ništa više. (Predsedavajuća: Ovo je drugo upozorenje. Posle toga sledi izricanje prve opomene, pa druge opomene, pa mera oduzimanja reči.) Pa streljanje. NATO pakt strelja, znate i sami. (Predsedavajuća: Ovo je poslednje upozorenje. Posle ove odredbe, koju s namerom kršite, mogu samo da se javim, da vas prekinem i izreknem meru opomene.) Da li mogu da nastavim? (Predsedavajuća: Izvolite, nastavite.) Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kada god se gospodin Šutanovac pojavi ovde vi imate priliku da slušate nešto o NATO paktu. Sporazum koji je pred nama u formi zakona jeste još jedan sporazum sa NATO paktom, tako da gospodin Šutanovac kad god je ovde priča o NATO paktu. Ovaj put je reč o sporazumu koji se tiče bezbednosti informacija. To je veoma značajan sporazum, evo, opet je nasmejan gospodin Šutanovac, koji se definiše na svega pet članova. Upotrebljava opšte termine koji ništa ne znače, bez ikakve konkretizacije. Sa tim je izašao gospodin Šutanovac pred narodne poslanike i odmah u preambuli ovog sporazuma konstatuje se da je za NATO pakt Srbija kooperativna država. Znači, potpuno je jasno da vi do kraja prihvatate sve što NATO pakt od vas traži. U članu 2. ovog sporazuma govorite o odgovarajućoj bezbednosnoj proveri lica koja će baratati sa zaštićenim informacijama. Međutim, ništa ne precizirate. Naravno, vi ćete sve to ostaviti podzakonskim aktima. Vama je dovoljan zakon na dve strane, a onda ćete verovatno da imate podzakonske akta na 20, 30 strana i ko zna šta ćete da tražite od tih ljudi. Kažete – postupci bezbednosne provere biće osmišljeni. Pa, nas narodne poslanike ne interesuje ta formulacija, tražimo od vas da to predvidite u ovom aktu. Ko će to da osmišljava? Da li hoćete vi da osmišljavate? Videli smo na početku sednice da ne znate tablet da uključite. Prišao vam je narodni poslanik mlađi iz DS da vam uključi tablet. Vi govorite da neko nešto ne zna da uradi ili zna ili da razume ili da ne razume? Prosto je neverovatno. Kako ćete osmisliti? Da li ste predvideli model osmišljavanja bezbednosne provere? Ovde morate konkretno da kažete šta ćete da radite, a ne posle podzakonskim aktima da date sebi slobodu da radite šta god hoćete. Možda ćete da predvidite da svaki vojnik ili oficir koji će baratati sa tim informacijama drži sliku Madlen Olbrajt u kancelariji, pošto je ona predsedednik, vođa mudrih ljudi NATO pakta. Možda je to predmet vašeg obožavanja, zaista ne znamo. Ovde niste precizirali, a morali ste da precizirate. Kažete – ta komunikacija se odvija između tela za bezbednost u Republici Srbiji i NATO kancelariji. Opet time ništa niste predvideli. Ovde izlazite sa nekim opštim pojmovima, bez ikakve konkretizacije i mislite da ste obavili svoj posao prema narodnim poslanicima. Ne, ovo je list papira od pet članova, bez obzira što kažete da je to model koji se koristi svuda. Pa, koristi ga NATO pakt svuda, ali ovo ne može da predstavlja opšti akt ozbiljan. Ovo ne može uopšte da se usvaja kroz ovakvu formu. Dakle, morate konkretno da napišete o čemu se radi. Na kraju kažete da je sporazum sastavljen 1. oktobra 2008. godine u dva istovetna primerka na engleskom i francuskom jeziku. Da li je zvaničan jezik u Srbiji engleski ili francuski? Ovo je sporazum između Srbije i NATO pakta. Kada je Kuvajt u pitanju imate sporazum na engleskom, na arapskom i na srpskom jeziku. Zašto ovde nema srpskog jezika? Da li se stidite srpskog jezika, gospodine Šutanovac? Ko će to da tumači sutra? Znamo kakvi su vaši prevodi opštin akata koji dolaze ovde na usvajanje na engleskom jeziku. Znamo čak da ste plaćali neki prevod od Hrvata vezano za EU, da vam oni sa svojim vulgarizovanim srpskim jezikom ubrzaju taj postupak. Ovo što ste ovde naveli, gospodine Šutanovac, ovo je samo jedna obična teorija koja treba da zamaže oči građanima da će se navodno informacije između NATO pakta i Republike Srbije čuvati na određeni način, da će proći određenu metodologiju i da će biti sigurne. To je teorija, ali šta je praksa, gospodine Šutanovac, ono o čemu ne želite da govorite? Hajde da vidimo šta su pravi vojnici govorili kako se štite informacije u Vojsci Srbije od kada ste na vlasti. Da li se sećate pukovnika Zoltana Danija? On je oborio F117A, komandovao Trećom divizijom 250. raketne brigade protivvazdušne odbrane. Oborili su još što šta oni. Evo šta on govori vezano za poverljive informacije u Vojsci, kako ste ih čuvali od NATO pakta. Kaže – svi komandanti osnovnih jedinica bili su zaduženi da napišu izveštaj o tome kako su radili. U izveštaju sam objasnio način našeg rada. Logično je da su svi ti izveštaji ocenjeni kao vojna tajna. Ovde je pre svega reč o njegovom izveštaju koji se tiče obaranja NATO aviona. Kaže, ali posle 5. oktobra u našem generalštabu svakodnevno je boravilo 10-20 oficira NATO, kojima je bilo dostupno sve čega god bi se setili, bez obzira da li je vojna tajna, državna tajna, bilo šta. Siguran sam da su proučili sve moguće izveštaja iz rata, jer to je bilo svakako najdragocenije, to su prvo tražili. Na osnovu tih izveštaja mogli su da dobiju saznanja o dometu i njihovih borbenih dejstava. To im je bilo od izuzetnog značaja, pošto su se pripremali na invaziju na Irak, na ubijanje Iračana. Pošto volite cifre, tamo su Amerikanci ubili milion civila u vrlo kratkom roku i 500.000 dece. Kaže – posebno su želeli da saznaju kako je moguće da 120.000 naših vojnika iz aktivnog i rezervnog sastava nakon Kumanovskog sporazuma izađu sa Kosova i Metohije kada su oni bili ubeđeni da su tokom bombardovanja uništili njihove položaje. Tako su pronašli i moj izveštaj. Znači, vi ste im od samog početka davali sve. Šta kaže dalje Zoltan Dani, koji je heroj odbrane SRJ? Kaže, posle 5. oktobra 2000. godine - jedan čovek iz tadašnjeg DOS pokazao mi je plan koji su naše vlasti dobile. U tom planu veoma jasno i precizno navedeni su zadaci koje nove demokratske vlasti treba da ispune u narednih 10 godina. Razgradnja vojnih resursa i potencijala, u tom planu jedan je od ključnih zadataka. Za njegovo ostvarivanje predstavnici DOS dobijali su milione dolara, dobrim delom u kešu. Gospodine Šutanovac, ovo priča čovek koji je branio i odbranio zemlju od NATO agresije, čovek koji je uspeo zajedno sa svojim oficirima i vojnicima da uradi nešto što do tada niko nije uspeo, da uradimo slobodno. Našoj protivvazdušnoj odbrani možemo da pripišemo obaranje strategijskog bombardera B2, najskupljeg aviona na svetu koji košta 2,5 milijardi dolara. I to čudo su oborili. To je ono što vi radite u praksi, a ovaj list papira koji ste doneli pred nama, vi samo zamazujete oči. Svaki put kad dođete pominjete NATO pakt. Svaki put veličate NATO pakt. Zbog čega? Pa, evo, 3. juna, u petak, agencija "Beta" je prenela da je vaš predsednik Boris Tadić izjavio da bi Srbija mogla da živi sa velikom Albanijom, ako bi postojala sporazumna rešenja. Od početka je strategija NATO pakta bila stvaranje velike Albanije. Očigledno je da je i strategija DS stvaranje velike Albanije i vi idete na tom putu. Vi svesno kršite Rezoluciju 1244. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tema dnevnog reda, član 106.– tema dnevnog reda. Molim vas da svoju argumentaciju i političke stavove o predsedniku Srbije dovedete u vezu sa ugovorom, sa Sporazumom čiju ratifikaciju trenutno razmatramo.) Hvala. U svakom slučaju, dakle, logično je zbog čega ta promocija NATO pakta sa vaše strane, jer očigledno imate isti koncept, to je stvaranje velike Albanije i do kraja razaranja Rezolucije 1244. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja sam vas malopre zamolila i upozorila.) Hvala.
Molim vas da ne smatrate da zato što imate određenu vrstu političkih ubeđenja i uverenja koje vi smatrate ispravnim, a naravno, svako od nas ima političko ubeđenje i uverenje koje smatra ispravnim. Molim vas da ne smatrate da vam to omogućava da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Petar Jojić ima reč. Posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo potpredsedniče Vlade, gospodine ministre, država Srbija i njena Vlada mora da prestane da ignoriše stvarne potrebe bezbednosti naše zemlje. Vojska Srbije mora da se izvuče iz gubitničkog mentaliteta i da se našoj vojsci mora vratiti pobednički mentalitet koji je kroz istoriju njoj bio i svojstven. Gospođo potpredsedniče, da bih objasnio o ovim savezima i o ovoj temi koja je na dnevnom redu, govoriću kroz istoriju kako je to išlo i kako su naše vojskovođe kroz istoriju … (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, molim vas o temi dnevnog reda, a o istoriji onoliko koliko je vezano za odredbe Sporazuma koje je Vlada Republike Srbije potpisala 1. oktobra 2008. godine, a Skupština trenutno ima u zajedničkom jedinstvenom pretresu za ratifikaciju.) U redu je, ali je u vezi sa temom, pa bih želeo to, jer možda neću moći sve da objasnim sve kako valja i možda me nećete razumeti. (Predsedavajuća: Možda vi nećete moći da objasnite, jer ja ču morati da primenjujem Poslovnik Narodne skupštine.) Molim vas. Vidite, 28. juna ove godine je utvrđen dnevni red, između ostalog, bila je i ova tačka koja se odnosi na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije Severnoatlantskog pakta o bezbednosti informacija i kodeksa o postupanju, sa predlogom da se uzme u raspravu. Vidite, 28. juna 2011. godine je trebala da bude promocija svih onih događaja koji su se događali, a vezano za naše buduće i sadašnje saveznike. Na Vidovdan 1389. godine se desio Kosovski boj. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, jako vas molim da, uz Sporazum, odnosno ratifikaciju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije Severnoatlantskog pakta o bezbednosti informacija i kodeksa o postupanju koji je Vlada potpisala 1. oktobra 2008, da ni na koji način ne možete u svom izlaganju dovesti u vezu sa tim sporazumom iz 1389. godine. To nije tema dnevnog reda. Jako vas molim o temi dnevnog reda.) Vidite, gospođo potpredsedniče, radi se o saveznicima, radi se o Severnoatlantskom savezu. Radi se i o svim vezama i događajima koje je bivša i sadašnja država imala sa tim savezima. Nužno je objasniti i dovesti u vezu – da li je o vo trebalo da se nađe na dnevnom redu ili ne. Dozvolite mi da kažem da je ova tačka dnevnog reda trebala da bude skinuta , zbog toga što je i sam predlog nejasan, neprecizan i po njemu se stvarno ne može detaljno postupati. Šta kaže Sporazum po mišljenju predlagača? U uvodnom delu, sporazumne strane – NATO i Srbija, postigle su saglasnost o gubljenju suvereniteta države Srbije, slabljenje odbrambene moći zemlje, gubljenje sopstvene političke samostalnosti, a to upućuje državu Srbiju u neokolonijalistički položaj prema NATO i njenom renomeu u svetu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, citirate stvari koje ne pišu u Sporazumu. Molim vas da ne obmanjujete javnost. Ako ćete citirati Sporazum, onda mora da bude citat iz Sporazuma. Ako ćete elaborirati svoj stav, onda ne možete to objašnjavati Narodnoj skupštini i građanima Srbije, da je tekst iz Sporazuma koji je u pretresu, molim vas.) Dozvolite, držim se Sporazuma. Pratite i jedan i drugi tekst, pa ćete se i uveriti. Naime, naša Vlada daje javno do znanja po ovom sporazumu da se mi kao samostalna zemlja obavezujemo po ovom sporazumu na konsultacije sa NATO. Da li je to tačno i da li to piše u sporazumu? Piše. O ovim našim političkim i bezbednosnim pitanjima po odbranu zemlje, to znači da se mi obavezujemo po ovom sporazumu, da od NATO tražimo i dobijemo saglasnost za sva politička i bezbednosnapitanja. Šta dobijamo za uzvrat? Da li će biti časnog reciprociteta? Neće. NATO neće od države Srbije tražiti saglasnost za ma koje političko ili bezbedonosno pitanje. To je ono što SRS smatra konkretno. Ovakve uslove prema ovom sporazumu smo imali u nedavnoj istoriji, kada je Hitler iste uslove postavljao svojim partnerima. Šta sada naša Vlada misli? Da će NATO tražiti naš politički i bezbedonosni stav za akcije širom sveta, od Vijetnama, preko Avganistana, Iraka do Libije? Još gore, dajemo obavezu da dostavljamo sve državne poverljive informacije od interesa za državu NATO. Postavljam pitanje – koje će ona nama poverljive informacije dostaviti? Iz ovoga se ne vidi, sem o našim kriminalcima i trgovcima droge u svetu. Razumem da će jedino NATO pakt te podatke nama davati. Čak nas i potceniše i obavezaše, da takve naše poverljive informacije dostavljamo i drugim zemljama Evrope. Postavljam pitanje u vezi ovog sporazuma – kroz koje će forme i metode NATO štititi bezbednosne informacije koje budemo dostavljali članicama NATO pakta? Do sada znamo da su te informacije štitili kao i informacije do kojih se došlo od svojih izvora i saznanja, a sada će javno sa njima baratati, kao informacijama od državne, zakonske vlasti. Predlagač kaže – sve informacije koje dostavljamo NATO-u imaće isti tretman i isti stepen poverljivosti i tajnosti kao i kod nas. Ovo je tako naivno i prozirno, moram reći, kada i laik ima u vidu postupanje i korišćenje poverljivih informacija od bezbednosnih i političkih pitanja u zemlji od čuvanja do njenog korišćenja. Tako, prema ovom sporazumu, ispada da će NATO čuvati i koristi naše bezbednosne informacije, kao što ih čuva i koristi i naša vlada. Obavezujemo NATO da takve informacije i materijale koristi samo u okviru pojedinih programa i obaveza. Odlično. Pomažemo im, ako će da stvore novo Kosovo i veliku Albaniju od nekih delova države. Mi na taj način ne bi trebalo da pomažemo niti dajemo bilo koji doprinos. Za naivne se kaže: informacije koje im dostavljamo koristiće samo za svoje potrebe, i to od zemalja koje sprovode svoje planove i programe. Lepo je to rečeno. Dakle, ko ugrožava ovu državu Srbiju, dobiće gotova sva saznanja i podatke potrebne za ostvarivanje toga cilja. Po sporazumu, Vlada Srbije se obavezuje da svi njeni organi i državljani koji se upoznaju sa informacijama NATO-a budu podvrgnuti odgovarajućoj bezbednosnoj proveri. Ta bezbednosna provera će biti po odanosti narodu, a ne interesima Srbije. Gospođo Čomić, postavljam pitanje: po kojim kriterijumima i koja lica, izbor tih lica će biti obuhvaćen ovom merom i koje informacije da čuvaju, da li o razmeštaju atomskih bojevih sredstava NATO-a, snagama i planovima upotrebe NATO-a, koje planove i u kojim zemljama će se izvoditi? I drugo, ove podatke nikada neće oni nama ustupiti. To je vrlo problematično. Bićemo upoznati gde su ugroženi njihovi interesi, ko su i gde su uzgajivači droge, ko su pljačkaši, vrednosti zlata, od Japana pa nadalje, ko su teroristički izvršitelji ili telohranitelji bosova u svetu i dr. Šta spada u lojalnost građana Srbije prema NATO-u? Koji će biti upoznati sa nekim njihovim informacijama? Tu uopšte nema detaljnog i preciznog odgovora niti obrazloženja. Formiranjem i ozakonjenjem već postojeće kancelarije NATO-a u Srbiji pod upravom generalnog sekretara NATO-a, sve nam govori da će lično da štiti i sprovodi svoje planove i interese u Srbiji, a na kašičicu upoznavati nas sa njihovim podacima. Ovo govori da ništa bitno nećemo dobiti,jer će uvek imati izgovor "da njihovi strategijski podaci nama nisu potrebni". Teško pada saznanje da će Vlada Srbije odrediti telo koje će razmenjivati informacije i druge osetljive veze sa kancelarijom NATO-a u Srbiji. S ovim NATO formira i svoje istureno komandno mesto u Srbiji, mimo volje naroda, a ova Skupština da li treba da usvoji ovaj dokument i ovaj predlog zakona, ostaje kao pitanje, diskutabilno i veoma sporno. Ovim sporazumom ministar je demobilisao neke zakonske i ustavne organe iz njihove nadležnosti i njihovog rada. Neka ministar Šutanovac obrazloži koja je sada uloga naših vojnih atašea u inostranstvu i da li su nam oni svrsishodni, a vi znate šta su vojni atašei. Koji bezbednosni dokumenti su od interesa za zemlju? Možemo sada uraditi i da ne obelodanimo NATO-u. Koje materijalne i druge pripreme zemlja Srbija može da vrši a da ne upozna članice NATO pakta? Kakve odbrambene mere Srbija može da planira i da ne upozna NATO? I to je sporno. To je vrlo opasno. Koje vojne i političke pripreme zemlja može da izvodi bez znanja NATO-a? Mi izvodimo neko veranje po zidovima, hvatamo navodne teroriste, oslobađamo taoce, dok članice NATO pakta izvode bataljonske, pukovske, brigadne vežbe - napad, odbrana, bojeva gađanja, dakle vođenje rata, dok mi to ne radimo. Izgleda da to nama ne treba, sem ono sa pitomcima na Pasuljarskim livadama. Dakle, sigurno je da ovaj sporazum i ovaj zakon, ukoliko ga parlament bude usvojio, njime se dovodi u ozbiljno pitanje bezbednost Republike Srbije, njene teritorije i njenog suvereniteta. Njene oružane snage ne mogu ovako biti tretirane i sa ovim novčanim sredstvima koje im Vlada dodeljuje, sigurno je da odbrana zemlje ne može biti podignuta na viši nivo. Zbog toga, da dodam samo, gospodo iz ministarstva, treba vojsku pre svega bolje organizovati, treba vosci pomoći, treba one nekretnine koje tamo propadaju, a velike su vrednosti prodati, obezbediti borbena sredstva vojsci Srbije, obezbediti oficirima i vojnim licima odgovarajući standard i plate i stanove i na taj način Srbija može bez NATO pakta da organizuje odbrambene snage kao što je to radila Srbija i 1914. godine, i 1918. godine, 1941. godine i da ne nabrajam bitke, pošto mi potpredsednicanije omogućila. Žao mi je a baš sam bio spremio veoma važne podatke koji se odnose baš upravo na našu vojsku, na borbenu gotovost, na organizaciju i opremu. Hvala vam.
13 minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, razlika u odnosu na vremena na ekranima je vreme na koje su nas podsećali na obaveze koje se govore u dnevnom redu. Narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč, pa narodni poslanik Paja Momčilović.
Gospođo Čomić, dužni ste da obezbedite ministra da bude prisutan zato što ja ne mogu da polemišem sa vama ni sa gospođom Miščević, nemam ovde adekvatnog sagovornika. Ovaj sporazum je veoma važan za parlamentarnu raspravu i molim vas, krenuću da govorim…. (Predsedavajuća: Ministar je prisutan i molim vas….) …. Ministar nije prisutan, on je možda negde u zgradi.
Molim vas da saslušate ako već zloupotrebljavate pravo koje ste dobili da koristite u okviru svoje poslaničke grupe i da kršite Poslovnik, smatrajući daje to vaše pravo, a nije. Ministar ima prava da napusti sednicu za obavljanje drugih poslova i ima prava kao i svaki drugi učesnik sednice, bio je na početku, govorio je. Vi ako želite da koristite svoje pravo, izvolite, a ako ne želite, molim vas ne kršite odredbe Poslovnika jer to nije dostojno bilo kog narodnog poslanika. Izvolite.
Možda biste vi želeli da ga ja ne koristim, ali koristiću ga, koristiću ga u pravom smislu i obraćam se građanima Srbije, a pre svega patriotskoj srpskoj javnosti, a njih je preko 90% koji ne mogu da shvate da Srbija ima bilo kakvu saradnju sa NATO zlikovačkom alijanskom, ali ja ću da se vratim na nešto što se desilo pre potpisivanja ovog sporazuma, a to je dosledni principijelni stav SRS vezan za samu najavu da će se ovo uopšte desiti i pre nego što je Šutanovac, koji je o tome godinama sanjao postao ministar odbrane i krenuo NATO putem. Naime, parlamentarna delegacija NSRS samo nekoliko meseci pre potpisivanja ovog sporazum bila u poseti Briselu u NATO u nato komandi Šejp. Na čelu te delegacije bio je tadašnji predsednik Odbora, a današnji ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić, a između ostalog iz SRS moj uvaženi kolega Jadranko Vuković i moja malenkost. Mi smo razgovarali sa tadašnjim savetnikom tadašnjeg generalnog sekretara Jap de hop Sheferom i rekli mu da Srbija nikad neće ući u NATO pakt ako SRS, kao jedina prava patriotska stranka bude na vlasti i da se mi protivimo svakom približavanju sa njima koji su nas 78 dana bombardovali, koji su ubili malu Milicu Rakić, koji su ubijali u surduličkoj bolnici bolesne ljude, koji su ubili malu Sanju na Varvarinskom mostu, koji su rušili sve pred sobom i koji nemaju nikakve dobre namere prema Srbiji. Gospodin Šutanovac je ranije posećivao u okviru istih delegacija, kao narodni poslanik Šejp i druge NATO tzv. brifinge i za razliku od nas, srpskih radikala, on je svuda aminovao i klimao glavom. Dakle, mi smo pre potpisivanja ovog sporazuma rekli da je to štetno za Srbiju, a on je i potpisao u ime Vlade RS i uvek se slagao sa svim oni što dolazi iz zločinačke zapadne vojne alijanse, jer kako ga i mediji nazivaju, on je omiljeni Pentagonov ministar iz Srbije. To što ste vi rekli gospodinu Jojiću da istorijat srpske vojske nema veze, pa kad je on počeo da govori o Kosovskom boju, prekinuli ga, je nešto što .. (Predsedavajuća: Po dnevnom redu narodna poslanice, molim vas, član 107. po dnevnom redu. Čl. 106. i 107.) Samo nastavljam ono što je kolega govorio, evo ja ću da govorim o vremenu Džingis Kana, znate jer u to vreme… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, upozoravam vas, da vaše obraćanje predstavlja kršenje odredbe Poslovnika Narodne skupštine i upozoravam vas da to ne činite više, da ne ugrožavate ni dostojanstavo Narodne skupštine i da ne kršite član 106. koji vas obavezuje da govorite o dnevnom redu. ) Za razliku od vas, gospođo Čomić, vi ste na mestu predsedavajućeg… (Predsedavajuća: Sad vas drugi put upozoravam, a posle toga ćemo naravno morati da izričemo opomene.) Nastaviću da govorim o sporazumu, jer kažem vam.. (Predsedavajuća: Zahvaljujem, o sporazumu.) .. njegove detalje sam znala, ali čisto da razjasnim srpskoj javnosti i ministru koji možda ovo negde prati ili će gospođa Miščević da mu prenese, da je u prvom stavu, odnosno u tekstu koji definiše početak ovog sporazuma, ovo je jedna obična farsa. To ću da napravim kroz paralelu sa jednom drugom državom, koju je ministar, takođe, danas pominjao, ali na njegov svojstven način i u skrivenom negativnom kontekstu, a to je naša bratska Ruska Federacija. Naime, on je rekao, a vi to znate, gospođo Miščević, da je sporazum ovakav isti ili sličan Ruska Federacija potpisala 1995. davne godine. Moram da vam kažem da je to bilo u vreme Jeljcinove izdajničke vlasti, da su još u tom vremenu i SRS i naš predsednik, baš te godine smo organizovali jedan bratsko – ruski miting ovde ispred Doma NSRS na Malu Gospojinu od 21. septembra i govorili smo da će pasti Jeljcinov režim i da će velika snažna pravoslavna Rusija da se podigne na noge i da će da se suprotstavi globalističkoj i hegemonističkoj politici Amerike. Naravno, to niko tad nije verovao i hvala bogu to se desilo. Ruski narod je izabrao Vladimira Putina, a kasnije predsednika Medvedeva. Ono što je problem sad Srbije nije taj patriotski duh koji postoji u narodu i što je očigledno i to pokazuju sve ankete, kad se istražuje i kad se postavlja pitanje, da li razmišljaju građani Srbije da Srbija treba da uđe u NATO pakt, jer je preko 90% onih koji to nikako ne žele, već je problem u tome što mi imamo kvinslišku vlast, kooperativnu, kako ovde stoji u pravoj rečenici ovog sporazuma. Kaže, na osnovu postignute saglasnosti da se konsultacije o političkim i bezbednosnim pitanjima, kao i da se proširi i intenzivira politička i vojna saradnja širom Evrope. Gospođo Miščević, taj gospodin koji je Nemac, zaboravila sam njegovo ime, koji je bio glavni savetnikDe hop Shefera kad smo mi boravili pre potpisivanja ovog, rekao da NATO hoće nezavisnu tzv. šiptarsku državu Kosovo. Molim vas, on je to nama rekao kao parlamentarnim predstavnicima naroda koji treba da štiti Ustav, suverenitete i teritorijalni integritet ove zemlje. Ko se na tom sastanku tamo suprotstavio? Jedino kolega Vuković i ja. Rekli smo mu da to mogu da urade silom, kao što je i okupacija KiM 1999. godine 11. juna nešto što još uvek traje, ali mi verujemo da neće doveka, kao što smo verovali da će moćna i bratska Rusija da se uspravi i da se usprotivi svim akcijama NATO, eto doći će i to vreme, kad Srbija neće da ide više ovom slepom ulicom i kad će Srbija da se vrati na stazu ponosa i slobode. Kakva je razlika između članica koje su u okviru te zapadne zlikovačke alijanse i onog ko je kapo di tuti kap, a to su SAD. Razlika je velika, ali to ne može da shvati i tome ne veruje ministar Šutanovac. On je dobio jasne poruke i signale još 20. oktobra 2009. godine kad je Srbiju i ovaj parlament posetio ruski predsednik gospodin Medvedev. Gospodin Medvedev je obraćajući se i narodnim poslanicima u NSRS rekao da nova bezbednosna arhitektura, kako je on to nazvao, i uloga Rusije u svemu tome i organizacija ODKB, koju ne može i ne želi da izgovara pravilno gospodin Šutanovac, svakako da mora da ima svoje mesto štiteći države koje NATO agresijom, vojnom silom i, pre svega, zbog eksploatacije ekonomske moći, sirovina i uništavanje država i naroda, kao što to sada čine u Libiji, ne može više tako da postupa. Naravno, u Srbiji to niko nikada neće da kaže i takvu poruku da uputi NATO paktu. Ni onda Jap de hop Sheferu, ni sada Rasmunsenu, jer vi klečite, vi izvršavate sve ono što oni postavljaju pred vas i zbog toga ja govorim da je to vreme koje sada neću da pominjem. Kao što gospodin Krasić kaže – nije bilo NATO pakta i ovo koje je danas velika je razlika. Znate, u tom periodu, onaj ko je bio poražen morao je to da prihvati i da ga ubiju i da ga ostave bez hrane i bez vode, a sada u ovom svetu gde se kao proklamuju neka prava, pa ovi vajni sporazumi, pa postoji Konvencija o ljudskim pravima, pa postoji ovo, pa ono. Apsolutno se ništa ne poštuje. NATO pakt je prekršio Povelju o miru i rasturio bivšu Jugoslaviju i okupirao srpske zemlje. Naš narod je postradao i borio se za slobodu svog naroda i svoje teritorije. Ono što je razlika između Rusije, kao članice Partnerstva za mir, i potpisanog ovog sporazuma, koji je i dalje na snazi, ali pitanje je sada kako vi to gledate kroz realnost, jer je sada Rusija sa patriotskom vlašću moćna, velika, vojna i ekonomska sila. To možete da vidite, ako ne znate, iz intervjua koji je dao ambasador NATO gospodin Dmitrij Rogozin, koji je predstavnik Ruske Federacije. Umesto da se ponaša ovako kao gospodin Šutanovac koji kleči, koji puzi pred NATO generalima, koji aminuje, koji želi Srbiju u NATO paktu, gospodin Dmitrij Rogozin, kao istaknuti ruski patriota… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Molim vas, ja govorim..) Vama smeta kad ja pominjem Rusku Federaciju? (Predsedavajuća: Molim vas da govorite o predstavnicima, nije Duma, nije Ruska Federacija, nego Narodna skupština Republike Srbije. ) Nažalost. (Predsedavajuća: Molim vas da u okviru dnevnog reda govorite o predstavnicima izvršne vlasti Republike Srbije, ne sumnjajući da i Ruska Federacija ima interes, s obzirom da je potpisnica istovetnog sporazuma. Molim vas da govorite o dnevnom redu. Govori ambasodora Rogozina u misiji ili bilo gde, ne mogu biti tema dnevnog reda koji je Sporazum na osnovu ratifikacija Sporazuma koji je potpisan 1. 10. 2008. godine.) Pošto vidim da vam smeta, gospođo Čomić, i ne dozvoljavate, onda ću da se vratim… (Predsedavajuća: Izričem vam prvu opomenu.) … na ovu temu vezano za parlament i vaše razmišljanja… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, govorićete o dnevnom redu…) Naravno, ja sve govorim o dnevnom redu samo vi ne pratite. (Predsedavajuća: … Nećete kršiti član 106. ili ću ja morati da primenjujem kaznene mere. Dakle, o dnevnom redu ili ćete me prisiliti…) Da ja nastavim sa gospođom Miščević, pošto ona ovo razume, nije bitno, preneće gospodinu Šutanovcu. (Predsedavajuća: Izričem vam drugu opomenu. Hoćete li o dnevnom redu?) Uopšte nisam čula kada ste vi meni izrekli prvu opomenu. (Predsedavajuća: Zato što kršite Poslovnik, narodna poslanice, pošto ste u obavezi da saslušate upozorenje koje vam izriče predsedavajući, a ne da govorite istovremeno. Dakle, ja sam vas podsetila, pa sam vas upozorila jedanput, dvaput i drugi put sam vas upozorila i niste mi ostavili nikakvog drugog prostora nego da izričem mere na koje me Poslovnik obavezuje, a bez obzira što mi vi nećete verovati, meni se mnogo više ne dopada izricanje mera nego bilo kome na koga se mera odnosi. To se odnosi na narodne poslanike koji smatraju da mogu da krše Poslovnik Narodne skupštine zato što smatraju da imaju jaka politička ubeđenja i uverenja. Ne mogu. Ako ste vi spremni i imate strategiju, kao poslanički klub i kao poslanička grupa, da se ova sednica vodi tako, da se izriču kaznene mere zbog strategije kršenja Poslovnika Narodne skupštine, ja sam na raspolaganju.) Mogu li da nastavim? (Predsedavajuća: Narodni poslanik Milan Škrbić dobacuje iz klupe, što je kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Da li mogu da vas upozorim da se to ne čini više? Zahvaljujem narodni poslaniče. Izvolite, nastavite.) Dakle, nove pretnje i izazovi NATO pakta koji su definisani ovim sporazumom i koje mi posmatramo na svoj način, kako to treba da posmatramo, je Kancelarija za bezbednost koja je definisana u članu 3. pod, upravo, ime generalnog sekretara i predsedavajućeg Vojnog komiteta koja će da postupa u ime i po ovlašćenju Severno-atlantskog saveta i vojnog komiteta NATO, kaže to u članu 3. Sporazuma – odgovorna je za bezbednosne sporazume i zaštite poverljivih informacija razmenjenih u okviru aktivnosti i saradnje koje odobri Severno-atlantski savet. Bili ste svedok toga, gospođo Miščević, više puta na sednicama Odbora za odbranu i bezbednost, kada smo razgovarali i sa predstavnicima VBA, postavljali pitanja kao poslanici SRS – koliki je to odliv informacija? Ovde nije definisano, što je lepo primetio kolega Jojić, da li ćemo mi njima da dajemo nešto što su opšte stvari, što znaju novinari, vojni analitičari, što svako može tako da pronađe ili da objavi ili će to da bude nešto što je državna tajna, kao što je bio onaj izveštaj koji smo imali pre nekoliko dana i zatvorenu sednicu Vlade. Nikada nismo dobili takve odgovore, a mi odgovorno tvrdimo, kao stranka, jer to znamo, šta se sve uvuklo u naše strukture, nažalost, da je Srbija izbušena kao švajcarski sir. Kada su sednice Odbora za BIA, kao i sednice odbora na kojima razmatramo saradnju naših atašea za bezbednost sa zemljama koje su članice NATO, naravno da imamo otvorenu bojazan, ne samo sumnju, nego znamo da će NATO zlikovci i njihovi obaveštajci, njihovi agenti učiniti sve, kao što su činili pre nego što su kroz medijsku podršku, kroz razne strukture koje su dovukli ovde 1999. godine, pre nego što su počeli zlikovačko bombardovanje Srbije i ubijanje srpskog naroda. Završiću sa tim, ovaj sporazum i svako pojavljivanje gospodina Šutanovca, u smislu zagovaranja politike NATO pakta u Srbiji, jer NATO, kao što vidite, nije samo vojno opredeljen, nego i politički, to što su nama u lice rekli, a reći će nam i sledeće nedelje jer upravo u sredu dvanaestočlana delegacija u kojoj ćemo biti gospodin Aleksić Boris i ja i druge kolege poslanici, opet idemo u Šeip u vojnu komandu 6. jula, primiće nas zamenik generalnog sekretara Rasmusenov zamenik, naravno da ćemo govoriti o tome da Srbija ne želi u NATO. Za razliku od onih koji su na vlasti, kolega koji podržavaju Šutanovca i vašu izdajničku politiku, mi odlazimo tamo da im u lice kažemo da su zločinci, da pokoravaju narode, da su zlikovačka organizacija i da Srbiji svakako tamo nije mesto. Hvala vam.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena poslaničke grupe. Razlika u vremenu u odnosu na brojke na ekranu su zbog obaveza predsedavajućeg da podseti na obaveze poštovanja Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici ministarstva, poštovana predsedavajuća, mi danas vodimo načelnu raspravu, ne u pojedinostima, koja uključuje više tačaka dnevnog reda i ovde je već… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vodi se jedinstveni pretres. Molim vas za toliko koncentracije da bar pokažemo da znamo koju vrstu rasprave vodimo, jedinstveni pretres.) Ja sam to i rekao. (Predsedavajuća: Ne, niste. Dakle, molim vas, bar toliko koncentracije.) Dobro, možemo konsultovati kasnije zapisnik, pa ćemo i to raščistiti, šta sam rekao. Budući da vodimo objedinjenu raspravu o više tačaka, ostale tačke su ostale u zapećku. Imamo čitav niz sporazuma ovde sa raznim državama, neke su članice EU, neke nisu članice, a naravno imamo i pridružen ovaj zadnji zakon koji izaziva najviše polemike, a to je taj o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Organizacije severnoatlantskog pakta o bezbednosti informacija i Kodeksa o postupanju. Da se razumemo, neko je rekao da SRS želi da budemo izolovani. Ne, SRS se zalaže za saradnju sa svim zemljama sveta, a njih je preko 200. Samo da vas podsetim koliko je članica u UN, dobro je poznato, međutim, mi uvek ističemo na kojim principima, na principima poštovanja, suvereniteta i uzajamne koristi i dobrobiti. Kada pričamo o toj saradnji, mi možda naglašavamo malo više, to možda nekima smeta, da izuzetno smatramo da treba razgovarati sa zemljama BRIKS, što će reći – Brazil, Indija, Rusija, Kina i zemljama trećeg sveta. Zašto? Vidite, u ovim godinama ekonomske krize imamo situaciju da glavna ekonomska progresivna kretanja se odvijaju upravo u ovim zemljama, dok Evropa ima i te kako velikih ekonomskih problema i mi smatramo da upravo sa tim zemljama treba sarađivati i zbog toga smo izrazili jedan stav koji je za neke politički neprihvatljiv, slažemo se da svako ima pravo na svoje mišljenje, da je u našem interesu danas da razvijemo svoje ekonomske kapacitete bez oslanjanja ključnog na nečiju pomoć, donaciju, fondove predpristupne, nego upravo kroz razvijanje saradnje koja je istinska i prava. Jedan od takvih dokumenata je, naravno, ovaj sa Marokom koji se potpisuje i on je jedan dosta dobar dokument. Međutim, hajde sada da se malo pozabavimo ovim spornim dokumentom. Biću vrlo konkretan, samo ću se njega držati. Ovde vidimo da njegova ekselencija, mister Dragan Šutanovac i još jedna ekselencija u liku gospodina mistera JAT De Hop Šetera potpisuju ovo. Ako gledamo strogo protokolarno politički, ove ličnosti mogu da nose ovu titulu, može i predsedavajući, može i svaki ministar, međutim, čini mi se da od Francuske revolucije pa nadalje, a danas pogotovo, je tekovina civilizacijska da se oslovljavamo sa mister i sa svojim zvanjem, funkcijom, što će rećiministar. Mi smo imali problema uvek i ranije sa tim predstavljanjem zvanja i ličnosti na jedan uzvišen način. Vidite, Amerikanci se obraćaju svom predsedniku – mister prezident, takođe sa – gospodine predsedniče i to je jedno anahrono predstavljanje. Naravno, neko će se možda i složiti da ovako treba, možda treba i da se poklonimo, ali mislimo da ovde to nije trebalo, pošto se i u drugim sporazumima koje imamo danas pred nama to na taj način ne radi. Ukratko, mi ne možemo da glasamo za jedan ovakav sporazum. Zašto? Zbog onoga što je u njemu u samom uvodu rečeno. Dakle, ja ću biti vrlo jasan i šta piše tu, pa kaže u samom uvodu, shvatajući da uspešna saradnja u ovim oblastima podrazumeva razmenu osetljivih i poverljivih informacija, pa jednog dana da se saglašavamo, pa se onda nabrajaju članovi. O čemu se radi? O bezbednosnim pitanjima. Mi naime smatramo da mi ne treba da sa NATO paktom razmenjujemo bezbedonosna pitanja. Zašto mi to smatramo? Dakle, ja ću pokušati da obrazložim ako mi bude dozvoljeno sve argumentujući. Srbija je vojno neutralna zemlja pod br. 1, postoji skupštinska deklaracija. Sa druge strane, ne postoji izbalansiran stav prema odbrambenim savezima, a o ODKB je govoreno, Medvedev je bio gost ovog parlamenta. Upoznati smo dobro sa tim bezbednosnim sistemom i onda, dok mi ne pristupimo nečemu takvom, dok ne uspostavimo neku vrstu ravnoteže, mislimo da dalja saradnja sa NATO paktom ne treba da se produbljuje. Neko je rekao, potpisali Rusi, da, ali Rusiju nisu bombardovali NATO bombarderi i avioni, a Srbiju su sa velikim posledicama bombardovali NATO članovi. Zašto smatramo da ne treba ovako nešto potpisivati? Iz prostog razloga što srpski narod većinski vam kaže, Srbija ne treba da uđe u NATO pakt. Mi jednostavno slušamo glas naroda, možda narod nije u pravu, ja ne znam, moguće su i kolektivne zablude. I za hitlerom je pošao nemački narod i to je tačno. Međutim, mislim da srpski narod u formulaciji ovog svog mišljenja ima i te kako jake razloge da stoji na tom stanovištu. Zašto? Podsetiću vas, NATO pakt je prekršio propise UN bez dozvole SB u dva navrata, bombardovao naš narod, pokrenuo agresiju na Republiku Srpsku i na Kosovo. Kosovo vam je poznato da je bombardovano korišćenjem lažnog nalaza, tobožnjeg masakra za koji je u prvom momentu premijer Milošević bio terećen, pa je to izbačeno iz tužbe, zato što je to jedna lažna optužba. Naime, ako čovek razmisli šta u stvari NATO želi, a sigurno je da želi svoje interese strateške da ostvari na ovom terenu, ali na žalost, nama ovako lociranim na ovom Balkanu potpuno je jasno da smo u sukobu sa tim interesom Amerike i NATO pakta. Nama se ne da da naše nacionalno biće živi objedinjeno u državi srpskog naroda. To je više svima jasno. Sa druge strane, parčanje Savezne države Jugoslavije je uradio NATO, održavanje kvazi države Kosovo, za koje bar verbalno i formalno postoji konsenzus među svima nama da ne treba priznati, takođe omogućuje NATO. Prema tome, kada ti neko čupa deo tela i otima, ne može biti da onda sa njim treba sarađivati na način koji je nenormalan i nepotreban. Mi jesmo u Partnerstvu za mir, dovoljno je sasvim da bi time iskazali svoju volju. Gospodin ministar je juče potpisivao sa patrijarhom srpskim sporazum gde će sveštenici pravoslavne crkve da budu delovi naše vojske. Poštuje vojska i crkvu, instituciju od velikog značaja za srpski narod, a ta ista crkva se oglasila, Sveti sinod protiv organizacije Konferencije NATO u Beograd. Ako ste juče slušali patrijarhov govor u Gračanici o Kosovu, potpuno vam je jasno zašto srpski radikali i srpski narod ne želi nešto. Toliko i hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić i on je poslednji prijavljeni govornik, a vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 21 minut.
Gospođo Čomić, mi imamo više tačaka u okviru ove rasprave i ja moram sa podeljenim osećanjima da pričam, jer ima ovde tačaka dnevnog reda, a to su ovi sporazumi sa ovim državama koje nisu priznale nezavisno Kosovo i to je neprihvatljivo. Zašto da se otvoreno ne kaže? Sve one države koje nisu priznale terorističko i nezavisno Kosovo, NATO Kosovo, dokazuju da su prijatelji srpskog naroda i sa njima treba da razvijamo prijateljske odnose uz poštovanje principa obostrane koristi. Gospođo Čomić, nije nikakav prigovor, ali ja bih vam skrenuo pažnju, ako uzmemo ove sporazume, odnosno predloge zakona o potvrđivanju ovih sporazuma sa Marokom, BiH, Kuvajtom, Jermenijom, videćete da je obrazloženje temeljno. U obrazloženju ima pet tačaka. Druga tačka gde su razlozi, opisan je ceo prethodni postupak kako se došlo do sporazuma, pa ko je pregovarao, pa kada je Vlada usvojila platformu, pa koga je ovlastila u ime Srbije da potpiše, pa ko je potpisao, pa kada je potpisao. Gospođo Čomić, ako pogledate ovaj sporazum koji brani gospodin Šutanovac ovde do poslednje kapi krvi, videćete da obrazloženje ima samo tri tačke i niti ima podataka o tome kada je platforma za razgovore usvojena, ko je usvojio, ko je koga ovlastio, tako da sam ja prosto iznenađen, pošto znam da vi vrlo dobro znate Poslovnik, ne verujem da samo znate odredbe o kažnjavanju, već znate i odredbe o pripremanju sednice, o izgledu predloga zakona. Očekivao sam od vas jednu fermaršalsku intervenciju prema ministru Šutanovcu. Dobro, to ne umanjuje značaj teme, tako da mi ne uzmete to zdravo za gotovo. Samo da se podsetimo, isti aršini treba da važe za sve. Da pređemo sada na ovaj zakon koji brani gospodin Šutanovac. Ja mislim, gospođo Čomić, da vi niste uopšte shvatili poslaničku grupu SRS. Ja kao samostalni poslanik, vlasnik svog mandata, zamislite, moram da vas obavestim …
Narodni poslaniče, svi smo takvi poslanici …
Niste baš svi, samo sam ja.
Pripadnost poslaničkoj grupi, niti poboljšava, niti onemogućava da se nešto shvati. Molim vas, svi smo jednaki među sobom i ako možete da ne iznosite kvalifikacije drugih poslanika.
Gospođo Čomić, ja se koristim sa onim mojim delom tog prava, 1/250. E, dobro, mi matematičari se razumemo. A, gde sam tu ja? Dobro, došao je ovaj predlog zakona i ja moram da vam kažem, gospođo, da se ovih dana objavljuju neka istraživanja, neke ankete. Odmah da vam kažem, ja ne verujem u ankete. Ne verujem. Mislim da se tu filtriraju podaci. Meni je prosto neshvatljivo da 80% građana ne želi da čuje za EU. Ja mislim da 99% građana ne želi da čuje za EU. Ko voli EU? Kriminalci, bogataši i ove što plaćaju iz inostranstva. To je 1% u Srbiji, a 99% ne želi. Ali, vi kažete, odnosno analitičari kažu 80%, pa da pođemo od toga. Što se tiče NATO pakta, situacija je 92% ne želi da čuje NATO pakt. Ja pričam u ime tih 92% građana. Kaže se - 8% bi htelo, 12-13% se kao dvoumi itd. Ja zbog ovih 12-13% da im kažem - nemojte uopšte da se dvoumite, zapadu nikada ne verujte. Nemojte da verujte zapadu. E, sad, povodom ovog sporazuma, ja sad moram da branim gospodina Šutanovca. Molim vas gospođo Miščević da mu prenesete da sam ga branio. Nije on kriv što je 2006. godine Srbija ušla u Partnerstvo za mir, krivi su oni koji su tada imali kohabitaciju. Vi se sećate te reči. Plus i minus zajedno. Koinzistencija, suprotnosti, a suprotnosti se privlače. Neko je stavio prst na čelo, neovlašćeno je sedeo i razmišljao, a bolje da je samo sedeo, a da nije razmišljao, i rečeno je otprilike ovako – ako ne mogu protiv neprijatelja, da mu se ja pridružim. I tako je Srbija ušla u Partnerstvo za mir, kao poslednji vagon. I treba da bude poslednji vagon. Sad, gospođo Čomić, pošto vi dobro znate Poslovnik, da vas obavestim, Marko Đurišić je predsednik parlamentarne grupe, naše delegacije pri Parlamentarnoj skupštini NATO pakta, a ja sam njegov zamenik. Znate? Kad on ne ide, ja vodim delegaciju, da znate. Išao sam jedno vreme, zastupao stavove SRS, kada je bilo gusto, i završio posao. Sve u lice sam im sasuo, rekao i sve im je jasno. Sada kada Nataša i Aleksić idu, oni moraju da podnesu izveštaj da li su tamo pričali ono što kažu 92% građana Republike Srbije. Vi ste samo bili u pravu kada ste pomenuli oko Džingis Kana, on nije bio član NATO pakta. Znači, naš vrednosni sud o NATO paktu je poznat. Nama je izuzetno drago što u Republici Srbiji samo SRS dosledno zastupa taj stav. Naš stav se bazira još od 1990-1991. godine, nemamo mi potrebe da menjamo. Nemamo mi prava da zaboravimo i Republiku Srpsku Krajinu i Republiku Srpsku, SRJ, KiM itd. Vidite, kako vreme prolazi, evroatlantisti tonu u Srbiji. Ali, šta su se dosetili ovi? Oni kažu – pitanje definitivne odluke povodom odnosa Srbija-NATO neće se rešavati na referendumu, neće se rešavati u Narodnoj skupštini, rešiće se u Vladi. Kojoj? Verovatno nekoj odlazećoj. Doduše, ova po kapacitetima je poprilično već istorijska kategorija. Ali, to vi ne smete da uradite, nikako. Dalje, moram da branim gospodina Šutanovca. Vuk Drašković je potpisao sporazum kako NATO pakt da prolazi kroz Srbiju kada beži sa Kosova i Metohije. Da li tako beše? Pa se desilo ono u Paraćinu, pa sporazum, pa su onda ovi iz NATO pakta mislili da su to Srbi podmetnuli onu eksploziju kod Paraćina. Na taj način su pokazali kako nije bezbedno kada beže kada ih napadnu oni teroristi na Kosovu i Metohiji. Znate, mi to sve moramo da pamtimo. Moram da vas podsetim, gospođo Gordana Čomić, da u Evropskom parlamentu postoje evrofanatici i evroskeptici. U NATO paktu postoje natofanatici i natoskeptici. Gospođica Jovanović vam je pričala o gospodinu Rogozinu, on je otišao tamo zbog antinato stava. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, o tome kada to bude tema dnevnog reda.) To je tema. (Predsedavajuća: Nije.) Evo, sad ću da vam objasnim. (Predsedavajuća: Tema dnevnog reda je ratifikacija sporazuma koji je potpisan 1. oktobra 2008. godine.) Samo vi lepo uživajte i slušajte, sve će da vam bude jasno. Sve ću potanko da vam objasnim, neće ostati ni tačka nerazjašnjena. (Predsedavajuća: Samo ćete o temi dnevnog reda da objašnjavate narodnim poslanicima i građanima i svima nama.) Upravo to, gospođo Čomić. (Predsedavajuća: Molim vas, o temi dnevnog reda.) Evo, evo dokaz za to. Ja sam protivnik NATO pakta, a zamenik sam šefa delegacije za Skupštinu NATO pakta. To je vrhunac demokratije. (Predsedavajuća: I kakve veze to ima sa sporazumom?) Pa ima, dajte da vam objasnim. (Predsedavajuća: O temi dnevnog reda, molim vas.) Gospođo Čomić, pogledajte, srpska verzija ovog sporazuma, strana 7, preambula kaže – uzimajući u obzir da je Republika Srbija kooperativna partnerska država. Pa to niko u Srbiji ne misli, 92% građana kaže – ma kakva, bre, kooperativna partnerska država sa NATO paktom? Ne želi niko da ima takav tretman. Uvredljivo je za 92% građana da neko napiše u sporazumu da je država Srbija kooperativna i partnerska sa NATO paktom. Onda bi ispalo – pa što nas niste ranije bombardovali, mi smo željno očekivali da nas vi bombardujete. Pa zašto gospodin Šutanovac polaže cveće na ovim spomenicima? Skoro je bio u Kraljevu. Je li tako, Krpoviću? Otvorio je spomenik. Narod se skupio da čuje šta će ministar da kaže, a on zapalio, pobegao, nema šta da kaže, jer ako NATO pakt čuje, može da bude opasno. O tome pričam. Dalje, da li su nama potrebne informacije koje poseduje NATO pakt? Pa jesu. Ali, ja predlažem bolji način da dolazimo do tih informacija. To je špijunaža i kontrašpijunaža. Zašto? Pa NATO pakt ima dokazano neprijateljski odnos prema građanima Republike Srbije. NATO pakt pravi nama neprijateljsku oružanu silu na Kosovu, nezavisnom Kosovu. NATO pakt je podržao sve naše neprijatelje za proteklih 20 godina. NATO pakt jednostavno sve radi protiv Republike Srbije i građana Republike Srbije. Kako neko može u ovom sporazumu da kaže – mi smo, puj pik ne važi se, mir, mir, mir, niko nije kriv, mi želimo sa NATO paktom, mi volimo NATO pakt, a NATO pakt kaže – znamo mi da vi nas ne volite, ali mi želimo nekim sporazumima da vas nateramo da uživate u patnjama u kojima vas NATO pakt izlaže. Sada je tu to pitanje. Mi treba da pokazujemo veliki stepen zadovoljstva što nam neprijatelj zavrće ruke, otima državu itd. To je za nas neprihvatljivo. Ako meni ne verujete, pitajte ove anketare, kažu – 92% građana ne želi da čuje. Ako 92% ne želi da čuje ili ako 51% ne želi da čuje, onda se postavlja pitanje legitimiteta i legaliteta onih koji sa potpuno drugačijim stavovima idu prema NATO patku. Onda oni ne zastupaju interese građana. Tu smo uspeli da dokažemo da imamo instalisanu vlast koja ispunjava briselske zahteve na teritoriji Republike Srbije, a da elementarne i vitalne interese ovog naroda jednostavno ne žele da čuju. Jednostavno, ne želi vlast to da čuje i zato imamo uporno isticanje ovakvih predloga zakona koji su za nas neprihvatljivi, pogotovo neke konstatacije. Pa kaže se ovako – Vlada Republike Srbije prihvata obavezu da svi njeni državljani... Molim vas, kako može Vlada da obaveže sve državljane? Svaki državljanin treba da ispuni neku obavezu prema NATO paktu ako dođe u situaciju da nešto sazna. Pa nemojte, pa onda mi špijuni gubimo posao. Nemojte tako. Pa ja se ponosim špijunažom protiv NATO pakta. Da li je tako, gospodine Šutanovac? Samo da vam kaže, do malopre sam vas branio od ovih neobaveštenih i od onih iz SPO. Dalje, sada Vlada preuzima obavezu da naši građani budu podvrgnuti odgovarajućoj bezbednosnoj proveri pre nego što im se odobri pristup takvim informacijama u materijalu. Vidite, znači, mora da prođe bezbednosnu proveru, moralno politička podobnost, kao za vreme druga Tita, pa ako ispuni te kriterijume moralno političke podobnosti, onda će da mu šapnu neki falš podatak. Šta će ovo njima kada naše ministarstvo i naši državni organi vrve od ljudi koji su u nekoj vezi sa NATO paktom? NATO pakt je stvarno jedna vrlo čudna organizacija, to sam vam prošli put pričao, oni kažu 1992. godine da nije bilo rata u Bosni, oni ne bi znali kako da definišu NATO pakt. Oni su zahvalni prostoru bivše Jugoslavije i zato su uložili za 14 godina 17 milijardi dolara u BiH i napokon konstatovali da su prema Dejtonu napravili državu idiota koja je nemoguća, pravno je nemoguća, dva entiteta, treća neka zajednička itd, itd. U NATO paktu postoji sukob oko toga šta treba da radi NATO pakt na Balkanu. Naravno ja produbljujem taj sukob još više da jednostavno povade oči, ali vidite i sami kada se NATO pakt otme kontroli, a primer je bila bivša Jugoslavija, onda imamo danas bombardovanje širom sveta. Obama je dobio Nobelovu nagradu za mir dva dana pošto je izabran za predsednika, da ne bi izazivao ratove. Ali, šta da radimo, to je svetska politika. Mi smo mali, mi treba da hvatamo priključak i da tražimo prijatelje, gospođo Čomić, da tražimo prijatelje, a neprijateljima da pokažemo otklon – daleko ti kuća, odmakni se, ne verujem ti, znam ja tebe dobro, pozivam se na svoje iskustvo, mala Milica Rakić, Varvarin, Grdelica, Novi Sad, vaš, gospođo Čomić. Znam da ste vi u to vreme krivili SPS, ali sad ste ih prigrlili, bez njih ne možete, tako da vam taj adut otpada. Jednostavno, pogrešan put. Put kojim vodi ova vlast ovaj narod je pogrešan. Ide se prema zapadu, ide se prema NATO paktu, ide se prema EU. Verujte, to je poprilično u raspadu. Ti sistemi su u raspadu. Oni su neprincipijelni. Prošli put sam vam čitao novinski tekst iz Zagreba, da je 11. juna održana vežba na poligonu u Hrvatskoj i da je gospodin Šutanovac poslao predstavnike naše vojske na obuku, a sledeća informacija je bila - pripremaju se da idu u Avganistan. Molim vas, šta ćemo mi tamo? Da navučemo teroriste posle, da se revanširaju narodu zbog pet medicinskih sestara ili dva lekara koji su u sastavu NATO trupa u Avganistanu. Nemojte to izbegnite to, molim vas. Izbegnite, kao što morate da izbegnete, imate vrlo lepe prijateljske odnose sa Libijom, pa onda okrenete leđa Libiji. Ne ide to tako, gospodine Šutanovac. Gospodin Tadić je odlikovan najvišim odlikovanjem vođe Libijskog naroda pukovnika Gadafija. Poštujte to, nemojte da se brukate sa tim, to ide u muzej… (Predsedavajuća: Tema dnevnog reda, član 106. Molim vas da ili Libijski narod dovedete u vezi sa temom dnevnog reda ili da prestanete da kršite Poslovnik.) Tačka 2. (Rimsko I, latinično I). Kaže: "Postupci bezbednosti provere biće osmišljeni tako da se utvrdi da li pojedinac, uzimajući u obzir njegovu lojalnost i pouzdanost, može imati pristup poverljivim informacijama". Znači, gospodin Šutanovac je prošao kroz moritoring, znači, osmišljeni postupak. Da li je on kao pojedinac lojalan? (Dragan Šutanovac: Nisam prošao.) Proći ćeš kroz to. (Predsedavajuća: Molim bez direktnog razgovora učesnika sednice, narodnog poslanika Zorana Krasića i ministra odbrane Dragana Šutanovca.) Gospođo Čomić, vrlo prijatna diskusija, nema potrebe da prekidate. Gospodin Šutanovac i ja vodimo dijalog. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, Poslovnikom je zabranjeno direktno obraćanje učesniku sednice, pa taman da izjavljujete najnežnija osećanja jedni drugima. Ne može, poslaniče. Nije u pitanju sadržaj onoga što govorite, nego je zabranjeno direktno obraćanje. Molim vas o temi dnevnog reda.) Gospođo Čomić, ova vrsta dijaloga je vrlo poželjna. Vidite, gospodin Šutanovac sve priznaje. Znači, nema potrebe da mu stavljam lisice, on sve dobrovoljno prizna. Gospodine Šutanovac, ne smem da vas spominjem, ali moram, gospođo Čomić, i zbog vas i zbog građana, da kažem neke stvari. Skoro je bio neki koncert ovde, bruka i sramota… (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, ili koncert dovedite u vezu ili bez kršenja Poslovnika, član 106.) Znam, gospođo Čomić, ali vidite kakvi su ljudi ovi iz NATO pakta. Prozvali su mog Dragana Šutanovca da je Staljin. Nije on Staljin, to hoću da kažem. Sram ih bilo. (Predsedavajuća: O temi dnevnog reda. Sada vas upozoravam.) Dobro, upozoravajte me. Imamo i kodeks o postupanju, koji je sastavni deo sporazuma sa NATO paktom. Gospođo Čomić, sad da vam skrenem pažnju, treći pasus, čitam na glas zbog vas: "Ovim putem izjavljuje da datu obavezu prihvata. Njegova ekselencija, za Vladu Republike Srbije gospodin Drgagan Šutanovac." U obrazloženju nemamo ni zaključak Vlade kada je odobreno zaključenje ovakvog sporazuma. U obrazloženju imamo samo tri tačke. Zato sam vam na početku skrenuo pažnju, gospođo Čomić, da pogledate ove zakone o potvrđivanju sporazuma sa nama dragim i prijateljskim državama koje nisu priznale nezavisnost Kosova, gde postoji pet tačaka u obrazloženju, gde se u tački 2. tačno navodi zaključak Vlade, sednica Vlade, koga su ovlastili, koga su pregledali, šta su mu rekli, kakva je platforma itd. Ovde toga nema. Možda je to čisto formalni nedostatak, ali ipak moram da primetim, pošto sam primoran da poštujem Poslovnik, jer ste me kaznama uterali u Poslovnik, a znate i sami da je za mene izuzetno uvredljivo kad me kaznite, pa Nenad Konstantinović moje pare daje kao socijalnu pomoć. Otpor da daje moje pare, nema veće bruke koju možete da mi priredite. Sada postavljam pitanje, zbog ovog obrazloženja i zbog ovoga što sam pročitao u kodeksu ponašanja, a gospodin Šutanovac je primio otpremninu samo da ne radi u državnoj službi i oni su ga opet vratili. Sada on u ime svih nas daje svečanu obavezu u okviru ovog kodeksa. Mislim da je to dobra finta, odmah da budemo načisto. Ovo tumačim kao još jedan potez da se sve smuči NATO paktu. Tu imate moju podršku. Da je ovo recimo potpisao Vuk Jeremić to bi već imalo neku težinu, jer on još nije dobio otpremninu da ne radi državni posao. Ali, pošto je Šutanovac to dobio, pošto su ga sasvim neosnovano napali, a meni je krivo kada napadnu bilo kog građanina Republike Srbije ovi naši provereni neprijatelji, mislili ste da se šalim zbog onog koncepta, uopšte se ne šalim, nego vam ozbiljno kažem. Moram po ideologiji SRS da volim svakog fudbalera našeg, svakog glumca, svakog pevača, svaki naš tim, svakoga ko reprezentuje Republiku Srbiju. Mogu da budem nezadovoljan sa pojedinim predstavnicima vlasti, ali kada napadnu na Republiku Srbiju moram da podignem glas, to je moja ustavna obaveza gospođo Čomić. Slažete se samnom u pogledu toga. Možda se ja sa gospodinom Šutanovcem politički ne slažem, ali kada se napadne naša vojska, kada se napadne naša država moramo da podignemo glas. To nije pitanje solidarnosti nego pitanje ustavnosti. Predložio bih vam da ovaj sporazum ne ratifikujemo, jer na to nemamo mandat od strane građana, a ja sam gospođo Čomić vlasnik svog mandata u direktnoj komunikaciji sa građanima. Ne mogu nažalost sa 92% da uspostavim kontakt, trudim se da onih 80 protiv Evropske unije povećam na makar 95 kako bi sledeći izbori bili puka formalnost, odnosno matematička kategorija koja bi se zasnivala samo na sabiranju i nema šta da se oduzima. Nadam se da prosvećena većina samostalnih vlasnika svog mandata, ako želi da se vrati kući, ako želi da porazgovara sa svojim prijateljima, komšijama, da će da se pohvale kako zastupaju 92% građana i kako u danu za glasanje nisu glasali za ovaj šesti zakon i za ove naše zajedničke, objedinjene, jedinstvene rasprave, kako god da uzmemo taj termin, i da jednostavno uskliknete sa radošću kako dan posle Vidovdana se borite za prava srpskog naroda, za nezavisnu, samostalnu, prosperitetnu Republiku Srbiju u što bližim odnosima sa Rusijom. Nadam se da ćemo sutra u okviru one naše rasprave imati prilike da pričamo i o vojnom savezu ODKD koji je perspektivan savez, najmoćniji savez. Gospodin Šutanovac ima afiniteta da i dalje bude ministar odbrane i da bude naš ataše zadužen u Moskvi za razvoj što bliskije saradnje sa ruskom vojskom, sa "Rusaboronom", velikom firmom, sa kineskom slavnom armijom i sa prijateljskim armijama koje uvažavaju naše interese.
Iskorišćen je 21 minuta. Ovim je iskorišćeno vreme ukupno na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS. Narodni poslanik Zoran Krasić bio je poslednji na listi prijavljenih govornika. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam, da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili bilo ko, još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Narodni poslanik Božidar Đelić ima na raspolaganju još tri minuta, narodni poslanik Jovan Palalić, dva minuta, ostali predsednici, ovlašćeni predstavnici nisu ni koristili. Pitam da li još neko želi da iskoristi svoje vreme? Ako ne, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o saradnji u oblasti borbe protiv kriminala, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jrmenije o ukidanju viza za nosioce diplomatskih službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju trgovinskog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade države Kuvajt, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti kulture, visokog obrazovanja, naučnog istraživanja, prosvete, stručnog usavršavanja, komunikacija omladine i sporta, između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroka, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara BiH u oblasti obrazovanja, kulture i sporta i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i organizacije severno-atlantskog pakta o bezbednosti informacija i kodeksa o postupanju. Zahvaljujem predstavniku Vlade ministru odbrane Draganu Šutanovcu, predstavnicima Ministarstva unutrašnjih poslova na saradnji i nadam se jednako plodnoj i odgovornoj raspravi i u budućim slučajevima kada teme iz oblasti sektora bezbednosti budu na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije. Sada određujem pauzu do 14,30 i onda ćemo nastaviti rad prelaskom na sledeću celinu u zajedničkom jedinstvenom pretresu Odluke o organizaciji službe Skupštine i Odluke o komisiji za izvršenje krivičnih sankcija i s obzirom da smo već produžili rad, ukoliko budemo efikasni, moguće da u toku dana pređemo i na razmatranje odluka, ali to ćemo videti u popodnevnom delu sednice. Hvala vam svima. U 14,30 nastavljamo rad. Hvala ministre. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Izvinjavam se što sednica nije počela u 14,30 časova. Razlog je što u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine i Predlogu odluke o obrazovanju Komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija rasprava se kao jedinstveni pretres obavlja i o amandmanima i dužni smo da dostavimo amandmane narodnim poslanicima da mogu da rade tokom jedinstvenog pretresa. S obzirom da imam informaciju da su kopirani primerci stigli i da će svakog trenutka biti podeljeni po sali, možemo nastaviti rad. Dakle, zajednički jedinstveni pretres o predlogu odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine i Predlogu odluke o obrazovanju Komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres, od 12. i 13. tačke dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 193. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa za Evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa URS (G17 plus-Zajedno za Šumadiju) – 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih, po ovim tačkama dnevnog reda, predstavljaju narodni poslanik Petar Jojić, poslanička grupa SRS, narodni poslanik Radoslav Milovanović, poslanička grupa ZES. Saglasno članu 192. stav 3. i članu 193, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički i jedinstveni pretres o Predlogu odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine i Predlogu odluke o obrazovanju Komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Pre nego što pitam da li žele reč predstavnici predlagača, narodni poslanici Nenad Konstantinović i Boško Ristić, obaveštavam Narodnu skupštinu u skladu sa članom 90, kako smo za danas već produžili rad posle 18 časova, obaveštavam vas da ćemo nakon okončanja zajedničkog jedinstvenog pretresa otvoriti i pretres o sledećim tačkama dnevnog reda. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Nenad Konstantinović, želi reč? Da. Izvolite. Narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je Predlog odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine. Ovaj predlog odluke izradio je Administrativni odbor u saradnji sa stručnom službom, odnosno sa generalnim sekretarom. Radili smo na tome zajedno i imali smo jednu ozbiljnu raspravu pred Administrativnim odborom. Imali smo određene dileme i ovaj predlog koji se nalazi pred vama je plod dogovora generalnog sekretara stručne službe i članova Administrativnog odbora koji su učestvovali u izradi ove odluke. Započeli smo proces reforme Skupštine Srbije donošenjem Zakona o Skupštini, zatim donošenjem Poslovnika i ovo je treći najvažniji akt koji je potreban da Skupština donese i koji treba da omogući da u Skupštini Srbije na jedan noviji i moderniji i efikasniji način organizujemo i stručnu službu kako bi omogućili da sve ono što dolazi u Skupštinu u narednom periodu, a to je ogroman broj zakona koji moramo usvojiti u procesu pridruživanja EU, možemo na najbolji i najefikasniji način da usvojimo. Samim Zakonom o Narodnoj skupštini i Poslovnikom unet je niz novih instituta u rad Skupštine Srbije i potrebno je da predvidimo ovom odlukom o organizaciji rada poslove neke nove kojima će se baviti skupštinska služba. Svi poslovi kojima ima potrebe skupštinska služba da se bavi pobrojani su u ovoj odluci i oni su razvrstani u sektore. Da bi smanjili sam skupštinski aparat i pojednostavili, učinili ga efikasnijim i bržim, ovom odlukom predlažemo formiranje četiri sektora. Dakle, pored Kabineta predsednika Skupštine, Generalnog sekretarijata, predlažemo postojanje četiri sektora, a ne sedam sektora kao što je to bilo do sada i kao što je u staroj odluci. To su sektor za zakonodavstvo, sektor za međunarodne odnose, sektor za opšte poslove i sektor za održavanje objekata Narodne skupštine. Video sam da postoji nekoliko amandmana podnetih od strane predstavnika SRS. Mislim da je kolega Sreto Perić podneo jedan amandman i koleginica Vjerica Radeta koji pretpostavljaju uvođenje jednog novog sektora koji bi bio sektor za poslaničke klubove, odnosno sektor za poslove poslaničkih klubova. Ova dva amandmana neću prihvatiti u ime predlagača. Smatram da treba da postoje ova četiri sektora i da u sektoru za zakonodavstvo su nabrojani svi poslovi koji su potrebni za kvalitetno obavljanje poslova zakonodavstva. Samo zakonodavstvo predviđa sve ono što je potrebno uraditi u procesu donošenja jednog zakona i sektor za zakonodavstvo će biti na raspolaganju i poslaničkim grupama i odborima i, u krajnjem slučaju, svim poslanicima da pomogne u radu. Ono što smo mi kao poslanici proteklih nekoliko godina uočili a to je da nemamo dovoljnu podršku stručne službe, ne iz razloga što stručna služba to ne želi da nam pruži, nego zato što prosto nije u mogućnosti da to pruži, iz razloga jedne zastarele organizacije, a sa druge strane što mi u stručnoj službi nemamo dovoljan broj ljudi. Podsetiću da smo mi po broju zaposlenih prema broju narodnih poslanika na poslednjem mestu u Evropi. Dakle, naš parlament ima najmanje zaposlenih u odnosu na broj poslanika. Nažalost, mi nemamo finansijskih mogućnosti da povećamo broj zaposlenih u Skupštini Srbije. Probali smo tokom ove godine da se uvedu neki novi poslovi koji su nam potrebni za obavljanje elektronskog parlamenta, ali to je bio neki maksimum za 2011. godinu – eventualno 10 novih zaposlenih koji će obavljati poslove vezane za AT i poslove interne revizije. Postoji jedno potpuno novo mesto, koje ranije nije postojalo, a ovde se pojavljuje kao posao u okviru generalnog sekretarijata, a to je interna revizija. Nadam se da ćemo ove godine uvesti i izabrati internog revizora, odmah posle donošenja ove odluke o organizaciji. Zatim, nakon odluke o sistematizaciji radnih mesta, izabraćemo internog revizora koji će raditi u Skupštini Srbije i kontrolisati trošenje sredstava iz skupštinskog budžeta. Ono što je svakako novina u Sektoru za zakonodavstvo je to što će se Sektor za zakonodavstvo baviti poslovima harmonizacije propisa sa propisima EU. Mislimo da je važno da Skupština ima jaku službu za zakonodavstvo, koja će svaki zakon koji dođe u Skupštinu Srbije analizirati i tu analizu ponuditi svim narodnim poslanicima bez obzira kojih su odbora članovi ili kojih poslaničkih grupa i ukazati nam u toj analizi da li je eventualno taj zakon koji Vlada predlaže u koliziji sa nekim drugim zakonom, odnosno sa pravnim sistemom. Isto tako je važno i da se napravi provera da li su svi ti zakoni u skladu sa standardima EU. Mi znamo da postoji obaveza Vlade i da Vlada i obično ministri potpisuju jednu izjavu kada šalju zakon u Skupštinu, da oni jesu u skladu sa pravom EU, ali, prosto, smatramo da je to potrebno proveriti. Imali smo slučajeve da dolaze i neki zakoni koji nisu u skladu sa propisima EU. Sektor za međunarodne odnose smo posebno izdvojili kao jedan od četiri velika sektora iz prostog razloga što Skupština Srbije predstavlja, odmah iza predsednika Republike i Ministarstva inostranih poslova, instituciju ili organ koji se bavi ozbiljno međunarodnim odnosima. Skupštinska međunarodna politika je od izuzetnog značaja za našu zemlju, naročito u situaciji u kojoj se mi nalazimo i tome smo hteli da poklonimo značajnu pažnju. Videćete da u ovim odlukama postoje i delovi koji razrađuju zakon zaposlenima u državnoj upravi i mi smo prosto pokušali da i ovom odlukom naglasimo da će generalni sekretar doneti određene pravilnike i uputstva. Oni su postojali i ranije a sada će biti ponovo doneti, uz saglasnost Administrativnog odbora u kojima će biti precizirano na koji način se ljudi zapošljavaju u Narodnoj skupštini. Ne samo da je potrebno da ispunjavaju sve zakonske uslove, već ćemo pokušati da predvidimo vrlo jasnu proceduru kako proces zapošljavanja ide na konkursu i koji će se i kakvi razgovori obavljati sa svima onima koji se prijave da se zaposle u Narodnoj skupštini. To iz razloga da ne bi došli u situaciju, a imali smo takve situacije i Skupština je bila u proteklom periodu i tužena od strane nekih koji nisu izabrani, odnosno zaposleni u Skupštini a smatrali su da ispunjavaju uslove baš isto onako kao i neki koji su na određena mesta izabrani. Da bi to u budućnosti izbegli, biće vrlo precizno uređeno na koji način se zapošljava u Narodnu skupštinu i naravno, na koji način se vrši napredovanje u okviru Narodne skupštine, odnosno vrednovanje rezultata pre nego što neko bude napredovao u budućnosti. Ova odluka je bila, kao što sam rekao, predmet rasprave na Administrativnom odboru. Razgovarali smo o njoj i na kolegijumu koji je zakazala predsednica Skupštine i na kojoj su bili prisutni predsednici odnosno šefovi poslaničkih grupa i potpredsednici parlamenta i tada nije bilo značajnijih primedaba. Što se konkretno amandmana tiče, amandman koji je podnela koleginica Vjerica Radeta na Glavu 1, tačka 2. stav 2. – ona je predložila da se briše. Taj amandman predlagač ne prihvata i smatramo da je dobro precizirati da je stručna služba dužna da obavlja stručno, kvalitetno, efikasno, ekonomično, nepristrasno i politički neutralno svoj posao. Amandman kolege Petra Jojića kojim se u Glavi 4. menja predlog odluke u tački 12. stavu 4. alineji 2, tako što bi se posle reči: "zaposlenih" praktično stavila tačka a izbrisala alineja 3, takođe predlagač ne prihvata. Smatramo da i odseci, pored sektora i odeljenja, su potrebni stručnoj službi. Takvu informaciju sam ja dobio i takav zahtev od stručne službe i od generalnog sekretara. Po zakonu, moguće je da postoje i odseci i stručna služba smatra da je potrebno da postoji odsek gde bi bilo najmanje pet zaposlenih a ne da budu samo velike organizacione jedinice kao što je odeljenje sa najmanje osam zaposlenih. Glava 4. Predlog odluke u tački 13. posle alineje 2. dodaje se nova alineja 3, sektor za poslove poslaničkih grupa. Predložila je koleginica Vjerica Radeta. Objasnio sam da ne prihvatamo taj amandman. Ne želimo povećanje broja sektora jer smatramo da je dovoljno četiri sektora, a da su u Sektoru za zakonodavstvo sadržani ovi poslovi. Isto to obrazloženje važi i za amandman kolege Srete Perića, koji je predložio da se u Glavi 4. Predloga odluke, posle tačke 15. doda nova tačka 15a, koja bi takođe podrazumevala sektor za poslove poslaničkih grupa. Amandman kolege Vlatka Ratkovića na tačku 16. kojim se briše alineja 3. takođe ne prihvata predlagač. (Vjerica Radeta, s mesta: Ne mogu da verujem.) Koleginice, poverujte, to se dešava. Dakle, alineja 3. u tački 16. predviđa da stručna služba obavlja poslove analize predloga zakona. Duboko smatramo i verujemo da je potrebno da se svaki zakon koji uđe u Skupštinu analizira od strane stručne službe i ta analiza da svim narodnim poslanicima na uvid. Takođe, stručna služba treba da analizira i da li je taj zakon eventualno usklađen sa pravnim sistemom naše zemlje i sa Ustavom. Dakle, taj amandman ne prihvatamo. Amandman kolege Vlatka Ratkovića na tačku 23. stav 2. kojim on predlaže da se briše stav 2. takođe ne prihvatamo. U stavu 2. razređeno je ono što je predviđeno tačkom 23. stav 1. i odnosi se na potrebu da se, pre nego što se zaključi ugovor sa nekim ko se zapošljava u Skupštinu, naknadno vrednuju rezultati rada. Amandman na tačku 24. koji je podneo kolega Vlatko Ratković prihvatamo. To je amandman da se izbriše odredba da poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja obavlja Administrativni odbor do konstituisanja Narodne skupštine. Kolega Ratković smatra da je to nepotrebno i da to već stoji u Poslovniku i to je tačno. Već stoji u Poslovniku i mislimo da ne mora da se ponavlja i u ovoj odluci. Amandman kolege Srđana Mikovića na tačku 16, da se alineja 3. promeni i da se stručna služba bavi poslovima analize predloga zakona i drugih opštih akata a da se izostavi precizna odredba da se bavi i usklađenošću sa ustavnim i pravnim sistemom takođe ne prihvatamo. Smatramo da stručna služba treba u okviru analize i time da se bavi. Amandman koleginice Vjerice Radete na glavu 5 Predloga odluke, tačka 20, stav 4, kojim bi se uskladio, kako stoji u obrazloženju, vrši se pravno-tehnička redakcija Predloga odluke, aktom iz stava 3. ove tačke bliže se uređuje sastav i način rada konkursne komisije. Ovo rešenje koje koleginica Radeta predlaže mislim da je to u zakonu tako definisano ili u nekoj staroj odluci. Namerno smo istakli šta je to što je potrebno da sadrži taj pravilnik, prosto da ne bude nekih proizvoljnih tumačenja. Dakle, opet se radi o tome na koji način treba voditi razgovor i na koji način vršiti zapošljavanje, tako da taj amandman ne prihvatamo. Kolega Branko Ružić i koleginica Gordana Čomić podneli su u istovetnom tekstu amandmane na tačku 22, gde se rok za donošenje drugih akata faktički produžava sa 30 na 90 dana. Ovaj amandman u istovetnom tekstu Branka Ružića i Gordane Čomić predlagač prihvata. Zahvaljujem se malobrojnim poslanicima na pažnji.
Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo potpredsedniče, s obzirom da imamo Predlog odluke koja je trebala da bude doneta još pre pet godina, jer predlagač u svom predlogu navodi da je bila zakonodavna obaveza Narodne skupštine da obrazuje ovu komisiju još 1. januara 2006. godine, s obzirom na stanje u zavodima za izvršenje krivičnih sankcija i na podatke koji se često iznose i u javnosti, a i mišljenje samog Zaštitnika građana, očigledno da je stanje u kazneno popravnim domovima tj. zavodima nezadovoljavajuće. Za poslednjih 13 godina, od 1998. godine, doneta su dva zakona o izvršenju krivičnih sankcija i to 1997. i 2005. godine, a doneto je više izmena i dopuna ovog zakona. Te izmene su vršene 2001. godine, zatim izmene i dopune Zakona o izvršenju krivičnih sankcija kazne zatvora za organizovani kriminal 2009. godine, izmene i dopune Zakona o izvršenju krivičnih sankcija 2011. godine. Ovakvim čestim izmenama i dopunama zakona materija izvršenja krivičnih sankcija je dovedena do haosa. Zatvorski službenici i osuđenici više ne znaju koji zakon i koju odredbu kog člana zakona treba da primene i koji je na snazi. Neposredni izvršni niti imaju vremena da uče i pamte koji propis se sada primenjuje i rade po svome, rutinski. Predlagači zakona nemaju jasnu koncepciju kako oblast izvršenja krivičnih sankcija da bude uređena. Brzo menjanje zakona zahteva promenu i podzakonskih akata. Izvršenje krivičnih sankcija treba urediti i uskladiti sa 30 podzakonskih akata u ovom trenutku. Od 2005. godine još nije doneto 10 podzakonskih akata, iako se izmene i dopune donose. Ako se ovome doda da je za više od duplo uvećan broj osuđenika od 2000. godine do danas, uz normativnu neuređenost, stanje u zatvorima nije nikakvo iznenađenje. Sada u pravno uređenim država traži da se kazna zatvora izriče samo ako se na drugi način ne može delovati preventivno. U sprečavanju kriminala kod nas je to najbitnija sankcija. Prema odredbama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, kada se govori o ovoj odluci i zbog čega se ona predlaže i šta treba da radi i koji je zadatak te komisije koja će biti formirana vidi se da se uvodi zatvorsko odeljenje sa pojačanim nadzorom, zavodi otvorenog tipa, poluotvorenog tipa, zatvorenog tipa, zatvorenog tipa sa posebnim obezbeđenjem. U ovim zavodima pokrivaju se sve kategorije zatvorenika i nema potrebe za zatvorenim odeljenjem sa pojačanim nadzorom. Kako će da izgleda koja vrsta osuđenika i sl, zatvorena odeljenja sa pojačanim nadzorom u zatvorenom zavodu sa posebnim obezbeđenjem. Pored ovih odeljenja postoji i posebno odeljenje za izvršenje kazne zatvora za krivična dela organizovanog kriminala. Ono što je novina to jeste da se uvodi psi za drogu i eksplozivna sredstva. Postavlja se pitanje obučavanja pasa, održavanje i obnavljanje i slično, ne nošenje službenog pištolja itd. To su akti koji su morali biti doneti, ali istovremeno morali su biti i primenjeni. Karakteristike dosadašnjih normativnih propisa o izvršenju krivičnih sankcija i izmena i dopuna poslednjih deset godina u Srbiji se uvode represivne mere, od zakona do zakona. Takva represija u zatvorima vodi do destabilizacije duševnih oboljenja pojedinih zatvorenika. Velika se greška pravi što se zatvorenici ne odvoje po kategorijama. Uslov svih uslova je da se mora vršiti obavezna klasifikacija i kategorizacija osuđenika po ličnim svojstvima i vrstama izvršenih krivičnih dela. Zato se ukazala potreba da se ova odluka predloži i da se donese. U Srbiji su sada svi zatvori opšteg tipa i u njima su smešteni osuđenici od najlakših izvršnih krivičnih dela, pa do najtežih. Svi su pomešani. U takvom organizovanju i uslovima zatvori su postali škola kriminaliteta, a blizu 50% zatvorenika je ili zavisno ili je u vezi sa upotrebom droge. U našim zatvorima ne postoje programi za lečenje zavisnika od droge. Pomešani su dileri i zavisnici i u takvim uslovima dileri u zatvorima uslovno prodaju drogu uz pomoć službenika u zatvorima. Uvođenjem ćelijskog sistema osuđenici se zatvaraju sve vreme u ćelije kao u kaveze sa blindiranim vratima sa pravom od pola sata šetnje u toku 24 časa. Ovo je model američki i on nije human i na ovaj način zatvorenici sa kojima se ne radi po utvrđenom programu i sadržaju, koji treba da obezbedi pre svega socijalizaciju zatvorenika, sa osuđenicima se ne radi po programu, a veliki broj takih zatvorenika postaju povratnici i povrat je efekat koji se vidi, da se sa osuđenicima u zatvorima ne postupa kako bi trebalo. Mere usamljenja i izolacije su mere iz 19. veka, kao ćelijski sistem. U zatvorima se stvara atmosfera straha i nemira i iznuđene reakcije, jer su uplašeni, budući da je poznato da ljudi u strahu preduzimaju tzv. preventivne napade radi svoje zaštite. Otuda i izjava jednog osuđenika na kratku kaznu, da ga plaši to što je smešten u sobi sa osuđenikom koji je osuđen na kaznu zatvora od 40 godina, jer ovaj može da ga ubije i na spavanju, i po važećem zakonu ne može više da dobije od dve dosuđene kazne. Zato osuđenici koji su osuđeni na teže kazne ne bi smeli da budu smešteni u iste prostorije sa zatvorenicima koji su osuđeni za sitna krivična dela. Prema godišnjem izveštaju Ministarstva pravde iz 2007. godine, broj osuđenika na 40 godina zatvora je bio 19. Broj osuđenih na period od 15-20 godina je bio 33 osuđenika i od 10-15 godina – 144 zatvorenika. Prema statističkim podacima, broj osuđenika u zavodima za izdržavanje kazne zatvora u Srbiji, kreće se oko 12 i po hiljada osuđenika. Sedamdesetih godina prošlog veka u kazneno-popravnom domu Niš je bilo smešteno i uposleno oko tri i po hiljade osuđenika, a u KP domu Požarevac uvek iznad tog broja. Pored toga, postoji i 25 okružnih zatvora. Prema mojim saznanjima valja proveriti – okružni zatvor u Beogradu nije u punoj zatvorskoj funkciji, već je prosto bio izdavan preduzeću "Minel Šreder". Sada jer navodno poluprazan. Ako je to tako, što nadležni ne vode računa da se taj objekat namenski koristi? Kada su u pitanju zatvori, sredstva javnog informisanja su nedavno objavila da su zatvori u Vojvodini pretrpani. Tako u okružnom zatvoru u Novom Sadu, Subotici, Pančevu, kao i u kaznenim zavodima u Somboru, Sremskoj Mitrovici. Zatvorenici su nezadovoljni zdravstvenom zaštitom i osnovim uslovima života koji podrazumevaju sopstveni krevet i postelju svakom osuđeniku. Ovo je sve to pokazalo najnovije istraživanje iz februara meseca ove godine. U Sremskoj Mitrovici trenutno boravi 1900 osuđenika, a kapacitet je 1200 osuđenika. Zatvorenici imaju poseban problem sa grejanjem u toku zime i kupanjem. Najizraženiji problemi su u Pančevu, Sremskoj Mitrovici, gde nemaju toplu vodu, ona je samo od šest do sedam časova. Od 80 osoba, 76 nema struju tamo gde borave. Većina osuđenika je izjavila da u Subotici jako malo vremena provode na čistom vazduhu. Takođe, istraživanje je ukazalo i na problem narkomanije u vojvođanskim zatvorima i uživanje narkotika, a to potvrđuju u svim zatvorima. Najizraženije je u Sremskoj Mitrovici, Pančevu, Subotici. Naveli su da drogu kupuju u zatvorima jedni od drugih. Prema istraživanju pokrajinskog ombudsmana, ispitanici u vojvođanskim zatvorima nisu krili neformalni odnos sa stražarima, ali i prekomernu upotrebu sile. Najveći problem predstavlja prenaseljenost i prenatrpanost u našim zatvorima. Ministarstvo pravde je do sada više puta najavljivalo početak izgradnje novog zatvora u Pančevu, prema odavno utvrđenom projektu je odavno planirano da se zida na sadašnjoj zatvorskoj ekonomiji, ali od toga još uvek nema ništa. To je ministar pravde nagovestio i obećao. U svakom slučaju odluka će imati određenih efekata, ali samo onda, gospođo Čomić, ukoliko u komisiju budu ušli predstavnici opozicije. To je jedan od uslova. To je u zapadnim zemljama i praksa. Sigurno je da bi opozicija na objektivan način bila uključena, ali na objektivan način obaveštavala javnost i ovaj parlament. Gospođo Čomić, oslanjamo se, i ovo sve vodi, i kada je donošen zakon i sada ove novele, kada je u pitanju način izvršenja krivičnih sankcija za lakša krivična dela, prema sporazumu između tužioca i osuđenog, to vrlo lako preuzimamo od Amerike. Ove zemlje Evrope i EU to ne preuzimaju od Amerike, ove standarde. Samo nekoliko reči. Da li je u Americi u pitanju zločin, odmazda – električna stolica je napravljena od fine hrastovine, a smrtonosna injekcija je u stvari jedna mašina. Na početku druge decenije prošlog veka u Americi postoji muzej zločina i kazni koji je u Vašingtonu. To je soba za pogubljenje. U toj sobi se nalaze i drugi instrumenti smrti koji su danas na raspolaganju izvršiocima pravde u Americi. Verujem da ovo nećemo mi usvajati. Prvo sredstvo, omča za vešanje, na kojoj se danas može videti da je prilično odradila, gasna komora, ali ne prava, već autentična kopija je napravljena specijalno za ovaj muzej u Vašingtonu. Ovde nedostaju samo puške i streljački stroj. Tu je i smrtonosna injekcija za koju se sa iznenađenjem otkriva da je mašina smrti sa dosta prekidača. U tom muzeju na tabli države Tenesi piše da je "Nju selo" 1916. godine 125 osuđenika osuđeno. Električna stolica u Americi je uvedena pred kraj 19. veka i prvi put je primenjena 1890. godine. Uprkos velikom broju zločina i ubistava, 14 hiljada ubistava u Americi je 2009. godine bilo. Godišnje se izrekne po nekoliko stotina najtežih kazni. Prošle godine su pogubljena 52 lica. U 2010. godini 45 lica. U ćelijama smrti, gde je danas oko 3200 osuđenika, osuđenici u proseku provode do 12 godina, a neki i po više, i do 30 godina, da bi čekali da se nad njima izvrši smrtna kazna. Vidite, u Americi je uvezena i giljotina iz Francuske. Prema tome, bilo je primedbi i od strane osuđenika. Žalili su se na pravično suđenje u poslednje vreme i nezavisnost suda. Dugo i neosnovano se drže u pritvorima bez izricanja odgovarajuće presude. Problemi se javljaju i kod postavljanja advokata po službenoj dužnosti, iako i sam okrivljeni ima pravo da bira advokata. Prema tome, potrebno je da se preduzmu hitne mere, da se iz Odbora za pravosuđe, formira komisija koja će obići sve zatvore i zavode i utvrditi činjenično stanje. Po mom mišljenju, prave podatke možete dobiti jedino ukoliko u tu komisiju uđu članovi opozicije. Inače, od tog posla neće biti ništa. Šta reći za 2003. godinu. U 2003. godini, po uredbi Vlade, protivno Ustavu, protivno zakonu, Krivičnom zakonu, protiv Zakonika o krivičnom postupku je lišeno 12 i po hiljada građana. Postavlja se pitanje koliko je od tih građana optuženo i osuđeno? Za koja krivična dela? I drugo pitanje, koliko je Srbija morala da plati štete nevino i nezakonito određivanje i držanje u pritvoru građana Srbije njih ukupno 12.500. Bilo ne ponovilo se. Mi smatramo, da i budući Zakonik o krivičnom postupku treba da bude jedan dobar zakon ali zakon koji će regulisati ovu materiju da se ne menja svake godine. Reforma u zatvorima mora biti sprovedena. Ovo je dobro što je zamišljeno, samo kako će to u praksi da izgleda videćemo. U svakom slučaju za državu, za prava osuđenih je od velikog značaja. Ali vidite gospođo potpredsedniče, kada je u pitanju određivanje pritvora, dozvolićete mi samo da spomenem da u našem nacionalnom zakonodavstvu, ni u zakonodavstvu ni jedne države u Evropi nema slučaja da je neko u zatvoru skoro devet godina, kao što je dr Vojislav Šešelj, da mu nije doneto rešenje o određivanju pritvora, da to rešenje nadležno veće nije produživalo pritvor, da nije sagledavalo razloge zbog pritvora? Da li postoje razlozi ili ne? Jedinstven u svetu jeste držanje u zatvoru jednog političara, predsednika SRS u Hagu skoro devet godina bez odgovarajućeg rešenja i bez ikakvog zakonskog osnova. To naše nacionalno pravo i zakonodavstvo, na šta se i EU poziva, a i nacionalna zakonodavstva Evrope, to upravo i ne podržavaju već osuđuju. Jedan Holanđanin je bio optužen dva puta za govor mržnje i dva puta taj sud u Holandiji oslobađa ga od te optužbe. Ali vidite dr Vojislavu Šešelju su iz Beograda i još neki sa strane iz nevladinih organizacija natovarili govor mržnje koji blage veze nema sa njegovim postupanjem. Hvala.
Narodni poslaniče iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? Narodna poslanica Judita Popović, poslanička grupa LDP.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici LDP podržava odluku o obrazovanju komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Svesni smo toga da je mnogo ranije trebalo da se donese ova odluka. S obzirom da je Zakon o izvršenju krivičnih sankcija donet još septembra 2005. godine. Međutim, nisu bila predviđena pravila na osnovu kojih je komisija mogla da se oformi. Nije predviđeno šta sve predstavlja nadležnost te komisije, tako da faktički komisija nije mogla ni da se osnuje ni da se formira. Ipak je prošlo nekih šest godina do realizacije odluke, odnosno odluka je stigla pred ovaj parlament posle punih šest godina. Dobro je to što je ipak stigla odluka. I dobro je što će ona predstavljati jedan opšti akt o obrazovanju komisije, tako da će nadležni odbori predložiti svoje kandidate za članove te komisije, izabrati predsednika i krenuti sa radom u smislu poboljšanja položaja pozicije svih onih ljudi i svih građana koji se nalaze na izdržavanju krivičnih sankcija. Ja bih rekla nekoliko reči o tome kakva je trenutno situacija u našim ustanovama u zavodima gde se izvršavaju te krivične sankcije. Očigledno postoji određeni pomak i očigledno postoji neki pozitivni napredak u ovim zavodima. S obzirom, da postoji ozbiljna pravna regulativa koja reguliše način izvršenja krivičnih sankcija, a postignuta je i jedna doza transparentnosti, dakle mnogo se lakše može izvršiti uvid šta se dešava u našim zatvorima. Dobro je to što i civilni sektor, dakle organizacije civilnog sektora imaju mogućnosti pristupa ovim zavodima, zatvorima, dakle mogu da izvrše jednu nezavisnu kontrolu i mogu da o tome izveste javnost ukoliko primete neke negativnosti i neke nepravilnosti. Dakle, to je ono što je dobro u funkcionisanju naših zavoda za izvršenje krivičnih sankcija. Međutim, postoje i neke nepravilnosti i postoje neke negativne pojave koje još uvek nisu otklonjene. Ali s obzirom da mi ovaj postupak posmatramo kao jedan proces u okviru sveobuhvatne reforme pravosuđa, tako očekujemo da protekom vremena mnogo šta se promeni i u ovoj oblasti. Posebno bi skrenula pažnju na to da postoji određena preopterećenost naših zatvora. Ta preopterećenost premašuje 5.000 osoba od onih predviđenih 7.000 koliko bi po evropskim standardima naše ustanove mogle da daju priliku, odnosno mogućnost da se izvršavaju krivične sankcije u određenim zatvorima. To znači da skoro duplo više zatvorenika, osuđenika imamo od onoga što naši zatvorski kapaciteti omogućuju. To je nedopustivo. I na tome i te kako mora da se radi. Pored toga imamo problem i sa službenicima, odnosno sa osobljem koje je zaposleno u ovim zatvorima. Te službenike bismo podelili u dve grupe. Jedna grupa bi predstavljala zaposlene koji su zaduženi za prevaspitanje, a drugu grupu bismo svrstali u onu koja je zadužena za obezbeđenje. Sad imamo mali broj i ovih koji bi trebalo da se potrude oko toga da prevaspitaju ona osuđena lica, koja će pre ili kasnije jednog dana izaći iz tih ustanova. Normalno od njihovog rada zavisi u kojoj meri će oni biti u mogućnosti da se ponovo reaktiviraju i uključe u redovan normalan život. A kad a vi imate nedovoljan broj radnika koji su zaduženi za tako osetljiva pitanja i tako osetljiv rad, teško možete da očekujete i neke druge rezultate. Prema tome, tu bi trebalo daleko više da se potrude nadležni, sva ministarstva koja imaju određene nadležnosti nad zatvorima, moraju da na tome mnogo više porade i mnogo više sredstava izdvoje za prevaspitavanje osuđenih lica. S druge strane, mi imamo problem i sa ljudima koji rade u ovim zatvorima, a trebalo bi da obezbede neki mir, odnosno, redovno funkcionisanje ovih ustanova, ali zbog toga što ih je mali broj i s obzirom na činjenicu da na jednog, recimo radnika, obezbeđenja dođe od 100 do 150 osuđenika, dozvolićete to je preveliki broj i to je jako veliko opterećenje za te ljude koji nisu ni adekvatno nagrađeni za svoj rad, predstavlja izuzetno veliki stres i izuzetno veliki napor. Prema tome, i jedna i druga grupa ljudi koji su zaposleni u zatvorima morali bi biti na mnogo bolji način tretirani i u pogledu materijalne naknade a i u pogledu zapošljavanja, odnosno povećanja broja ljudi koji će da im se pridruže jednog dana na tom ozbiljnom i osetljivom poslu koji obavljaju. Kada posmatramo kategoriju lica koja se nalaze u ovim ustanovama onda bismo mogli da zaključimo da je u stvari najveći broj onih osuđenika koji su osuđeni na kratke zatvorske kazne od tih 12 hiljada koje sam spomenula otprilike devet hiljada ih je osuđeno na kraće zatvorske kazne. To je dobra vest, što znači da se ne radi o osuđenim licima koja su izvršila izuzetno teška krivična dela. Kada govorimo o drugoj vrsti kategorije lica koja se nalaze u ovim zatvorskim ustanovama, mogli bismo napomenuti da je jako veliki broj onih koji su pritvoreni ili prekršajno kažnjeni. Čini mi se da je najveći problem oko smeštaja ljudi koji su u nekom procesu pred sudom, upravo oni koji su osuđeni, odnosno kojima je izrečena pritvorska mera. Ta pritvorska mera nažalost se veoma često izriče od strane suda i to je možda jedan od razloga zašto imamo tako veliki broj pritvorenih lica a to se ne koristi kao krajnja i nužna mera da bi se obezbedilo prisustvo lica koje je procesuirano nego kažem najčešće je to po nekom automatizmu što je inače u našem sudu poprilično česta pojava. Mislim da bi trebali mnogo više pažnje da posvetimo, dakle, pored toga na koji način funkcionišu ove zavodske ustanove i na to koji način se završava svaki sudski postupak krivični postupak, odnosno prekršajni postpuak i na koji način se primenjuju one mere koje obezbeđuju prisustvo lica protiv kojeg se vodi određeni prekršajni ili krivični postupak. Dakle, ne možemo odvojeno da posmatramo rad ovih zavodskih ustanova od rada suda, to je jedna harmonizacija uopšte rada državnih institucija i samo zajedničkim radom mogu da se postignu određeni efekti. Ukoliko bi možda bolja saradnja bila između te dve institucije, možda bi i manja bila prenaseljenost u ovim zatvorima i možda bi manje opterećenje bilo za one ljude koji su zaposleni u tim zatvorima. Ne bismo mogli da izgubimo iz vida ni činjenicu da su lica osuđena lica pored toga što imaju određene obaveze prema društvu, samim tim što su izvršila krivična dela, imaju i određena prava u smislu zaštite njihovih ljudskih prava a između ostalog i zaštitu zdravlja. Tu je, takođe, jedan od većih problema koji se pojavljuje u zatvorima, s obzirom da je za lečenje ovih osuđenih lica, pre svega nadležno Ministarstvo pravde a ne Ministarstvo zdravlja. Samim tim i naknada koja se isplaćuje lekarima i ostalom osoblju koje se stara o zdravlju osuđenika, često mnogo manja od one naknade koja je predviđena za lekare koji rade u bolnicama ili drugim zdravstvenim ustanovama sa građanima koji se nalaze na slobodi. Možda bi i tu trebalo da se nađe neki modus da se prevaziđe taj problem i da se obezbede sredstva da i ta lica koja se nalaze na izdržavanju kazne imaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu. Prema tome, kad smo nabrojali sve ove nedostatke koji su inače najvidljiviji u zatvorima u Srbiji, mislim da je dobro da se uočava i volja Vlade, odnosno ministarstava u čijoj nadležnosti se nalaze i ove ustanove. Ta volja se između ostalih ogleda i u tome što je razrađena jedna strategija, a donet je i Akcioni plan da bi se prevazišli ti nedostaci i u smislu kapaciteta i u smislu adekvatne nagrade odnosno davanja podrške zaposlenima u tim ustanovama. Očekuje se da budu određeni pomaci do 2015. godine, s obzirom da smo i do sada mogli da uočimo da ima nekih promena, možemo biti optimistični da će to ići mnogo brže. Međutim, čini mi se da će ova komisija koja će se oformiti od strane dva parlamentarna odbora takođe doprineti i toj strategiji Akcionom planu, jer jako je bitno da parlament ima određenu moć kontrole nad izvršavanjem ovih krivičnih sankcija. Jako je dobro to što će parlamentarci zajedno sa organizacijama iz civilnog sektora moći da tu transparentnost još pojačaju i da učine znatno vidljivijim svaku vrstu zloupotrebe koja može i koja se vrši u zatvorima. Čini mi se da ne možemo da pričamo o tome da će već sutra da se mnogo šta promeni. To ne znači da od danas, kad mi o ovoj odluci raspravljamo, ne možemo da očekujemo mnogo veću vidljivost i mnogo jaču saradnju Parlamenta i ovih zatvorskih ustanova. Ne bih volela da govorim o tome i nekim konkretnim nepravilnostima i zloupotrebama koje se svaki dan mogu uočiti, odnosno koje se prezentiraju preko medija. Mislim da to neće u znatnijoj meri da poboljša situaciju u našim zatvorima. Međutim, ukoliko se formalizuju stvari i ukoliko pravna podloga, odnosno pravni okvir i pravna regulativa daju prostora uz sve ove vrste nadzora i kontrole, mi možemo očekivati da će situacija da se promeni i u onim pojedinačnim slučajevima. Izvršavanje krivičnih sankcija sama po sebi predstavlja jednu jako osetljivu problematiku i temu. Sama po sebi daje mogućnosti za ogromne zloupotrebe i za priliku za često kršenje ljudskih prava. Iz tog razloga, moramo biti veoma oprezni i veoma konkretni kad se donose zakoni, kad se kontroliše sprovođenje tih zakona. Prema tome, i ova odluka skupštinska će biti jedan od tih načina da se postignu određeni ciljevi, nezavisno od toga ko tu odluku predlaže, da li vlast ili da li se sa tim saglašava opozicija ili ne. Bitno je samo da se promeni situacija oko koje možemo da se složimo da nije baš najbolja, ali normalno da treba da se radi kako bismo poboljšali stvari. Normalno je i to da ko god radi, taj i greši i normalno je da ko god radi u tako teškim uslovima u kojima rade zaposleni u zatvorima i te kako mogu da pogreše, ali to ne znači da te greške mogu jednostavno da se zapostavljaju. Rekla bih samo još nekoliko reči o tome da, nažalost, ova parlamentarna komisija neće imati prilike da kontroliše i rad organa MUP u toku policijskog pritvora. Svedoci smo toga da se često krše ljudska prava upravo u policijskom pritvoru, ali to je opet jedna druga tema i oko toga takođe bi trebalo da se i te kako potrudimo da se promeni društvo, da se promeni odnos vlasti, Vlade, da se promeni odnos ministarstva prema toj problematici. Tu moraju da se uključe, pored ministra i ostali članovi Vlade, kao i svi ti zaposleni koji rade neposredno na terenu, dakle, rade po sekretarijatima unutrašnjih poslova, jer čini mi se da ni jedno krivično delo, ni jedan osumnjičeni za izvršenje krivičnog dela ne može da bude na taj način obrađivan, na taj način ne smeju da mu se krše ljudska prava, kao što je to rađeno u jednom vremenskom periodu, a to je, čini mi se, jedan od tih posledica jedne opšte društvene paralize, jednog opšteg problema sa našim institucijama, o čemu mi, i te kako, vrlo dobro znamo da postoje. Prema tome, LDP će podržati ovu odluku, sa očekivanjima da će ova odluka biti samo jedan od koraka za jednu buduću reformu i ove oblasti zavodskih sankcija.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč da koristi svoje pravo u ovom delu sednice? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe ZES, SRS i Nova Srbija. Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljenih narodnih poslanika. Dajem reč narodnom poslaniku Radoslavu Milovanoviću, a posle njega narodni poslanik Mirko Munjić.
Poštovana podpredsednice Narodne skupštine, poštovano predsedništvo, koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama je još jedna odluka vrlo važna za jačanje integriteta Narodne skupštine Republike Srbije, a i za jačanje civilizacijskih tekovina našeg društva. Svedoci smo svakog dana da se ovde u skupštini političke stranke dele na evropske i one koje nisu za Evropu. Ima nekih koje jesu za evropske integracije, ali na žalost, kada se donose zakoni kojima se jačaju ljudska prava i kojima se poboljšava život naših građana, oni nisu u sali kada je dan za glasanje. Uopšte nije važno da li je politička stranka zainteresovana za evropske integracije, važno je koliko je ona zainteresovana za jačanje ljudskih prava i u tom domenu tekovine ove skupštine su Zaštitnik građana, Poverenik za informacije od opšteg značaja, Agencija za borbu protiv korupcije i poverenica za rodnu ravnopravnost. Danas imamo predlog odluke o obrazovanju komisije za izvršenje krivičnih sankcija i dobro je bilo sagledano stanje mojih prethodnika, ono kako je sada u zatvorskim ustanovama. Inače, ovo je zakonska obaveza iz januara 2006. godine, ovaj sastav Narodne skupštine je sada uvrstio u dnevni red i spreman je da ovo sprovede u delo i ja ću, kao i predstavnici DS, glasati za ovu odluku. Šta je važno i šta je bitno, pre svega što se tiče ove odluke, a onda ću se posvetiti pitanju roda i rodne ravnopravnosti u okviru ove komisije. Sastav ovakve komisije će biti tri člana iz Odbora za pravosuđe i dva člana iz Odbora u čijem su delokrugu pitanja iz ove oblasti, to je Odbor za rodnu ravnopravnost, rad i socijalnu politiku, Odbor za smanjenje siromaštva, za zdravstvo i međunacionalne odnose. Pošto smo malopre imali jedan deo zakonskih predloga vezan za još jednu državnu instituciju, ja ću samo par reči, a da ne skrenem iz konteksta, da pohvalim rad Ministarstva odbrane. To je dobar primer kako se reformiše jedna institucija. Malo ljudi u Srbiji zna da je na osnovu rezolucije Saveta bezbednosti UN 1325, Ministarstvo odbrane i Vlada Republike Srbije su usvojili Nacionalni akcioni plan i da smo mi, kao država, jedna od 20-ak u svetu koja je usvojila ovaj akcioni plan. Akcioni plan se bazira, pre svega, na principu uloge roda u bezbednosnim strukturama, a ono što je vrlo važno, to je jedan od sledećih zadataka Narodne skupštine, da formira nacionalni odbor koji će praktično sprovoditi nadzornu ulogu u radu ovih službi. Druga stvar koja je vezana za rad ove komisije koju obrazuje skupština jeste, nešto je rečeno u prethodnoj diskusiji, komisija vrši kontrolu izvršenja krivičnih sankcija, sagledava stanje, status i položaj lica koja su lišena slobode, predlaže mere za otklanjanje nedostataka, ima uvid u evidenciju, razgovara sa pritvorenicima i pritvorenicama i sarađuje sa međunarodnim organizacijama. S obzirom na značaj ovakve jedne odluke, nadam se da će svi poslanici u skupštini Srbije glasati za ovakvu jednu odluku, a ja istovremeno pozivam medije da pomognu Narodnoj skupštini Republike Srbije u svim važnim reformskim procesima. Odluka o obrazovanju ove komisije nije samo nešto što je nama neko stavio u zadatak, da bi se mi pridružili EU, to je jedna civilizacijska tekovina i tako treba posmatrati ovu tematiku. Što se tiče aspekta roda koji je vrlo važan i koji sam hteo da stavim u centar pažnje svog izlaganja, podsećam da u Srbiji, kao i u većini zemalja u svetu, žene čine manjinu opšte zatvorske populacije. Zbog toga su sistemi izvršenja krivičnih sankcija, režimi u zatvorskim ustanovama, skoro u potpunosti dizajnirani za većinsku mušku populaciju, počev od arhitekture zatvora, režima, uslova života, procedura o bezbednosti i upotrebu mera prinude objekata za zdravstvenu zaštitu, kontakata sa porodicom, rada i ostalih oblika tretmana. Postoji samo jedan ženski zatvor i on se nalazi u gradu Požarevcu. Samo da vam kažem da je zgrada iz 1874. godine i zahvaljujući dobrom radu upravnice tog zatvora unapređena je organizacija u samoj zatvorskoj ustanovi, ali ono što nedostaje i ono gde je potrebna pomoć države jeste povećanje broja komandirica za otprilike 20% i razvoj postpenalne zaštite. To je ono o čemu treba voditi računa. Šta će zatvoreniku ili zatvorenici nakon odlaska iz zatvora da rade i sa čime će sve biti suočeni, sa raznim izazovima od porodice do društva, od teškoće da nađu posao itd. Vrlo je važno voditi računa o međunarodnim standardima ljudskih prava koje su primenjivane na zatvorenice. Na međunarodnom planu retko se ukazuje na specifičnost položaja žena osuđenih na kaznu lišenja slobode. Svi postavljeni standardi o položaju zatvorenika uglavnom važe za oba pola. Čak i dokumenti koji regulišu samo ženska ljudska prava, npr. konvenciju o eliminisanju diskriminacije žena i tehnička deklaracija i platforma delovanja ne sadrže odredbe koje se odnose na žene u zatvorima. S obzirom na to da nema posebnih dokumenata za žene zatvorenice važe kao i za mušku zatvorsku populaciju univerzalna deklaracija organizacije UN o ljudskim pravima. Na nacionalnom planu, većina zemalja usvojila je standardna minimalna pravila i u svoje zakone unela, pored ostalog odredbe koje se tiču osuđenih žena. Istraživanje ženske zatvorske populacije, istraživanja su pokazala sledeće – da su žene osuđenice uglavnom iz siromašnijih slojeva, da su nezaposlene sa nižim stepenom obrazovanja, da imaju decu koju izdržavaju, da je većina žena zatvorenica bila izložena nekom obliku nasilja i zlostavljanja pre dolaska na izdržavanje kazne, da su žene koje su bile u zatvoru mnogo više stigmatizirane i osuđivane od strane porodice i zajednice od muškaraca, da su potrebe žena u zatvoru drugačije od potreba muškaraca, s obzirom na to da jedino one brinu o deci i imaju druge obaveze u okviru porodice, da su zdravstvene potrebe žena u zatvorima drugačije od zdravstvenih potreba muškaraca i imaju veze sa seksualnim i reproduktivnim zdravljem žena, da su posebno osetljive na zlostavljanje u zatvorima. U nekim zemljama visoka je stopa mentalnih bolesti među ženama osuđenicama upotreba narkotika i sklonost ka samoubistvima. Posebne potrebe imaju maloletne osuđenice, žene sa invaliditetom, žene strane nacionalnosti, žene koje pripadaju različitim manjinama. Ono što treba da bude glavna uloga ove komisije koju će obrazovati Narodna skupština Republike Srbije jeste da se pozabavi situacijom u zatvorima, smeštajem u kazneno-popravnim zavodima, zatim da vodi brigu o rodnoj osetljivosti, da vidi da li postoje specijalne zatvorske bolnice za osuđenice, da vodi računa kako se sprovode lični pretresi, ishrana, higijenski paketi i sve ostalo, kako ide sa korišćenjem slobodnog vremena, kakva je zdravstvena zaštita, kakve su posete dece i sve one druge stvari. Mislim da je nadležnost komisije velika, ponavljam da je to civilizacijska tekovina i da se time daje jedna nova nadležnost Narodnoj skupštini Republike Srbije. Još jednom pozivam medije da isprate sve ovakve aktivnosti Narodne skupštine Republike Srbije, da se ne bave samo poslanicima i koliko popiju kafe i koliko se parkiraju, već jednostavno da se pozabave ovakvim stvarima jer i mi kao društvo napredujemo, malopre sam pričao o Ministarstvu odbrane, mislim da ćemo donošenjem ovakvih odluka i ovakvih zakona poboljšati, pre svega ljudska prava, a i bolji život građana u našoj zemlji. Hvala.
Devet minuta i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanika Miko Munjić, posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada poslanici vladajuće većine budu doneli odluku o formiranju ove komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija i kada u praksi budu zaista i formirali tu komisiju ništa, apsolutno ništa se neće promeniti bitno u ovoj oblasti, dakle, u oblasti izvršenja krivičnih sankcija. Biće to jedno samo puko zadovoljenje forme i ništa više. Suštinski se u oblasti izvršenja krivičnih sankcija neće ništa promeniti, postojaće komisija koju će ova skupštinska većina odrediti i izabrati baš onako kako i izabira i ostale komisije, odbore, agencije itd. ali ništa se značajno u ovoj oblasti neće dogoditi. Zašto je to tako? Obaveza da se formira komisija koja će pratiti izvršenje krivičnih sankcija postoji još od 1. januara 2006. godine. Dakle, 1. januara 2006. godine bili ste u obavezi, shodno Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija da formirate komisiju koja će imati kontrolu ulogu i koja će vršiti kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Pet i po godina mi ne možete da zadovoljite jednu običnu formu, jednu najprostiju formu i da formirate jednu običnu skupštinsku komisiju. Pet i po godina vama je smetalo, kako kažete u obrazloženju za donošenje ove odluke to što u Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija nije bliže određeno ko predlaže komisiju, zatim nije bliže određeno koji su to kriterijumi za izabir ove komisije, zatim koji su zadaci te komisije i koja su sredstva koja su potrebna za rad te komisije. Dakle, pet i po godina trebalo je da se odredi ko će to da predloži, koji su kriterijumi i koja su sredstva potrebna za rad ove komisije. Izvinite gospodo iz vladajuće većine, a ko je to trebao da promeni ovaj zakon? Ko je trebao da vam predloži komisiju? Ko je trebao da vam predloži kriterijume? Ko je trebao da vam predloži zadatke koje će imati ova komisija i najposle ko je trebao da kaže koja su to sredstva potrebna za rad ove komisije? Da li ste očekivali da vam opozicija to predloži? Ne, niste vi sigurno očekivali da vam to neko iz opozicije predloži, znali ste ko treba, ali drugi su razlozi bili za to, što to niste uradili do sada. Ali, pet i po godina je prošlo i evo znate šta se desilo? Došao Štefan File u Beograd i pitao vas - dokle ste stigli sa kontrolom izvršenja krivičnih sankcija, dokle ste stigli i jeste li formirali komisiju? Normalno, rekli ste da pet i po godina to niste učinili, i čovek vam naredio, i ono što nije moglo da se uradi za pet i po godina, evo preko noći i preko dana može da se uradi. Evo nam u skupštinskoj proceduri odluke o formiranju i obrazovanju komisije za izvršenje krivičnih sankcija. Dakle, ono što niste mogli da uradite pet i po godina, kada vam narede ovi vaši iz EU, onda možete odmah. Zaista je čudna ta vaša moć, ta EU i pojedini predstavnici te EU, imaju nad vama. Vi često radite i mnogo više nego što vam oni traže. Vrlo često se dešava, da donosite i one propise da radite i one stvari koje vam ni oni nisu naredili. Podsetiću i vas, a posebno građane Srbije da je to ista ona EU, koja je nemo ćutala kada su njeni predstavnici govorili da je ova Srbija, ova i ovakav jedan svet idiot, a to su njihove reči, da su Srbi, gomila, kako oni kažu, nesrećnih prostaka, koji ne znaju za čari tog najlepšeg zapadnog društva., i koji o tom zapadnom društvu imaju tek da uče prve reči. To su otprilike bile njihove reči kada je u pitanju Srbija i srpski narod. Došao je File i dao nalog da se formira Komisija za praćenje izvršenja krivičnih sankcija, a ti koji vam dadoše te naloge da formirate agencije, mnoge odbore, mnoge komisije, pa i ovu komisiju, Komisiju za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija su isto tako nemo ćutali, kada je onaj Dejvid Gompert izjavio, Srbi su virus koji treba uništiti. Vi njih sada slušate, i radite sve što vam oni kažu i narede. To su isti oni koji žele da uklone iz Srbije one koji navodno govore govorom mržnje. To su oni ustvari koji su nas bombardovali govorom ljubavi, ali preko osiromašenog uranijuma. To je ta EU, u koju vi hrlite. Zato i ne treba nikoga da čudi što ustvari građani Srbije listom već nisu za EU. Čuli smo podatke da 80 posto građana Srbije ne želi da se uđe u EU. Ne želi da čuje ni reč EU, a pogotovo NATO pakt. Vi hoćete da nas ubedite da ćete preko noći uraditi nešto što niste mogli pet i po godina da uradite, da ćete preko noći formiranjem neke komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija popraviti stanje u ovoj oblasti. Evo, čuli ste malopre predlog mog uvaženog kolege Petra Jojića. Dajte da opozicija to uradi. Dajte da opozicija sama izvrši uvid u stanje naših zatvora i da taj uvid dostavi ovde Skupštini Srbije. Ima to u praksi drugih evropskih zemalja gde to opozicija radi. Verujte da bi u tom slučaju nalaz takve jedne nezavisne komisije, koja bi izvršila uvid u stanje izvršenja krivičnih sankcija, bio mnogo adekvatniji, mnogo bolji i mnogo pravedniji. Jasno je svima vama, kao što je i nama jasno, da je stanje u našim zatvorima katastrofalno. Jasno je da u zatvorima širom Srbije umesto pet do šest hiljada, koliki su kapaciteti zatvora, ima vrlo često i do 12 hiljada pritvorenih lica. Međutim, nije to osnovni problem koji vi dosta dugo i vrlo često krijete od očiju javnosti, ima tu nešto drugo, nešto sasvim drugo i veće što se krije iza brega. Postavljam pitanje - koji su stvarni razlozi što su zatvori u Srbiji toliko prepuni? Da li je to povećan broj? Da li je to zaista zbog povećanog broja krivičnih dela i zbog povećanog broja izvršilaca krivičnih dela, ili je u pitanju nešto drugo? Ima li vaše odgovornosti što je to tako? Daću vam samo jedan mali primer. Setite se one tzv. parade, koju ste nazvali parada ponosa. Podsećam vas da su bezbednosne procene u to vreme bile da je to parada vrlo velikog rizika, mnogo većeg rizika od derbija "Partizan" – "Crvena zvezda". Uprkos tome, umesto da tako nešto zbog bezbednosnih razloga otkažete, vi ste svesno išli na to, znajući da vrlo lako može da dođe do kritičnih situacija, kao što je uostalom i došlo. Dalje, postavljam pitanje koliko je političkih neistomišljenika u našim zatvorima? Da li će komisija koju budete formirali imati snage da utvrdi i ovako neke činjenice, neke činjenice koje vam se sigurno neće dopasti, a naići ćete u našim zatvorima na tako nešto? Koliko je bilo montiranih procesa koji pune naše zatvore? Zašto je tako malo uslovnih otpusta? Zašto se sudovi tako malo usuđuju da pozitivno rešavaju na zahteve o uslovnim otpustima? To je jedno od pitanja kojima se sigurno treba pozabaviti i koje ova komisija u svom radu treba da istraži. Da li će ona biti nepristrasna u tome, nisam siguran. Ko to diktira i odakle se to diktira? Dalje, da li je tačno da u nekim sudovima u Srbiji procenat negativnih odluka po zahtevima o uslovnim otpustima ide i do 97%? I na to ćete naići obilazeći srpske zatvore. Zbog čega je to? Međutim, važno je da ste vi u strategiji predvideli da do 2015. godine bude izgrađeno još zatvora u Srbiji. Gde je tu edukacija mladih? Gde je ulaganje u njihovo zapošljavanje? Gde je više para za zapošljavanje mladih, za zapošljavanje uopšte? Gde je više para za poljoprivredu itd, itd? Vi se hvalite da će u Srbiji do 2015. godine biti više zatvora. Jednostavno ova Vlada izgleda želi da ostane upamćena kao jedna vlada čija su najveća dostignuća mnogo kontejnera, mnogo kontejnera sa pet zvezdica, čija su dostignuća narodne kuhinje za mnogo gladnih i beskućnika, čija su najveća dostignuća 400 hiljada otpuštenih sa posla, mnogo ne ispunjenih obećanja i, evo, sad na kraju, čija će dostignuća biti da se diče sa mnogo više novih zatvora. E, to su vaša dostignuća. Znate, još su taze sećanja šta je sve ova Vlada, kada se formirala, obećavala. Obećavala je mnogo toga. Sećate se i ranije Vlade, sećate se onog premijera koji je rekao penzionerima - hoćete li penzije ili ćete radna mesta za vaše unuke? Bilo je to krajem 2003. godine kada ste obećavali brzi ulazak u EU do 2007. godine. Verovatno se sećate i toga. Ni posle formiranja ove komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija ništa neće biti bolje, biće sigurno isto kao što je bilo, a možda i gore. Na kraju, smatram da će i ova vlada, kojoj će navodno ova komisija pomoći u stvari u svom radu, jer jednostavno pomaže resorno ministarstvo na neki način, biti upamćena kao jedna vlada koja faktički postoji kao vlada koja ima dve ruke, jedna je duža, a jedna je kraća. Ova duža ruka služi da se uzima i ona doseže svuda. Ova kraća, pošto je kraća, znate, ona daje samo onim najbližim, vama najbližim. Verovatno ova vlada to vrlo dobro i radi. Ona daje samo onima koji su njoj blizu. Što rekli Piroćanci, i ova vlada, kao i sve dosadašnje od 2001. godine, kako dojde na vlast svaka vlada zagrebe, pa pobegne. Vi ste dosta zagrebali, samo što još niste pobegli. Hvala.
Izvolite, gospodine Periću, imate reč.
Nigde nema kontrasta, dame i gospodo, kao u Srbiji. Sve veći broj propisa ovaj parlament donosi, a u Srbiji se sve teže živi i sve je veći broj nezaposlenih, manji broj zaposlenih i sve manje koristi poljoprivrednici imaju od svojih proizvoda. Nećemo sada govoriti o onome što je nedavno zadesilo veliki broj naših poljoprivrednih proizvođača. Mi sada imamo na dnevnom redu dve odluke koje treba da donese ovaj parlament i raspravlja se, zajednički i jedinstven pretres je ovde. Pokušao sam da pronađem šta među ova dva opšta akta ima zajedničko i video sam da je zajedničko to što je za jedan ovlašćen predstavnik Boško Ristić, a za drugi Nenad Konstantinović, zajedničko je što su članovi DS. Ove dve odluke nemaju ništa zajedničko. One ne bi mogle da se raspravljaju zajedno, ali i to nije problem. Hajde da se kaže koliko je Narodna skupština, parlament Republike Srbije u jednom mandatnom periodu doneo odluka. Evo, taj veliki Neca, Neca OTPOR, ispričao je lepo o Predlogu odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine i otišao. Pa zar je toliko nezanimljivo da se čuje da vidimo šta imaju narodni poslanici, koji ne gledaju stvar baš kao on, da kažu vezano za to, pa da ne posluša ni jednu sugestiju, ni jedan predlog poslanika koji govore sada o ovom, ali neće valjda ovo biti poslednja opšta akta koja će se donositi u narednom periodu, šta i kako treba raditi? Međutim, nije to vama cilj. Evo, koliko je Narodna skupština pod ovom organizacijom i vođstvom oslabila, koliko je pala na niske grane, govori i činjenica da odluka koja se tiče stručnih službi Narodne skupštine nije doneta u roku od šest meseci, kako je to Zakonom o Narodnoj skupštini rečeno u članu 75. Zakona o Narodnoj skupštini, da je treba doneti u roku od šest meseci, a taj zakon je donet u februaru mesecu 2010. godine. Slična situacija je bila i sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije. On je donet u julu mesecu 2010. godine. Ova akta su nalagala da ovu odluku treba doneti u roku od šest meseci. Mi to, odnosno vi predlažete tek posle godinu dana. Mislili smo da će tu biti nešto što će na bolji način regulisati rad ovog parlamenta. Međutim, od toga nema ništa. Kada će jednom ova Narodna skupština sama da pravi plan svoj rada, da joj to ne čini Vlada? Mislim da je dobro postupila gospođa Gordana Čomić kada je jutros rekla kakav će biti režim rada u današnjem danu i kakav sutra. Ona je već popodne odustala od toga. Mi ćemo imati nešto drugačiji režim rada nego što je ona jutros obavestila. Ali, mi nismo na bolje ni navikli, ne od gospođe Čomić, od režima Borisa Tadića nije se ničemu bolje ni nadati. Mi možemo da podnesemo ovo, mi narodni poslanici. Kako je građanima Srbije zbog kojih mi i jesmo ovde? Neko je malo pre pokušao da pravi podelu narodnih poslanika na one koji su za EU, za integracije, a kolega Zoran Krasić svako jutro, čim ustane, on ima precizne izveštaje koliko je u tom danu, odnosno prethodnog dana do 24 časa ljudi bilo protiv EU a koliko protiv NATO pakta. Ma, niko me od predstavnika, od ljudi koji bi želeli da znaju šta to ja radim kao narodni poslanik, niko nije do sad pitao, bez obzira koga voli i za koga navija, kad ćemo mi u EU. Valjda ih zaboli glava od toga, nego me pitaju – hoće li biti posla, šta ova vlada razmišlja, kako i na koji način da pomogne poljoprivrednicima, nezaposlenima u drugom sektoru, kako da se oni koji se školuju mogu sutra da zaposle, kako bolesni da se leče? To su osnovna pitanja koja postavljaju meni, a ja ih postavljam vama, poštovane kolege. Kad smo već govorili u vezi odnosa i tretmana prema predstavnicima nežnijeg pola, da, treba im pomoći i ja bih voleo kad bih mogao jedno pitanje da postavim u mestu odakle on dolazi, u Kučevu – zašto je jedna mlada žena koja je i majka dvoje dece, ako se ne varam, izgubila posao zbog toga što nije htela da napusti SRS? Dati odgovor na to pitanje bi bilo mnogo bitnije nego da mi raspravljamo koliko nas ima za a koliko protiv EU. Predlažem građanima Srbije da na to pitanje traže odgovor isključivo od profesora Krasića. On to zna najbolje i svako jutro će ih besplatno informisati kako stoje stvar i kolika je popularnost DS. Čini mi se da je protiv jednih 92% a protiv drugih 80% a protiv DS je skoro 100% građana Srbije. (Predsedavajući: Izvinite gospodine Periću, ali, čim to bude na dnevnom redu, sigurno će Skupština o tome raspravljati. Sada vas molim da se vratite na dnevni red.) Ja govorim o odluci koja se tiče organizovanja službi Narodne skupštine. Takva pitanja stižu i preko službe Narodne skupštine. Mi moramo ponekad i o tome da progovorimo. Ali, naravno, sve vreme ću ja pričati o ovoj odluci koja je vezana za obrazovanje te komisije. Znači, bilo bi dobro da mi čujemo zbog čega Narodna skupština ili Administrativni odbor, generalni sekretar i stručne službe nisu mogle ovakav predlog odluke da ponude ranije. Kada se čuje da će sada umesto dosadašnjih sedam sektora u stručnoj služi kao jedinstvenom delu biti četiri sektora, očekuje se manji broj zaposlenih, a mi smo čuli da nemamo ni dovoljno zaposlenih. To se može očekivati i u narednom periodu, mada smo mi to imali i do sada i to uopšte nije problem. Svaki dan vidimo neko novo lice koje se zaposlilo isključivo zahvaljujući stranačkoj pripadnosti i ničemu drugom, ne ni stručnoj spremi, ne ni nekoj posebnoj kvalifikaciji i znanjima, nego samo stranačka pripadnost. Mi smo smatrali i predložili smo koleginica Vjerica Radeta i ja da se još jedan sektor, pored ova četiri sektora koja su predviđena ovom odlukom, doda a to je sektor za poslove poslaničkih grupa. Vidite kako mi razmišljamo i u momentu kad smo u opoziciji – da treba urediti ne samo rad stručni službi nego sve za šta mi donosimo određene zakone, i kad budemo na vlasti i kad budemo u opoziciji. Ja ću vam kasnije dokazati, kad budemo pričali o ovoj drugoj odluci, da je član 278. Zakona o krivičnim sankcijama menjan tri puta da bi bila doneta ova odluka, odnosno da bi bila predložena danas posle pet i po godina. Zato mislim da je trebalo prihvatiti ovaj amandman gde se predlaže još jedan, peti sektor u okviru službe u Narodnoj skupštini koji bi pružao pomoć poslaničkim grupama. Ne treba ta pomoć sada ni DS ni G 17 plus i ne znam kojim strankama sve koje čine i podržavaju ovu vladu, zato što oni dobijaju predloge iz Vlade, ali kad budu sutra u opoziciji sigurno bi bilo dobro da imaju mogućnost da jedan deo sektora odnosno jedan sektor pomaže u radu tim poslaničkim grupama. Kada je u pitanju Odluka o obrazovanju komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija, znači, taj zakon je donet 2006. godine i član 278. je predvideo jednu komisiju i ja se slažem sa obrazloženjem koje je dato na kraju ove odluke da nije bilo dovoljno elemenata da se formira ova komisija. Onda je 2009. godine, od 11. septembra promenjen i stupio na snagu Zakon o izvršenju krivičnih sankcija i samo se izmene u tom članu 278. odnosila da je i Uprava za izvršenje krivičnih sankcija dužna da jednom godišnje dostavi izveštaj o stanju u toj upravi ovoj komisiji. Ali ni to nije bilo dovoljno, kako vi kažete, jer se nije tačno znalo ni kako obezbediti sredstva, ni na koji način da se organizuje ta komisija. Onda je još jednom, 17. 05. 2011. godine stupio na snagu Zakon o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, gde je tačno precizirano i valjda na osnovu tih trećih izmena, a posle pet i po godina, stvorena je mogućnost da Odbor za upravu i pravosuđe predloži jednu ovakvu odluku. Predlaže se da ta komisija ima ukupno pet članova, od toga će tri člana biti članovi ili zamenici članova Odbora za upravu i pravosuđe, odnosno kasnije Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, a još dva člana, i ukupno će to biti pet, od strane jednog drugog odbora, a u stvari to će biti po sada važećem Poslovniku o radu Narodne skupštine iz dva odbora. Ne znam kako ćete to da definišete. Tu će nastati jedan problem. Kad je tamo rečeno koliko će trajati mandat te komisije, imaćemo situaciju da u jednom momentu, nakon verifikacije mandata jednom sazivu Narodne skupštine nećemo imati tu komisiju jer će mandat prethodnim članovima te komisije prestati a Narodna skupština je verifikovana onog momenta kad se potvrde mandati dve trećine narodnih poslanika koji su izabrani, a ne onog momenta kad su imenovani, najpre skupštinski odbori, a zatim kad skupštinski odbor i personalno bude predložio ova dva, a to će biti u stvari tri skupštinska odbora, kad personalno bude predložio rešenja za članove ove komisije. Ova komisija bi trebala da bude svojevrsna civilna kontrola nad izvršenjem sankcija na zatvorenicima u našim zatvorima koji su sada pretrpani. Zaista ono o čemu je moj prethodnik kolega Mirko Munjić govorio, trebalo bi jednom da se napravi analiza, a to može i mora da uradi Vlada Republike Srbije, da se vidi zbog čega i koliko ljudi se nalazi na izdržavanju kazne zatvora. Imaćemo u narednom periodu sve veći broj čestitih, iskrenih i poštenih ljudi koji zbog nezaposlenosti ne mogu da izmiruju svoje obaveze, pa će doći do pretvaranja novčanih kazni u zatvor, a onda će se oni nalaziti tamo sa kriminalcima koji su na pljačkaški način dolazili do velikog bogatstva, sa ubicama i to će već negativno uticati ovo što se u poslednje vreme sve više predlaže - nošenje te narukvice. Ona će sigurno biti privilegija samo za one bogate. Ali, izdržavanje kazne zatvora ima i jednu preventivnu poruku – da onom ko bi se možda usudio iz bilo kojih razloga da počini krivično delo, da uvek nad glavom visi to da postoji mogućnost da će njegova sloboda biti ograničena. Danas valjda nema ništa preče i bolje nego što je sloboda, a to dokazuje i predsednik naše stranke, prof. dr Vojislav Šešelj, koji je otišao dobrovoljno i već se devet godina nalazi u Haškom tribunalu i brani Srbiju i interese srpskog naroda i predlaže da i drugima da u meri u kojoj mogu i u kojoj su obavezni, a ministri ove vlade su obavezni da stvaraju uslove za bolji život građana Srbije i da bude bolje onima zbog kojih se vi, i ponovo ćete, kad počnu izborne kampanje, a to radite i sada, ponovo ćete ići da ih ubeđujete da vam ukažu poverenje, a sejete samo nezaposlenost, neizvesnost i jednu veliku nesigurnost. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, pošto sam prozvan u govoru prethodnog govornika, samo da kažem da je tačno da je izgubila posao predstavnica SRS, ali samo bih podsetio da DS nije na vlasti u opštini Kučevo. U opštini Kučevo su na vlasti SNS, Pokret socijalista Vulin i Vlaška demokratska stranka Srbije. Da samo kažem da su posao izgubile i članice DS. Što se DS tiče, mi smo reagovali, naravno, i medijski i na drugi način. Konkretno, što se tiče odbornice SRS, njoj je upućena i pomoć. Tako da to možete da se raspitate. Za ostalo, za vraćanje na posao, mi to nismo mogli da uradimo, nismo u vlasti i prosto nemamo takvu jednu mogućnost. Naravno, posle narednih izbora, kada budemo preuzeli upravljanje opštinom Kučevo, ispravićemo sve te nedostatke i uspostaviti jednu normalnu klimu u našoj opštini. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Sreto Perić.
Zahvaljujem kolegi Milovanoviću. Mislim da će Srpska radikalna stranka biti u poziciji, pre Demokratske stranke, u opštini Kučevo da rešava te negativne probleme i pojave koje je napravila DS zajedno sa SNS. Nisam mislio pri tome da uputim ništa loše na vašu adresu, nego sam samo hteo reći da naš zadatak i posao ne treba da bude ovde da mi pronalazimo ko je euroskeptik a ko eurofanatik, nego da pomognemo ljudima da malo bolje žive. To je naš osnovni zadatak u ovom parlamentu, naravno donoseći zakone od kojih građani Srbije treba da imaju koristi. To je bila suština. Imajte malo strpljenja, već na sledećim izborima odgovornost za stanje u opštini Kučevo sigurno će preuzeti i potpuno odgovorno vršiti SRS.
Zahvaljujem. Rešite problem, to je dobro za sve. Reč ima gospodin Momir Marković.
Danas u Skupštini poslanika vladajuće koalicije nema ni da se napravi jedna vaterpolo ekipa sa rezervama. To pokazuje kakav je odnos vladajuće koalicije prema sudbini ove dve odluke koje mi danas treba da donesemo. Jednostavno, dođe predsednik Administrativnog odbora koji je predlagač ove odluke o organizaciji rada Narodne skupštine reče u ime, a ne reče u čije ime odbacuje ili prihvata određene amandmane jer, koliko znam, Administrativni odbor se nije sastajao da raspravlja o amandmanima, jer i prošli Administrativni odbor, koji je imao daleko važnija pitanja, nije imao kvorum. Elem, dođe on, neke amandmane prihvati, amandmane stranaka iz vladajuće koalicije, amandmane opozicionih stranaka, odnosno SRS, uglavnom odbaci, pokupi se i ode i, gle čuda, za njim se pokupi i ode bar još 3/4 onih. Zbog toga nemate dovoljno za vaterpolo klub. Zakon o Narodnoj skupštini donet 27. 2. 2010. godine. Zašto se čekalo 16 meseci? Ko snosi odgovornost? Zašto 16 meseci Narodna skupština nema ovakvu odluku o organizaciji i radu službi Narodne skupštine? Šta je to sprečilo Narodnu skupštinu kada je do sada donela toliko nebuloznih zakona, u dva mandata unazad sam vezano narodni poslanik, pa znam ono kada ste se busali ovde u grudi – hajdemo u Evropu, samo što nismo krenuli itd. Donosili smo zakone koji ničemu nisu služili, nikome nisu koristili, osim ministrima koji su ih predlagali, jer su mogli, kad su skinuti sa ministarskih funkcija, da se pohvale – evo, u vreme mog ministrovanja donet je ovaj i ovaj zakon. Danas spremate giljotinu za propise koji su upravo ovakvi. Ko zna koliko će tih zakona koje je Narodna skupština donela, gde smo radili do ujutru, otići u tu giljotinu, jer su jednostavno beskorisni, neprimenljivi, kontradiktorni jedan drugome, jednostavno jedan drugome ulaze u segment i što je najgore, mnogi o tih zakona su imali u svojim normama delove koji su direktno izlazili iz Ustava, prevazilazili Ustav, da tako kažem. Onda smo došli u situaciju da tih zakona ima brdo, da odluka koje smo doneli ima brdo, koje ničemu koristile nisu i evo, moraćete ih, jer su vam naredili iz Evrope da sredite zakonodavstvo. Kao da ništa nije postojalo pre nego što je DOS u onom naletu, u "buldožer revoluciji" osvojio vlast u Srbiji. Tako se krenulo. Krenulo se bukvalno, da ne kažem, od nule. Šta ne valja u ovoj odluci o organizaciji rada Narodne skupštine? Uzmite uvodne napomene, onaj zadnji stav tamo u tački 2) kaže – poslove iz stava 1. ove tačke služba obavlja stručno, kvalitetno, efikasno, ekonomično, nepristrasno i politički neutralno. Pa, kako drugačije može služba da obavlja poslove iz ove oblasti, ako ne upravo ovako? Zašto mora ovde da piše? Da li možda malo sa ovim ne ponižavamo one ljude koji rade u tim službama? Mogu da vam kažem da ljudi u službama Narodne skupštine, bez obzira kakve se fame pričaju o Narodnoj skupštini, rade za izuzetno niske plate, izuzetno teške i odgovorne poslove. SRS nikada nije imala problema sa službom. Imali smo problema sa ministrima, imali smo problema sa šefovima službi i imali smo problema sa vama iz vladajuće koalicije, ali nikada sa zaposlenima u službi. Šta još ne valja u ovoj odluci? Recimo, ono što smo mi amandmanima tražili, to je da sektor za poslove poslaničkih grupa, to bi bio jedan od najvažnijih sektora u ovoj skupštini, jer se svi poslovi obavljaju upravo preko poslaničkih grupa i ljudi iz tog sektora bi imali i pune ruke posla, a njih tako trpati u neke druge službe i raspoređivati u neke druge organizacione delove stvarno, prvo nije svrsishodno, jer će se mnogo više vreme potrošiti da bi se isti efekat, koji mora na kraju krajeva da se postigne, mnogo ćemo više vremena potrošiti nego ovako. Ne vidim razlog zašto pored svih ovih sektora, a ima bar još dva za koja bih mogao da kažem da su manje potrebni i manje važni od ovog sektora koji predlaže SRS. Ali, zato predsednik Administrativnog odbora jednostavno reče – to nije prihvatljivo. Kome, njemu? Administrativni odbor nije zasedao po ovom pitanju. U tom sektoru bi bili poslovi za potrebe poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini, poslovi pripreme i izrade predloga zakona i drugih opštih akata i njihove usklađenosti sa Ustavom i pravnim sistemom, poslovi pripreme i izrade amandmana, predloga zakona i drugih opštih akata i njihove usklađenosti sa Ustavom i pravnim sistemom, i informativno-istraživački poslovi za potrebe poslaničke grupe i drugi poslovi iz delokruga sektora. Taj amandman gospodin Konstantinović u svoje lično ime nije prihvatio. Šta još fali ovde? Vidim, predložio je, recimo gospodin Miković, i to je amandman koji je usvojen, koliko se sećam. Kaže, u tački 16) alineja 3. menja se i glasi – poslovi analize predloga zakona i drugih opštih akata, upravo je tako i on rekao da se zove, osim ovoga "njihove usklađenosti" itd. Zašto analizu predloga zakona da rade skupštinske službe? Zašto to ne uradi predlagač? Zašto predlagač ne usaglasi predlog zakona pre nego što ga donese pred narodne poslanike i ne vidi da li je on u skladu i sa Ustavom i sa drugim zakonima koje dodiruje i sa tim evropskim propisima kojima sad punite zadnju stranu svakog zakona? Zar smo malo puta od predlagača zakona, pre svega od ministarstava, dobijali zakone koji nemaju pravne norme, zakon koji je jedna lepa priča? Htelo se nekom ministru da napiše novelu i on je napisao, samo je poređao tačke – član 1, član 2, član 3, član 4. itd. Nikoga ne obavezuju, ništa taj zakon ne donosi, ali eto morao je da se donese jer ministar ako, Bože moj, sada izgubi… ili u tim vašim kombinacijama, pretumbavanjima, sada si ministar, sada si potpredsednik, sad više nisi ministar, pa ostane bez ministarstva, onda ne bi valjalo da ne ostane nikakav trag, makar i ovakav trag iza njega. U ovom stavu 5. – popunjavanje položaja izvršilačkih radnih mesta itd, nigde ne piše da treba da se formira konkursna komisija. Kako ćete popunjavati nova radna mesta u službama? Ko će odlučivati? Ko će biti taj koji će utvrđivati da su pojedini članovi ispunili uslove konkursa i ko je bolji kandidat? Kome je to prepušteno? Ovde u ovoj odluci toga nema. Na kraju, prešao bih na ovu drugi predlog odluke, ovde je malo duži. Zakon je donet 1. januara 2006. godine. Do sada, a to je šest godina, nije formirana komisija za kontrolu u ovoj oblasti društvenog života. Ko je kriv? Kaže ovako – zakonska obaveza Narodne skupštine da obrazuje ovu komisiju postoji još od 1. januara 2006. godine, od početka primene Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, koji je donet septembra 2005. godine, a onda kažete u obrazloženju – navedene odredbe zakona, osim navedenih rešenja, nisu sadržale bliža određenja o načinu predlaganja članova komisije, kriterijumima za njihov izbor, o zadatku te komisije, obezbeđenju uslova za rad itd. Prvo bih rekao o načinu predlaganja komisije, zar je morala da se čeka ova odluka da bi se komisija formirala? Zar je šest godina moralo da se čeka da bi se formirala komisija koja je skupštinsko telo i koja se mogla formirati kao što se sve ostale komisije i odbori formiraju – proporcionalno, u skladu sa brojem poslanika svake poslaničke grupe. Zadaci komisije. Zar sam zakon nije rekao koji je zadatak komisije. Obezbeđivanje uslova za rad – koji su to uslovi za rad koji komisiji treba da budu obezbeđeni da bi ona mogla normalno da funkcioniše? Sredstva neophodna za rad komisije? Mnogo toga sam spremio za ovu drugu tačku, međutim treba da ostavim vreme i drugim poslanicima, tako da mi ostaje mnogo toga nedorečenog, ali moja kolege iz poslaničke grupe će sigurno reći šta je potrebno da se kaže. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo vrlo kratko o Predlogu odluke o obrazovanju komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija, jer su kolege, pogotovo kolega Jojić, zaista iscrpno govorile o ovome. Ne možemo a da ne podsetimo da ova komisija, kaže – brojaće tri člana koji se biraju iz reda članova odbora u čijem je delokrugu pravosuđe i dva iz oblasti ljudskih prava. Ovo znači Boško Ristiću još jedna značajna državna funkcija. Nema šanse da će ovo proći bez njega. Kakva je uloga ove komisije? Ovo je poprilično besmisleno što je ovde napisano. Ništa se neće popraviti u zatvorima, ništa neće značiti to što će se formirati komisija, što će napraviti izlet da obiđu neki zatvor, da konstatuju stanje itd. Činjenica je da postoje problemi tamo gde se izdržavaju zatvorske sankcije, ali te probleme ne može rešiti ova komisija, to je problem na nivou države koji bi trebao da se reši u sklopu kompletnog problema pravosuđa. Znate, svaki dan slušamo ovog otporaša Homena. Priča nam neke nove bajke o tome šta će ponovo epohalno da se uradi u oblasti pravosuđa, kao da do juče nije pričao da je sve regulisano, da je pravosuđe reformisano. Sada opet malo, malo pa se pojavljuje sa nekim novim idejama i najavljuje neke izmene raznih zakona do kraja ove godine itd. Meni beše ovde interesantna rasprava kolege iz vladajuće koalicije, ne znam kako je ovu odluku neko mogao da poveže sa nekakvom rodnom ravnopravnošću, kada je počeo kolega da ređa gde sve treba da budu žene, gde sve treba da budu muškarci, očekivala sam da će da predloži da u zatvoru, kao u Narodnoj skupštini, među svakih troje osuđenih mora biti jedna žena. Zaista je bljutavo. Preterujete sa tim. To je kao da kažete da jedna trećina hirurga mora biti žene. Nisu završile hirurgiju? Nema veze, daj makaze, daj skalpel, cepaj, dovoljno je da si žena, nema veze što nisi završila tu specijalizaciju. Zaista degutantno. Dajte da se ozbiljno raspravlja o ovim poprilično neozbiljnim aktima koje imamo danas ispred sebe. Imate problem u izvršenju krivičnih sankcija. Pre nekoliko meseci se menjao zakon zato što je bio problem, to je bila javna tajna, oko toga da se obezbede čuvari za Legiju. Neće ljudi da čuvaju Legiju. To je opet neki problem koji ne može rešiti ova komisija koju će, garantujem, predvoditi Boško Ristić. Problem narkomanije u zatvorima, masovnih tuča, štrajkova, štrajka glađu. Sećate se pre par meseci kada su u kazneno-popravnim domovima zatvorenici štrajkovali glađu, ali to je tada bilo u senci, jer su u to vreme mediji pratili Tomislava Nikolića kada je kao štrajkovao. Sećate se onog perioda kada između ručka i večere nije ništa jeo, pa su svi pratili taj tzv. štrajk. Dakle, postoji puno problema u ovoj oblasti, ali tvrdimo da ova odluka neće rešiti te probleme. Jutros se nacija obradovala kada su objavili mediji, prethodno sinoć elektronski, Kene izašao iz zatvora i stavili mu nanogvicu. Blago narodu. Šta je sa onima, pre neki dan je bila neka reportaža takođe u medijima, ljudi koji ne mogu da plate prekršajne kazne idu da odleže pet ili deset dana u zatvoru? Dakle, sve ste vi, gospodo draga, okrenuli naopačke i sve ovo što radite da biste zadovoljili neke evropske kriterijume samo pravi haos i pravi štetu građanima Srbije. Zato mi, srpski radikali, ne propuštamo priliku da ne naglasimo stav SRS – Srbija ne sme u EU, Srbija ne sme u NATO, Srbija mora da se okrene sama sebi i svojim proverenim prijateljima, pre svega Ruskoj Federaciji, a okanite se usklađivanja propisa sa propisima EU. Šta imamo od toga? Nemamo ništa. Imamo drugu odluku o organizaciji i radu službe Narodne skupštine. naravno, koliko se kasni sa donošenjem ove odluke, kao i ove prethodne, to i da ne pominjemo pošto je potpuno uobičajeno da se podzakonski akti u ovom parlamentu donose sa više meseci ili sa godinama zakašnjenja. Pre nego što se donesu podzakonski akti, zakon se već po nekoliko puta promeni i to je nešto što je postao manir ove vladajuće većine. Ova odluka, nema gospodina Konstantinovića, predsednika Administrativnog odbora, a nema ni gospodina predsednika Zakonodavnog odbora, Vlatka Ratkovića, skrenula bi im pažnju da ova odluka apsolutno nije u skladu sa metodologijom koju su oni izglasali. Očigledno je opet rađeno nešto onako, tek da bi se uradilo. Postoji mnogo problema kada je u pitanju organizacija i rad službi Narodne skupštine. Naravno, svi ti problemi potiču, konkretno od generalnog sekretara, od predsednika parlamenta. Svi problemi koji postoje, upravo mogu na tim mestima i da se reše. Ovih dana smo čitali da se raspisuju nekakvi konkursi za popunjavanje nekih novih radnih mesta u Skupštini. S druge strane, neki ljudi dobijaju otkaze. Između redova i po kuluarima se priča, opet se popunjavaju neka mesta nekim stranačkim kadrovima, naravno, iz stranaka vladajuće koalicije. Ko tu ispunjava uslove, ko ne ispunjava, ko je kao onaj Vića, to je nešto što teško može da dopre do javnosti, ne može ni do narodnih poslanika, naravno. Hoću javno da kažem da su jedino zaposleni koji rade u poslaničkoj grupi SRS jedini koji su na određeno vreme. Produžava im se svaka dva ili tri meseca taj ugovor. Svi drugi u Skupštini Srbije su zaposleni za stalno, jedino službenici koji rade za poslaničku grupu SRS, to nisu. Moguće da je baš iz tog razloga, na ovaj način, nakaradno urađena i ova odluka gde više neće postojati takve službe da bi oni možda onda mogli da dobiju otkaze. Boga mi, neće to tek tako proći, unapred ću Konstantinovića obavestiti. Vidimo da ste ovde predvideli i da će neko, kako reče Konstantinović, Sektor za održavanje objekata Narodne skupštine da će da vodi računa o troškovima itd. Malo ste zakasnili, što niste bar nekoliko dana ranije doneli ovu odluku, pa bismo možda ranije znali i kome je to dato 59.000 evra za izradu novog skupštinskog sajta. Ljudi moji, najsavremeniji sajt može da se uradi za 500 evra. Izvinjavam se, što sam smanjila cifru, 85.000 evra za izradu skupštinskog sajta je dato. Ko god da se imalo razume u to, krsti se i levom i desnom. Kažu ljudi koji su iz te oblasti – aman, što nas niste angažovali za 500 evra da vam uradimo sajt? Nisu se zaboravile ni one skele. Sećate se koliko su meseci stajale one skele oko Skupštine. Svaki dan je 700 evra plaćano za te skele. Onda se ovde krijemo nekom odlukom, to jest vi se krijete nekom odlukom. Vi ćete kao da uredite organizaciju i rad službe Narodne skupštine. Konstantinović onda kaže, šta sve nije usvojio, dobro je što je Momo Marković primetio u čije ime čovek usvaja ili ne usvaja amandmane i to zaista ne možemo da razumemo. Nije tačno, kada je rekao, vezano za amandman koji se odnosi na uvodne odredbe, da stoji u ovom tekstu kako služba obavlja stručne i administrativne, odnosno rekao je da je služba dužna da obavlja itd. Ovde po malo gubi smisao da raspravljam sa praznom salom, jer nije ovde. Ali, moram da kažem da je izrekao jednu veliku neistinu kada je govorio o amandmanu. Na žalost, kada su u pitanju odluke, onda se o amandmanima posebno ne raspravlja. Već je jasno da oni neće biti usvojeni. Samo radi javnosti, koja je glupost sadržana, jedna od gluposti u tački 12. redni broj 4 – unutrašnja organizacija službe, pa organizacione jedinice, posebne unutrašnje jedinice u okviru organizacionih jedinica službe su: odeljenja sa najmanje osam zaposlenih, odsek sa najmanje pet zaposlenih. To su uže unutrašnje jedinice, i grupa sa najmanje tri zaposlena. Naravno, mi smo predložili amandmanom da se ova grupa briše. Odeljenje može da postoji, odsek može da postoji. Ali, kada je ovde Konstantinović govorio da ne prihvata ovaj amandman, rekao je da smo mi predložili da se briše odsek sa najmanje tri zaposlena. Nije tačno, ne radi se o odseku nego o grupi. To je zaista neka neformalna grupa. Sektor za održavanje objekata Narodne skupštine, posle ovoliko radova i šta ste sve uradili, koliko ste para strpali u Narodnu skupštinu i u to održavanje, pa valjda više i ne treba da postoji. Nećete valjda još nešto da radite? Sektor za poslaničke grupe – nije tačno ono što je rekao Konstantinović da smo amandmanom predložili da se uvede taj sektor. Taj sektor je postojao i postoji. Nego sada, iz potpuno nepoznatih i iz potpuno neargumentovanih i nezakonitih razloga, ovaj sektor se ukida. Kome će onda biti odgovorni ljudi koji rade za poslaničke grupe? Zakonodavnom odboru? To je prosto neverovatno. Zaista neverovatno. Ne znam kako je moglo nekome na pamet da padne da se ovo prihvati i da se ne prihvati naš amandman. U Sektoru za zakonodavstvo, između ostalog, obavljaju se, zamislite poslovi analize predloga zakona i drugih opštih akata i njihove usklađenosti sa Ustavom i pravnim sistemom. Aman ljudi, neće valjda službe i sektori u Skupštini da preuzimaju obaveze Zakonodavnog odbora? Da li neko misli svojom glavom kada piše ovako nešto? Ili, vi stvarno mislite da smo mi kreteni koji ovo ne čitaju, koji neće da obaveste javnost kakve gluposti vi predlažete i kakve gluposti sa 126 glasova usvajate? Najveći posao neke buduće vlasti će biti da se ratosilja ovih vaših propisa, od kojih zaista boli glava, koji su neprimenjivi i koji su nenormalno, koji stvaraju haos u oblasti koju regulišu. Ovo je trebalo da prođe kao nešto što je trebalo da se donese i da se ne obraća mnogo pažnje na ovo. To ste verovatno očekivali, ali je nemoguće kada radite ovako nešto, da to prođe bez ozbiljne kritike što se tiče SRS. U petom poglavlju – popunjavanje položaja izvršilačkog radnog mesta i radnog mesta nameštenika, i tu smo intervenisali amandmanom. Vi kažete da aktom iz ove prethodne tačke se bliže uređuju sastav konkursne komisije, pa onda u fazi procesa – zamislite, selekcija kandidata, sadržaj i način, prethodne provere znanja, veština itd. To smo pojednostavili i rekli da je potrebno da tu stoji da se ovo odnosi na sastav i način rada konkursne komisije. Suština je, da ste vi opet ovo tako zakamuflirali, da to izgleda kao nešto bombasto, a u stvari niti imate te komisije, niti ta komisija ima svoju ulogu. U Skupštinu se zapošljava onaj ko ga zaposli Veljko Odalović. Veljko Odalović to dogovara sa šefovima poslaničkih grupa iz vladajuće koalicije. Ponavljam, zaposleni u poslaničkoj grupi SRS su jedini koji rade na određeno vreme. Nadam se i nadamo se da će bar ova javna prozivka i ovaj javni apel malo da utiče na svest generalnog sekretara i na njegovu savest, da ne deli, kao što predsednik i predsedavajući dele narodne poslanike na omiljene i neomiljene. Da, kolega Novakoviću. Zašto se mrštite? Da li ste možda nekada kaznili nekog poslanika koji nije iz SRS? Niste. Radikale jeste. Nije moguće da samo mi pravimo i da samo mi kršimo Poslovnik. Takav odnos kakav imate vi prema poslanicima, takav odnos ima i generalni sekretar prema zaposlenima. Reče naš narod – možete kako hoćete, ali nećete dokle hoćete. Hvala.
Reč ima gospodin Radoslav Milovanović.
Hvala na replici. Poštovani predsedavajući, kolege i koleginice narodni poslanici. Iako sam privatno dobar sa poslanicima i poslanicama SRS prosto ne mogu da verujem da se ovakve reči koriste u Narodnoj skupštini Republike Srbije, tj. da ja koristim bljutave izraze je li neku tobožnju neravnopravnost žena da bih nešto rekao ovde. Znači, ja mislim da se mi uopšte ne razumemo i to i jeste najveći problem i tu će verovatno biti i problem iz SRS kada dođu izbori. Prosto se nisam zalagao da bude 30% u zatvorima, priča je sasvim drugačija, priča je da žene imaju drugačije potrebe od muškaraca i vi treba da znate da se svakog drugog dana desi neko nasilje nad državljanima u Srbiji, da svake nedelje neka žena strada od nekog muškaraca i da su uglavnom to razlozi da žene budu pritvorene i da to ne može da isto. Ne može se isto tretirati, žene imaju posebne potrebe i naravno nadležnost ove komisije koju bira Narodna skupština Republike Srbije, jeste da sagleda stanje a i da vidi u kakvim uslovima žive zatvorenice, kakvi su uslovi rada ljudi koji rade u tim ustanovama. Imamo samo jedan ženski zatvor ovde u Požarevcu i trebate otići da vidite kako to izgleda. Moja preporuka bi bila poslanicima i poslanicama SRS da češće idu na seminare, da ne bojkotuju rad odbora i da prosto vide u kakvim uslovima neki ljudi žive i rade, kakvi sve problemi postoje u nekim institucijama, nažalost nasleđeni problemi. Malo pre sam spomenuo da je upravnica ženskog zatvora primer dobre prakse kako se rešavaju neki problemi u Požarevcu, a mi smo tu da im pomognemo. Vi sami znate da mi osim što učestvujemo u pripremi današnjeg zakona, da pomažemo i građanima i da nam je to prvenstveno zadatak. I ovo nisu demagoške priče, ovo nema veze sa pričom ....
Zahvaljujem, vreme je isteklo. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Kolega Milovanoviću, naravno da ne bih reagovala na vašu diskusiju, ali sad moram da kažem da je zaista degutantno da neko se prvi ili drugi put u toku mandata javi nešto da kaže sa mesta narodnog poslanika kada kaže da narodni poslanici SRS bojkotuju rad parlamenta. To je prosto neverovatno, uostalom građani Srbije su svedoci ko jedini ozbiljno radi u ovom parlamentu. I ne bih, ne bi mi palo na pamet da komentarišem to što ste vi rekli, ja sam karikirala naravno to što ste vi govorili o odnosu žena u zatvorima, nego sam rekla i ponavljam da jeste degutantno ono što režim Borisa Tadića predstavlja kao nekakvu ravnopravnost. SRS apsolutno jeste za ravnopravnost, SRS apsolutno jeste protiv svakog nasilja, ali SRS je apsolutno za pravdu i za pravičnost, SRS za razliku od DS zalaže se da je zakon jednak za sve i da su svi isti pred zakonom. Kolega Milovanoviću, vi lično možda ne, ali režim čiji se eksponent radi sve suprotno od toga. Vi imate miljenike, režim ima miljenike koji mogu da kradu, koji mogu da biju, koji mogu da maltretiraju slobodne građane, narod na ulici, koga god, njima niko ništa ne može, za njih ne važe zatvori. Zadnjih, eventualno, može narukvica ili nanugvica kako god je nazvali a naravno oni mogu da kupe svoju slobodu itd, ali gde ste vi gospodo iz režima kada su u pitanju interesi svih građana Republike Srbije.
Zahvaljujem. Jako smo se udaljili od teme, pa vas molim da se približimo temi i u replikama i u diskusijama. Gospodin Radoslav Milovanović ima reč.
Poštovani predsedavajući, pošto sam direktno prozvan imenom i prezimenom, mislim da ovo zaista nema smisla. Znači, ne javljam se prvi put ili drugi put to možemo da proverimo u stenografskim beleškama, vrlo aktivno učestvujem i ne bojkotujem rad skupštinskih odbora, pričao o odborima ne o bojkotu rada Skupštine. Vrlo sam redovan na svim seminarima koje organizuju skupštinski odbori i tamo možete da čujete praktično šta se sve događa i gde je gušenje ljudskih prava, o tome ja govorim. To su neki osnovni civilizacijski standardi. To nema veze ni sa režimom, to nema veze ni sa strankom, to ima veze sa ljudskim vrednostima. Mi iz DS poštujemo ljudske vrednosti, poštujemo pravo manjina, poštujemo rodnu ravnopravnost. Zato se mi razlikujemo od drugih, to je poenta, to je razlika između nas i vas. Umemo da sagledamo problem, umemo da ga ispratimo i uvek predložimo neko rešenje za rešavanje tog problema. Mi smo predložili komisiju, da li vi imate konkretan neki drugi predlog kako treba kontrolisati rad u zatvorima, kako treba kontrolisati Službi državne bezbednosti, kako treba kontrolisati rad drugih institucija? Zajedno sa nevladinim organizacijama uvek smo angažovani na rešavanju problema i dok imamo predlog za razliku od drugih i predlog i spremni smo da stanemo na čelo tog tima koji rešava problem. Upravo je ovaj predlog tema današnje sednice Skupštine. To meni niko nije rekao, niti mi je iko sastavio govor. Prisustvujući ovim seminarima uočio sam sa kakvim problemima se susreću žene i ljudi čija su prava ugrožena. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Vjerica Radeta, izvolite.
Naša saznanja su da se svi susreću sa problemima u zatvorima i žene i muškarci. Naša saznanja su da advokati koji su bliski vlasti, čuvari koji su bliski vlasti unose im mobilne telefone u zatvore, unose i drogu u zatvore i da se to mnogo dobro plaća. Pitate šta je naš predlog? Naš predlog je isterajte politiku DS iz pravosuđa. Oslobodite sudije i tužioce uticaja vladajućeg režima. Gde ćete bolji predlog? Kažete, radite u skupštinskim odborima? Samo da vas pitam, a o tome ćemo kada bude sledeća tačka na dnevnom redu, da li ste možda prisustvovali Administrativnom odboru koji je započeo rad bez potrebnog kvoruma? Da li takvim odborima prisustvujete ili radite u nekim ozbiljnim odborima? Pošto vi poštujete, evo ne sumnjam sva garantovana ljudska prava i slobode, da li ste vi možda glasali za ukidanje mog osnovnog ustavnog prava da moja stranka raspolaže mojim mandatom? Hvala.
Zahvaljujem. Ovim smo završili pravo replika. Gospodin Krasić će dobiti reč. Izvolite. Preostalo vreme 14 i po minuta.
Gospodine Novakoviću, na početku samo moram da vam skrenem pažnju da mi imamo i Zakon o Narodnoj skupštini imamo i Poslovnik Narodne skupštine i prosto je neverovatno da se ova komisija pravi odlukom a da to već nije regulisano sa zakonom i Poslovnikom kao opštim aktima, jer potreba da se formira komisija nije pala sa neba, nije pala kao odraz nekog faktičkog stanja nego pre svega kao zakonska obaveza, to je prva stvar. Drugi detalj, koji je po meni vrlo važan da se razmatra ova odluka o formiranju ove komisije koja treba da prati izvršenje krivičnih sankcija je u tome što mi po Zakonu o Narodnoj skupštini i po Poslovniku Narodne skupštine, mimo Ustava imamo odbore i radna tela sa različitim poslovima, nadležnostima, a oni formalno i pravno treba da budu u istom statusu. Ni jedno radno telo Narodne skupštine nema svojstvo pravnog lica. Ono ima samo propusnu moć u pogledu predloga opštih akata koje usvaja Narodna skupština i drugo ne bi smela ništa da ima. Međutim, od 2003. godine odborima ste dali u nadležnost i svojstvo predlagača, pa tako zvanični predlagač izbora guvernera, pa članova Komisije za hartije od vrednosti i da ne ređam dalje. To je potpuno neustavno. To što neko smatra da sve što se donese u Narodnoj skupštini jeste ustavno nije tačno. To što neko smatra ono što mora da se uradi zakonom može da se uradi i odlukom takođe nije tačno, ali, znate ovde je prisutna magija od 126 i onda tu pada sve. Da li je potrebna takva komisija? Verovatno je potrebna neka kontrola izvršne vlasti u ovom segmentu. Znate šta evo nekoliko interesantnih predloga, recimo – promenite ovog direktora Uprave za izvršenje zavodskih sankcija, ovog Ramba iz Državne bezbednosti i završili ste posao. On je bio načelnik SUP ovde za vreme "Sablje" i sad ste mu dali neku pohvalu. Međutim, on je bio radnik Državne bezbednosti, koji je bio na liniji sa Canetom Subotićem u Budvi, pa zato je on navodno pao u šaht pa polomio nogu, ustvari mafija mu slomila noge. Eto vi držite takve ljude na vrlo važnim funkcijama. Dalje, kako to Srbija se poprilično "smanjuje" ne samo po pogledu teritorije, nego i u pogledu broja stanovnika, a nama su potrebni zatvorski kapaciteti, pa valjda je obrnuto. Što ima manje građana, manje treba da bude i zatvora, ne kod nas je obrnuto, u obrnutoj srazmeri. Znate, kao što je kod nekih predstavnika vlasti u obrnutoj srazmeri odnos inteligencije i pokvarenosti. Tako da, prosto, su neverovatne neke stvari koje se kod nas dešavaju. Znate, posle svedoka saradnika Čumeta koji sada ima policijsko obezbeđenje 15 ljudi može da gazi po ulicama, može i da ode da sa obezbeđenjem svrati do poslovnog partnera, da nekima izdeli šamare. Pa sad gospodine Novakoviću da ste vi u nekom biznisu, da on dođe sa tom bulumentom, da vidim da li vi nećete za zaključite sa njim. Da vidim onaj ko je dužan Čumetu da mu ne plati račun o roku ili, što bi rekao Mrkonjić, pre roka. Mora pre roka šta će. Vi ste jednostavno napravili takav sistem vrednosti. Kao posledica takvog sistema vrednosti jeste da, verovatno veći broj ljudi čeka na održavanje kazne zatvora, a nažalost naše tradicionalne zatvorske institucije su sve više nešto drugo, bolnice za lečenje narkomana, to mora da se kaže, privremeno prihvatilište za dokazano nastrane ljude,koji zbog svojih poroka jednostavno svoju potrebu zadovoljavaju u zatvoru, ne mogu na ulici. Imamo situaciju da je to dobar biznis, pošto je tržišna ekonomija zavladala, biznis je i mobilni telefon i odgovarajuća količina medikamenata, može i ovih iz Galenika, nema nikakvih problema, ne pravi se problem tamo. Jednostavno, to je naša realnost. Te institucije ne mogu da urade svoju osnovnu funkciju resocijalizacije tokom izdržavanja kazne zatvora, nego pre to dođe kao neka svojevrsna izolacija. Onda ako izostane pravilno sagledavanje lica koja se uključuju na izdržavanje kazne zatvora ili njegovo selektivno posmatranje i u kakvom odeljenju treba da izdržava i kakvoj socijalnom miljeu, okruženju itd., onda i ne čudi što vrlo kvalifikovani zatvorenici postaju vrlo kvalifikovani kriminalci, sofisticirani u uslovima kad na TV gledate kako policija premlaćuje nekog kriminalca i osuje se paljba po policiji. Takođe, to stvara neki ambijent i neke stvari. Mi imamo puno praznih kasarni. One mogu poprilično dobro da se srede, da budu mesto za izdržavanje kazne zatvora i mogu da budu poluotvorena odeljenja, otvorena odeljenja, to nikakav problem nije. Može da se sredi to, ali da postoji interes, a očigledno da ovu komisiju formirate pod pritiskom. Inače moram da vam kažem da poslove ove komisije do sad su radile nevladine organizacije, Crveni Krst, neki drugi. Kad se kaže u Srbiji "nevladine organizacije" to su špijuni, to se zna. To nije moja umotvorina, to je jednostavno tako, ljudi ne mogu da se otrgnu tog stava povodom nevladinih organizacija. To neko finansira iz inostranstva, a od 2002. godine i Vlada RS finansira nevladine organizacije. Sećate se kako je Miljenko Dereta zakukao kad ste više dali Nataši Kandić, a malo manje njemu. To je sad ambijent, to je ta magija, 126 i tu nema neke velike priče. Ova vaša odluka o formiranju i osnivanju ove komisije, to je jedna puka politička deklaracija koja neće da izdrži ni završetak ove rasprave, verujte. Tako ste pričali o epohalnim rezultatima i koje očekujete i u transformaciji pravosuđa, i znate i sami šta se tu desilo, tužilaštva i šta se tu desilo. Vi kad nešto reformišete, vi računate da to uništite da ne ostane kamen na kamen, da više tu trava ne miče. To građani znaju, ne postoji neko veliko oduševljenje. Uostalom i radost i ovih poslanika u Narodnoj skupštini, nema više onog proevropskog entuzijazma niti kod poslanika stranaka koji podržavaju ovu koalicionu vladu. To više njih ne interesuje. Verovatno neki dele pare sad, pa nisu prisutni u Narodnoj skupštini, a mi uporno sa našim sastav, uvek nas ima više nego vas u Narodnoj skupštini. Pokazujemo uporno, istrajno se borimo da naša ideologija postane dominantna i dobro nam je da taj posao, izuzetno nam dobro ide posao. Ne možemo praktično da dođemo ni u situaciju da ozbiljno razgovaramo, jer sa brojem od 126 ne može ozbiljno da se priča, jer su u pitanju najobičnije parole. Što se tiče ove druge parole, koja se tiče organizacije Službe Narodne skupštine, moram samo da podsetim, eto građane koji prate ovaj prenos. Nekad je Narodna skupština imala 69 zaposlenih. Danas ima preko 360. Nekad je zgradu Narodne skupštine obezbeđivalo 17 policajaca, danas ih ima 170. Nije do te promene došlo zbog onih huligana koji su 5. 10. zapalili i ovde sve raznosili itd., uništavali. Nije to ni zbog onih koji su renovirali, pa pravili pare, poput onog Mićunovića za one vrlo nepouzdane sisteme ili neke druge koji su mu pomagali itd. Onaj njihov čuveni fond o kome je Dinkić napisao knjigu od 1200 strana. Naravno, to nije ušlo u postupak krivične odgovornosti, jer vi se svađate, dok se ne skupite, kad se skupite, zna se. Lepak koji vas skupi, to su pare, moć, pozicija. Moć ima samo onaj ko ima pare, nema više ovde nekog autoriteta na bazi intelektualnih i drugih sposobnosti. Svi su postavljali suviše pragmatični u uslovima tržišne ekonomije kad važe zakone ponude i potražnje. Moram da vam skrenem pažnju, gospodine Novakoviću, u ovoj skupštini postoji čovek koji se zove Vuk Fatić. Neko malo pre reče da ljudi koji rade u Narodnoj skupštini primaju male plate. Nisu velike plate, to moram da kažem, ali ima i ljudi koji primaju itekako dobre plate, plate veće nego predsednik Narodne skupštine. To su ovi kadrovi koji su došli od Savezne skupštine, to su oni miljenici još, ne znam, ne veruje da je Lakovsi, ali možda od Branka Nikolića na ovamo. To su deca prvoboraca, palih boraca itd., unučići palih boraca koji su, vidite ih u Skupštini, to su ovi što šetaju ove fascikle. Šest godina nisu uboli jednu rečenicu i da su nešto napisali. Oni su zaštićeni kao međedi ovde i imaju ta tzv. stečajna prava iz saveznih organa, to je ubačeno ovde i to mora da se poštuje. Sad da se vratim na g. Vuka Fatića. On je najveći sponzor ove njegove strane, 300.000 i nešto je platio. On ne može da zaradi u Narodnoj skupštini, ne verujem da može više da zaradi od 150.000 dinara, a on svake godine po 300.000 finansira vernost svojoj stranci. Sad kakva je ta stranka, šta je ta stranka, to ne znam. To mogu da prihvatim. Da bi neko u Skupštini mogao da postavi pitanje, izvini bre mali, ovamo jedva krpiš kraj sa krajem, mala ti plata, malo plaćamo poreze, malo plaćamo doprinose, odakle tebi ovolike pare. Ne smete da postavite to pitanje. Zašto? Znate vi ko je gazda. Gaza je onaj iz Brisela koji to sve kontroliše. Danas ste vi sve službe koje opslužuju i pomažu u radu odborima i komisijama, pretvorili u puke administrativce koji imaju zadatak da naprave zapisnik, da sastave dnevni red, da pozovu poslanike i predstavnike Vlade, a ako se kojim slučajem desi da neko od njih ukaže da možda nešto nije u redu sa zakonom, verovatno bi dobio, izvinite molim vas, ako vam je takva stručna služba i ako ona treba da izigrava briselsku administraciju u Beogradu, a zašto ne reći sve države članice EU imaju velikih problema sa briselskom administracijom, koju niko živi ne može da kontroliše, koja se umnožava, izmišlja neke stvari. Ako vi smatrate od stručne službe Narodne skupštine da možete da napravite klona briselska administracija, to vam neće dozvoliti. Nećemo vam dozvoliti. O svim neracionalnostima, šta se sve dešava u Narodnoj skupštini, o svim promašenim investicijama, o promašenim zapošljavanjima, o promašenom sektoru za međunarodne odnose, kome oni polažu račun? Zapošljavali ste vaše partijske kadrove, koji engleski, francuski, nemački i neki drugi jezik, smestili ste ih u onu veliku salu, ubijaju se od dosade, nemaju šta da rade. Treba da jure po sajtu da pronalaze šta je tamo napisano da iščupaju neku reč i od te reči da naprave doktrinu, pa dan ovde neki, koji ima viziju predstavi nešto što ne postoji. Pa mi to žigošemo na svakom koraku. Na svakom koraku to žigošemo. Uostalom, šta će Narodnoj skupštini dve zgrade? Što ste selili Narodnu skupštinu u ovu zgradu ovde? Kada je ona zgrada tamo sasvim zadovoljavala potrebe Narodne skupštine. Tu su bile kancelarije, tu je bila sala, tu je bilo sve. Sada i služba mora da se seli, da prelazi nekoliko semafora, da ih neko ne zgazi, poslanici moraju da se sele, svi moraju da se sele ovde zato što je neko zaključio da mu je vrlo neprijatno kada sedi u prvom redu u onoj maloj sali, pa sa govornice neko podigne glas, a taj iz prvog reda ne želi da čuje neke tonove koji nisu odgovarajući za njegovo uho. Šta ste želeli? Želeli ste NATO pakt. Ovde neće. Ovo ste sve renovirali radi 1. septembra, Samita nesvrstanih. Šta ako nesvrstani ne dođu. Džabe ste onda krečili. Koliko ovo košta? Da li se poboljšava rad? Da li se poboljšava kvalitet rada?
Zahvaljujem gospodine Krasiću. Ovim je vreme predviđeno za diskusiju poslaničke grupe SRS iscrpljeno. Reč ima gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, imamo pred sobom dve naizgled nespojive odluke. Jedno je Predlog odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine, a drugo je Predlog odluke o obrazovanju komisije za kontrolu izvršenja krivičnih sankcija. Pre svega mislimo da se to odnosi na uslove izvršenja krivičnih sankcija. Na prvi pogled deluju nespojivo, ali se moramo setiti jednog mudrog predsednika Vlade iz prošlog veka, koji je rekao drugom mudrom ministru da ne treba da grade škole, nego treba da grade zatvore, jer kaže ti i ja ćemo u zatvor otići a u školu više ići nećemo. Da ne zaboravimo mudrost u našoj tradiciji, dobro je setiti se u ovom trenutku i mislim da je ova komisija govorimo veoma važna zbog budućnost Srbije, a i zbog budućnosti mnogih političkih subjekata u ovoj zemlji, bar narod to očekuje od nas. Dakle, šalu na stranu, Narodna skupština ima pred sobom odluku kojom treba da se organizuje rad Službe Narodne skupštine i mi nismo stavili neke ozbiljnije zamerke, jer Narodna skupština ima jedan vidljivi deo svog posla, to je ovaj deo koji građani svakodnevno mogu da gledaju u medijima, to je taj naš javni rad, to je nas 250 koji zastupamo ovde interese građana Srbije na najbolji način, na koji to umemo i kojim nas predstavljamo i onaj nevidljivi rad koji je sadržan u organizaciji rada službe Narodne skupštine. Dakle, javnosti radi, Narodna skupštine je najviše predstavničko telo i nosilac ustavotvorne i zakonodavne vlasti. Da bih mogla nešto reći samo o ovom nevidljivom radu u Skupštini, mora da kažem šta predstavlja vidljivi rad Skupštine. Ona donosi i menja Ustav, odlučuje o promeni granica Republike Srbije, raspisuje republički referendum, potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja, odlučuje o ratu i miru i proglašava ratno i vanredno stanje. Nadzire rad Službe bezbednosti, donosi zakone i druge opšte akte iz nadležnosti Republike Srbije, daje prethodnu saglasnost na statut AP, usvaja strategiju odbrane, usvaja plan razvoja i prostorni plan, usvaja budžet i završni račun Republike Srbije na predlog Vlade, daje amnestiju na krivična dela. Dakle, Skupština ima i svoje izvorne funkcije, ona bira Vladu i bira sudije Ustavnog suda i odlučuje o njihovom razrešenju i prestanku mandata, bira predsednika Vrhovnog kasacionog suda, predsednike sudova, republičkog javnog tužioca, javne tužioce i odlučuje o prestanku njihovih funkcija, bira sudije i zamenike javnih tužilaca u skladu sa Ustavom i zakonom, bira i razrešava guvernera NBS i Savet guvernera, bira i razrešava Zaštitnika građana, bira i razrešava druge funkcionere određene zakonom. U ostvarivanju svoje kontrolne funkcije, Narodna skupština vrši nadzor nad radom Vlade i odlučuje o prestanku mandata Vlade i ministara, Službe bezbednosti, guvernera NBS, Zaštitnika građana i drugih organa i tela u skladu sa zakonom i u ostvarivanju svoje predstavničke funkcije Narodna skupština, odnosno narodni poslanici, razmatraju predstavke i predloge građana, održavaju sastanke sa građanima u Narodnoj skupštini i u kancelarijama Narodne skupštine ili sedišta i van sedišta Narodne skupštine. To je ono za šta su nas građani birali, a da bi sve to bilo reprezentativno, a tvrdim da Narodna skupština Republike Srbije jeste jedna od najreprezentativnijih skupština, odnosno parlamenata u Evropi, sigurno, to odgovorno tvrdim, opslužuje nas jedna ogromna grupa, jedna velika armija skromno plaćenih ljudi koja predano radi svoj posao i ova odluka se odnosi, pre svega, na drugačije organizovanje njihovih radnih mesta. Ono što očekujemo, to je svakako da to bude odgovorno urađeno i pratićemo koliko će te službe biti efikasnije, jer znamo svi koja je povika na administraciju, na svaku administraciju, koliko ona može da bude velika kočnica ako je spora i troma. Kao narodni poslanici, da bismo mi bili efikasniji i bolji korisniji svojim građanima, važna nam je efikasnost upravo tih službi. Što se tiče ove druge odluke o izvršenju krivičnih sankcija, odnosno o obrazovanju komisije, tužna je činjenica da su naši zatvorski kapaciteti gotovo duplo popunjeni u odnosu na to koliko su stvarno njihovi smeštajni kapaciteti. Tužno je to što je Nušić svojevremeno u komediji "Naravi" pokazao da u Srbiji se ništa ne menja osim lica, a da komedija ostaje ista i ja u okviru toga imam samo još jedno poslaničko pitanje za nadležno ministarstvo, mislim da je za to zaduženo ministarstvo policije – šta je sa izgradnjom zatvora u Medveđi, dakle, imamo potrebe još za zatvorima, gde je trebalo gradnja da počne ove godine, gde je određena lokacija i ugovor sa vlasnicima zemljišta sklopljen 5. maja 2011. godine, isplata je trebalo da bude izvršena u roku od osam dana, do dana današnjeg nije izvršena, a sredstva za obnovu i razvoj zemlje, poslušajte ironiju, i zatvori spadaju u zgrade koje se obnavljaju čime se razvija zemlja, dakle sredstva su prebačena. To pitaju građani Medveđe i oni očekuju da će dobiti neke važne sugrađane makar na ovaj način. Hvala lepo.
Hvala. Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavničkih poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima ovih odluka, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet sati, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa za Evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa URS (G17 plus-Zajedno za Šumadiju) – 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika. Ujedno vas obaveštavam da je poslanička grupa SRS ovlastila da je predstavlja narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova Republičke izborne komisije, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije (17,27časova ). Da li predstavnici predlagača narodni poslanici Nenad Milić, zamenik predsednika poslaničke grupe LDP i Nada Kolundžija, predsednik poslaničke grupe ZES, žele reč? Ne. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Da. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, da su poslanici režima u ovom skupštinskom sazivu poštovali Ustav Republike Srbije, zakon, Poslovnik Narodne skupštine, onda bi ove tačke dnevnog reda, kao što je to bilo u prethodnim sazivima, prošle bez bilo kakve rasprave, jednostavno bi samo glasanjem bili prihvaćeni predlozi poslaničkih grupa. Ali, mi već tri godine moramo da koristimo i koristimo svaku priliku upravo ove tačke dnevnog reda i ovakve tačke dnevnog reda da, skrenemo pažnju i skupštinskoj većini i javnosti, svim građanima Srbije da je već više od tri godine SRS, naša poslanička grupa, značajno oštećena u ovom parlamentu. Oštećeni smo po broju narodnih poslanika, jer su nam oteti mandati i DS i Boris Tadić su ih dali Tomislavu Nikoliću i nekoj naprednoj stranci, koja uopšte nije učestvovala na izborima, koja uopšte nije postojala u vreme kada su održani izbori. Paralelno sa tim i analogno tome, SRS oštećena je u svim radnim telima Skupštine, u svim delegacijama, u svim odborima, u RIK i zato ćemo govoriti o tome. Nama, naravno, nije sporno da poslaničke grupe kao što je to slučaj u ova tri predloga o kojima danas govorimo, da Nenad Milić potpiše predlog, zahtev, u ime LDP, da oni razrešavaju u RIK Žarka Bogunovića i Savu Pilipovića, da umesto njih imenuju Dragana Ninkovića i Marka Palamerevića. Naravno, to je apsolutno njihovo pravo i nama ne pada na pamet da mi ovo pravo LDP na bilo koji način ugrožavamo, da stavimo bilo kakvu primedbu na ovaj njihov predlog. Naravno, ovde je, kad je već reč o RIK, ovo je samo jedan prelazni period, vidite vi već su i ovi otporaši najavili da, ćete umesto RIK da pravite neku tzv. nezavisnu centralnu izbornu komisiju, pa onda da sa ovim izmenama zakona o izboru narodnih poslanika sa nepostojanjem nadzornog odbora, sa takvom novom izbornom komisijom, nek nam je Bog na pomoć. Kakvi će biti izborni rezultati, to više neće biti volja građana, to će biti volja tajkuna, odnosno to će biti nadmetanje sa parama. Ko bude više para imao, taj će više poslanika da kupi, taj će moći da kupi i članove te tzv. nezavisne izborne komisije, tu više nikakve kontrole neće biti. Vi nikako nećete da prihvatite činjenicu, a do 2000. godine ste se, takođe, zaklinjali u to, da nema veće demokratije nego kad predstavnici svih stranaka kontrolišu izborni ciklus od početka do kraja. Tu nema mogućnosti da se političke stranke na bilo koji način dogovore. Svako se trudi da sačuva interese svoje političke partije, a samim tim da se sačuva i izborni rezultat. Naravno, mi ćemo više o tome govoriti kada to dođe na dnevni red. Nadamo se, iskreno, da neće skoro biti, ali vi kad dobijete nalog iz EU, kad vam kažu – mora se, tu više nema sa vaše strane razmišljanja. Samo to mora da se brže bolje pretoči u neki akt, kako god, ne bismo sami, ovde pričate – to nije dobro, kako je to štetno, kako je to neprimenjivo, ali glasaćete, naredio File, naredila EU i zaista jadan ovaj narod kad mu vlast igra po muzici EU i to sve više narod oseti na sopstvenoj koži. Takođe, kada su u pitanju ove dve odluke, Nada Kolundžija je potpisala Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine, pa u Odboru za kulturu da se razrešava Vesna Marjanović, za ravnopravnost polova takođe, a da se umesto nje u oba ova odbora bira Ljiljana Lučić, i to nama svakako nije sporno. Demokratska stranka, odnosno taj ZES valjda zna ko od narodnih poslanika je najpogodniji za pokrivanje određenog resora. Mi nećemo govoriti, naravno, o tome da li su to dobra rešenja ili nisu. To je apsolutno njihova stvar. Imamo, takođe, odluku koju je potpisala Nada Kolundžija, Odluku o izmeni Odluke o izboru zamenika članova odbora Narodne skupštine. Tu imamo da se razrešava dužnosti zamenika člana Danijela Lovrin-Gavrilović, Obor za smanjenje siromaštva. Umesto nje u taj odbor se bira Ljiljana Lučić. Ovde, naravno, nisu sporna imena, ali sporna jeste činjenica zamenika člana odbora. Mi moramo da iskoristimo ovu priliku da podsetimo na nešto potpuno nenormalno, da ste vi kroz ove zamenike članova potpuno istisnuli opoziciju iz rada u odborima, a zaklinjete se da u skladu sa vašim evropskim standardima, koje vi kao sledite, mi hvala bogu ne i nećemo nikada, da u skladu sa tim tzv. evropskim standardima vi hoćete da se najvažniji deo parlamentarnog života odvija u odborima a vi ste se samo lepo skućili, vi, članovi vladajuće većine, zamenici članova i ne treba vam niko više. Radite iza zatvorenih vrata, ne dozvoljavate medijima da uđu, radite bez kvoruma. Najnoviji slučaj je Administrativni odbor koji je u ponedeljak, pod navodnicima rečeno – održan, bili su članovi SRS tu. Odbor je počeo sa radom bez postojanja kvoruma. Predsednik Odbora, gospodin Konstantinović je zamolio predstavnike medija da izađu, da ne budu u sali. Mi sad pitamo – koja je to državna tajna koju razmatra Administrativni odbor da mediji ne mogu da znaju o čemu se radi? To je zaista skandal. Dragan Todorović je bio tu, otvorio je vrata i pozvao medije da uđu. Naravno, na zgražavanje poslanika vladajuće većine. Mediji su tada mogli da vide, neki su i snimili, da nije bilo kvoruma a da je Administrativni odbor počeo sa radom bez kvoruma. Nažalost, to nije objavljeno. Ali, evo sada obaveštavamo javnost da je to bilo tako. Na toj sednici Administrativnog odbora trebalo je da se formira neko radno telo, radna grupa, kako god bi se već zvala, koja bi razmatrala neku vašu buduću odluku koju planirate opet suprotno Ustavu Republike Srbije da donesete, a koja se odnosi na imunitet narodnih poslanika. Očigledno ste to opet uradili bez opozicionih stranaka, sa nekim krnjim Administrativnim odborom. Zaista se čovek pita šta će vama uopšte odbori? Šta će vama radna tela? Vama ne trebaju ni narodni poslanici da budu prisutni, kao što i nisu, koliko ima, šest, sedam narodnih poslanika iz vladajuće većine. Vama je potrebno samo u danu za glasanje i obično tog istog dana kad se glasa, kad se naklepa vas 126, tog istog dana se utvrđuje dnevni red za neku narednu sednicu pa kao što se planira sad, iduće nedelje, usvojićete dnevni red u utorak a onda ćemo raditi po tom dnevnom redu tek za nedelju dana, da se ne bi jadni poslanici vladajuće većine mučili da dva puta mora njih 126 u roku od nedelju dana dođu u Skupštinu Srbije. Bruka i sramota. Naravno da je tako, Srđane Milivojeviću. Ovo se ne odnosi na vas jer vi jeste prisutni i kad se ne utvrđuje kvorum i to je činjenica. Ali, što bi rekao Krasić, vi ste siva eminencija Borisa Tadića pa valjda morate. Dakle, ovaj slučaj sa Administrativnim odborom od ponedeljka nije jedinstven slučaj. Podsećam, opet radi javnosti, ja sam u ime SRS bila član Komisije za izradu zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Slučajno sam saznala da je ta komisija, ta radna grupa, imala sastanak na koji mene niko nije pozvao. A dobili lepo obaveštenje, predsednik Skupštine je dobila obaveštenje da SRS hoće da učestvuje i da će u ime SRS odnosno naše poslaničke grupe da ću u toj komisiji biti ja. Kad sam ovde postavila pitanje javno, onda sam obaveštena da eto, jeste bila ta neka komisija, ta radna grupa, ali tu su se samo nešto dogovarala, pa evo sad, od idućeg sastanka, voljni su kao da se smiluju da zovu i mene. Onda sam naravno razumela u čemu je problem. Kad sam tada rekla da je za SRS neprihvatljivo da se u Narodnoj skupštini donose zakoni po nalogu EU, onda su predstavnici ZES-a rekli da to jeste tačno ali da nije dobro da se o tome javno govori zato što zbog toga pada popularnost EU među građanima Srbije. Ovo je istina. I tada, na toj sednici, nije bilo medija. Ja sam tada izašla sa te sednice i obavestila medije o tome. Dakle, zaista se postavlja pitanje zašto vi donosite određene zakone, zašto vi donosite Poslovnika? Na kraju krajeva, zašto ste doneli Ustav kad ga kršite, a donosili smo ga zajedno, na svakom koraku? Malo po malo pa se ovde donese neustavan zakon. To je zaista nešto što apsolutno dovodi u pitanje postojanje pravnog sistema u državi Srbiji. Kao pravnik, tvrdim da mi ni nemamo pravni sistem. Ako vi glasate za zakone za koje brucoš pravnog fakulteta vidi da su suprotni Ustavu Republike Srbije, onda zaista – odakle nama pravni sistem? Ko štiti naš ustavni sistem? Ustavni sud, koji se otvoreno stavlja u ulogu čuvara režima? To više niko i ne krije. Ali, kada su u pitanju ove odluke o kojima sam govorila i na koje mi principijelno nemamo nikakvih primedbi, evo pitanje za predsednika parlamenta – zašto na dnevnom redu nemamo predlog odluke koji je potpisao Dragan Todorović, predsednik poslaničke grupe SRS? To je odluka gde smo tražili da se razreši dužnosti člana odbora Narodne skupštine Republike Srbije u Odboru za međunacionalne odnose Jovan Damjanović i u Odboru za smanjenje siromaštva Jovan Damjanović, a da se umesto njega u Odbor za međunacionalne odnose bira Dragan Stevanović i u Odbor za smanjenje siromaštva Mirko Munjić. Zašto, dame i gospodo, ovaj predlog odluke nije stavljen na dnevni red? Na prošloj sednici Skupštine, i zato smo mi tek sad išli sa ovim predlogom, na predlog LDP, potpuno u skladu sa zakonom, Poslovnikom i Ustavom Republike Srbije zamenjena je gospođa Vesna Pešić iz nekog odbora zato što je ona samostalni poslanik, napustila je poslaničku grupu LDP-a i LDP je tražio da se u odborima gde je bila gospođa Vesna Pešić umesto nje bira Marija Bugarčić ili neko drugi iz LDP-a. Naravno, to jeste u skladu sa svim pozitivnim aktima. Ali, pitamo vas – zašto to ne može da uradi SRS? Da li zato što je Jovan Damjanović i na poslednjem glasanju bio 126? Kad ste doneli zakon sa 108 glasova, Jovan Damjanović je bio 126 u sali? Je li zato ne može SRS umesto njega da imenuje i predloži u odbore članove SRS i poslaničke grupe SRS? Dokle ćete tako da se ponašate? Dokle ćete imati različite aršine? LDP može, zato što vam oni pomažu u izglasavanju tzv. evropskih zakona, SRS ne može zato što vam jasno i glasno kažemo – na pogrešnom ste putu, loše radite, štetočinska vlada, diktatorski režim Borisa Tadića, ne sme Srbija u EU, ne sme Srbija u NATO. Smeta vam što mi potpuno otvoreno o tome govorimo na ovaj način. Zaista, ovo je nedopustivo šta radite vi iz vladajuće većine, šta radi, pre svega, predsednik parlamenta, a naravno onda i ostali. Gde su Administrativni odbor, gde je Odbor za pravosuđe i upravu, gde su odbori koji se ovde zalažu za primenu propisa, za primenu Ustava, Poslovnika, zakona? Sve vi to gazite i kršite. Ovakve anarhije i ovakve despotije u Srbiji nije bilo od kad je Srbije, verujte. Sve ovo što sad radite, i ove zakone koje ste menjali protivustavno, samo idu u prilog učvršćivanju diktature Borisa Tadića. Jer, karakteristika diktatora jeste da vladaju kroz nazovi institucije. On to zaista odlično radi. Dakle, mi kao poslanička grupa nećemo govoriti ništa o kolegama koji su predloženi u ove odbore, kao ni o gospodi koju su iz LDP-a predložili u Republičku izbornu komisiju, jer Srpska radikalna stranka zastupa stav da mandati pripadaju stranci, da stranka raspolaže mandatima, da stranka može da predlaže članove odbora, da stranka može da predlaže razrešenje članova odbora, da stranka može da predlaže i razrešava članove Republičke izborne komisije i apsolutno kažemo - u redu je što su to u ova tri slučaja uradili LDP i u dva slučaja Demokratska stranka. Ali, nemamo odgovor na pitanje – zašto na dnevnom redu nije Predlog odluke srpske radikalne stranke? Dakle, to što se radi o vanrednom zasedanju nema nikakve veze. Pošto se radi, nema nikakve veze. Član 45. je jasan, a član koji reguliše vanredno zasedanje kaže da se Poslovnik primenjuje i za vanredno zasedanje, ako nisu posebno regulisane neke stvari vezane za konkretno vanredno zasedanje. Ovo unapred kažem zato što vidim da se nešto dogovarate, verovatno da odgovorite u ovom pravcu, ali odmah da vam kažem da niste u pravu, da smo mi odlično pogledali Poslovnik. Uostalom, odlično ga znamo i bez obzira na to što svaki čas dobijamo opomene zbog navodnog kršenja Poslovnika, ali to nije zbog kršenja Poslovnika, nego zbog onoga što govorimo, a što vi ne želite da čujete, ne da vi čujete, nego što ne želite da čuju građani Srbije. Dakle, Srpska radikalna stranka će koristiti svaku priliku i svaki put ove i ovakve predloge koji su, rekoh na početku, u srećna vremena izglasavani bez rasprave, koristićemo svaki put priliku da podsetimo i skupštinsku većinu i Borisa Tadića i pre svega građane Republike Srbije da je Srpska radikalna stranka, kao najjača opoziciona partija u Srbiji, oštećena samovoljom Borisa Tadića i Tomislava Nikolića, da su na taj način oštećeni građani Republike Srbije, birači koji su 11. maja 2008. godine svojom voljom izrazili da Srpska radikalna stranka ima 78 mandata. Nama je deo mandata ukraden i analogno tome, ponavljam, u svim odborima, u svim radnim telima, u svim stalnim delegacijama, Srpska radikalna stranka ima nesrazmeran broj u odnosu na sve druge stranke koje su zastupljene srazmerno broju osvojenih mandata na poslednjim izborima. To je gaženje Ustava Republike Srbije, to je posao koji su Tadić i Nikolić napravili davne 2008. godine, čak i pre toga, sa ciljem, da Tomislav Nikolić uradi Srbiji najprljavije poslove koje se čak ni Tadić ne usuđuje da uradi. Hvala.
Nema na čemu, hvala vama. Obaveštavam vas da je saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja pretresa prijavu za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnela samo poslanička grupa Srpske radikalne stranke i to, radi informisanja samo, pročitaću redosled narodnih poslanika. Prvo će dobiti reč gospodin Momir Marković, zatim narodni poslanik gospodin Sreto Perić, pa narodni poslanik gospodin Mirko Munjić i na kraju, naravno, narodni poslanik gospodin Zoran Krasić. Gospodine Markoviću, izvolite imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici Srpske radikalne stranke i nekoliko poslanika iz vladajuće koalicije, mislim da su već napunili dvocifren broj, kad iz vladajuće koalicije dođu ovakvi predlozi odluka, da se pojedini članovi odbora menjaju drugim članovima, to ukazuje na nešto što je već postalo toliko vidljivo nama poslanicima, pretpostavljam i građanima Srbije. Kada neko iz vladajuće garniture negde nešto na nekoj funkciji zabrlja ili kako vi kažete, ne da određene rezultate, sistemom šahovske rokade prebaci se na drugo mesto, naravno, uhlebi se. Neću govoriti sada o tome da je jedan ministar, koga smo danas imali prilike da vidimo ovde, prelazio sa mesta na mesto i pritom uzimao otpremninu, bar jednom je uzeo otpremninu i onda šahovskim potezima kao skakač, ne znam kako se zove ta šahovska figura, ali nebitno je. Dakle, bar jednom je uzeo otpremninu. Drugi slučaj je nedavno dobio svoj epilog. Gospodin Dragan Đilas, gradonačelnik Beograda, sklon smeni sa visoke funkcije, gospođu Radmilu Hrustanović, pošto je ona bila pomoćnik lučonoše "buldožer revolucije", pretrpela je žestok duševni bol zbog te smene, pa da bi joj se vladajuća koalicija odužila dali su joj mesto ambasadora u Bratislavi. Pošto to nije bilo dovoljno da se cela porodica, jer cela porodica je patila…
Izvinjavam se, pokušavam da pronađem ta imena u spisku predloženih članova i zamenika članova.
Ovo je, gospodine Novakoviću, uvod da bih došao do ovih imena.
Vrlo vam je široka digresija.
Sve ima uvod, razradu, pa na kraju zaključak.
Razumem, ali pređite na razradu.
Pošto je cela porodica duševno patila, onda, da bi se zadovoljili snajka Ana Hrustanović je raspoređena na mesto ambasadora u Rimu. I vuci siti i ovce na broju, ali izgleda da je narod nastradao, izgleda je vuk čobanina pojeo. Koliko je ovakvih slučajeva? Setite se koliko je poslanika iz vaše grupe odlazilo na funkcije pomoćnika ministara, a drugi dolazili i posle toga utvrdimo da su ti drugi na tim mestima ili ovi ovde na mestu poslanika nešto uradili što nije bilo u skladu sa vašim intencijama na evropskom putu. Neću da kažem da je gospođa Lučić nešto zabrljala na mestu na kome se do sada nalazila ili da je gospođa Vesna Marjanović zabrljala na mestu poslanika, ali sve mi to na to miriše. Koliko je ovakvih slučajeva, vrlo brzo možemo da utvrdimo, ali tu ostaje nešto što je vrlo simptomatično. Gde je predlog SRS za zamenu člana? SRS je dobila mesto člana u dva odbora. Taj čovek je otišao, samostalni je poslanik, taman kao što reče gospođa Radeta, kao što je i gospođa Vesna Pešić samostalni poslanik i LDP je i dobio pravo da je zameni. SRS izgleda nema prava na svoja mesta u odborima. Nas interesuje pozadina, suština i sudbina zašto se mesta u odborima ne vraćaju SRS kojoj i pripadaju i po broju narodnih poslanika i po proporciji. Vi ste gospodo iz vladajuće koalicije ukrali mandate, a sada i mesta u odborima SRS. Nisu ovi ovamo, oni su samo marionete i vas i onih iz Brisela čije ste vi uzorne sluge. Vi ste krivi i odgovorni. Šta znači – imamo predlog za izmenu članova RIK? To me podseti da pitam šta znači Centralna izborna komisija? Ko će nju birati? Kakav će sastav biti? Dosadašnja RIK je sastavljena od članova parlamentarnih stranaka i oni su odgovarali i narodu i Skupštini i svojoj političkoj stranci. Kome će ovi odgovarati? Isključivo i samo isključivo vladajućoj stranci ili vladajućoj koaliciji. Još jedno pitanje koje je i gospođa Radeta spomenula – zašto zamenici članova odbora i komisija samo iz vladajuće koalicije? Po kojem je to ključu? Po kojem ste to kriterijumu podelili ta mesta? Bili je priče kako nema kvoruma zato što opozicija neće da da kvorum. To nije tačno. Koliko puta smo bili tu, pred vratima, vaših članova odbora nema na sednicama? Zašto nedisciplinujete svoje članove? Kada ste se već odlučili da birate i zamenike i to ubacili u Zakon o Narodnoj skupštini, zašto onda i to nije proporcionalno podeljeno? Pa, nije ključ od 126 jedini ključ koji može da otvori sva vrata. Sa time ne možete odlučivati. Gospodo, radite kako hoćete, ali verovatno nećete moći dokle hoćete.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, ne mogu da zamislim nekog narodnog poslanika da je spreman da parlament pretvori u fabriku donošenja odluka, opštih akata, zakona ili bilo čega što je Narodna skupština nadležna da donosi. Zaista će se jednog dana postaviti objektivno i opravdano pitanje od strane građana Srbije da li vredi izlaziti na izbore, jer izborna volja vrlo često bude falsifikovana, bude pokradena i ne odražava stvarno stanje volje građana Srbije kada izlaze na izbore. Sada imamo tri tačke dnevnog reda. Jedna tačka je Predlog odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK na predlog LDP, gde predlažu da se zamene Žarko Bogdanović, član RIK i Savo Pilipović, zamenik člana RIK, sa novim predlozima, za člana RIK Dragan Nikolić i za zamenika člana Marko Palamarević. Njihova procena i obrazloženje ovog predloga jeste da je dužnost člana, zamenika člana obavljati efikasnije novopredložena lica. U to personalno nećemo da ulazimo, to i jeste pravo poslaničke grupe tako da predloži. Zakon o Narodnoj skupštini i Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije tretiraju probleme odnosno razrađuju detaljno odbore Narodne skupštine, odnosno kažu da postoje radna tela. Radna tela mogu biti stalna i povremena. Novi Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije predviđa 19 skupštinskih odbora i jedan poseban skupštinski odbor, to je odbor za prava deteta. On se malo drugačije formira, a ovi ostali imaju podjednak broj članova. Postoje privremena radna tela, a to su anketni odbori i komisije koje Skupština može da oformi od slučaja do slučaja, dakle u ad hok situacijama. Poslovnik o radu Narodne skupštine je posvetio 42 člana od ukupno 290 i nešto radu skupštinskih odbora. Citiraću samo jedan deo člana 45 Poslovnika o radu Narodne skupštine i onda ćete videti da ono što govorimo vezano za ovu tačku dnevnog reda ima potpuno smisla. "Na predlog poslaničke grupe Narodna skupština donosi odluku o prestanku dužnosti člana ili zamenika člana odbora za koji je izabran iz reda članova te poslaničke grupe i izboru novog člana ili zamenika člana odbora." O tome da li je trebalo predvideti i uvoditi institut zamenika člana skupštinskog odbora su moje kolege već govorile i ne bih to ponavljao, naravno, tome smo se protivili. Smatramo da to nije u redu, ali je skupštinska većina dala podršku ovom poslovniku i to je ostalo tako. Još jednom, znači, na predlog poslaničke grupe se razrešavaju i biraju članovi odbora. Pošto razgovaramo i o Predlogu odluke za razrešenje i imenovanje članova RIK, to je važilo, važi i važiće za sve poslaničke grupe, osim za poslaničku grupu SRS. Zbog toga uvek koristimo priliku kada su ove tačke dnevnog reda u pitanju da prokomentarišemo, ne bi li proradila savest kod nekih narodnih poslanika koji su trebali u momentu krađe mandata SRS da odreaguju na način na koji je to trebalo. Evo, pročitao sam član 45. stav 1. Poslovnika o radu Narodne skupštine iz kojeg je bila dužnost i obaveza svakog narodnog poslanika da na predlog odnosno na zahtev SRS prihvati ovaj predlog koji smo mi i za današnju sednicu predložili. Kada je u pitanju izbor članova RIK smatramo, to je ono što bi jedan od potpredsednika Narodne skupštine, gospođa Čomić, rekla, dobra praksa da u RIK budu zastupljene sve parlamentarne stranke, a nakon sticanja odnosno prihvatanja liste i onih koji nisu u momentu sprovođenja izbora bili parlamentarne stranke, dobijaju pravo na proširenog člana RIK, a samim tim i kasnije, kad se budu formirale opštinske izborne komisije, kad ih ima i birački odbori. To je jedno lepo pravilo, jedna lepa pozitivna praksa. Ovo što najavljujete i predlažete, uvođenje centralne izborne komisije, smatramo da to neće biti pravi odraz stanja, da to nije najbolje rešenje, ali dok imate 126 tu nećemo moći mnogo da promenimo situaciju, samo je pod velikim znakom pitanja dužina trajanja tog roka od vaših 126. Pored ovog predloga LDP, vezano za članove RIK, poslanička grupa ZES je predložila i odluku o izmenama zamenika članova odbora Narodne skupštine, gde se predlaže da se u Odbor za smanjenje siromaštva, umesto Danijele Lovrin-Gavrilović, imenuje Radoslav Milovanović i u Odbor za smanjenje siromaštva umesto Ljiljane Lučić, za zamenika člana Radoslav Milovanović. Takođe, opet u skladu sa našom dobrom praksom i poštovanjem parlamentarnih pravila, SRS pretpostavlja i smatra da lista ZES traži najbolja rešenja i pokušava da da predlog za koji smatra da će s pravom moći da odgovori zadacima za tu političku stranku. Još jedan predlog odluke je stigao od poslaničke grupe ZES – Predlog odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije u Odboru za kulturu i informisanje se razrešava Vesna Marjanović, verovatno zbog odlaska na drugu dužnost i u Odboru za ravnopravnost polova Vesna Marjanović se razrešava, a u Odboru za kulturu i informisanje imenuje se Ljiljana Lučić i u Odboru za ravnopravnost polova takođe Ljiljana Lučić. Ovo je u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini i sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine u redu. Mi se zalažemo da ovakva pravila važe i pre i posle ovoga, ali postoji nekoliko situacija kada vi niste obratili pažnju na to i uopšte ne poštujete pozitivne zakonske propise koji jesu deo našeg pravnog sistema. Ima tu nekoliko situacija koje zaista zaslužuju pažnju, kada je u pitanju rad tih odbora, svakako Administrativni odbor, koji je pre dva dana imao svoju sednicu i otpočeo sa radom pre nego što je imao dovoljan broj članova, zapravo, sednica nije mogla da otpočne, Administrativni odbor, teško je sad prognozirati i reći da je to jedan od najvažnijih, najbitnijih odbora Skupštine Republike Srbije, ali je bitan i važan, pogotovo kada se zna šta je sve u njegovoj nadležnosti, pa smo imali priliku kada smo govorili malopre o odluci vezano za organizaciju stručnih službi Narodne skupštine, da je Administrativni odbor imao najvažniju ulogu prilikom donošenja, odnosno predlaganja te odluke i da će i Poslovnik, odnosno pravilnik koji bude generalni sekretar doneo, vezano za organizaciju stručne službe Narodne skupštine, saglasnost za to dati Administrativni odbor. Vidite samo iz nekoliko primera koliku važnost, a da ne govorim da je Administrativni odbor bio taj koji je vrlo često imao obavezu da na osnovu podnete ostavke donese odluku o prestanku mandata, a da to kasnije Narodna skupština verifikuje i on počinje sa radom bez dovoljnog broja, odnosno bez postojanja kvoruma. Imajući u vidu da će to od novog saziva, taj odbor imati i proširen značaj, to će biti Odbor za administrativno budžetska pitanja i mandatsko imunitetska pitanja, a eto još veće obaveze i veće odgovornosti za taj odbor. Predsednik tog odbora se usuđuje da započne sa radom, odnosno, pre toga zamoli predstavnike sredstava javnog informisanja da napuste tu sednicu, a potom započne sa radom bez dovoljnog broja članova. To ukazuje na jednu neozbiljnost, jedan skandal koji ne može da se vidi i izbegavaju to. Čini mi se da to prave i na skupštinama lokalnih samouprava. Ne da to izbegavaju, nego ne bi smeli. Pretpostavka je, da tamo možda ponekada i nedostaje stručnih ljudi koji bi mogli da skrenu pažnju na neke stvari koje nisu u skladu sa zakonom i Ustavom, ali tako nešto se sigurno nije desilo. Odbor za odbranu i bezbednost, treba se samo prisetiti da je bivši predsednik, poslanik SRS, gospodin Dragan Todorović, upravo bio prvi koji je zahtevao da se ispita privatizacija Luke Beograd, zatim privatizacija "Večernjih novosti". Zbog tog njegovog istrajavanja na tome, što je bilo veoma bitno kako za zaposlene tamo, tako i za sve koji žive u Srbiji, a hoće da poštuju pozitivne propise, ni manje ni više, nego je pokrenut zahtev za njegovu smenu, upravo zbog pokušaja i želje da se poštuje pravni sistem, a da se loša privatizacija ne ponavlja, odnosno da se ugovor o takvoj privatizaciji stavi van snage. Imali smo situaciju da se pokrene zahtev za smenu Dragana Todorovića sa mesta predsednika Odbora za odbranu i bezbednost. Odbor za poljoprivredu koji je po nekom dogovoru, na početku konstituisanja saziva Narodne skupštine, mesto predsednika tog odbora je trebalo da pripadne članu SRS. To je takođe jedan važan odbor, pogotovo za ono što se u poslednje vreme, čini mi se afirmiše u Srbiji, ono što dolazi iz Ministarstva za poljoprivredu, da je poljoprivreda jedan segment i jedan deo u kojem je ostvaren budžetski suficit. Taj odbor nije zasedao. Možda je samo jednom ili dva puta zasedao u toku 2011. godine. To je odbor koji bi trebao kod svake setve ili žetve, pogotovo kada je Srbija u pitanju, kada je sve neizvesno, pre toga da zaseda. Imali smo situaciju da za šest meseci taj odbor zaseda možda dva puta, i to, kada je član odbora, narodni poslanik Milorad Krstin zahtevao, nakon blokade puteva u Vojvodini, da taj odbor zaseda, da donese neke svoje stavove, i nedavno, možda pre dva dana, na zahtev predsednika Odbora za industriju, gospodina Milorada Buhe koji je član SRS i predsednik Odbora za industriju. Tada je taj odbor zahtevao, a morao bi u ovom vremenskom periodu mnogo češće, pa čak možda i izvan sedišta parlamenta da zaseda, da ode da održi jednu sednicu na području gradova zahvaćenih olujom, da se proba ispraviti ta nepravda gde veliki broj građana koji imaju registrovana poljoprivredna domaćinstva i ne mogu da je obnove, jer od februara do maja tekuće godine ne uspeju da izmire svoje obaveze za prethodnu godinu, a vezano je i za penziono osiguranje. Onda oni gube pravo i na subvencije i premije. Veliki je broj onih koji imaju posede ispod pet, šest, sedam hektara gde je isplativost, kada su u pitanju i te premije, odnosno subvencije koje se dobijaju, jednostavno, samo pošto se dobije premija, stigne poljoprivrednom proizvođaču da izmiri obaveze vezano za registraciju poljoprivrednog domaćinstva. O tome bi ovaj odbor morao da raspravlja, morao bi da donosi određene zaključke i stavove. Jednostavno, bilo koji odbor može da traži analizu rada ministarstva. Čini mi se da ti odbori u poslednje vreme nemaju tu ulogu i jednostavno ne treba tako da se ponašaju, ne treba tako da rade. U poslednje vreme imamo situaciju da Ministarstvo poljoprivrede vrlo često donosi neke uredbe koje kasnije naprave problem i za proizvođače i za otkupljivače. Sada imamo situaciju da je to tzv. "crveno zlato", kako vrlo često vole da ga nazovu. Čini mi se da se u poslednje vreme neka velika briga vodi za one koji se bave proizvodnjom maline. Zabranjeno je onima koji otkupljuju taj poljoprivredni proizvod, a imaju to registrovano kao delatnost, zabranjeno im je da dolaze na druga područja. Odnosno, za njih važe pooštreni uslovi, ne onakvi koji važe za one poljoprivredne proizvođače koji se bave otkupom, a jesu sa tog područja. Mislim da to ne treba dozvoliti. Jednostavno, poljoprivredni proizvođač treba da plasira svoje proizvode na ono mesto, odnosno onom otkupljivaču koji može da ponudi najbolju cenu, ako već država nije vodila o tome računa. Imamo i nedavnu situaciju, doduše, onog dana kada je zadesio grad Arilje, da su predstavnici Ministarstva za poljoprivredu išli da se dogovaraju, i to u momentu kada je počela berba maline, da se dogovaraju da se određeni broj hladnjača tretiraju kao javna skladišta. Možda je moglo da se u taj posao krene u januaru mesecu, da se uradi na pravi i na dobar način i da se poljoprivrednim proizvođačima pomogne. Zasigurno, to ne može da se radi u momentu kada se počne sa berbom tog voća. To su one stvari zbog kojih kažemo da je rad odbora veoma važan i da bi trebalo i ovaj zahtev koji je SRS uputila, a vezano za promene svojih članova odbora, odnosno ako nego napusti poslaničku grupu, jer član 45. Poslovnika o radu Narodne skupštine kaže da je isključivo i jedino poslanička grupa nadležna da podnese zahtev za smenu, a Skupština donesi odluku o promeni zahteva, odnosno o prihvatanju odluke poslaničke grupe. Sve su ovo problemi koji su napravljeni u momentu kada se imao za cilj razbijanje jedne jake i najjače opozicione poslaničke grupe kao što je SRS, da bi se stvorila nova politička stranka, ili deo poslanika koji ne bi trebalo da imaju taj status koji će pomoći režimu Borisa TAdića da ostane, izgleda i pun mandatni period na čelu, kao što je i Bogoljub Karić u jednom momentu na predsedničkim izborima imao ulogu da tad omete predsednika skupštinske većina na predsedničkim izborima, tako je ovo i sada, da bi mandatni period režima Borisa Tadića, odnosno Vlade Mirka Cvetkovića trajao četiri godine. A politika Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića i u narodu i u ovom parlamentu, mora biti osuđena na propast. To je nešto što je već viđeno i sigurno da ne koristi građanima Srbije. Samo je bio jedan mali trik i pomoć Borisu Tadiću. Hvala.
Hvala vama. Reč ima gospodin Munjić.
Raspravljamo o tačkama 14, 15. i 16. predloženog dnevnog reda. Radi javnosti to su: Predlog odluke o razrešenju imenovanja članova i zamenika članova RIK, Predlog odluke o izmenama odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije i 16. tačka je Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. U tački 15. se predlaže izbor članova odbora Narodne skupštine i zamenika članova odbora Narodne skupštine za smanjenje siromaštva. U tački 16. se traži izmena odluke o izboru zamenika članova odbora Narodne skupštine. Nešto više pažnje ću posvetiti ovom odboru za smanjenje siromaštva. Što se tiče kadrovskih rešenja koje ste vi predložili kao skupštinska većina vezano za ovaj odbor, ne bih ulazio u sama imena, odnosno u ta kadrovska rešenja. Normalno je da je, kao što znate, uvek je stav SRS da ne ulazimo u ta vaša kadrovska rešenja. Jednostavno, onoga koga smatrate da treba da predložite, tu nemamo ništa protiv. O izopštavanju članova SRS iz odbora u jednom tihom i perfidnom izopštavanju članova SRS su govorile moje kolege i o tome ne bih hteo da se ponavljam, ali nešto ću reći o samom odboru za smanjenje siromaštva, o oblasti delokruga ovog odbora i o tome šta su članovi i zamenici članova odbora za smanjenje siromaštva do sada uradili, šta su mogli da urade i kakva je situacija u ovoj oblasti. Kao što znate oblast delokruga ovog odbora, dakle za smanjenje siromaštva jesu, odnosno radni odnosi, zatim odnosi iz zapošljavanja, prava na štrajk i sindikalno organizovanje, zatim sistem socijalne zaštite, sistem penzijskog i invalidskog osiguranja, socijalnog osiguranja i zaštite vojnih osiguranika, zaštita boraca, vojnih invalida, civilnih invalida i žrtava rata, članova njihovih porodica i članova porodica lica na vojnoj službi. Kao što se iz ovoga može videti, zaista je jedan veliki i ogroman delokrug aktivnosti Odbora za smanjenje siromaštva. Šta je ovaj odbor uradio u mandatnom periodu svom, odnosno mandatnom periodu ovog saziva Narodne skupštine ili konkretnije ako hoćete koliko je ovaj odbor mogao da utiče na socijalni, odnosno na sveukupan položaj svih a posebno socijalnih kategorija u Republici Srbiji. To je jedno pitanje o kome zaista može mnogo toga da se priča. Postavlja se pitanje, kakva je u stvari socijalna karta u Srbiji, a u svetlu uloge ovog odbora? Ja mogu da vam kažem da po vašim zvaničnim podacima koji se uvek uslovno mogu uzimati, oko 200.000 ljudi prima socijalnu pomoć. Šta to znači? Ti ljudi žive na rubu egzistencije. Žive u uslovima koji su nedostojni čoveka i upravo iz tih razloga oni i primaju ovu crkavicu, ovu socijalnu pomoć. Oni nemaju dovoljno za lekove, za hranu, za odeću, za obuću, za grejanje, a o zadovoljenju nekih drugih potreba, potreba jednostavno dostojnih čoveka, kao što su potrebe na odmor, rekreaciju, troškovima za letovanje, zimovanje itd, da i ne govorimo. Ova kategorija stanovništva je to davno zaboravila, kao i uostalom i mnoge druge kategorije stanovništva u Srbiji pod vašom vlašću. Dalje, po vašim podacima 40.000 ljudi se hrani u narodnim kuhinjama. Šta mislite koliko bi ljudi realno imalo potrebu da se hrani u narodnim kuhinjama, kada bi za to postojala mogućnost? Da li je ovo pravi broj? Naravno da nije. Dalje, zvanično je objavljen podatak, od strane Ministarstva socijalne zaštite da u 130 opština u Srbiji postoji negativni prirodni priraštaj. Da li ste vi svesni koliko je ovo alarmantan podatak? Da li ste svesni šta to znači za državu Srbiju? Da li ste svesni činjenice da će kroz izvestan broj godina jednostavno doći do izumiranja jedne nacije. Koje su sugestije odbora po ovim pitanjima? Šta je Odbor za smanjenje siromaštva, obzirom da je i ovo jedan od delokruga poslova ovog odbora, šta je uradio do sada po ovom pitanju? Znamo svi gde je najveće siromaštvo u Srbiji. Što južnije od Beograda, to tužnije. To je odavno bilo i uvek bilo. Međutim, desilo se nešto što se do sada nije dešavalo u državi Srbiji. To nije bio slučaj. U Beogradu sve češće pojavljuje strah od tog domino efekta, od tog seljenja da kažem siromaštva i na ove prostore. Strah da se siromaštvo, dakle, ne prenese i na prestonicu Srbije. Međutim, po ovom pitanju odmah su se pojavili neki koji želeo ovo da demantuju, ali jednostavno samo iz razloga da bi smirili građane Beograda. Mogu da kažem brani od siromaštva mnogi su jednostavno zli, sujetni, samoživi. Pričam o delokrugu Odbora za smanjenje siromaštva, o jednom od delokruga Odbora za smanjenje siromaštva, a da vas podsetim samo da je tema tačke 15. između ostalog i zamena člana i zamenika člana Odbora za siromaštvo. Nadam se da mi nećete zameriti što govorim o ovim podacima koji su zaista u delokrugu ovog odbora. Ja to govorim u svetlu pitanja gospodine Novakoviću. Da li ovaj odbor može da izvrši onu svrhu koja mu je po Poslovniku namenjena. Upravo iz tog razloga. Pre ovoga sam rekao da su mnogi koji pokušavaju da izvrše tu branu od tog siromaštva zli, sujetni i samoživi. Pogledajte šta kaže, jedan koji je marketinški menadžment završio po Bolonjskoj deklaraciji, evo citiram. "Marketing menadžer iz Beograda izjavio je da ga je u početku veoma potreslo i zabrinula priča o siromaštvu u unutrašnjosti. Pre možda dve nedelje, pročitao sam da postoji neki grad koji se zove Majdanpek i da se tamo baš loše živi u tekstu je bilo još nekih gradova, ne sećam se o kojima je reč, nikad ranije za njih nisam čuo. Shvatio bih da bi siromaštvo možda moglo da se proširi i po ostalim gradovima. Jednog dana dođe i do Beograda, ali mi je jedan kolega nekoliko dana kasnije posetio taj Majdanpek, rekao mi je da je tamo kafa 30 dinara, što me je jako iznerviralo. Pa šta bi oni da bude 20! Ne znam odakle im ideja da se bune, pa ja plaćam kafu 30 dinara, bilo bi mi sramota da se žalim. Da li oni znaju da je kafa u Beogradu 140 dinara a da ne pričamo o tome za koje smešne pare možeš tamo da iznajmiš stan". Eto šta kaže jedan, koji je nažalost taj svoj marketinški menadžment završio po ovoj vašoj čuvenoj Bolonjskoj deklaraciji. Stopa ne zaposlenosti koja je takođe predstavlja jedan od činilaca koji bi ovaj Odbor za smanjenje siromaštva morao da tretira mnogo više. U Srbiji je zvanično 20%, bilo bi zanimljivo znati koliko je to nezvanično. Među pet najgorih smo u Evropi. Podsetiću vas, Rumunija 7,3%, Turska 9,8%, Bugarska 10,2%, Grčka 12,9%, Mađarska 12,6%, Srbija 20%. Dalje, po još jednom segmentu koji bi trebalo da tretira Odbor za smanjenje siromaštva. Srbija je gospodo iz vladajuće većine, apsolutni rekorde Evrope u rastu inflacije. Ovo su zvanični podaci iz nekih zemalja : Hrvatska 1,1%, Češka 1,2%, Slovenija 2,1%, Estonije 2,7%, Grčka 4,7%, Mađarska 4,7%, Rumunija 6,1%, Turska 8,6%, Srbija 10,3%. Dakle i ovde smo rekorderi. Prosečne zarade koje su u direktnoj srazmeri sa sistemom socijalne zaštite, koji je jedan od zadataka ovog Odbora za smanjenje siromaštva i ovde je zaista poražavajuća situacija kada je Srbija u pitanju u odnosu na zemlje okruženja. Slovenija ima prosečnu platu, da vas podsetim 935 evra, Hrvatska 725 evra, Crna Gora 455 evra, BiH 395 evra, Srbija 3209, po zvaničnim pokazateljima. Dakle, sve rekord do rekorda, ali naravno u negativnom smislu. Kako odbor za sprečavanje siromaštva utiče na ogromnu nezaposlenost? Podsetiću vas, blizu 800 hiljada je nezaposlenih ljudi u Srbiji, to su takođe zvanični podaci. Znamo svi da je po nezvaničnim podacima nezaposlenih mnogo više. Dalje, da li vi znate da je preko 200 hiljade dece u Srbiji gladno? 200 hiljada dece žive iznad granice normalnog razvoja dece, jeli to cilj vaše politike, da li je to ono što ste obećali građanima 2008. godine. Dalje od onih koji rade, koji kao rade, 160 hiljada njih radi ali ne prima platu, 120 hiljada njih prima minimalac po vašim zvaničnim podacima, minimalac od koga zaista ne mogu da sastave kraj sa krajem. Sve su ovo pokazatelji koji vi zvanično iznosite, to su vaši zvanični podaci, pokazatelji koji direktno tangiraju ovaj Odbor za smanjenje siromaštva. Pošto vreme ove Skupštine i ove vlade polako curi, zaista građani ne treba da imaju nijedan promil nade da će im sa vama u narednom periodu biti nešto bolje. Hvala.
Hvala vama. Gospodine Krasiću, izvolite imate reč.
Koliko minuta? (Predsedavajući: Vremena imate 32 minuta.) Gospodine Novakoviću, kada su u pitanju ove tačke dnevnog reda koje se sad tretiraju, pošto imaju dugačke naslove, da ne trošimo ovo dragoceno antievropsko vreme, da krenemo redom. Šta je zajedničko za ova tri predloga? Zajedničko je da parlamentarna stranka autonomno odlučuje i predlaže. Taj princip važi još od negde decembra meseca 1990. godine, kada je uveden višestranački sistem u Republici Srbiji. Znači, od prvih višestranačkih izbora taj princip važi. On je tada promovisan, a on se onako može opisati, poštujući izbornu volju građana poslaničke grupe, odnosno političke stranke u Narodnoj skupštini srazmerno svojoj snazi u onome što su odlučili građani, imaju pravo na odgovarajući broj mesta u radnim telima, odborima Narodne skupštine. To nikada nije dovedeno na toliko brutalan način u pitanje kao posle 2008. godine, preciznije tamo oktobra meseca 2008. godine. Moram da vas podsetim da je i ranije bilo nekih ispada, naročito kada je u pitanju bio Administrativni odbor i mandat, imunitetska komisija. Drastičan primer tog odstupanja bila je 1995. godina, kada su neki članovi odbora helikopterom obezbeđivani da dođu u ovu zgradu, kako bi se skinuo imunitet Vojislavu Šešelju, kako bi se vodio prekršajni postupa. To je zabeleženo kao stvarno najdrastičniji primer, ali od oktobra 2008. godine to je prevaziđeno. Prevaziđeno je zato što je rečeno da ne treba da se poštuje izborna volja građana. Prvo što je bio akt nepoštovanja te izborne volje, to je prekompozicija i sastav ove vlade u julu mesecu 2008. godine. Nešto što je sastavljeno na bazi rezultata izbora, ali ne na bazi izbornih platformi, ali dobro. Ako je jedan od demokratskih principa većina odlučuje, biće onako kako većina odluči, dobro. Međutim, Poslovnik i osnovni postulati parlamentarizma štite manjinu, oni ne promovišu većinu. Većina i onako ima svoju snagu. Snaga se ogleda u tome što može uvek da preglasa, ali i Poslovnik i svi drugi opšti akti koji predstavljaju temelj parlamentarizma zahtevaju da se oni poštuju upravo zbog manjine. Videli smo malo pre, tokom ove rasprave, da većina koja neminovno i nominalno vodi ovu Narodnu skupštinu, različito postupa u identičnim situacijama. Kad je bila u pitanju gospođa Vesna Pešić, LDP po kratkom postupku, dobio pravo da se ona promeni u nekom odboru. Kad je u pitanju SRS, to ne dolazi u obzir. Sada da neko ne pomisli da, ne daj bože, demokrate mrze nas radikale, pa to ne može da se desi, znate i sami. Moram da odgonetnem šta je pozadina celokupnog tog projekta. Naravno, mogu da idem toliko daleko, gospođo Čomić, pa da kažem šta je pozadina ovog projekta da ovo oko Narodne skupštine i zgrade Predsedništvo, Skupštine Grada Beograda, samo se nalazi žuto cveće. Nisu to Vranjanci izvršili agresiju na Beograd. Žuto cveće je karakteristika vladajuće stranke u Srbiji i vidite, mora da bude žuto cveće. Nadam se da sam vas oraspoložio zbog ove boje, ali je činjenica. Ako meni ne verujete, izađite pa pogledajte sve žuto cveće, sve žuto do žutog. Nije to hepatitis D. Sad da objasnimo dalje. Znači, Poslovnik bi morao da se poštuje i ukoliko prema 78 mandata SRS pripada odgovarajući procenat i mesto u svim odborima itd., onda se to poštuje. Moram radi javnosti da kažem, do Nove godine polomila se vladajuća koalicija, htela je to da uradi, a onda se nešto desilo oko Nove godine i rekli su, pa ne može. Vlasnik mandata je postao poslanik, znači mnogo pre nego što je Venecijanska komisija zakmečala sa onim pismom od pre dva meseca. To se nastavlja dalje. Zašto je to tako. Nije u pitanju mržnja. Gospođa Čomić mene ne mrzi, ja to znam. Nije u pitanju mržnja, nije u pitanju politička mržnja, nego jednostavno od 5. oktobra se krenulo ka EU i EU kaže, svi u Srbiji koji prihvataju da Srbija mora da ide ka EU moraju da budu zaštićeni. Šta nas briga kakva je bila izborna volja građana, kakvi su rezultati izbora itd. oni moraju da budu zaštićeni. Zašto? Ovde je promovisan princip bez alternative. Samo je jedan put i to kad je jedan put to onda nije alternativa, to je obaveza. Kad živite u društvu gde postoji samo, kako vi to kažete jedna alternativa, onda to suštinski liči na jednostranački sistem, mada formalno nije. Znate i sami, poprilično se dešava da forma prikrije suštinu. Sad da krenemo od ove prve odluke koja je na dnevnom redu – promena člana i zamenika člana RIK od strane LDP. Legitimno. Za svaku pohvalu. Postojeći član i zamenik otrgli se, kažu politika LDP je propast za Srbiju, mi ne možemo sa tim žarom u RIK da se borimo za zakonitost rada. Onda je LDP presavio tabak i kaže, promenićemo vas i promene. Mi imali neke koji su uzeli mandate i mi kažemo, da vas promenimo, međutim, Slavica Đukić - Dejanović ne da. Ne da. Da li je nju podgovorila Gordana Čomić ili Nada Kolundžija, ja to ne znam, ali ne da. Slavica Đukić napravi svoju stranku ovde rezervnu. Ako bude problema sa SPS odmah će ona kod zemljaka Šumadinca. To sve vuče svoje korene iz EU. EU kaže, ljudi niste vi za džabe palili Skupštinu. Ta vatra treba da bude simbol. Ona jeste simbol. Nije još razrešeno ko je palio, nisu razrešene mnoge stvari, naravno nikad neće da se reše. Svi navijači koji su učestvovali u tome moraju da odgovaraju ukoliko na stadionu pevaju tako dragu pesmicu koja iritira predsednika Republike. Nikakav problem nije da se to kaže i da se sazna istina. Dolazimo do situacije da li ovim odlukama, ne konkretno ove dve odluke koje se tiču odbora, ne toliko konkretno ni povodom Zakona o Narodnoj skupštini niti Poslovnika, ali da li faktički Narodna skupština ispunjava svoje ustavne obaveze. U formalnom smislu - da. Ima 126 koji podržavaju Vladu, oni su raspoloženi da prihvate se što Vlada predloži zato što je njihova Vlada. Naravno, nekad je to bilo svesno i namerno radi učestvovanja, a neki put je bilo svesno i namerno radi, hajde doprinosa nekog, a sad je svesno i namerno radi pristajanja. Poslanici većine svesno i namerno pristaju na nešto, iako svi oni znaju, jer u ovoj Skupštini je 250 poslanika, svi znaju, nema ništa od EU, nema ništa od NATO pakta. Ko vuče ka EU i NATO paktu propast. Krenuli ste tim putem i nema druge alternative i vi to morate da podržavate. Da bi se obezbedila kvalitetna podrška, legitimno pravo imate da menjate svoje u odborima. To je vaše legitimno pravo, mi to vama ne osporavamo, ali vas samo onako podsećamo po neki put - a zašto pravo to ne priznajete nama? Ne tražimo mi milost, ne tražimo mi da se vi bezrezervno pridržavate ovog poslovnika itd, znamo mi da od toga nema ništa. Nego to nam je povod da objasnimo građanima kakva je vlast, da shvate, da kada put nema drugu alternativu i kada vlast ovako pokušava da izgura svoje propise, svoje zakone itd, onda uopšte nije čudno što se dešava na ulicama ili u dušama kod naših građana i da oni prepoznaju gde je problem. Jednostavno, pokušavam već neko vreme da onih 80% povećam, ako je moguće, na 100%, da ljudi shvate da to srljanje prema EU je uzrok svih naših nedaća, ne toliko politički, koliko ljudski nedaća. Vidim da im taj posao dobro ide. Sada nismo došli u situaciju da je Narodna skupština obezvređena kao institucija i to je opasno. Moram da vam skrenem pažnju da je to izuzetno opasno. Ovde ima poslanika koji su i ranijih godina bili u skupštini, neki se sećaju kako je to izgledalo 2001, 2002, 2003. godine, prazna sala, polu prazna sala je loš signal. Sećam se 2003. godine oktobra meseca, Božidar Đelić je pričao u skupštini, njegovi nisu hteli da ga slušaju. Zašto? Osetilo se da je kraj. Pričamo o oslobođenom poslaniku, ali vidite, ona situacija koja je u Narodnoj skupštini na plenumu, ona je preslikana i u odborima. Kao što se u načelnoj raspravi ili u pojedinostima malo ili skromno javljaju poslanici vladajuće koalicije, verovatno nemaju šta da dodaju pošto je predlog Vlade izuzetno dobar, slična je situacija i u odborima. Nema neke rasprave tamo. Naši odbori se čisto onako formalno završavaju, da se odradi taj posao, kako bi se to reklo, da bi se pojavio izveštaj da je odbor razmatrao u načelu, u pojedinostima, a posle ovih promena Poslovnika više i to nije bitno, čak ni to više nije obavezno. Ali da bude situacija još značajnija, većinu u svim odborima, naravno, imaju stranke koje čine koaliciju, koje su na vlasti. Imali smo operaciju da se odrede, izaberu i zamenici članova. Ta operacija je dala samo dva efekta. Pošto sam ja tamo neki predsednik Odbora za finansije, kada Branka Ljiljak nije tu, pa dođe Gorica Gajević, meni je prijatno, Gorica je došla, ali kad Aleksandra Jerkov ne može da dođe, pa dođe Radovan Radović, meni je neprijatno. Inače, što se tiče rezultata glasanja, učešća u raspravi i tih stvari, to zaboravite, od toga nema ništa. Zašto bi poslanici vlasti pričali na sednicama odbora? Nemaju potrebe. Postavlja se pitanje – zašto bi poslanici opozicije pravili kvorum? Kvorum je izgubio značaj u današnjem radu odbora. Sve je devalvirano, sve je obezvređeno. Da li se sećate pre godinu dana, kada je gospodin Mićunović sa jednom grupom poslanika podigao glas zbog jedne novinarke koja je napisala neki tekst u kome ima poprilično neistina, odmah su poslanici dobili packu, pa čak i doajen DS, gospodin Mićunović, da ne sme to. Novinari su slobodni, mogu da rade šta god hoće sa Narodnom skupštinom, mogu da čereče narodne poslanike, nije to problem, to i rade. Ko stoji iza toga? Zna se ko stoji, onaj ko kreira medijsku scenu Srbije i on od toga ne odustaje, jer i on završava neki zadatak, pa čak ni vlast ne sme da se suprostavi. Zašto? Zato što je suštinska vlast daleko od Narodne skupštine i od Vlade Republike Srbije. Ona se nalazi i u formalnim i u neformalnim krugovima. Vidite kako vi, poslanici vlasti, strepite kada treba da izaberete članove neke agencije, nekog tela itd. Najbolji primer je Agencija za borbu protiv korupcije. Ne znam čoveka u sali koji bi glasao za Čedomira Čupića. Morala je većina da se obezbedi. Ima jedna lepa reklama – pre upotrebe posavetovati sa farmaceutom ili lekarom, a to se brzo čita kao da Rodoljub Šabić to čita. Ne sporim, svako ima pravo na svoje mišljenje, može da obrazlaže, iznosi činjenice itd, ali ovo je suština. Politički život se ne dešava u Narodnoj skupštini. Po neki put se desi u hodniku Narodne skupštine kada te novinar pita o nečemu što uopšte nije tema današnje sednice. Vidite, teme ovog dnevnog reda više nisu interesantne za medije. Mediji već rade nove teme koje će da budu za desetak dana interesantne ili će doći do skupštine, a kada dođu do skupštine, nikoga ne interesuje šta će da kaže Narodna skupština jer su tu analitičari, nevladine organizacije, civilno društvo, neke komisije, neki golubi pismonoše iz Brisela koji dolete ovde, donesu poruku itd. Zašto kažem? Ovo je tema gde treba da pričamo i o demokratiji i o parlamentarizmu. Niko ne spori da većina ima legitimno pravo da izglasa ono što smatra da treba da se izglasa. To vama nikada niko nije osporio. Ne možete vi zbog potencijalnog straha kako da se obezbedi većina, da ne poštujete izbornu volju građana. Odmah kažem, nema nikakvih problema što se tiče SRS sa ovim predlozima. Nikada nismo ulazili u personalna rešenja poslaničkih grupa ili političkih stranaka koje su voljom građana zastupljene u Narodnoj skupštini, ali uvek ćemo da vas podsećamo na ono što se desilo sa krađom mandata SRS. Uvek ćemo da vas podsećamo. Zbog čega? Jer smo to žigosali za sva vremena i to je ušlo u istoriju parlamentarizma Srbije i istoriju demokratskih procesa koji su se dešavali u Republici Srbiji. Taj interes, da budete na vlasti po svaku cenu, poštujemo, imate to pravo, ali nemate pravo da dirate ono što je manjina. To pravo nemate, jer kad dirnete u to pravo, dirnuli ste u izbornu volju birača. Moramo da poštujemo sve birače, i one koje su glasali za DS i one koji su glasali za SRS, a ovde imamo situaciju diskriminacije, nepoštovanja. Osnovni postulat jeste jednaka vrednost svakog izbornog glasa, bez obzira da li je akademik, da li je komunalni službenik, njegov glas na izborima ima istu vrednost i zato se poštuju izborni rezultati i zato se poštuje mandat, koliko je neka stranka osvojila. Ta priča o slobodoumnom poslaniku itd, znate i sami da je to šuplja priča, da ja sad ne pričam, pošto se mi ovde znamo. Kada bi svako od nas ili vas pojedinačno progovorio ono što je u duši, malo ko bi mogao da glasa za neke stvari koje su ovde izglasane, ali vi pristajete na to, ja nemam ništa protiv toga. Ne želim da ulazim u te detalje. Imate i situaciju povodom ovih stvari koje su se dešavale sa našim mandatima. Vaši ljudi, članovi vaše stranke, od opštine do opštine su različito pristupali tom problemu. Neki su svoj moral i zakon stavili ispred, pa nisu prihvatili da uđu u tu operaciju, a neki su jedva dočekali. Neću ni tu da pričam o imenima, znam da neću imati nikakvih problema, ali zašto bih ja o tome pričao? Ovde mora da se čuva demokratija, ovde mora da se neguje parlamentarizam, ovde moraju da se poštuju birači, ovde mora da se poštuje Ustav, ovde mora da se poštuje zakon, ovde moraju da se poštuju stranke koje su u Narodnoj skupštini pogotovo. Možemo da se razlikujemo u političkom stavu, ali ne možemo da se razlikujemo u statusu. Status nam garantuje Ustav i taj status su nam dali građani na izborima. Zapamtite, menja se sve. Sećam se 2004. godine kada je DS ljuljnula, pala na zemlju, ušla sa manjim brojem poslanika u Narodnu skupštinu, pa se pojavila neka ideja, da kada se oni jave da pričaju nešto da se primeni onaj standard koji su oni primenjivali do 31. decembra 2003. godine. Nismo prihvatili to. Jel tako gospođo Čomić? Tako je. Nismo prihvatili da se neko revanšira vama. To vi završavajte sa vašim koalicionim partnerima a nemojte da kažete SRS. Nikad SRS nije imala tu dozu niti taj revanšizam. Kako smo mi mogli vama da se revanširamo kada nismo ni bili, ni predsednika Skupštine nismo imali. ko je vama uzimao reč? SRS, ne. Pa tako kažite da ne. To što ste vi imali sa Koštunicom, posle toga ste imali kohabitaciju, pa ste se izmirli, ali, razrešite to. Ja volim kada ovako rasprava ide. Zašto vam ovo pričam? Čuvajmo parlamentarizam ljudi. Čuvajmo parlamentarizam. Nema civilizovanih država ukoliko nema zagarantovanog višestranačkog sistema. Nema civilizovanih država ukoliko se ne poštuje parlamentarizam. Nema civilizovanih država ukoliko se ne poštuje izborna volja građana. Nema razvoja društva ukoliko u ovoj prostoriji ne demonstriramo svakog dana opredeljenost za Ustav, zakon, interese našeg naroda i naše države. Ako toga nema u ovoj zgradi, ako toga nema na ovoj sednici i na našim sednicama, molim vas, onda nemamo prava nikoga da prozivamo, što to isto ne postoji na ulici, u preduzeću, u porodici, u selu i na bilo kom drugom mestu. To je naš problem. Jer, vidite zahvaljujući medijima, ova situacija je preslikana i postaje situacija u društvu. Zašto vam to pričam? Bili su nekada mnogo jaki, veliki političari koji su pričali – ma šta me interesuje zakon, imam većinu, politička volja. Sišli su sa vlasti. Skoro mi je bio jedan. Zamislite, on se poziva na zakon. Znači, kada ga lično pogodi, onda kaže – a gde je zakon, a gde su moja prava, a gde je taj sud koji treba da bude objektivan, nepristrasan i da primenjuje Ustav i zakon. Reko prijatelju, pa do pre nekoliko godina si bio na vlasti, tad si zaboravio da postoji zakon, nego si samo razmišljao o tome da imam većinu, mogu da završim. Vidite kako se to menja. Zato je važno u Skupštini da se poštuju prava manjine i status manjine. Zato je loše kada se otimaju mandati. A šta ste dobili otimanjem mandata? Da li vas je častila EU nešto? Da li ste postigli neku veću stabilnost, ionako vam zakoni prolaze sa 126, 129, 131. Verovatno i nemate potrebe da menjate onu vašu prvobitnu koaliciju i niko vas zbog toga i ne proziva, ali ne dirajte u status i prava manjine. Ne dirajte. Okrene se to. znate koliko će biti ružno, ako vaše faktičke standarde koje ste nametnuli neko sledeći bude primenjivao na vama? Godine 2003. sećam se vrlo dobro, jedno, hajde da kažem, nasilničko ponašanje, 2004. godine taj isti Boško Ristić neće da uđe na sednicu Odbora za pravosuđe, neka vlast, kaže napravi kvorum, pa kada naprave kvorum Milan Marković i ja ćemo da uđemo. Danas taj princip ne važi više. Videli ste pre nekoliko dana Administrativni odbor. Sada, gospođo Čomić moram da vam skrenem pažnju, jer mislim da vi možete to pitanje da otvorite na nekom mestu za koje vi smatrate da je odgovarajuće. Vidite, mi u praksi u radu odbora imamo, moram da kažem, veliki problem. Prvo, članovi, zamenici, kvorum itd. to je hronični problem. Imamo i drugi problem, što retko dolaze predstavnici Vlade na sednice Odbora. Ne mogu da generalizujem, nemojte da me pogrešno shvatite. Recimo, kod nas na Odboru za finansije, mi odavno nemamo ni jednog ministra da je došao. Dođu predstavnici, odnosno poverenici Vlade, to su ili pomoćnici ili državni sekretari, ili možda šefovi nekog odseka itd. To je jedna stvar koju vi treba da rešite. Onda imamo drugi problem. Koji je drugi problem? Zakaže se sednica, nema više zakazivanja sednice nekoliko dana unapred, nego na dan kada je sednica Narodne skupštine da se ugradi pola sata, 15 minuta pre početka, da se to protera, da prođe formalno pravno kroz zapisnik da je sednica održana. Kada se pojavi problem kvoruma, onda imamo situaciju da treba da maltretirate ljude iz ministarstva, Narodne banke ili neke druge institucije koja je predlagač zakona ili brani zakon, onda oni dođu jednom, pa drugi put, pa treći put, pa četvrti put, pa nema kvoruma i onda se faktički pojavila potreba da rasprava se završi bez utvrđivanja kvoruma. To je faktičko stanje, jednostavno, Narodna skupština se ne bruka prema predstavnicima Vlade koji uredno dolaze, poverenicima, izvinjavam se, ne predstavnicima. Onda se postavlja pitanje šta to radimo? Gde to vodi? Kada se odlaže sednica, tu onda telefoni rade, pa nekoga i preskoče, ne pozovu ga. Pričam vam na bazi onoga koliko radimo, već dve i po godine. Vi imate ljude iz opozicije koji neće ni da dođu. To je njihovo legitimno pravo, ja ne sporim to. Imate neke koji dođu, da ne pričam koji su to, dođu i u nagonu velike pameti počnu da pričaju sve si svašta, pa skrenu diskusiju sa teme, pa posle ne možemo dve sednice da se vratimo na pravu tačku dnevnog reda. Zbog čega? Zato što većina nema stav, pa je u početku tolerisala, pa su posle sedam dana shvatili da ih taj vuče za nos i sledeći put smo napokon nešto uspeli da rešimo, da dođemo do kraja tačke dnevnog reda. To je bio problem, kako doći do kraja tačke dnevnog reda. Ovo vam sve pričam da biste shvatili koliko su narušene ove naše institucije, narušene su. Ako se ovde te institucije koje su temelj i osnova za legitimitet i legalitet svih onih koji izviru ili koji dobijaju funkciju preko Narodne skupštine, u pravosuđu i na drugim mestima, ako je to situacija kod nas, zašto nas čudi kakva je situacija u Vladi, pravosuđu, u regulatornim telima itd. Ispunjavanje briselskih zahteva, činjenica da ovi iz Brisela koji kažu da su za EU i NATO pakt, do kojih razmera dovodi naš rad i narušavanje temelja ove zgrade, a to je demokratija i parlamentarizam. Iz toga posle izlaze ovi problemi, pa bi mi bilo mučno da me tri godine neko proziva da sam ukrao mandat. Ali ne, mi živimo u bezalternativnom društvu. Alternativa je samo Brisel. To nije alternativa, to je samo nalog. Da bi nešto bila alternativa mora da bude ili – ili. Ako nema alternative, znajte, nema demokratije, nema višestranačkog sistema. To su neke stvari. Zato mi koristimo sve ove tačke dnevnog reda kada se ponudi ovakva neka odluka o zameniku člana nekog odbora da vam skrenemo pažnju, a ja lično da vas podsetim, oktobra 2008. godine kada ste onako bahato krenuli navodno da se razračunavate sa poslanicima SRS, tada sam vam skrenuo pažnju da mali kamen kada izađe iz cipele postaje velika stena. Tada sam vam skrenuo pažnju, izgubićete vlast na sledećim izborima, samo zbog mandata, zapamtite, samo zbog mandata. Vi u lokalnim samoupravama, vi znate koje su štetne posledice ove politike – otimanje mandata. Nije vam bilo potrebno i imali ste stabilnu, ali malu, ali doduše stabilnu većinu. Kako su vas ovi iz Brisela prevarili? Njima je sasvim sve jedno ko će da bude na vlasti, samo da je opredeljen za EU i da bezpogovorno sluša i ispunjava naloge. Vidite i sami, u svim strankama koje su na vlasti imate unutrašnji haos u svojoj organizaciji, zbog pregrupisavanja, startnih pozicija i otvorenih neslaganja sa nekim pitanjima. To je vaš problem, ne želim o tome da pričam. Ali, i taj problem je posledica pogrešne politike, i to državne politike, jer ste u poziciji da vodite državnu politiku. Gospodin Munjić vam je pročitao samo neke vaše statističke podatke. Ti statistički podaci, to su rezultati vašeg delovanja i vašeg rada. Prosto da se čovek naježi kada pročita one podatke. Kako misliste da to može da se promeni? Evropska unija nema alternativu. Znate koliko EU brine Srbija? Ma, ne interesuje je. Mi uopšte nismo tema njihovog interesovanja. Šta NATO pakt briga za Srbiju, aman ljudi? To njih uopšte ne interesuje. Završavaju, pritiskaju, imaju petu kolonu unutra. Sve se to preko noći promeni. Vodite računa, ako ništa drugo, da makar ne narušite demokratiju i parlamentarizam, jer ne znam šta sve posle toga može da se desi. Hvala, gospođo Čomić.
Iskorišćen je 31 minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Krasić je bio poslednji prijavljeni govornik. S obzirom da na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili bilo ko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju zaključujem zajednički i jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o razrešenje i imenovanju članova i zamenika članova RIK, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o izmeni Odluke o izboru zamenika članova odbora Narodne skupštine. Zaključivanjem jedinstvenog pretresa po ove tri tačke dnevnog reda za danas završavamo rad i rad nastavljamo sutra u 10,00 časova, raspravom, odnosno vremenom za aktuelnu temu, pošto je, na zahtev i predlog poslaničke grupe SRS zakazana sednica sa aktuelnom temom, gde će se pretresati pitanja koja je poslanička grupa predložila sa predstavnicima Vlade. Od 16,00 do 19,00 časova, s obzirom da je poslednji četvrtak u mesecu, biće sednica posvećena postavljanju poslaničkih pitanja predstavnicima Vlade. Najverovatnije ćemo u petak imati pretres u pojedinostima, ali to ćemo vas obavestiti sutra u toku dana. Ovo je duga radna nedelja iz raznih razloga i baš zato vam zahvaljujem. Vidimo se sutra u 10,00 časova.