Zahvaljujem se. Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, kao što vam je poznato, danas će biti reči o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ustavnom sudu. Podsetila bih vas da je važeći Zakon o ustavnom sudu donet 2007. godine, odnosno da je od početka njegove primene prošlo više od četiri godine. Osnovni razlog za donošenje zakona je što se, analizirajući dosadašnji rad Ustavnog suda, došlo do zaključka da određene odredbe zakona, pre svega odredbe koje se odnose na postupak pred Ustavnim sudom, treba dopuniti i izmeniti, a radi rešavanja problema preopterećenosti Ustavnog suda. Ova preopterećenost se pre svega odnosi na veliki broj postupaka po Ustavnim žalbama, delimično iz razloga nasleđenih predmeta suda Srbije i Crne Gore, kao i velikog broja novih ustavnih žalbi koje građani podnose Ustavnom sudu, imajući u vidu da je Ustavni sud poslednja instanca koja odlučuje o povredi Ustavom zajamčenih ljudskih i manjinskih prava i osnovnih sloboda, preobraćanja Evropskom sudu za zaštitu ljudskih prava u Strazburu. Važeći zakon ne omogućava Ustavnom sudu da određena procesna pitanja koja se pojavljuju u postupku rešava na drugi način, osim na sednici svih sudija. Zbog toga, kao i zbog široke nadležnosti Ustavnog suda koja je utvrđena Ustavom, ovaj sud nije u mogućnosti da na efikasan način postupa u predmetima koji se, pre svega, odnose na ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti zakona i drugih opštih akata, kao i u postupcima po ustavnim žalbama. Iz navedenih razloga, najvažnije izmene zakona koje se predlažu odnosne se na organizaciju i način odlučivanja Ustavnog suda. Takođe bih napomenula da je u nacrtu ovog zakona pribavljeno mišljenje eksperata Venicijanske komisije Saveta Evrope čije su preporuke u najvećem delu ugrađene u tekst Predloga zakona. Sada bih vas ukratko upoznala sa najvažnijim rešenjima iz ovog zakonskog predloga. Predlogom zakona uvodi se nov način određivanja plata sudija Ustavnog suda. Naime, prema važećim propisima plata sudija Ustavnog suda određena je Zakonom o platama u državnim organima i javnim službama koji utvrđuje koeficijent za obračun plate, dok se osnovica utvrđuje zaključkom Vlade. Na ovaj način izvršna vlast ima uticaj na određivanje plate sudija Ustavnog suda, čime se može narušiti njegova samostalnost nezavisnost. Zbog toga je predlogom zakona predviđeno da plata sudija Ustavnog suda odgovara položaju nadležnosti Ustavnog suda i odgovornosti sudije za obavljanje dužnosti i da predstavlja jednu od garancija njegove nezavisnosti, uz zaštitu ustavnosti i zakonitosti i ljudskih i manjinskih prava i sloboda. Iz navedenih razloga predloženo je rešenje da se osnovica za obračun i isplatu plata predsednika i sudija Ustavnog suda utvrđuje Zakonom o budžetu Republike Srbije. Takođe, predlogom zakonom utvrđeni su koeficijenti za obračun i isplatu plata sudija Ustavnog suda. Na ovaj način se postiže veća samostalnost Ustavnog suda, budući da su elementi za obračun i isplatu plata sudija Ustavnog suda određeni isključivo zakonom i to Zakonom o Ustavnom sudu i Zakonom o budžetu Republike Srbije. Predlogom zakona je data mogućnost da se na javnoj raspravi sednice Ustavnog suda mogu, po odluci Ustavnog suda, održati izvan njegovog sedišta u Beogradu, a u cilju efikasnije postupanja u pojedinim predmetima. Predlogom zakona se u određenoj meri na poseban način uređuju pitanja vezana za radne odnose zaposlenih u stručnoj službi Ustavnog suda, imajući u vidu specifičnost i složenost poslova koji se obavljaju u stručnoj službi. Ovim odredbama ustanovljava se mogućnost određivanja položaja u stručnoj službi Ustavnog suda, propisuju posebni uslovi za napredovanje državnih službenika, zaposlenih u stručnoj službi Ustavnog suda, kao i mogućnost uvećavanja koeficijenata za obračun njihovih plata i dodatno obrazovanje o trošku Ustavnog suda. Na ovaj način se ističe položaj suda u sistemu državnih organa i istovremeno omogućava da se u stručnu službu ovog suda zaposle najkvalitetniji pravnici. U cilju očuvanja samostalnosti i nezavisnosti Ustavnog suda predloženo je da Vlada ne može bez saglasnosti predsednika Ustavnog suda obustaviti, odložiti ili ograničiti izvršenje budžetskih sredstava opredeljenih za rad ove institucije. Pored toga posebnu novinu predstavljaju odredbe kojima se utvrđuje postupak za pripremu predloga budžeta Ustavnog suda, kao i načinu vršenja kontrole trošenja budžetskih sredstava opredeljenih za njegov rad. Predložena rešenja idu za tim da se poveća samostalnost i nezavisnost, kao što sam rekla, ovog suda u pogledu postupka predlaganja, potrebnih budžetskih sredstava za rad, kao i da se ograniči uticaj izvršne vlasti u pogledu predlaganja obima budžetskih sredstava potrebnih za rad. Možda je i najznačajnija novina, koju sadrži predlog ovog zakona, ona koja se odnosi na oblike rada i odlučivanja Ustavnog suda. predloženim rešenjima je propisano da sud odlučuje na sednici, i to sednici velikog veća i sednici malog veća. Uvođenjem novih oblika rada Ustavnog suda, kao što su sednice velikog i malog veća, doprineće se efikasnijem odlučivanju Ustavnog suda, naročito kada je u pitanju donošenje odluka procesne prirode i odlučivanje u postupku po ustavnim žalbama. Predlog zakona predviđa da se na sednici suda, koju čine sve sudije Ustavnog suda, donose najvažnije odluke iz nadležnosti Ustavnog suda, kao što su meritorne odluke u postupku ocene ustavnosti i zakonitosti, odluke u postupku zabrane političke stranke, sindikalne organizacije, udruženja građana ili verske zajednice, kao i odluke u postupku postojanja povreda Ustava od strane predsednika Republike. Kao što sam istakla, Predlog zakona uvodi nove oblike rada Ustavnog suda, a to su veliko i malo veće. Veliko veće odlučuje o postupcima u kojima nije nadležna sednica Ustavnog suda i donosi određena rešenja procesnog karaktera. Na sednici velikog veća odluke, odnosno rešenja donose se jednoglasno. Ako se ne postigne saglasnost, o predmetu odlučuje sednica Ustavnog suda. Predviđeno je da Ustavni sud ima dva velika veća, koja čine po sedam sudija Ustavnog suda i predsednik Ustavnog suda, koji je član oba velika veća. Personalni sastav velikih veća određuje se godišnjim rasporedom poslova koje donosi predsednik Ustavnog suda. Predlog zakona propisuje da malo veće, koje se sastoji od troje sudija Ustavnog suda, donosi zaključke isključivo procesnog karaktera. Kao i kod velikog veća, i na sednici malog veća zaključci se donose jednoglasno, a ako se ne postigne saglasnost, o predmetu iz nadležnosti tog veća odlučuje veliko veće. Broj malih veća određuje Ustavni sud, a predsednik Ustavnog suda određuje predsednika i članove malog veća godišnjim rasporedom poslova Ustavnog suda. Na ovaj način je omogućeno efikasnije postupanje Ustavnog suda, sa jedne strane, a sa druge strane su ispoštovane odredbe člana 175. Ustava, koje utvrđuju način odlučivanja Ustavnog suda. Precizirane su odredbe koje se odnose na akte Ustavnog suda, kao što su precizno određeni slučajevi kada Ustavni sud donosi odluke, zaključke ili rešenja i propisani su obavezni elementi ovih akata, pri čemu se Ustavnom sudu daje ovlašćenje da može bliže odrediti sadržinu tih obaveznih elemenata. Pored toga, precizirana je i odredba koja uređuje sadržaj predloga za utvrđivanje neustavnosti ili nezakonitosti, odnosno inicijativa za pokretanje postupka za ocenu ustavnosti ili zakonitosti. Navedena izmena je neophodna zbog činjenice da je u dosadašnjoj praksi veliki broj inicijalnih akata podnosilaca bio nepotpun, što je dovodilo do odugovlačenja ovih postupaka. Predlogom zakona dato je i ovlašćenje Ustavnom sudu da odloži objavljivanje svoje odluke u "Službenom glasniku RS" za najviše šest meseci, kako bi se dala mogućnost donosiocu akta, koji je proglašen neustavnim ili nezakonitim, da u tom periodu izvrši odgovarajuće izmene osporenog akta, čime se sprečava eventualno nastajanje pravne praznine i štetnih posledica koje bi mogle da nastanu od dana objavljivanja odluke Ustavnog suda. Značajno su izmenjene i odredbe koje se odnose na postupak po ustavnoj žalbi. Predlogom zakona je predviđeno da ustavna žalba obavezno mora sadržati opredeljeni zahtev, kao i zahtev u pogledu tražene materijalne, odnosno nematerijalne štete, kako bi se Ustavni sud uz odluku o ustavnoj žalbi istovremeno odlučio o zahtevu za štetu. Takođe, utvrđena je nadležnost Ustavnog suda da odlučuje o naknadi štete zbog povređenog ljudskog ili manjinskog prava. Takvo rešenje je u skladu sa praksom Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu, koje prilikom utvrđivanja povrede prava istovremeno utvrđuje i visinu štete. Na kraju ovog predstavljanja, želela bih da vam se zahvalim na pažnji i izrazim nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima Narodna skupština usvojiti ovaj predlog zakona, čime će se stvoriti neophodne zakonske pretpostavke za efikasniji rad Ustavnog suda i ojačati njegova samostalnost i nezavisnost, a sve u cilju izvršavanja Ustavom utvrđenih nadležnosti Ustavnog suda, koje se pre svega odnose na zaštitu ustavnosti i zakonitosti i zaštitu ljudskih i manjinskih prava i sloboda zajamčenih Ustavom. Zahvaljujem se.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Ako da, molim vas da se prijavite. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Potpredsednice, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da nemamo ništa protiv toga da se nešto preciznije regulišu ona rešenja Zakona o Ustavnom sudu, odnosno pre svega pravila procedure i unutrašnja funkcionisanja koja su do sada proizvodila najozbiljnije probleme u praksi. Međutim, pre prelaska na raspravu o tim pravilima, o platama u Ustavnom sudu, o pitanjima njegove efikasnosti, mislim da moramo da se vratimo korak nazad i da zapravo probamo da odgovorimo na pitanje šta je Ustavni sud u našoj državi i čemu on treba da služi, čemu zaista služi i u šta je zapravo pretvoren Ustavni sud u poslednjih četiri do pet godina od usvajanja i stupanja na snagu trenutno važećeg Ustava, Ustava Srbije. I vi i ja, gospođo Malović, znamo kako je pisan taj Ustav, da je on pre svega bio rezultat trulog kompromisa međusobno dijametralno suprotstavljenih i političkih ideja i političkih ideologija i političkih stranaka. Ustav Srbije, koji između ostalog definiše i neka od ključnih pitanja funkcionisanja Ustavnog suda, pre svega način i proceduru izbora njegovih… Odmah su neobični ovi dani kada ima više poslanika vladajuće koalicije u sali. Dakle, sva ta pravila napravljena su u trenutku kraja kohabitacije i pripremanja za ulazak u period otvorene koalicije pre svega DS i DSS. Ta pravila o izboru, o načinu izbora sudija Ustavnog suda Srbije su pre svega rezultat tog trulog kompromisa. Činjenica je da se u jednom trenutku onima koji su tada na ključni način određivali pravce politike i odnose među političkim strankama i političkim liderima u Srbiji, da se njima učinilo da je najbolji način da se napravi ta, ipak moram da kažem, prividna ravnoteža moći između predsednika Republike, parlamenta, vladajuće koalicije i Visokog saveta sudstva, kada se biraju sudije Ustavnog suda. Čim je ta kohabitacija, a onda koalicija propala, negde od početka 2008. godine, nastali su zapravo vrlo ozbiljni problemi u Ustavnom sudu, u onome što je ne samo generalni i pravnički, nego i svetonadzorski stav njegovih članova. Vi znate da Ustavni sud, uostalom i naš Ustav i naši zakoni to kažu, nije običan sudski organ. Ustavni sud, osim toga što je brana samog ustavnog poretka, on je pozvan i da daje neke generalne pravce tumačenja prava, unapređenja prava i svega onoga što je zapravo vezano za krucijalne vrednosti, političke i civilizacijske u jednoj zemlji. Od ljudskih prava i građanskih sloboda do principa zakonitosti, podele vlasti itd. Sada je kraj 2011. godine i mislim da nikome u Srbiji ne treba posebno objašnjavati sa kakvim je sve problemima skončan Ustavni sud, i u svojoj unutrašnjoj organizaciji, i u komunikaciji sa javnošću, a i u onome što je najvažnije, a to je percepcija javnosti. Dakle, kako i na koji način demokratska javnost u Srbiji ili svi građani doživljavaju Ustavni sud? Da li u njegov rad imaju poverenja? Da li smatraju da su njegove odluke uvek lišene političkog uticaja? Konačno, da li smatraju da su zapravo najkvalitetnije sudije ili neke od najkvalitetnijih sudija u ovom trenutku sudije Ustavnog suda? Mislim da nema dileme da taj odgovor nije pozitivan. Čuo sam da ste u jednom trenutku, kada ste obrazlagali Predlog zakona, govorili o tome da njime pokušavate da stvorite i materijalne i organizacione uslove da najkvalitetniji pravnici, pretpostavljam pre svega mladi stručnjaci, potraže posao u Ustavnom sudu, da rade u njegovim stručnim službama i da dodatno budu motivisani za tako nešto. Kao i vi, smatram da je to pitanje motivacije, pitanje časti da se radi u Ustavnom sudu, pitanje ambicije da se možda jednog dana postane sudija Ustavnog suda ili njegov predsednik vrlo važno, da to možda mnogo više i mnogo zdravije može da motiviše mlade stručnjake od samog pitanja visine zarade ili visine plate. Ali, mislim da šta god da uradite sa ovim zakonom, sa njegovim rešenjima, nećete moći da podignete ugled te funkcije. Ti ljudi koji treba da dođu da se prijave i da rade u Ustavnom sudu prosto vide ko su u tom trenutku neke od sudija Ustavnog suda. Neću ići pojedinačno. Znam da u Ustavnom sudu ima odličnih stručnjaka, divnih sudija, neki od njih su bili i moji i vaši profesori na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, ali postoji jedan drugi krug ljudi, postoji krug ljudi koji su ovde birani za sudije Ustavnog suda po partijskim kvotama. Sećate se onog trenutka kada ste, obzirom da imate dva različita koaliciona partnera iz Sandžaka, morali da nađete mesta među sudijama Ustavnog suda i za predstavnike jedne i druge grupacije. Slična je situacija i sa predstavnicima nekih, da kažem drugih delova Srbije ili sudija koji su bliski nekim drugim političkim opcijama. U isto vreme imate u sudu i onaj deo sudija koji je izabran u vreme koje sam na početku pominjao, dakle, kohabitacije, odnosno koalicije DS i DSS, zbog specifičnog načina izbora predlaganja, pa onda biranja drugog organa sa šire liste. Taj politički uticaj je ugrađen, inherentan je samom zakonu, samom ustavnom modelu i zbog toga imate toliko problema, toliko unutrašnjih razlika u Ustavnom sudu, koje vrlo teško mogu da dovedu do jednog konzistentnog i, slobodno mogu da kažem reformističkog stava. Zapravo, mislim da to treba da radi Ustavni sud. Ako već imamo ovakav Ustav, ako je on rigidan na hiljadu mesta, onda bi makar Ustavni sud kroz praksu mogao da pomogne da neka njegova rešenja budu protumačena na progresivniji način i da, dok ne dobijemo novi ustav, a mislim da što pre treba da počnemo rad na njegovom pisanju, da makar to otkloni nedostatke postojećeg ustavnog modela. Treće ili četvrto pitanje je kako se Ustavni sud postavlja prema politici, kako reaguje na njene impulse. To nije vezano samo za ovaj sastav Ustavnog suda Srbije, mi smo taj problem u pravosuđu i generalno u sudstvu posebno imali i decenijama unazad. Znam da nije tako, da prečesto postoji direktan politički uticaj Vlade, predsednika Republike, vladajućih struktura na sam postupak pred Ustavnim sudom, a to je posledica i relativnog niskog ličnog, moralnog i profesionalnog kredibiliteta ovako izabranih sudija Ustavnog suda. Takav Ustavni sud najčešće osluškuje šta se dešava u javnosti, pokušava da proceni šta je politički i svaki drugi "mejn strim" i, u zavisnosti od toga, odlučuje da li će pokrenuti određene postupke, kako će ih pokrenuti, koliko će ih efikasno voditi i da li će oni stajati kod sudije izvestioca ili u nekoj drugoj fazi postupka mesecima ili godinama u fioci. Podsetiću vas samo na nekoliko slučajeva. Mi smo krajem septembra ili početkom oktobra 2008. godine pokušali da iniciramo pred Ustavnim sudom Srbije postupak za ocenu ustavnosti energetskog sporazuma, odnosno niza ugovora koje smo zaključili sa Ruskom Federacijom, koji su obuhvatali skandaloznu prodaju NIS, ali i sporazume o izgradnji gasovoda Južni tok i podzemnom skladištu gasa Banatski Dvor. Dobili smo odgovor posle nekoliko meseci, koji je evidentno bio posledica tog utiska u Ustavnom sudu, koji je bio očigledan, da se radi o, pre svega političkom aranžmanu sa vrlo moćnom državom, da pozadina tog aranžmana nije ekonomska ili komercijalna, nego je, pre svega politička, da se računalo na to da ćemo za uzvrat za tako nisku cenu za privatizaciju NIS dobiti političku podršku za Kosovo. Iz toga sledi taj stav Ustavnog suda, koji je vrlo jasno izražen i u njegovoj odluci koja nam je dostavljena početkom 2009. godine, da šta ima Ustavni sud da se meša u posao koji su zaključili vlade dve države, da je to međunarodni ugovor koji je iznad zakona, po našem pravnom poretku, a da one odredbe koje smo osporili, koje se tiču praktičnog uspostavljanja monopola, kršenja pravila o zaštiti životne sredine, ograničenja suvereniteta naše države, pošto znate da ti ugovori zabranjuju našim državnim organima da menjaju fiskalna i neka druga pravila, da se ta pravila ne mogu direktno primeniti zbog toga što su suviše opšta. Dakle, u toj odluci kojom odbacuje našu inicijativu, Ustavni sud je, zapravo, presudio Ustavu čiju nadležnost ima da brani, tako što je rekao da Ustav nije jasan i da u ovim odredbama ne može da se sprovodi. To je ogroman problem, pogotovo kad se cela glava Ustava koja se tiče osnova ekonomskih odnosa i onog dela koji se tiče ljudskih prava i sloboda, ne može direktno primenjivati. Šta se onda, zapravo, od našeg Ustava može primenjivati? Preambula, deo o ljudskim pravima ili deo o organizaciji državnih organa? Ni jedan od tih segmenata Ustava ne funkcioniše, a Ustavni sud, onako kako je danas uređen i nema nikakvog dokaza da će ovaj zakon to značajno promeniti, ne može da da ni jedan od odgovora na neka od ključnih pitanja ovog društva. Vi znate koliko ste imali problema u nekim drugim postupcima, znate šta vam je Ustavni sud uradio u postupku opšteg izbora sudija, donoseći u različitim fazama postupka ili u različitim vremenskim periodima, opet osluškujući ono što je politički "mejn strim" u društvu, međusobno različite i suprotstavljene odluke, od toga da je na početku ocenio da je sam način promene u pravosuđu ustavan, u skladu sa Ustavom i ključnim međunarodnim dokumentima, do toga da vam je u jednom trenutku, kada im se učinilo, kada su dobili input, kada su počeli da razmišljaju o tome ko će eventualno ostvariti uspeh na narednim izborima, počeli da reteriraju i da vam, praktično, uništavaju ceo koncept izbora sudija, nalazeći opravdanja u nekim parcijalnim i čudnim tumačenjima garancija sudske nezavisnosti, trajnosti sudske funkcije itd. Iako su izbrani po Ustavu koji je, iako ne formalno, ipak izraz ozbiljnog ustavnog diskontinuiteta, iako su i sami, većina njih ili jedan deo njih, došli iz tog sudskog, pravosudnog miljea, za koji sami znaju da je to bio jedini segment države u kome se ništa nije promenilo na bolje posle 5. oktobra, a onda, 10 – 11 godina kasnije, ta činjenica da se ništa nije popravilo je suštinski sprečavala bilo kakav institucionalni, društveni, pravni, ekonomski progres ovog društva. U međuvremenu su neki od tih problema rešeni, naravno, ponovo na zaobilazan način, ponovo uz otvorene ili prikrivene političke kalkulacije. To je nešto što i danas opterećuje pravosudni sistem u Srbiji. Vi znate da će se to dešavati i nakon isteka mandata ove Vlade i nakon isteka vašeg mandata, bez obzira što LDP i većina poslanika naše stranke je u svakom trenutku imala vrlo ozbiljno razumevanje za ono što vi lično radite u tom ministarstvu. Prosto, sistem koji vodite, pa i Ustavni sud, na čiji rad institucionalno utičete ovakvim predlozima zakona, ne može da zavisi ni od dobre volje, ni od sposobnosti jednog pojedinca ili državnog funkcionera, nego je, pre svega, refleks one atmosfere koju u njemu produkuju najviši državni zvaničnici: predsednik Republike, premijer, cela Vlada, mediji, civilni sektor itd. Konačno, jedan od poslednjih primera o kojem hoću da govorim je cirkus koji traje pred Ustavnim sudom sa dva postupka. Jedan je postupak za zabranu desničarskih ili ekstremističkih organizacija, koji je prvo, kao što znate, pokrenut na problematičan način, tu je bilo mnogo propusta u radu tužilaštva, a onda sve ono što je radio Ustavni sud: termini zakazivanja određenih radnji u postupku, način na koji se to predstavljalo javnosti, način komunikacije sa javnošću, odabir lica koja će biti pozivana na te rasprave, sve je to taj inicijalni zahtev države, odnosno javnog tužilaštva, obesmislilo. Možemo da sprovedemo istraživanje javnog mnjenja u ovom trenutku, na bilo koji drugi način da izmerimo impresije i utiske javnosti i videćete da u ovom trenutku ima mnogo manje razumevanja za postupak za zabranu tih organizacija u društvu, da ima mnogo više nalaženja opravdanja za te mlade zavedene ljude, kako neki govore, nego što je to bilo u onom trenutku kada je država pokrenula postupke. Šta treba da bude rezultat? Ovo kakva je situacija danas ili potpuno suprotna situacija u kojoj će, ne samo Ustavni sud u nekom trenutku, nego i najvažniji delovi društva i generalno većina građana osuditi organizacije ili pojedince koji otvoreno nasiljem ili pozivanjem na nasilje krše osnovna ljudska prava i građanske slobode. Još jedan primer se nedavno pojavio pred Ustavnim sudom i ponovo uznemiro javnost, a to je pitanje ocene ustavnosti Statuta Vojvodine. To je vrlo važno pitanje u našem društvu, odnosi se na trećinu ove zemlje, na jednu zajednicu ili teritorijalnu jedinicu koja, čak i po sadašnjem Ustavu, ima određena obeležja autonomije, naravno, ne dovoljna. Šta je rezultat dosadašnjeg toka postupka pred Ustavnim sudom? Informacija koju smo dobili da su kao predstavnici stručne javnosti pozvani, ne znam, Kosta Čavoški, Zoran Lončar koji je jedan od visokih funkcionera DSS koja je zapravo i pokrenula postupak, čini mi se gospodin, prof. Samardžić, nisam siguran da li je on bio pozvan. Prof. Ratko Marković jedan od tvoraca modela ukidanja autonomije suštinske autonomije na teritoriji Srbije ustavnih promena iz 1989. godine, odnosno 1990. godine. Predsednik Ustavnog suda i sudije Ustavnom suda će vam reći da ništa nisu pogrešili da su oni pozvali predstavnike jedne i druge strane zainteresovane javnosti i da je to zapravo suština demokratskog procesa da se tako razmenjuju argumenti. Međutim, čudom se dogodilo da argumenti DSS, njihovih ustavnih eksperata, onih koji su ključno doprineli tome da sadašnji Ustav bude ovako nedemokratski i ovako suprotstavljen između ostalog autonomije i Vojvodine. Argumenti prof. Koste Čavoškog dobio je mnogo više prostora u javnosti, da se javnost ponovo alarmira, da se ponovo pokrenu i probude te priče o Srbiji iz tri dela koja nije postala cela, da se izmišljaju strahovi o separatizmu na teritoriji Vojvodine, itd. Da li je bilo prostora i rasprave pred Ustavnim sudom u analizi Ustavnog suda u standardima koje Ustavni sud treba da postavi. Mesto za analizu koja pokazuje da mi recimo sledeće nedelje, recimo, ovde usvajamo Republički budžet od devet milijardi evra, a da je u toj preteranoj autonomiji koja je data Vojvodini pokrajinski budžet 650 miliona evra. Da li je Ustavni sud sa bilo kakvim pravilima poseban da na taj način rezonuje, da o tim argumentima govori i da se malo okrene životu. Ne, do sada su celu svoju aktivnost svodili na to da li je Obraz ili neko drugo udruženje formalno registrovano, da li je kompjuter veštačen na ovaj ili onaj način, a sve onako namigujući na desno oko, ko vaimarska Nemačka, posle Prvog svetskog rata. Iza te fasade legalizma i zaštite ustavnog poretka uvek se zapravo krije razumevanje za one koji su protivnici ljudskih prava i građevinskih sloboda, protivnici promena i reformi u Srbiji i konačno protivnici, hajde da tako kažem, evropskih integracija ili evropskih reformi ove zemlje. To nije beznačajno pitanje. U situaciji u kojoj neki drugi državni organi u kojima parlament, Vlada, pa sve više i predsednik republike uživaju sve manje demokratskog poverenja građana, mnogo se pažljivije u javnosti osluškuje ono šta radi, kako radi Ustavni sud i čitav niz drugih institucija koje nisu na pravi pogled, ili nisu eminentno političke. Što se tiče nekih konkretnijih odredbi više ćemo o tome razgovarati u raspravi u pojedinostima. Želeo bih samo da dobijem odgovor na neka od tih pitanja. Meni se učinilo na nekim mestima u ovom zakonu da vi zapravo ponešto otežavate proceduru, odnosno pristup građana sudu. Pogotovo u onom delu kada govorite šta sve zapravo treba da sadrže zahtevi kada se obraća Ustavnom sudu. Ranije je, čini mi se bila formulacija, opredeljivanje zahteva i potpis podnosioca, a danas se ovim izmenama traži mnogo preciznije navođenje. To će na neki način smanjiti verovatno broj slučajeva, a sa druge strane može da nas dovede u opasnost pred Evropskim sudom za ljudska prava zbog toga što vi znate da mi imamo najviše problema, osim sa članom 6. Evropske konvencije, pravo na pravično suđenje i ovim pravom iz člana 13. a to je pravo na efikasno pravno sredstvo. Onako kako ustavna žalba sada funkcioniše, ta velika kašnjenja zapravo nas dovode u situaciju da će uskoro pred Evropskim sudom i sama činjenica da neko lice nije dobilo odluku Ustavnog suda, po ustavnoj žalbi, dakle, da po njoj nije bilo odlučeno, mi dolazimo u opasnost da će Evropski sud za ljudska prava početi da procenjuje da više nije ni neophodno iscrpeti to pravno sredstvo, pošto se ne radi o efektivnom pravnom sredstvu. To zavisi od broja slučajeva. Ako na ovaj način ograničete tu mogućnost, odnosno smanjite broj slučajeva, mislim da onda dolazimo ponovo u istu situaciju. Dakle, da će to biti neka vrsta uskraćivanja pravosuđa kako u čitavom nizu svojih odluka kaže Evropski sud za ljudska prava i da će kroz ovo tehničko rešenje, zapravo biti napravljen mnogo veći politički problem. Ne kažem da je to bila vaša motivacija jer imate veliki problem sa zaostalim predmetima i razumem da nekako morate da ih rešavate ali hajde da probamo da nađemo način da ta ravnoteža prosto bude pravedenija i da na strani građana možda bude prostora za ustavne žalbe i naravno neke vrste prevencija moraju da budu vezane ne za Zakon o Ustavnom sudu i pravila postupka, nego za rad ovog opšteg sudskog, pravosudnog aparata za rad državne uprave. Tu upravo nastaju najveći problemi i zbog toga se građani tako često, tako velikim brojem ustavnih žalbi obraćaju Evropskom sudu za ljudska prava, posle postupaka pred domaćim organima. Razgovaraćemo još pa ćemo verovatno biti u prilici da razjasnimo još neka pitanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Iskustvo podrazumeva da čovek mora da vodi računa o nečemu što se dešavalo u prošlosti i odavno je postojala izreka, deci se savetuje – da ne lažu, jer ko laže taj i krade. Ko krade ide u zatvor. Ko ide u zatvor ima buve i ne treba da se družite sa tim ljudima. Za početak mala šala, ali velika zbilja i velika istina. Znači, prema predlagaču sudi se i šta je hteo da predloži i šta je u stvari predložio. Onda dolazite do zaključka da predlagač u stvari ne zna šta je Ustavni sud. Šta je to što se izvlači kao termin ustavno sudstvo? Ustavni sud nije sud, nije sud opšte nadležnosti i ne potpada pod pravosuđe i oni koji vrše funkciju sudije Ustavnog suda nemaju sudijsku funkciju. Zato nema stalnosti već Ustav je propisao koliko traje njihov mandat, to je specifična vrsta kontrole ustavnosti i zakonitosti opštih akata. To je polazna definicija Ustavnog suda, a sve ono što se kasnije dodaje kao nadležnost, pa eventualno ima veze sa pojedinačnim aktima je izuzetak i zato moram restriktivno da se tumače. Ali, kada se ta lekcija predavala na fakultetu, sekretarica ministarstva zvana Homen je zujao po američkim ambasadama da uzme pare da bi rušio režim Slobodana Miloševića, Ivice Dačića i Mire Marković. Tako smo došli u ovu situaciju da imamo pravi dokaz za apsolutno neznanje. Tako da Ustavni sud ako ne daj Bože bude usvojen ovaj predlog zakona imaće i veliko i malo veće. Tako da neko smatra da je Ustavni sud Apelacioni sud, Viši sud ili ne znam šta drugo. Ovo je elementarno neznanje. Nikada u našoj praksi Ustavni sud nije radio u delovima već u punom sastavu. Šta su našli kao pokriće za to? Čitali nešto o Evropskom sudu za ljudska prava, ali Evropski sud za ljudska prava nije u rangu sa Ustavnim sudom, to je četvrti stub gde se građani pojedinačno javljaju zbog povređenih ljudskih prava. Ali, šta to vredi. Skoro je bila ta Kopaonička škola prirodnog prava i u jednom od radova uvodno izlaganje dala dr. Bosa Nenadić, napisala lepo žena šta je Ustavni sud, ali šta vredi sekretarica Ministarstva pravde nije čitala taj rad. Ne znam kako će sudije Ustavnog suda da prihvate ove izmene i dopune ovog zakona? Ili će da prihvate zbog onog dela izmena i dopuna koje se tiču statusa, penzijskog osnova za sudije, plate, itd. Zašto se to menja? Moraju da se plate. Zašto moraju da se plate? Da bi uradili prljav posao. Kako se radi prljav posao u Ustavnom sudu? Evo, nekoliko primera. Mogu da koristim kao primer prvu mafijaško-koalicionu Vladu, drugu mafijaško-koalicionu Vladu i treću mafijaško-koalicionu Vladu Demokratske stranke. Ta prva vlada je 2001. godine donela neke uredbe o prometu derivata nafte. Pokrenut je postupak pred Ustavnim sudom i zamislite čudo tek pre mesec dana došlo je rešenje ili zaključak Ustavnog suda da je bespredmetno raspravljati, s obzirom da su u međuvremenu doneti zakoni, pa su te uredbe stavljene van snage. Znači, deset godina su čekali da se faktički i pravno desi neko stanje i da taj predlog za ocenu zakonitosti tih uredbi ne uzmu u ruke. Neverovatna stvar. Ne znam sa kojim vi pravom onda kritikujete neki osnovni sud ili onog sudiju što je 41 godinu državo predmet u fioci. Evo, to imate u Ustavnom sudu i da se zapamti ko su te sudije Ustavnog suda, ti zumbuli. Ima ih prof. dr - Olivera Vučić, Marija Draškić, Goran P. Ilić, Agneš Kartagodri, Dragan M. Stojanović. Onda imamo samo ove sa dr - dr Bosa Nenadić, pa imamo sa mr - Tomislav B. Stojković, pa imate, zamislite i Bratislava Đokića, Sabahudina Tahirovića, Predraga Ćetkovića, Milana Markovića, Milan Stanić, Vesna Ilić-Prevelić i, naravno predsednik u ovom trenutku dr Dragiša B. Slijepčević. Kad pročitate biografije da se uvatite za glavu i da kažete – zar je moguće da ti ljudi mogu da sede u Ustavnom sudu? Znate, iz tri dela se bira taj Ustavni sud, jedan deo ste vi izabrali, vi, većina ste ovde izabrali. Šta je karakteristika tog Ustavnog suda? Da ne znaju da čitaju Ustav. Sećate se da su pre nekoliko meseci, možda i malo više, oni navodno tumačili Zakon o lokalnim izborima i doneli onu čuvenu odluku na osnovu koje svaki mafijaš može da obezbedi većinu u opštinskoj skupštini, doduše može u Narodnoj skupštini. Član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije za njih ne postoji. Oni to ne čitaju, nego razvaljuju tamo po obrazloženju te svoje odluke, svojevrsnu dijalektiku imperativnog mandata, blanko ostavke itd. Nešto su ispričali budi Bog s nama, niko to nije ni pitao, a čak ta odredba Ustava Republike Srbije nije ni citirana bukvalno rečeno. Vidite, u svom neznanju, da vas obradujem, demokrate, pošto sam ja vaš stečajni upravnik, to znate gospođo Čomić, imam zvanično ovlašćenje predato u Narodnoj skupštini da sam stečajni upravnik DS i vidite da mi posao dobro ide, e, da vas sada obavestim 2001. godine je bio donet Zakon o ekstra profitu. Bio je pokrenut postupak pred Ustavnim sudom pa je za nekoliko odredaba rečeno da nisu u saglasnosti sa Ustavom, za nekoliko je odloženo odlučivanje i, zamislite, genijalni Ustavni sud je pre mesec dana definitivno zatvorio taj predmet. Šta je utvrdio? Da će taj zakon da se primenjuje i u budućnosti. Fantastična odluka. U neznanju su odlučili da ćemo sada morati da preispitamo da li su one kese Božidara Đelića bile prazne, pa ćemo morati po osnovu ekstra profita i da zakačimo šećerka, Miškovića, Beka, sve moguće tajkune jer je Ustavni sud u neznanju na tacnu stavio SRS sve ove koji su 11 godina ekonomski uništavali Republiku Srbiju. Da li vidite šta znači neznanje? Znate, u Narodnoj skupštini važi izreka – eh da sam Momo Čolaković. Postoji jedna pesma "Da sam Zdravko Čolić", ali verovatno bi svi hteli da budu sudija Ustavnog suda. Zašto? Posle ovih izmena i dopuna biće zaštićeni kao međedi. Imaće potpuno drugačiji način odlaska u penziju, potpunu drugačiji način utvrđivanja penzijskog osnova. Jednostavno, režim štiti stubove koji čuvaju treću mafijašku koalicionu Vladu DS. Sada treba da imamo ozbiljnu diskusiju o nekim rešenjima. Kako ozbiljna diskusija? Da li vi vidite da će javnost da se uskrati u radu Ustavnog suda? U ovoj silnoj preformulaciji javnosti rada izgubi se javnost rada. Sada će javnost da zavisi od Interneta, pa onda mogu da isključe javnost, pa videćete uvid u sudske spise. Ne može uvid u sudske spise kada su u pitanju žalbe sudija. Doduše, dato je kao mogućnost. Vidite kako se to sve lepo završava, lepo radi. To je to – transparentno, to je demokratski, po evropskim standardima. Zašto? Da bi se ostvario neki interes, a mi moramo da vodimo računa o svemu tome. Mi smo podneli dosta amandmana, pa ćemo konkretno da ispričamo povodom tih amandmana kada dođe red za tu diskusiju i konkretno koji član. Ali, možete li da zamislite odredbu koja će da glasi: Ustavni sud će da odbaci postupak kojim se inicira ili pokreće postupak pred istražnim sudom kada utvrdi da je podnesak očigledno neosnovan? Znači, dr Dragiša B. Slijepčević ili dr Bosa Nenadić uzme inicijativu ili predlog pa stavi ovako u ruku pa kaže – koliko ima, 200 grama, to je očigledno neosnovano, čekaj da vidim ovaj drugi, aha 300 grama, to je očigledno osnovano, možemo dalje da radimo. Na osnovu čega će neko da utvrdi da li je očigledno neosnovano kada neosnovanost podrazumeva ulazak u meritor? Kako? Sledeći biser, zbog ovog će verovatno Ratko Marković skakati od sreće kada bude čuo, kaže: ako utvrdi da se podneskom zloupotrebljava pravo. Zamislite, Bosa Nenadić stavi podnesak u ruku i kaže – ovim postupkom se zloupotrebljava pravo. Koje pravo? Koje pravo se zloupotrebljava? Kako je ona postala kantar? Ko je nju baždario? Gde joj je sertifikat? Za običan kantar na pijaci morate da imate pečat da je baždareno. Da li imaju pečate ovi vaši zumbuli, ovih 15 komada ovde? Ljudi moji, sećate se izborne kampanje 2007. godine. Boris Tadić optuži Dragana Todorovića da je izvršio zloupotrebu, promenio je ugovor o licenci u ime Vlade za Bogoljubom Karićem nešto slično. Tuži Dragan Todorović Borisa Tadića i Boris Tadić se ne pojavljuje na sudu. Nenad Konstantinović neće da mu skine imunitet. Da li znate koje napisao ugovor? Ne Dragan Todorović, nego Vesna Ilić-Prelić, sudija Ustavnog suda. Kada ćemo Bokija da vidimo na sudu, da se utvrdi da je klevetao? Ne, imunitet. Da li vidite šta znači imunitet? Vidite kada se pobrkaju lončići kako to može da bude opasno, ali to vas ne brine pošto ste vi lepo završili transformaciju našeg pravosuđa i znate i sami, zašta god se god uhvati Snežana Malović i Boško Ristić tu trava ne niče više. Sve što ste uradili za proteklih četiri godine u oblasti pravosuđa je katastrofalno loše. Pitanje je da li ove posledice mogu da se na neki način saniraju. Zašto? Dobili ste zadatak iz Brisela da uništite sve to i to ste uništili. Hvalili ste da ni izbor sudija nije mogao bez BIA. BIA je dala biografiju, BIA je dala pratnju šta je ko radio u svojoj sudijskoj karijeri. Takvi su zumbuli izabrani. Sada imamo situaciju, imamo novu profesiju – sedim kući, primam platu. Da li znate ko je to? Ne izabrane sudije. Ne smete da im uskratite platu. Zašto? Imaju jako udruženje Društvo sudija. Obaveštavaju svetsku javnost na vas. Ovi za zapada malo vas pritiskaju ali suštinski trljaju ruke. Zašto? Kada ne funkcioniše državni organ u državi Srbiji to je interes zapada. Zapad trlja ruke, dobro, rastura se državna struktura Republike Srbije i tu je vaša kohabitacija, malo glumite vlast, malo glumite opoziciju. Čuli ste malopre, hvale vas ljudi za epohalne promene. Ili, biser, kaže – ako je podnesak anoniman, pa svaki anoniman podnesak koji se uputi Ustavnom sudu može da se tumači kao neka svojevrstna inicijativa da sudije Ustavnog suda kažu – došla je neka fama, pa na bazi toga da procenimo da li možemo da donesemo rešenje o pokretanju postupka, pošto imaju pravo i sami da pokrenu postupak. Ne, anonimno, odbačeno, a šta ako je anonimnu predstavku napisao neki sudija Ustavnog suda, šta ako je napisao neki profesor sa Pravnog fakulteta, šta ako je napisao neki državni sekretar iz ministarstva, šta ako je napisao neki poslanik? Vas to ne interesuje. Vi želite da pokažete efikasnost. Evo, na jednom primeru sam vam rekao efikasnost. Nekoliko uredbi, čije je pitanje ustavnosti i zakonitosti, a više zakonitosti, otvoreno 2001. godine, nisu hteli da uzmu u ruke, već 2011. u julu mesecu šalju odgovarajući akt, da li rešenje da li zaključak, kako je iluzorno voditi postupak, jer su u međuvremenu promenjeni zakoni i te uredbe više nisu na snazi i treba svi da budemo zadovoljni. A šta se desilo sa prvom, drugom i trećom mafijaškom koalicionom vladom Demokratske stranke, e to danas građani osećaju. To građani danas osećaju. Pričamo o Ustavnom sudu koji ne zna da postoji član 102. u Ustavu Republike Srbije. Molim vas, o čemu mi to pričamo? Ima tu još nekoliko vrlo interesantnih odredbi, slažem se da ste negde vršili pravno-tehničke promene koje su stvarno bile neophodne, ali i kod tih odredbi pravili ste katastrofalne greške i sada, da malo potkrepim ovo u vezi penzije. Kaže – penzijski osnov za obračun visine starosne penzije sudije Ustavnog suda čini mesečni iznos plate bez poreza i doprinosa koji sudiji pripada za puno radno vreme u mesecu u kojem mu prestaje dužnost. Fantastično. Znači, Bosa je zaštićena. Prava je čast otići u penziju iz Ustavnog suda. Znate, pa imate koeficijent, čini mi se 12 itd. pa je kod njih vrlo specifično za državne službenike u odnosu na državne službenike u drugim ministarstvima. Ne znam u čemu se ogleda ta specifičnost. Stvarno ne znam u čemu se ogleda. To su isti ti stručni i kancelarijski poslovi. Verovatno i kod nameštenika postoji razlika pošto ste namestili te ljude. Pa onda imamo situaciju da, nema veze što su ispunjeni uslovi za starosnu penziju, oni mogu da odluče da nastave i dalje da obavljaju funkciju sudije Ustavnog suda. Znate, verovatno je Bosa Nenadić sa tri stana već završila posao odavno. Završila je posao žena. Neka ide slobodno u penziju, neka šeta kučence po parkovima. Nemojte toliko da se uzdate u nju, nije valjda da je ona perjanica. Ona je bila perjanica još od Mikulića. Odmorite malo ženu, ne može ona da rilja toliko za vas. Ona jeste dušom i telom prodemokrata, ali oslobodite je malo. Imate vi na ovom spisku poprilično takvih. Evo, i ovaj Bratislav Đokić, ma koliko ga vi tretirate da je DSS, vi ste ga izabrali, on je morao da padne pod uticaj, da vam ne pričam dalje o ovim drugim ljudima. Naravno, tu ima i potpuno osrednjih ljudi koji čak i nemaju biografiju pravnika, ali većina je to uradila ova, ako ne ta većina, onda na bazi Rasima Sulje, pređe se preko puta i Boki to završi. Tako je došao ovaj Sabahudin, čini mi se. Pa su se i u Novom Pazaru ljudi hvatali za glavu – aman, gde njemu dadoste da bude sudija Ustavnog suda? Čini mi se da tako beše tokom one rasprave. Samo ne znam ko ga je postavio. Muljate stalno, ko će da vas uhvati u tome. Moram ponovo da vidim "Pres kliping". Jutros nisam gledao "Pres kliping". Ali, dovoljno je dok pamtim. Pošto ste prepuni evropskih standarda, vodite računa kada menjate ove propise, skrenuo bih vam pažnju na jedan predmet - Guja protiv Moldavije,nije crni Gruja nego Guja. To je prezime jednog čoveka, državnog službenika, koji je odao neke podatke dok je radio na poslu, pa su ga proganjali i Guja dobio Moldaviju pred Evropskim sudom za ljudska prava. Podsetio bih vas na predmet - Kompas protiv Portugala. Takođe vas savetujem da pogledate zbog onih odredbi o javnosti rada Ustavnog suda i zbog onih odredbi o uvidu u sudske spise. Ali, šta to vas interesuje. Brisel vam nije dao zadatak to da uradite. Brisel kada radi, to moram da vam objasnim, kaže – dođite, k nozi. Morate to da uradite, morate to da uradite, ali nije u skladu sa Ustavom. Ma šta nas briga Ustav Republike Srbije, morate to da uradite. I onda se savije rep, dođe se ovde u Beograd, krenu mediji, evropsko, dušu dalo, zlatno itd. itd. itd. Izvrše se odgovarajuće promene i to ne funkcioniše nikako i kada počne da funkcioniše ispada kontradiktorno. Ispada smešno, Nušić što bi imao materijala…
Vreme.
Pa nije valjda da sam istrošio? Ko bi rekao, samo što sam počeo.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, kada na dnevnom redu imamo pitanja vezana za uspostavljanje stvaranja uslova za efikasniji rad Ustavnog suda, naravno da se postavlja pitanje, između ostalog, i kako ceo sistem funkcioniše? Istina je da smo mi ovih nekoliko godina ušli u ozbiljnu reformu pravosuđa, istina je da ta reforma nakon višegodišnjih loših iskustava daje prve pozitivne efekte i istina je da može da se kaže da pravosuđe još uvek nije završilo i zaokruženo u tom reformskom procesu i da još uvek treba tragati za boljim rešenjima, istina je da može da se prigovori. Ali, ono što nije istina jeste da je sadašnji sistem gori od onog koji je reformisan, da je sadašnji sistem u bilo kom smislu pokazao više slabosti od onog sistema u čiju smo se reformu upustili i ono što nije takođe istina, a ovde se vrlo često to koristi kao nekakav politički argument protiv vladajuće većine, nije istina da je u ovoj reformi slušan bilo ko, osim potrebe da se ovaj sistem reformiše kako bi građani dobili ono što je za njih važno, a to je efikasno i sudstvo koje će obezbediti ostvarivanje njihovih prava. Ovaj zakon omogućava nekoliko stvari. Ako posmatramo jedno demokratsko društvo i ako pođemo od toga da je sudska vlast nezavisna grana vlasti i kao takva morala bi da ima instrumente kojima se ta nezavisnost ostvaruje, onda to svakako podrazumeva i finansijsku nezavisnost i u tom smislu i ide deo izmena i dopuna ovog zakona, da se omogući da Ustavni sud ne zavisi od volje Vlade, kada su u pitanju finansijska sredstva i kada su u pitanju prinadležnosti sudija Ustavnog suda. Onaj ko to pokušava personalno da vezuje, kao da se to radi zbog nekakvih pojedinaca, onda ili ne razume suštinu demokratskog sistema ili, sa druge strane, pokušava da diskvalifikacijom pojedinaca pokaže kako nešto nije u redu. I jedan i drugi pristup je pristup koji ne omogućava da se objektivno sagledava jedno važno pitanje, kao što je pitanje položaja i omogućavanje efikasnosti rada Ustavnog suda i pokazuje da onaj ko vrši ličnu diskvalifikaciju pojedinaca koji rade na ovim reformama ili pokazuje krajnju neodgovornost ili nema suštinski ozbiljan argument da kritikuje konkretan predlog zakonskog akta. Ono što je takođe važno jeste da se finansijska nezavisnost sudija Ustavnog suda obezbeđuje i kroz način na koji se ostvaruje, odnosno vrši njihova nadoknada i usklađivanje njihove nadoknade. Dakle, u situaciji u kojoj najviši organ sudske vlasti zavisi od izvršne vlasti, odnosno članovi tog suda zavise od izvršne vlasti, u tom slučaju zaista je teško govoriti o nezavisnosti ove grane. Naravno, ovim predlogom izmena i dopuna zakona predviđeno je i ubrzavanje i podizanje efikasnosti rada Ustavnog suda, s obzirom na činjenicu da ogroman broj nasleđenih predmeta još iz državne zajednice stoji pred Ustavnim sudom, zbog nemogućnosti da se pojedini predmeti rade i u manjim većima, dakle, ovim predlogom zakona je predviđeno da se ti procesi ubrzaju tako da ne moraju u punom sastavu da rade sudije Ustavnog suda i time će se omogućiti da se odglavi ono što je godinama unazad bilo zaglavljeno. Ono što zaista treba reći jeste da činjenica da se traga za rešenjima koja će biti bolja bi trebala na neki način da doživi pohvalu. Dakle, neinsistiranje na tome da je rešenje koje je jednom doneto najbolje rešenje, trebalo bi zapravo da pokaže da postoji ono što se zove analiza sprovođenja zakona i utvrđivanje činjenica oko toga kako taj zakon u praksi funkcioniše i potreba da u slučaju da postoji nekakva potreba da se zakon menja, da se taj zakon promenama usaglasi sa onim što praksa zahteva u sprovođenju. Još samo želim da napomenem da zaista mislim, gospodine predsedavajući, da ne bi trebalo dopustiti da se govoreći o jednom zakonu koji je zaista važan, da se politički protivnik ma šta ko mislio o političkom protivniku vređa na način koji je zaista nedopustiv. Dakle, oni koji su pred ubistvom Zorana Đinđića stvarali jednu atmosferu linča, tvrdeći kako je ta vlada mafijaška vlada i kako je Zoran Đinđić mafijaški predsednik, danas ponavljaju potpuno iste reči. Činjenica je da je naša odgovornost što oni za to što su tada radili nisu odgovarali. Činjenica je da je naša odgovornost što oni za to što su tada radili nisu odgovarali tako da više niko od njih ne sedi u poslaničkim klupama i nema pravo da koristeći pravo na slobodnu reč u parlamentu iznosi ovakve kvalifikacije. Dakle, jedino vas molim da ipak ne dopustite, kritikovati svaku vladu i kritikovati svakog predstavnika vlasti podrazumeva se u parlamentu, ali iznositi ovakve gnusne optužbe zbog kojih je čovek platio životom, jer su ti isti tu atmosferu stvarali pre njegovog ubistva, mislim da zaista nije dopustivo. Hvala.
Hvala vama. Nema razloga za repliku. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranje načelnog pretresa, prijave za u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe LDP, NS i SRS. Reč ima narodni poslanik, gospodin Nebojša Ranđelović.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predstavnici, odnosno poštovani predstavniče Vlade, pošto vidim da je samo jedan predstavnik Vlade prisutan. Ne bih da ponavljam ono što je već izneseno o prirodi izmena i dopuna ovog važnog zakona i neću se previše zadržavati na meritumu zato što ima, uglavnom, pravno-tehničke atribute, sem nekih suštinskih stvari o kojima je detaljno govorio kolega Bojan Đurić, a delimično i kolega Krasić. Osvrnuću se na opštu prirodu onog što je postupak donošenja izmena i dopuna ovog zakona, a što je u stvari slika političke scene u Srbiji, pa i jedan segment slike društva uopšte. Sada smo čuli nekoliko praznih pohvala i ispravljanja sopstvenih loših postupaka od strane predstavnika vladajuće koalicije. To ponekad može da zvuči jako uvredljivo jer se stavlja u opšti kontekst jedne naopake politike koja je uzrok posrnuća svih društvenih struktura u našoj zemlji, nažalost. Osvrnuću se na par rečenica koje stoje u delu obrazloženja ovog zakona. Zove se "razlozi za donošenje zakona", gde se kaže – Zakon o Ustavnom sudu donet je novembra 2007. godine. U toku primene ovog zakona, pojavili se određeni problemi u praksi Ustavnog suda, koji se, pre svega, odnose na preopterećenost Ustavnog suda, iz razloga nasleđenih predmeta suda Srbije i Crne Gore, kao i velikog broja podnetih ustavnih žalbi itd. Onda kaže – postojeći zakonski okvir nije omogućavao Ustavnom sudu da određene procesne stvari rešava na drugi način, osim na sednici svojih sudija itd. O tome je više govorio kolega Krasić. Nama se opet i opet ponavljaju politički promašaji koji ishodište nalaze u izmeni loših zakona. Da li je potrebno doneti ovakav zakon i izmene i dopune sa ovakvom sadržinom? Da, potrebno je. Pravo pitanje je – zašto se došlo do toga? Onda se vraćamo na prapočetak stvari, odnosno donošenje osnovnog teksta, odnosno Zakona o Ustavnom sudu i onoga što je krasilo, ili, pre bih rekao, predstavljalo anomaliju Vlade koja je vodila ovu državu 2007. godine. Žao mi je što ovde nema kolega iz DSS, jer su i oni bili protagonisti donošenja lošeg Ustava, a potom i loših zakona. Doduše, ima protagonista koji su i tada činili vladajuću većinu i sada su vladajuća većina. Bilo ih je, doduše, i u toj vladi više, ali su u vođenju države bili druga violina jalove politike Vojislava Koštunice i zato smo ovde gde jesmo. Pitanje je isto kao i pitanje koje se tiče samog Ustava. Setimo se, kada je donošen Ustav, a znamo kako je donet, znamo uz kakve anomalije i znamo kakva je bila referendumska krađa koja je trajala 48 sati. Kada smo, odmah, neposredno posle donošenja Ustava postavili pitanje o prirodi normi koje su suprotstavljene jedna drugoj, kao na primer, član 105. u odnosu na član 134. koji odlučuje o imunitetu ministara, a to je samo vrh ledenog brega cele priče o Ustavu. Onda smo na to postavljeno pitanje u ovom domu dobijali prazne poglede i odgovor gospodina Nikolića, takođe, protagoniste referendumskih anomalija, koji je rekao – to je pitanje za Ustavni sud. Što ste doneli Ustav koji je loš i koji je, samim činom donošenja, pitanje za Ustavni sud? Čini mi se da sada opet imamo nešto slično. Naravno, ima smisla donositi ovakav zakon. Pitanje je – ima li smisla poboljšavati zakon, ako nema političke volje da se usvojena rešenja primenjuju? Vrlo često svojim studentima definišem pravo kao sredstvo, odnosno produžetak politike. Logično je da sada Ministarstvo pravde ima problem, jer dobra rešenja na kojima insistira Ministarstvo pravde, nailaze na branu naopake politike. Ponovo se onda susrećemo sa problemima o kojima sam govorio. Da li će Ustavni sud imati i odbraniti svoju ulogu koju treba da ima u društvu u ovakvom okruženju i u spletu nemogućnosti primeni zakonskih odredbi? Malopre sam govorio o problemu koje ima Ministarstvo pravde i meni to ponekad liči na juriš na vetrenjače, jer nešto što je dobro urađeno, jednostavno, nailazi na branu koja se zove naopaka politika. Voleo bih da i od predstavnika vladajuće koalicije i od svih odgovornih koji mogu sebe da prepoznaju u mojoj diskusiji dobijemo odgovor na pitanja koja sam postavio. Jer, zaista, nema dobrih zakonskih rešenja ako imamo naopaku politiku i ako nema političke volje za njihovu primenu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica, potpredsednica Skupštine, gospođa Judita Popović.
Hvala vam gospodine predsedavajući. Poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, danas kada razgovaramo o ovim izmenama i dopunama Zakona o Ustavnom sudu, mi neminovno moramo da razgovaramo i o Ustavu, zato što su to dve teme koje su apsolutno povezane. One su kompatibilne. One predstavljaju zajedničku temu i kakav Ustavni sud – takav Ustav i kakav Ustav – takav Ustavni sud. Prema tome, ako ovde imamo određene promene zakona, što mi pozdravljamo, posle četiri godine od poslednjeg zakona o Ustavnom sudu, postavlja se pitanje zašto se čekalo četiri godine? Kada pogledamo Ustav na koji se ovaj Ustavni sud i naslanja, onda veoma jasno se uočava jedna činjenica da taj Ustav kreira stvarnost prema svojim potrebama, a to u stvari dovodi do sledeće situacije – do zamrzavanja konflikata, što se u stvari i traži iz određenih političkih krugova, a ti zamrznuti konflikti u stvari dovode do permanentnih sukoba sa svetom, sa nadom da će možda neka stota generacija da profitira iz tih permanentnih sukoba. To je, u stvari, ona ustavna osnova na kojoj bi trebalo da se poradi. Kada se govori o Ustavnom sudu, Ustavni sud treba da štiti pravni poredak, vladavinu prava i očuvanje demokratije. Dakle, te pozitivne promene koje su zaista bile neophodne zbog zagušenja Ustavnog suda sa, recimo, sedam hiljada nerešenih ustavnih žalbi, a veoma je interesantno to da je gotovo polovina tih nerešenih ustavnih žalbi u vezi sa povredom prava građana na Ustavom zagarantovano pravo na suđenje u razumnom roku. Dakle, ako se građani žale na povredu tog prava, zaista je ironično da na kraju stignu do Ustavnog suda, pa i Ustavni sud na identičan način u stvari povređuje njihova prava, jer godinama stoje predmeti nerešeni u tom Ustavnom sudu. Sve te promene su pokazale, a koje su, normalno, sadržina ovog predloga zakona, da postoji određena politička volja da se u toj ustavnoj materiji nešto promeni, a što je, dozvolićete, novina. Jer, promene nisu dovoljne samo da se obave u radu Ustavnog suda, nego su i te kako potrebne i u radu odnosno u sadržini Ustava, jer se pokazalo koji su rezultati tog Ustava, te preambule i određenih delova tog Ustava koji su na kraju dale 9. decembar, kada je Srbija jednostavno odbijena u pogledu evropskih integracija zato što nije dobila kandidaturu. Nazvali to kako god hoćete, kandidatura 9. decembra nije dobijena, između ostalog, i kreiranjem stvarnosti od strane tog Ustava. Ova činjenica da se danas pokušava promeniti funkcionisanje Ustavnog suda u stvari daje nadu da će sutra možda da se pojavi neka kritična masa političke volje za promenu Ustava. Jer, ako se to desi, u tom slučaju ćemo moći da se usaglasimo sa realnim životom i u tom smislu da vodimo i politiku.
Zahvaljujem. Reč bi dobio gospodin Srđan Spasojević, ali njega nema. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje uvodno izlaganje gospođa Malović je počela rečenicom da se zakon o Ustavnom sudu, koji se danas menja, primenjuje već četiri godine. To je prosto neverovatno. Kakav je to problem što se neki zakon primenjuje četiri godine? Trebalo bi da se primenjuje mnogo više jer i zakon i Ustavni sud nisu neka sezonska kategorija, pa sad, zamislite, četiri godine smo primenjivali zakon. Zakon o Ustavnom sudu, odnosno njegove izmene i dopune svakako podrazumevaju da moramo da govorimo i o Ustavnom sudu, o njegovom radu, o sudijama Ustavnog suda i ne vidim zašto je pre ovoga bila neka primedba da kad se govori o zakonu da ne može da se ide više od toga, pa je tu bilo zaista neprimerenih insinuacija koleginice Nade Kolundžije. Naime, kada je kolega Krasić govorio o, kako reče, mafijaško-koalicionoj vladi i zašto je Nada Kolundžija tu prepoznala Vladu Zorana Đinđića, to je njen problem. Možda žena želi da se sad malo dodvori, s obzirom da se jutros u medijima pojavila izjava Jorgovanke Tabaković da ona obožava Đinđića, pa se sad pojavila konkurencija. SRS odnosno naša poslanička grupa, a govorim sada o jednom primeru vezano za Ustavni sud, 11. maja je podnela inicijativu odnosno zahtev za prestanak dužnosti razrešenjem predsednika Ustavnog suda, Dragiše Slijepčevića i sudija Olivere Vučić, Bratislava Đokića, Agneš Kartag Odri, Katarine Manojlović-Andrić, Milana Markovića, Bose Nenadić, Milana Stanića, Dragana Stojanovića, Tomislava Stojkovića, Sabahudina Tahirovića i Predraga Ćetkovića. Najbolji primer koliko ovaj ustavni sud u ovom sastavu koji sam sad pročitala zapravo je jedna politička institucija koja uopšte ne poštuje Ustav Republike Srbije, koji bi trebalo da štiti, možemo da iznesemo i da obrazložimo baš na ovom primeru. Podsećamo da je Ustav Republike Srbije regulisao i izbor sudija i predlog za razrešenje i mi smo, naravno, našli pravnu mogućnost da iniciramo razrešenje sudija iz razloga što u konačnom nekom ishodu sudije zapravo bira, u većini, Narodna skupština Republike Srbije. Ne bih sad da se vraćam na ono – vi predložite Tadiću, pa on usvoji šta mu vi predložite, pa Tadić predloži vama, pa vi usvojite šta vam on predloži. Ali, postoji jedna pravna logika – ako neko bira, a ustavne sudije Ustavnog suda bira Narodna skupština, logično je da mora postojati mogućnost da ta ista Narodna skupština, ili njen deo, ima i drugu mogućnost, a poslanička grupa SRS je deo Narodne skupštine i biće u još većem broju, iako je gospođa Nada Kolundžija, očigledno u nameri da zabrani izbore i da zabrani biračima da glasaju, jer njoj nije jasno kako su birači izabrali ovoliko srpskih radikala u ovaj parlament, evo, poručujem gospođi Kolundžiji, biće nas posle narednih izbora više nego što je sada. Dakle, mi smo ovu inicijativu prosledili i predsedniku Narodne skupštine i predsedniku Vrhovnog kasacionog suda i predsedniku Borisu Tadiću, svima onima koji su birali, odnosno predlagali sudije. Svi su nam ekspresno odgovorili, osim predsednika Vrhovnog kasacionog suda, i rekli su da poslanička grupa ne može da podnosi ovu inicijativu. Zašto smo mi tada smatrali i danas smatramo da sve ove sudije ne zaslužuju da budu sudije Ustavnog suda? Uslovi koje moraju da ispune sudije, a koje ove sudije nisu ispunile, su povreda zabrane sukoba interesa, to je jedan deo uslova, i trajni gubitak radne sposobnosti za dužnost sudije Ustavnog suda. Mi smatramo da su oba ova uslova ispunjena u ovom slučaju. Ove naše tvrdnje temeljimo na činjenici da su sve ove sudije koje sam napomenula svojim ponašanjem ozbiljno ugrozile kredibilitet institucije Ustavnog suda, tako što su se otvoreno stavili u službu režima Borisa Tadića. Tadićev režim je u svojoj neobuzdanoj potrebi, odnosno eksponenti tog režima da ispunjava sve uslove Evropske unije, pokušao i uspeli su, nažalost, suprotno Ustavu Srbije, da menjaju Zakon o izboru narodnih poslanika. To udvorničko ponašanje režima je tada, sećate se, žigosano u javnosti i stručna javnost nije prihvatila ove izmene Zakona o izboru narodnih poslanika onako kako ste vi u skupštinskoj većini to dogovorili. Onda ste se dosetili kako da se zaštite od negativnog odijuma stručne javnosti i pozvali ste se na odluku Ustavnog suda. Sada moramo malo da se prisetimo. Najpre da se podsetimo da je takvo ponašanje u tom momentu, ponašanje ovih sudija Ustavnog suda sramno i oni su zapravo pogazili pravne i moralne principe i ozbiljno ugrozili instituciju koja bi morala biti i iznad i izvan zakona, čija je prevashodna funkcija regulisana članom 166. Ustava Republike Srbije, koji utvrđuje da je Ustavni sud samostalan i nezavisan državni organ koji štiti ustavnost i zakonitost i ljudska i manjinska prava i slobode. Ove trenutne sudije, sudije Ustavnog suda su pokazale više puta, a ja sada obrazlažem jedan primer, da nisu ni samostalni, ni nezavisni, već naprotiv, da umesto da zaštite ustavnost i zakonitost štite isključivo interese vladajuće većine, odnosno Tadićevog režima. Da se podsetimo, rasprava o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika je inicirana i taj zakon je donet po isključivom nalogu EU, Evropske komisije i Venecijanske komisije. O tome smo govorili kada smo govorili o tom zakonu, ali, evo, vidite, džabe vam sve što ste uradili zarad EU, opet je EU rekla – nećemo vas, šta ćete vi nama toliko korumpirani, šta ćete vi nama kada još uvek niste definitivno priznali lažnu državu Kosovo, iako formalno, nažalost, jeste. Onda je održana javna rasprava u Skupštini, 21. aprila ove godine, i na toj javnoj raspravi je bio preovlađujući stav da je neprihvatljivo da se izbor narodnih poslanika vrši po redosledu kandidata na izbornoj listi, počev od rednog broja 1, jer je preovladalo mišljenje da poništavajući, Ustavni sud je zapravo poništio član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, pa je mandate poslaničke i odborničke stavio u ruke odbornicima i poslanicima, i ovaj redosled zapravo znači da će Skupština biti buvlja pijaca, da će mandati da se prodaju na veliko i malo. Tog dana, tog 21. aprila se pojavila, navodno, odluka Ustavnog suda, i to Gordana Čomić, koja je učestvovala u toj javnoj raspravi, se pohvalila da ima kod sebe odluku sa navodne redovne 17. sednice Ustavnog suda, koja je, ona je tvrdila, održana 14. aprila, dakle, šest dana pre ove javne rasprave. Zamislite, tada je Ustavni sud utvrdio da je član 84. Zakona o izboru narodnih poslanika suprotan Ustavu Republike Srbije. Niti je bilo u javnosti reči o tome, a obično se zna šta se dešava na sednicama Ustavnog suda, istina, ovim izmenama Zakona to više neće biti moguće, jer ste volšebno ukinuli javnost rada Ustavnog suda, dakle, nije se govorilo o tome i odjedanput se pojavila odluka zato što su ove sudije dobile nalog da pomognu Borisu Tadiću da legalizuje i pojača političku korupciju, tako što ćete promeniti onaj Zakon o izboru narodnih poslanika. Što se tiče nas iz Srpske radikalne stranke, mi tvrdimo i tvrdili smo i ovim inicijativama da sve to nesporno ukazuje da su sudije, čije smo razrešenje zahtevali, povredili zabranu, ozbiljno povredili zabranu sukoba interesa i da su zapravo trajno, kao takvi trajno izgubili radnu sposobnost za sudiju Ustavnog suda. Jer, ipak sudije Ustavnog suda moraju da poseduju specifičnu radnu sposobnost i ne može njihova radna sposobnost da se ocenjuje samo nalazom lekara, već njihova radna sposobnost bi trebalo da u svom sastavu ima i dostojanstvo i moralnost i čestitost i posvećenost Ustavu i zakonu i časnom obavljanju dužnosti sudije Ustavnog suda. Nažalost, oni koji su danas sudije Ustavnog suda nemaju ništa od toga. Vi onda da im se revanširate, pošto su oni, na ovom smo primeru pokazali, a i Krasić je neke primere pominjao kako su sudije Ustavnog suda zapravo instrument u rukama Tadićevog režima, i vi sada da se njima lepo revanširate donosite ovaj zakon gde stvarate neke nad ljude od sudija Ustavnog suda, koji će i dalje štititi, kada vam bude trebalo, vas. Dakle, rekli smo da ste volšebno ukinuli javnost rada Ustavnog suda. Samo ću, da se uklopim u predviđeno mi vreme, nekoliko da prokomentarišem članova, a biće vremena kroz amandmane da to detaljno kažemo. Kažete da Ustavni sud može zbog rada na započetim predmetima sudiji produžiti radni vek do isteka vremena na koje je izabran, odnosno imenovan uz njegovu saglasnost. Pitanje je zašto se to radi samo sudijama Ustavnog suda? Šta su to sudije Ustavnog suda? Vi ovamo pravite malo veće, veliko veće, ne znam, cepkate Ustavni sud, a sada odjedanput nekoga ko je započeo neki predmet, pa treba da ide u penziju, zadržaćete ga još dok ne završi taj predmet, a praksa nam kazuje da ovaj ustavni sud, kao i onaj koji je sličnog sastava, koji je predvodila Bosa Nenadić, da zapravo oni, čuli ste i malopre, po deset godina utvrđuju da li je neki akt u skladu sa Ustavom. Znači, moraćemo, bogami, dosta da ga čekamo. Kada su u pitanju plate sudija, interesantan stav ovog člana 20a, kažete – u slučaju da u Ustavnom sudu nisu popunjena sva sudijska mesta, do njihove popune plate predsednika i sudija Ustavnog suda se uvećavaju 10% za svako nepopunjeno sudijsko mesto. Zaista neverovatno. Kako vi mislite i šta to znači? Nema 15 sudija, ima 13 u nekom momentu, i plata onih dvoje koji ne rade podeliće se na ovde druge, ne bitno da li će biti u malom veću ili u velikom veću. Ako su u malom veću, troje ih je, onda ovi i ne rade, pa i ne moraju da budu plaćeni. Pogotovo da im plaćate na ovaj način. Ovo je kao na pijaci, trange-frange, ostalo nam je malo para, daj da vam podelimo. Prosto neverovatno. Sednici javne rasprave i drugi oblici rada, kažete u članu 22, Ustavnog suda mogu se po odluci Ustavnog suda održati i izvan sedišta Ustavnog suda. Prvo, kada bi ovo bilo moguće, a za nas nije, onda to ne bi bila tema zakona, nego pravilnika koji predviđate u ovom zakonu. Zaista je neverovatno gde ćete vi to da vodite sudije Ustavnog suda. Kome će oni da idu na noge? Sudije Ustavnog suda da idu nekom na noge?! To je prosto neverovatno. Osim, ako vam nije namera da Ustavni sud zaseda u Prištini, što podržavamo. A reći ćete nam da li vam je to ili nije namera. Verujemo da nije i mislimo da vi zapravo ovo hoćete da bi Ustavni sud, Bože, malo na čistom vazduhu zasedao, malo na Zlatiboru, malo na Kopaoniku, malo u Vrnjačkoj Banji, da ne sede samo u kancelariji u Beogradu. Dakle, ovo nam je apsolutno neprihvatljivo. Završiću samo jednim pitanjem – da li je, pošto Ustavni sud može i samoinicijativno pokreće inicijative za ispitivanje ustavnosti i zakonitosti, da li imate informaciju gospođo Malović, a evo sad i javno pitamo sudije i predsednika i sudije Ustavnog suda, da li su samoinicijativno pokrenuli postupak da utvrde da li je vaša uredba, uredba Vlade Republike Srbije, kojom ste priznali Vrhovni sud lažne države Kosovo, da li je ona u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Mi znamo da nije, ali hoćemo da čujemo šta će vaš režimski Ustavni sud da kaže o tome. Gospođo Malović, pitala sam ministra Markovića, sad pitamo i vas, pošto je procurelo u javnosti da svi ministri nisu glasali za ovu uredbu, želimo da znamo koji su to ministri koji su glasali za ovu izdajničku, neustavnu, uredbu. Hvala.
Zahvaljujem. Pozivam gospodina narodnog poslanika Krasića i gospodina narodnog poslanika Jojića da uklone knjige koje ovako drže jer time remete rad i ponašaju se suprotno Poslovniku, reklamiranjem štiva koje nije primereno u Domu Narodne skupštine. Zahvaljujem. Reč ima gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Gospođo ministre, gospodine predsedavajući, kada pogledate međunarodno uporedno pravo i pravo Srbije i zakone koji se donose, primetićete da se ti zakoni donose, a da u praksi ne mogu biti dobro primenjeni. Evo, Ustav je donet 2007. godine, Zakon o proglašenju Zakona o Ustavnom sudu takođe je donet novembra meseca 2007. godine. Dakle, ako su predlagači bili isti ti iz Ministarstva pravde ljudi koji su predlagali Zakon o Ustavnom sudu 2007. godine, jesu li to isti ljudi koji predlažu da se menja Zakon o Ustavnom sudu? Da li su to uslovile društveno-političke okolnosti ili nisu? Idemo redom. Kada je u pitanju član 2, postavlja se pitanje: zašto se isključuje javnost? Kako to predlagač predlaže prema odredbi člana 3. važećeg Zakona o Ustavnom sudu, stav 3: " Ustavni sud može isključiti javnost samo radi zaštite interesa nacionalne bezbednosti, javnog reda i morala u demokratskom društvu, kao i radi zaštite interesa maloletnika i privatnosti učesnika u postupku". Vidite, u stavu 4: "Isključenje javnosti ne odnosi se na učesnike u postupku, njihove punomoćnike i predstavnike stručne javnosti". Zašto se sada ovim predlogom zakona isključuje javnost kada se raspravlja o reizboru sudija i tužilaca? Nema tu opravdanih razloga. Jel to opšti interes, nacionalni? Nije, gospođo ministre. Po mom dubokom uverenju, zašto vi bežite od ovoga i zašto beži predlagač i zašto treba ukinuti ovo pravo i advokatima, jer sudija ili tužilac koji nije ponovo izabran ima pravo da uzme advokata, a Ustav garantuje pravo da pred svim državnim organima građanin ima pravo da uzme zastupnika, odnosno advokata. Dakle, ukidate jedno ustavno pravo. Šta je ovde ključna stvar? Javnost treba isključiti. Uvid u papire mogu da imaju samo učesnici postupka, ne daj Bože da dođe advokat. Zašto? Zato što bi u svim predmetima pojedinačno, sad kad bi se formirala komisija, na sve predmete onih 800 neizabranih sudija izvrši analizu i utvrdi da li su službe bezbednosti dostavljale podatke Visokom savetu sudstva prilikom izbora sudija ili tužilaca, ili nije? To treba otkloniti tako što ćete, pre svega, u zakonu predvideti javnost rada Ustavnog suda, ako nisu u pitanju nacionalni interesi. Ali, ne daj Bože da učesnici u postupku dođu do podatka da su službe bezbednosti dostavljale podatke, da su prisluškivale sudije i advokate i tužioce, onda bi bila zaista neugodna situacija za one koji su to činili. S druge strane, ta prisluškivanja koja su vršena nisu vršena u skladu za Zakonikom o krivičnom postupku, niti sa Ustavom Republike Srbije. Vi se sećate u ranijem periodu, za vreme Miloševića, četiri su samo bila uslova i razloga zbog čega se može prisluškivanje izvršiti, a vi ste ga sad proširili na 15 slučajeva. Dakle, ako je neko ukrao kokošku, on može biti prisluškivač. To je vrlo opasno, pa zbog toga gospođo ministre, trebalo bi da se vi kao ministar pravde borite da se izmene odredbe ZKP koji je važeći. U članu 5. zašto se sudije Ustavnog suda izdvajaju od ostalih sudova u Republici Srbiji, od osnovnog do Vrhovnog kasacionog suda? Zašto on može da produži radni vek, ako mu istekne mandat za koji je izabran? Malo pre je gospođa Vjerica Radeta to dobro primetila i rekla je – treba on da završi neke poslove. Pa, nije valjda da mi nemamo pravnika i nemamo stručnjaka iz ustavnog prava, iz svih oblasnih grana prava? Imamo. Najveći rasadnik vam je u advokaturi. Najveći rasadnik dobrih stručnjaka i dobrih sudija jeste u advokaturi, što u uporednom pravu i jeste slučaj. Dakle, druge sudije nemaju to pravo. Ovim hoćete da ozakonite privilegije sudija Ustavnog suda i da ih postavite iznad društva i iznad sistema. Zašto? Odlazak u penziju, vidite pod kojim uslovima predlažete, da mu bude zadnja plata u službi. Pa, je li to primereno u našem sistemu? Kako vi kažete, ovo je demokratsko društvo i svi građani Republike Srbije treba da budu jednaki pred Ustavom i zakonom. E, ovde kršite ustav, kršite zakone. Onaj ko ovako misli da sprovede ovo doći će u situaciju gde će građani da kažu – hej, stanite ljudi, ovo je dosta, ne možete vi ovako da se ponašate. U članu 6, odnosno u važećem, dodaje se 20a. Vidite, gospođo Malović, kakva se opasna odredba u Zakon unosi, vrlo je opasna, pravni sistem Ustava, ovde će Ustavni sud sve činiti da taj sud nikada ne bude popunjen, odugovlačiće popunu njegovu jer imaju materijalni interes oni koji sede i rade u Ustavnom sudu. Nikada nećete imati popunjen Ustavni sud. Odugovlačiće popunu njegovu, jer imaju materijalni interes, oni koji sede i rade u Ustavnom sudu. Nikada nećete imati popunjen Ustavni sud. Šta je sad vrlo nemoralno i nedopušteno. To znači da predsednik Ustavnog suda i sudije u Ustavnom sudu zbog manjka sudija u Ustavnom sudu primaće platu 10% veću nego što će primati sudije Ustavnog suda, odnosno sudije i drugi građani. Ovako, nigde u uporednom pravu nije normirano ni propisano. Gde je problem gospođo Malović? Da li ste primetili vi jednu nelogičnost, jednu nepravdu? Profesori Pravnog fakulteta koji dolaze u sastav Ustavnog suda imaju 2.500 do 3.000 evra, a koliko ja znam sudije Ustavno suda imaju oko, koliko ja imam neke informacije da su oko 140.000 do 150.000 dinara, ako je to precizan podatak. Ali ni jedan profesor ispod 2.500 evra mesečno ne prima platu na Pravnom fakultetu. Šta je u pitanju? Sad taj koji dolazi sa Pravnog fakulteta on ima da prima razliku između plate, dakle fakulteta i plate sudije Ustavnog suda. Znate koliko će on onda da ima veću platu? Imaće veću platu nego što imaju sudije Ustavnog suda. Zašto to? Uzmite matematiku i videćete. Doći ćete do zaključaka ako proverite na kojim fakultetima koliko profesori imaju platu. Stavljate sudije Ustavnog suda u neravnopravan položaj u odnosu na ovoga koji dolazi sa Pravnog fakulteta. Zašto održavati sednice Ustavnog suda, dakle gospođa Vjerica Radeta je to istakla i pomenula? Gospođo Malović, više od deset godina se borim da se u pravosuđu ukine turizam. Znate koji je to turizam? Uzmite za poslednjih 15 godina iz arhive i od Ministarstva finansija i sektora vašeg za finansije. Utvrdite koliko je država i koliko su poreski obveznici morali da plate turizam sudija, tužilaca i ostalih koji su išli na Zlatibor, Vrnjačku Banju, Kopaonik, Palić i da ne nabrajam. Do sada Ustavni sud nikada nije zasedao van sedišta od postojanja Ustavnog suda i ustavnosti u Srbiji. Zašto uvoditi sada nešto, ako do sada nismo imali takav slučaj, šta će nama Ustavni sud da zaseda, recimo u Vrnjačkoj Banji? Nekom padne na pamet, predsednik kaže ajmo malo da idemo sedam dana u Vrnjačku Banju, ili idemo na Kopaonik treba da provetrimo malo pluća. Sve se to radi u sedištu suda. I to u uporednom pravu tog turizma nema. Borim se protiv tog turizma i nikakav rezultat ni efekat ne postižemo sa tim turizmom i tim savetima i Kopaonička škola. Ako treba neko da održi stručno predavanje ili savetovanje u sedištu viših sudova održati ili u sedištu Apelacionog suda. Što se tiče člana 9. stav 3. ne znam šta vam znači ova odredba – ako ovim zakonom nije drugačije određeno. Nešto što apsolutno jedna šuplja norma, jedna prazna norma. Šta to znači? Ne znači ništa za pravo. Kad su u pitanju nagrade činovnicima i nameštenicima. Gospođo Malović kako ćete vi sada da obrazložite? Vi predlažete da 30% od koeficijenata treba da imaju veće plate činovnici i nameštenici u Ustavnom sudu, a da nemaju to drugi u državnim organima, u Narodnoj skupštini, u Vladi u ministarstvima, u Apelacionom sudu, u Kasacionom sudu, Vrhovnom i u drugim višim i osnovnim sudovima. Kako možete dati obrazloženje? Šta to oni teže rade? Na kojoj dubini u rudniku oni kopaju rudu pa da im treba dati platu veću 30%? Ne. Jednako. Jel smo jednaki po zakonu? Naravno, morali bi da budemo, ali kako stvari stoje ni građani neće biti jednaki pred zakonom. Vidite, ovo je specijalis. Odredba leks specijalis. Predviđate budžet Ustavnog suda. Imate li budžet pravosuđa Republike Srbije? Nemate. Otkud dati pravo Ustavnom sudu da on ima svoj budžet. To je suprotno Zakonu o budžetskom sistemu. Mislim da ovo nije dobra norma i nije dobro rešenje. Ono što je rekao gospodin Krasić i gospođa Vjerica vidite šta se događa. Kaže kad Ustavni sud utvrdi da je jedan podnesak očigledno neosnovan. Ovo je zaista apsolutno neprihvatljivo i da će da ga odbaci. Vidite činovnik u pisarnici o tome odlučuje. Ne odlučuje meritorno veće, odnosno odluku ne donosi sednica Vrhovnoga suda nego činovnik i on meritorno rešava. Ne može činovnik meritorno da rešava, to mora da se ispita i da donese u proširenom sastavu, dakle u sastavu kako to odlučuje, kako je to normirano u Ustavu Republike Srbije. Što se tiče odredbe člana 42, 42a, 42b i 42v, ove su vam odredbe, gospođo Malović u direktnoj suprotnosti sa odredbom člana 175. Ustava Republike Srbije. Vi predviđate ovde formiranje velikih i malih veća, a Ustav Republike Srbije u članu 170. kaže – Ustavni sud odluke donosi većinom glasova svih sudija Ustavnog suda. Šta ćemo sad? Vidite Srpski radikali uvek utvrde da se krši Ustav i vama ukazujemo da ste ovde u teškom sukobu sa Ustavom. Drugo, veća, mala veća i ova veća veća, ne mogu donositi zaključke i rešenja jer to u Ustavu ne postoji, oni mogu donositi samo odluke, a rešenja i zaključke ne mogu. On mora, Ustav predviđa samo odluku poznaje, a ne poznaje ni zaključak, ne poznaje i rešenje. Tu ste, dakle u velikom problemu. Dakle, gospođo Malović, mislim da se Ustavni sud izdvaja i ovim se ozakonjuju privilegije sudija Ustavnog suda, jer ovo do sada nije bilo. Nađite mi jednu državu u Evropi koja ovako, na ovakav način organizuje rad i postavlja organizaciju i odlučivanje od strane sudija Ustavnog suda. Samo da podsetim, za vreme "Sablje", Ustavni sud nije hteo da pokrene postupak po službenoj dužnosti, ocenu ustavnosti uredbe o "Sablji". Drugo na Vladi Republike Srbije posle ubistva premijera, jedan od članova Vlade kaže, - imamo saglasnost Ustavnog suda, policija ima da određuje pritvor do 30 dana, kasnije može i 60 dana, a predsednik Okružnog suda dolazi u gradski SUP Beograda i oni se hvale. Prvi put u istoriji došao nam je predsednik Okružnog suda u policiju i daje saglasnost za hapšenje građana Republike Srbije. Treba te se boriti protiv takvih odluka i protiv takvog ponašanja organa vlasti. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Perić Sreto.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u svoje izlaganje vezano za Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Ustavnom sudu počeću citatom odredbe 5. već važećeg zakona: "Ustavni sud obaveštava Narodnu skupštinu o stanju i problemima ostvarivanja ustavnosti i zakonitosti u Republici Srbiji, daje mišljenje i ukazuje na potrebe donošenja i izmenu zakona i preduzimanje drugih mera radi zaštite ustavnosti i zakonitosti". Posle ovog predlažem dobronamerno, gospođo Malović, vama, svim sudijama Ustavnog suda Republike Srbije i članovima, odnosno zaposlenima u Sekretarijatu za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije da podnesete ostavke i to je ono najmanje što bi vi mogli da uradite i da na jedan moralan način odete sa mesta na kojem se nalazite. Zbog čega? Kolega Petar Jojić je vama citirao odredbu člana 175. Video sam, nešto ste zapisali, verovatno ćete polemisati kasnije. Nemate ni jedan argument. Ponovo se vraćam na odredbu 175. Ustava koja kaže: "Ustavni sud odluke donosi većinom glasova svih sudija Ustavnog suda. Odluka da samostalno pokrene postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti, Ustavni sud donosi dvotrećinsku većinu glasova svih sudija. Uređenje Ustavnog suda i postupak pred Ustavnim sudom i pravno dejstvo njegovih odluka uređuje se zakonom". Nema mogućnosti da se čivija, ovih 15 sudija Ustavnog suda, pa da se prave mala i velika veća ili već ko zna šta bi vi to sve da uradite. Dakle, nema mogućnosti, a na osnovu člana 175, osim da sve sudije donose odluku na sednici Ustavnog suda. Zbog toga, a rekao sam šta je obaveza sudija Ustavnog suda, odnosno Ustavnog suda, da šalje Narodnoj skupštini neke predloge za izmenu zakona, da vrši neke dopune i sl. Zatim, vaše izlaganje počeli ste sa – ovaj zakon je u primeni već četiri godine, kao da ovaj zakon u primeni četiri decenije, pa je sad došlo vreme, sazrelo, da ga malo protresemo, da ga malo promenimo, a onda ste rekli da ste napravili vi analizu primene ovog zakona i da su vam se prijavili određeni problemi, odnosno neke nedorečenosti koje zaista moraju i trebaju da se promene. Ništa od toga nije tačno. Pripremajući se za ovu sednicu, pokušao sam da vidim zašto vama reforma u pravosuđu ne ide onako kako ste vi želeli, kako ste zamislili, a pre svega građani Srbije, pa i zaposleni u pravosuđu nemaju neke velike vajde od vaše reforme pravosuđa i onda nisam mogao da nađem drugi razlog, osim možda da je ovo strategija, nacionalna strategija za reforma u pravosuđu usvojena 25. maja 2006. godine. Znate ono, sin svih naroda i narodnosti je slavio nešto tog dana, pa možda vam je to neki datum koji baš nije bio za usvajanje te strategije i onda su tu nastupili problemi. Rekli ste da ste i tad izvršili analizu funkcionisanja sistema pravosuđa. Gospodine Ćosiću, i vi ste bili u jednoj radnoj grupi od tih ali, evo, vi ne morate da podnesete ostavku, vi iščitavate, predlažete nešto, nije to toliko strašno za građane Srbije, pa vi još možete da ostanete na tom mestu. Napravili ste jednu dinamiku šta su vam kratkoročni, šta srednjoročni, šta dugoročni planovi za reformu u pravosuđu, a onda ste doveli građane Srbije da vam plaćaju one sudije koji rade i one sudije koji ne rade i ko zna koga oni još sve plaćaju, a vi kao imate dobru nameru i dobru ideju. Predlažete da se menja zakon o Ustavnom sudu. Zaista očekujemo neki novi kvalitet, ali moramo da se pozovemo na član 1. odnosno 166. koji definiše ulogu Ustavnog suda – Ustavni sud je samostalan i nezavisan državni organ koji štiti ustavnost i zakonitost. To je osnovni, primarni zadatak Ustavnog suda i ljudska i manjinska prava i slobode. Ljudska i manjinska prava i slobode štite i drugi zakoni i drugi državni organi i dužni su da postupaju veoma savesno da bi građani Srbije mogli da ostvare svoja ljudska i manjinska prava i slobode, naravno. Ne sme se smanjivati taj nivo stečenih prava. Nije samo to primarni zadatak Ustavnog suda. Vi ste ovde u nadležnost Ustavnog suda strpali sve moguće i ono što bi trebalo da bude u nadležnosti drugih državnih organa i redovnog suda. Vi dadoste u nadležnost Ustavnog suda i opet se mora postaviti pitanje zbog čega to radite, pa onda i određena prava vezana za izbor. Takođe dajete u nadležnost Ustavnom sudu i ko zna šta sve u nekim sledećim izmenama i dopunama ovog zakona nećete ponoviti da bude nadležnost Ustavnog suda kako bi valjda ovim visokim platama i mogućnost da dobro zaradi, napravili ste mogućnost da vam Ustavni sud bude jako poslušan. Ako se ima u vidu da je ovo dvotrećinski Ustavni sud predsednika Republike. Kako dvotrećinski? Tako što Narodna skupština Republike Srbije bira pet sudija Ustavnog suda na predlog predsednika Republike od ponuđenih deset, a predsednik Republike bira pet, odnosno imenuje pet na predlog Narodne skupštine Republike Srbije od ponuđenih deset. Vidite, od 15 dve trećine su predsednika Republike. Vi pravite Ustavni sud za dnevnu upotrebu. Otkud vam to pravo? Za vas kažu da ste bili dobar student, ali izgleda ovde na mestu ministra pravde nešto se ne snalazite baš najbolje ili radite nešto što vam je nametnuo režim Borisa Tadića. Nemojte svoju profesiju i struku da potcenjujete i ponižavate, jer kada to radite sa tog mesta vređate bezbroj pravnika. Ne smete to da radite tako. Zbog čega Sekretarijat za zakonodavstvo bi trebao da podnese ostavku, a vi niste dosledni? Da ste to predložili mogao bih da razumem neke odredbe koje su već postojale u ovom zakonu. Najviše volim kada pročitam određenu odredbu pa onda vi upišete, pa posle da li možete to da opovrgnete. Naravno da ne možete. Član 82. kaže postupak po ustavnoj žalbi – ustavna žalba može se izjaviti protiv pojedinačnog akta ili radnje državnog organa ili organizacije kojoj je povereno javno ovlašćenje. Pogledajte šta kaže 35. Ustava Republike Srbije. Da li on kaže kome je povereno javno ovlašćenje ili govori imalac javnog ovlašćenja. Imalac javnog ovlašćenja, po meni, nije najsrećniji termin, ali je on takav definisan Ustavom i ne možete da preuzimate drugačije. Znači, Sekretarijat za zakonodavstvo bi morao malo da usklađuje ove zakone koje predlažete i koje Narodna skupština usvaja. Ovde se stiče utisak kao da je Ustavni sud od ove vlade ili ne znam ni ja od Vlade koja je formirana 2001. godine tek uspostavljen, ali samo da se podsetimo da imamo Ustavni sud od 1963. godine, od aprila meseca je donet zakon. U tom Ustavu je definisano je postojanje Ustavnog suda. Kasnije je donet Zakon o Ustavnom sudu i imamo Ustavni sud od ranije. Imali smo do sada devet predsednika, 67-68 sudija Ustavnog suda, ne računajući ovaj poslednji sastav Ustavnog suda, a kada su u pitanju biografije tih sudija svašta smo mogli da pročitamo, da se neko isticao u izradi najsloženijih normativnih poslova i sl. a to je Ustavni sud koji je prihvatio i pristao da menja volju građana Republike Srbije, da donosi neke odluke koje nikom nisu jasne, odnosno jasne su onima koji su želeli takvu odluku i koji su insistirali da se takva odluka donese. Član 5. Predloga zakona o Ustavnom sudu, vidi se šta ovde kaže – izuzetno od stava 1. ovog člana Ustavni sud može zbog rada na započetim predmetima sudiji produžiti radni vek do isteka vremena na koji je izabran. Da li znate šta to znači? Prvo mu je produženo da bi završio predmet koji je u toku i to može da bude par meseci, ali mandat sudija Ustavnog suda je devet godina i njemu je ostalo par meseci do sticanja prava na penziju i treba mu mesec ili dva da završi započeti predmet i onda će se njemu produžiti još osam i po godina da radi kao sudija. Rekli ste da će mu osnovica za penziju biti plata u poslednjem mesecu. Sada može još da radi neograničeno. Čemu sve to vodi? Šta je vama cilj da postignete sa Ustavnim sudom. Zar nije zaštita ustavnosti i zakonitosti? To je primarni zadatak Ustavnog suda i sve drugo je izuzetak. Ono što je definisano po Ustavu, videli smo šta je rekao član 169. Ustava Republike Srbije, pokušali ste jednu materiju koja je veoma bitna, odnosno jedan državni organ koji je bitan, jer jedan deo u Ustavu, od ukupno deset, je posvećen Ustavnom sudu. Solidan broj članova Ustava takođe je posvećen Ustavnom sudu. Vi od 114 članova postojećeg zakona menjate 42, dodajete novih 15 članova. Praktično ste sve ovde pretumbali i napravili ste jedan haos od ovog zakona, niko živ ne može da se snađe. O čemu se tu radi, odnosno šta ste želeli da postignete? Nama srpskim radikalima je potpuno jasno iz citiranih odredaba, iz poređenja Predloga zakona sa Ustavom vidimo šta ste vi imali nameru da uradite. Odlaganje objavljivanja odluke Ustavnog suda. Prvo u članu 21. vi uopšte ne definišete do kada Ustavni sud može da odloži objavljivanje svoje odluke. Kasnije, rekli ste da je to u roku od šest meseci, ali čemu svrha donošenja takve odluke ako će njena primena biti suspendovana, odnosno odložena određeno vreme? Obavezuje samo ono što je objavljeno, što nije objavljeno naravno da vas neće ni obavezivati. Ovde ste napravili mnogo propusta i pokazali da vam nije bila časna namera kada ste pristupili izmenama i dopunama ovog zakona. Onda, nagrađivanje, učešće, ovde se ne kaže da ako fali jedan sudija, nije izabran jedan sudija Ustavnog suda, ono što bi on ostvarivao kao zaradu, da će to biti podeljeno. Ovde može da fali i veći broj sudija i oni koji rade umesto njega ili rešavaju određene predmete, oni će imati pravo na tu naknadu. Isuviše je propusta, isuviše opasnih stvari koje vi uvodite kroz ovaj zakon da bi mogli da dirigujete i sa pravima i slobodama građana, da bi mogli i o izbornim pravima da odlučujete i uostalom, zahvaljujući Ustavnom sudu je i nastala određena politička stranka i danas imam mogućnost i ovu literaturu da čitam. Vidite šta piše – "Politička fukara". Sve je to zahvaljujući sudijama Ustavnog suda koji su u aprilu mesecu prošle godine rekli kome pripadaju mandati. (Zoran Krasić, sa mesta: Kako se zove knjiga?) Knjiga se zove "Politička fukara", a Morali portret Aleksandra Vučića, to je nadnaslov u ovoj knjizi, a sve je to…
Gospodine Periću, nisam se nadao da ću ikad vas morati da opomenem na pristojnost, na pristojan rečnik, pa vas molim da primerite i da se vratimo na temu. Gospodine Popoviću, upozoravam vas da sklonite literaturu koja nije primerena Domu, jer time remetite rad. Hvala lepo. Izvolite.
Samo mogu još da kažem da SRS ne može glasati za ovaj zakon. I gospođo ministar, još jednom da vas podsetim, ako hoćete samo da podnesete ili snesete neke moralne konsekvence, predlažem vam sa početka mog izlaganja da podnesete ostavku. Nadam se da su ovo i sudije Ustavnog suda čule i da će oni to uraditi, da ne bi direktno radili i kršali Ustav upravo oni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Zoran Krasić.
Kasnije ću o ovoj knjizi, gospodine Novakoviću, sada neću. Izvinite molim vas, koliko još imamo vremena, ovog antievropskog? (Predsedavajući: Samo da izračunam.) Po mojoj proceni 19 minuta ali dobro, vi imate ovaj evropski sat, možda je tu malo drugačije. Šta sada da radim? Gospođa Malović nije tu, a nadam se da je sekretarica iz Ministarstva pravde, izvesni Homen da je obavesti o tome. Da razrešimo neke dileme. (Predsedavajući: U pravu ste bili, 19 minuta i 30 sekundi.) To je ono što vam kažem, 80% glasova vam uzima SRS na sledećim izborima, napravite taj priključak što pre. Uvek sam u pravu. Ne tražim da mi vi to kažete, to znam. Da vam sada objasnim kako je nastala ustavna žalba kod nas. Kada je donet Zakon o Ustavnom sudu SRJ, ubačena je ustavna žalba i dati su uslovi pod kojima neko pravno lice koje se bavi zaštitom ljudskih prava može da traži zaštitu od Ustavnog suda ako je došlo do povrede Ustavom zajemčenih prava i sloboda građana. To je bilo dosta restriktivno. Prvi dobar primer korišćenja ustavne žalbe bilo je ono kada ste isterali DSS 50 i nešto njih, pa su se onda oni vratili na bazi one odluke po ustavnoj žalbi. Kada se radilo na novom Ustavu Republike Srbije, onda je stvorena jedna ideja da treba ugraditi ustavnu žalbu kao način obraćanja i kao izuzetak da se o pojedinačnom pravnom aktu kojim se krše ljudska prava i slobode građanina raspravlja pred Ustavnim sudom. To jeste malo pravno gledano nategnuto, ali taj stav je zavladao. Zbog čega? Da se spreči veliki broj predstavki koje su najavljene da će ići prema Strazburu. Zašto? Zato što je SRJ, odnosno Državna zajednica i Crna Gora i Srbija decembra 1993. postala član Saveta Evrope i od tog trenutka građani Republike Srbije su dobili pravo da se kao pojedinci obraćaju Evropskom sudu za ljudska prava i to je taj četvrti stub evropskog pravosuđa. Ali, Ustavni sud ne pripada pravosuđu. Glavna i jedina i isključiva nadležnost jeste ocena ustavnosti i zakonitosti. Ustavni sud postoji i zbog Narodne skupštine, da prilikom promene saziva u novom sazivu neka grupa ne tumači na drugi način ono što je napisano u Ustavu. Onda, nadalje, da se spreče organi izvršne vlasti da svojim opštim aktima unakaze ustavnu normu ili zakon itd. Ako smo to razrešili, onda je jasno. Ustavni sud nema pandam u Evropskom sudu za ljudska prava. Evropski sud za ljudska prava je sud, četvrti stub, gde se građani pojedinci obraćaju predstavkama. Vrlo prosto da se shvati. Način odlučivanja u Ustavnom sudu definisan je Ustavom Republike Srbije i nema potrebe da se odredbe Ustava Republike Srbije prepisuju u tekst Zakona o Ustavnom sudu, jer samim prepisivanjem devalvira se ustavna norma. To se uči u školama, ali se čitaju knjige, gospodine Novakoviću, kad se uči, a ne bleji se po internetu, niti se čitaju neke strategije. Da je kojim slučajem 2006. godine bilo poznato kako će da se unakazi naše pravosuđe, onda niko ne bi ustavnu žalbu stavljao Ustavnom sudu, nego bi ona dobila neki svoj drugi oblik, zahtev ili predlog i verovatno bi bio nadležan Vrhovni kasacioni sud, da bi se dokazala da Srbija garantuje delotvorno pravna sredstva pre nego što bi to išlo na Strazbur. Ali, otom-potom. Pošto ste sve ovo izbrkali, moram da vam skrenem pažnju, vi ste oktrojisali javnost rada ustavnog suda. Vi ste navodno u članu 3. stav 2. preformulisali, ali ste samo iskomplikovali stvari još više. Ostavili ste i stav 3. da stoji. On je nepotpun. Zašto? Nas nešto obavezuje. Nas obavezuju pre svega potrebe da se poštuju ljudska prava građana Republike Srbije, državljana Republike Srbije. Ako je to naša obaveza, onda kada je u pitanju javnost, moramo da shvatimo da su moguća formalna ograničenja da se propišu zakonom, ali ta ograničenja moraju da budu nužna u demokratskom društvu. Sad, da li je ovo demokratsko društvo, to je drugo pitanje. Verovatno je demokratsko zato što je Demokratska stranka na vlasti. Kada je Demokratska stranka na vlasti onda je sve to demokratsko i "sablja" je demokratska i glasanje iz Bodruma je demokratsko i besplatne akcije, to je sve demokratsko. Dalje, isključi se javnost u interesu nacionalne bezbednosti, teritorijalnog integriteta, gospođo Malović. Zašto ste ispustili teritorijalni integritet kao standard? Onda, javna bezbednost, radi sprečavanje nereda i kriminala, gospođo Malović, onda zaštite zdravlja i morala, zaštite ugleda i prava drugih, radi sprečavanja otkrivanja informacija koje su dobijene u poverenju, gospođo Malović i radi održavanja autoriteta i nepristrasnosti sudstva. Očuvanje autoriteta i održavanje nepristrasnosti sudstva kod nas ne postoji. Zašto? Imamo Homena. On vam kaže ko će da bude uhapšen, kad će da mu krene postupak, koliko će da bude osuđen i gde će da bude na izdržavanju kazne zatvora. Ne možete da gonite nekog novinara, Milovana Brkića ili nekoga zbog natpisa, kada čovek sledi obrazac otporaša, Homena. Znate da je Otporu sada zabranjeno da se muva po Rusiji. Rekao Putin – ako vidim jednog otporaša, odmah, neću više nikad da vas pustim na slobodu. Vodite računa, ovi vaši otporaši iz ministarstva da ne nastradaju, onda nećete imati sa kim da radite, nema ko da vam suflira. Kao što vidite, znači, gospođo Malović, nužno u tim standardima znači da postoji hitna društvena potreba. Koja je hitna društvena potreba za isključivanje javnosti u radu Ustavnog suda? Da javnost ne sazna. Šta javnost da ne sazna? Ne znam, neki vas saslušavaju sa diktafonom, uzmu diktafon, dođu kod vas u kancelariju, predstave se da su generalni sekretar predsednika republike, sve snime, odu do prvog ćoška, učlane se u neku stanku i onda sve javnost sluša. To je demokratski standard, to je svojstveno demokratskom društvu u kome je moguće da Neda Arnerić glasa iz Bodruma. Da li je poništena ta odluka, a svi znamo da je nezakonita, da je postupak donošenja izbora Kori Udovički bio suprotan Poslovniku? Ne, odsedela Kori Udovički svoj mandat, sve je u redu, puj pike ne važi. Da li je tako, gospodine Novakoviću? Pa, G17 plus je prikazivao snimke. Kako? Vi se odričete toga da ste prikazivali snimke. Sećate se vaše Ksenije i Siniše, sećate se DSS koji je prikazivao? Sećate li se Otpora koji je napadao zbog toga? Šta kažu? Samo vas posmatramo. Kažu – nismo mi palili Skupštinu da bi vi glasali iz Bodruma. Doduše, sada se uvalili kod vas, pa vas kontrolišu. Dalje, gospođo Malović, sva ograničenja moraju da budu i srazmerna, moraju da budu kao izuzetak, srazmerna, da se ne ometa ostvarivanje neke slobode ili nekog prava. Gde je taj standard kod vas zastupljen? Mislite da je taj standard zastupljen u liku i delu nekog sudije Ustavnog suda? Hajde molim vas, nemojte da se smejemo. Sada gospođa Bosa Nenadić treba da ide u penziju i ona će da gura pun mandat. I druge sudije Ustavnog suda imaju da guraju pun mandat. Ukoliko fali neki sudija, onda će da podele pare, namenjene tom sudiji koji nije izabran. Zašto? Pa, molim vas, tržište ekonomije vlada u Srbiji. Ponuda i potražnja. Ponuda i potražnja - ako imaju pare sudije Ustavnog suda, one su nepristrasne, kako reče gospođa Kolundžija. Zato trebaju da imaju mnogo velike plate. Što im niste odredili plate kao guverneru? Mogli ste da im odredite plate, recimo, kao krvavom borcu za socijalnu pravdu zvanom Dušan Bajatović – milion i 350 hiljada svakog meseca prima i puna mu usta kako se bori protiv siromaštva, da svi budu siti i niko ne bude gladan. Doduše, i Tadić se bori protiv siromaštva, pa je od Narodne kancelarije napravio narodnu kuhinju. To je svojstveno demokratskom društvu, hepatitis D, najgori oblik žutice, kada DS vlada. Gospođo Malović, razmišljam se da podnesem krivičnu prijavu protiv Vlade Republike Srbije i svih onih koji pristaju na ovaj zakon. Znate li zbog čega? Kako je moguće da Ustavni sud uđe u meritorno raspravljanje pojedinačnog spora? Kako to Ustavni sud može da dosudi naknadu štete? Koji je to blistavi um? Da li on rešava spor imovinski? Ne. Vi ste napisali – može da se dosudi i naknada štete. Pazite, posle ovoga, nama Ustavni sud ne treba. Pobrkali ste lončiće, pobrkali ste godine fakulteta, pobrkali ste kalendare. Sve moguće ste pobrkali. Kako je to moguće? Ustavni sud i kada preko ustavne žalbe vrši ocenu da li je pojedinačnim pravnim aktom došlo do kršenja ljudske slobode ili nekog prava, on ne ulazi u sporni odnos, već samo daje ocenu ustavnosti i zakonitosti. Ali ne, vi hoćete da preko kolena pretrupite i šta da radite? Da legalizujete to što godinama neizabrane sudije primaju platu, a ne idu na posao, da biste tvrdoglavo očuvali teritorijalnu organizaciju koju ste sproveli i mnoga mesta izgubila sudnicu, mesto gde čovek može da ode, da traži, da se obrati. Ne, vi uporno čuvate tu vašu strategiju za koju su vam Amerikanci dali pare. Kada oni daju pare da se to nešto napravi, to mora da se napravi prema njihovoj meri, a ne prema meri građana Republike Srbije. Takav nam je i ovaj tripartitno trijumvirački oblik Ustavnog suda. Sada se postavlja pitanje - ko ceni odluke Ustavnog suda? Samo vlast. Samo Homen i Snežana Malović. Ko još? Niko živi ne ceni te odluke. Zašto? Kompromitovano. Šta je svrha ovih izmena i dopuna? Da se nagrade prvoborci DS. Šta iz svih ovih odredbi proizilazi? Mora da se poštuje plava uniforma, plavo-crne toge. Vi ste od Ustavnog suda napravili Haški tribunal, samo im fale još i perike. Samo da stave još ona kokošija gnezda na glavu i da oponašaju idejnog tvorca reforme srpskog pravosuđa. Iza onih toga se kriju standardi. Izlaze iz rukava zakoni. Sve je to besprekorno, to ne sme niko da sumnja. To što oni ne čitaju Ustav, to njih baš briga. To što idu po svoje mišljenje kod Mikija Rakića, i to baš briga. Znači, lepo treba da se glumi. Srbija ima nadležni državni organ. Da li građani Republike Srbije imaju elementarne koristi od ovakvog Ustavnog suda? Građani su na referendumu doneli Ustav Republike Srbije, pa bez obzira šta neko pričao o Ustavu, sigurno ima elemenata za kritikovanje, ali preambula nije mogla lepša da se napiše. Preambula da je KiM u sastavu Republike Srbije, molim vas, sve menjajte, ali to ne smete da promenite nikako. Znam da vama smeta KiM kao AP unutar Republike Srbije. Znam da vam smeta i Rezolucija 1244. Sada lupate glavom po kancelarijama o zid, što to nije završeno 1999. godine, nego sada mi moramo da prljamo ruke. Moraćete. Hvala bogu, ništa ne zavisi od vas. Svakim danom će sve više da zavisi od građana Republike Srbije. Znate? Sve će od njih da zavisi vrlo brzo. Pošto ide ova sledeća tačka dnevnog reda, imam neka državna posla, pa ću biti odsutan. Na dan izbora, zapamtite, svi građani imaju da kontrolišu glasanje, zato što znaju da se priprema velika izborna krađa. Ogromna. Svi oni koji su glasali, uveče u osam sati dolaze na biračko mesto. Neće neko za hiljadu dinara da proda Srbiju. Zapamtite to više. Dogorelo. Znači, gospođo Malović, preporučio bih vam da ovo povučete sa dnevnog reda. Ovo nikako ne može da se opravda. Koje će štetne posledice da budu ukoliko ovakav predlog zakona projuri kroz glasanje, možete samo da pretpostavite. Drugi deo, koji je još možda i važniji, budite jači za lično iskustvo. Vi ste mnogo neuspešni. Sve što ste uradili, to je neuspešno. Potpisali ste rešenje da se isporuče Karadžić i Mladić. Zapamtite, ostali ste u istoriji zabeleženi kao žena koja je potpisala rešenje da se isporuče Karadžić i Mladić Haškom tribunalu, a ceo svet zna da je Haški tribunal antisrpska giljotina. Hvala, gospodine Novakoviću. Ovih nekoliko sekundi požurite u EU, molim vas, zatvoriće uskoro vrata, a i ne morate da se vraćate, tamo vam je bolje.
Zahvaljujem. Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pa pitam, da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. želi reč, ili možda gospođa ministar? (Da.) Reč ima ministar, gospođa Malović Snežana.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem se svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u današnjoj diskusiji povodom izmena i dopuna Zakona o Ustavnom sudu u načelu. U svom sadašnjem obraćanju, pokušaću da odgovorim na neka pitanja koja su otvorena u današnjoj diskusiji, ali sam sigurna da ćemo u raspravi u pojedinostima, po amandmanima, imati više prilike da govorimo o konkretnim odredbama zakona. Što se tiče toga da je zakon, a odnosi se na moju prethodnu diskusiju, Zakon o Ustavnom sudu da je donet 2007. godine i da je u primeni već četiri godine, taj deo diskusije se odnosio na to da u Zakonu o Ustavnom sudu su, s obzirom na određene nadležnosti koje su date samim Ustavom, a prvenstveno se tiče postupka po ustavnim žalbama ili žalbama sudija i tužilaca, to predstavlja jednu novu nadležnost Ustavnog suda. Kada smo donosili Zakon 2007. godine, svakako da nismo mogli u potpunosti da osmislimo kako će da izgleda taj postupak pred ustavnim sudom, jer tokom primene određenog zakona se vidi da li je potrebno intervenisati u pogledu nekih izmena i dopuna, što smo učinili sadašnjim predlogom zakona koji se nalazi pred vama. Ovom prilikom želim da istaknem da to nije urađeno stihijski, nije urađeno preko noći. Naprotiv, već duže vreme se ove izmene i dopune pripremaju. Imali smo i određene konsultacije sa sudijama Ustavnog suda. Podsetiću vas da je pre godinu i po dana bio održan jedan okrugli sto na kome su bili predstavnici ustavnih sudova iz regiona, koliko se sećam bila je tu i predsednica Ustavnog suda Hrvatske, gde smo sagledavali njihova iskustva koja imaju mnogo duže nego mi u primeni postupaka po ustavnim žalbama. Takođe, pored toga su pribavljena i odgovarajuća mišljenja, pored nadležnih državnih organa pribavljeno je mišljenje i Venecijanske komisije. Oni su bili nedavno u poseti u Beogradu, pre mesec dana, gde su u razgovoru, kako sa predstavnicima Ministarstva pravde, tako i sa sudijama Ustavnog suda, razgovarali o određenim rešenjima iz zakona. Nakon toga su to pretočili u svoje ekspertsko mišljenje koje je u velikoj meri uvaženo i gotovo sve preporuke Venecijanske komisije nalaze se u ovom predlogu zakona. Ako se ne varam, od deset preporuka Venecijanske komisije, osam je prihvaćeno. Samim tim to ukazuje na činjenicu i na postavljeno pitanje ovde – da li su sadašnje sudije Ustavnog suda imale prilike da sagledaju ovaj predlog zakona? Kao što sam rekla, u razgovoru sa predstavnicima, ekspertima Venecijanske komisije su razmenjivali mišljenja i mišljenje Venecijanske komisije predstavlja neki produkt razgovora između njih i sudija Ustavnog suda. Takođe, u mišljenju Venecijanske komisije ukazalo se i na potrebu za izmenom Ustava. To pitanje je bilo otvoreno i u našoj javnosti i ukoliko u jednom momentu dođe do potrebe izmene Ustava ili do saglasnosti oko izmene Ustava, verujem da će to biti od velike vrednosti za budućeg zakonodavca. Međutim, dok god je sadašnji Ustav na snazi, on će se primenjivati. Ministarstvo pravde u svim svojim aktivnostima, naročito u pogledu predlaganja zakona, će poštovati odredbe Ustava. Zato i želim da ukažem na određene diskusije koje su se ticale toga da određena rešenja nisu u skladu sa Ustavom. Prosto zbog javnosti i građana Srbije moram da ukažem na to i na postavljeno pitanje oko člana 82. postojećeg zakona, koji se tiče upravo postupka po ustavnim žalbama, da ukažem na činjenicu da je identičan ustavnoj odredbi, članu 170. Ustava, gde u svom prvom stavu, kao i u prvom stavu člana 82. kaže da ustavna žalba se može izjaviti protiv pojedinačnih akata ili radnji državnih organa ili organizacija kojima su poverena javna ovlašćenja, a kojima se povređuju ili uskraćuju ljudska ili manjinska prava i slobode zajamčenih ustavom, ako su iscrpljena ili nisu predviđena druga pravna sredstva za njihovu zaštitu. Znači, on je apsolutno identičan članu 180. koji sam upravo pročitala, član 82, prema tome, ne mogu tu da sagledam šta je tu protiv ustavno, ako je norma apsolutno prepisana. Isto se odnosi na sastav velikih i malih veća koja se uvode ovim predlogom zakona. Naime, u članu 175. Ustava se kaže da Ustavni sud donosi odluke većinom glasova svih sudija Ustavnog suda. Znači, Ustavni sud ima nadležnost da donosi odluke, da donosi neka druga procesna akta, kao što su rešenja ili zaključci. Ovaj predlog zakona apsolutno poštuje ustavnu normu, tako da sve odluke koje se budu donosile, donosiće se većinom glasova, nevezano za to da li se donose na plenarnoj sednici ili se donose na sednici Velikog veća, a da druge procesne akte kao što su rešenja ili zaključci, mogu se donositi i na malim većima. Takođe, želim da se osvrnem i na diskusiju u pogledu sastava Ustavnog suda. Ona je apsolutno regulisana Ustavom i to je dosledno poštovanje regulacije samog ustava. Ne mogu da razumem i tu diskusiju, s obzirom da je Ustav ovde donet uz saglasnost gotovo svih političkih stranaka. Želim da ukažem i na činjenicu da je prema stavu Evropskog suda za ljudska prava ustavna žalba, o kojoj je ovde bilo najviše reči, ocenjena kao delotvorno pravno sredstvo i upravo, shodno tom mišljenju, mi želimo da intervenišemo da takvo mišljenje ostane i dalje i zbog toga i jesmo uveli ovakvu novu prekompoziciju Ustavnog suda u njihovom radu, koja bi mogla da odgovori, kako interesu građana, tako i položaju naše zemlje u međunarodnim forumima. Isto se odnosi i na uvećanje plate. Kao što sam rekla, sve ono što smo predvideli u ovom predlogu zakona prati organizaciju Ustavnog suda i treba da doprinese jačanju njihove nezavisnosti i samostalnosti i izdvajanju iz drugih državnih struktura. To smo učinili i sa sudovima, gde je regulacija i plate i određenog statusa sudije regulisana samim Zakonom o sudijama. I u ovom pogledu, u Zakonu o Ustavnom sudu je regulisana i njihova plata i način određivanja osnovice, način određivanja koeficijenta i druge beneficije koje im pripadaju. Kao što sam rekla, u velikoj meri, ona je ista kao i za redovne sudije. Kao što sam rekla, nadam se da ćemo u raspravi o pojedinostima raspravljati o nekim konkretnim odredbama i zahvaljujem se još jednom svima koji su učestvovali u diskusiji.
Zahvaljujem se i ja vama. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Na osnovu člana 87. određujem pauzu. Sa radom ćemo nastaviti u 14.00 sati, raspravom u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Prijatan ručak. U 14.00 sati nastavljamo. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad popodnevne sednice. Stigao je ministar, očekujemo ga da uđe. Dobar dan, ministre. Izvolite. Da pozovemo i pomoćnika ministra i načelnicu. Izvolite. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda - PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JEDINSTVENOM BIRAČKOM SPISKU, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da na sednici prisustvuju i Zoran Petrović, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Gordanu Stanić, načelnicu u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić, Zoran Krasić, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović, Srđan Spasojević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz i Milisav Petronijević. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što nastavimo rad, poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim najbolje učenike srednjih škola iz Odžaka, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Na galeriji su: Zorana Ilić, Jovana Drašković, Tijana Lazarević, Andrea Milenković, Sofija Lazarević, Stefan Zlatković, Srđan Miletić, Miloš Stanković, kao i Miloš Pejčić, predsednik SO Odžaci. Dobrodošli u vašu kuću, u Dom Narodne skupštine. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Naravno, za reč se javlja i dobija gospodin Nemanja Šarović, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke i podnosilac amandmana. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Vrlo ste ljubazni, gospodine Novakoviću. Nadamo se da vas neće zameniti koleginica u nastavku rasprave. To bi za demokratiju Srbije bilo pogubno, kao i obično, ali da se vratim amandmanu. Srpska radikalna stranka je podnela na skoro sve članove ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku amandmane. Imajući u vidu da su svi amandmani krajnje smisleni i dobro obrazloženi, zaista moram reći da sam očekivao da će barem nekoliko amandmana biti i prihvaćeno. Nažalost, gospodin Marković, odnosno Mirko Cvetković, koji je u ime Vlade Republike Srbije potpisao obrazloženje zašto Vlada ne prihvata ove amandmane, nije našao za shodno da prihvati ni jedan naš amandman, i ujedno je to prvo moje pitanje gospodinu Markoviću koji, pretpostavljam, kucka SMS poruke trenutno. Gospodine Markoviću, ako možete malo da obratite pažnju. Dakle, prvo moje pitanje je da li vi stojite iza ovog mišljenja koje smo dobili, mišljenja Vlade Republike Srbije na amandmane koji su podneti na predlog ovog zakona? Da li ste vi pisali obrazloženje ili je ovo obrazloženje pisao neko drugi? Da li je to bio Mirko Cvetković, pa možda nije stigao da pročitao uopšte o čemu se radi? Ali, ova vaša obrazloženja koja ste dali za ne prihvatanje su potpuno apsurdna. U članu 1. praktično vi ste tražili da se promeni stav u članu 5. postojećeg zakona, odnosno da se promeni stav 2. koji glasi, pročitaću i to – rešenje na kome se zasnivaju promene u biračkom spisku, koje se odnose na birača koji ima boravište u inostranstvu i koji podnese zahtev za promenu u biračkom spisku preko diplomatsko konzularnog predstavništva Republike Srbije, uvek vrši i donosi ministarstvo nadležno za poslove državne uprave. Mi smo predložili da ostane takvo rešenje, imajući u vidu da ministarstvo nadležno za poslove uprave i treba da vodi taj jedinstveni birački spisak u skladu sa zakonom, a da postoji mogućnost, odnosno mi smo tražili da se doda stav 3. koji bi glasio – birača koji ima boravište u inostranstvu i koji podnese zahtev za upis u birački spisak neposredno opštinskoj odnosno gradskoj upravi u birački spisak upisuje opštinska, odnosno gradska uprava po mestu njegovog prebivališta u zemlji. Po našem mišljenju, ovo je nešto što je najekonomičnije i najefikasnije. Dakle, birač koji podnese zahtev diplomatsko konzularnom predstavništvu, sa njim će komunicirati, sa diplomatsko konzularnim predstavništvima će kontaktirati isključivo Ministarstvo državne uprave, dok u onim slučajevima kada se zahtev podnosi neposredno u Republici Srbiji, u bilo kojoj opštinskoj ili gradskoj upravi, onda bi upravo ta gradska ili opštinska uprava i vršila upis u birački spisak. Vi ovo rešenje niste prihvatili. Po Predlogu zakona vi ste predvideli da direktno komuniciraju sve opštinske i gradske uprave u Srbiji sa svim diplomatsko konzularnim predstavništvima Srbije u svetu. U vašem obrazloženju vi kažete prvu stvar – amandman se ne prihvata. Druga rečenica – predloženo rešenje sadržano je u Predlogu zakona. To nije tačno, upravo sam pročitao. Vidite da je ono što smo mi predložili amandmanom drugačije od onoga što stoji u Predlogu zakona. Upravo je zato i podnet amandman, da bismo nešto promenili, a ne da bismo još jedanput predložili ono što već u tekstu predloženog zakona stoji. Onda kažete dalje, dobro je što su ovi mladi i budući birači tu da i oni pokušaju šta ovo znači. Vi kažete – Predlogom zakona predviđena je mogućnost da birač koji ima boravište u inostranstvu podnese zahtev za upis u birački spisak ili neposredno opštinskoj, odnosno gradskoj upravi, ili preko diplomatsko-konzularnog predstavništva Republike Srbije u inostranstvu, a u oba slučaja u birački spisak ga upisuje opštinska, odnosno gradska uprava, po mestu njegovog prebivališta. Dakle, vi sami kažete da gde god da podnese birač, da li u inostranstvu, da li u Srbiji upisuje ga opštinska, odnosno gradska uprava, a onda u sledećoj rečenici tvrdite da je to zato što predloženim rešenjem uvažava se potreba da postupak upisa u birački spisak bude što efikasniji i ekonomičniji. Kako je to moguće da to bude efikasnije i ekonomičnije? 168 lokalnih samouprava ima u centralnoj Srbiji, 30 u Kosovu i Metohiji, tj. 198 jedinica lokalne samouprave u Srbiji. Prema podacima Ministarstva inostranih poslova Srbija u svetu ima 63 ambasade, sedam misija i 23 konzularna predstavništva. Ukupno dakle, 93 diplomatsko-konzularna predstavništva koja vi predviđate u ovom zakonu. Vi sada tvrdite da je ekonomičnije i efikasnije da sa jedne strane 198 opštinskih i gradskih uprava komunicira sa 93 diplomatsko-konzularna predstavništva u svetu. Da li znate kolika je to veza? To znači da na primer ambasada Republike Srbije u Briselu neposredno komunicira i sa opštinskom upravom u opštini Crna Trava i Bojnik, i Trgovište, i Subotica, i Beograda, i Kraljevo sa svima, sa svih 198. Kada to pomnožite to je ukupno 18.414 različitih veza između svih diplomatsko-konzularnih predstavništava i između svih opštinskih i gradskih uprava u Srbiji. Sa druge strane, amandmanom koji je podnela Srpska radikalna stranka je predloženo da sa svim diplomatsko-konzularnim predstavništvima u inostranstvu komunicira isključivo Ministarstvo uprave, što broj tih veza svodi sa 18.414 na ukupno 93. Retko šta može, pogotovo u pravu da se matematički izračuna i da se izvede neki egzaktan podatak. U ovom slučaju predloženo rešenje, rešenje koje je predložila Srpska radikalna stranka je tačno 198 puta efikasnije i ekonomičnije od onoga što predviđate vi. Dakle, nijednog racionalnog razloga, ni jednog normalnog razloga, niko ko je pri zdravom razumu, siguran sam da nije mogao napisati ovakvo obrazloženje, a vi onda kažete to vam je valjda poslednji argument, kažete da se vašim rešenjem otklanja dilema koju birači sa boravištem u inostranstvu imaju zbog učešća dva organa, nadležnog ministarstva i opštinske, odnosno gradske uprave u postupku upisa u birački spisak i obaveštavanja o podacima upisanim u birački spisak, kako je to do sada bilo regulisano važećim zakonom. Vi, dakle sami, tvrdite da je zakon koji ste sami doneli, koji ste doneli gospodine Marković, odnosno koji je donela na vaš predlog Narodna skupština pre dve godine, da je konfuzan, da se ne može primeniti, da nije efikasan, iako još uvek nije ni počela primena tog zakona. Ovaj zakon je stupio na snagu pre dve godine, a odložena je njegova primena na period od dve godine, jer je to bio maksimalan period u kome ste vi procenili da ćete napraviti jedinstveni birački spisak. Decembra 24., dakle za nekoliko dana, ovaj zakon će početi da se primenjuje. Vi ste između ostalog u poslednjem članu predvideli da se ponovo odgodi primena ovog zakona, ali gospodine Markoviću, prenebregli ste jednu činjenicu, a to je činjenica da će se o ovim zakonima glasati tek u ponedeljak, u ponedeljak će već proći, to je 26. decembar, dakle već će početi primena ovog zakona, što znači da je ovo što vi radite sa jedne strane protivzakonito, suprotno zakonu, vi ne možete odložiti primenu zakona koji je već počeo da se primenjuje, a sa druge strane potpuno je očigledno da je rešenje koje je predloženo amandmanom znatno bolje, nego ono što vi predviđate izmenama i dopunama Zakona. Nadam se da ćete nam odgovoriti na još jednu stvar, a to je da čujemo koliko je, odnosno kako napreduju ti poslovi kod jedinstvenog biračkog spiska, vi ste odbili na prethodnom onom našem da kažem susretu, prethodni put kada smo raspravljali o ovom zakonu u načelu, vi ste odbili da se izjasnite precizno, mislim da je veoma bitno, pre svega zbog toga što je uslov fer i demokratskih izbora formiranje jedinstvenog biračkog spiska, vi znate to sam vam pokazao i prošli put, da samo u opštinama Tutin i Novi Pazar postoji hiljadu ljudi koji su duplo upisani, dakle koji su upisani koji glasaju i u Tutinu i u Novom Pazaru, vi veoma dobro znate, to sam rekao prošli put da postoji na primer problem što veliki broj ljudi nema uopšte upisan jedinstveni matični broj građana i vi praktično ne možete za njih ni znati koliko su puta upisani u birački spisak. Praktično svako ime i prezime se ponavlja u biračkom spisku po nekoliko puta, ko zna koliko ima Milana Markovića, ko zna koliko ima ljudi koji se zovu Nikola Jovanović, Nikola Novaković ili Nataša Jovanović, to su desetine, stotine hiljada ljudi u zavisnosti od toga koliko je često ime i prezime, jedini način da se to reši je formiranje jedinstvenog biračkog spiska. Vi ste do petooktobarske revolucije do dolaska na vlast, nakon te buldožer revolucije predstavljali jedinstveni birački spisak, a uslov demokratije, kao nekakav evropski standard sada jedanaest godina nakon toga vi prestajete o tome da pričate, kukali ste prethodni put kako vam je mnogo teško, kako ste uložili mnogo energije. Ovoga puta, nadam se da ćete prevashodno bazirati svoje obrazloženja i komunikaciju sa narodnim poslanicima na činjenicama, a ne nekim svojim subjektivnim stavovima ili poteškoćama. Hvala.
Reč ima gospođa Jovanović Nataša, potpredsednica skupštine. Izvolite.
Hvala gospodine Novakoviću. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, argumentacija koju je izneo kolega Nemanja Šarović je apsolutno utemeljena gospodine ministre i potkrepiću je nekim događajima iz bliske prošlosti. Vi ćete videti jer ste vi u toku načelne rasprave rekli da je to vaša obaveza i da ste vi do 24. decembra morali da se pojavite sa izmena i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku, našta vas rok obavezuje kada su u pitanju naši državljani koji žive u rasejanju, odnosno u dijaspori. Međutim, bez obzira na to što vi smatrate, a vodila se polemika oko Ustavnih rokova i oko situacija u kojoj ste se vi našli zbog propasti vašeg puta u EU i to je očigledno, zbog daljih pritisaka i ucena koje ćete da trpite od Amerike i od EU, oko termina i tajminga kada treba da se raspišu izbori. Sve i da oni budu u roku koji Ustav predviđa i kako ste vi predvideli da se raspišu početkom marta, a 6. maja da se održe, parlamentarni i lokalni izbori u Srbiji. Garantujem vam, gospodine Markoviću, da tek sada s obzirom na ovako nakaradan član 1. predloženog zakona nećemo biti u situaciji, niti ćemo pomoći našim ljudima koji žive u inostranstvu da se bez obzira što je danas 21. decembar, pa dok vi izglasate ovaj zakon, dok on stupi na snagu. Jer upravo je problem, gospodine Markoviću, i to vrlo dobro znate, rad diplomatsko-konzularnog predsedništava, jer oni nisu uopšte zainteresovani, gospodine Markoviću, ne 2004. godine, ni 2006. godine, kada je bio referendum o novom Ustavu Srbije, ni 2008. godine, da pomognu našim državljanima koji na to imaju pravo da se upišu u birački spisak. A vi sada ne prihvatate argumentaciju gospodina Šarovića i Srpskih radikala, već mislite da će se organima opštinske uprave taj posao uspešno da završe na način na koji ste to predvideli ovim članom 1. diplomatsko-konzularna predsedništva. Mi smatramo da, a verujem da ste to pitali i pojedine koji nešto znaju o tome i koji hoće da pomognu, ima svetlih izuzetaka, mada uglavnom u tim diplomatsko konzularnim predstavništvima sede istrošeni kadrovi i DS i raznih drugih stranaka, koalicije. Oni su nezainteresovani za svoj posao. Baš ih briga, otišli su tamo, dobili su tu diplomatsku funkciju za četiri godine. Mnogi od njih su nama rekli kada putujemo u ovim međunarodnim delegacijama – evo ovde sam, sada imam vremena da čitam, da pišem neke knjige i tako, pojedinci, ne zaista svi i koliko se oni loše odnose prema Srbima koji nemaju pomoć iz matice. Pričali smo kada je bio Srećković ovde i interpelacija o kojoj još uvek nema glasanja, koju smo podneli, o njegovim malverzacijama i o lošem radu, a to ću sada, gospodine ministre, da vam ilustrujem nekim egzaktnim podacima. Naime, kada je u pitanju nešto se očekivalo, nemam skroz precizne podatke što se tiče broja glasača za poslednje izbore parlamentarne i predsedničke 2008. godine, ali kada je bio referendum 2006. godine 16,55% je samo njih glasalo od ukupnog broja birača, a taj broj se nije znatno promenio ni kasnije, 2008. godine, samo 2.765 ljudi Srba koji žive u inostranstvu je iskoristilo svoje pravo glasa. Gospodine Markoviću, pošto smo čuli razne procene koje su zaista grandiozne i neutemeljene, koliko vi mislite ili raspolažete nekim informacijama, a vi recite otprilike, da ima naših ljudi koji žive u inostranstvu a koji treba da se upišu u birački spisak i da ostvare svoje pravo glasa? Procenjuje se da ih ima i preko milion itd, neko kaže da ima i dva miliona, ima ljudi srpskog porekla koji žive na svim kontinentima, najviše ih ima onih na koje se računa koji žive u Americi odnosno u okolini Čikaga, ali ti ljudi su srpskog porekla i oni nemaju državljanstvo srpsko, mada mogu da ga ostvare po Zakonu o državljanstvu Republike Srbije koje smo usvojili pre nekoliko godina, odnosno vi uz našu asistenciju za taj član 7. zakona. Gospodine Markoviću, činjenica je da je od tih 18.000 ljudi i na parlamentarnim izborima i za referendum manje od 3.000 ljudi na čitavoj planeti srpskog porekla, odnosno Srba iskoristilo pravo glasa. Kako su nesposobni ovi u diplomatsko konzularnim predstavništvima, gospodine Markoviću, najbolje govori činjenica da oni nas, narodne poslanike, ljudi, građani pozivaju. Meni se desio slučaj, jedna gospođa iz okoline Čikaga, pa me je zvala jedna žena odnosno cela porodica sa juga Francuske i oni kažu – pa oni nisu sposobni nas da animiraju, da nas obaveste kada će i gde će biti otvorena konzularna predstavništva, da mi iskoristimo pravo glasa, a vi sada njima dajete u ruke da upravo oni rešavaju ova pitanja. To je potpuno besmisleno. Vi ste taj organ, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji treba upravo da uradite do kraja ako hoćete jednom ovaj posao. Gospodine Markoviću, prvo morate kao ministarstvo, vidite da je ovaj Srećković samo gledao kako će, kako kažu ovi iz dijaspore, lutrija Srećković, šakom i kapom da deli ovim SPO-skim ekspoziturama pare po inostranstvu, vi morate da budete taj organ odnosno to ministarstvo koje će na svaki način da animira te ljude i da ih uputi i da iskoristite sve potencijale da oni to urade do početka glasanja, ako bude tad taj 6. maj. U Moskvi recimo procenjuje se da ima 30 – 40.000 Srba sa pravom glasa. Samo 300 njih je iskoristilo pravo glasanja na prošlim izborima odnosno za referendum. Nekoliko stotina njih se upravo diplomatsko konzularnom predstavništvu javilo, međutim oni nisu bili sposobni da ih blagovremeno u zakonskom roku upišu u birački spisak. Šta se desilo Srbima koji žive u Čikagu? Na jednim izborima, 2004. godine, parlamentarnim, tamo je najveći broj onih koji imaju državljanstvo Srbije i koji su stekli mogućnost da glasaju, oni su odjedanput, nekoliko dana pred te izbore prebačeni u Vašington. Da li možete da zamislite situaciju da ljudi ne znaju kako im je onemogućeno sada da idu i kako oni mogu da glasaju? Gospodine Markoviću, ti ljudi bez obzira što žive u rasejanju, ako ste na njih mislili kada ste ovaj tzv. jedinstveni birački spisak pravili, to nije, to su izvodi iz biračkih spiskova lokalnih uprava, apsolutno su obespravljeni po raznim drugim osnovama. Budite sigurni, kada biste se malo dublje upustili u tu priču, a ne samo da ispunite tu zakonsku formu, kada biste videli koliko su oni ogorčeni na takav odnos matice prema njima onda biste shvatili da ovi iz diplomatsko konzularnih predstavništava nisu ni sposobni niti oni treba to da rade, da im omoguće za nekoliko meseci da oni do maja meseca steknu pravo glasa i da se birački spisak ažurira.
Hvala. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Šarović.
Pre svega, gospodine Markoviću, zaista još jedanput moram izraziti nadu da ćete promeniti dosadašnji stav i da ćete početi aktivno da učestvujete u raspravi. Kao što gospođa Čomić voli da kaže, nije neophodno prisustvo ministra, to je nekakva dobra praksa, kako ona to tumači, ali je to prisustvo ministra pre svega neophodno kako biste otklonili neke dileme koje poslanici imaju. Koliko je interesovanje narodnih poslanika iz vladajućih stranaka, a bogami i iz ovih drugih, može se videti po tome što u sali sedi možda jedno dva poslanika vladajuće koalicije i gospodin Novaković koji je predsedavajući, ali on je tu zato što je to neophodno, zato što mora i svakako neće učestvovati u raspravi. To pokazuje do kog ste nivoa doveli demokratiju u Srbiji i koliko ste obesmislili rad Narodne skupštine Republike Srbije i poslovnicima koje ste doneli, tim drakonskim kaznama koje primenjujete prema poslanicima. Ako sada kada se donosi jedan zakon koji je ovoliko važan, nekoliko meseci pred izbore koji nas očekuju, ako je svega dvoje ili troje poslanika vladajuće koalicije u sali to je svakako pokazatelj koliko ćete vi ovom zakonu pridati značaja u javnosti. Mnogo besmislenije stvari, zakoni koji će mnogo manje uticati na budućnost svih građana Srbije nego što je ovaj Zakon o jedinstvenom biračkom spisku dobijaju znatno veći medijski prostor, međutim vi ste ti koji kontrolišu medije i koji mogu to da rade kako god hoće. Amandmanom na član 2. smo tražili da se izmeni član 10. tako što će nakon stava 2. biti dodat stav 3. koji glasi – rešenje na kojima se zasnivaju promene u biračkom spisku, koje se odnose na birača koji ima boravište u inostranstvu i koje podnese zahtev za promenu u biračkom spisku neposrednoj opštinskoj odnosno gradskoj upravi, donosi opštinska odnosno gradska uprava po mestu njegovog prebivališta u zemlji. Nakon toga dodaje se stav 4. koji glasi da će rešenje predviđeno ovim Zakonom za upis u birački spisak za interno raseljena lica do zaključenja biračkog spiska doneti opštinska odnosno gradska uprava prema mestu u kome je prijavljeno kao interno raseljeno lice, a da dosadašnji stav 3. postane stav 5. Iz istog razloga koji sam naveo maločas mislim da je neuporedivo efikasnije da Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje je po zakonu nadležno da vodi jedinstveni birački spisak, komunicira sa diplomatsko konzularnim predstavništvima u svetu kojih ima 93, nego da svih 198 lokalnih samouprava u Srbiji čini to pojedinačno sa svakim diplomatsko konzularnim predstavništvima. Na taj način, ako ne budete prihvatili, a još uvek nije kasno, amandman SRS doći ćete u situaciju da svako komunicira sa svakim. Vi znate da većina opština nema tu mogućnost, da će to biti izuzetno teško i to je upravo nešto što može izazvati konfuziju. Na taj način, vi stvarate 18.414 pojedinačnih veza, umesto da ih bude 93. Dakle, 198 puta, matematički iskazano, efikasnije i ekonomičnije rešenje koje je predložila SRS. Suštinski, amandman na član 2. ide istim onim putem i utire isti taj princip koji smo pokušali da ostvarimo amandmanom na član 1. Nažalost, vi to niste prihvatili, ali ono što je zanimljivije, da kažem, to što je obrazloženje vaše zašto odbijate amandman na stav 2. drugačije od onog obrazloženja za član 1. Vi tu kažete – amandman se ne prihvata. Rešenje prema kome sve promene u biračkom spisku za birača koji ima boravište u inostranstvu sprovodi opštinska, odnosno gradska uprava po mestu njegovog prebivališta u zemlji, znatno će doprineti tačnosti i ažurnosti evidencije birača. Ja bih vas molio, gospodine Markoviću, pošto ja ovo ne razumem, ovo vaše obrazloženje da mi vi i meni, ali i građanima Srbije, date neki jednostavan primer, što jednostavniji mogući to bolje, kako bismo mi razumeli kako će to biti efikasnije, ažurnije i tačnije, ukoliko ovaj posao budu radile opštinske i gradske uprave, umesto da to radi ministarstvo nadležno za državnu upravu koje svakako treba da vodi taj jedinstveni birački spisak, ukoliko nekim slučajem, on ikada za vašeg mandata bude napravljen. Drugu stvar koju tvrdite, vi kažete da će vaše rešenje omogućiti da se svi eventualni nedostaci u biračkom spisku budu uočljiiji. Dakle, kada 198 opštinskih i gradskih uprava vodi biračke spiskove samo za svoj grad, odnosno svoju opštinu, vi tvrdite da će tada biti lakše uočljive greške, nego ukoliko taj posao obavlja Ministarstvo državne uprave i ukoliko postoje jedinstveni birački spisak. Ne znam zaista da li i koji je to argument? Zdrav razum, jednostavno, bilo koja zdrava logika, nameće činjenicu da će se lakše uočiti nedostaci, ukoliko to buce radilo Ministarstvo za državnu upravu i ako je birački spisak jedinstven, nego ukoliko svaka opština pojedinačno za sebe vodi taj birački spisak. Kako će neko iz opštine Tutin znati ko je upisan u birački spisak, na primer, u Malom Iđošu? To su opštine u kojima je najveći broj ljudi bez jedinstvenog matičnog broja, odnosno u opštini Mali Iđoš, na izborima u 2008. godini, ni jedan jedini birač nije imao upisan JMBG, iako je to nešto što zakon propisuje, iako je to jedini način da se ostvari bilo kakva kontrola. Naravno, vi ste uprkos tome što je to očigledno kršenje zakona, omogućili svim tim ljudima da glasaju. Ne kažem da bilo kome ko ima pravo, treba uskratiti pravo da glasa, ali jasno je da vi morate izabrati između dve opcije. Jedna je da zakone koje ste doneli, poštujete. Druga opcija je, ukoliko ne želite da ih poštujete onda ih promenite, pa nam lepo recite, ono što smo pričali 2009. godine da je evropski standard, sada više nije, pošto je valjda Srbija uznapredovala, ili smo odustali, ako Bog da, od te kandidature za EU. Ali, morate se odlučiti. Ono što je najgora moguća situacija i šta je pravo gledano najgore moguće rešenje, to je da imate određene zakonske odredbe, da imate propisane određene uslove, a da se oni ne primenjuju, ili da se primenjuju selektivno. To znači, na primer, da ja u Beogradu ukoliko nemam upisan matičan broj u birački spisak neću moći da ostvarim biračko pravo, ali da ću to moći u Tutinu, moći ću u Sjenici, moći ću u Novom Pazaru, moći ću u Malom Iđošu, pre svega, u mestima u kojima živi veliki broj pripadnika nacionalnih manjina. Konačno, ovaj poslednji argument koji ste naveli je to, da kako kažete, da se eventualni nedostaci u biračkom spisku, lakše mogu otkloniti zakonom predviđenom roku, ukoliko opštinske i gradske uprave pojedinačno budu vodili te biračke spiskove. Gospodine Markoviću, zar nije lakše da to učini jedan organ, odnosno da to učini Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, nego da to samo sve radi neko za sebe? Ono što je možda i najveća moja zamerka je, što mi se čini da vi ovim zakonom pravite praktično odstupnicu i što ovim zakonom, izokola, poručujete građanima Srbije da ni na narednim izborima neće biti jedinstvenog biračkog spiska. Vi ste, i to dobro znate, obećali da će taj posao biti urađen. Da li će i kada će, zaista nisam sklon da dajem prognoze. Gospodine Markoviću, bilo bi krajnje vreme da se i vi umesto što ćaskate sa svojim saradnicima i na taj način ometate narodne poslanike koji diskutuju o zakonu, da se konačno i vi malo uključite u ovu raspravu.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovih silnih nespornih argumenata koje je izneo gospodin Šarović, zaista mislim da bi bio red zbog građana koji gledaju ovaj prenos, da čujemo bar jedno razumno i argumentovano objašnjenje gospodina ministra, zbog čega ne prihvata amandmane na čl. 1. i 2. ovog predloga zakona. Inače, ovo je jedan od problema koji su posledica činjenice da Srbija još uvek nema jedinstveni birački spisak. Takođe, ponovo podsećamo na činjenicu da je pre 5. oktobra 2000. godine jedno od glavnih predizbornih obećanja tadašnje koalicije DOS bilo, da će Srbija nakon njihovog dolaska na vlast, dobiti jedinstveni birački spisak. Citiraću sada jedno od predizbornih obećanja iz letaka tadašnje DOS – izrada jedinstvenog biračkog spiska za Republiku Srbiju, kako bi se sprečile izborne krađe i prekrajanje volje građana. Podsećam, tada je bio septembra 2000. godine, a danas je kraj decembra 2011. godine. Prošlo je više od jedne decenije, a vladajućoj koaliciji nije bilo dovoljno da ispuni ovo jedno lako predizborno obećanje i da uradi jedinstveni birački spisak. Imate kompjutere, imate podatke o svim punoletnim građanima Republike Srbije, najmanje na dva mesta u matičnim službama jedinica lokalnih samouprava, u stanicama policije. Da ste hteli da napravite birački spisak, čak i da nemate kompjutere, to ste mogli da uradite, kako narod kaže – peške, na ovim običnim pisaćim mašinama. Jedino objašnjenje zašto to niste uradili jeste to, što vi očigledno ne želite da na sledeće izbore idemo sa jedinstvenim biračkim spiskom. Ta želja može samo biti posledica činjenice da planirate izbornu krađu. Iskoristiću prisustvo ministra da ga podsetim na njegove dve izjave iz različitog perioda, 4. mart 2008. godine, citiram – nacrt zakona o biračkom spisku kojim će se urediti postupak i način vođenja jedinstvenog biračkog spiska za teritoriju Republike Srbije, trebalo bi da bude završen do kraja ovog meseca, mart 2008. godine. Takođe, radimo na pilot projektu, kako bi tehnički bilo izvodljivo formiranje jedinstvenog biračkog spiska i očekujem da će jedinstveni birački spisak biti uspostavljen do kraja 2010. godine. Ovo je bilo u martu 2008. godine. Tek u julu 2008. godine, formirana je nova vlada Srbije, a tek 25. juna 2009. godine, ta vlada je usvojila Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku, a ova skupština taj predlog zakona pretočila u zakon, 11. decembra 2009. godine. Ministar je u međuvremenu pomerio rok za uspostavljanje spiska, pa je 1. jula 2010. godine rekao sledeće – do sledećih izbora, nadamo se da će biti završen jedinstveni birački spisak, pa će svaki punoletni građanin moći da odluči gde želi da glasa. Biće potrebno samo, da 15 dana pre izbora prijave državnom organu gde bi da glasaju i to će elektronskim putem biti završeno. Od tada je prošlo više od godinu i po dana, međutim, od biračkog spiska još uvek ni traga ni glasa. Juče sam izvršio uvid u birački spisak Grada Beograda i moram vam kazati da sam uočio izvesne nelogičnosti, koje ukazuju da nešto nije u redu. Tamo piše da Grad Beograd ima milion petsto osamdeset sedam hiljada osamsto jednog birača upisanog u birački spisak. To je stanje na jučerašnji dan, 20. decembra 2011. godine. Po rezultatima popisa koji je izvršen krajem prošlog meseca Beograd ima milion 639 hiljada 121 stanovnika. Sad po ovome, kad uporedite ove dve brojke, ispada da Beograd ima samo 51 hiljadu dece, odnosno 51 hiljadu stanovnika koji su mlađi od 18 godina, koji nemaju pravo glasa, a to nije moguće. Po zvaničnoj evidenciji u Beogradu ima 230 hiljada učenika, ako tom broju učenika dodamo 20-30 hiljada dece u predškolskim ustanovama i mlađe dece, onda dođemo do podatka kad ovaj broj saberemo sa brojem birača, da Beograd ima negde oko milion i 900 hiljada stanovnika, što je za više od 200 hiljada od rezultata koji pokazuje popis stanovništva. Ili u Beogradu nije popisan svaki osmi stanovnik, što mi zvuči prosto neverovatno, ako je to u pitanju onda morate ponovo vršiti popis stanovništva, ili na biračkom spisku imate upisano najmanje 100 hiljada lažnih birača, što opet ukazuje ako je to tačno, ukazuje na to da vladajuća koalicija sprema krađu izbora. Hvala vam.
Na član 3. amandman u istovetnom tekstu zajedno su podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić, i zajedno Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Reč ima gospodin Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, činjenica je da vaše neučešće u ovoj raspravi znači na neki način i odobravanje. Uz konsultacije sa vašim saradnicima možete i sami da uočite što je i sa našeg mesta iz klupe vidljivo, da su argumenti koji su izneti od strane poslanika SRS i te kako potkrpljeni dokazima i služe samom poboljšanju, ne teksta zakona, nego i njegovoj funkciji, s tim da ovaj zakon nije u agendi Evropske komisije koja vas je obavezivala da do nekih određenih rokova, kao što je sramni 9. decembar, zbog koga smo imali spajanje nespojivog u skupštinskoj proceduri, zbog koga smo zasedali i danju i noću. Smatram da, zbog toga što se ne nalazi na tom spisku agende Evropske komisije, ovaj zakon o jedinstvenom biračkom spisku imate mogućnost da prihvatite ono što je za primenu zakona dobro. Zapravo imate mogućnost da prihvatite amandmane poslanika SRS. Što se tiče samog člana 3. u kome omogućavate biraču da glasa gde god se nalazio na dan izbora, bez potvrde o biračkom pravu, jeste nešto što se ne može prihvatiti ni u jednom demokratskom svetu u procesu, ni u jednoj demokratskoj zemlji na način koji ste predvideli samim brisanjem stava postojećeg člana u ovom zakonu. Ako ćemo se prijavljivati na osnovu toga što smo se u datom trenutku zatekli tu gde smo se zatekli, to nam omogućava da u toku jednog pre podneva obiđemo 20 opština, u svih 20 opština se prijavimo i u svih 20 izbornih mesta glasamo. Ono što je takođe nedoumica kako će se birački spisak, jedinstveni birački spisak, pošto se ne zna da li će on biti u primeni, jer vaš izgovor za njegovu primenu odnosi se na to da li će izbori biti vanredni ili redovni, zapravo njegova funkcija i testiranje traje samo dve godine i zbog toga ostaje nepoznanica da li će on biti uopšte u funkciji na narednim izborima, kako ćete te biračke spiskove primenite na izbore lokalnog nivoa i lokalnog karaktera, da li ćete formirati zbog vanrednih izbora na opštini Savski Venac biračke odbore širom Evrope i Srbije, zato što će se neko možda zadesiti van opštine Savski Venac, a ima želju da glasa za nekog predstavnika ili za neku listu lokalnih izbora. Jednostavno pitanje koje omogućava prvo vama uštedu u budžetu, da se takvi birački odbori ne organizuju. Drugo, da date pojašnjenje – zbog čega je neophodno, da li će neko zbog svojih službenih, profesionalnih ili bilo kakvih obaveza koje ste naveli u obrazloženju biti van svog mesta boravišta i zbog čega je neophodno da takav glas bude u funkciji, kada se vrlo dobro zna kada će biti izbori, koliko traje predizborna kampanja, gde su biračka mesta. Svi dobijaju pozivnice od strane Zavoda za statistiku i svih opštinskih, republičkih, gradskih izbornih komisija obaveštenje gde se nalazi njihovo biračko mesto, u kojoj ulici, u kom radnom vremenu radi itd, sve ono što je opšte poznato. Gospodine Markoviću, ne možete na ovaj način omogućiti, da kažemo da je od 38 hiljada stanovnika koji su evidentirani popisom na opštini Savski Venac, a bilo ih je 47 hiljada, jedna količina 10% stanovnika glasala van same opštine, bez kontrole biračkih odbora. Ko će iskontrolisati da li je to glasanje ispravno, tačno i da li su ti ljudi uopšte glasali? Kad ne postoji kontrola od strane biračkih odbora, onda u suprotnom, ako vi ovo ne prihvatite, nama birački odbori neće ni trebati, jer vi omogućavate da ja glasam iz opštine Štrpce sa KiM za lokalne izbore u opštini Savski Venac. Kako ćete vi to da proverite? Nemojte zaboraviti da treba formirati birački odbor i u opštini Štrpce. Kako ćete to da izvedete, postavlja se pitanje, jer sam ja u datom trenutku službeno tamo obilazio ski centar zato što treba da se proda od strane države na Brezovici. Protivim se toj prodaji i otišao sam to da obiđem. Zadesio sam se u danu "D" kadu su izbori i ja sad hoću da glasam za predstavnika SRS, da on bude predsednik opštine Savski Venac, kako ću to da uradim? Tako što sam se tamo u tom trenutku pronašao i prijavio i u ovom navodnom jedinstvenom biračkom spisku ostaću do sledećih izbora ili do moje sledeće prijave zabeležen da sam u opštini Štrpce glasao za predstavnika SRS na lokalnom nivou u opštini Savski Venac. Dakle, kada ove stvari razgraničimo i podelimo funkciju, obavezu i ulogu jedinstvenog biračkog spisak, jasno će doći svima mogućnost da mogu da glasaju za jedno pre podne, gde god da se nađu, na svakom biračkom mestu, na svakoj opštini po jednom. Tu birački odbori ne mogu da kontrolišu takvu situaciju i to je otvoreni prostor za manipulaciju. Ako uzmemo novu brojku popisa koju je Zavod za statistiku objavio, videćete da je to pretumbavanje sa opština na opštinu, sa jedne adrese na drugu i te kako veliko i da to dodatno omogućava da teže funkcioniše ovaj još nepostojeći jedinstveni birački spisak. Bez potvrde o biračkom pravu, gospodine Markoviću, nema izlaska na biračko mesto, nema glasanja bez potvrde o biračkom pravu. U suprotnom, moći ćemo da dajemo biračko pravo onome ko to možda ne može da ispuni zakonskim uslovima i onda će doći do zloupotrebe. Ima da uvozimo ljude iz opštine u opštinu ili iz druge zemlje u Srbiju do procesa izbora. Kada se završi proces izbora vratićemo ih nazad i puj pike ne važi, glasovi su stigli, nebitno koliko ima birača. Posebno ću da podsetim na zloupotrebu koja se dešavala na vanrednim izborima u opštini Voždovac, da je SNS imala zadatak i obavezu da po svakom kandidatu prijavi na opštini Voždovac najmanje po 100 ljudi da bi obezbedila sigurnu pobedu za određeni cenzuz koji je njima bio neophodan. Nakon izbora ti ljudi su nestali sa opštine Voždovac, vratili se u svoje kuće, gde su bili, i evidentirano je neka favorizovana pobeda u kojoj je jasno stavljeno do znanja da su glasovi stigli sa strane, zapravo, da su uveženi po potrebi. Da se to više nikada ne bi dešavalo jer ti ljudi funkcionišu po principu kišobrana, naočara, lekarskog, ginekološkog pregleda, đubreta, blokova, ne znam ni ja šta su sve delili, ne mogu da funkcionišu na osnovu prijave, ako tu prijavu na vreme nisu dostavili kao potvrdu o biračkom pravu i onda, posle tih izbora, ako se promeni adresa mora da prođe određeni vremenski rok koji će omogućiti da svoja prava ostvaruju kao i svi ostali, da izađu na biralište i da glasaju. Zato, gospodine Markoviću, obavezno prihvatite ovaj amandman, da bismo sve ove nedoumice otklonili. Hvala.
Reč ima gospodin Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 15. Zakona o jedinstvenom biračkom spisku glasi: "Dan posle raspisivanja izbora opštinska, odnosno gradska uprava koja ažurira birački spisak obaveštava građane da nadležnoj opštinskoj, odnosno gradskoj upravi, mogu najkasnije pet dana pre dana zaključenja biračkog spiska podneti zahtev da se u birački spisak upiše da će birač na predstojećim izborima glasati prema mestu boravišta u zemlji.". Stav 2. tog člana glasi – uz zahtev iz stava 1. ovog člana podnosi se dokaz o mestu boravišta birača u zemlji. Drugim rečima, Zakon o jedinstvenom biračkom spisku omogućava građanima Srbije koji na dan izbora ne budu u mestu svog stalnog prebivališta da glasaju u mestu u kome borave. Međutim, Zakon isto tako propisuje obavezu da se dostavi dokaz o boravištu. Dakle, ne možete na osnovu reči, na osnovu ne znam ni ja čega, na osnovu slobodne volje doći u bilo koju opštinu i reći – ja ovde imam boravište, upišite me u birački spisak. Vašim predlogom za izmenu i dopunu Zakona vi brišete ovu obavezu. Srpska radikalna stranka insistira da ova zakonska odredba ostane u postojećem zakonu. Zašto? Zato što vi na ovaj način zapravo sistemski stvarate uslove za sutra za izbornu krađu. Ovim vi stvarate uslove da jedan birač bude upisan u pet, deset ili 150 opština. Jedino je pitanje koliko će biti vredan od dana raspisivanja izbora pa sve do pet dana pred održavanje izbora, kada je poslednji rok da može prijaviti svoju želju da glasa i u nekom drugom mestu, odnosno u mestu u kome nema prijavljeno prebivalište, već u mestu gde ima boravište. Vi ste, naravno, odbili zakon SRS. Obrazloženje koje ste dali je potpuno besmisleno. Vi kažete ovde - amandman se ne prihvata. Onda kažete – smisao odredbe člana 3. Predloga zakona je u tome da se biraču omogući da glasa u mestu u kojem će se nalaziti na dan sprovođenja izbora. Ovo, gospodine Markoviću, nije tačno. Odredbe člana 15. stav 1. omogućavaju biraču da glasa u mestu u kojem ima boravište. Vi ne možete tako što ćete izbrisati drugi stav to omogućiti. Time što to brišete vi samo suštinski vršite, praktično omogućavate da neko glasa van mesta prebivališta a bez podnošenja dokaza o mestu boravišta. Da sam ja, gospodine, u pravu, a niste vi, svedoči čak i to obrazloženje koje ste dali uz Predlog zakona. Vi u Predlogu zakona, to vam je, da biste mogli ukoliko želite da proverite, na strani 3. obrazloženja – obrazloženje pojedinačnih rešenja u zakonu, gde kažete – u okviru razrade zakonskog rešenja kojim se biračima koji se na dan izbora ne nalaze u mestu prebivališta olakšava da ostvare biračko pravo Predlogom zakona omogućava biraču da podnese zahtev za upis u birački spisak prema mestu boravišta u zemlji, bez obaveze da uz zahtev podnese dokaz o mestu boravišta. To je suština. To ste i sami rekli u obrazloženju zakona. Dakle, da se nekome omogući upis u birački spisak, citiraću još jednom vaše obrazloženje, bez obaveze da uz zahtev podnese dokaz o mestu boravišta u zemlji. Ovo rešenje je potpuno suludo. Ovo je potpuno iracionalno i ovo se ničim ne može opravdati, osim vašom željom da napravite nekakvu izbornu krađu na predstojećim izborima. Da biste pogledali koliko je ovo rešenje, odnosno da biste sagledali koliko je ovo rešenje loše, koliko je nekonzistentno i koliko nije u skladu sa drugim zakonskim propisima koji važe u Republici Srbiji, podsetiću vas na činjenicu da je ovo suprotno Zakonu o prebivalištu i boravištu građana. Podsetiću vas i da smo nedavno raspravljali i doneli taj zakon. Nažalost, taj zakon je izglasan, ali tim zakonom ste policijskom službeniku u policijskim upravama dali ovlašćenje da ljudima, građanima Republike Srbije koji dođu u policijsku upravu, donesu zakonom predviđena dokumenta i zatraže da im bude prijavljeno, požele da prijave prebivalište ili boravište, vi ste policijskom službeniku dali ovlašćenje da odbije taj zahtev, ukoliko po njegovoj proceni onaj koji je došao da prijavi prebivalište ili boravište nema nameru da se tu trajno naseli ili da tu privremeno boravi. Kako je moguće, gospodine Markoviću, da jednim zakonom predviđate da onaj ko donese dokument izdat od državnog organa, da to policijski službenik ne prizna, da zakonom propisan dokument nije dovoljan dokaz, a u drugom zakonu vi ukidate obavezu donošenja bilo kakvog dokaza, pa kažete – slobodna izjava volje? Dakle, ja dođem u opštinu i kažem – upišite me u birački spisak, i to je sada dovoljno. Ne postoji način, gospodine Markoviću, da ovo opravdate i da objasnite ovu razliku. Kažete dalje u obrazloženju zašto ne prihvatate ovaj amandman – metodologijom vođenja jedinstvenog biračkog spiska obezbediće se da podnošenje svakog novog zahteva za glasanje prema mestu boravišta u zemlji od strane jednog birača istovremeno briše njegov prethodno podneti zahtev za glasanje prema mestu boravišta. Gospodine Markoviću, a šta ako ne bude jedinstvenog biračkog spiska? Zakon ne predviđa u ovom članu tu mogućnost. Vi na kraju kažete da će se primeniti postojeći birački spisak. Dakle, ukoliko bude jedinstvenog biračkog spiska, onda će to biti u redu. Ali, ako ne bude jedinstvenog biračkog spiska, što je u ovom trenutku, priznaćete, verovatnije, jer ako niste uspeli da ga napravite za prethodnih 11 godina, pretpostavljam osnovano da nećete uspeti da ga napravite ni za narednih šest meseci. Dakle, šta ako ne bude jedinstvenog biračkog spiska? Šta ako ta vaša metodologija, za koju, kako kažete, je neophodno korišćenje novih informacionih tehnologija, ako to ne bude funkcionisalo? Vi ste nam pričali pre nekoliko dana kako ste ne znam koliko puta dobili odlaganje završetka tog posla, da je to trebalo biti u maju, pa su vam rekli – biće u junu, pa biće u septembru, pa u oktobru, pa u novembru. Evo, ističe polako i decembar, ističe i 2011. godina, a tog rešenja nema. Na osnovu čega vi tvrdite da ćete taj posao, koji niste završili 11 godina, završiti u naredna tri ili četiri meseca? Treća stvar, gospodine Markoviću, na osnovu čega ćete i kako ćete vi to znati gde se neko prijavio? Vi ćete znati na osnovu baze MUP Republike Srbije, na osnovu baze koja postoji u skladu sa Zakonom o prebivalištu i boravištu, a ta baza podataka je znatno šira od one baze koja se odnosi na jedinstveni birački spisak. U jedinstvenom biračkom spisku imate matični broj, imate ime jednog roditelja, a u bazi MUP imate oba roditelja, imate matične brojeve oba roditelja i imate prebivalište i boravište oba roditelja. Znači, imate sve, imate znatno širu bazu. Vi morate da se odlučite da li ta baza postoji i da li ta baza funkcioniše ili ne. Ako funkcioniše baza MUP, onda mi praktično imamo jedinstveni birački spisak. Ukoliko baza MUP ne funkcioniše, onda mi jedinstveni birački spisak nemamo. To je suština ovoga, gospodine Markoviću. Dakle, da biste došli do jedinstvenog biračkog spiska, nisu vam trebali tenderi, nije vam trebalo tri godine, trebalo je praktično samo ograničiti se i izvući podatke iz baze MUP Republike Srbije koji su potrebni i koji su propisani Zakonom o jedinstvenom biračkom spisku. Ovako dolazimo u situaciju da vi ni sami ne znate šta je tačno. Jedno ste napisali u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman, a drugo, suprotno od toga, ste napisali u obrazloženju Predloga zakona. Jednu priču nam pričate kada govorite o Zakonu o jedinstvenom biračkom spisku, a drugu priču pričate kada govorite o Zakonu o prebivalištu i boravištu građana. Onda, gospodine Markoviću, sedite tu, čačkate taj mobilni telefon i ne pada vam napamet da se uključite u raspravu i da narodnim poslanicima objasnite ono što vas pitaju, a sve naše primedbe su bile striktno u vezi sa primenom zakona. Ni jednog trenutka vam se niko nije obratio lično. Ni jednog trenutka vas niko nije uvredio. Zaista vas molim, u ime građana, da konačno izađete i da date bilo kakvo obrazloženje za ovako besmislene zakonske odredbe, koje predviđate da sutra ili prekosutra, odnosno u ponedeljak Skupština usvoji.
Ovim ste vreme ovlašćenog predstavnika odavno iskoristili i još 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Ima reč gospodin Šarović.
Naravno da želi, gospodine Novaković. Razlog zbog koga sam ja zastao je bio taj što sam se nadao da će se gospodin Marković probuditi iz tog zimskog sna. SRS je podnela amandman na član 4. i taj amandman je u skladu sa amandmanima koje smo podneli na čl. 1. i 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Mogu i po treći put ponoviti na šta se to obrazloženje odnosi. Dakle, stav SRS je da imajući u vidu činjenicu da postoji 198 jedinica lokalnih samouprava u Srbiji, da Republika Srbija ima, kako rekosmo, 63 ambasade širom sveta, da imamo sedam misija i 23 konzularna predstavništva, dakle, ukupno 93, da je neuporedivo celishodnije i efikasnije rešenje da komuniciraju, sa jedne strane, ta 93 diplomatsko-konzularna predstavništva, a sa druge strane da imaju jednu adresu na koju će se obraćati, da ta adresa bude Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a sve kako bismo omogućili biračima da svoje pravo ostvare na što je moguće jednostavniji i efikasniji način. Mi smo predvideli i to da onaj birač koji se neposredno obrati gradskoj ili opštinskoj upravi u zemlji, da u tom slučaju da opštinska ili gradska uprava, prema mestu njegovog prebivališta, odnosno boravišta, sprovodi taj upis u jedinstveni birački spisak. Vi niste, nažalost, uspeli bilo kakav raacionalan razlog da iznesete zašto je vaš predlog bolji nego naš. Vi uporno ćutite. Sa druge strane, na ovaj način formiraće se, kao što smo rekli, neposredna komunikacija između 198 opština i gradova i 93 predstavništva Srbije u svetu, a to je ukupno 18. 414 veza. Mi nudimo rešenje koje je efikasnije 198 puta, prema kome će birači komunicirati odnosno ako podnesu zahtev diplomatsko-konzularnom predstavništvu u inostranstvu, prema kome će ta diplomatsko-konzularna predstavništva komunicirati isključivo sa Ministarstvom državne uprave koje je, u skladu sa zakonom, jedino ovlašćeno da vodi jedinstveni birački spisak. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, u obrazloženju ovog predloga zakona Vlada, između ostalog, kaže: "Ukoliko se u toku 2011. odnosno 2012. godine, pre raspisivanja redovnih izbora, raspišu vanredni izbori za narodne poslanike, predlaže se da se na tim izborima koriste postojeći birački spiskovi ustanovljeni pre stupanja na snagu ovog zakona, član 6." Gospodine ministre, ovo obrazloženje bi imalo smisla i bilo bi logično samo da u njemu postoji granica u obrazloženju ili predlogu zakona, da postoji datum do kojeg će izbori biti vanredni, a posle kojeg će biti redovni. Ali, mi vidimo da tog datuma nema. U vezi ovog predloga zakona i amandmana, postavio bih jedno pitanje. Ja vas molim da nam odgovorite koji je to datum u 2011. ili 2012. godini do kojeg će izbori biti vanredni, a nakon kojeg će se izbori tretirati kao redovni izbori? Po Ustavu i zakonu, parlamentarni izbori u Srbiji moraju da se održe najkasnije 10. maja sledeće godine. U javnosti čujemo da vladajuća većina najavljuje da će ti izbori biti održani na Đurđevdan, 6. maja 2012. godine. U obrazloženju Vlade po ovom predlogu zakona Boris Tadić može izbore da raspiše 6. maja i da te izbore proglasi za vanredne izbore. Mi nemamo nikakvu garanciju da se to neće dogoditi. Šta bi vladajuća većina postigla na taj način? Postigla bi to da se na izborima ne glasa po jedinstvenom biračkom spisku, a to bi vladajućoj većini omogućilo izbornu krađu, ovo što stalno sa pravom potencira gospodin Šarović. U obrazloženju Vlada dalje kaže, kod obrazloženja zašto nema ovog jedinstvenog biračkog spiska: "S obzirom na to da ne bi bilo dovoljno vremena da se podaci koji se vode u postojećim biračkim spiskovima," itd. itd. Podsećam vas da ste vi na vlast došli 5. oktobra 2000. godine. Od tada je prošlo više od 10 i po godina a za to vreme stranke DOS-a imaju apsolutnu vlast u Srbiji. Za to vreme Vlada je broj zaposlenih povećala sa osam i po hiljada na 20 hiljada onih koji su u stalnom radnom odnosu i četiri hiljade onih koji rade po ugovoru. Znači, za 20-24 hiljada ljudi. Zbog čega ste zapošljavali te ljude? Šta radi 24 hiljada ljudi, ako niste bili u stanju da završite jedan ovako lagan posao, kao što je ustanovljavanje jedinstvenog biračkog spiska?
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Radosav Mojsilović i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Na član 6. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić, zajedno Zlata Đerić, Radoslav Mojsilović i Srđan Spasojević i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima, prema redosledu prijavljenih, prvo gospodin Predrag Mijatović, zatim gospodin Bojan Mladenović, gospođa Vjerica Radeta, pa gospođa Zlata Đerić. Izvolite, gospodine Mijatoviću.
Zahvaljujem, gospodine Novakoviću. Gospodine ministre, dame i gospodo, SNS je predložila da se ovaj član 6. briše kao nelogičan i u suprotnosti sa prošlim zakonom. Da bi javnost razumela o čemu se radi, za one koji nas prate, ja bih ipak pročitao taj član 6, mada ga je delimično i gospodin Marić citirao: "Izuzetno od stava 1. ovoga člana, ako se u toku 2011. odnosno 2012. godine, pre raspisivanja redovnih izbora raspišu vanredni izbori za narodne poslanike, na tim izborima koristiće se postojeći birački spiskovi ustanovljeni pre stupanja na snagu ovog zakona, a prema pravilima na osnovu kojih su ustanovljeni. U slučaju raspisivanja i redovnih izbora za narodne poslanike, primeniće se ovaj zakon. Od dana početka primene ovog zakona, od raspisivanja redovnih izbora za narodne poslanike, odnosno do okončanja vanrednih izbora iz stava 1. ovog člana, opštinske, odnosno gradske uprave u obavezi su da biračke spiskove vode po pravilima na osnovu kojih su vođeni pre stupanja na snagu ovoga zakona." Mi smo tražili da se ovaj član briše u potpunosti, a zašto? Kaže – Zakon o jedinstvenom biračkom spisku je objavljen 16. decembra 2009. godine i stupio je na snagu 24. decembra 2009. godine. Članom 30. je propisano, kao što sam pročitao, da će njegova primena početi dve godine od stupanja na snagu, što je značilo da je jedinstveni birački spisak biti u tom roku izrađen i ažuriran. Tako da od tog, 24. decembra 2011. godine može biti upotrebljen za sve izbore. Donošenje Zakona je bilo najavljeno kao veliko dostignuće ove vlasti i garancija za demokratski i poštene izbore. Sada se ovom izmenom odlaže primena zakona tako da će se primeniti tek za redovne izbore koji moraju biti raspisani za par meseci, ali da se neće primeniti ako budu raspisani vanredni, pre toga, u tih preostalih par meseci. Kao razlog je navedeno da je trebalo omogućiti građanima da sa prebivalištem i boravištem u inostranstvu da se upišu u spisak, što se teško može prihvatiti kao uverljiv i stvara razlog, jer se to moglo učiniti i mnogo ranije. Na ovo su ukazivali poslanici koji su pre toga govorili. Sa druge strane, teško je videti da će se to bitno promeniti u biračkim spiskovima ovom izmenom zakona i odlaganjem primene. Jedan od mogućih stvarnih razloga je da ova nesposobna Vlada nije uspela da za dve godine uradi spisak, iako je to još obećavano pre nekoliko godina. Drugi bi mogao biti pokušaj ove vlasti da oteža sprovođenje vanrednih izbora, ako bude prinuđena da ih raspiše. Ovo predstavlja složeno pitanje jer se izmenama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku stavljaju van snage brojne odredbe izbornih zakona, što može stvoriti probleme u sprovođenju izbora i uticati na njihov rezultat. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Mladenović.
Dame i gospodo, građani Srbije, predložili smo da se ovaj član briše. Smatramo da ovaj član Predloga zakona nije dobar, da on nije u duhu demokratije, jer ovim članom se predviđa nešto što sigurno ne treba da se desi u Republici Srbiji. Naime, da ako se u toku 2011, odnosno 2012. godine raspišu vanredni izbori za narodne poslanike, koristiće se postojeći birački spiskovi, odnosno stari zakon, a ukoliko dođe do redovnih izbora tek onda će se primenjivati novi zakon, odnosno jedinstven birački spisak. Srpska radikalna stranka smatra da se mora koristiti jedinstveni birački spisak, bez obzira da li će biti izbori vanredni, da li će izbori biti redovni, jer to je nešto što je potrebno i građanima Srbije i to je nešto što je potrebno da bi izbori bili fer i korektni. Sigurno je da kada postoji jedinstven birački spisak ne postoji mogućnost da jedan glasač, da jedan birač glasa u dve ili više opština. Želimo da to onemogućimo i zbog toga smo predložili ovaj amandman. Usvajanjem ovog amandmana otklanja se ta mogućnost da jedan birač glasa u dve ili više opština. Postavlja se pitanje da li uopšte Demokratska stranka i da li Vlada Republike Srbije želi poštene izbore, da li želi da zaštiti svaki glas, da li želi da zaštiti volju birača i da li želi da otkloni svaku sumnju i mogućnost da birač glasa na više mesta. Smatram da to Demokratska stranka nema iskrenu nameru i potvrda jeste u činjenici da ste odbili ovaj amandman Srpske radikalne stranke. Usvajanjem ovog amandmana doveli bi do toga da isključivo jedan birač se može naći samo na jednom mestu u biračkom spisku i da jedna osoba može glasati isključivo na jednom biračkom mestu. Na svakim izborima stranke predstavlja koje su na vlasti, koriste poluge vlasti, u kampanju ulaze sa državnim parama, sa državnim automobilima, dele masovno građanima Republike Srbije deterdžent, namirnice, pakete razne i na taj način kupuju glasove. Pored toga, imaju i kontrolu medija. Izgleda da je sve to nedovoljno, pa im je potrebno još i dodatna malverzacija kada su u pitanju birački spiskovi jer jednostavno, ne želite da prihvatite amandman, ne želite da otklonite tu mogućnost malverzacije prilikom izbora, prilikom glasanja i time dajete potvrdu da postoji mogućnost i da želite da naredne izbore prekrojite volju, pre svega, birača građana Republike Srbije. Imali ste i više nego dovoljno vremena da stvorite, da formirate jedinstven birački spisak. Jedanaest godina i dva meseca je prošlo od kada ste na vlasti. Za 11 godina i dva meseca u ovom savremenom dobu, dobu kompjutera, savremenih programa, mogli ste ovaj jedinstven birački spisak i da formirate, i da primenite, i da se on primenjuje na sledećim izborima, bez obzira da li su ti izbori redovni ili vanredni. Postavlja se pitanje zašto niste stavili ili odredili precizan datum. Mogli ste reći da će se stari zakon primenjivati do 1. aprila, a od 1. aprila da će se primenjivati novi zakon. Jednostavno, ako vam je potrebno još tri meseca da ovaj jedinstveni birački spisak sredite, da ga uredite, da znamo zbog čega dolazi do toga da se ovaj birački spisak neće primenjivati ukoliko budu vanredni izbori jer suština jeste svakog člana i svakog zakona da bude precizno definisan i jasan. Verovatno bojazan da ćete loše proći na predstojećim izborima vam ne dozvoljava da usvojite ovaj amandman SRS. Zalaganje i insistiranje da ukoliko budu vanredni izbori ne bude jedinstven birački spisak jeste zalaganje za stvaranje sistemskih uslova za izbornu krađu. Imate mogućnost da, usvajanjem amandmana SRS, sprečite moguće malverzacije i zaštite volju građana odnosno volju birača. Želimo poštene izbore, želimo fer izbore. Nemamo medije i ne koristimo državne automobile, ne koristimo državne pare, ne kupujemo glasove džakovima, kesama, deterdžentima, kao što rade druge političke partije. Isključivo ono što nudimo građanima Srbije jeste program SRS kako treba vladati, kako treba vladati u jedinicama lokalne samouprave, kako treba vladati na nivou Republike Srbije. Zbog toga želimo poštene izbore, zbog toga želimo jedinstven birački spisak. Ne verujemo DS, videli smo kako se kradu glasovi na izborima. Videli smo i bili smo prisutni kada su se krali glasovi u parlamentu Republike Srbije, kada se glasalo iz Bodruma i zbog toga ne verujemo DS. Zbog toga želimo da se usvoji jedinstven birački spisak jer možemo zamisliti na šta će ličiti izbori i šta će sve raditi po Srbiji ukoliko ne bude jedinstvenog biračkog spiska, a najbolji primer smo videli upravo ovde u parlamentu kada je došlo do toga da se čak glasalo iz Bodruma. Zahvaljujem.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Kada je u načelnoj raspravi Milan Marković, obrazlažući Predlog zakona, govorio o članu 30. onda je rekao da postoji rizik od prevremenih izbora. Naravno, to je svakog ozbiljnog šokiralo. Zamislite, rizik od izbora? Čiji je to rizik? Vladajuće koalicije? Dobro, znamo da su oni u velikoj opasnosti što se tiče sledećih izbora, ali reći javno, ministar da kaže da postoji rizik od prevremenih izbora je zaista skandalozno. Rekao je kada je obrazlagao stav 2. člana 30. da ne daj bože ako se dese redovni izbori pa bi se onda primenjivao ovaj stav 2. Dakle, prevremeni izbori su rizik, a ne daj bože da se dese redovni. Očigledno je da se vladajućoj koaliciji nikako ne ide na izbore. Kada se konačno odluče da raspišu izbore i da građani glasaju onda ćemo, zahvaljujući ovom zakonu o čijim izmenama i dopunama danas govorimo, imati ozbiljnih problema sa regularnošću izbora. Mi iz SRS godinama unazad tvrdimo i govorili smo to i u načelnoj raspravi, posle svakih održanih izbora mi podnosimo ustavnu žalbu Ustavnom sudu Republike Srbije zato što tvrdimo da izbori ne mogu biti regularni i da ne mogu biti legitimni i legalni ako ne postoji jedinstven birački spisak i ako ne postoji nadzorni odbor koji prati izbore odnosno predizbornu kampanju. Milan Marković je tvrdio, najpre se mnogo razmetao u javnosti kako će on sada da donese zakon o jedinstvenom biračkom spisku, kako pomera reformama dosadašnje stanje u političkom sistemu državi itd. i onda smo dobili ovaj zakon o jedinstvenom biračkom spisku koji jeste sve samo ne zakon o jedinstvenom biračkom spisku. U zakonu čije izmene i dopune razmatramo u pojedinostima ne postoji predviđena izrada jedinstvenog biračkog spiska. Možemo o tome da govorimo koliko god hoćete, ovo što je predviđeno ovim zakonom opet je samo skup biračkih spiskova po lokalnim samoupravama. O tome su govorile moje kolege kada su govorile o amandmanu na član 3. i potrebi da se briše taj amandman, što je najbolja potvrda taj član 3. koji ste predvideli kakve sve manipulacije pripremate za naredne izbore. Onda u članu 30. kažete ministar je pre toga rekao da ovo što je predviđeno u stavu 2. člana 30. da one ne može da obeća i kaže – sva je prilika da će biti urađen jedinstveni birački spisak do eventualnih redovnih izbora, ali on ne može da obeća da će to tako biti. To je zaista neverovatno da za dve godine niste uradili taj jedinstveni birački spisak pod navodnicima jedinstven ovako kako ste ga vi predvideli možda je za nijansu bolji od ovog što imamo danas. Ponavljao, opet to nije ni blizu onog što zaista predstavlja jedinstven birački spisak. Rekao je Milan Marković da je to bilo jednostavno da bi bilo davno doneto, da bi davno bio urađen taj jedinstven birački spisak. Mi vam tvrdimo i govorili smo i kad smo govorili pre dve godine o zakonu i sad u načelnoj raspravi, evo danas u raspravi o pojedinostima. Jeste jednostavno uraditi jedinstveni birački spisak u eri informacionih sistema, vrlo jednostavno je uraditi jedinstven birački spisak i ne moraju da se raspisuju tenderi, ljudi idu na mesec a vama je komplikovano da napravite jedinstven birački spisak. Dakle, vrlo jednostavno je to da se napravi i radi javnosti pre svega hoćemo da skrenemo pažnju da je to sa nekoliko poteza, dobar informatičar će to da uradi. Da se povežu lokalne samouprave sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, da se svaka promena iz Ministarstva unutrašnjih poslova automatski prenosi u lokalne samouprave koje bi imale jedinstven spisak i vrlo, vrlo prosto. Vi to nećete. Suština je da vi sada treba da smislite kako da pokradete naredne izbore sa onim boravištem koje će na majke mi da se upisuje, pa sa mogućnošću da jedan čovek bude upisan na pet biračkih spiskova koje vi zovete jedinstvenim, ne znam kako, a može da bude upisan na pet biračkih spiskova. Fizički je moguće da obiđe pet biračkih mesta u toku dana. Sapunom može da se opere sprej koji ste vi uveli i koji ste uvezli, sprej svako zna da može da se opere sapunom i da ne ostavlja više traga. I o tome smo vam govorili kad je govoreno o ovom zakonu i skretali pažnju da nabavite sprej koji ne može da se briše, bar 24 časa. Niste to uradili. Što biste to radili? Vi nećete poštene poštene izbore. Vi hoćete da pokradete izbore, pa vam onda treba i takav sprej. Reagujte vi kako god, ali je činjenica da vam to jeste namera i kolege iz vladajuće koalicije koje reaguju, ja bih zaista volela da ukrstimo argumente. Sve ovo što smo dosad rekli o svakom članu pojedinačno i ovo što ću sad da kažem o članu 30, kažite da nismo u pravu. Kažite da je član 30. odnosno član 6. ovog zakona koji se odnosi na član 30. osnovnog zakona, kažite da ovo liči na zakonsku normu. Ovo je, rekla sam to ministru kad je bio ovde. Ovo su dve rečenice koje bi mogle da budu prenete u nekom njegovom intervju, u nekim novinama. Ali da ovo bude zakonska norma to je nemoguće. Evo čuće javnost. Izuzetno iz stava 1. ovog člana ako se u toku 2011. godine odnosno 2012. godine pre raspisivanja redovnih izbora raspišu vanredni izbori za narodne poslanike, na tim izborima koristiće se postojeći birački spiskovi ustanovljeni pre stupanja na snagu ovog zakona, prema pravilima na osnovu kojih su uspostavljeni u slučaju raspisivanja redovnih izbora za narodne poslanike primeniće se ovaj zakon. Šta li ste hteli da kažete? Evo, najpre vas gospodo, pošto nema ministra, a pravnici ste, da podsetim da u zakonu terminologija mora da bude suština, pogotovo mora da bude u skladu Ustavom Republike Srbije, a i terminologija mora da bude usklađena sa Ustavom. Da li ste pročitali negde u Ustavu da postoji termin vanredni izbori? Ne postoji, ne postoje takvi izbori uopšte. Ne znam onda na šta se odnosi ovo što ste napisali. Od dana početka primene ovog zakona, to je drugi stav, do raspisivanja redovnih izbora za narodne poslanike, odnosno do okončanja vanrednih izbora iz stava 1. ovog člana, opštinske, odnosno gradske uprave u obavezi su da biračke spiskove vode po pravilima na osnovu kojih su vođene pre stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, ko razume, svaka čast. Ali, evo, da građani razumeju. Ako se u nekom neodređeno kom periodu održe prevremeni izbori, onda će se raditi i po vašem priznanju i po zakonskom priznanju bez jedinstvenog biračkog spiska, pa makar bio i taj nakaradni koji vi planirate posle ovog tendera koji ste raspisali da napravite. Ako se dese izbori na dan 6. maja, koji je poslednji rok iduće godine, poslednji rok po Ustavu i Zakonu o izboru narodnih poslanika, onda ćemo imati taj neki tzv. jedinstveni birački spisak za koji mi tvrdimo da nije jedinstven birački spisak. Pitanje – ako se dese ti prevremeni izbori 4. maja, da li će onda da se primenjuje taj tzv. jedinstveni birački spisak ili ga neće biti? Ako se dese tog 6. maja, koji je poslednji rok, šta onda to znači? Šta znači, koji je to termin, kad nastaje termin održavanja prevremenih izbora? Da li može neko to da nam objasni? Da li su redovni izbori u terminu koji se održava u poslednjoj godini neke vlade ili sada vi određujete – to je mesec dana, pre tog poslednjeg roka 12 dana, sedam meseci, tri meseca? Dakle, ovo u zakonu nikako ne može da stoji. U zakonu mora da bude precizirano i da se kaže do kog datuma vi garantujete da imate taj tzv. jedinstven birački spisak. Stalno ponavljamo takozvani zato što tvrdimo da nemate ni po ovom zakonu nećete imati jedinstven birački spisak, odnosno nećemo ga imati svi mi. Imaćemo veliki rizik od toga kako će ovi izbori biti održani kada nemamo jedinstveni birački spisak i kad nemamo nadzorni odbor, što je drugi problem, koji nikako nećete da uradite. U Zakonu o izboru narodnih poslanika postoji obaveza formiranja nadzornog odbora za svake izbore. Proporcionalno u taj nadzorni odbor idu stranke srazmerno broju osvojenih glasova na prethodnim izborima i vi to nikako nećete da uradite zato što kada nemate taj nadzorni odbor, onda možete u predizbornoj kampanji da radite šta god hoćete. Vi iz vlasti možete da izvodite mašine, da asfaltiraju sedam metara, 20 metara, vrpce seku, presecaju itd. Onda možete da donosite žute kese, kao što ste donosili u Rumi. Aleksandar Martinović je već donosio ovde, pa je vadio sadržaj iz tih žutih kesa koje ste nosili u toj predizbornoj kampanji. Možete kao što ovi Nikolićevi i Vučićevi vode ginekologe da pregledaju žene. Hirurge vode. Ne znam da li, ne daj Bože, operišu po selima. Vode oftamologe, nose kišobrane, mobilne telefone, plazma televizore, dele ih ljudima. Sve to može da se radi. Zašto? Zato što vi nećete da se konačno jednom u Srbiji održe regularni izbori na koje niko ne može staviti primedbu. Vi to nećete i to je problem što ste sad ovaj zakon ovako na vrat na nos - što li ste ga, da vas neko pita, što ste ovaj zakon menjali, šta vam ove promene znače? Ništa. Zaista nemate odgovor na to pitanje i rekli smo da kada je ministar učestvovao, govorio je u onoj načelnoj raspravi, nikad od kad ga znam i kao poslanika i kao ministra, nikad nije bio toliko zbunjen, jer zaista videlo se da ne zna šta će da kaže. Tu je došao da brani nekakav predlog zakona, koji zaista, niko ne može da odbrani jer ovo što ste uradili, ovo što nam nudite nije zakon. Ovo nije zakon. Onaj član 3. koji je veoma bitan, zapravo vas tera na kršenje zakona, na kršenje Ustava. Ovaj član 30, odnosno član 6. koji se odnosi na član 30, vidite i sami, čuli ste, malopre sam ga pročitala, ne može nikako biti zakonska norma, nego nešto -pričam ti priču, ako bude ovako, biće onako, ako ne bude onako, biće ovako. Suština je, dakle, nemate jedinstven birački spisak, pripremate se da održite izbore bez jedinstvenog biračkog spiska, a mi tvrdimo to podrazumeva još jednu izbornu krađu. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista smatram da skoro nismo imali u proceduri lošiji zakon. Vi ste videli sami da je SRS na sve osim na jedan član podnela amandmane. Videli ste da niko iz vladajuće koalicije, da li ministar ili bilo ko od narodnih poslanika, nije ponudio u današnjoj raspravi ni jedan jedini kontra argument, ili barem, argument u prilog onome što ste predložili u zakonu, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku. N Nažalost, može se očekivati da će ta glasačka mašina koju imate, bez obzira na to što nemate argumente, da ćete se vi opet voditi onom devizom, da 126 ljudi sa ovim glasačkim karticama mogu da urade sve i da je u pravu onaj ko ima 126 ljudi za sebe, 126 glasova, ne onaj koji ima realne i iracionalne argumente koji razumeju svi građani Srbije. Rešenje koje ste predvideli članom 6. ovoga zakona, pokušaću da osporim i ubeđen sam da ću uspeti još jedanputa sa logičke strane. Naime, vi ste članom 6. predvideli da se praktično odlaže formiranje jedinstvenog biračkog spiska i vi kažete da će, izuzetno od obaveze propisane zakonom da mora postojati jedinstveni birački spisak, kaže - izuzetno od toga ako se u toku 2011. godine, odnosno 2012. godine, pre raspisivanja redovnih, raspišu vanredni, onda će se koristiti postojeći birački spiskovi, u suprotnom primeniće se zakon. Treba pre svega razmisliti o datumima. Gospodin Marković, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, prethodno kada smo raspravljali u načelu i kada smo mi postavili pitanje - do kog trenutka će biti vanredni izbori, a od kog trenutka održavanja će biti redovni izbori? On se okrenuo ka predsedavajućem, odnosno ka pomoćniku sekretara, uzeo Ustav, pročitao neke odredbe, javio se za reč i dao nama tumačenje. On je tada rekao da su, po njegovom tumačenju, redovni izbori oni koji se drže u periodu od 90 dana do održavanja, odnosno, u odnosu na onaj prethodni period, a to je 11. maj, kada su održani prethodni izbori. Period od 90 dana u odnosu na 11. maj, to je bio dan kada su održani prethodni izbori, tri meseca, to je neki 11. februar. Je li tako, oko toga se slažemo? Ako uzmemo sada u obzir zakonske odredbe da mora minimum proći 45 dana od dana raspisivanja izbora do dana održavanja izbora, to znači da bi bili vanredni izbori, praktično, vi morali njih raspisati pre Nove godine, odnosno još 45 dana u nazad od 11. februara, pa u nazad 45 dana. Dame i gospodo narodni poslanici, danas je 21. decembar. O ovom zakonu, odnosno Predlogu o izmenama i dopunama zakona će se glasati u ponedeljak 26. decembra. Ukoliko, ne daj Bože, čak i bude usvojen taj zakon, pa ukoliko čak bude usvojen ovaj amandman, a koliko vidim, usvojen je, da zakon ne stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku", već da stupa na snagu narednog dana, to znači da je najraniji datum kada ovaj zakon može stupiti na snagu 27. decembar. Ako stupi na snagu 27. decembra, imate možda dva dana do 29. decembra da raspišete izbore, da bi oni bili održani pre tog 11. februara. Šta to znači? To znači da vi, praktično, pravite istorijsku jednu odredbu, jer čim je izuzetak to je istorijska odredba, tako se naziva u pravnoj nauci, koja će biti primenjena samo jedan put. Ja sam vam istovremeno, prostim računanjem broja dana koji su preostali do održavanja izbora, pokazao da će rok važenja te istorijske odredbe možda biti dva dana, od 27. decembra do 29. decembra. Već 29. decembra, ako Boris Tadić raspiše izbore, oni se ne mogu održati pre 11. februara, što znači da su po tumačenju ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ministra Markovića, svi izbori koji se održe nakon 11. februara i redovni izbori. Ako su to redovni izbori, onda se opet vraćamo na ono što traži SRS, a to je da morate imati jedinstveni birački spisak. Ako morate jedinstveni birački spisak, zašto onda uopšte maltretirate narodne poslanike, Narodnu skupštinu i o čemu uopšte raspravljamo? Zašto za samo dva dana odlažemo primenu ovog zakona? Da li je to bilo neophodno? Da li bilo kakve pozitivne posledice iz ovoga mogu da proisteknu? U obrazloženju zakona ste napisali, odnosno u ovome gde ste obrazložili zašto se zakon donosi po hitnom postupku, rekli, kako postoji nekakva opasnost za rad organa i organizacija u Srbiji, pa vi zbog toga morate po hitnom postupku, van one redovne procedure, da donesete ovaj zakon. Tada sam pitao, a pitam još jedanput, a gospođa Kolundžija za razliku od ministra sluša pažljivo, i zaista bih vam bio zahvalan ako vi možete da odgovorite – koje su to moguće posledice, moguće štetne posledice po rad organa i organizacija u Srbiji? Koje su moguće štetne posledice? Jedina štetna posledica je ako nemamo jedinstveni birački spisak, onda su moguće štetne posledice. Ne može štetna posledica da se ogleda u tome što ćemo imati u 198 lokalnih samouprava u Srbiji 198 biračkih spiskova i što će i dalje veliki broj ljudi moći da bude upisan po dva puta, što će biti upisani ljudi bez matičnog broja, što će biti upisan veliki broj umrlih ljudi i ko zna kakve još nepravilnosti postoje. Podsetiću vas da je sam ministar rekao u obrazloženju, da se u Srbiji vodi da postoji devet miliona punoletnih građana, a da imamo šest, sedam miliona ljudi u biračkom spisku. Znači, dva, tri miliona ljudi visi. To je praktično 25% i to je jedna četvrtina biračkog spiska. Onda nas dovodite ponovo u poziciju da raspravljamo da li je birački spisak potreban ili nije. Odnosno, da li ćemo ga imati za ove izbore ili ga nećemo imati. Dva, tri miliona ljudi se ne zna gde su, ne zna da li su preminuli ili nisu preminuli, da li su upisani na više mesta, da li su upisani više puta. To je suština. Gospodin Marković je sada izašao i nema ga da nam odgovori. Ne znam ko vam piše ove zakone. U nekim zakonima se direktno videlo da je posledica loših tih odredbi koje predlažete, da je očigledno, po mom mišljenju, da je to zato što je to prevođeno sa nekih stranih jezika, pa ste bukvalno prevodili značenje koje ima drugačiji smisao u srpskom jeziku i onda ste upadali u te probleme. Koji je genije, a pitao sam vas to i prošli put, da li se možda gospodin Balinovac povampirio ponovo? Da li je on taj koji je pisao ovaj predlog zakona? Ko je? Da li je Mirko Cvetković koji je potpisao mišljenje Vlade o amandmanima? Da li je ministar Marković koji je resorni ministar, a koji odbija da komunicira sa narodnim poslanicima na ovu temu? Ko je tvorac ovih genijalnih predloga za izmenu i dopunu zakona? Kako je moguće i kako se vi sami ne zapitate ako nemate ni jedan jedini argument da ćete moći da glasate kada dođe dan za glasanje, ponedeljak, da glasate za ovaj zakon? Čuli smo i to, da je jedna ponuda, ponuda koja je prihvaćena za izradu ovog jedinstvenog biračkog spiska bila šest miliona dinara. Druga ponuda je bila preko sto miliona dinara. Možda je razlog i u tome, zaista ne znam. Ali, možda je ovo sve nekakva farsa, kako biste vi rekli – ova ponuda nije dobra, nije završen posao, hajde sada da prihvatimo tu ponudu koja je 20 puta veća od one najmanje koju smo imali. Zaista ne znam šta je vaš cilj? Ono što ministar Marković nije odgovorio je sledeće – zašto je vama trebalo sedam meseci da raspišete tender? Zašto to niste uradili u roku od 15 dana od stupanja zakona na snagu? Onda biste samim tim imali šest ili sedam meseci više da radite na primeni ovoga i na formiranju jedinstvenog biračkog spiska. Imali biste šest meseci više da isprobate te moderne tehnologije, kako kažete ovde i ponavljate to pet puta. Šta bi bilo da je trebalo nešto konkretnije da uradi Vlada Republike Srbije? Šalju ljude na mesec, a vi niste u stanju da formirate jedinstveni birački spisak. To ste onda morali reći građanima koji su vas birali, koje su i kakve su vaše sposobnosti. Prema tome, ovo što ste predložili zaista nema apsolutno nikakvog smisla. Ja sam uveren i mislim da je potpuno izvesno da Boris Tadić neće raspisati izbore do Nove godine. Ako ih ne raspiše, onda je ovo besmisleno i ovaj zakon je bespotreban. Dakle, uozbiljite se. Ako ne planirate da u narednih nedelju dana raspisujete izbore, odustanite od ovoga zakona. Ako je to vaš plan, onda ne znam zašto čekate ponedeljak kao dan za glasanje? Mogli ste se okupiti, malo potruditi pa umesto što pratite tu praksu da se jednom otvorite i da glasate i otvorite novu sednicu, ako je već to zakon od tolike važnosti i od tolike hitnosti, onda ste se morali okupiti i ranije. Potpuno je neprihvatljivo i ponižavanje je parlamenta da vi zakon šaljete po hitnom postupku, da mi imamo dan ili dva da ga razmotrimo i da podnesemo amandmane, da predviđate da zakon stupi na snagu dan nakon objavljivanja u "Službenom listu" a da mi čekamo, danas je sreda, kad će biti završena rasprava u pojedinostima, a vi ćete tek pet dana kasnije glasati o ovom zakonu. Šta to znači? To znači da ste vi mogli, ne praveći bilo kakve kalkulacije što se tiče kalendara i broja dana koji će proteći, vi ste mogli za danas zakazati glasanje i ispuniti onu ustavnu formu koja kaže da zakoni stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom listu". Samo izuzetno, ukoliko postoje izuzetne okolnosti, ukoliko se radi o ratu, o elementarnim nepogodama, o nekim štetnim posledicama koje se ne mogu sprečiti, to je jedini izuzetak koji predviđa Ustav. Može li neko da nam ovde kaže koje su to posledice koje niste mogli unapred predvideti se dogoditi ako ne bude zakon stupio na snagu ranije od onoga što kao generalno pravilo predviđa Ustav? Naravno da toga nema. Vi ste mogli mirne duše tako da uradite. Znali ste kad počinje primena zakona, da počinje 24. decembra i mogli ste pre dva meseca da pustite ovaj zakon u proceduru. Poslednje pitanje je logično: Ako 24. decembra 2011. godine, i to smo čuli pet puta iz usta ministra, a uostalom čak i da on to nije rekao, to je činjenica, ističe rok koji je postavljen ovim zakonom, odnosno počinje zakon da se primenjuje, vi pre 27. decembra ne možete doneti novi zakon, odnosno najranije možete 26. decembra, a ako on isti dan bude i objavljen, znači da će važiti od 27. Vi 27. decembra odlažete primenu zakona koji je počeo da se primenjuje od 24. Kako je to moguće? Dakle, prvo ćete zakon primenjivati dva ili tri dana, od 24. do 27, a onda od 27. kao da ništa nije bilo, vi brišete gumicom i kažete da se taj zakon sad ne primenjuje, a koliko se neće primenjivati, pa, opet se neće primenjivati naredna dva dana, jer ako do 29. decembra ne budu raspisani izbori, onda opet ističe taj minimalni rok od 45 dana nakon kog roka izbori, po tvrdnji gospodina Markovića, postaju redovni. Evo, konačno se sa mnom slaže i gospođa Čomić. Zašto, gospodo draga iz vladajuće koalicije, donosite ovaj zakon? To je krajnje pitanje.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, koja je podnela amandman na član 6. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, poslanička grupa NS podnela je amandman na član 6. koji je, koliko vidim, u istovetnom tekstu kao prethodni amandmani. Znači, traži se da se član 6, koji se odnosi na član 30. postojećeg zakona, briše. Odnosno, manipulacija biračkim spiskom je evidentna ili potreba da se njime manipuliše je u političkom životu Srbije već dugo vremena prisutna i ono što je ministar u svom obrazloženju rekao, da mora da se uredi birački spisak ovim izmenama i dopunama zakona, baš zbog toga što postoji ogroman broj birača koji su negde van spiska ili su problematični ili su, kako se to kaže u žargonu – vise. Dakle, ako imamo takav kapital i takvu mogućnost manipulacije, onda nam je jasno zašto zakon koji smo doneli pre dve godine moramo sada, uoči samih izbora, da ispravljamo sa ovih sedam članova, od kojih smo videli ovaj član 6. kao jedan od najakutnijih u ovim izmenama i dopunama osnovnog zakona. Čim smo videli u ova dva predložena stava kojima zakonodavac predlaže da se zakon izmeni, prvu reč – u članu 30. dodaju se stav 2. i stav 3. koji glase: "Izuzetno iz stava 1. ovog člana", itd, kad imate nešto što je izuzetno, što se izuzima, onda to ruši pravilo i onda pravilo više ne postoji. Dakle, traži se izuzetak, traži se prolongiranje već zakonom propisanog roka u slučaju da se vanredni izbori raspišu 2011. ili 2012. godine. Ako ministarstvo za ove dve godine nije uspelo da sredi birački spisak da oni na dan izbora, 2011. ili 2012. godine budu stvarno stanje i stvarni broj postojećih birača u Srbiji, onda sumnjam da će to u ovom kratkom periodu da se uradi, uz najbolju volju i čak i uz najbolje informacione tehnologije. Jednostavno, to ne želi da uradi i nema potrebu da uradi. Birački spisak je veoma važan u Srbiji jer su izbori pitanje demokratske volje građana. Izbori su pitanje, naravno, sledeće četiri godine života građana i obzirom kako se ove četiri godine vlast odnosila prema svim resursima građana, politici i državi, mislim da će ovi izbori biti ne samo pitanje ko će vladati Srbijom, da su građani ove izbore koji su pred nama shvatili kao pitanje života i smrti. Vrlo su ih ozbiljno shvatili i vrlo ih ozbiljno i odgovorno iščekuju. Zbog toga imamo pred sobom ovih sedam članova koji, bojimo se, osnovni zakon više zamagljuju, a ostavljaju malu mogućnost da se birači malo drugačije preliju od stvarne volje građana. Na to smo vam svi ukazivali u dosadašnjoj raspravi. Mislimo da ministar zaista o ovim amandmanima koji su podneti, zahvaljujem što je od naših amandmana usvojio jedan, ali smatramo da je ovaj amandman koji smo svi podneli u istovetnom tekstu i gde smo svi ukazali na iste stvari, zaista amandman koji ceo zakon čini pomalo bezvrednim i besmislenim i ostavlja mogućnost svakako jedne ozbiljne zloupotrebe ako ovaj predloženi član 6. bude ugrađen u član 30. osnovnog zakona. Dakle, mi očekujemo, ono što sam rekla i u načelnoj raspravi, da tog dana kada budu izbori, redovni ili vanredni, a oni su tu, pitanje je vrlo kratkog vremena, građani zaista znaju da su oni ti koji su izabrali svoju sudbinu u naredne četiri godine. Nikada im u poslednjih dvadesetak godina to nije bilo važno kao ovaj put. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Aleksandar Martinović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Dušan Marić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa ovim što smo do sada diskutovali, SRS podnela je amandman po kome se poštuje ona ustavna odredba koja kaže da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". Nažalost, čak ni ovaj amandman vladajuća koalicija i ministar nisu prihvatili. Da stvar bude još čudnija, pogledajte obrazloženje, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je prihvatanjem amandmana 2. predviđeno stupanje na snagu ovog zakona narednog dana od dana objavljivanja". U obrazloženju ne treba da stoji ovo. Ne prihvatamo zato što smo mi predložili nešto drugo, nego u obrazloženju zašto se ne prihvata amandman treba da stoji zašto je to rešenje koje ste prihvatili bolje od rešenja koje je predloženo amandmanom, naravno, pod uslovom da je to obrazloženje uopšte i predviđeno, odnosno da takav argument postoji. Mi smo vama pokazali danas nebrojeno puta da oni ljudi koji ovo pišu, ne da nisu pravni stručnjaci, nego kao da nisu ni prošli pored pravnog fakulteta. U prilog tome govori i ovo što ste vi predvideli. Pogledajte šta je vaš predlog. U vašem predlogu vi kažete: "Ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku RS". E koji je pravni genije ovo napisao? Dakle, do sada u pravnom sistemu Republike Srbije postoji ustavno rešenje, generalno pravilo da zakon na snagu stupa osam dana od dana objavljivanja, postoji mogućnost da stupi dan nakon objavljivanja, a vi ste onda pokušali da uvedete u pravni sistem i treće rešenje po kome zakon može da stupiti na snagu danom objavljivanja, ali tu onda ulazite u problem. Ako se "Službeni glasnik" objavi u 11 sati uveče, hoće li taj zakon stupiti na snagu i da li on stupa od ranih jutarnjih sati, od podne, od ponoći, od kog trenutka stupa na snagu? Naravno, stupanje na snagu danom objavljivanja nije moguće i to je jasno svakome, čak i onim ljudima koji su pravne analfabete, ali je pitanje kako je moguće u uređenoj zemlji, možda je u tome odgovor, možda su to ti evropski standardi. Vi tvrdite da poštujete evropske standarde. Srbija je do sada donela 700 evropskih zakona i što više poštujemo te evropske standarde, to nam je gore. Ovo se nije moglo desiti čak ni pre pet godina, pre deset godina, a da ne pominjem ona zlatna vremena kada je SRS bila u Vladi Republike Srbije. Pamtite gospođo Kolundžija, ali iz neke druge perspektive jer niste ni tad bili u DS. Ali, sada zaista postavljam ozbiljno pitanje: kako je moguće da ovakav, da kažem previd, da ovakvu besmislicu niko ne primeti da to prođe Odbor za zakonodavstvo, da to prođe? Valjda je i ministar pročitao zakon, pa je taj zakon prošao Vladu, pa tek onda kada smo mi ukazali amandmanom na to da tu postoji problem, tek naknadno član vladajuće koalicije, jer narodni poslanik podnosi amandman, pa ovo menjaj. Ovo još jedanput govori o neozbiljnosti sa kojim vi pristupate ovim važnim državnim poslovima a onda se posle čudite zašto Srbija ne napreduje. Evo, ja ću poput gospodina Krasića, ovih nekoliko sekundi vam ostaviti, kako biste imali više vremena da žurite i stremite ka EU u koju, naravno, nikada nećemo ući.
Zajednički, sekunde su u pitanju, narodni poslaniče, a i stići ćemo zajedno. Na član 7. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman sa ispravkom. Amandman je u pretresu, jer se Zakonodavni odbor nije izjasnio. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres o amandmanima, te zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Narodna skupština će, u danu za glasanje, odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem saradnicima i ministru Milanu Markoviću. Prelazimo na pretres u pojedinostima 2. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O KINEMATOGRAFIJI Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 2. tačke dnevnog reda: Predloga zakona o kinematografiji, pored predstavnika predlagača Predraga Markovića, ministra kulture informisanja i informacionog društva, pozvala da sednici prisustvuju i Snežana Stojanović Plavšić, državna sekretarka u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva, Predrag Blagojević, viši savetnik u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva, Tatjana Vojić Jurić, samostalna savetnica u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva i Vladimir Nedeljković, savetnik u Ministarstvu kulture, informisanja i informacionog društva. Druga tačka dnevnog reda – Predlog zakona o kinematografiji. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Žutić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogovorić, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Simo Vuković, Lidija Vukićević, Đorđe Milićević, Ivan Andrić, Bojan Đurić, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Dejan Radenković, Radiša Ilić, Dušan Marić, Dušanka Plećević, Gordana Čomić, Jovana Fa Tomić, Božidar Delić i Zoran Popović, kao i Odbor za kulturu i informisanje. Primili ste Izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Amandman na član 2. naziv predloga zakona. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, podneo sam amandman na sam naslov Predloga zakona. Prema ovom naslovu ne zna se čiji je ovo zakon, koje zemlje, kog naroda. Možda je ovo zakon EU koja ga je ovako, kakav je anacionalan, globalistički jednostavno i propisala. Predložio sam da se Predlog zakona nazove: Predlog zakona o srpskoj kinematografiji, jer se postojećim nazivom ne određuje nacionalna i državna pripadnost kinematografije. Dopunom naziva rečju: "srpski" precizira se teritorijalna, a nacionalna pripadnost kinematografije, pa se određuje da se radi o kinematografiji srpskog naroda u granicama i van granica Republike Srbije. U skladu sa nazivom zakona predložio sam da se u članovima u kojima se pominje reč: "kinematografija", doda prisvojeni pridev: "srpska", kao i da se reč: "domaći" zameni rečju: "srpski". Vlada je obrazložila da se ovaj amandman ne prihvata iz razloga zato što nije moguće odrediti teritorijalnu i nacionalnu pripadnost pripadnosti, delatnosti koja se uređuje zakonom. Po meni, Vlada je bar mogla naslovu dodati reči Republike Srpske pa da se zove – Zakon o kinematografiji Republike Srpske, kao što je to, na primer, uradila Republika Crna Gora i njen zakon se zove – Zakon o kinematografiji Republike Crne Gore. Izgleda reči "srbski", "Srbija" su anatemisani u ovom predlogu zakona. Dakle, ovaj zakon koji je pred nama upravo pisano u anacionalnom duhu, u duhu zaštite postojeće antisrpske produkcije koja je postala normalna pojava u državi Srbiji. Najžalosnije je što država Srbija ne štiti svoj nacionalni opstanak koji je između ostalog ugrožen i zbog antidržavne produkcije filmova. Dovoljno je samo pomenuti koje sve od reditelja i glumaca radio na ovom predlogu zakona dajući svoje sugestije i predloge. Koliko sam mogao saznati iz medija na formiranju ovog zakona učestvovao reditelj Goran Marković, Miki Manojlović i drugi. Amandmani ne mogu pomoći popravci ovog zakona. To sam već rekao u načelnoj raspravi. Ipak sam podneo nekoliko amandmana. Moji amandmani se, kao što sam već rekao, odnose na kinematografiju koja bi trebalo, pored ostalog, da štiti istorijski, nacionalni i kulturni interes srpskog naroda. Odavno je nestao srpski nacionalni film, tek u onim povojima od pre 1918. godine, rađeni su nacionalni srpski filmovi. To je prvi film o Karađorđu, zatim, film na temu krunisanje kralja Petra, itd. Od vremena Kraljevine Jugoslavije taj nacionalni zamak nestaje. U Kraljevini Jugoslavije kinematografija je bila u službi slavljenja ideologije liberalizma, evropskih modernizacijskih procesa, liberalnog jugoslovenstva, sve je bilo potčinjeno tom cilju. Dakle, kopirani su zapadni uzori. U vremenu okupacije snima se samo film o akrobati Aleksiću, dakle, tu nacionalne poruke nema, a i u tom vremenu se nije nikako moglo isticati srpstvo i Srbi, pošto znamo u kakvoj je okupaciji tada bila Srbija. Dolaskom komunista na vlast 1945. godine počinje sovjetizacija srpskog i jugoslovenskog filma. O tome sam detaljnije govorio u načelnoj raspravi. Potom, Brozov komunistički režim veliku pažnju i brigu posvetio je razvoju filmske industrije zbog sprovođenja klasne propagande "crvenih pobednika", sa jakom cenzurom, pa su se mogli snimati filmovi koji su slavili borbu protiv fašizma, u kojima su glavni protivnici partizanima bili fašisti u liku četnika, kako se to govorilo u onovremenoj propagandi. Dakle, filmovi su bili tematski strogo usmereni u pravcu glorifikacije partizana NOB, sa isticanjem samo jedne strane antifašističke borbe – partizanske, dok su pripadnici Jugoslovenske vojske u otadžbini, iako atni-fašisti, predstavljeni kao saradnici okupatora i fašisti. Pitam se da li će i jedna srpska vlast finansirati film o Jugoslovenskoj vojsci u otadžbini. Sigurno neće nikada, iako su ravnogorska borba i Draža Mihajlović rehabilitovani od Skupštine Republike Srbije…
Narodni poslaniče, molim vas, tema ni zakona, ni amandmana koji ste podneli nije ni estetska, ni etička vrednost kinematografije, bilo čije, pa tako ni Republike Srbije. Ili o amandmanu, ili da nekako dovedete u vezu vaša estetska stanovanja o snimljenim filmovima i amandman koji ste podneli, odnosno zakon kojim se ni jednim članom ne bavi niti estetikom, niti etikom filmskih stvaralaca.
Upravo govorim kako je kroz istoriju filmska industrija bila u tom pravcu, daleko od tog nacionalnog. Sad dolazim do vremena 90-ih godina kada se čini ta prekretnica. Tu prekretnicu predstavlja film Kosovska bitka koji je snimala…
Narodni poslaniče, prekinula sam vas, zato da vas podsetim da ste u obavezi da govorite o dnevnom redu. Na dnevnom redu nije estetika i etika filmskih stvaralaca. Na dnevnom redu je predlog Zakona o kinematografiji sa jasnim zakonskim okvirom u kojima se ima namera urediti ta oblast, a da se nijednim članom ne ulazi u filmsko stvaralaštvo, jer to prosto nije dozvoljeno i dopušteno. Pa, vas molim o temi dnevnog reda.
Upravo vi mi ne dopuštate da govorim o istorijatu zbog toga što mi je odbijen ovaj amandman i gospodin ministar je svojim obrazloženjem upravo negirao ovu slobodu da se konačno jedan zakon nazove svojim pravim izmenom zakonom koji treba da nosi naziv Zakon o kinematografije. Srpska kinematografije ili bar Zakon o kinematografiji Republike Srbije. Dakle, da se precizno odredi sami naslov toga zakona kao što su to učinile neke države u okruženju, na primer, Republika Crna Gora u Crnoj Gori se zakon naziva Zakon o kinematografiji Republike Crne Gore, ali pošto vi ne dozvoljavate da dovršim, na ovaj način ću prekinuti. Hvala.
Pet minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Molim vas, da ne obmanjujete javnost, u obavezi sam da reagujem, ako narodni poslanik insistira da krši odredbe Poslovnika. I vi kao i ja, dobro znate da je obaveza poštovanja člana 106. jednaka za vas kao i za nas ostalih 249 narodnih poslanika. Narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč.
Gospodine ministre, gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, mi Srpski radikali smatramo da ovaj zakon kao što je i amandman glasi gospodina Nikole Žutića, treba da se zove Zakon o srpskoj kinematografiji, ja ću kroz ilustraciju i kroz neke konkretne primere zašto je potrebno da bi se sačuvala autentičnost srpskog filma i zbog zakon tako treba da se zove. Da vam to uporedim sa nekim drugim narodima i sa nekim drugim državama gde je na isti način urađeno. Da li se sada u Francuskoj baš tako zove Zakon o francuskoj kinematografiji. Pretpostavljam da ima to u svom nazivu, ali svakako gospodine Markoviću, vi nikada nećete da kažete kada pričate o nekom poznatom francuskom filmu, reći ćete to je vrhunsko delo francuske kinematografije, kao što ćete reći ruske ili neke druge koje su se proslavile i koje su osvojile nagrade na mnogobrojnim festivalima i prestižne nagrade su osvojili njihovi reditelji, glumci itd. Sada se ovde zaista postavlja pitanje šta je bila vaša autentična namera. Naša namera je da konačno posle onog crnog vremena FNRJ,SFRJ, pa svega onoga što se dešavalo, naročito poslednjih deset godina, neke hiper urbane, novo stvorene vrednosti koje se promoviše kao malograđanština, ako mogu sebi da dopustim da tako to ocenim, kao jedan običan gledalac ili neko ko prati srpsku kinematografiju od malena, ali i neku drugu svetsku. Treba napraviti ovde ipak, gospodine Markoviću, pošto ste i vi čovek itekako bavi izdavaštvom i književnošću, tu vrstu komparacije. Zašto mi kažemo srpska književnost? Zato što je ona zaista autentična jer jeste srpska. Ako kažemo srpska kinematografija onda je to nešto što jeste i treba da bude autentično srpsko. Zato zakon treba tako i da se zove, jer mi onda dolazimo u situaciju da mi skupljamo ono nasleđe, najpre u Brozovo komunističko vreme, ono vreme crnog filma, pa Bulajića, kako se predstavljali heroji iz rata, četnici đenerala Draže Mihajlovića. Znate ona filtrirana demokratija i da govorimo i onom vremenu kasnije. Neki avangardisti sa područja bivše Bosne i Hercegovine, neki prijatelji Sarajlije, su mi pričali da je čak i lično Branko Mikulić znao da pozove telefonom, pa da kada čuje da se sprema neki takav projekat ili da ne pominjem jedan film koji je osvojio prestižnu Kansku nagradu. Onda je ovaj zvao i da pita šta se dešava, znate jer on je bio toliko instruisan tom brozomanijom, kao se to ruši ustavni poredak, bratstvo i jedinstvo itd. Zašto mi, gospodine Markoviću, onda ne možemo da nazovemo tako zakon i da se time ponosimo i onda će više da nas poštuju oni koji se bave filmskom umetnošću u svetu. Možda bi naši umetnici imali veći prolaz. Oni sada ne mogu da ga imaju zato što nema takvih velikih dela. Jer vi ako pogledate unazad, sada da ne ulazim u to, ovde imam neku statistiku, pitanje je koliko je tačna koliko je srpski film u dvadesetom veku dostigao svoju produkciju, srpska kinematografija da se bolje izrazim ili kinematografija u Srbiji. Nije to nešto čime mi možemo da se pohvalimo ali je zaista pitanje da li su ti ljudi koji to rade i koji pišu scenario, prosjaci sa perom u ruci. Mislim da jesu. Zbog čega? Pa zato što mnogi od njih čekaju da to autentično srpsko njima da podstrek i krila i mogućnost da oni naprave filmove o našim velikanima. Jer vi kada pogledate, zato je zakon i treba tako da se zove i zato je i ova naša argumentacija. Mi smo sve ono što treba da obeleži Srpsku kinematografiju, kinematografiju u Srbiji, vi je drugačije nazivate, izbacili i to ne postoji u srpskom filmu. Nema herojstva, na kraju krajeva nema damske otmenosti, evo to isto da kažem kao pripadnica nežnijeg pola. Nema manastirskih i dvorskih ambijenata. Nema srednjevekovne Srbije. Nema tog nacionalnog duha koji mi treba da vaspitavamo buduće generacije i da im kažemo. To kada se priča o evropejstvu i o tim ciljevima, pa ljudi to je Srbija imala kroz vekove i neće valjda nas tamo neki Kacin, File ili ne znam kako se zovu, ti namesnici koji komanduju Tadićem i ovim režimom, da uče o tome. A onda, ako bi se tako zvao zakon o srpskoj kinematografiji, onda bi se podstakli ljudi da snimaju i dela o srpskim velikanima, o despotu Stefanu Lazareviću, ili o jednoj porodici srednjeg staleža ili o nekoj porodici na selu, ili o nekoj porodici u vremenu kada su ljudi ostajali bez ičega, iz nekog vremena i posle rata itd. Da se ne stavim u ulogu filmskog ili serijskog kritičara, jer ja to stvarno nisam, ali kao običan građanin, znači, ovde sada ne govorim ni kao političar jer ja sam srpski nacionalista, pripadnik patriotske nacionalne stranke, ne mogu da prihvatim da vreme koje je sadašnje se poigrava sa nekim prošlim vremenom kroz ekranizaciju ili snimanje nečega, a sada je u toku jedna takva serija, neću da kažem ni kojim danom se prikazuje, gde se sve ono što se na drugi način prikazivalo, do pre nekoliko godina, sada gleda iz drugog ugla, a opet se satanizuju Srbi. To nije u redu, gospodine Markoviću. Nije u redu i zato treba zakon da se zove srpska kinematografija, da bismo učinili ono što su uradili drugi, koji se kao takvi predstavljaju i pre ili kasnije oni su uspeli da se tako nametnu svuda u svetu i da kažu – mi smo to, to je naša nacija. Onda stvarno ja ne razumem ovo obrazloženje koje ste dali za odbijanje amandmana kolege Žutića, zato što nije moguće odrediti teritorijalnu i nacionalnu pripadnost delatnosti koja se uređuje zakonom. Kako nije moguće urediti teritorijalno? Mi se nalazimo na prostoru Srbije, jel tako? Vi ste bili, ja mislim, pre 15-ak dana, pričali ste o tome u načelnoj raspravi, na danima srpskog filma u Moskvi. Zašto se onda ne bi zakon zvao o srpskoj kinematografiji? Zašto mi ne bismo imali festival srpskog filma, to sam govorila i u načelnoj raspravi, za šta se zalagao i naš proslavljeni režiser Emir Kusturica? Vratila bih se na ono što je vama i te kako bliža tema, srpska književnost, uporedite sada, gospodine Markoviću, druge nacije i narode, gde njima ne smeta da imaju teritorijalno i nacionalno obeležje, koliko su oni filmova snimili po velikanima iz njihove istorije, i time se hvale, osvojili mnogobrojne nagrade, Oskare, itd, a mi to nemamo. Samo to pogledajte i videćete da su ovde ljudi nemotivisani da to rade. Ili oni koji se tako osećaju, koji su bliski, po nacionalnom identitetu hoće da se definišu, bliski ideji i ovome za šta se mi zalažemo, nećemo pod tuđi jaram, nećemo u EU, nećemo da nam oni koji su bombardovali Srbiju, zlikovci iz NATO pakta i njihovi promoteri iz Holivuda pričaju šta je dobro za naš narod. Ali, pogledajte i videćete koliko je jadno i bedno da se o velikanima srpske istorije nisu snimili filmovi, a sve bi to moglo da se uradi, odnosno, bili bi ti ljudi motivisani iako je produkcija slaba jer nema para, da se drugačije zove ovaj zakon i baš da se nacionalno obeleži. Zar mi treba da se stidimo toga što smo Srbi i zbog te propagande, pominjao je kolega Marić pre neki dan pa se to vrtelo na svim medijima, ovu Anđelinu Žoli i to kako ona satanizuje Srbe, a u tom filmu inače glumi Rade Šerbedžija… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda a ne o estetici i etici filmskih stvaralaca. Mi garantujemo slobodu stvaralaštva. Završavali ili ne, nije važno u kom delu svog izlaganja kršite Poslovnik, ja sam u obavezi da vas podsetim da je tema dnevnog reda amandman koji ste podneli, a nikako etika i estetika filmskih stvaralaca u Srbiji, u regionu i šire.) Ne znam, gospođo Čomić, znam da vi poznajete srpsku civilizaciju, ali ne znam da i kod vas, kao kod pojedinih koje ne smem da pominjem ovde i o tome sada da pričam, filmskih stvaralaca, nije prisutna ta čudna i nova malograđanska civilizacija, jer vi valjda treba da znate ko smo. Nalazimo se u Domu Narodne skupštine i ako se zalažem, kao i kolega Žutić i kao pripadnik SRS, da se jedan zakon zove srpski, ne znam šta je tu loše? A moja argumentacija, svidela se nekome ili ne, mene mogu više sada za to da kritikuju oni koji se istinski bave filmom, ali ja kao neko ko predstavlja narod i taj deo našeg naroda, pripadnika koji se bave sedmom umetnošću, mogu da dam tu argumentaciju. Dakle, kao što se srpska književnost tako zove, i kao što smo mnoge zakone trebali da nazovemo tim pravim srpskim imenom, i ovaj zakon i amandman gospodina Žutića ste trebali da prihvatite, gospodine Markoviću, jer ja zaista mislim da bi to bio tračak nade u oporavak srpskog filma, da se sve ne bi svelo na to da ostanu samo entuzijasti, kao što sam već pomenula jednog od njih, koji namerava da snimi film po romanu "Na Drini ćuprija", našeg nobelovca Andrića, Emir Kusturica. Imali su i neki drugi ljudi tu ideju da promovišu srpsko nacionalno stvaralaštvo i ono što jesmo kao narod kroz vekove. Mislim da je potrebno da prihvatite ovaj amandman gospodina Žutića. Inače, zakon kao zakon je čitav nekako suvoparno napisan. O tome je govorio i pre neki dan gospodin magistar Marko Milenković, koji je, takođe, čovek iz oblasti umetnosti, ali muzičke, ali je dozvolio sebi, kao i ja onda, to ću sada i podvući, da zapazimo da živimo u nekim vremenskim restlovima ili u neko novokomponovano vreme, kada je dobro od strane onih koji pišu zakone i ove Vlade, takav je i predsednik države, da se promoviše sve što je tuđe, a nacionalno nešto novograđanski, kako volite to da kažete, ja kažem malograđanski, a to nema nikakve veze sa autentičnošću i sa onim što jeste srpski narod, naša kultura, naša književnost, pa samim tim i naš film. Zato ovaj zakon treba da se zove zakon o srpskoj kinematografijji. Hvala vam na pažnji, gospodine ministre.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Lidija Vukićević. Izvolite.
Poštovani i uvaženi građani koji danas slušaju raspravu o Predlogu zakona o kinematografiji, uvaženi gospodine ministre, želela sam da kao poslanik SRS, ali i kao glumac prodiskutujem malo o ovom predlogu zakona. Nažalost, nisam mogla da prisustvujem raspravi koja je vođena pre nekoliko dana iz opravdanih razloga, ali me nije to sprečilo da slušam raspravu koja je vođena u ovoj sali. Predlog zakona o kinematografiji u svakom slučaju je urađen, napravljen sa amandmanima koji su prihvaćeni ili ne, ali slažem se da svaki zakon omogućava lakše i pogodnije kretanje umetnika, uvažavajući zakon koji je pred nama ili zakon koji je stupio na snagu. Ono što je meni, sada više ne mogu da kažem, zamerka suštinska, sada ću da napravim digresiju, pa ću reći pošto sam u kontaktu bila sa gospodinom direktorom Muzeja kinoteke Ardeljanovićem i direktorom Jugoslovenske kinoteke, Radoslava Zelenovića, došla sam do saznanja da ste vi već razgovarali sa njima na sledeću temu o kojoj ću da pričam, pa mi je tako mnogo lakše i jednostavno. Zaista sam polaskana time što ono što sam primetila u zakona da nedostaje, da ste vi već predupredili stvari i da će to da se uvaži u obliku jednih od tačaka ovih zakona. Naravno, mogu da se pohvalim time da sam kao glumica snimila zaista dosta filmova, možda oko 20, što je za jednu glumačku karijeru stvarno puno, pa stoga bih želela da pričam i o kinoteci, tj. Jugoslovenskoj kinoteci, koja i dan danas lepo radi pod tim imenom. Naša Jugoslovenska kinoteka, a možda građani nisu upoznati koliko je jedna od najznačajnijih kulturnih ustanova u Srbiji, po tome što našu kinoteku možemo da svrstamo i svrstavaju je po broju kopija trećom u Evropi. To je veliko bogatstvo jedne zemlje. Zašto smo došli do takvih epiteta koje možemo da damo kinoteci i do toga da u superlativu možemo da govorimo o svemu onome što ona poseduje? Zbog toga što su ljudi koji su na čelnim mestima i koji već godinama vode našu Jugoslovensku kinoteku prikupljali kopije filmova koji su rađeni, tako da recimo neki svetski filmovi bitni i značajni postoje u našoj Jugoslovenskoj kinoteci, a npr. ne postoje u Nemačkoj, pa su svojevremeno Nemci pozajmljivali od nas neke filmove itd. To je stvarno lepo i za pohvalu. U prilogu tome šta je suština, o čemu bih govorila, a to je…
Narodna poslanice, pažljivo vas slušam i drago mi je da ćete sa nama podeliti svoja saznanja o radu jedne tako značajne institucije, ali moja je obaveza da vas podsetim na član 106, amandman po kojem uzimate učešće u raspravi je da se Predlog zakona zove predlog zakona o srpskoj kinematografiji. Ili dovedite u vezu Jugoslovensku kinoteku, srpsku kinematografiju ili ću morati da vas prekinem još jednom.
Eto, da dovedem u vezu, govorim o Jugoslovenskoj kinoteci, da svi filmovi koji se rade u Srbiji, da su producenti, znači srpski filmovi, producenti bi bili obavezni da daju kopije, po jednu kopiju da daju Jugoslovenskoj kinoteci ili kako da je nazovemo srpska, nije bitno, ali da to bude njihova obaveza, da bismo sprečili osipanje tog blaga koje imamo. Ako je skupa možda jedna celuloidna filmska traka, koja znamo košta pet hiljada dolara, a distributeri srpski kažu – skupili smo jedva novac i da uradimo film, a kamoli još i da damo kinoteci, to može onda da se u nekom drugom formatu dostavi kinoteci, u obliku hard diska, u obliku elektronske kopije, ali da kinoteka mora da ima kopiju srpskog filma, to da bude obaveza distributera i producenata, kako bismo sačuvali to blago koje imamo u kinoteci. Pošto je srpska ili Jugoslovenska kinoteka spomenuta samo malo, onako uzgred u članu 12, eto vi ste već razmišljali o tome, već ste razgovarali i članovima 23, 48, 59, 61, 77, 96. i 98, vi ste upoznati već sa tim članovima, bismo mogli da rešimo ovaj problem. Hvala. Mislim da bismo ovim potezom zaista sačuvali naše srpsko blago u obliku i filma i svega onoga što se zove blago srpske ili jugoslovenske, gospođo Čomić, kinoteke.
Iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ministar Predrag Marković ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo da se niko ne bi zbunio. Ova materija je već rešena jednim drugim zakonom i bilo je pitanje, na to ste mislili, o tome su razgovarali ljudi kada su pripremali zakon, da li u Zakonu o kinematografiji, potpuno je jasno zašto se tako zove i ako zatreba mogu još jednom da objasnim. To je upravo zbog zaštite i srpske kinematografije i ukupnog kulturnog nasleđa koje čuvamo. Ali, bilo je pitanje – da li u odnosu na tehnološki razvoj i tačnu terminologiju koja je u odnosu na Zakon o kulturnim dobrima, gde je pitanje Jugoslovenske kinoteke i obaveza prema njoj rešeno na jedan način, da li tu odredbu proširiti, ponoviti i smestiti u Zakon o kinematografiji. Time bismo rešili terminološki problem vezan za čitav niz novih tehnika, ali sa druge strane, time bi ovaj deo obaveza bio izbrisan iz zakona u kome se sada nalazi. Zato je bilo neophodno da se izvrše konsultacije. Zahvaljujem se svima koji su u tome pomogli. Najprirodnije da u tim situacijama treba pitati onoga koga se to tiče. Pa smo mi na kraju rekli – dobro, budite ljubazni i recite, vi koji o tome brinete i koji ste u obavezi u ime Republike Srbije da o tome brinete dalje, gde bi vama više odgovaralo, gde će ljudi koji su u toj obavezi lakše i brže da budu svesni te obaveze. Kinoteka je rekla – u Zakonu o kinematografiji. U odnosu na to, u nekoliko članova sada je detaljno ponovljeno, razrađeno ovo što je bilo rešeno Zakonom o kulturnim dobrima, usklađene terminologije i na taj način je i za ubuduće potpuno definisana ova problematika. Hvala svima koji su brinuli o tome. Hvala poslanicima koji su pomogli da ovih nekoliko amandmana u tom smislu bude predato. Oni su prihvaćeni. A naravno, u onim završnim odredbama stavljaju se van snage određeni članovi koji su postojali. Dakle, nijednog trenutka, samo zbog toga kažem, da ne brinete, nijednog trenutka ova obaveza nije bila ugrožena. Ovde je samo pitanje kako nešto uraditi bolje. Zadovoljstvo je da smo se svi oko toga složili. Hvala.
Narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč. Izvolite.
Gospodine Markoviću, želim da reagujem zato što u obrazloženju koje je dato od strane Vlade za neprihvatanje amandmana naše proslavljene glumice i koleginice Lidije Vukićević stoji jedna informacija koja je čista obmana za nas narodne poslanike, a i za čitavu javnost. Naime, ona je argumentovano rekla zašto je podnela amandman i zašto je dodala reči: "očuvanje i zaštita" posle reči: "popularisanje". Vi ste joj dali obrazloženje da se amandman ne prihvata jer je prihvaćen amandman narodnog poslanika Sime Vukovića na istu odredbu. Kao prvo, uopšte nisu identični amandmani koleginice Lidije Vukićević i Sime Vukovića, zato što je on dodao reči u tom stavu 3. član 2: "Kao i prikupljanje, restaucaija i čuvanje", a ona je imala drugu tendenciju, odnosno želela je, kao što je i sama rekla u svom obrazloženju da vam popravi zakon, a i svoj rad i sve ono o čemu je razgovarala i sa svojim kolegama i sa pomenutim ljudima koji nisu imali mogućnost da učestvuju u izradi zakona. Ovo zaista nema smisla. Da bi javnost znala o čemu se radi, a onda da napravimo tu razliku ili nečiju nameru, Lidija Vukićević je poznata srpska glumica i iza sebe ima mnogobrojna filmska dela i ostvarenja koja se prikazuju i dan danas, jer se repriziraju ko zna koliko puta. Simo Vuković je poslanik vladajuće stranke, član G17, ako vi njoj pripadate ili ste već neko ko je neutralan, mi to ne znamo, ali on je lekar po struci. Ne znam zaista šta mu je specijalizacija.
Narodna poslanice, molim vas da vaše izlaganje dovedete u vezu sa amandmanom koji je u pretresu.
Dovodim u vezu sa namerom predlagača da ne prihvati amandman koji je mnogo bolji.
Narodna poslanice, ali trenutno je u pretresu amandman koji je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Dakle, ili vaše izlaganje dovedite u vezu sa tim amandmanom ili ću ponovo morati da vas upozoravam da vodite računa o poštovanju člana 106. Rasprava u pojedinostima postoji da raspravljamo jednom po jednom amandmanu sa vremenom poslaničke grupe koje je na raspolaganju za dodatnu argumentaciju, ali moramo se držati redosleda amandmana.
Nebitno je zato što mi imamo ukupno vreme za raspravu.
Narodna poslanice, vrlo je bitno. Molim vas da me saslušate.
Javiću se kasnije.
Naravno, ako budete imali vremena.
Imamo još sat vremena.
Nemate još sat vremena. Vodim računa o vremenu, tako da vas molim da saslušate primedbu. Zahvaljujem. Javićete se kada bude amandman u pretresu. Još jednom, pretres u pojedinostima postoji za to da tema pretresa bude amandman po amandman. Dodatno vreme u raspravi u pojedinostima služi tome, da svaki poslanik koji je podnosilac amandmana ili nije, ima dodatno vreme, osim dva minuta, da obrazlaže, argumentuje i govori u prilog svog amandmana, ili da obrazlaže i argumentuje odricanje argumentacije nekog drugog amandmana. Moramo pričati o amandmanu koji je na dnevnom redu. Molim vas da ne zloupotrebljavate ni temu ni druge ljude u pokušaju da bez podsećanja da nemate na to pravo kršite odredbe Poslovnika Narodne Skupštine. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici jako čudan član 1. koji u suštini treba da definiše cilj i svrhu Zakona o kinematografiji. Mislim da smo mi doneli na desetine, stotine zakona u ovih par godina koje su iza nas, evo pri kraju je i ovaj mandat. Mislim da skoro ni u jednom zakonu nismo imali definiciju kojom se naglašava da ovaj zakon štiti opšti interes. Valjda je ovo sve što smo mi radili ove tri godine bilo u svrhu opšteg interesa. Ako se negde i prepoznao lični interes i taj lični interes bio je podređen opštem interesu i smatram da Srpsku naprednu stranku i za mene lično da je ova formulacija u članu 1. potpuno nejasna i nepotrebna. U članu 1. piše – utvrđuje se opšti interes i način ostvarivanja opštih interesa kada je u pitanju oblast kinematografije. Ovaj član 1. treba jednostavno preformulisati i to je predlog Srpske napredne stranke. Znači, da se zna šta je cilj i svrha ovog zakona, a cilj i svrha je po nama sasvim jasan. Ovim zakonom uređuje se proizvodnja, promet, javno prikazivanje filmova kao i druga pitanja značajna za obavljanje kinematografske delatnosti. Znači, potpuno jasno ne pominjati opšti interes i mi imamo niz amandmana u kojima smo insistirali na tome da Ministarstvo kulture preširoko doživljava opšti interes i da je faktički što je ovom zakonu potpada pod opšti interes. Imaćemo prilike, pre svega kad je član 10. u pitanju da govorimo o tome šta je to opšti interes, šta je to lični interes i da to malo jasnije razdvojimo u ovom zakonu. Dakle, smatramo da naš predlog za drugačije formulisanje člana 1. potpuno stoji i da je ovo što je ovde dato od strane ministarstva na neki način, rekao bih, čak i pretenciozno i nepotrebno i nešto se i podrazumeva. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 2. i sve članove u kojima se pominju reči "produkcija" i "distribucija" amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Antić.
Samo kratko, neću se javiti po sledećem amandmanu. Jednostavno smo želeli da napravimo jednu tehničku redakciju teksta gde se neki pojmovi koji više priliče i koji su primereniji srpskom jeziku po nama bi trebali da budu upotrebljeni, znači tamo gde je "produkcija" da to bude "proizvodnja", gde je "distribucija" da to bude "promet". Mi smo u par amandmana intervenisali u tom smislu. Nije prihvaćeno, ali mislim da bitno ne menjaju suštinu zakona. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Amandman je u pretres jer se Zakonodavni odbor nije izjasnio. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Lidija Vukićević želi reč. Molim vas da se prijavite da mogu da vam dam reč.
Bila je greška, u stvari zamena. Ja sam želela o ovome da govorim zato smo mi i došli u raspravu da se vratimo na srpski, ne srpski, u stvari htela sam o kinoteci da govorim i ovome što sam već rekla, pa se ne bi ponavljala. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. i sve članove kojima se pominje reč "producent" amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, vođeni istom onom željom i težnjom kojom su se rukovodili i poslanici poslaničke grupe SNS, da se zakon, u svakom slučaju, dovede u sklad sa normativima našeg jezika, predložili smo da se reč "produkcija" zameni rečju "proizvodnja". Isto bi se to odnosilo i na reč "distribucija", pošto srpski jezik već ima svoje reči za to, bez obzira što smo u obrazloženju ministra za odbijanje amandmana dobili obrazloženje da su ovo uobičajeni izrazi koji su opšte prihvaćeni. U članu 8. Predloga zakona se navodi – delatnosti proizvodnje, distribucija javnog prikazivanja. Dakle, već zamenjujete taj izraz "produkcija" "proizvodnjom". On postoji. Izraz "proizvodnja" je takođe opšte prihvaćen naš izraz i treba zakon čistiti od svih mogućih tuđica, ako je moguće, a ovde je to moguće. Zakon ne bi ništa izgubio od svog značaja i svoje težine. Mislim da će ovim više izgubiti, bez obzira što je to opšte prihvaćeno, pa ću samo da napravim jednu malu digresiju. Gospodine ministre, složićete se, ima mnogo toga što je opšte prihvaćeno u jeziku, ali nije dopušteno da bude i upotrebljeno. Na primer, svi znamo jednu sintagmu koja zamenjuje brojne prideve i brojne priloge, priloške odredbe, brojne atribute i glasi, vrlo je često čujemo "vrh brate". Ne možemo je nigde ugraditi u zakon samo zato što je ona opšte prihvaćena, moderna i zaista česta u upotrebi. Samo sam toliko htela. Zaista bi bilo dobro da zamenite, jer zakon ne bi izgubio mnogo, reč "produkcija" rečju "proizvodnjom". Reč "prodakšn" kao anglosaksonska reč je već termin koji je, kao i mnogi sada moderni termini, kada govorimo o dignitetu, kada govorimo o glamuru, o glamuroznosti, kada govorimo o tome da nešto "lajkujemo". Znate, imate i onu šalu, kaže dvoje se venčavaju preko "fejsbuka" i kažu – da li menjate svoj status? Da. Da li žena menja svoj status? Da, prihvata. Da li kumovi "lajkuju" novi status. Dakle, došli smo već do vrlo smešnih situacija. Zaista mislim da izraz "proizvodnja", ovde može i "promet" da stoji u punom smislu reči i da zakon time zaista čuva osnovno svoje značenje i čuva, pre svega, naš jezik, a to nam je obaveza i nas ovde da o tome vodimo računa, jer smo najviše zakonodavno telo. Nemojte zaboraviti, jezik je čoveku prva otadžbina.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 156. stav 3. Poslovnika na član 4. amandman je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Poslanička grupa Nove Srbije je podnela amandman na član 7. tražeći da se on briše, jer je ovim članom predviđeno da se podsticajna sredstva iz budžeta Republike Srbije daju stranim producentima koji snimaju kinematografska dela na teritoriji Republike Srbije. Mišljenja smo da u ovom trenutku Republika Srbija nije ekonomski dovoljno jaka da bi se u njenom budžetu predviđao rashod po ovom osnovu. Plašimo se da je ovo imitacija projekata tipa "Fijat", "Jura" i njima sličnih, samo u sferi kulture. Plašimo se da bi ovo bio još jedan osnov za neracionalno trošenje novca poreskih obveznika. Obzirom da znamo da je strana produkcija vrlo profitabilna produkcija u zemljama gde nas postoji, znamo otprilike koje bi se produkcije mogle u ovom slučaju, kojih zemalja produkcije se pojaviti u Srbiji, zainteresovane za ovu vrstu delatnosti. Smatramo da bi Srbija svakako mogla da profitira iz toga, a nikako da ona rashoduje svoj ionako skromni budžet po pitanju snimanja filmova na teritoriji Republike Srbije. Znamo da se i u svetu takva dela i takvi projekti finansiraju i služe za reklamne kampanje velikih korporacija. Znamo da su producenti zapadnih kinematografija ekonomski vrlo jaki i stabilni, pa ako žele da snime ovde ne moramo ih sa tako skromnim sredstvima na taj način privlačiti. Evo, Ral Fajns je u ovoj zgradi našao interes da snimi svog "Koriolana". Dakle, nismo morali to da mu platimo, na svu sreću, i mislim da je to u stvari pravi način da oni dođu, da ih privučemo svim onim kvalitetima koje Srbija ima, a imamo zavidne kvalitete u ovoj sferi kulture i imamo izuzetne svetski priznate umetnike u ovoj sferi kulture. Imamo mi i te kako čime njih da zainteresujemo, osim svojim novcem, koji zaista nemamo načina i potrebe da bacamo na ovaj način.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Zoran Antić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, i SNS je reagovala kada je u pitanju član 7. On je poprilično i nedorečen, tu se ne prepoznaju nikakvi kriterijumi na osnovu kojih će eventualno Vlada, sigurno na predlog Ministarstva kulture, da bude u situaciji da pomaže i podstiče strane producente. Znate, mi imamo već mogućnost koprodukcije. U ovom članu ostavljena nam je mogućnost da do 20% sredstava koja su potrebne za snimanje nekog filma budu pomoć republičke Vlade. Mislimo da je bilo moguće, kada je u pitanju koprodukcija, urediti i neka prava koja Vlada mora da ima na osnovu tih uloženih sredstava i taj opšti interes koji se provlači skoro kroz ceo zakon mogao je da bude uređen i u ovom članu. To je ono što nama poprilično fali i poprilično smeta, kao i činjenica da je jako teško, u trenutku kada dajete novac, da možete da tvrdite da imate pred sobom delo koje ima neku određenu umetničku vrednost i koji je to nacionalni interes koji proističe iz svega toga. Zato smo mi ovim članom nastojali da makar ta sredstva koja će se opredeljivati budu utrošena ili na teritoriji Republike Srbije, s obzirom na mogućnosti naše privrede, naše države, da bar neka ograničenja nametnemo Vladi, bar neka ograničenja vašem ministarstvu. Žao nam je što u tom smislu makar nije bilo više razumevanja, a sasvim sigurno da je ovo jedna tema, jedan institut koji ste morali mnogo ozbiljnije da razradite u ovom zakonu i da je iz ovog instituta mogla da proiziđe ozbiljna korist i možda bitno popravljanje imidža naše zemlje u svetu i interesovanje stranih producenata, ali je jako važno da to bude što transparentnije i da se u pravom smislu reči prepozna taj opšti interes. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite. DUŠAN MARIĆ : Dame i gospodo, član 7. govori o mogućnosti da Republika Srbija stimuliše strane producente da svoja filmska ostvarenja snimaju na teritoriji Republike Srbije. Citiraću taj član – radi podsticanja stranih producenata da u Republici Srbiji proizvode strana kinematografska dela iz člana 6. ovog zakona, stranom producentu isplaćuje se iz budžeta Republike Srbije, u skladu sa sredstvima obezbeđenim u budžetu Republike Srbije, do 28% ukupno utrošenih sredstava za snimanje filma na teritoriji Republike Srbije, u skladu sa posebnim aktom Vlade. Dame i gospodo, ovaj novac će se isplaćivati iz budžeta, znači iz džepova građana Republike Srbije. Mi iz SRS smo protiv toga i zbog toga smo predložili smanjenje ovog procenta. Nismo predložili brisanje člana zato što se nadamo da će se konačno posle toliko vremena pojaviti i neki producent koji će biti raspoložen da svoja sredstva uloži u snimanje filma na teritoriji Republike Srbije, koji će afirmativno govoriti o srpskom narodu, o Republici Srbiji, o njenim nacionalnim manjinama i uopšte o njenim građanima. Znači, iz tog razloga mi smo podneli ovaj amandman kojim predlažemo da se procenat sa 20% smanji na 10%, a jedan od razloga i osnovni razlog što smo predložili smanjenje ovog procenta jeste to što smo mi siromašna zemlja, a što filmove na teritorijama stranih država uglavnom snimaju jake i finansijski moćne produkcije kojima ovakva pomoć u svakom slučaju nije ni neophodna. Hvala. Iskorišćeno je minut i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine Markoviću, u ovom vremenu teške ekonomske krize i zbog činjenice da ne može ni ovaj procenat da popravi filmsku industriju, da je tako nazovemo, u Srbiji, mi smo predložili da se ovaj procenat smanji. Podsetiću vas na to da se veliki filmovi, a vi ste pre neki dan govorili o tome da se pojavljuju imena sponzora nekog serijala ili filma u odjavnoj špici, nikada nisu oslanjali na striktno budžetska sredstva, pa i one bivše države, tako i kanska ostvarenja koja su dobila nagradu "Zlatnu palmu", kao što je film "Sećaš li se Doli Bel", "Dom za vešanje", pa na kraju filmovi Živka Nikolića, filmovi Slobodana Šijana, koji su naša velika filmska ostvarenja, nisu se finansirali od sredstava iz budžeta, već su ljudi i producenti ovih pomenutih filmova, kao i mnogih drugih, uporište tražili u nekim velikim kompanijama ili u nekim stranim kućama koje su pomogle finansiranje tog filma. Mi smatramo da ljudi koji su bili sposobni da naprave ova filmska ostvarenja i koji su pokazali da na takav način mogu jedan veliki projekat da finansiraju će isto to činiti i da neće da se oslanjaju na sredstva iz budžeta, a mi ćemo već od ponedeljka imati raspravu o budžetu Republike Srbije i vi vrlo dobro znate da je naša država prezadužena zemlja i da mi imamo ogroman budžetski deficit i da sve ono što je uradila ova nesposobna Cvetkovićeva vlada i Vlada od 2000. godine do današnjeg dana su učinile da se za kulturu uopšte mnogo manje sredstava izdvoji. Ali, kada bismo pravili neku gradaciju i na toj lestvici šta je građanima najpotrebnije, mi moramo pre svega da vodimo računa o socijalnoj zaštiti naših najugroženijih, o onima koji su izgubili posao, a njih je preko milion u Srbiji u ovom procesu, kako vi volite da kažete, tranzicije. Apsolutno sam sigurna, kao i moje kolege iz SRS, da će ti ljudi koji imaju neke velike projekte upravo na takav način da obezbede sredstva, kao što su to uradili i ovi stvaraoci koje sam malopre pomenula i njihova filmska ostvarenja su ipak dostigla neku slavu i priznata su u svetu.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dušan Marić.
Kao što sam rekao prilikom obrazlaganja amandmana gospodina Radiše Ilića, u našoj zemlji strani producenti uglavnom snimaju, nažalost, filmove koji na vrlo loš način govore o srpskom narodu i istoriji Srbije, posebno o ratnim događajima od 1991. do 1999. godine. I prošli put sam postavio pitanje i sada ga ponavljam – da li neko od vas zna za jedan film strane produkcije koji je snimljen na teritoriji Republike Srbije a da na vrlo loš način ne predstavlja građane Srbije, a posebno srpski narod, a kada su u pitanju ovi ratni događaji predstavlja na vrlo ružan način srpsku vojsku i srpske vojnike? Da bi se zaustavila ta praksa, mi smo podneli sledeći amandman i ja ću ga pročitati. Znači, predlažemo da se ovaj član 7. dopuni sa sledećim stavom: "sredstva iz stava 1. ovog člana mogu se isplatiti samo onom stranom producentu čije filmsko delo ne negira, ili ne dovodi u pitanje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, ne omalovažava ili vređan nacionalna osećanja, identitet i tradiciju Srpskog naroda i nacionalnih manjina koje žive u Srbiji i završavam i ne podstiče mržnju na rasnoj, nacionalnoj i verskoj osnovi". Zaista smatram da je tekst ovog amandmana toliko ubedljiv, toliko normalan, toliko racionalan i sa stanovišta srpskih nacionalnih interesa i stanovišta srpskih kulturnih interesa i sa stanovišta interesa filmske industrije Republike Srbije da mu neko posebno obrazloženje nije potrebno. Jednostavno, smatramo da mora da postoji zabrana da se budžetska sredstva Republike Srbije na bilo koji način stimulišu za snimanje filmova na teritoriji Republike Srbije, koji na vrlo loš način govore ovoj državi o njenim građanima, a posebno srpskom narodu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Antić.
Član 10. je za SNS poprilično važan zato što smatramo da nekako pretenciozno Vlada i Ministarstvo ulazi u ovaj projekat i u sam ovaj zakon, jer je pod pojmom opšteg interesa još malo definisano sve o kinematografiji. Znate, ako smo svesni trenutka u kome živimo, nekih naših finansijskih mogućnosti, plašim da kad ovako široko definišite opšti interes, u dovoljnoj meri ne ulažete mogućnost da i neka lična sredstva i privatna inicijativa treba da usmerava razvoj kinematografije, onda sputavate sam razvoj kinematografije. Na početku sam govorio o definiciji opšteg interesa. Definicija opšteg interesa data je na neki način i kroz našu zakonsku regulativu, i šta su to delatnosti od opšteg interesa kod nas. Kaže se da u te delatnosti spadaju samo delatnosti od strateškog interesa za Republiku i one delatnosti kojima se obezbeđuje neophodni uslovi za život građana i ostvarivanje ljudskih prava i sloboda, kao i za finansiranje privrede i državnih organa. Znate, vi u članu 10. imate, čini mi se 12 stavki i govorite o tome šta iz budžeta, šta bi trebalo izdvojiti, koja finansijska sredstva za neke ciljeve i neke opšte interese. U te opšte interese, recimo pod tačkom 5) podrazumevate i podsticanje obnove, održavanja i standardizacije bioskopske mreže. Mislim da je to ono što potpada pod ličnu inicijativu. Mislim da je u tom delu preambiciozno postavljen ovaj zakon i sam ovaj stav. Zatim, u tački 6) "podsticanje, razvoj tehničke baze kinematografije Republike Srbije i uvođenje informatičke tehnologije". U tački 7) "uvođenje objedinjenog elektronskog i informatičkog centra distribucije i prodaje bioskopskih ulaznica". Predaleko idete, sredstva za to, sasvim sigurno, nemate. Umesto da ste išli u neki projekat javnog i privatnog partnerstva, ne biste li na pravi način pomogli kinematografiji i pomogli razvoju kinematografije, vi ste ušli u sistem gde će sama kinematografija, sve ono što treba očekivati od države, država, sa druge strane, neće moći ta sredstva da obezbedi. Čini mi se da sa ovakvim preširokim i prevelikim obećanjima koji rade u kinematografiji, faktički, vi dezavuišete i sam ovaj zakon. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Reč ima gospođica Jovanović Nataša.
Hvala, gospodine Novakoviću. Da se vratim na ovu temu sa početka. Videli ste amandman koleginice Dušanke Plećević. To je intencija SRS, kako smo želeli da promenimo naziv zakona u zakon o srpskoj kinematografiji, tako smo intervenisali u članu 10. Ona je predložila da se posle tačke 12) dodaju nove tačke 13) i 14). Inače, da bi građani koji prate prenos Skupštine znali o čemu se radi, govori se o opštem interesu u oblasti kinematografije. Mi smatramo da ono što je srpsko, što je nacionalno, što kulturno, istorijsko nasleđe srpskog naroda, treba da bude opšti interes srpske kinematografije. Dakle, tačka 13) dr Dušanke Plećević glasi: "podsticanje i očuvanje kulturnog identiteta srpskog naroda" i tačka 14) "podsticanje i očuvanje sećanja na istoriju Srbije i srpskog naroda, na tradiciju srpskog naroda i nacionalnih manjina koje žive u Republici Srbiji, posebno na značajne istorijske događaje i ličnosti koje su svojim životom i delom zadužile srpski narod i građane Republike Srbije". Vi ste, ministre Markoviću, prilikom rasprave u načelu pomenuli film "Karađorđe", do kog smo mi došli u posed posle 80 godina i on je uspeo, na svu sreću, da se spasi, da se očuva i da se prikazuje. Pošto sada opet treba da se vratim na ono vreme hiperprodukcije Brozovih partizanskih filmova 50-ih i 60-ih godina i tog zamajavanja naroda o totalitarnoj komunističkoj ideologiji, sada dolazimo u situaciju, pošto smo mi država koja je u teškoj opasnosti, nama ovi zlotvori iz NATO i EU otimaju našu južnu pokrajinu KiM i na red će doći Vojvodina i Raška oblast, zato je koleginica Plećević stavila u tački 14) da treba da se promoviše kulturno nasleđe nacionalnih manjina koje žive u našoj zemlji, da se takvi filmovi snimaju i da to treba da bude baš zakonska odredba, a ne ako se ikada neko pojavi, ako ne da zatraži ova minimalna budžetska sredstva. Sada se postavlja pitanje da li ova vlada želi u filmskoj umetnosti da promoviše srpsku naciju i srpsku državu? Mislimo da ne, jer da ste to hteli, ima nekoliko amandmana, takav je bio ovaj malopre koleginice Vukićević – očuvanje srpskog nacionalnog i kulturnog identiteta. Šta se sada dešava, gospodine Markoviću? Pretpostavljam da ste vi bar povremeno posetilac nekih bioskopskih premijera. Ta hiperprodukcija koja dolazi iz bivše BiH, tačnije filmska produkcija iz Sarajeva, koja je obojena ogromnom mržnjom prema srpskom narodu, napravila je, između ostalog, jedan takav film. Oni svake godine, kao i u Zagrebu, u Hrvatskoj, koja je okupirala Republiku Srpsku Krajinu, prave filmove koji su tendenciozno usvojeni protiv srpskog naroda. Kolega Marić je jednim delom pričao o tome. Zamislite vi kakav su oni film napravili u Bosni, kako oni tamo vole da kažu. Napravili su film u kojem jedan srpski vojnik maltretira, zlostavlja dečaka koji je muslimanske veroispovesti, a koji nosi dres Mančester Junajteda. Šta je sada tu bio cilj – da se navuče bes i gnev širom sveta navijača Mančester Junajteda ili da se predstavi jedan srpski vojnik kao neki koji je zlikovac i koji eto tako maltretira nekog dečaka koji navija za neki svetski klub. Ima mnogo takvih primera. Da ne govorim o primerima gde su uvek Srbi ti koji su oni koji siluju, koji ubijaju, isto što je radio Bulajić za vreme Brozove komunističke Jugoslavije, takve filmove snimao. Oni ne finansiraju iz budžeta BiH. Da li vidite da ne postoji ni ta vlada u Federaciji još uvek, već nalaze sponzore, neprijatelje srpskog naroda za finansiranje takvih filmova, a takvi filmovi imaju mega, mega premijere po beogradskim bioskopima, a mi nemamo šta da prikažemo. Kada sam vam govorila, da vi kao čovek koji itekako znate i pratite srpsku i nekadašnju jugoslovensku književnost, možda možete da mi nabrojite po kojim delima do sada su snimani filmovi bilo kog autora ili bilo kog romanopisca, mnogo ih je malo. Reću ću vam neke od najpopularnijih ekranizacija u srpskoj kinematografiji, kako se to ispravno kaže, a ne u kinematografiji, jer to je srpska, to su "Ankina vremena" Vladimira Pogačića, "Derviš i smrt" Zdravka Velimirovića, "Una" po romanu Mome Kapora, Miša Radivojević, "Vreme čuda" Gorana Paskaljevića, "Petrijin venac", koji je Karanović snimio i tu je tačka. Šta ćemo sa onim velikanima iz srpske istorije, koji nikada nisu stavljeni na filmsko platno? Dakle, kada sam govorila malopre, gospođa Čomić me je prekidala, u argumentaciji za amandman kolege Žutića, zaista htela da kažem da je nenormalno da se svi narodi i sve nacije u svetu diče svojim filmskim ostvarenjima gde popularizuju njihovu istoriju, njihovu tradiciju, a mi upravo takve filmove nemamo. Kada bi neko snimio herojski film o despotu Stefanu Lazareviću na način Keneta Brane, koji je snimio film o Henriju petom ili o srpskom srednjevekovnom vremenu, jer to je potrebno da bi videli da je ta srednjovekovna srpska kultura, naši manastiri, naše svetinje na KiM su naše, srpske, i da ne može da dođe, odnosno u ovom svetu sada kakva je hegemonija od strane Amerike i zapada se sve može i okupirano je KiM, Anegela Merkel, maltene kaže da to nisu srpski spomenici i nisu srpske svetinje. Da se snimi dakle jedan takav film, poput Bormanovog "Eskalibura" ili da se snimi film gde se govori o nacionalnoj junaštvu, o srpskom nacionalnom junaku, na način kako su to Amerikanci holivudski, pošto nemaju svoju istoriju i pošto je tamo dekadencija odavno zavladala i samo interesi i porobljavanje drugih naroda, snimili tobož film "Hrabro srce" u kome glumi jedan od onih koji je najostrašćeniji, pa neka se sada vrti po medijima kako sam ja napala tog glumca, jednog od onih koji je zagovornik takve propagande protiv Srba. Ili da se snimi film o Milanu Obrenoviću, jer nama je poznato da je Kragujevac prva srpska prestonica, novije srpske države i da smo mi tamo počeli da negujemo tu tradiciju i to što je postigla savremena srpska država posle oslobođenja od Turaka, kao što je dakle film o Milanu Obrenoviću, kao što je Lorens Olivije snimio takva film "Princa i igračice" ili da se napravi neka biografija srpske porodice iz vremena knez Mihajla, recimo, kao što je to slučaj filma koji se i dan danas prikazuje na svim televizijama sa nacionalnom frekvencijom u našoj zemlji odnosno, čak i serijal, a to je film po romanu "Razum i osećajnost" film Angalija. Ima još mnogo tema koje bi smo mi trebali da promovišemo, a pre svega patnju srpskog naroda u proteklih 20 godina od kada su velike sile odlučile da razbiju prostor bivše Jugoslavije, da porobe srpski narod, da nam otmu teritoriju i da se na takav način, ne govorim o srpskoj trilogiji, jer su imali neki ljudi nameru da snimaju takav film. Dakle, evo već sam pomenula da će se snimiti film "Na Drini ćuprija" po romanu Ive Andrića, ali verujte mi gospodine Markoviću, doći će vreme kada će ljudi koji su iz oblasti ove umetnosti, nacionalno potpuno svesni, govorila sam o dokumentarnom filmu mladog reditelja Borisa Malagurskog.H stra Ali pojaviće se ljudi koji će da snimaju drame onoga što se desilo srpskom narodu i to će ipak, naći će se sredstva za to. Ljudi koji hoće da poštuju naš nacionalni i kulturni identitet svakako će da se ohrabre jednog dana i neće da budu u ovoj trenutnoj utopiji srpskog filma gde se naročito u proteklih deset godina od kada su na snazi tzv. demokratske promene sve svodi na to da je beznađe. Stvaraju se neke slike o tome kako su neke porodice u Srbiji i narod otuđeni jedni od drugih. To uopšte nije tačno. Govorim vam bez obzira na to što je teška situacija u svakom pogledu i što toliko je ljudi bez posla i što teško žive, ipak je i pogotovo u selu koje je sada sa sve manje stanovnika, taj simbol bliskosti ljudi, ako hoćete da upotrebim tu reč, solidarnost prisutna na delu. Pa zašto se o tome prave samo kratki dokumentarni filmovi? Zašto se o tome ne bi snimali veliki filmovi. Ili neki filmovi o raznoraznim vrstama protesta, protesta protiv čega? Protiv čega ste se vi koji ste u ovoj sali i predstavljate sada vlast u Srbiji borili 5. oktobra? Borili ste se za interese velikih sila. Za Ameriku i za zapad koji hoće svoje postulate i demokratske i neku svoju kulturu da nam nametnu ovde i da nam kažu, evo dala sam vam samo nekoliko primera o kakvoj evropskoj Srbiji, srednjevekovnoj Srbiji tog doba mi treba filma, Boju na Kosovu. Ali na kraju krajeva i vi sami znate da je jedno od najvećih bitaka srpskih vojnika, film Marš na Drinu, jedini je od prilike takav filma koji je govorio o slavnoj istoriji srpske vojske. Jednostavno doći će vreme, gospodina Markoviću, kada će neko od tih mladih ljudi da stasa dovoljno i da ima podršku, na kraju i nacionalnih kompanija privatnih, velikih i ljudi koji imaju novca ili ljudi koji žive u inostranstvu da se snimi upravo takav film. Koliko bi jedan takav film o bilo kom srpskom velikanu mogao da se promoviše širom cele kugle zemaljske, reći ću vam na osnovu onoga što su zahtevi naših ljudi koji žive u inostranstvu. Razna nam se udruženja obraćaju i pišu nam pisma. To su Srbi koji žive širom cele planete i oni su tražili od Vlade Republike Srbije i od ovog ministra protiv koga smo mi podneli interpelaciju, zbog njegovih zloupotreba i kršenja zakona i manifetluka, Srđana Srećkovića. Dakle, tražili su od njega i na skupštini dijaspore da se osnuje neka vrsta udruženja istine o Srbima. Zamislite koliko bi njima značilo da u sred te medijske propagande i hajke koja traje već dve decenije nad srpskim narodom, da se snima jedan takav film o junaštvu srpskog naroda. Vi mislite da ne bi bile prepune tamo te bioskopske dvorane i da se ne bi ovde podigao ovaj narod i da ne bi pozdravio jedan takav film. Samo sam vam rekla koji su napravljeni ali imali su još neki autori, kao Stevan Jakovljević, pošto sam pomenula srpsku trilogiju, nameru da snime jedan takav film ali jednostavno za to nema para i kao što smo malo pre rekli. Mi ne mislimo da to treba da bude budžetski projekat ali da se da podsticaj tim ljudima ako mogu da se razne stvari finansiraju, ako su ovaj Vučić i ovi njegovi kompanjoni taj Nebojša Stefanović i Stefanovićeva žena i svastika, preko profajler tima mogli da operu toliki novac u Telekomu Srbije. Izvinite kako da se onda ostave ovakvi ljudi na cedilu i da njima niko ne pomogne i da se oni u startu demorališu, da ne mogu da naprave tako velike projekte. To sve prisutno moralisanje od strane onih koji su i parlamentarci i koji su učestvovali u izradi ovog zakona i tih, kako oni sebe vole da nazivaju, novim ili novo demokratski umetnici, koji se gnušaju toga da treba da se priča na takav način o srpskoj nacionalnoj kulturi i istoriji, jednostavno ne zaslužuju i ne zavređuju pažnju da ovde pominjem njihova imena, Ali, koliko je samo u periodu do 2011. godine broj filmova mali u Srbiji, a sada i ti naslovi i tematika, dovoljno govore o tome da tu nema ničeg nacionalnog i uopšte se ne promoviše srpska kultura i nacionalni identitet. Evo, u 2000. godini to je sedam, u 2001. godini devet filmova, pa isti broj u 2002. i 2003. godini, u 2004. godini 12, u 2005. godini osam, u 2006. godini opet 12 i 2010. godina je zapravo bila najgora godina, samo četiri snimljena filma. Slažete se samnom. Još nisam pomenula našeg romansijera Slobodana Selenića i film "Ubistvo sa predumišljajem" kada sam govorila o tome koji su ekranizovani. Na kraju i zašto da se ne pomene i serijal koji ide, ali to je produkcija jednim delom Radio-televizije Srbije, Mirjane Jakovljević, alijas Mir Jam, po njenim romanima i taj serijal, odnosno ono što se prikazuje se i te kako gleda i opet govori o nekom mirnom vremenu jedne Srbije u kojoj se zna neki red i u kojoj su ipak ljudi koji su bili činovnici, koji su bili seljaci i ljudi koji su radili razne poslove imali mesto u takvom srpskom društvu. Nažalost, u ovom vremenu globalizacije i svega onoga što nama rade Amerikanci i zapad to nije moguće i takve vrednosti se više ne promovišu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo, narodni poslanik Dušanka Plećević podnela je amandman da se u članu 10. posle tačke 12) dodaju tačke 13) i 14) koje glase: Podsticanje i očuvanje kulturnog identiteta srpskog naroda. Podsticanje i očuvanje sećanja na istoriju Srbije i srpskog naroda, na tradiciju srpskog naroda i nacionalnih manjina koje žive u Republici Srbiji, posebno na značajne istorijske događaje i ličnosti koje su svojim životom i delom zadužile srpski narod i građane Republike Srbije. U članu 10. navedeno je šta se smatra opštim interesom u oblasti kinematografije, između ostalog, i očuvanje i podsticanje identiteta domaćeg kinematografskog stvaralaštva, ali se nigde ne pominje nacionalni i identitet srpskog naroda i nacionalnih manjina koje žive u Srbiji. Ovo je nastavak zatiranja svakog nacionalnog identiteta kroz umetnost sistemski sprovođenog, kao u doba komunizma. Svaka nacionalna kinematografija u svetu promoviše i afirmiše putem filma svoju kulturnu i nacionalnu osobenost. Tako u svetu, pa i kod nas često imamo nedelju nacionalnih filmova. Kinematografija drugih civilizacija, poput Indije, Brazila, Japana, preko kojih se tzv. zapadni svet upoznaje ne samo sa visoko profesionalnim i umetničkim stvaralaštvom u oblasti kinematografije, već i sa kulturnim običajima, obrazovanjem, naukom, folklorom i drugim oblastima, što spada u nacionalni identitet jedne zemlje, naravno ne dovodeći u pitanje umetničke slobode autora. Nažalost, naša kinematografija u proteklom periodu je zabeležena po najcrnjim filmovima po nacionalne interese države Srbije, po udvorištu autora, interesnim grupama koje su davale novac za blaćenje srpskog naroda kroz nazovi projekte koje ni jedan normalan čovek ne može da svari, kao što su filmovi "Lepa sela lepo gore", "Turneja" i slični, koji prazne bioskope već posle 10 minuta prikazivanja. Na svu sreću, ovakvi i njima slični filmovi za jednokratnu upotrebu, bez umetničke vrednosti, ali zato sa jasnim besprimernim pljuvanjem po svom narodu i državi brzo će se zaboraviti. Ostaće upamćeni samo tvorci takvih bljutavih dela kao udvorice jednog anacionalnog režima kojima je interes za novcem i ličnom političkom promocijom bio jači od svakog umetničkog interesa. U stručnoj javnosti je ovaj zakon nazvan sramnim, pri čemu se apostrofiraju lobisti i autori ovog predloga zakona, koji će i dalje dobijati ogroman novac za snimanje filmova. Što se tiče nas iz SRS, možemo još da dodamo da će dobijati pare za antisrpske projekte od građana Srbije, istih tih građana Srbije koji na jeftin način blate u svojim skupim filmovima. Prihvatite ovaj amandman da bi istinski umetnici dobili mogućnost da iskažu svoj talenat i kreativnost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, u prilog ove argumentacije iz kojih razloga treba prihvatiti amandman Dušanke Plećević, ukazaću još na nekoliko poraznih činjenica o kojima sam govorio u raspravi u načelu. Pod jedan, imamo samo nekoliko filmova o čitavom Prvom svetskom ratu. Pod dva, imamo gomilu dokumentarnih filmova, igranih filmova o narkomanima i kriminalcima, o ljudima iz podzemlja, ali nemamo ni jedan film o Svetom Savi koji je jedan od najvećih srpskih državnika i prosvetitelja. Nemamo ni jedan igrani film, kao što je rečeno, o Despotu Stefanu Lazareviću ili o Marku Mrnjavčeviću, koji je jedan od najvećih srpskih nacionalnih junaka. Imamo desetine filmova u kojima su Srbi predstavljeni kao zločinci, ali zato nemamo ni jedan igrani film o stradanju srpskog naroda u logoru "Jasenovac" u kojem je, kao što znate, ubijeno oko 700 hiljada pripadnika uglavnom srpskog naroda. Kud ćete veće argumentacije za prihvatanje ovog amandmana i kud ćete veće primedbe na srpsku filmsku industriju od činjenice da ni 2011. godine, kada obeležavamo 50 godina od dana kada je na "Drini ćuprija" od Ive Andrića dobio Nobelovu nagradu, još uvek nemamo ni jedan igrani film snimljen po tom romanu. Takođe, nemamo ni jedan igrani film o stradanju srpskog naroda u Hrvatskoj, u BiH, Sloveniji, na KiM, ali imamo nekoliko filmova koji su, između ostalog, finansirani iz srpskog budžeta u kojima se na vrlo loš način govori o ulozi srpskog naroda u ratovima od 1991. do 1999. godine. Da bi građani znali o čemu se govori u članu 10. ja ću citirati taj član da bi shvatili o čemu govorim. Član 10. Opšti interes u oblasti kinematografije u smislu ovog zakona jeste: očuvanje kontinuiteta slobode i raznovrsnosti filmskog stvaralaštva, podsticanje domaćeg filmskog umetničkog stvaralaštva, podsticanje proizvodnje domaćih i stranih filmskih dela o Republici Srbiji, podsticanje distribucije javnog prikazivanja u oblasti kinematografskog stvaralaštva, podsticanje obnove, održavanja i standardizacije bioskopske mreže, podsticanje razvoja tehničke baze i kinematografije Republike Srbije i uvođenje informatičkih tehnologija i modernizacija u oblasti filmske industrije, uvođenje objedinjenog elektronskog informatičkog centra distribucije i prodaje bioskopskih ulaznica, podsticanje i očuvanje kulturnog identiteta domaćeg kinematografskog stvaralaštva, ostvarivanja prava na kulturnu posebnost u oblasti filmske industrije pripadnika nacionalnih manjina u Republici Srbiji, unapređenje međunarodne saradnje, integracije domaće filmske industrije u evropske i svetske programe razvoja, podsticanje kulturne raznolikosti, podsticanje predstavljanja domaćih filmskih dela na značajnim međunarodnim manifestacijama. Kao što vidite, nema nigde ni jedne jedine reči o interesu srpskog naroda. Pominju se interesi filmske industrije, pominju se interesi nacionalnih manjina, to je u redu, tako treba da bude, ali nije normalno da nema jedne jedine reči o podsticanju i očuvanju kulturnog identiteta srpskog naroda i o potrebi da se podstiču i očuvaju sećanja na istoriju srpskog naroda, na značajne istorijske događaje i značajne istorijske ličnosti. Hvala vam.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite gospođo potpredsedniče.
Zahvaljujem. Član 10, u osnovnom Predlogu zakona ima dva stava i nalazi se kao prvi ispod naslova – Opšti interes u oblasti kinematografije. U svom prvom stavu, koji amandmanom nisam predložila da se menja, član 10 kaže – opšti interes u oblasti kinematografije u smislu ovog zakona jeste: 1. očuvanje kontinuiteta, slobode i raznovrsnosti kinematografskog stvaralaštva, 2. podsticanje domaćeg filmskog, umetničkog stvaralaštva, 3. podsticanje proizvodnje domaćih i stranih kinematografskih dela u Republici Srbiji, 4. podsticanje distribucije i javnog prikazivanja u oblasti kinematografskog stvaralaštva, 5. podsticanje obnove održavanja i standardizacije bioskopske mreže, 6. podsticanje razvoja tehničke baze kinematografije Republike Srbije i uvođenja informatičkih tehnologija i modernizacije u oblasti kinematografije, 7. uvođenje objedinjenog elektronskog informatičkog centra distribucije i prodaje bioskopskih ulaznica, 8. podsticanje i očuvanje kulturnog identiteta domaćeg kinematografskog stvaralaštva, 9. ostvarenje prava na kulturnu posebnost u oblasti kinematografije pripadnika nacionalnih manjina u Republici Srbiji, 10. unapređenje međunarodne saradnje i integracije domaće kinematografije u evropske i svetske programe razvoja kinematografije, 11. podsticanje kulturne raznolikosti u oblasti kinematografije, 12. podsticanje predstavljanja domaćih kinematografskih dela na značajnim međunarodnim manifestacijama. Drugi stav ovog člana kaže – sredstva za ostvarivanje opšteg interesa u oblasti kinematografije obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije, a moj amandman kaže da se nakon ovih reči – Republike Srbije, briše tačka i da se dodaju reči – autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Razlozi za podnošenje ovakvog amandmana jesu u tome da i autonomna pokrajina i lokalne samouprave i te kako podstiču domaće filmsko stvaralaštvo i kulturnu raznolikost radi ostvarivanja prava na kulturnu posebnost u oblasti kinematografije i pripadnika nacionalnih manjina, tamo gde su pripadnici nacionalnih zajednica u relativnoj većini u pojedinim lokalnim samoupravama u Srbiji, kao i predstavljanje domaćih kinematografskih dela na značajnim manifestacijama u zemlji i inostranstvu. Koja su tri razloga za podnošenje ovakvog amandmana, osim obrazloženja koje je kao i svako obrazloženje opisivanje razloga koji se mogu razvrstati u činjenicu da i sada na način koji nije jasno definisan zakonom, jeste u skladu sa Zakonom o javnim finansijama i Zakonom o fiskalnoj odgovornosti, a i lokalne samouprave i autonomne pokrajine, znači Vojvodina, pomaže ostvarivanje svih ovih opštih interesa, jasno i precizno nabrojanih u članu 10? Drugo, ovakvo dodavanje u 2. stavu podstaklo bi sve one koje se na nivou lokalnih samouprava bave konstrukcijom, odnosno pravljenjem budžeta na prihodnoj i rashodnoj strani, da znaju da postoji zakonska mogućnost da unapred predvide nekakve rashode sa tim stranama u svojim lokalnim budžetima i na nivou budžeta autonomne pokrajine i treće, omogućili bi da se jasno u ovoj zakonskoj odredbi vidi da ovaj zakon, osim što se bavi jednom važnom temom, dakle Zakon o kinematografiji, koji uređuje na dobar način, nakon 20 godina od poslednjeg propisa, jednu važnu oblast u našem društvu, da ima svest da nije samo odgovornost na nacionalnom nivou, da nije samo odgovornost nacionalnih budžeta, nego i budžeta autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Odnosno, na jednostavniji način rečeno, ima li oni sledeće godine, ili one tamo godine novca u tom budžetu ili ne, ali da pokažemo sasvim jasno da želimo prvo da priznamo realnost, a drugo da stvorimo zakonom utvrđen prostor da se finansiranje i iz budžeta autonomne pokrajine i lokalne samouprave takođe omogući. Samo opaska o stavu 1. ovog člana 10. Mislim da ne treba ni dodati ni oduzeti nijednu od ovih 12 definicija kojim opisujemo opšti interes i da je zakonodavac, odnosno predlagač zakona, mi ćemo biti zakonodavac i na kraju odlučiti, ali da je predlagač zakona i u dobroj veri i na najbolji mogući način opisao šta je to opšti interes. Sve drugo što se predlaže smatram priličnim ruganjem jednoj dobroj ideji, jednoj dobroj formulaciji i dobrom razumevanju i zanatskom ali i predanom, to se vidi u tekstovima ovog zakona, dakle, jednim dobrim poznavanjem oblasti kojom se zakon bavi. Uz sve popravke, na koje smo spremni i mi iz vladajuće većine, naravno i naše kolege iz opozicije, sa nadom da će ministar, kao i do sada, uzeti u obzir razmatranje amandman, bez obzira da li ga predlažemo mi iz vladajuće većine ili opozicije i prihvatiti svaki onaj koji doprinosi poboljšanju, preciziranju ili pojašnjenju pojedine odredbe predložene u ovom zakonu, sa nadom da će ministar imati priliku da prihvati moj amandman, a ako ne, onda sa prognozom da ću uspeti da obezbedim amandmansku većinu kod mojih kolega u danu za glasanje, pa da ovaj amandman postane sastavni deo Predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar gospodin Predrag Marković.
Poštovane dame i gospodo, sad sam malo zbunjen. Dešava se, star čovek. Ovaj amandman je naravno prihvaćen, od strane ministra, kao što je čitav niz amandmana, ne znam kako je došlo do nesuglasica. Sasvim jasno, amandman gospođice Vukićević, koji se tiče očuvanja srpskog nacionalnog i kulturnog identiteta prihvaćen, pa samim tim nije bilo potrebe druge formulacije kasnije. Ili amandmani gospodina Vukovića, koji su, upravo o tome smo govorili, na adekvatan način u skladu sa terminološkim promenama i tehnološkim promenama, sada dodatno jasnije, preciznije nešto što je rešavano Zakonom o kulturnim dobrima, sada smestio kroz nekoliko članova ovaj zakon i kao što, ako to treba da ponovim i sada je prihvaćen i amandman na član 4. i amandman na član 18. koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine Republike Srbije. Sve su ovo amandmani, kao i amandmani gospođe Đerić, koji su prihvaćeni, i ostali da ih ne nabrajam, svi su prihvaćeni zbog toga što nešto što ili postoji u stvarnosti, a nije do kraja bilo definisano nekim članom, ovo je primer. Već se na nivou lokalne samouprave, na nivou pokrajine, kao i na nivou Republike, izdvajaju sredstva i postoji potreba i sreća često postoji mogućnost da se izdvoje sredstva kojima bi se pomagao jedan opšti interes kroz konkretan projekat. Dakle, sav ovaj opšti interes koji je pobrojan i koji ste vi pročitali, koji je predlagač zakona uvrstio i pobrojao, on se često prepoznaje na nivou lokalne samouprave i autonomne pokrajine i ne vidim razlog da se smatra da je opterećivanje, možda grešim, zato kažem da sam zbunjen. Ovo nije način na koji je formulisan amandman. Ovo nije obaveza lokalnih samouprava i autonomne pokrajine da nešto što je opšti interes, pa za šta je po Zakonu o kulturi svakako nadležna Republika, ovo nije obaveza koja se nameće, nego mogućnost koja postoji da nešto što se već radi naprosto i zakonom bude definisano i na taj način bude olakšano. Moj stav je jasan. Ali, moram da podsetim i povodom drugih delova diskusije, izvinjavam se zbog bolesti ću biti odsutan jedno 15-ak minuta, da odgovorim na deo zbunjujućih podataka koje smo čuli. Ne daj Bože da je tako, da je samo onoliko filmova o značajnim književnim delima u Srbiji snimljeno, koliko je nabrojano u jednoj diskusiji. Ovog časa mogu deset puta više da izgovorim, jer kinematografija ne postoji u poslednjih deset godina, a i u okviru njih pogledajte filmove po delima Stevana Sremca, Branislava Nušića, da ne nabrajamo dalje. Inače, nije Andrić nikad dobio nikakvu Nobelovu nagradu za roman "Na Drini ćuprija", jer se ta nagrada ne dodeljuje za pojedinačnu knjigu, ali je svakako istaknuto i to je deo diskusije. Potpuno razumem potrebu poslanika da često nešto što je rešavano jednim članom zakona oni koriste u političkoj diskusiji, sasvim razumljivo, povodom drugog člana, ali svakako da ne mogu da dozvolim da se difamiraju određeni poslanici zbog toga što su jedne ili druge struke. Upravo zato smo narodni poslanici. Da li je amandman podneo filmski kritičar ili ga je podneo lekar, meni kao ministru je potpuno sve jedno. I vama je svakako potpuno svejedno, jer nedaj bože da vas samo struka ili iskustvo upućuju na bavljenje ovim poslom. Smisao Narodne skupštine je potpuno drugačiji, i ove diskusije i u načelu i u pojedinostima služe da nezavisno od iskustva, od obrazovanja u skladu sa jedinstvenim pravnim sistemom Srbije, mi nalazimo najbolja rešenja. Zbog toga se zahvaljujem svima koji su tome pomogli, svejedno šta su po obrazovanju, da li je neko lekar, pa je dao amandman. Najčešće, kao što znate, svi vi imate i stručne savetnike u poslaničkim grupama, nemojte da ih se lišavate ako ih nemate. Mislio sam da ste to vi. Izvinjavam se zbog ove digresije. Najnormalnije je da poslanici koriste svaku vrstu tog tehničkog i stručnog znanja, da bi ih pretočili u amandman, kojim će nastojati da se što bolje definiše jedan opšti i javni interes i svima koji su to uradili zahvaljujem se. Ali, još jednom moram da podsetim, nekoliko puta se govorilo o članu 7. Nije u pitanju novac koji se daje iz budžeta unapred, nego najviše do 20% sredstava uloženih za snimanje filmova u Republici Srbiji se vraća. Naravno da se vraća iz budžeta, jer je on prethodno potrošen i naravno da postoji u budžetu. Nije u pitanju stimulacija unapred, nego na kraju i služi i nije moguće diskutovati da li je bolje da to bude 10 ili 20%. To bi značilo da mi potcenjujemo one, a vi ste ih toliko hvalili kao velike i moćne predstavnike filmske industrije, oni su i veliki i moćni što vode računa o svakom dinaru. Naravno da će ići tamo gde je 20% a ne gde je 10% povraćaj. Pošto je u svim zemljama u okruženju taj povraćaj 20% mi nismo mogli da biramo, jer bi inače bilo licemerno ili potcenjivanje ljudi koji ulažu taj novac da vi kažete – dođite kod nas, mada ćete kod nas da izgubite još 10%. Što bi to radili? Nama je važno, a posebno u ovim teškim vremenima, da i u onim oblastima gde se ne ulaže, da aktiviramo ta ulaganja. Naravno, shvatio sam da je jedan od amandmana bio krajnje dobronameran. To je onaj destriktivni, koji je predviđao da vi unapred možete da se prilikom ovakve obaveze distancirate od onoga što će na kraju možda biti sadržaj filma, možda. Ali, podsećam vas, pitali ste da li postoji neki film koji je snimljen ovde u filmskom studiju, a da ne govori loše o srpskom narodu? Odgovaram vam – da, postoji nekoliko stotina takvih filmova, od nekoliko stotina koji su snimani, jer ako mislite, ako iko od nas misli da filmska industrija, pre svega, brine da snima filmove ovde o nama. Ne, nego o onim temama koje su interesantne njihovoj publici. Uostalom, prošetajte malo Avala filmom i pogledajte one kulise i o čemu su ti filmovi bili, koji su snimani ovde. Prošetajte i nekim drugim mestima gde se filmovi snimaju i videćete, ti filmovi, po pravilu, ne govore o nama. Oni koji baš žele da budu tendenciozni, zašto mislite da im je neophodna tolika autentičnost? Sve će slagati o Srbiji, jedino neće slagati to, da li su snimali u nekom ambijentu koji se nalazi u drugoj državi, a nalazi se u regionu, koji nekoga lako može da prevari da li je autentičan ili nije. Besmisleno je. S druge strane, sve što ovaj zakon tretira je pokušaj da se stvore adekvatni i jednaki uslovi, da to ne zavisi od ministarstva nego upravo od onih ljudi koji se tim poslom bave, da oni kroz ustanovu kulture, jer ne znam zašto film za koji ulažemo, i podsećam, ne samo mi, najveća sredstva kada je u pitanju savremeno stvaralaštvo, u svim zemljama se radi. Zašto samo film ne bi imao ustanovu kulture, pa sve ostale oblasti je imaju, na adekvatan način, koja bi se o tome starala? Dakle, ne samo kinoteka koja je kod nas jugoslovenska, već i Filmski centar Srbije, koji bi o tome brinuo. Zašto je to važno? Zato što u našim političkim sporovima često hoćemo da budemo isključivi. Kad prođe vreme, to je potpuno svejedno. Podsetio bih vas, mi to olako zaboravljamo zbog ideologije. Danas sam otkrio ploču Gligoriju Vozaroviću, pa smo se setili, Njegoš i Vuk su pisali protiv Dositeja. Srbiji, hvala bogu, trebaju i Dositej, i Vuk i Njegoš. To koje su rasprave bile oko toga ko će da koristi koju štamparsku mašinu, to je bilo malo ideologije, malo privrede, kao i uvek, gde će da završi tipografija. Ali, kada prođe vreme, važno je da su postojali uslovi da može da se štampa ili pečata. Vraćamo se na to, da li možete da upotrebite jedan i drugi termin. Važno je bilo da je moguće i da se to radi u Srbiji. Onda, kada prođe vreme, izbrisaće se tragovi ovih velikih sukoba i važno je da sačuvamo sve neistomišljenike koji su stvarali dobra dela. To je važno i u filmu. Naravno, nastojalo se gde god je neophodno, ne zato što se upotrebljava. Obrazloženje se ne odnosi na to da se nešto upotrebljava u Srbiji, nego se upotrebljava kao uobičajena međunarodna terminologija, pa da ne bismo rizikovali da neko ko je nevešt prevodilac, u nekoliko navrata tamo amo šalje jedna te ista pisma jer ne zna na šta se odnosi, onda gde god su ti članovi, naravno da piše ono što je uobičajeno. Recimo piše "produkcija", "kinematografija", kao što je uobičajeno da piše televizija, a ne piše "sokoćalo", jer nije cilj da se zbunjujemo. U svakom slučaju, vaš primer je interesantan i slažem se da obuhvata sve, ali zato i ne znači ništa, ovo "vrh brate". Hvala još jednom svima koji su pomogli, ali još jednom ću da kažem, kada smo vodili računa o tome, morali smo da vodimo računa i o drugima koji su zainteresovani, a nisu direktno u proizvodnji filmova i u kinematografiji. Jedan od primera su mediji. Videli ste kako to biva sa zakonima kada su u javnoj raspravi mesecima, onda se neko setio u poslednji čas, pa smo morali da zaštitimo prilikom finansiranja, morali smo da učinimo sve da se ne primeni model koji je uobičajen u regionu, a to je da se direktno naplaćuje televizija za potrebe kinematografije, da se televizije obavežu. Znamo da su naše televizije siromašne, da imaju već problem sa nedovoljnim oglašavanjem, da je tržište malo, pa smo umesto toga predvideli obavezu koja se tiče regulatornog tela RRA. Dakle, da tu ono što se naplaćuje, odatle se izdvaja, gde se inače i sada, iz suficita izdvajalo preko budžeta, pa se to raspoređivalo u skladu sa zakonom. Naprosto, tražili smo način i hoću da se zahvalim svima koji su u tome pomogli, uračunavajući RRA. Danas imamo jedan amandman kojim je moguće da, naravno, mediji su rasterećeni i tek će biti, jer se nadamo da će i posle ovoga dodatno RRA snižavati sve ono što se sada naplaćuje od emitera. Vrlo je važno da se smanjuju njihovi rashodi. Naravno, kada bude bilo moguće, da budu i veće naplate i kada budemo imali veće tržište, od toga će imati koristi svi, pa između ostalog, kinematografija. Dotle, kinematografija deli sudbinu ostalih. Isti je slučaj i sa Ratelom. Morali smo da vodimo računa, da svejedno što su predviđena daleko manja sredstva od suficita koji se ostvaruje Ratelu, koji se naplaćuje od operatera, taj deo suficita se ulaže u budžet, delom za podizanje nivoa telekomunikacione tehnologije, stvaranje preduslova za tehnološki razvoj, a i do sada je deo toga završavao, ili oko nekih podizanja kapaciteta u okviru prosvete, kulture. Sada se samo unapred definiše i na taj način, takođe, postaje vidljivo gde se sve ostvaruju uštede i na šta se sve troši ono što je višak prihoda u odnosu na rashode. Ni na jedan način niti se povećava, niti postoji razlog da se povećavaju obaveze operatera. Naprotiv, one i u ovoj oblasti moraju da se smanjuju. Kao što znate, ova nezavisna regulatorna tela nisu nezavisna po tome do koje mere mogu da troše na svoje plate, nego su nezavisna u odlučivanju i sprovođenju zakona koji je ova narodna skupština donela. Veliko zadovoljstvo što smo uspeli svi na različite načine da doprinesemo tome da nađemo ona rešenja koja će omogućiti da se izborimo i da sačuvamo, pored svih strahova i pritisaka drugih, da obezbedimo da na medije nemamo novi namet, nego umesto toga da stvorimo uslov da se oni dodatno rasterete, da je isti slučaj sa operaterima i da stvorimo stabilnu mogućnost finansiranja kinematografije, a da pri tome ona ne bude izuzeta od stanja u kome se društvo nalazi. Mada, i to je podatak za gospođicu Jovanović, a pretpostavljam da je kompliment koji nije izrekla, da je činjenica da je 2011. godine snimljeno mnogo više filmova nego 2010. i 2009. godine zajedno i hvala svima koji su tome pomogli.
Hvala ministru. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman koji je podneo narodni poslanik Simo Vuković Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Čomić.
Povlačim amandman na član 12, da bi mogao da prestane da bude predmet pretresa i da ne bude predmet glasanja u Danu za glasanje.
Zahvaljujem narodnoj poslanici. Dakle, konstatujem da je amandman na član 12. narodna poslanica, gospođa Gordana Čomić, povukla. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Antić.
Pročitaću naš predlog, a nakon toga ću dati jedan kratak komentar. Mi smo predložili da se doda još jedan stav 7, koji glasi: "Članovi organa Centra, znači, Filmskog centra Srbije, i sa njima povezana lica ne mogu imati udela ili upravljačka prava u pravnim licima koja se bave proizvodnjom, prometom ili javnim prikazivanjem i na njih se primenjuju propisi o zabrani sukoba interesa". Mislim da je ovaj stav koji smo predložili potpuno jasan. Čini nam se da do sada nisu svi filmski stvaraoci bili ravnopravni kada su u pitanju podsticajna sredstva koja su dobijali od Ministarstva kulture, odnosno koja su izdvajana iz budžeta i da je tu bilo jako puno različitih lobija. Kada malo pogledate, godinama unazad, neki su mnogo lakše dolazili do sredstava od drugih. Svaka regulativa i pooštrenje regulative u smislu da se izbegne korupcija, da se izbegne zloupotreba prilikom raspodele sredstava, smatramo da je potrebna u ovoj oblasti, s obzirom na činjenicu da su sredstva skromna i ta sredstva trebamo na najefikasniji i na najekonomičniji način i da trošimo, a u cilju dobijanja onih filmova i projekata koji su najkvalitetniji. To je bio povod i motiv SNS kada je podnosila ovaj amandman. Hvala vam.
Narodni poslanik Đorđe Milićević i zajedno narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić podneli su amandman u istovetnom tekstu kojim predlažu da se posle člana 13. doda novi član 13a, a Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Zoran Antić.
U kontekstu onoga što sam malo pre rekao, mislimo da su ingerencije, poslovi i ovlašćenja koja je dobio Centar poprilično veliki. Konkretno, u članu 17. Centar raspisuje i sprovodi javni konkurs radi prikupljanja predloga za finansiranje i sufinansiranje projekata proizvodnje domaćih filmova. Dakle, Centar sam osmišljava i raspisuje konkurs onako kako on smatra. Uslovi u tom konkursu u suštini određuju ko će imati a ko neće imati prava da konkuriše za ta sredstva. Naše mišljenje je da bi ipak, s obzirom na sve ono što se do sada dešavalo u filmskoj industriji, to trebalo da radi Ministarstvo i da je to još jedna kočnica od zloupotreba o kojima sam malo pre govorio. To je svrha ovog amandmana koji je podnela SNS.
Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Božidar Delić.
SRS smatra da u Srbiji svakako treba da se snimaju filmovi. Na kraju krajeva, naša zemlja i naši stručnjaci nastavljaju sa jednom dobrom tradicijom i poznati smo u svetu po scenografistima, o čemu je govorio i ministar kada je pomenuo "Zastava film", gde i danas postoje neki objekti u kojima je snimljeno više filmova. Međutim, u ovom članu, u stavu 8. dati su kriterijumi na osnovu kojih se vrednuju filmovi prilikom izbora da li će neki film biti finansiran sa 20% iz budžeta Republike Srbije. Mi smo kroz ovaj amandman dodali dve tačke 10. i 11. gde u tačci 10. tražimo da taj film, odnosno njegov scenario doprinosi očuvanju kulturnog identiteta srpskog naroda i nacionalnih manjina u Republici Srbiji, a u tački 11. da scenario doprinosi očuvanju sećanja na istoriju Srbije i srpskog naroda i na značajne ličnosti koje su svojim životom i delom zadužile srpski narod i građane Srbije. Pored ovih devet kriterijuma postojećih, svakako da bi ova dva kriterijuma uticala da se na kvalitetniji način vrši izbor filmova koji treba da bude finansiran iz budžeta Republike Srbije. Mi smo svi imali prilike da u ovim proteklim godinama vidimo jedan veći broj filmova u kojima se srpski narod upravo zbog događaja na prostorima bivše SFRJ predstavlja kao narod zločinaca, ubica itd. Zbog toga u svakom slučaju podržavamo inicijativu za snimanje filova koji bi govorili afirmativno o srpskom narodu. Imao sam prilike da pročitam dva scenarija kao vojni veštak za dva filma, od kojih je jedan vezan za rat u Bosni i za pse rata ili plaćenike koji iz Velike Britanije dolaze preko Hrvatske u BiH gde uvijaju pripadnike srpskog i muslimanskog naroda, a film je bio po ratnim naslovom "Lov". Drugi film je bio vezan za Prvi svetski rat, ali obadva su afirmativno govorila o srpskom narodu. Takođe, imali smo prilike da nedavno vidimo jedan dokumentarni film koji su delom snimili a delom koristili dokumentacioni materijal ruski snimatelji, gde se govori o Kosovu i Metohiji, o ratu na Kosovu i Metohiji i gde je praktično vrlo afirmativno prikazan interes Republike Srbije na tom prostoru, što je u današnje vreme od izuzetne važnosti, jer jedno je kada mi govorimo o KiM, a sasvim je druga slika kada o tome govore pripadnici drugih naroda. Imali smo prilike da o tome govore i, recimo, Meri Volš iz Velike Britanije, a posebno su o tome kroz ove dokumentarne filmove govorili ruski snimatelji. Zato se posebno SRS zalaže da se kod izbora filmova koji će biti finansirani iz budžeta Republike Srbije nikako ne ispusti iz vida taj kriterijum sećanja na istoriju Srbije i srpskog naroda i kriterijum očuvanja kulturnog identiteta srpskog naroda i nacionalnih manjina koji žive na prostoru Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman, koji je podnela narodni poslanik Gordana Čomić, Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Izvolite gospođo Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ovaj amandman se odnosi na član kojim se uređuje podsticanje domaće kinematografije. Dakle, u tački 2) mi smo tražili da se procenat "1,5%" zameni procentom "2,5%", odnosno to je onaj deo koji se odnosi na zahvatanje iz sredstava koja RTS ostvaruje po pitanju pretplate građana Republike Srbije. Obzirom da značajan deo programa RTS-a predstavlja svakako domaća kinematografija, odnosno prikazivanjem filmova domaće kinematografije, smatramo da je procenat od 1,5% vrlo skroman, a da RTS koji treba da bude javni servis svih građana Republike Srbije i čiji glavni prihod ipak dolazi upravo od građana Republike Srbije, treba da ima interes da izdvoji od tog skromnog procenta od 1,5%, ipak jedan malo veći procenat to je 2,5% sredstava. Dakle, svi se slažemo da u Srbiji nema dovoljno sredstava za domaću kinematografiju, svi se slažemo da ona mogu tu negde da se nađu i da budu podsticajna i da rad svih naših umetnika u domaćoj kinematografiji učine lakšim, e ovo je jedan od amandmana koji zaista omogućava da domaća kinematografija ostvari deo sredstava upravo od onih kojima se ona prvima obraća, to su gledaoci, to je publika, to su građani Republike Srbije. Mislim da bi građani Republike Srbije svakako želeli da jedan deo od njihovog novca na ovaj način bude upućen filmskim radnicima u srpskoj kinematografiji.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Fa Tomić. Za reč se ne javlja niko. Na osnovu člana 156. stav 3. Poslovnika, na član 18. amandman je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman. Reč ima gospođa Čomić.
Zahvaljujem. Zahvaljujem i na dogovorima i dijalogu koji je rezultirao prihvatanjem prethodnog amandmana na član 18. stav 1. tačka 1), gde je opet bilo reči o budžetima autonomne pokrajine i lokalne samouprave. Mislim da će to samo doprineti boljem kvalitetu zakona. Amandman na član 19. povlačim. Koristim ovo vreme da kažem da povlačim i amandman na član 33, da bih poštedela i predlagača još dodatnih razmatranja i nas u danu za glasanje, da bih uštedela vreme a, naravno, da bi poslala i poruku da se mogu podnositi amandmani, učestvovati u dijalogu, pokušavati ubediti i onda raditi u celokupnom interesu Narodne skupštine Republike Srbije, kada shvatimo šta je ono što ima većinu, zašto ima većinu i kako možemo zajednički uštedeti sebi vreme, odnosno ostvarivati, ovaj zakon je dobar povod za to, opšti interes kada je u pitanju proces donošenja zakona. Zahvaljujem i predlagaču i ministru i članovima Odbora za informisanje i svima sa kojima je bilo dijaloga tokom rasprave o ovom zakonu i tokom rasprave o amandmanima, na atmosferi, saradnji i pokušaju da što više amandmana, koji su podneli narodni poslanici opozicije i narodni poslanici većine, zaista postanu deo zakona. Kao ilustraciju kazaću činjenicu koja se može proveriti u Generalnom sekretarijatu, da se, nažalost, jako često sa lakoćom i bez ikakve časti laže o tome kako predlozi zakona u Narodnoj skupštini prolaze bez prihvatanja amandmana, ikakvih i ičijih, a lako je doći do informacije kod generalnog sekretara koliko je ukupno amandmana podneto, koliko je amandmana koje su podneli narodni poslanici opozicije prihvaćeno i koliko je amandmana koje su podneli narodni poslanici vladajuće većine prihvaćeno. Sa zadovoljstvom konstatujem da se narodni poslanici koji dobacuju osećaju prozvanim, komentarišući da ovo o čemu govorim nije tema. I te kako je tema jer se radi o amandmanu koji je podnet. Neki od tih amandmana su prihvaćeni, neki su povučeni, a neki od tih amandmana će biti predmet glasanja u danu za glasanje. Koristim tematski proces podnošenja amandmana i na ovaj zakon da pokažem da se može sarađivati kroz dijalog, bez straha i bez laganja o tome koliko i kakvih amandmana je podneto, koji poslanici su to učinili i koliko ih je prihvaćeno. Sa zadovoljstvom mogu da kažem procenat koji mi je generalni sekretar saopštio, a to je da je od ukupnog broja prihvaćenih amandmana, 50,5% onih koji su podneli poslanici opozicije različitih poslaničkih grupa, pojedini narodni poslanici, na različite predloge zakona. To govori o dobrom radu opozicije, ali govori i o izgradnji dijaloga i procesa donošenja zakona u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ovo je obrazlaganje zašto povlačim amandmane na član 19. i na član 33. Radimo zajedno za ovu našu zajedničku kuću, kojom pokušavamo da ostvarimo interese onih koji su nas poslali da kao narodni poslanici branimo interese građana istinom, čašću, pristojnošću i podacima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ministar je očigledno delovao nadahnujuće na sve, ali samo podsećam gospođu Čomić da je amandman na član 19. prihvaćen i od Vlade i od Odbora za kulturu, a kada dođe na red broj 33. onda ćemo to konstatovati. Molim narodne poslanike SRS da ne dobacuju, jer jednom smo već imali jedan nesporazum koji se nije dobro završio po one koji su dobacivali. Hvala na razumevanju. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Fa Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Za reč se ne javlja niko. Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, imala sam tremu da li ćete se vratiti u salu, pošto znam da ćete ovaj amandman prihvatiti u toku diskusije, jer ste prihvatili amandman na član 27. i na član 34, gde smo u jezičkom smislu popravili tekst zakona, tako da nema razloga da prihvatite i ovaj naš amandman. Naime, na član 21. smo podneli amandman kojim tražimo da posle reči: "pravno lice i preduzetnik koji obavljaju" reči: "kinematografskih delatnosti" menjaju se rečima: "kinematografsku delatnost". Pošto se definitivno slažemo i vi i ja, tu spora nema, da se u srpskom jeziku u rečenici reči moraju slagati u rodu, broju i padežu, samo tražim da ovaj genitiv koji ovde ne stoji i ne može da stoji, bude zamenjen akuzativom. Dakle, sada član 21. glasi ovako: "Pravno lice i preduzetnik koji obavljaju kinematografskih delatnosti dužni su da redovno dostavljaju odgovarajuće podatke za potrebe vođenja evidencije". Mora da stoji u akuzativu: " kinematografsku delatnost", tako da vas molim da ovaj amandman prihvatite sada.
Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član uvodi neka ograničenja koja su totalno neprihvatljiva čak i nekoj zdravoj tržišnoj logici. Kada je u pitanju prikazivanje domaćeg i koprodukcionog kinematografskog dela, ovaj član nameće obavezu da ono započinje u bioskopima i na filmskim festivalima. Istina, ovo delo jeste sufinansirano sredstvima iz budžeta ali, znate, ovo je klasično ograničavanje prometa. Osnovni motiv je i profit od nekog filmskog dela, znači svaki takav projekat treba da ima i neku ekonomsku logiku. Ako postoji ekonomska logika koja takvom filmskom delu omogućava veći profit, ako na neki drugi način bude prikazano, nema razloga da ljude i stvaraoce u tom smislu ograničavamo. Znači, razumem potrebu da se podstiče filmski program u Srbiji u našoj zemlji i da imamo što više kvalitetnih filmskih dela na repertoarima bioskopa i televizijskih kuća i generalno na festivalima. Ali pre svega profit, pre svega tržište, pre svega ekonomska računica je ono što mora da motiviše filmske stvaraoce, a to treba da bude i motiv Ministarstva za kulturu i same Vlade, ukoliko želimo da pospešimo razvoj kinematografije, a ne da se rukovodimo našim željama, voljama i nekom birokratskom svešću koja nije ni primerena za vreme u kome živimo. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvinjavam se, reč prvo ima ministar pa gospodin Marić.
Izvinjavam se gospođi Đerić, nisam mogao da nađem amandman, a zašto? Zato što je u međuvremenu već kroz tehničku redakciju uočeno, o čemu sam vas sad i obavestio i ja i državna sekretarka, tako da nema potrebe da se amandman prihvati jer je on izlišan, budući da je već usvojen u tehničkoj redakciji i ispravljena greška na koju ste vi ukazali. Hvala vam najviše.
Gospodine Mariću, izvolite.
Dame i gospodo, član 24. predviđa da će država, Republika Srbija da finansira i finansijski pomoći svaki bioskop u kojem 30% ukupnih sati projekcija, na godišnjem nivou potpada na domaće filmove i evropske filmove. Mi smo predložili da se ovo "evropske" briše, a iz sledećih razloga. Pokazaću to na jednom konkretnom primeru. Pretpostavimo da se u bioskopu "Balkan" cele 2012. godine prikazuju sledeći srpski ratni filmovi: Život je čudo, Emira Kusturice; Nož, Miroslava Lekića; Vukovar jedna priča, Bore Draškovića; Kaži zašto me ostavi, Olega Novakovića; Dezerter, Živojina Pavlovića i Lepa sela lepo gore, Srđana Dragojevića. Uzmimo da se u isto vreme, u nekom drugom bioskopu, u toku cele 2012. godine prikazuju sledeći hrvatski ratni filmovi. Hrvatska je deo Evrope, a to su: Priče iz Hrvatske, Krste Papića; Vukovar se vraća kući, Branka Šmita; Vreme je, Oe Kodor; Cijena života, Fabijana Šovagovića; Bogorodica, Nevena Hitreca i Kad mrtvi zapevaju, Krste Papića. Na jednoj strani imamo srpske ratne filmove za koje se može reći sve ali ne može se reći da na bilo koji način propagiraju mržnju i da na iskrivljen način, na štetu drugih naroda prikazuju događaje u ratovima od 1991. godine do 1999. godine. Na drugoj strani imamo hrvatske ratne filmove, za koje se i hrvatska kritika slaže da propagiraju mržnju prema srpskom narodu, da veličaju ideologiju Franje Tuđmana i novoustaškog pokreta. Recimo čitao sam u hrvatskoj kritici da se otprilike slažu da za film Nevena Hitreca, Bogorodica, da deluje kao poziv na osvetu, jer čovek u tom filmu o Srbima govori kao o kolektivu, kao ljudima koji su genetski predodređeni da vrše nasilje, da se opijaju, da siluju i da ubijaju nevine, posebno nevine Hrvate. Da ne komentarišem to da po mišljenju i domaće i strane filmske kritike ova srpska produkcija koju sam pomenuo je daleko kvalitetnija u stručnom smislu. U članu 24. ovog predloga zakona na kraju godine Republika Srbija će i jednom i drugom bioskopu dati ista sredstva za renoviranje bioskopa i za kupovinu moderne opreme. Mi iz SRS smatramo ne da je to nedopustivo nego da je to, da oprostite na izrazu, glupavo, potpuno nije normalno. Novac građana Srbije treba ulagati u bioskope u kojima se prikazuju srpski filmovi. Zaista ne vidim nijedan razlog zašto bi mi stimulisali prikazivanje filmova iz Nemačke, iz Hrvatske, iz Bosne i Hercegovine, a ne bi recimo stimulisali prikazivanje filmova iz Indije i Čilea. Zašto bi forsirali prikazivanje loših evropskih filmova, a recimo ne bi smo stimulisali prikazivanje dobrih američkih filmova. Prosto mi nije jasno i ne vidim nikakvu logiku. Shvatam da je Vlada i kroz ovaj predlog zakona htela malo da se dodvori ovim komesarima iz Brisela pa da kaže – evo i u filmskoj industriji vodimo računa o evropskoj dimenziji, nastavljamo ovaj put kroz evropsku maglu. Ovo srljanje putem "Vođe" Radoja Domanovića, a ovo je stvarno previše. Ako je cilj Vlade da građane zaštiti od pogubnog uticaja američkih filmova, a pretpostavljam da je to bio cilj, onda zašto građane Srbije prvo ne zaštitite od pogubnog uticaja tih filmova na televiziji. Apsolutno sam ubeđen da u toku jednog dana više ljudi u Srbiji pogleda američke i druge filmove na televiziji nego što ih u toku cele godine pogleda u beogradskim i srpskim bioskopima. Znači, jednostavno ne postoji ni jedan normalan, logičan argument, zašto bi Republika Srbija bez ikakvog kriterijuma, znači blanko stimulisala prikazivanje evropskih filmova, samo zato što oni dolaze iz evropskih zemalja, bez da ulazi u suštinu kakvi su to filmovi i na kakav način tretiraju srpski narod i Republiku Srbiju. Na kraju, stvarno moram da izrazim zadovoljstvo u ime narodnog poslanika Gordane Čomić zato što u vreme dok je ona izlagala sednicom nije predsedavala Gordana Čomić. Hvala vam.
Hvala vama. Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima ministar pa gospodin Antić.
Hvala vam na razumevanju gospodine Antiću, izvinite, tehnika malo kasni. Narodni poslaniče, zadivljen sam načinom na koji nešto što treba da zaštiti danas može da se izvrne. Molim vas, ovo nemojte nikome savetovati, pa ni tim budućim bioskopima, jer zbilja deluje ubedljivo. Naravno, da sve može da se pretvori u svoju suprotnost ali srećom nije intencija i pretpostavljam da se i vi slažete, nije naravno intencija, koristim reč narodne poslanice pre toga. Dakle, zakon je jedinstven te srećom drugim članovima se sprečava da nekome padne takva zloupotreba. Ali, ima nešto drugo što je strašno važno. Kada pomažete nešto svoje morate da poštujete sve koji tome pomažu. Program, to traje već godinama, zahvaljujući eurimažu, sredstva koja se obezbeđuju da bi smo bioskope u Srbiji, a pogledajte kako to izgleda u Srbiji, a mnogi od vas to znaju, do koje mere nema bioskopa, kako se danas menja tehnologija i neki postojeći neće moći uopšte da prikazuju savremene filmove. Sredstva se obezbeđuju iz euroimaža, onoliko koliko obezbeđuje i Srbija. Naravno, da i mi onda želimo kada pomažemo da naši građani, naši gradovi dobiju bioskope, oni će sami odlučivati, da li će nešto da gledaju ili neće, te naravno vi ste u pravu kao što odlučuju da li će gledati na televiziji jednu ili drugu stvar ali mi, država iz budžeta izdvaja sredstva da se stave u funkciju ovi bioskopi. Ona naravno mora da poštuje i ta sredstva i da stavi određenu vrstu ograničenja. Obaveze, ovde je samo to u pitanju, mora da postoji donja granica, donja obaveza. Kamo sreće da imamo dovoljno filmova ili da imamo tu vrstu retrospektive pa da možemo sva ona sjajna dela koja su ekranizovana da prikazujemo, da bude 100%, ali ne može manje od 30%. Ako imate problem sa produkcijom, da ne bi ti bioskopi stajali, jer ima godina kao što je bilo pre dve godine, kada je samo četiri filma snimljeno, pa neće biti dovoljno atraktivnih filmova, onda naravno, filmove iz onih zemalja koje takođe iz svojih filmskih fondova su pomogle ili pomažu uspostavljanje naše te distribucijske mreže, naše bioskopske mreže. Ovo je najprirodniji način. Sve što se dobro osmisli, postoji način i u Srbiji da se pretvori u svoju suprotnost. Tu se mi ne razlikujemo od drugih zemalja. Još jednom kažem, molim vas, kada god imate, samo nemojmo javno da ljudima sugerišemo šta sve mogu da urade, naravno da mogu da nađu način da izvrgnu ruglu i to, ali srećom postoje ovde drugi članovi zakona koji sprečavaju da se uopšte takvi filmovi prikazuju. Hvala svima.
Izvolite, gospodine Antiću.
Što se tiče člana 25. to je još jedna obaveza koja je nametnuta bioskopima. Iskreno nisam sasvim siguran da li je urađena neka ozbiljna analiza koliko će ova obaveza da košta bioskope kada je u pitanju obaveza da se prodaja bioskopskih ulaznica vodi kompjuterom i da podaci o broju prodatih bioskopskih ulaznica za svaki pojedinačni prikazani film da se snimaju u elektronski informatički centar filmskog centra Srbije. Poprilično nejasan razlog zbog čega je ovo toliko bitno bar što se tiče SNS filmskog centru Srbije. Nisam prepoznao u zakonu da od broja prodatih ulaznica zavisi i finansiranje ili sufinansiranje određenih projekata i da se povlači neka reperkusija ukoliko kvalitet ili interesovanje publike nije dovoljno, ta neka sredstva nisu možda dovoljno kvalitetno ili efektivno uložena i neprepoznatljiv je razlog zašto je ovo preko potrebno. Ukoliko vi, ministre, nemate neko objašnjenje, meni bi bilo drago zbog čega je ovaj institut toliko važan za kinematografiju. Isto tako, činjenica je da ovo iziskuje neke troškove. Postavlja se pitanje da s obzirom na naš budžet, na finansijske mogućnosti da li je ovo racionalno trošenje tih sredstava, da li ovo u suštini nije samo jedna birokratska prepreka kada je u pitanju kinematografija, da li na neki način ne znači da utiče i na slobodu preduzetništva i samo komplikuje ceo ovaj proces. To je ono što je zasmetalo SNS kada je podnela ovaj amandman. Ukoliko zaista postoji neki opravdani razlog, nisam ga prepoznao i naravno da smo spremni da povučemo ovaj amandman.
Reč ima ministar. Izvolite.
Dužan sam obaveštenje. Vi ste u pravu. Ovo je izdvojeni ili apartan, pošto vidim da danas koristimo i jedne i druge. Ovo je mala šala sa narodnom poslanicom koja je govorila o lepoti srpskog jezika i intenciji da se ona ostvari. Dakle, šala je. Ovo je uobičajena evidencija kakva postoji u svetu, kao PDV sistem. Dakle, dobijate tačan podatak, slivaju se svi podaci na jednom mestu i na taj način u stvari je izdvojen član. U pravu ste, nije on sastavni deo ovih ostalih članova koji uređuju oblast snimanja filma, načina distribucije itd, ali je važno da se nađe u ovom zakonu jer naprosto jedno civilizacijsko dostignuće koje omogućava adekvatnu evidenciju i praćenje i smanjenje različitih marketinških zloupotreba oko posetilaca ili nenaplaćivanja karata, što opet ima reperkusiju u čitavom nizu konkursa koji će biti raspisivani od strane filmskog centra Srbije koji će možda uzimati u obzir i to koliko je prethodni film određenog autora video. Naprosto, imamo podatke koji su neutralni, koji su tačni. Ne iziskuje osim, kao kod uvođenja fiskalnih kasa, pa iziskuje troškove, u stvari ovde iziskuje jednom za svagda. Dakle, nisu u pitanju opterećenja koja bi sprečavala nekoga da prikazuje filmove, ali omogućava da svi imaju jedinstvene podatke. To je bila osnovna namera. Hvala vam.
Na naslov iznad člana 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Reč ima gospodin Marić.
Gospodine ministre, ipak ću radi gledalaca koji gledaju ovaj prenos da pročitam član 24. "bioskopi koji na svom redovnom godišnjem programu imaju preko 30% od ukupnih sati projekcija domaćih i evropskih kinematografskih dela mogu ostvariti pravo na stimulaciju programa i modernizaciju uslova za prikazivanje itd." Gospodine predsedavajući i gospodine ministre, molim vas da mi kažete šta je sa sudbinom amandmana narodnog poslanika Gordane Čomić, da bih znao da li da povučem svoj amandman. Molim vas da dobijem to objašenje. Prvo smo čuli da je Vlada prihvatila amandman, a onda smo čuli da gospođa Čomić povlači svoj amandman, pa me zanima da li je po Poslovniku predviđeno, da li je moguće da Vlada prihvati amandman a da u toku rasprave narodni poslanik povuče svoj amandman. Moram to znati da bih znao da li da povučem svoj amandman ili da ga branim.
Uticaj drugih amandmana na vašu odluku apsolutno u ovom trenutku nije bitan, da li ćete vi da povučete amandman ili nećete zavisi samo od vas. Narodni poslanik je ovlašćen i da ga povuče i da ga ne povuče.
Gospodine ministre, niste čuli, razgovarali ste, to opravdam, ali računam na vašu dobru volju da bih znao da li ću povući amandman na član 26. neophodno mi je da znam šta je sa amandmanom gospođe Gordane Čomić. Prvo smo čuli i ovde piše da Vlada prihvata amandman a malo pre smo čuli da gospođa Čomić povlači svoj amandman.
Na koji član mislite?
Član 18.
Na član 18. gospođa Čomić nije podnela amandman.
Član 19, izvinjavam se.
Amandman na član 19. koji je podnela gospođa Gordana Čomić Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su usvojili. Taj amandman ne može biti povučen. Neću više da razgovaram o tome, vaša volja je da li ćete povući svoj amandman ili ne, na to ne mogu da utičem.
Očigledno je da i vi i mi znamo odgovor. Ovo je meni bilo bitno zbog građana koji gledaju ovaj prenos. Član 26. govori o zaštiti maloletnika, o zabrani podsticanja diskriminacije, nasilja i vređanja ljudskog dostojanstva u filmovima koji se prikazuju u našim bioskopima. Mi iz SRS se slažemo sa ovom odrednicom. Smatramo da mere zaštite moraju da budu rigoroznije, mere zaštite od nasilja ne samo kada je u pitanju prikazivanje filmova u bioskopima nego još više na televiziji. Takođe smatramo da u tim filmovima treba zaštiti i teritorijalni integritet Republike Srbije, suverenitet, nacionalna osećanja građana Republike Srbije, pa smo podneli sledeći amandman. Pročitaću ga. On je sam po sebi dovoljno obrazloženje. Predlažemo da se zabrani i snimanje i javno prikazivanje filmskog dela čija sadržina negira ili dovodi u pitanje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, omalovažava ili vređa nacionalna osećanja, identitet i tradiciju srpskog naroda i nacionalnih manjina koji žive u Srbiji, podstiče na nasilje, mržnju na rasnoj, verskoj ili nacionalnoj osnovi ili teško ugrožava fizički, mentalni ili moralni razvoj maloletnika. Kao što vidite, mi iz SRS vodimo računa ne samo o interesu srpskog naroda, nego o interesu pripadnika svih nacionalnih manjina i svih građana Republike Srbije. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Zahvaljujem što ste pročitali amandman, tako da je sada svima jasno. Ovo su vrednosti koje se štite Ustavom, Krivičnim zakonom, dakle nesporne su i ne postoji razlog da se one dodatno stavljaju u ovu vrstu zakona. Ono što je bitno za pravni sistem to je da je on jedinstven. Hvala vam.
Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Reč ima gospođica Jovanović Nataša.
Koje je preostalo vreme?
Tri i po minuta.
Hvala. Neprihvatljivo je obrazloženje za ne prihvatanje amandmana kolege Žutića. Zapravo, to je obrazloženje koje ste dali i sada ste to potencirali, ministre Markoviću, na član 6. gospodina Marića, jer vi ste sad rekli ono što stoji u Ustavu nije bilo potrebno da se uvrsti u ovaj zakon. To uopšte nije tačno, zato što ste to radili otprilike kako vam je odgovaralo. Ako pažljivo pogledate član 27. i uzmete Ustav Republike Srbije, videćete u stavu 1. da ste pojedine odredbe Ustava inkoroporisali u ovaj prvi stav. Je li tačno? Jeste. Evo, sada da vam čitam, to su protiv stavljanja u promet, javno prikazivanje kinamatografskog dela koji zagovara ili podstiče diskriminaciju, to je takođe ustavna odredba, mržnju ili nasilje protiv lica ili grupa lica zbog njihovog pripadanja i nepripadanja nekoj rasi, veri, naciji, etničkoj grupi, polu, zbog svih drugih stvari. Gospodine Markoviću, kada je dr Žutić reagovao intervenisao i hteo je takođe, a to je član 5. Ustava, odnosno i sama preambula Ustava govori o tome o antidržavnom i antisrpskom delovanju, antidržavno delovanje je izdaja i prodaja KiM. Je li tako? I to ne sme da se stavlja u promet. I ako to stoji u Ustavu, kao što stoje ove pojedine, pa kao što stoji član 79. iz njega ste izvukli iz člana 79. ovo što sam vam pročitala jednim delom, zašto niste prihvatili amandman kolege Žutića, koji na dvosmislen način obavezuje svakoga da to ne čini? Kakvi su to dvostruki aršini? Na početku vam je valjda najvažnije da se štiti državni, teritorijalni suverenitet i da niko ne vrši tako nešto. Vi ste bili predsednik Narodne skupštine Republike Srbije kada se omaškom desilo nekim poslanicima, naravno nisu iz SRS, da u svom nadahnuću, govoru izgovore nešto što je protivno ustavnim odredbama, pa posle, što naš narod kaže, ugrizu se za jezik. Ali, vi ste onda na vreme upozorili tog nekoga da ne priča takve stvari. To je sada jedan deo za noviju parlamentarnu istoriju. Ali, kako ste onda mogli da preskočite ovako nešto i da ne prihvate amandman. Vaše jedino obrazloženje je da to stoji u Ustavu i da je definisano Krivičnim zakonom. Nije uopšte, gospodine Markoviću, ništa to bila šteta, čak je bilo i korisno i nije vam još kasno da prihvatite ovaj amandman kolege Žutića. Ono što nije zabranjeno time ću završiti, gospodine Novakoviću za danas ovo naše izlaganje o amandmanima, da se promoviše i da se stavlja u promet, odnosno da se o tome snimaju filmovi, je tako moralni sunovrat jedne ličnosti. Naročito kroz istoriju je bilo takvih, ali ovo je u savremenoj srpskoj istoriji jedan zaista najveći primer moralnog sunovrata jednog čoveka i ovaj njegov drugi koji mu je predsednik je takođe takav. Iskoristiću ovu priliku da pozdravim sve one buduće reditelje koji mogu, završavam kolega Novakoviću, možete i vi da pogledate ... (Predsedavajući: Vreme.) ... da po novoj knjizi gospodina PRedraga Popovića o moralnom portretu Aleksandra Vučića snime film. Imam još deset sekundi, nemojte da mi kradete vreme. Vi ste čovek koji je korektan, niste vi Gordana Čomić. (Predsedavajući: Jesam, ali bez reklamiranja budućih scenarija.) ... jer taj film bi na slikovit način govorio o nekome ko je od srpskog nacionaliste prešao u evrofanatike i na taj način pokazao koliko je nemoralan. Tako da pozivam sve one ...
Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman koji je podnela gospođa Gordana Čomić na član 33. je i povukla na ovoj sednici, što se može potvrditi uvidom u stenogram. Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Fa Tomić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Za reč u oba slučaja niko ne javlja. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Reč ima gospodin Popović.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 35. Predloga zakona o kinematografiji, koji glasi – reči: "šest meseci" zamenjuju se rečima: "tri meseca". U obrazloženju prilikom podnošenja amandmana napisao sam da je predloženi rok za donošenje podzakonskih akata predugačak i da ga treba smanjiti. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana piše – amandman se ne prihvata zato što je predloženi rok iz člana 35. Predloga zakona primereniji za donošenje podzakonskih akata. To nije nikakvo obrazloženje. Na osnovu kojih parametara ste vi utvrdili da je rok koji ste vi predložili primereniji od roka koji sam ja predložio? To je vaš manir da odbijete amandmane koje podnose članovi SRS. Filmski radnici takođe imaju 12 meseci da izvrše usaglašavanje svog poslovanja sa zakonom. Ako rok za izradu podzakonskih akata ostane šest meseci, to znači da će filmskim radnicima ostati samo šest meseci za usaglašavanje sa ovim zakonom, jer i oni to ne mogu učiniti pre nego što dobiju podzakonske akte. I vi i ja znamo da je to nedovoljno. Da ne bi došli u situaciju da za devet meseci ili godinu dana podnosimo nove izmene i dopune ovog zakona o produžavanju rokova, predlažem da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Na član 36. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Fa Tomić. Vlada i Odbor za kulturu i informisanje su prihvatili amandman. Ovim smo završili pretres o svim amandmanima, pa zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se na saradnji. Nastavljamo sutra u 10,00 časova tačkama po dnevnom redu koje su na redu za raspravu u pojedinostima. Hvala.