Hvala gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo, pred vama je Prijedlog zakona o ovlasti Vlade R epublike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora. Intencija je pokriti razdoblje u kojoj Hrvatski sabor ne zasjeda i riješiti, odnosno premostiti inter regnum od rujna mjeseca pa do konca prosinca kada ove preostale uredbe do donošenja zakona koji su, donošenja nekih zakona još ostaju na snazi. Eto, hitni postupak je iz razloga koji je bio ranije obrazložen. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za Ustav. Predsjednik odbora Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav na 39. sjednici održanoj 21. rujna 2005. godine raspravio je Prijedlog zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora. Odbor je rečeni prijedlog zakona raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi utvrdio da rečeni prijedlog zakona treba donijeti po hitnom postupku kako bi se spriječilo nastajanje pravne praznine i Vladi Republike Hrvatske omogućilo da po potrebi donosi uredbe na temelju zakonske ovlasti. Odbor je podržao rješenja iz prijedloga zakona. Nakon rasprave odbor je jednoglasno, 7 glasova za, predložio Hrvatskom saboru da donese ovaj zakon.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Poznato je stajalište Hrvatske stranke prava vezano za davanje ovlasti Vladi da uredbama uređuje pitanja iz djelokruga Hrvatskoga sabora i naše stajalište je tu uvijek negativno zbog toga što onda dolazimo u situaciju da Vlada to dobrano koristi u onima razdobljima ako je riječ bilo o raspustu ljetnjem ili zimskom raspustu i onda nastoji progurati sve ono što se ne može progurati kroz plenarne sjednice Hrvatskoga sabora. Ali, nas u Klubu Hrvatske stranke prave interesira, vidljivo je da se ova ovlast opet daje na godinu dana, to znači do 15. rujna 2006. godine. Zanima nas, da li je točno ovo što je kazano uz članak 2. obrazloženja kojim se najavljuju prijevremeni parlamentarni izbori pa ću pažljivo pročitati obrazloženje uz članak drugi. Veli, po isteku mandata, odnosno od raspuštanja sadašnjeg saziva Sabora pa do dana prvog konstituirajućeg zasjedanja novog Hrvatskog sabora, Vlada Hrvatske imat će ovlasti da uz zakonodavnu … [[Govornik se ne razumije.]] uređuje sva pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora. Ako je to točno, onda bi to bila iznimka da bi mi mogli podržati i ovaj Prijedlog zakona o davanju ovlasti Vlade. Ako nije točno što premijer i čelnici iz vladajuće većine najavljuju da neće biti prijevremenih parlamentarnih izbora iako članak drugi uz obrazloženje, ne članak drugi nego obrazloženje govori da će biti, onda je to za nas krucijalno pitanje pa ćemo znači ovisno o tome kad čujemo izjašnjenje predstavnika Vlade hoće li biti prijevremenih parlamentarnih izbora što stoji u članku drugome. Jer znamo da ovaj zakon, čitajte molim vas lijepo materijale koje ste dobili na klupe. Obrazloženje, članak drugi pročitajte. Ovo je službeni materijal Vlade Republike Hrvatske koji je potpisao predsjednik Vlade i uputio u saborsku proceduru. To što netko u Vladi ne čita ono što se piše u obrazloženjima to nije moj problem. To je problem Vlade. Ali ja, znači govorim što piše u ovima materijalima. Drugo što se mora reći, ako to nije točno da će biti održani prijevremeni parlamentarni izbori mi se protivimo donošenju zbog slijedećih razloga. Prvo. Nesporna je činjenica da se kroz davanje ovakvih ovlasti Vladi polako ulazi u kancelarski sustav, polako se ulazi u kancelarski sustav, a da mi već ulazimo u kancelarski sustav na jedan drugi način najbolje će vam prezentirati službena statistika sa web stranica Hrvatskoga sabora. Naime, ovaj saziv Hrvatskog sabora, znači od 22. prosinca 2003. godine do 15. srpnja ove godine, donio je 218 zakona. Od toga broja 181 zakon, 181 zakon je donesen po hitnom postupku ili 83%. Znate li vi što to znači za pravnu sigurnost hrvatskih građana? Znate li vi što to znači za djelovanje sudstva, za djelovanje svih onih na koje se ti propisi odnose? To je stvaranje dodatne pravne nesigurnosti i stavljanje dolijevanja ulja na vatru za nefunkcioniranje pravne države. I sad kad se još daju još ove ovlasti Vladi da ona u tome intermecu još dodatno dolijeva ulje na vatru, vidjeli smo, nećemo sad o tome govoriti vezano za izvješće o ovim uredbama sa zakonskom snagom koje su u međuvremenu donesene, poglavito koje su donesene u ovom cijelom razdoblju za vrijeme mandata ove Vlade, onda je vidljivo kako mi sami ovdje, znači prihvaćajući taj diktat Vlade, a diktat Vlade je da se sve ono što je bitno donosi se po hitnome postupku i to se donosi mahom pri ljetnom ili zimskom raspustu pa dobijemo krucijalne zakone 20 i nešto da raspravljamo po sat, sat i pol vremena, a nitko nije isimulirao i onda tek u provedbi vidimo kakva je situacija da nešto smo donijeli, a u biti većina nas ovdje, čast nama iznimkama zastupnicima Hrvatske stranke prava koji sve pročitamo, niti ne pročita neko digne ruku. Prema tome, naše je stajalište jasno. Hvala lijepo.
Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podupire Prijedlog zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora i to naravno kao konačni prijedlog. Naime, Ustav Republike Hrvatske izričito dopušta i podrobno uređuje s jedne strane opseg, a s druge pak strane pravni režim donošenja uredaba na temelju zakonskog ovlaštenja, odnosno zakonodavne delegacije. Predmetna, ustavno-pravna materija razrađena je u članku 87. Ustava Republike Hrvatske u kojem članku pronalazimo i takozvane zabrane, odnosno ustavna ograničenja zakonodavne delegacije koju na ovom mjestu treba definirati kao ustavnu mogućnost i nadležnost Hrvatskog sabora da ovlasti Vladu Republike Hrvatske da upravo uredbama uređuje pojedini krug pitanja iz njegova djelokruga. Ta pitanja možemo podijeliti u dvije grupe i razgraničiti ih s jedne strane s obzirom na njihov sadržaj, a s druge pak strane s obzirom na način uređivanja tih pitanja odnosno način donošenja tih zakona, metodologiju, dakle kojim se ta pitanja uređuju. Dakle, zakonodavna delegacija temeljem ustavnih ograničenja ne može se odnositi na pod jedan pitanja koja se tiču ustavom utvrđenih ljudskih prava i temeljnih sloboda. Pod dva nacionalna prava. Pod tri izborni sustav i pod četiri naravno ne mogu se odnositi na ustrojstvo, djelokrug i način rada državnih tijela i lokalne samouprave. S druge pak strane što se tiče metodologije donošenja samih propisa, dakle zakonodavne procedure očigledno je da se radi o onim pitanjima koja kada se zakonom određuju je potrebna dvotrećinska većina ili većina glasova svih zastupnika u Hrvatskom saboru. Dakle, što predstavlja organske zakone iz čega se samo po sebi nameće zaključak ili sam po sebi nameće zaključak da se s načelne razine, dakle s načelne razine može delegirati na Vladu reguliranje uredbama svih onih pitanja koja se donose većinom glasova odnosno običnom većinom. Nadalje, treba napomenuti da što se tiče zakonodavne delegacije propisana su naravno i takozvana i nazovimo ih vremenska ograničenja, odnosno vrijeme kada se te uredbe mogu donositi s jedne strane, ali i vrijeme njihovog trajanja. Izričita je ustavna odredba da uredbe donesene na temelju zakonskih ovlasti prestaju vrijediti istekom roka od jedne godine od dana dobivene ovlasti, ako Hrvatski sabor drugačije ne odredi. Sve gornje i naravno još treba istaknuti i posebno treba istaknuti ustavnu odredbu da uredbe na temelju zakonskih ovlasti ni u kojoj situaciji ne mogu djelovati retroaktivno. Dakle, unatrag. Sve gornje ili sve ovo što sam kazao u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice naravno da je detaljno razrađeno upravo u predloženom zakonu i tu bih isto tako naglasio odredbu članka prvog koji se, iz članka prvog predloženog zakona gdje se i propisuje na, odnosno vremenski periodi točno je naveden vremenski period u smislu mogućnosti donošenja predmetnih uredbi. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske demokratske zajednice predlaže da se predmetni propis u predloženoj zakonskoj proceduri što prije i donese.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Josip Vresk. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Naravno da za HSS nikada nije bilo sporno da Vlada mora imati ovlasti da u iznimnim slučajevima ima takozvanu zakonodavnu inicijativu, to jest pravo donositi uredbe koje imaju zakonsku snagu i to u vrijeme kad Hrvatski sabor ne zasjeda i jasno je da takva ovlast Vladi mora ostati i u buduće. Međutim, pitanje je neko drugo, da li Vlada to pravo doista koristi restriktivno, iznimno i onda kad je to potrebno i ono što je najvažnije od svega, a to ću ovdje i ponoviti. Nije problem, kolegice i kolege zastupnici, u ovlasti Vlade Republike Hrvatske i da Vlada donosi uredbe. Problem je u nečem drugom. Naime, puno puta je izrečeno sa ove govornice pa ću ja i sad ponoviti. Problem je u našim ministrima koji u zadnje vrijeme preuzimaju ulogu ne samo Vlade nego i Hrvatskog sabora. Ako dobro čitate pojedine pravilnike, pod zakonske propise, pa i uredbe Vlade, onda ćete kolegice i kolege vidjeti da naši ministri uredno pišu ono što bi trebalo pisati u zakonima koje bi trebao donositi Hrvatski sabor. Puno puta i Odbor za zakonodavstvo, a i ovaj Visoki dom raspravljao je o tome da se točno kad se donosi određeni zakon u Hrvatskom saboru mora napisati u svakom zakonu koja će se pitanja regulirati, navesti točno propis, podzakonski akt kojima će se ta pitanja regulirati i tko će taj akt donositi. Naime, znamo da izvršna vlast doista voli zadirati u prava Hrvatskog sabora i to bi trebalo spriječiti. Na koji način to spriječiti? Naime, zalažem se, zalagao sam se, a i u buduće ću se zalagati za to da u svakom zakonu koji donosi Hrvatski sabor kad se spominju podzakonski akti točno stoji koja će se pitanja njima regulirati i tko će ga donijeti. Ponovit ću, dakle Hrvatska seljačka stranka nije protiv toga da Vlada ima takvu ovlast, ona ju doista mora imati. Takvu ovlast Vlada mora koristiti izuzetno restriktivno, onda kad to doista mora. I drugo, voditi brigu o ponašanju ministara koji su u zadnje vrijeme preuzeli, nažalost, ulogu zakonodavca, a od Vlade tražiti da podnosi izvješća, ne samo uredbama koje je ona donijela, nego podzakonskim propisima koje je ona donosila, ne na temelju ovoga zakona, nego inače na temelju pojedinih propisa koje je za to ovlašćuju. A, isto tako u svim podzakonskim aktima koje su donosili ministri, ne samo ministri, nego inače čelnici tijela državne uprave vlasti. U tom smislu mislim da bismo imali čišću situaciju i da bi doista funkcionirali jasnije, bolje i doista kao pravna država. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Pojedinačna rasprava, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ja bih htio reći da po Ustavu, po članku 87. stavak 1. Hrvatski sabor može, to znači i ne mora, izvršiti zakonodavnu delegaciju i prenijeti dio ovlasti na Vladu Republike Hrvatske da u svojoj nadležnosti može donositi uredbe sa zakonskom snagom, ali najduže do godinu dana. Ja moram reći da u načelu nisam protiv takve ovlasti samo postavlja se pitanje da li smo mi došli u trenutak da nam je potrebna ova iznimka iz stavka 2.. Znate, mi smo donosili nekakve deklaracije i akte o preuzimanju vlasti nakon izbora u kojem smo se obvezali na minimalno postupanje Vlade Republike Hrvatske u vezi sa provođenjem, važenjem zakona, proračuna itd. i u tom periodu. A sad odjedanput ostajemo i dalje kod ove tvrdnje da bi iznimno trebalo omogućiti u tom baš periodu za vrijeme stanke ili nakon raspuštanja, odnosno raspisivanja novih izbora do konstituiranja novog saziva Sabora, Vladi čak treba dati zakonodavnu ovlast da praktički može uređivati kompletno gospodarsko-socijalni sustav, osim onog dijela koji zadire u ljudska prava i slobode i nadležnost, odnosno ustrojstvo i rad državnih tijela, odnosno države uprave. Ja sam mišljenja da je došlo vrijeme, na svu sreću, da Republika Hrvatska više nije u ratu, nije u neposrednom postratnom razdoblju i da ovakva ovlast zapravo više Vladi Republike Hrvatske ne treba. Treba ostaviti ovu ovlast iz članka 1. da od 15. prosinca do 15. siječnja i od 15. srpnja do 15. rujna 2006. godine može koristiti se s ovom ovlašću, ali ovo iz stavka 2., ovdje iz članka 2. kao iznimku zapravo treba ukinuti, ne treba više prihvaćati. Dakako, postavlja se pitanje još nešta. Zašto mi ovim Zakonom produžujemo sve važeće uredbe osim dviju koje imamo na dnevnom redu da ih potvrdimo ili ne potvrdimo na zasjedanju ovog Sabora kad isto tako je zakon u mogućnosti da Sabor drukčije odluči, ako drukčije ne odluči. Dakle, može ali ne mora drukčije odlučiti. Mi ovdje kroz ovaj zakon nudimo da sve dosadašnje uredbe koje su na snazi sa zakonskom ovlasti praktični ćemo produžiti, ne na godinu dana, nego do kraja ove godine, a time se postavlja pitanje da li će se ponavljati neke stvari koje su dvojbene, dvojbene su. Primjerice, mi imamo i sada na dnevnom redu usvajanje uredbi sa zakonskom snagom, odnosno davanja mišljenja o njihovom potvrđivanju ili nepotvrđivanju, primjerice jedna je donošena 22. srpnja ili tjedan dana nakon prestanka zasjedanja Hrvatskog sabora koji je bio u zasjedanju, ne samo formalno … [[Govornik se ne razumije.]] isteka roka, a koje nije samo pitanje dodjeljivanje stanova iz zgrada u kojima se nalaze branitelji, nego istodobno, i njihovi, i stradalnici Domovinskog rata, nego istodobno i dopuna Zakona o pravima hrvatskih branitelja, s obzirom da se uređuje o pravu tko ima to pravo, a tko nema to pravo urediti i u tom pogledu je dvojbeno da li je to uredba koja zadire i u ljudska prava, a ne samo, poglavito s aspekta jednakosti svih pred zakonom, što je ustavno posebna odredba. Nije u redu kolegice i kolege da Vlada pored ovakve ovlasti tu ovlast koristi zapravo na način da ulazi u ingerenciju Sabora i kad to nije nužno. To je prva stvar koju bih htio posebice naznačiti. Druga stvar koja nas upozorava je opet uredba koja je na dnevnom redu, o kojoj ćemo također raspravljati, da li je dobro dati ovakvu generalnu ovlast, a to je uredba kojom se produžuje rok do 30. travnja za mogućnost revizije, pretvorbe i privatizacije, jer je 1. rujna trebao postati po sili zakona. A, u isto vrijeme imamo zaključke na koje se u obrazloženju Vlada te uredbe poziva, koje je Sabor donio, da ćemo nakon podnošenja izvješća o koji su motiv da se ovo produženje napravi najmanje u roku od 90 dana provesti raspravu i donijeti dodatne zaključke kojim ćemo obvezati i sebe i Vladu na ispravak određenih štetnih posljedica po Republiku Hrvatsku, o nezakonitosti i nepravilnosti itd., itd. da ne ponavljam sve to. Prema tome, zašto nije odmah produžena ta uredba, tom uredbom ovaj zakon na tih bar 90 dana, a ne samo u 30 dana. Prema tome, postavlja se pitanje šta hoću sa ovim primjerima pokazati. Da li uopće Vladi treba zakonodavna delegacija koju ne zna koristiti ako ne poštuje zaključke Sabora? I u takvoj situaciji ja smatram da minimum što bismo trebali učiniti da ovaj zakon, ako ga uopće se odlučimo da i dalje damo zakonodavnu delegaciju, a pitanje je da li je ona potrebna dalje Vladi, svedemo na to da brišemo članak 2., jer je potpuno jasno da taj članak 2., ova iznimka više nije potrebna. I drugo, da se iz članka 4. briše ovo produženje za sve uredbe do kraja godine koje su na snazi. Tim više što kroz zakonodavnu delegaciju postoji mogućnost zapravo za vrijeme ovog zasjedanja, jer do kraja će Sabor zajedati, ako je potrebno mijenjati i dopunjavati zakon, pa neka Vlada pripremi prijedlog izmjene i dopune zakona na osnovu ovih uredbi koje su već na snazi. Nema nikakvog smisla da ova pitanja ostavimo i ovako, jer na kraju krajeva, znate to je pitanje u krajnjoj liniji naše odgovornosti spram naše ustavne pozicije, kao Sabor, da mi nadziremo i kontroliramo rad Vlade, pa i u ovom segmentu, a ne da joj bezrezervno dajemo potporu, pa se onda dešavaju i ovakve stvari kao na primjeru ove samo dvije uredbe koje su predmet ove sjednice na kojima ćemo raspravljati, davati naše mišljenje o njihovoj potvrdi ili nepotvrdi. Iz svih tih razloga ja bih se založio da, prije nego što glasamo o ovom zakonu, da prihvatimo amandmane da se članak 2. briše i da se briše produženje roka, ali da te amandmane predloži predlagatelj, produženje roka do kraja ove godine. Tim više što bi predlagatelj članak 2. trebao usuglasiti sa stajalištima Sabora koji su već izrečeni u vezi sa prenošenjem vlasti nakon provedenih izbora i prije konstituiranja Sabora i Vlade. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče, ja osobno dvojim o tome da li doista Vlada treba imati ovlasti da donosi uredbe sa zakonskom snagom u kojim periodima, i ako da, da li su onda te ovlasti, odnosno mogućnost donošenja zakona treba postaviti tako široko kao što su one člankom 1. postavljene u prostoru koji može uređivati, a posebno dvojim ovo što je i kolega Arlović rekao, da li članak 2. uopće ima potrebe pisati u jednom ovakvom zakonu. Inače bi apelirao da Vlada razmisli o tome da li članak 1. nije u suprotnosti sa Zakonom o izvršavanju državnog proračuna koji je donio ovaj Hrvatski sabor i gdje je Hrvatski sabor dao ovlast Vladi da može mijenjati državni proračun. Prema tome sada mi nije jasno kako bi Zakonom o uredbama kojima se uređuju pojedina pitanja Vladi ograničili mogućnost da mijenja državni proračun, a s druge strane smo im Zakonom o izvršavanju državnog proračuna rekli o.k. možete mijenjati državni proračun, samo nas izvijestite u roku od 15 dana što ste napravili sa tim državnim proračunom. Međutim ono što mene ovdje, dakle to je sadržajno. Ono što mene ovdje brine to je praksa jel', praksa koju Vlada ima na svojim sjednicama. Mene brine ne samo što će Vlada u tim periodima, dakle od 15. prosinca do 15. siječnja i od 15. srpnja do 15. rujna imati te ovlasti, što će te ovlasti imati u vremenu kada je Sabor raspušten nego što neće morati primjenjivati niti izdaleka praksu koju mi u Saboru primjenjujemo i moramo poštivati proceduru kada donosimo zakone. Primjerice, odnosno ne primjerice nego točno tako jel'. Mi kada želimo donijeti zakon moramo provesti neke rasprave, to mora proći kroz neke odbore pa onda moramo ovdje biti u plenarnoj dvorani mora nas biti kvorum. Doduše ponekad se sporimo oko toga da li imamo kvorum u dvorani ili nemamo, da li zastupnik koji se nalazi napola u dvorani, a napola izvan dvorane jest kvorum ili nije kvorum. Ali što naša Vlada radi? Naša Vlada ima telefonske sjednice. E sada si ja postavljam pitanje, da li Vlada može telefonskom sjednicom donijeti uredbu sa zakonskom snagom. Dakle po ovome ispada, a imali smo priliku to sa "Liburnijom" vidjeti da su nam ministri bili na radnim obavezama diljem jadranske obale zavaljeni vjerojatno ispod palmi, ljuljuškajući se na luftićima i glasali o tome da milijardu kuna ustupe jednom holdingu u Hrvatskoj. Telefonom! I onda se ispostavilo da do nekih od ministara nije uspjela doći pošta pa da onda nije došla sva pošta, pa oni tu poštu nisu otvorili ali su telefonom glasali. Prema tome po ovoj uredbi ispada da Vlada ne samo da može donositi zakone nego da je ona kvantnu razliku u tehnologiji ima u odnosu na ono što mi imamo ovdje u Hrvatskom saboru i što je propisano Poslovnikom Hrvatskoga sabora. Mi ne možemo raspravljati telefonom. Mi ne možemo imati tele-konferenciju, odnosno tele-Sabor. Vlada može. Vlada može glasati telefonom, mi ne možemo glasati telefonom. Mi čak ne možemo glasati ni ključićima, a Vlada može telefonom jel'. E sada postavlja se pitanje da li Vlada mora biti u zemlji kada glasa o ovim uredbama ili primjerice nam Vlada može biti od 15. prosinca do 15. siječnja na skijalištima u Austriji i donositi zakone koji se odnose na ono što se zbiva u Hrvatskoj. Očito može! Očito može, jel'! Bilo bi barem pošteno od Vlade da se obaveže da kada donosi, kada preuzima veću ovlast i koristi ovlast koju Sabor ima, da tada barem sjednu u jednu dvoranu ovdje preko puta na Markovom trgu i da barem na sjednici gdje su svi prisutni ministri, odnosno gdje ministri sjede u istoj dvorani, raspravljaju o zakonu, odnosno uredbi, da poštuju neku proceduru i da to mora biti dakle sjednica koja sasvim sigurno nije sjednica telefonom. Evo ja bi to apelirao ako se može ugraditi u ovaj prijedlog zakona, dakle da mora biti sjednica "face in face", a ne mobilna sjednica Vlade ili tele-sjednica Vlade nego naprosto da se ministri vide, pogledaju u oči, da kažu jedni drugima da otvorili smo svu poštu koju smo dobili u vezi te uredbe, pročitali smo tu uredbu o kojoj danas glasamo i glasamo o toj uredbi na način da je to dobro ili da to naprosto nije dobro. Jednako tako evo apeliram na zamjenika državnog tajnika da vidi u članku 1., ja mislim da on nije usklađen sa Zakonom o izvršavanju državnog proračuna, jer smo tu ovlast Vladi dali u Zakonu o izvršavanju državnog proračuna. Doduše za proračun za 2005. godinu, ali ja ne dvojim da će vladajuća većina jednaku ovlast omogućiti i za proračun za 2006. godinu. Hvala.
Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, poštovani predstavnici Vlade Republike Hrvatske. Naprosto ja mislim da delegacija ili ovlast Vlade da uredbama uređuje pitanja koja su iz djelokruga ovoga Sabora, nije tema koja se može prijeći da tako kažem, šutke i ovdje rasprava, odnosno predlagatelj teoretski zastupa prijedlog zakona da je to dozvoljeno. To nije sporno. Ali ako o nečemu odlučujemo svake godine, vjerojatno je ovaj Sabor donoseći Ustav predvidio ograničenje trajanja te ovlasti na godinu dana kako bi se svakom prilikom davanja nove ovlasti Vladi Republike Hrvatske da uredbama uređuje iz djelokruga ovog Sabora, dao i izvještaj istodobno kako se to u praksi provodilo, a mi prijedlog zakona radimo na teorijskoj raspravi. Kolega Mršić je zaista sada dobro naveo, je li razlog za donošenje uredbe kad Vlada može donijeti uredbu telefonskim putem. Je li to materija takve naravi da bi je mogla donijeti telefonskim putem i da ne bi mogla čekati. Evo još jednoga primjera. Kada budemo raspravljali o izvještaju, vidjet ćete, Vlada 16.7. donosi uredbu o produženju valjanosti zakona cijelu godinu. Dakle 15. je prestao Sabor sa svojim djelovanjem, ustavno zasjedanje Sabora, a Vlada 16. donosi i upitno je da li Vlada ima uopće ovlasti da produži cijeli zakon, njegovo trajanje godinu dana. Godinu dana! Ako tome dodamo da Vlada i ne može produžiti rok trajanja zakona godinu dana, jer ova uredba kaže, ovaj zakon kaže da sve uredbe mogu djelovati dok je na snazi zakon. Dakle ne može Vlada produžiti djelovanje zakona godinu dana, jer ovaj zakon joj daje mogućnost samo na godinu dana da uredbe važe. Dakle uredbe prestaju ex lege. Zato se događa da u Hrvatskoj pravna sigurnost ama baš nikakva nije. Ako tome dodamo da sve uredbe Vladine završavaju da će stupiti na snagu danom objave u "Narodnim novinama", a to drugim riječima znači da Vlada može manipulirati sa danom stupanja uredbe na pravnu snagu. Dakle može manipulirati, čak da je rekla 8 dana. I još nešto, u uredbi ne stoji do kad ona djeluje. Stoji u zakonu, stoji u Ustavu. Ali pošto se uredba objavljuje u "Narodnim novinama" i ona ne djeluje godinu dana praktično, ova bi mogla djelovati jer će istodobno biti donijet zakon i uredba pa će paralelno djelovati godinu dana, uredba djeluje dok važi zakon kojim smo dali ovlasti Vladi Republike Hrvatske. Tako da zapravo mi često imamo da se Vlada poziva na uredbu ne pazeći da je zakonom protekao joj rok. Takvih primjera imamo dosta. Na žalost kad radimo izvještaj o uredbama koje Vlada donosi, lako preko toga pređemo, pa onda pravna sigurnost svakim danom sve lošija u Republici Hrvatskoj, a mi sve više povećavamo ovlasti Vlade da uredbama uređuje područja iz djelokruga Hrvatskog sabora. Mislim da to nije cilj ni Sabora ni predstavničkog tijela. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt. … [[Upadica se ne čuje.]] Tko? Replika, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženom kolegi Leki bih replicirao u onom dijelu kada kaže i to u negativnom kontekstu, da evo mi raspravljamo o ovom predloženom zakonu na načelnoj razini, na teoretskoj razini i da se dovoljno ne posvećujemo u tom smislu konkretnim odredbama uredniku podzakonskih akata, samom njihovom sadržaju i u tom smislu što one praktično znače u ajmo reći hrvatskoj svakodnevici. Ma naime, ovo je točka 1. koja uistinu nema veze sa točkom 35. pročišćenog teksta, jer pod točkom 35. će naravno biti Izvješće o uredbama koje je Vlada Republike Hrvatske donijela na temelju zakonske ovlasti. Dakle pod tom točkom će Hrvatski sabor raspraviti izvješće o svim uredbama i to sadržajnom ili konkretnom smislu o kojem ste vi govorili. Ja ne vidim, apsolutno u bilo kojem smislu da se o ovom prijedlogu zakona, dakle Zakon o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja, odnosno Vladi prenosi, dakle radi se o zakonodavnoj delegaciji, da se na drugi način raspravlja, da se na drugi način predlaže nego kao što je to učinila u konkretnom primjeru Vlada Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa kolegi Tomljanoviću. Pružio mi je priliku da kažem. Zar Sabor misli da je Uredba o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koja je donešena 31. kolovoza zaista uredba ad hoc? Zar se ova Hrvatska ne vrti u privatizacijskim tegobama barem 10 godina i da Vlada koristi 31. kolovoza da donese Uredbu o produženju zakona i to o produženju valjanosti zakona o pretvorbi i privatizaciji. Pa kolega ja mislim da je to zaista prevršilo mjeru, a ne. … [[Upadica se ne čuje.]] A šta ćemo mi sada ovdje raditi? … [[Upadica se ne čuje.]] Naravno.
Hvala. I završni osvrt, zamjenik državnog tajnika Zoran Pičuljan. Izvolite.
Hvala lijepa. Vezano uz ovo što je rečeno, ja samo mogu reći da će Vlada ostati pri ovom prijedlogu koji je dala, da nećemo prihvatiti i da nećemo ići sa vlastitim amandmanima i da mislimo da je tekst, odnosno prijedlog zakona kvalitetno uređuje i ne izlazi izvan ustavnih okvira onoga što je Vladi dozvoljeno hrvatskim Ustavom. Ne bih posebno komentirao članak 2., mislim da je njegova nomotehnika i pravno uređenje ne izaziva nekakve izbore ni bilo što, nego rješava jednu moguću situaciju na kvalitetan način. Vlada ostaje pri ovom prijedlogu. Hvala.
Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici, idemo ovo izglasovati. Molim uključite se da utvrdimo kvorum. Rezultat. 90. Imamo kvorum. Konačni prijedlog zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora amandman Vlade dostavljen je u roku pa je postao sastavni dio Konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Rezultat. Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 13 suzdržanih i 10 protiv prihvaćen, donesen Zakon o ovlasti Vlade RH da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Cijenjeni gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici. Dopustite mi da u par rečenica obrazložim ovaj projekt. Hrvatska Vlada je početkom veljače 2005. donijela Odluku o pokretanju postupka za sklapanje ovog Ugovora o zajmu sa Svjetskom bankom. Sredinom veljače obavljeni su završni pregovori, parafiram tekst ugovora, a potpisao ga je ministar financija 2. svibnja ove godine. Ovim zajmom Svjetske banke Republici Hrvatskoj od 35 milijuna eura sufinancirat će se projekt socijalnog i gospodarskog oporavka čija ukupna vrijednost ulaganja iznosi 60 milijuna eura. Udio državnog proračuna u financiranju projekta iznosi 25 milijuna eura. Osigurava se u razdoblju od 2005. do 2008. Cilj ovog projekta je potaknuti gospodarski i socijalni oporavak nerazvijenih i ratom pogođenih područja posebne državne skrbi i povećati socijalnu koheziju na tim područjima, a time ubrzati proces povratka stanovništva na ta područja. Ovaj višesektorski projekt također će doprinijeti efikasnijoj koordinaciji državnih tijela i lokalnih zajednica, te partnerstvu svih zainteresiranih strana na razvoju i provedbi sveobuhvatne strategije u području regionalnog razvoja. Realizacijom projekta bit će obuhvaćena područja posebne državne skrbi prve, druge i treće skupine u 13 županije koje uključuju ratom stradala područja. Projekt se sastoji od 4 komponente. Prva, ulaganja na razini zajednice u iznosu 36,5 milijuna eura s 3 podkomponente: socijalna uključenost koja omogućuje bolji pristup socijalnim uslugama u ratu stradalom stanovništvu i drugim ranjivim i marginaliziranim skupinama. Druga podkomponenta gospodarski oporavak, financijska pomoć postojećem malom i srednjem poduzetništvu, te zadrugama jačanje kapaciteta novih i postojećih zadruga, malog i srednjeg poduzetništva, te institucija koje podupiru njihov razvoj. I treća podkomponenta ulaganja u malu infrastrukturu, obrazovnu, zdravstvenu, kulturne i druge ustanove, vodovodi, ceste, odvodnja, kanalizacija, električna energija, druga komunalna infrastruktura, poduzetnički centri, umrežavanje proizvođača i trgovaca. Druga komponenta ovoga zajma, odnosno projekta je razminirivanje u od iznosu 17 milijuna eura. Treća institucionalni razvoj 3,5 milijuna eura, jačanje kapaciteta u Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka u segmentu planiranja i upravljanja regionalnim razvojem, podrška regionalnoj samoupravi u izradi regionalnih operativnih programa i razvoj institucija na lokalnoj razini. Četvrta komponenta, upravljanje samim projektom u iznosu od 3 milijuna eura, upravljanje financijama, nabavom, praćenjem provedbe i vrednovanjem komponenti projekta. Ustrojit će se u Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka jedinica za koordinaciju projekta, ali ustanovit će se i regionalne jedinice za tri područja, istočnu i zapadnu Sloveniju, Banija i Kordun, te Dalmaciju i Liku. Njihova nadležnost će biti koordinacija sa ministarstvom, lokalnim zajednicama i privatnim sektorom, transparentan izbor mikroprojekata na osnovu ustanovljenih kriterija podobnosti, nadzor postupaka nabave, tehničko izvješćavanje, praćenje i ocjenjivanje provedbenih mikroprojekata, te u svakoj od 13 županija obuhvaćenih ovim projektom će biti izravno uključena osoba u provedbu projekta. Komponentu razminiranja će provoditi Hrvatski centar za razminiranje. Zajam u iznosu od 35 milijuna eura daje se na rok otplate od 10 godina uz poček od 5 godina i kamatu od 2,72%, te fiksne troškove početna naknada 0,5% od ukupnog iznosa zajma, te 0,75% neiskorišteni iznos zajma u prve 4 godine, a nakon toga 0,75%. Zajam će biti korišten do 2009. godine kada će biti projekt završen. Budući da se ovim Ugovorom o zajmu stvaraju financijske obveze Republici Hrvatskoj u vrijeme provedbe zajma i otplate zajma, tj. u periodu od 2005. do 2019. godine ugovor podliježe potvrđivanju, a sukladno Zakonu o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Slijedom navedenom predlaže se Hrvatskom saboru da donese ovaj zakon o potvrđivanju Ugovora o zajmu za projekt socijalnog i gospodarskog oporavka između RH i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Hvala na pažnji.
Hvala. Odbor za financije i državni proračun. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče. Pred nama je Prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora za projekt socijalnog i gospodarskog oporavka između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. To je jedan u nizu zajmova koje je Hrvatska država od 94. kada je postala, počela koristiti prve kredite. Dakle, jedan od zajmova u nizu za oporavak i, rekao bih, poticanje održivog razvoja Republike Hrvatske. Čuli smo u obrazloženju državnog tajnika i u materijalu koji smo dobili da je Republika Hrvatska od 93. član ovoga međunarodnog, Međunarodne banke za obnovu i razvoj i kažemo, tada je počela koristiti prve kredite. Za podsjetit se da je 94. prvi veći kredit u iznosu od 128 milijuna dolara korišten za ratom porušena područja. Od tada pa do danas ukupno je korišteno oko 1,8 milijardi dolara. Ovaj cilj ovog zajma je, kao što je i rečeno u uvodu, da se potiču ratom porušena područja i nerazvijena područja u Republici Hrvatskoj. Prema tome, namjera je da ono gdje Hrvatska država sama iz svojih sredstava nema dostatno novaca da koristi i ovaj kredit i on je predviđen, kao što je rečeno, za nekoliko područja u 13 županija. Ovaj najveći dio zajma od 36 i pol milijuna eura od čega je na sam, iz samog zajma će biti 23 milijuna, a 13 i pol milijuna iz državnog proračuna upravo se ulaže u županije gdje se treba poticati gospodarski razvoj uz sve one segmente koji trebaju poticati i gospodarstvo, ali i sve one socijalne elemente koji su bitni za život jedne zajednice. Sve je povjereno Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka i on je dužan i on je već oformio upravljački odbor. A da bi bolje koordinirao osnovana su i 3 regionalne jedinice za koordinaciju kao što smo čuli iz uvoda, za Slavoniju, za središnju Hrvatsku i za primorski dio. Na taj način će se kroz ove 4 godine koje su pred nama pokušati sve što je u projektu predviđeno i ostvariti i predviđeno je da je povlačenje zajma zadnji rok 30. rujna 2009. godine. Početak otplate je 2010. godine, kroz 10 godina je otplata, poček je 5 godina. Kamata je 2,72%, dakle, uvjeti su povoljni i očekuje se da će se od ovog zajma učiniti sve ono što je u ovom projektu i predviđeno. Važno je naglasiti da zajam koji se dobiva od Međunarodne banke za obnovu i razvoj ima u sebi i to sudjelovanje države i to su iznosu koji nije zanemariv. To samo upućuje na to da onaj koji uzima zajam mora ga vrlo ozbiljno shvatiti i mora ga upotrijebiti upravo za ono što je projektom predviđeno, a to znači da se i otplata zajma koja će biti kroz 10 godina bude što efikasnija, odnosno da sve uloženo u gospodarstvo bude u mogućnosti i sudjelovati u vraćanju tog kredita. Zbog svega navedenog Klub Hrvatske demokratske zajednice podržao je Prijedlog ovog Zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Damir Kajin u ime Kluba zastupnika IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo do danas je Republika Hrvatska s Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj potpisala 25 dugoročnih zajmova u ukupnoj vrijednosti od preko milijardu 800 milijuna dolara. A osim toga, Republici Hrvatskoj je Međunarodna banka za obnovu i razvoj dodijelila 35 darovnica čija ukupna vrijednost iznosi oko 35 milijuna dolara. Prema iznosu odobrenih zajmova i pružanoj tehničkoj pomoći, znači zajmovi Međunarodne banke za obnovu i razvoj predstavljaju najznačajniji izvor strane financijske potpore Republici Hrvatskoj. Tu su znači zajmovi od onog za obnovu u iznosu od 128 milijuna dolara iz godine 94., preko zajma za zdravstva, obnovu autocesta, za razvoj tržišta kapitala, zajam za projekt hitne obnove prometa i razminiravanja, zajam za financiranje vodoopskrbe na području Splita, za riječi prometni pravac, itd. Kao što je državni tajnik rekao, znači, cilj ovoga zajma je poticanje gospodarske i socijalne, pod navodnicima, revitalizacije tih ratom pogođenih područja Republike Hrvatske u ukupnom iznosu, znači, Međunarodne banke od 35 milijuna eura na što još Republika Hrvatska mora vezati u periodu do 2008. 25 milijuna eura. Nema spora, IDS je za ovaj zajam. Ti zajmovi općenito su najpovoljniji zajmovi koji se mogu dobiti na tržištu novca. Međutim, želim reći da nijedan zajam neke slične vrste ili takve vrste, hvala Bogu da nije za obnovu ratom porušenih područja, nije došao na prostor Županije istarske. Za riječki pravac su izdvojena velika sredstva. IDS je bio za, za Kaštelanski zaljev, splitski vodovod IDS je bio za. Za financiranje dugoročnih investicija, sanacija, Dalmatinske, Zadarske, Varaždinske banke jasno IDS je bio za. Za autoceste IDS uvijek je bio za, ali još jedanput ću reći da od ovih milijardu 800 milijuna dolara koliko je Republika Hrvatska pozajmila novca od Međunarodne banke za obnovu i razvoj de facto niti jedna kuna, ne dolar, nije došao na prostor Županije istarske. No sad to nije bitno, nije bitno. Bitno je da neke druge linije, a to je onih 150 milijuna eura o kojim smo raspravljali ovdje tamo negdje u 6. ili 7. mjesecu za revitalizaciju gradova, itd., ne zaobiđe baš sve istarske gradove. Ovdje mislim prije svega na Buzet i želim vjerovati da će državni tajnik ispoštovati, pod navodnicima, neke preliminarne dogovore. Mi ovom prilikom, jasno, kada govorimo o zajmovima koji dospijevaju Republici Hrvatskoj možemo govoriti i o vanjskom dugu. Istina je, na državnoj strani on se u ovom trenutku usporava, ali se općenito taj dug povećava kao što se dug države zaoštrava na domaćem tržištu novca. Jasno je isto tako da zemlja bez zajmova usporila bi cijeli svoj razvoj. Međutim, javljam se više zbog nečega drugoga, a to je da bih rekao da je ova zemlja ostala bez stranih investicija, a mi zapravo vlastitog kapitala za vlastitu akumulaciju nemamo. Zašto to govorim? 2004. godine u Hrvatsku je došlo 314 milijuna dolara, nazovimo to stranih investicija. Uglavnom kroz formu pretvorbe i privatizacije. 2003. prije toga 479 milijuna dolara što će reći da u zadnjih 2 godine na prostor Republike Hrvatske po tom osnovu došlo je 800 milijuna dolara. U jednu Slovačku u tom istom periodu od 2 godine ušlo je oko 5 milijardi dolara stranih investicija, uglavnom green field investicija, dok kod nas uglavnom novac dolazi za preuzimanje državnih poduzeća. I to je na kraju dovelo do toga da jedna Slovačka ima izvoz od 30 milijardi dolara godišnje a Hrvatska svega 8 milijardi dolara godišnje. Što nam je činiti? Jasno prihvatiti ovakve kreditne aranžmane, ali i otvoriti već jedanput raspravu za ovom govornicom o nedolasku relevantnog kapitala. Problem je u ovoj zemlji što je stvoren dojam i u medijima i u javnosti da je Hrvatska protiv svake investicije na ovom prostoru i onda ne treba nas čuditi što nas Svjetska banka de facto svrstava u poslovno svjetsko dno. I to je bit, mi kapital nećemo ali zato kredite hoćemo. Bilo bi daleko pametnije da kredite nešto manje hoćemo, a kapital više priželjkujemo ali kod nas je ionako sve izokrenuto na glavačke, ali kada je tome tako onda ne čudi ta jedna nevjerojatan gospodarski nesrazmjer između Zagreba koji u ovom trenutku ima preko 20 tisuća dolara GDP-a a s druge strane osim Istre sve ostale Hrvatske županije ostvaruju prihod po glavi stanovnika manji od Republičkog prosjeka. Za kraj još jedanput ću reći IDS je za ali želim vjerovati da nas Ministarstvo mora, turizma itd., neće zaboraviti glede raspodjele sredstava onoga zajma kojeg smo ovdje ratificirali, ili ugovora koji smo ovdje ratificirali tamo negdje prije ljetnog perioda.
Hvala. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Od 1994. godine kada se koristio prvi hitni zajam za obnovu do danas Hrvatska je vukla čitav niz različitih zajmova koji su trebali uskladiti i normirati i gospodarski i socijalni okvir u Republici Hrvatskoj. Naravno neupitno je da je danas stanje i u gospodarskom i u socijalnom smislu u pogledu ujednačenosti razvoja u Republici Hrvatskoj da nije dobro. DA imamo krajeve i regije koje izuzetno dobro stoje i po dohotku po glavi stanovnika i po gospodarskom stanju i po stanju socijalne osjetljivosti, naravno imamo i drukčija područja koja kao da se ne nalaze u istoj zemlji. Jasno pri tome mislim na područje Slavonije, relativno na područje Dalmacije i Like koje evidentno u načinu iskazivanja dohotka po glavi stanovnika zaostaju. Naravno zaostajanje temeljnog realnog sektora gospodarstva za sobom vuče i socijalne probleme. Ovaj zajam koji bi se uzeo na sebe preuzima vrlo zahtjevnu ulogu da u onim područjima koje su najviše nastradala, znači koje su gospodarski u najlošijem stanju dati injekciju koja bi trebala ojačati gospodarstvo a samim time stvoriti nove kvalitetnije socijalne sadržaje. Naravno u situaciji kada raspon dohotka po glavi stanovnika se kreće od respektabilnih 20 tisuća do dvadeseterostruko manjeg iznosa u pojedinim krajevima tada se postavlja pitanje ravnomjernog razvoja naše zemlje. I zbog toga je krajnje vrijeme, čas da se pokuša vrlo ozbiljnim mjerama interventnim, fiskalnim mjerama, mjerama porezne politike dati mogućnost onim krajevima koji zaostaju da se vrate u igru jer ovakve injekcije naprosto nisu dostatne da bi takve razlike koje postoje promijenile. Prema tome, ove zajmove mora nužno pratiti promjene u fiskalnoj politici, mi moramo postaviti sebi jedno temeljno pitanje, da li je prihvatljivo, da li je dobro, respektirajući sve što grad Zagreb predstavlja za Hrvatsku kao glavni grad, da prihod od dobiti jedne tvrtke koja je smještena Naftaplina u Zagrebu više osigurava prihoda nego u jednoj županiji ukupno gospodarstvo. I da li je vrijeme da postavimo sebi jednu zadaću da takve nesrazmijere ne možemo ispravljati ovako malim sitnim jasno potrebnim instrumentima, poput zajma, nego da moramo vrlo ozbiljno razmotriti ukupnu fiskalnu politiku Republike Hrvatske, politiku subvencije i politiku našeg odnosa naspram tim krajevima. Da li je vrijeme da osim sjedišta pojedinih tvrtka se percepcijski uzima i postojanje popratnih sadržaja te tvrtke, poslovnica koje se nalaze diljem Hrvatske, izvorišta iz kojih se u konačnici crpi ta velika kapitalna osnova iz koje proizlazi dohodak, prema tome moramo shvatiti da ukoliko ne napravimo novu preraspodjelu ukupnog društvenog bogatstva u Republici Hrvatskoj i ne vrednujemo one krajeve koji to traže, koji to trebaju iz puno razloga, naravno nisu gospodarski i socijalni razlozi jedini, i opstojnost građana na tim područjima, činjenica da Hrvatska je jaka onoliko koliko je jako njezino najsiromašnije uporište, govori u prilog tezi da se moramo pozabaviti upravo takvim načinom preraspodjele društvenog bogatstva. Jer činjenica danas su gospodo Hrvatski građani najzaduženiji građani u Europi. Prošle godine je prema jednom istraživanju svaki Hrvat bio zadužen sa 2 tisuće eura, dok je u svim zemljama regije ta zaduženost iznosila 640 eura. Do nas su naši susjedi Slovenci, dok su svi ostali daleko ispod te razine. Prema tome, evidentno je da zaduženost kroz kreditna zaduženja, zajmove i nije najbolji odgovor za ovako rastuće probleme, nesrazmjere, strukturalnu neprilagođenost i ne imanje temeljne odrednice na koji način ojačati realni sektor ove zemlje. Koji definitivno jedini može promijeniti ove nesrazmjere i ove negativne tendencije koje se javljaju a koje se bilježe da je ukupni javni dug dostigao gotovo 24 i 25 milijardi. Prema tome ja u ime Kluba HSS-a želim reći da mi naravno podržavamo ove mjere koje imaju jedan vatrogasni karakter, koji nemaju karakter trajnog obilježja kojim će se uspostaviti ravnoteža u Hrvatskim regijama u Hrvatskim županijama. Mi ćemo podržati ovaj prijedlog, ali želimo upozoriti da ovakvim mjerama na žalost nećemo se pomaknuti nego će nam stopa izloženosti vanjskog duga se povećati. Realni sektora neće dobiti punu potporu, da na tim područjima ojača jer za to je potrebna promjena ekonomske strategije ove zemlje ali to je naravno šira točka i nije predmet ove rasprave, ali samo želim upozoriti. Zbog toga, da zaključim, Klub HSS-a naravno poduprijet će ovaj prijedlog zajma ali želi upozoriti i želi predložiti Vladi da čim prije otvori cjelovitu raspravu o ravnomjernom razvoju Republike Hrvatske sa uspostavom mjera fiskalne politike, mjera poticaja ali i mjera gospodarskog oporavka i ulaska stranih investicija na područja koja su ne samo od posebnog interesa nego koja naprosto vape za investicijskim sredstvima, koja kažem ne moraju nužno imati karakter novog duga. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite!
Poštovane dame i gospodo, evo dopustite da se ukratko dakle osvrnem na donošenje ovog zakona. Mogu reći dakle da načelno podržavam donošenje ovog zakona. Dakle, i time da usvojimo socijalno-gospodarskog oporavka i sporazum između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Ono na što bih imao dakle primjedbu otprilike ide i na isto kao što je govorio gospodin Damir Kajin o položaju Istarske županije. Isto tako možemo govoriti o položaju Međimurske županije, ne samo ovom nego i drugim dakle projektima koje smo sklopili sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj. Tu je više od dvadeset takvih projekata od hitnog zajma za obnovu pa do zajma za obnovu rječkog prometnog pravca. U svim tim projektima ne znam da li je uopće Međimurska županijska participirala bilo pojam o obimu a plašim se dakle da neće biti to niti u ovom slučaju. Mi zapravo nemamo niti ovdje izričito navedeno kamo, dakle u koje konkretno županije će se ti krediti dakle zajam će se usmjeravati. Govori se o odabranim županijama, govori se o nekoliko odabranih županija, govori se o nerazvijenim i ratom pogođenim područjima itd. Dakle, nema konkretnih pozicija kamo će ta sredstva i gdje će ta sredstva biti utrošena. Sigurno je da i Međimurska županija bi trebala biti ta koja bi u nekom od ovih dakle projekata mogla participirati, a isto tako mislim i u ovom projektu, pogotovo u dijelu projekta koji se govori o programu ulaganja u lokalnu zajednicu tj. konkretno dakle točku b) koja govori o projektima gospodarskog oživljavanja koji podupiru razvoj poljoprivrednih i nepoljoprivrednih aktivnosti koje pridonose stvaranju dohotka u lokalnim zajednicama. Tu mogu samo da podsjetim da je Međimurska županija u Republici Hrvatskoj na samom dnu po prosječnoj neto plaći. Ja imam podatke dakle usporedbu o prvih šest mjeseci od 2004. tj. 2005. godini. U 2005. godini prosječna plaća u Međimurskoj županiji bila je 2 tisuće 852 kune a u Republici Hrvatskoj 4 tisuće 330 kuna. Evo, to je jedan od kriterija koji bi mogao možda … [[Govornik se ne razumije.]] da se Međimurska županija uključi u ovaj projekt. A također mislim da bi bilo puno bolje da se ta sredstva ne dijele po županijama nego konkretno po jedinicama lokalne samouprave tj. po općinama i gradovima jer tako možemo konkretnije i direktnije usmjeriti pomoć onima gdje je najpotrebnije. Evo, ja imam proračun jedne općine u Međimurskoj županiji koja je u sustavu posebne državne skrbi. To je općina Domašinec. Tu općina Domašinec ima negdje preko 2 tisuće ljudi. Njezin proračun iznosi 2 milijuna kuna a od tih 2 milijuna kuna 940 tisuća kuna, dakle polovica proračuna odnosi se na pomoć iz proračuna većinom iz državnog proračuna i na kapitalna ulaganja. Dakle, to su isto tako općine koje bi im po određenim kriterijima tj. po kriterijima koji su i u obrazloženju ovog zakona, takve bi mogle participirati u zajmu. A ono, slažem se isto sa svojim prethodnikom gospodinom Markovom koji je govorio o tome dakle da nam takovi zajmovi zapravo niti ne bi trebali ukoliko bismo napravili kvalitetnu preraspodjelu ovoga proračunskog kolača a ne da dakle imamo situaciju da svim općinama, gradovima i županijama ostane pet do šest posto proračuna i one su dakle ovisne o bilo kakvoj pomoći, da li iz državne razine ili iz neke druge razine a mislimo da to moramo što skoro kvalitativno riješiti. Nadam se da će se to uskoro i desiti. Dakle, podržavam ovaj zakon eto jer on će ipak pomoći nekim područjima u Republici Hrvatskoj ali dakle apeliram da se i Međimurska županija u buduće ili barem neka mjesta iz moje županije nađu ubuduće dakle u ovakvim sporazumima o zajmovima. Hvala lijepa.
Hvala. Pet minutna rasprava u ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Marko Širac.
Gospodine predsjedniče, kolege i kolegice! Ja bi još jedanput istakao da Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovakvog zakona ali želim istaći i jednu činjenicu evo da smo ovih proteklih četrnaest godina od kada imamo intenzivnu suradnju sa Svjetskom bankom za istinu došli u situaciju da je naš financijski reiting i stabilnost Republike Hrvatske ocijenjena u toj banci da od prvih ugovora o kreditima kad smo zaključivali sa 8,5% kamata evo došli smo da možemo zaključiti i takve povoljne kredite za tako kvalitetne programe sa kamatom od 2,2% i onim greis periodom od pet godina odnosno otplatom deset godina. Ono što bi usputno samo htio potaći činjenica je da je prvi kredit Svjetske banke korišten u Istri za program razvoja Butonige. Radi se o kreditu kojeg je Republika Hrvatska preuzela jer je on bio zaključen prije Domovinskog rata. Utrošeno je od 100 milijuna kredita koji je Svjetska banka kreditirala razvoj vodoopskrbnog sustava u Istri. Utrošeno je oko 60 milijuna. Radovi su obustavljeni gotovo četiri godine od 1990. do 1994. Jamstva je tada dala hrvatska Vlada odnosno Hrvatska država. I ne samo to nego je čak otplaćivala i rate za glavnicu i kamatu koje su tamo 1993. i 1994. godine dospjele i naravno na taj način a naravno radi se o otplati cijelih 100 milijuna dolara, ne samo onih utrošenih 62 odnosno 60 nego cjelokupni iznos kredita je dospio na otplatu. Mi također podržavamo nastojanja Vlade da sa ovakvim kreditima i naravno i u druge djelatnosti i u druge programe se osiguraju kvalitetna sredstva za razvoj naše domovine u svim županijama i svim mjestima Republike Hrvatske. Hvala lijepo, predsjedniče.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Damir Kajin.
Gospodin Širac griješi i iznosi netočne činjenice. Istina je da je prvi kredit Svjetske banke recimo "korišten u Istri" ali je taj zajam zaključen još tamo 89.-90. godine, znači za vrijeme bivše države. Ne radi se o 100 milijuna dolara nego se je radilo o 28 milijuna dolara. Konačno da država nakon 90. godine nije toliko centralizirana da nije dizala preko 90% sredstava koji su se uprihodovali na tom području ne bi trebala ni participirati u vraćanju tog kreditnog aranžmana. Međutim, pošto se čitav ustroj srušio 90. godine, ne mislim ovdje samo na rat nego prvenstveno proforme centralizacije, ona je bilo posve očekivano da će dio tog zajma od 28 milijuna dolara država preuzeti i na sebe. Ali konkretno, Istra nije dobila od ovih zajmova niti jedne lipe. Prvi takav zajam [[Upadica: Hvala lijepa.]] počeo se koristiti [[Upadica: Hvala lijepa.]]
Hvala lijepa kolega Kajin, hvala! Završni osvrt državni tajnik.
Evo, zaprimljen je amandman od Ureda, odnosno Odbora za zakonodavstvo. Nomotehničke je prirode i prihvaćamo ga u cijelosti.
Zaključujem raspravu o ovom Prijedlogu zakona. Drugo, Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu za projekt socijalnog i gospodarskog oporavka između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, amandman koji je predložio Odbor za zakonodavstvo, predlagatelj je prihvatio. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 101 donesen jednoglasno predloženi Zakon.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Evo, kratko obrazloženje uz vrlo kratki Zakon o izmjenama zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Naime, ovim izmjenama Zakona predlaže se da se prolongira rok završetka revizije pretvorbe i privatizacije od 30. rujna 2005. godine, dakle, ove godine, do, na novi rok 30. rujna 2006. godine. Iz jednostavnih razloga što dobro itekako svi znamo a i rasprava koja slijedi i danas u Saboru ovih dana o privatizaciji, pretvorbi je pokazuje itekako veliki interes pa je i jedno sasvim čvrsto i nedvosmisleno opredjeljenje i hrvatske Vlada da prlongacijom ovoga roka za još jednu godinu dana da vremena da se završi proces revizije, privatizacije, da se i kroz ove rasprave, eventualnim i novim zaključcima u Hrvatskom saboru taj proces završi i obavi rekao bih što kvalitetnije, na što kvalitetniji način. Sljedeća, u članku 2. ovoga Zakona, izmjena zakona predlaže se prestajanje važenja odredbi uredbe Vlade Republike Hrvatske kome je prolongiran rok za 1. rujna na 30. rujna ove godine završetak revizije, pretvorbe i privatizacije i člankom 3. ovdje je jednom tehničkom greškom, ustvari u obrazloženju je vidljivo da je prijedlog da se, da ovaj Zakon stupi na snagu danom objave u Narodnim novinama, a ne 8 dana nakon objave u Narodnim novinama, pa kroz amandmane ovaj prijedlog, ova izmjena će se onda ja vjerujem i uvažiti. Evo, najkraće još jednom, ovim Prijedlogom zakona, Konačnim prijedlogom zakona o Izmjeni zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije, želi se da se sa ovim dodatnim vremenom od još godine dana pruži prostora za kvalitetno dovršenje ovog vrlo opsežnog i velikog posla kao što je upravo revizija pretvorbe i privatizacije. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Posve je netočno gospodine predsjedniče što je rekao gospodin ministar da je cilj ovoga Zakona da revizija završi svoj posao. Revizija je završila, državna revizija je završila svoj postupak ali Vlada uporno odbija omogućiti da se ono što je rezultat istrage, odnosno nalaza državne revizije i prikloni svom kraju za, u odnosu i za što na kraju krajeva je bila zadaća i toliki dug, rok same državne revizije. A to vam je najbolje možda pokazatelj, jer mi na istoj sjednici, ovoj sjednici imamo i drugi zakon, imamo Kazneni zakon gdje uporno odbijate ono što su bili i zaključci a o tome ćemo na sljedećoj točci dnevnog reda.
Kolegice, Antičević, ispravljajte netočni navod. Vi ste ispravljali stajalište ministra izraženo šta je cilj ovoga Zakona. Pa nemojte, nije točno, nije točno, predstavnik Vlade, ministar kao što i zastupnik naznačuju šta je cilj nekog zakona a vi ispravljate njegovo stajalište šta on smatra da je cilj zakona. Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik Zlatko Tomčić u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvlite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade i drugi vladini dužnosnici, gospođe i gospodo zastupnici. Smisao Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije je svakako pojedinačna analiza ali i ocjena za svako društvo pojedinačno, kako je proveden proces pretvorbe i privatizacije. Dakako da ta ocjena podrazumijeva i kvalifikaciju eventualnog nezakonitog postupanja. Na zahtjev zainteresiranih ili drugih subjekata. Dakako da tu ocjenu može dati i državno odvjetništvo na poticaj policije, na poticaj drugih državnih organa ali i po službenoj dužnosti. U dosadašnjem procesu ocjenjujem u ime Kluba da se pokazalo da i Državni ured za reviziju i državno odvjetništvo su uspješno identificirali nezakonita postupanja. Klub HSS-a drži da iz, da uz redoviti posao Državnog ureda za reviziju da može pratiti i, ovaj Ured može pratiti proces privatizacije iz svoje nadležnosti i u budućnosti. Držimo da privatizacija neće biti završena do 30. rujna 2006. godine, a država se po našem sudu, Kluba HSS-a ne može odreći kontrole zakonitosti i privatizacije pa i onih budućih procesa privatizacije. Ako bi usvojili ovaj Zakon ovako onda bi to praktički značilo da će nakon 30. rujna 2006. cijeli posao pasti na državno odvjetništvo i to je moguće rješenje ali dakako treba razmisliti da li ovaj ustaljeni hod kojeg sada imamo, određenu spregu Državnog ureda za reviziju, Državnog odvjetništva, dakako uz ostale državne organe, da li prekidati. Mi naime držimo razumni da ova ustaljena metodologija se nastavi i dalje i da ne bi bilo razumnim limitirati rok važenja zakona. Zato predlažemo da se 30. rujna 2005. ne zamjeni ni sa 30. rujna 2006. nego do okončanja procesa privatizacije, eventualno neki kraći rok do 30. rujna 2007. to je vjerojatno nekakva najmanja mjera inače ćemo u suprotnosti doći u situaciju da za 7, 8 mjeseci ili godinu dana ponovno sa istim obrazloženjem od predlagatelja ponovno produžavamo rok za godinu dana, mislim da je to naprosto, naprosto nepotrebno. Kada bi se prihvatila ova sugestija Kluba HSS-a bilo bi potrebno u ove izmjene i dopune Zakona unijeti još jednu novinu, dakako ostavljamo predlagatelju da to procjeni i ovo što govorim nećemo dakako inzistirati ni na čemu ali smatramo da je to racionalno. Dakle trebalo bi utvrditi i rok za podnošenje zahtjeva ovlaštenika za buduće, za buduće privatizacije. Mi držimo da i buduće privatizacije trebaju pasti pod nekakvu državnu, nekakvu državnu reviziju. Mi nemamo nikakvih dvojbi da prekidanje važenja Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije bi zapravo bilo slanje krive poruke frustriranoj javnosti koja je frustrirana načinom kako se pretvorba i privatizacija odvijala. Mislim da nećemo ni poslovnom svijetu poslati krivu poruku jer naprosto poslovni svijet, oni koji ima interesa investirati u Hrvatsku je naučio da se svaki proces, svako ulaganje, svake ozbiljne promjene da su naprosto podložne reviziji. Pa čak i redovito poslovanje. Dakle mislim da se ozbiljni kapital ne boji revizije i upravo iz tog razloga predlažemo da i za buduće privatizacije ostavimo na snazi, na snazi ovaj Zakon. Mi isto tako nemamo nikakvih dvojbi da je pretvorba i privatizacija zapravo rak rana novog vremena Hrvatske pa Sabor čini nam se ne bi trebao biti restriktivan u važenju ovog Zakona. Mislim da ni Vlada ne bi trebala biti restriktivna i naprosto da bi nam najlakše bilo reći do okončanja privatizacije ovaj Zakon važi. Uhodane su linije rada Državnog ureda za reviziju, odnos sa Državnim odvjetništvom, odnos sa policijom, sa drugim, sa drugim organima i naprosto uskratimo si jednu nepotrebnu muku da još jednom ili više puta raspravljamo o tome. To je naprosto naša sugestija. Dakako nećemo inzistirati ako se Vlada za to ne odluči, ali držimo da bi bilo racionalno. I dozvolite na koncu gospodo iz Vlade još jedno, još jednu sugestiju. Ne možemo u tom smislu podnijeti amandmane jer predmet izmjena ovog Zakona su ograničene na ovaj jedan jedini članak kojeg predlažete, ali držimo da bi radi efikasnijeg odvijanja i sankcioniranja, a kod slijedećih točaka ćemo vidjeti da sankcioniranje zapravo nezakonitih postupanja u pretvorbi i privatizaciji nije efikasno. Definitivno nije efikasno. Da bi u samom Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije možda trebalo promisliti o dodatnim ovlastima Vlade pa neka to bude na koncu i test za Vladu koliko ozbiljno misli sankcionirati i koliko svoje prste direktno misli umiješati u sankcije za nezakonita postupanja, da u određenim slučajevima, mi ostavljamo Vladi da, u tome da promisli, da ih kvalificira i kvantificira da u onim slučajevima kada je Državno odvjetništvo ili Državni ured za reviziju utvrdio nezakonito poslovanje, nezakoniti proces pretvorbe i privatizacije Vlada ima pravo «ad hoc» poništiti pretvorbu i privatizaciju. Poništiti. O ovim temama ćemo više govoriti dakako kod ovih slijedećih točaka, ali gospodo iz Vlade mislim da bi bilo dobro prihvatiti ove sugestije Kluba HSS-a naprosto radi toga da konačno svi pokažemo malo više dobre volje da ono što je utvrđeno u tom najsramnijem, najbeskrupuloznijem, najnemoralnijem, najetičnijem procesu od kako je Hrvatska država stvorena koji se zove pretvorba i privatizacija, da svi pokažemo malo više volje i odgovornosti i na koncu da oni koji su krivi nek budu krivi, koji nisu bili, koji nisu krivi nek budu definitivno sa njih skinuta ljaga. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog Zakona o izmjenama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Ovaj Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije donijet je 2001. godine. U njemu smo svi vidjeli, imali smo svi velika očekivanja od tog Zakona. Smatrali smo da će se tim Zakonom mnoge stvari riješiti, da će se mnoge privatizacije poništiti. Da će pravda doći vrlo brzo tim Zakonom. Međutim tim Zakonom zapravo pokrenuli smo ponajviše jedan ogromni, ogromni posao. I to smo vidjeli zapravo iz svih dosadašnjih izvješća Državnog ureda za reviziju kolike zapravo sve postupke, kolike sve dokumente u postupku privatizacije velikog broja subjekata koji su obuhvaćeni ovim Zakonom je naš Državni ured za reviziju morao provesti. U svim izvješćima smo odavali i priznanje Državnom uredu za reviziju jer je obavio ogroman posao, veliki posao na kome su angažirani bili stručni ljudi. Međutim ne možemo se oteti dojmu da je izostao onaj drugi dio koji slijedi nakon toga. Sankcioniranje nepravilnosti koje su nedvojbeno ovdje konstatirane u svim dosadašnjim izvješćima nisu u onom obimu i naravno izostale su i radi toga očito je da su ljudi naši frustrirani. I radi toga cijeli ovaj posao koji je proveden je upitno zapravo njegov cilj i njegov smisao. Obzirom na zaista veliki obim posla mi ovaj Zakon samo traži da se produži rok za završetak revizije. Ovdje se predlaže da to bude 30. rujan 2006. godine i ja u ime Kluba mogu reći da vjerujem da je Državni ured za reviziju dobro procijenio još posao koji pred njim postoji i nema razloga da mu ne vjerujemo. S tim da se slažem i sa kolegom Tomčićem koji je rekao da možda ne treba limitirati na 39. nego Državni ured za reviziju možda još uvijek u tijeku zasjedanja može procijeniti ako smatra da je posao taj duži, možemo ići sa jednim tako nedefiniranim rokom važenja ovog Zakona. Klub Hrvatske demokratske zajednice zainteresiran je da se nepravilnosti utvrde, da se konkretiziraju, da se točno kako u Zakonu piše označe imena i prezimena osoba koje su nepravilnosti počinile. Da se izvješća dostave nadležnim državnim tijelima, državnom odvjetniku da dalje u okviru svojih ovlasti poduzmu sve potrebne radnje i sve potrebne mjere kako bi se sankcionirale sve nepravilnosti koje su u postupku pretvorbe učinjene. I stoga ovo je samo zakon kojim se zapravo rok da se izvrši revizija pomiče za godinu dana. Prava rasprava zapravo o reviziji, o samoj pretvorbi ide u sljedećim točkama. Ovo je «de facto» samo zagrijavanje za sljedeće točke koje idu. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Izmjena Zakona o reviziji kojima se dakle rok produžava za godinu dana. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Zlatko Tomčić.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Bošnjaković je jednog momenta rekao otprilike, slobodno ću interpretirati: «Očekivali smo kazne, a pokrenuli smo veliki postupak i cijeli posao zapravo je postao kao upitan cilj i upitan smisao». Ja se nadam naprosto da se radi o lapsusu. Ja mislim da cijeli taj posao ima vrlo jasan cilj, da ima vrlo jasan smisao da sve ono što je nezakonito napravljeno u procesu pretvorbe i privatizacije bude na adekvatan način sankcionirano. Kako će biti sankcionirano to je pitanje potentnosti cijelog sustava da može to obaviti. Hvala.
I drugi ispravak. Poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega je rekao da je Državna revizija procijenila poslove i predložila Zakon. Netočno. Državna revizija nije predlagatelj Zakona. To je mogla procjenu donijeti samo Vlada, a predstavnik vladajuće stranke je u svojem obrazloženju doveo do apsurda stvar. Ništa nismo po zakonu napravili, niti su efekti postignuti. Zaposlila se državna revizija, zapravo odvukli smo je od njezina posla. Ali, mi ipak predlažemo da još ona to radi. Pa ja mislim, koji je smisao onda prijedloga zakona? Dakle, netočno je da je revizija predložila zakon, nego Vlada Republike Hrvatske i morala je reći koje ciljeve zakon može postići. Hvala lijepa.
Nešto je drugo, kolega Leko, da je državna revizija procijenila godinu dana da je potrebno, a ne da je predložila zakon. U ime Kluba SDSS-a poštovani zastupnik Milorad Pupovac.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo, kolegice i kolege. Ovo dakako kao što znamo nije prvi put da se izlazi sa prijedlozima izmjena Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Dosadašnji pokušaji kao što znamo nisu donijeli rezultate koje bismo mogli ocijeniti na bilo koji način pozitivni. Efekti privatizacije onako kako je ona provedena i danas tako i toliko pritišću ne samo gospodarski nego ukupni društveni život u Hrvatskoj, da se to doista s pravom smatra jednom od osnovnih, nacionalnih, političkih tema kod nas u zemlji. Način na koji je provedena privatizacija kod nas je zapravo način koji je otvorio prostor za obezvređivanje moralnih vrijednosti, za obezvređivanje socijalnih vrijednosti. Način kojim je apsolutno uniženo ono što kod većine građana i naše države kao i svake države postoji, a to je osjećaj zakonitosti i osjećaj pravednosti. Drugim riječima, upravo se proces privatizacije, upravo se proces pretvorbe treba smatrati rodnim mjestom bezakonja, rodnim mjestom amorala, rodnim mjestom političke i svake druge nemoralnosti. I utoliko ovaj Sabor ovdje možda i ne može promijeniti one elemente negativnosti pretvorbe i privatizacije koji su već iza nas, koje već živimo ovakvim standardom, ovakvim životom, ovakvim stanjem proizvodnje kakvim živimo. Ali ono što sigurno ovaj Sabor može jeste da pokuša povratiti kredibilitet nekih vrijednosti bez kojih naše društvo ne može dalje. I utoliko ovo pitanje doista jeste pitanje državnog odvjetništva. Ovo pitanje doista jeste pitanje našeg pravosuđa i jeste naravno pitanje naše saborsko, političko pitanje. Jer će ljudi s pravom govoriti da smo svi umočeni, da smo svi na ovaj ili onaj način kumovali i oni koji su imali više moći i oni koji nisu dovoljno govorili ili dovoljno se glasno distancirali od toga. Jer bez toga, bez takvog jezika, bez takvog govora ne samo da nema zdrave proizvodnje, ne samo da nema zdrave ekonomije, ne samo da nema zdravih vlasničkih odnosa, zdravih financija, nego ono što je posebno bitno nema moralnosti i nema političke korektnosti u zemlji i nema političke vjerodostojnosti u zemlji. Utoliko je na ovom Saboru na nama kao zastupnicima da pokušamo uvjeriti javnost da smo u stanju preokrenuti taj proces i da smo se u stanju izboriti za drugačiji odnos prema tom rodnom mjestu kao što sam rekao a to doista jeste rodno mjesto i nemoralnosti i nezakonitosti i političke nevjerodostojnosti kod nas u Hrvatskoj. U tom smislu Klub SDSS-a naravno pozdravlja donošenje ovoga zakona, ali i pružanje šanse da se još jedan puta sa naslova državnih institucija pokuša barem koliko je moguće umanjiti loše efekte i zaustaviti one koji su pred nama još. Nema ih mnogo ali ih ima kada je u pitanju pretvorba i privatizacija. I s druge strane, da se pokuša sa ovom izmjenom zakona osvjedočiti u ono što se do sada nije uspijevalo, a to je da se javnost osvjedoči da ovaj Sabor, njegovi zastupnici i ljudi koji predstavljaju državu i državnu vlast, bilo koji element državne vlasti da mogu povratiti ono što je nepovratno bilo izgubljeno i što ne možemo u tom smislu popraviti, ali možemo obnoviti a to jeste pitanje povjerenja u institucije, to jeste pitanje povjerenja u nekakav opći interes koji se pokazao da ovdje naprosto nije moguć. I sad mi dozvolite dvije riječi koje ću reći o problemu privatizacije i manjine u ovom Saboru, jer o tome nije bilo govora do sada, a nije bilo riječi ni u javnosti. Ne zato što imam iluzija da se tu nešto može promijeniti ili ne, zato što imam iluzija da se tu nešto može popraviti. Ne vjerujem u to, ali mislim da treba reći. Mislim da treba reći da su pripadnici nacionalnih manjina kada je u pitanju privatizacija zbog ratnih okolnosti, slažem se sa mnogima koji će reći, da nije bilo rata bilo bi drugačije. Da nije bio dio Srba uključen u rat na strani protiv Hrvatske bilo bi drugačije. Ali isto tako, treba reći da i tamo gdje toga nije bilo, treba reći da i kod onih koji nisu bili uključeni u ratne aktivnosti, na žalost, nije bilo korektnog, poštenoga odnosa, ljudi su ostali isključeni iz mogućnosti privatizacije. To vrijedi naravno i za ljude koji su danas u istočnoj Slavoniji reintegrirani, to vrijedi i za ljude koji su se vraćali i to vrijedi za ljude koji su ostali živjeti u gradskim sredinama Hrvatske dijeleći sudbinu svih onih koji su ratni stradalnici i koji su trpili ratne strahote. Ako pogledamo kako u tom pogledu izgledaju sredine koje su povratničke, bez obzira da li je riječ o jednoj ili drugoj etničkoj grupi, onda zapravo možemo vidjeti i danas možemo vidjeti da država u tom pogledu na žalost nije uradila ono što je trebala uraditi i danas zapravo većina objekata ili većina onoga što je nekad predstavljalo tvornice ili zemljište ili bilo što drugo zapravo u rukama države uključujući i stanove. I umjesto da se država odluči za to da ih dodijeli jedinicama lokalne samouprave ili da država se odluči da na neki način pronađe one koji će biti u pravom smislu riječi ili dioničari ili vlasnici stvari stoje kao da su zamrznute. I to malo potencijala koji postoje na tim područjima kada je u pitanju pretvorba i privatizacija na žalost su zapravo bez ikakve šanse, bilo zato što je država troma i zato što drži svoju šapu na tome, posve neracionalno, bilo zato što su dodijeljena nekim ljudima koji koriste te kapacitete samo zato da bi se okoristili onim što omogućava država za područja od posebne državne skrbi, a to su različiti poticaji, različite povlastice, različiti krediti ili ne znam što drugo. I ništa drugo. Možda to i nije posao za državno odvjetništvo. Ali, kolegice i kolege, jeste za nas neovisno o tome da li je netko Hrvat ili Srbin, iz HDZ-a, iz SDP-a, Mađar ili bilo tko drugi. Pa je naprosto pitanje općega dobra. Mi ne možemo dozvoliti da jedan tako značajan, vitalan dio države naprosto tako propada bez ikakve šanse da u njemu opstanu i povratnici i doseljenici i Hrvati i Srbi i ne znam tko sve ne. Evo, dakle ja nemam iluzije da se neke stvari mogu popraviti, ali i kad nema iluzije onda je posao nas koji sjedimo ovdje da u javnosti stvorimo osjećaj za drugačije vrijednosti, za drugačiji pristup, a sve u cilju, ne samo nekih posebnih interesa, nego zapravo mobiliziranja za opće dobro. Privatizacija na način na koji je proizvedena i izvedena kod nas je uništila i osjećaj za dobro, opće dobro, a i uništila je ono što je doista predstavljalo opće dobro u Hrvatskoj. Hvala vam.
Klub zastupnika HNS-a, PGS-a. … [[Upadica se ne čuje.]] Nisam vas primijetio da ste se javili. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, samo molim vas, nemojte u trenutku djelića sekunde podignuti pločicu, to ja ne mogu registrirati. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ispravio bih navod gospodina Pupavca u kojem je rekao da prema pripadnicima nacionalne manjine nije bilo korektnog odnosa i u onom dijelu i kod onih pripadnika koji su ostali na neokupiranim dijelovima Hrvatske u kontekstu korištenja prava prilikom pretvorbe i privatizacije. I pripadnici nacionalnih manjina imali su pravo upisivati one iznose vrijednosti dionica kao i svi ostali zaposlenici i bivši zaposlenici, dakle koji su bili u tim dijelovima Hrvatske. Hvala.
Hvala. Drugi ispravak, poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Ja sam isto htjela ispraviti netočan navod gospodina Pupovca u onom dijelu gdje je generalizirajući da je u cijeloj Hrvatskoj i na ratom razrušenim, nerazrušenim područjima bila kriva privatizacija koja je opustošila poduzeća, ukinula radna mjesta, pa ću reći samo da to nije točno. Dakle, pojedinačni slučajevi govore suprotno. Dolazim iz Križevaca, reći ću samo dva primjera. Dakle, veliko poduzeće Mlinar i Radni Križevci su proveli privatizaciju na sasma način dobar za radnike, sačuvali radna mjesta, povećali profit, zaposlili nove ljude i tako da evo u tom dijelu to demantira generaliziranje i ne treba poopćavati stvari koje se ne mogu poopćiti. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, Klub zastupnika HNS-a, PGS-a.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, što se predlaže ovim kratkim izmjenama i dopunama zakona? Da se rok važenja Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije produži za godinu dana. Zašto je to nužno ili potrebno? Nisam uspio razumjet ni shvatit niti iz obrazloženja niti, koje je dato u pisanom obliku uz prijedlog Zakona, niti pažljivo slušajući gospodina ministra danas o tome. Dakle, meni još uvijek nije jasno zašto Vlada smatra da taj Zakon mora biti na snazi još godinu dana. Zašto se mora produžiti i zašto baš na godinu dana? Što će ići u reviziju nakon što produžimo važenje ovog Zakona? Postoji li u ministarstvu, u Vladi, nekakav popis trgovačkih društava koje još nisu podlegle reviziji, nije obavljena ili će morati ići u reviziju? Koliko je tih poduzeća? Koja su to poduzeća? Zašto do sad nisu bila obuhvaćena revizijom, ako nisu bila? Bilo bi možda dobro da taj podatak dobijemo da znamo obim posla Državne revizije. Da li je moguće u godinu dana to obaviti ili možda Zakon trebamo produžiti dvije, tri godine ili neki drugi termin uzeti dokle on mora biti na vrijeme? Ja vas želim podsjetiti da smo ne tako davno raspravljajući o nalazu Državne revizije dobili informaciju koja je otprilike glasila sljedeće: "U vremenu od 24. svibnja do 23. srpnja 2001. godine, što je bio zakonski rok podnošenja zahtjeva za reviziju, Ured državne revizije zaprimio je tisuću 357 zahtjeva za 927 trgovačkih društava gdje su se pojavili ovlašteni podnositelji zahtjeva za reviziju." A, da je Državna reviziju koristeći obavezu i pravo iz članka 6. i 7. Zakona sama utvrdila podatke o trgovačkim društvima koji trebaju biti obuhvaćeni revizijom i da je ta brojka stala na tisuću 556 trgovačkih društava. U svih tisuću 556 obavljenih revizija Ured državne revizije dao je Saboru izvješća i završno izvješće. Tada nije bilo ni naznake ni govora, pa ni u mišljenju Vlade koje je pratilo ovo izvješće da postoji potreba produženja Zakona, da postoji potreba nastavka procesa revizije, pretvorbe i privatizacije i da još nešto ima za revidirati pretvorbu ili privatizaciju. Da li ovim Zakonom mijenjamo popis, širimo popis trgovačkih društava? Ne znam. Mijenjamo li metodologiju revizije? Ne. U tom smislu sve ostaje. Dakle, produžujemo koncept koji je bio do sad iz nepoznatih razloga. Znači li to da će Ured državne revizije imati posla u vezi predstojećih privatizacija, možda Hrvatske elektroprivrede, šuma, Hrvatskih željeznica? Da li će se one privatizirati u Zakonu o privatizaciji ili posebnom zakonom, kao što je INA privatizirana posebnim zakonom? To je moje treće pitanje. Bojim se da ovakvim obrazloženjem i pristupom probuđujemo novu lažnu nadu ljudima da će se sad u godinu dana produženja Zakona desiti nešto strašno bitnog i značajnog i da ćemo ispraviti sve nepravde, sve krive poteze, sve krive nalaze i vratiti ih na početak privatizacije. Ja vas želim podsjetiti, a mi se s tim možemo složiti ili ne, da je Ured državne revizije nama predočio očekivanja podnositelja zahtjeva koje su oni podijelili u tri grupe. U prvoj grupi su bili prijašnji vlasnici nacionalizirane imovine, udruge malih dioničara, sindikati, te ostali ovlašteni predstavnici, kao što su ministarstva, lokalna samouprava, državno odvjetništvo, uprave i članovi nadzornih odbora. Što su, dakle građani Hrvatske očekivali od revizije, pretvorbe i privatizacije? Koje je bilo očekivanje građana ove države? Prijašnji vlasnici su očekivali poništenje pretvorbe i privatizacije, jer nisu sudjelovali u postupku pretvorbe, preispitivanje upravnog akta Fonda za privatizaciju o suglasnosti na namjeravanu pretvorbu, utvrđivanja prava vlasništva na nekretninama koje su oduzete im, ispitivanje valjanosti i pravnih akata ne temelju kojih je imovina oduzeta, naturalni povrat imovine, utvrđivanje realne vrijednosti oduzete imovine i ubrzavanje sudskih i upravnih postupaka. Koja su od ovih očekivanja ostvarena? Ured državne revizije je također taksativno nabrojio i kratko, podsjećam vas rekao da je većina tih očekivanja nije mogla biti izvršena revizijom, jer to Zakon nije ni predviđao i to nije bio ni njihov posao. Što su očekivali mali dioničari, sindikati? Nerealno procijenjena vrijednost društvenog kapitala, prodaja imovina nakon pretvorbe, loša poslovna politika uprave, otplata dionica sredstvima trgovačkih društava, zapostavljanje malih dioničara i otkazi zaposlenicima te povrat sredstava uplaćenih za dionice. Koja su očekivanja ispunjena u ovih 1556 revizija? Ured državne revizije je također rekao, gotovo malo, jako malo, jer to nije ni mogao biti predmet revizije, odnosno gdje i je bio broj zastara i broj pravomoćnih presuda već smo imali na slučaju same revizije. I treća grupa očekivanja kada su zahtjevi za reviziju podnašali ministarstva, lokalna samouprava, državno odvjetništvo i članovi nadzornih odbora piše da ti podnositelji nisu iskazivali svoje razloge niti isticali svoja očekivanja kada su davali te razloge. Dakle njihova očekivanja ne znamo. Što građani Hrvatske sada očekuju od produženja roka revizije? Mi nešto drugo vjerojatno … [[Ne razumije se.]] ali očekuju to što sam rekao u uvodu, da će se za ovih godinu dana ispraviti sve ono što se nije moglo ispraviti u 15 godina. Zato apeliram na gospodina ministra da nas obavijesti koliko trgovačkih društava u ovih godinu dana treba biti obuhvaćeno revizijom, pretvorbe i privatizacije i na temelju čega procjenjuju da Ured državne revizije baš u tu godinu dana taj posao može kvalitetno izvršiti i Saboru podnijeti izvješće. Ukoliko tu informaciju ne dobijemo, dakle ako ne znamo tko ide u reviziju sada, koji je već trebao biti, ako je trebao biti i tko će trebat ić' u tome, onda ovaj zakon nećemo moći podržati jer ne razumijemo svrhu, cilj njegovog produženja i postojanja, a možda ga treba produžiti još na pet godina. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Predlagatelj zakona, ministar Branko Vukelić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo. Ponekad i kratki zakon s kratkim obrazloženjem može prouzročiti velike rasprave i dileme, očigledno to se sada dešava. Ja još jednom želim vrlo jasno reći, ovom izmjenom zakona prolongira se samo rok trajanja važenja zakona. Ta poruka mislim da je sasvim jasna zašto se to čini, jer sve suprotno bilo bi zatvaranje knjige koja se zove revizija pretvorbe i privatizacije. Hrvatska Vlada to ne želi. Možda to evo saborski zastupnici HNS-a, SDP-a žele. To su njihovi razlozi. Možda zato što u krajnjem slučaju i zaključcima Hrvatskoga sabora od 2002. godine kada je zadužena tadašnja Vlada i ništa nije učinjeno o čemu će biti rasprave i na ovoj sjednici Sabora, možda su tu razlozi. Ja u to ne ulazim, ali mislim da nije korektno dovoditi dakle u kontekst prijedlog izmjena zakona gdje se prolongira rok važenja zakona koji se bavi revizijom pretvorbe i privatizacije sa ne željom Vlade da sakriva nešto. Dapače, suprotno. Želimo da taj proces traje, suglasan sam s onim što je uvaženi saborski zastupnik gospodin Tomčić kazao, pitanje da li je ta godina dana dosta, što će se sve … što će rasprava u ovom Saboru i kakva zaduženja dati institucijama i Vladi da poduzima u vezi dosadašnje obavljene revizije i pretvorbe i privatizacije. Da li će se tražiti dodatne revizije već onih objavljenih? To je stvar i ovoga tijela, Visokog doma Hrvatskog sabora i drugih. Ali dakle nakana prolongacije roka ni u kom slučaju ne može biti skrivanja nego dapače davanje i dalje prostora da se tom problematikom i onih tvrtki koje su privatizirane i pretvorene i revizija je obavljena, kao i nekih budućih, ostavi otvorenim i da se time suglasan sam sa gospodinom Tomčićem, ustvari bavimo kontinuirano i mislim da i one revizije koje su obavljene ne znači da neke i rasprave i zaključci ovoga Sabora kao i bilo kojih drugih institucija neće prouzročiti i dodatnu i dopunu revizije i dodatno traženje. Zašto dakle sada kada se samo prolongira i predlaže prolongacija roka postaje to pitanje i problem kada mislim da je sasvim jasna nakana, želja je da to pitanje ne zatvorimo i da ne završimo, jer je želja i hrvatske Vlade koja predlaže ove izmjene zakona da se sve nepravilnosti otklone, sankcioniraju, a zašto do sada nije, mislim da će biti rasprave po sljedećim točkama kada govorimo o sankcijama i tu bi želio isto također reći da izmjene ovoga zakona koje mislim da bi išle u sadržaj mislim da zaista ne mogu biti predmet rasprave danas kada radimo, kada su predmet izmjene samo praktično roka važenja zakona, ali da sadržaj zakona, sankcioniranje može biti i bit će sigurno predmet vaših rasprava pa i nekih zaključaka koji će obvezati Vladu da učini dakle i po pitanju samog sadržaja zakona i nekih drugih stvari u narednom razdoblju neke određene korake. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo sada pet ispravaka netočnih navoda. Poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Čini se da ministar očigledno veliku pažnju posvećuje SDP-u. Cijeli SDP je optužio da je SDP očigledno protiv produženja roka revizije pretvorbe, a da ni jedan zastupnik SDP-a još o ovoj točci uopće nije govorio. Dakle ili je ministar vidovit ili očigledno govori netočne podatke što nije u redu i mislim da bi se trebao ispričati i stranci i Klubu zastupnika SDP-a.
Radi se o jednom stajalištu ministra koji je koliko sam ja čuo, rekao da mu se čini da je SDP protiv zatvaranja te knjige o privatizaciji. Ministre dajte molim vas, Vukelić, se precizno očitujte šta ste mislili i šta ste rekli pod time. Time ćemo spriječiti i ove nepotrebne dodatne ispravke netočnih navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle ja sam upotrijebio formulaciju "čini mi se", a ne "da jesu", a čini mi se da je gospođa Ingrid Antičević i govorila u jednoj replici na moje uvodno obrazloženje o tome da želimo nešto sakriti i skriti kao Vlada kada završavamo taj, kada prolongiramo ovaj rok, prema tome u tom kontekstu sam govorio i o eventualnom dakle mom osjećaju da možda netko i želi da završimo sa ovim Zakonom o reviziji pretvorbe i privatizacije. Ni u kom slučaju nisam rekao da to stvarno SDP ili HNS iza takovih pozicija čvrsto stoji. Dakle ako ste me tako doživili onda, i tako shvatili, onda se ispričavam, nisam to tako mislio, ali sam na temelju rasprave i saborske zastupnice iz redova SDP-a kao i gospodina Lesara iz HNS-a zaključio da možda ipak takovih promišljanja ima.
Kolegice i kolege apeliram da odustanete od ispravaka jer se radi, ministar je iznio svoj jedan dojam da ima jedan osjećaj da ćete ispravljati dojam. Hoćete ispravljati? … [[Upadica se ne čuje.]] Ako želite, ja ću vama to jasno, ja vam to jasno neću uskratiti. Apelirao sam na vas da povučete ispravke netočnih navoda. Ministar je iznio da je rekao da ima dojam da neki zastupnici smatraju. Molim poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Gospodin ministar je rekao da je SDP protiv zatvaranja ove priče. SDP je protiv zamagljivanja i bacanja prašine u oči, jer vi produljenje rokova reviziji, a sprječavanjem i otvaranjem rokova jer smo mi produljili rokove za gospodarski kriminalitet u Kaznenom zakonu i sačinili dobre inkriminacije, vi se tome protivite i vi bi najrađe da revizija traje još 10 godina tako da onaj tamo postupak posve posve postane bespredmetan i na takav način, dakle treba istinu reći ljudima u oči. A ono što ste imputirali nama, dakle vjerojatno je podsvijest izašla van i to je ono što ste mislili u biti i o sebi.
Kolegice Antičević, tražite ispravak a onda imate dodatak u kojem imputirate opet ministru neke namjere i mentalne rezervacije. Ja ponovno apeliram, bit će razumnije da se ne ide na te ispravke netočnih dojmova. Poštovana zastupnica, Dragica Zgrebec.
Ministar je netočno rekao da će produljenje roka primjene ovoga Zakona zapravo produljiti reviziju, odnosno utvrditi određene sankcije. Ovaj Zakon je utvrdio što će revizija učiniti. Revizija je dala završno izvješće. Zakon nema nikakve sankcije jer su one regulirane drugim zakonima. Prema tome, sam rok neće ništa promijeniti ako se i tekst u drugim člancima Zakona ne mijenja. A što se tiče ovoga dojma o SDP-u, pa SDP je još u prethodnom mandatu, dakle, prije dva mandata imao Prijedlog zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koji je donesen upravo onda kad je SDP bio na vlasti.
Poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Ja ispravljam navod gospodina ministra kojemu se čini ili pričinjava. Dakle, gospodine ministre, nismo u Klubu HNS-a za zatvaranje Knjige revizije pretvorbe i privatizacije. Čak štoviše i temeljem zaključaka koje Hrvatskom saboru smo nudili o tome, željeli smo da stvar dođe na čistac. Ali ono što vam se čini je inzistiranje na tome da nam dajete argumente za svoje prijedloge i ništa drugo i ništa više i ništa manje. Hvala.
Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Odustaje. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospodo ministri, uvažena gospodo zastupnici. Evo, kao što stoji ovdje u obrazloženju, u tom Zakonskom prijedlogu predlaže se produžetak roka sa 30. rujna 2005. na 30. rujan 2006., to treba citirati: "jer da zbog opsežnog posla i ne završetka kompletne revizije nije obavljena cjelokupna kontrola pretvorbe i privatizacije", gotov citat. Međutim, da su gospoda koja predlažu ovaj Zakon pročitali Izvješće državnog odvjetništva, to jest ono državne revizorice o kojem ćemo naknadno raspravljati, shvatili bi da je "prošla baba s kolačima". Ovaj Zakon, ja ću to reći, nije ništa drugo doli još jedno bacanje pijeska u oči naivnim, revoltiranim i prevarenim građanima. Međutim, valja im poručiti "tko jamio, jamio". Nisam to rekao ja, to je rekao Rojs, ali tu ga mogu i citirati. U ovoj zemlji se u zatvor, gospodo, ide za 5 tisuća kuna, ali za 500 milijuna kuna vi postajete stup društva oko kojeg će Vlada ova, bivša, ona buduća, svejedno, plesati kao što taj netko težak 500 milijuna kuna bude svirao. Svi mi znamo da nitko poštenim radom nije mogao postati vlasnikom ni "Lure", ni "Rivijere", ni "Anite", ni tankerske plovidbe, ni "Lenca", itd. A opet ljudi su vlasnici i "Lure" i "Rivijere" i "Anite" i tankerske plovidbe, a bili su i "Lenca". A kako je to moguće? Jer je naš sustav u sebe svjesno ugradio grešku, da ne kažem virus, da se to može činiti, znači da se može otimati ako ste, jasno, dovoljno beskurpulozni da se u to možete upustiti. A zašto se onaj koji je bio u takvoj poziciji ne bi u to upustio kada nitko zbog istoga nije odgovarao. Nitko nije odgovarao. I zato je dobro pročitati mišljenje ili Izvješće Odbora Hrvatskog sabora za pravosuđe od 27. rujna, to je bilo znači jučer, koji doslovce kaže: "klasa, urbroj, itd., izvješće pokazuje da je 54% predmeta riješeno odbačajem. Od toga 48,5% zbog nastupa zastare progona do koje je došlo prije podnošenja prijave Državnom odvjetništvu. Optuženo je 18 osoba, a sudovi su donijeli 4 presude". Takvi rezultati zasigurno nisu ispunili očekivanja u javnosti, itd., itd., da ja to ne čitam. Znači, glumilo se pravnu državu, recimo, na Kutli i nakon godine i pol dana i on je pušten iz pritvora. Danas je on uspješan, recimo, poduzetnik s tim što je on stradao jer je bio metafora pretvorbe. A drugi koji su na isti način recimo došli do kapitala danas preko možda i financiranja stranaka utječu na to koji će se zakoni slati u proceduru pa možda i tko će biti ministar. Što želim reći? Ništa od ovog Zakona. To treba, narod bi rekao, "objesiti mački o rep". Reći ću što bi trebalo činiti, ali prije toga. Hrvatski sudovi, još jedanput ću ponoviti, su zbog pretvorbe i privatizacije izrekli 4 osuđujuće presude i to na način da su za 2 presude izrečene uvjetne kazne, a u 2 bezuvjetne novčane kazne. Znači, 2 uvjetne kazne, 2 novčane kazne. E sad, možete vi misliti kako je tima koji su sudjelovali u tim postupcima teško na kraju bilo platiti nekoliko desetina tisuća kuna. Naše pravosuđe je, gospodo, trulo. Naše sudstvo je ovisno o krupnom kapitalu. Ja neću ovdje sada spominjati primjere. Mogao bih, mogao bih, gdje se za 200, 300 kuna gube investicije od 40 ili 50 milijuna eura. Zna gospodin Bajić na šta mislim, ali dobro.
Kolega Kajin, molim vas ne generalizirajte. Nemojte jednu granu vlasti, sudbenu vlast proglašavati trulom. Nemojte generalizirati.
U pravosuđe, u institucije ako nakon tisuću 556 revidiranih pretvorbi izreče 2 uvjetne kazne i 2 novčane kazne ne možete imati povjerenja. Nažalost, slučaj "Liburnija" pokazuje da je i Vlada prokockala povjerenje. Stoga, što nam je činiti? Voditi računa o novim privatizacijama da te privatizacije budu transparentne i da budu ubuduće sprovedene bez greške. Zašto? Jer bez tog novca od privatizacije niti će Hrvatski proračun preživjeti, niti će se vratiti dug umirovljenicima, a ako ne bude vraćen u 2 godine onda teško je ići u izbore, itd., itd. Od privatizacije, gospodo, a to je bit, u iduće 2 godine, 2005., 2006. treba uprihodovati preko 12 milijardi kuna. I bez konsenzusa u ovom Saboru, o tome treba raspravljati. Što prodati, kako prodati, tko je taj najpovoljniji ponuditelj? Ja mislim da se svima nama loše piše. Da je to suština. A sve drugo, ovi rokovi, itd., nije ništa nego politikantstvo. Što ćemo mi sada postići sa produženjem roka za revizije pretvorbe? Ništa nećemo postići. Što sad mi možemo očekivati od državne revizorice? Što očekivati od Državnog odvjetništva? Što očekivati od našega sudstva koji izriče 2 uvjetne kazne i 2 novčane kazne? Sve ono što je privatizirano 92., 93., 95. pa to je već u zastari. Ma ne samo da je palo u zastaru već su danas ti ljudi koji su u tome sudjelovali postali stupovi hrvatskog društva. Mi to jednostavno ne možemo više dovoditi u pitanje. Ako to učinite, šta ćemo napraviti? Stat će proizvodnja, poslovne banke s novim ljudima neće raditi, poslovni svijet sa tvrtkama, pod navodnicima u istrazi, neće poslovati. Jednom riječju stvorit ćemo veću društvenu štetu nego korist. Ispravljat ćemo nepravdu novom nepravdom, a o svemu ostalom ne treba niti suditi. I zato doista, gospodo, vodite računa kako privatizirati nove tvrtke jer, rekoh, treba u 2 godine uprihodovati 12 milijardi kuna. Nemojte da nam se dešava "Liburnija". Hrvatska još uvijek ima 30 do 50 milijardi kuna imovine. Jasno je, kada govorim o tome, uvijek sam protiv privatizacije monopola jer oni ne samo da imaju gospodarsku već imaju jednu socijalnu dimenziju. I konačno, ono što je isto tako potrebno učiniti je da demistificiramo poziciju moći u ovome društvu ili državi. Nije moć u ovom Saboru, moć nije čak ni kod Predsjednika države iako je on pozvavši svoje financijere na vangu pred 15 ili 20 dana na najbolji način demonstrirao gdje je moć, moć je definitivno danas u kapitalu, u medijima Hrvatskoj radioteleviziji. MI u Saboru, Sabor se svjesno degradira da bi se možda lakše sa tim zaobilaznih institucija vladalo ovom Hrvatskom. Jasno pozicija vlade je moćna jer ona raspolaže sa tih 85 ili 90 milijardi kuna ali kada odbijete 25 milijardi za penzije pa za plaće 20 milijardi, pa za zdravstvo 20 milijardi ostaje da i vlada raspolaže autonomno sa 10 do 15 milijardi kuna plus procesima privatizacije. Naglašavam procesima privatizacije. I još jedanput ću reći moć nije u Saboru, on je u kapitalu, on je u medijima kojim zastupnicima, a pogotovo ne ako se sami degradiramo tko je pijanac ili nije pijanac.
Kolega, odnos raspodjele moći između Ustavnih čimbenika nije tema ove rasprave. Ovo je raspravo o Izmjenama zakona o roku produženja privatizacije i držite se teme.
Govorim da je daleko pametnije od ovoga što nam se predlaže, daleko pametnije bi bilo umjesto da nam se predlaže nešto od čega neće biti ništa da se dogovorimo gospodine predsjedniče i gospodo saborski zastupnici, što dalje sa privatizacijom i da vodimo računa da ona bude pošteno provedena, da nam se ne ponovi Liburnija jer ćemo preko takvih primjera zaustaviti i ono ja bih rekao golo izdržavanje državnog proračuna. Zato ja doista apeliram ne zato da sam ja za da zatvorim ovu knjigu, kao što je rekao ministar Vukelić, nego naprosto knjiga je zatvorena, i vodimo računa da se buduće nepravde ne ponavljaju.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolega Kajin je rekao da produženjem ovoga roka, odnosno prijedlogom zakona nećemo ništa postići. To je netočan navod, jer i u obrazloženju Prijedloga kaže da se upravo zbog opsežnosti posla i nezavršene kompletne revizije traži produženje roka kako bi se omogućilo u potpunosti donošenje. Hvala lijepa.
Hvala u ime Kluba HSP-a poštovani zastupnik Miroslav Rožić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ovo je već x puta da raspravljamo o različitim aspektima pretvorbe i privatizacije ma šta god to značilo, da li je to pretvaranje tuđeg u svoje ili je to privatizacija koja se odvija upravo sada, uvijek zapravo ista priča. Gospodin ministar je u obrazloženju, pa čak i u odgovoru i u nekoliko nastupa ovdje vrlo jasno i glasno rekao ovaj Prijedlog zakona samo je produženje roka. A ono što ja pitam gospodina ministra u ime Kluba HSP-a zašto gospodine ministre samo produženje roka. Zašto samo produženje roka, kada je dosadašnji rad revizije utvrdio da je 95,18% pretvori bio ne u njima bilo nezakonitosti. To je ključno pitanje kada raspravljamo o pretvorbi i privatizaciji, u 95,18% slučajeva utvrdila je državna revizija nezakonitosti u pretvori i privatizaciji i umjesto da nekom izmjenom zakona pokušamo sankcionirati tu činjenicu mi ovdje raspravljamo samo o produženju roka. Postavlja se naravno svakom normalnom čovjeku u Hrvatskoj pitanje koji je cilj revizije pretvorbe i koji je smisao revizije pretvorbe. Cilj revizije pretvorbe u zakonu stoji o reviziji da je cilj jedan od ciljeva utvrditi nezakonitosti. Revizija je utvrdila nezakonitosti, ispunila je svoj cilj. Koji je smisao naše političke volje da zapravo revizija utvrdi nezakonitosti koji je smisao postojanja uopće državne revizije u svim zemljama u svijetu, je zapravo da posljedica tog njihovog rada bude sankcioniranje tih nezakonitosti. Na žalost mi ne razgovaramo ovdje niti o cilju niti o smislu nego samo o produženju roka. Puno se govorilo o kaznenim djelima koja su napravljena tijekom pretvorbe i privatizacije i mnogi su stručnjaci rekli nastupila je zastara za ta kaznena djela. Iako mi u Klubu HSP-a držimo da je upitno da li je ta zastara nastupila, je li bi se ona pretvorba i privatizacija koja se odvijala tijekom rata u Hrvatskoj zapravo mogla smatrati ratnim profiterstvom i po toj kvalifikaciji ne bi mogla nikada zastarjeti kao ni ratni zločin. Pustimo to da se ne bi sporili da li je nastupila zastara za kaznena djela ili nije nastupila zastara za kaznena djela. Ja zapravo u ime kluba HSP-a postavljam jedno drugo pitanje. Ako je nastupila zastara za kaznena djela nije valjda nastupila zastara za nezakonito stjecanje vlasništva Naime, ako je bogaćenje povlaštenika, a to je državna revizija utvrdila protuzakonito, ako ih ne možemo kazneno progoniti zbog toga, odnosno kao što bi rekao naš kolega Slaven Letica strpati u tamnicu, možemo li mi i moramo im oduzeti ono što su protuzakonito stekli. To je sasma sigurno to možemo i to moramo. Ali ne, mi se time ne bavimo, mi se ne bavimo oduzimanjem onog što su protuzakonito stekli mi se bavimo samo produženjem roka za reviziju pretvorbe i privatizacije. Znate, da prevedem s hrvatskog na hrvatski za obični puk. Kada netko ukrade auto, i promijeni brojeve na tom autu to je kazneno djelo, no ako ga u toj krađi uhvatimo tek nakon što je nastupila zastara za tu krađu, za to kazneno djelo krađe auta, svejedno ćemo mu oduzeti auto kada ga uhvatimo. Ali ne, u pretvorbi i privatizaciji mi to ne činimo. IZ kog razloga? Dakle, imamo osjećaj u Klubu HSP-a da se ovim Prijedlogom zakona iskazuje jedna lažna briga i skrb za pravilno provođenje pretvorbe i privatizacije i da se ujedno pred javnošću pokušava osigurati alibi za poduzimanje mjera za korist gospodarstva. Po našem sudu ovakav Prijedlog zakona je apsolutno bespotreban. U obrazloženju kao razlog donošenja ovog Zakona navodi se da je potrebno produžiti rok važenja Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije s obzirom da bi iz saborske rasprave mogla proizaći eventualna potreba za revizijom nekih od postupaka provedenih temeljem Zakona revizije i privatizacije a koji nisu mogli biti provedeni od posljednje zakonske izmjene iz 2004. godine. To piše u obrazloženju. Smisao revizije određen je zapravo člankom 2. Zakona o državnoj reviziji a značenje revizije, pretvorbe i privatizacije posebno je naglašeno u stavku 4. tog članka pa ću ga ja citirati. "Revizija pretvorbe i privatizacije je ispitivanje dokumenata, odluka, poslovnih knjiga, ugovora i akata na temelju kojih je obavljena pretvorba i privatizacija kao i druge dokumentacije potrebne radi utvrđivanja je li u postupku pretvorbe i privatizacije došlo do povrede odredaba Zakona o pretvorbi, Zakona o privatizaciji, Zakona o društvenom kapitalu ili posebnih zakona." To je smisao revizije. Taj dodatak iz stavka 4. ovog članka ima donekle opravdanja za revizije, pretvorbe i privatizacije društvenih poduzeća koja su se odigravala prije desetak i više godina. Ali u sadašnjim postupcima pretvorbe i privatizacije besmisleno je vršiti reviziju trenutnih privatizacija. To ne radi nijedan državni ured za reviziju na svijetu. On ne vrši reviziju trenutnih privatizacija. Zašto? Zato jer se može posumnjati da je cilj predlagača zapravo da trenutne privatizacije se obave u skladu sa zakonom i bez nepravilnosti, onda za to postoji niz nadležnih tijela i mogućnosti pravnih instrumenata da se to ostvari. U tom smislu zapravo vam skrećem pažnju na nadležnost i na primjer Odjela za gospodarski kriminalitet MUP-a koji bi se trebao baviti sadašnjim pretvorbama i privatizacijom, USKOK-a koji bi se trebao baviti zakonitošću sadašnjih pretvorba i privatizacija, Državnog odvjetništva koje bi se trebalo baviti sadašnjim pretvorbama i privatizacijama itd., itd. Sve te institucije su dužne poduzeti radnje i bez posebnog revizijskog izvješća. Stoga za obavljanje revizije na primjer za neke nedavno odigrane ili trenutne igre doima se posve besmisleno u očima bilo kojeg stručnjaka pa čak i upućenijih građana. Zašto? Zato što za potencijalne sudionike koji sada u pretvorbi i privatizaciji čine neke nepravilnosti to znači zapravo kupovanje vremena. To znači, oni koji su do sada eskivirali prekršajnu i kaznenu odgovornost zahvaljujući vrlo često čuvenom institutu zastare kojeg sam već spominjao ukoliko pošaljemo reviziju u neki subjekt, čekamo izvješće te revizije. Nakon toga nadležna tijela poduzimaju radnje i možemo biti posve sigurni da neće biti sankcionirani. Tako se kratki rokovi zastare od dvije ili nekoliko godina u kombinaciji sa složenim i bespotrebnim prethodnim postupcima zapravo nameću kao spas za one koji čine nepravilnosti umjesto da institucije koje bi zapravo trebale tako nešto sankcionirati funkcioniraju. Ukoliko dakle postoji bilo kakva sumnja na nepravilnost u sadašnjim pretvorbama i privatizacijama Državno odvjetništvo, MUP i druga tijela dužna su odmah postupiti a Državnom uredu za reviziju se bespotrebno nameće obveza participiranja u radnjama koje nisu i ne trebaju biti sastavnica bilo kojeg europskog modernog nacionalnog ureda za reviziju. Mi smo nedavno ovdje čak imali i raspravu o zakonu kojim smo svrstali državne revizore u državne službenike, dakle pod vlašću Vlade Republike Hrvatske, kao i nametanje obaveza da oni obavljaju revizije pretvorbe i privatizaciju i to nas udaljava od europskih i svjetskih revizijskih tokova. Zato, gospođe i gospodo, ako želimo sankcionirati nešto od ovih 95,18% utvrđenih nepravilnosti do sada u izvješćima revizije, utvrđenih nepravilnosti u dosadašnjim postupcima pretvorbe i privatizacije onda moramo nešto drugo mijenjati i moramo nekakvu drugu izmjenu zakona donositi o pretvorbi i privatizaciji a ne samo produženje roka za reviziju jer time zapravo namećemo reviziji jedan posao koji trebaju obavljati posve druga državna tijela. Inače će se dogoditi kao i sasvim ovim što se dogodilo pretvorbe i privatizacije u proteklih desetak i više godina a to je da će otići u zastaru dok se cijeli ovaj sustav pokrene. Prema tome, šta konačno radi, postavljam pitanje, Državna komisija za vrijednosne papire koja zapravo vodi evidenciju vlasništva dionica i drugih vrijednosnih papira? Čita li ta državna komisija izvješća Državne revizije i postupa li po njima uopće? Ili da li je postupila? Mi ovdje zapravo vodimo raspravu o tome tko je što ukrao i kada, vodimo raspravu o tome možemo li to kazneno sankcionirati ili ne možemo umjesto da država iznađe instrument kojim bi zapravo onima koji su nešto ukrali a više ih se za to ne može kazneno progoniti zapravo oduzela ono što su ukrali, kao u ovom primjeru o ukradenom autu kojeg sam iznio. Zato, gospodine ministre, ne treba zatvarati knjigu pretvorbe i privatizacije nego treba zatvarati lopove u pretvorbi i privatizaciji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Niko Rebić.
Zahvaljujem. Zapravo mislim da nije tvrdnja uvaženog zastupnika da je po nalazu revizije 95% subjekata bilo nezakonitih radnji i nepravilnosti jer ovdje imamo da je Državni ured za reviziju nakon izvršene revizije u tisuću 556 subjekata podnio 71 prijavu i 107 izvješća sa sumnjom na postojanje kaznenih djela. Tako i ako ovome dodamo da je nakon svega ukupno optuženo 18 osoba a sudovi da su donijeli samo četiri presude, dvije uvjetne kazne i dvije novčane kazne, onda mislim da ne stoji navod i tvrdnja da je u preko 95% subjekata bilo nezakonitih radnji. Hvala.
Zahvaljujem. Članak 207. stavak 2. Poslovnika kaže da je isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od deset minuta. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime Kluba LS-a, HSLS-a, DC-a uvaženi zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani predstavnici Vlade, štovana gospodo iz revizije, kolegice i kolege! Mi očito da ima nešto u našem mentalnom kodu, sklopu da pristajemo na svakojake vrste teatra pa makar to bio i teatar apsurda, i doista očito da nitko od nas nema hrabrosti se pozvati na onaj Putinov aksiom poučak koji je rekao u Rusiji da se od jednoga dana podvuče crta i da poslije toga dana zapravo krenemo, da se krene s jednim drugačijim načinom rada i djelovanja. Mi smo inače poznati kao borci za bolju prošlost i u tom se itekako volimo iscrpljivati i doista ovdje ako pažljivo slušamo uvijek rasprave onda negdje u podtekstu a neki puta vrlo često eksplicite zapravo tko je to više u toj privatizaciji jamio i čiji su ti koji su jamili, da li pripadaju ovoj ili onoj stranci i na neki način tako se onda zapravo zadovoljava ova glad javnosti za pojedinim žrtvenim jarcima koje onda opet politika s vremena na vrijeme pronađe kako bi na neki način stvorila taj jedan privid da se nešto radi. I doista ova naša stvarnost jest po prilično virtualna i mi ćemo ovakvih vjerojatno, evo ja sam našao tri četiri ove svoje rasprave tijekom ovih samo posljednjih nekoliko godina i gotovo mogli bi opet reći kao … [[Govornik se ne razumije.]] na zapadu ništa novo, pa tako ni sa našom revizijom i privatizacijom, ništa se to dramatično poslije ovoga, i ove prolongacije neće dogoditi. Koji je … [[Govornik se ne razumije.]] onako najčešće zapravo objašnjenje, argumentacija glede ove naše privatizacije. Obično se kaže i najčešće da je privatizacija bila, su djela sukladno … [[Govornik se ne razumije.]] zakonima Republike Hrvatske u ono vrijeme, ali da je bila nemoralna. Moram priznati da ne ide to nekako u moju liberalnu glavu da nešto ne bi moglo biti i jedno i drugo, zašto nešto ne bi moglo biti i zakonski ujedno i moralno. Ali upravo na taj način kažem pokušava se onda opravdati upravo ono što se obično povodi pod malverzacije, što se povodi pod kriminalizaciju te naše pretvorbe i upravo zbog toga što ipak smo takvi kakvi jesmo, onda imamo taj pritisak tih činjenica da je nešto bilo zakonski ali nije bilo moralno pa onda mi pokušavamo eto sa vremena na vrijeme ići sa tim prijedlozima Zakona o revizijama, pretvorbe i privatizacije misleći da će se time nešto riješiti. Ne znam 3. siječnja su se izbori upravo dobili, mnogi od nas su obećavali da će se upravo ovdje na prvoj sjednici, na trećoj sjednici tamo u veljači 2000. godine pokrenuti ta revizija a onda se to ipak, … [[Govornik se ne razumije.]] svakako uz konstatirajuću sjednicu ne idu upravo tako teške teme pa se onda to kažem prolongiralo pa onda opet sve, pa svelo na vrijeme ta rasprava otvorila i opet smo tu gdje jesmo danas 28. rujna 2005. eto da si svečano obećamo da ćemo nešto do 30. rujna iduće godine nešto napraviti. Mislimo da zapravo sami sebe zapravo varamo i da na neki način pokušavamo pred javnosti demonstrirati jednu odgovornost i želju da se zapravo riješi kvadratura kruga a unaprijed smo svjesni da od te, rješavanja te kvadrature kruga ne samo što je nemoguća nego da se to tako i neće, neće dogoditi. Iz jednostavnog razloga što se bojim da ova, kada govorim o nekim očekivanjima, očekivanja onda kažem, mi ih vrlo lako možemo pobrojati, ona su ono što kaže i narod i "put u pakao popločen dobrim namjerama", pa sve su te, sve te elemente što je privatizacija trebala da donese, onda se vrlo, onda ćemo se kada ih nabrojite doista, nitko normalan protiv njih nema apsolutno ništa ali za jedanputa začudo su rješenja, odnosno i rezultati ispali po svema suprotni. Ja sam već upravo sa ovog mjesta više puta govorio, dok smo mi to Hrvati privatizaciju shvatili kao mogućnost dobiti pa smo očekivali da je bilo izračunato nekih 24 milijarde ondašnjih maraka da se vrti u tom društvenom vlasništvu da onda ćemo mi sada lijepo zaraditi pa ćemo onda sa tih 24 milijarde kada to uključite u gospodarstvo pa ćete dovesti do te modernizacije, gospodarske tehnologije, otvoriti nova tržišta, nova radna, nova radna mjesta, odjedanput smo se začudili pa zapravo ništa niti bilo od te modernizacije, ništa od te tehnoloških inovacija, ništa od otvaranja i prilagodbe vlastitog gospodarstva tržišnim mehanizmima nego imali ste zapravo nešto posvema drugo. Dok u isto vrijeme zapadna Njemačka za koju se ne može reći da su u pitanju nerazumna nacija i da oni zapravo ne razumiju o čemu se radi, oni su otprilike 600 milijardi ondašnjih, njemačkih maraka uložili u gospodarstvo istočne Njemačke upravo shvaćajući da privatizacija nikako ne može biti dobit nego je tek trošak pa da bi se nešto uopće moglo privatizirati morate ga staviti, ostaviti mogućnosti kondicije da to nešto što mora se nužno obnoviti da bude jedan značajan takmac na tom tržištu. Evo tako su, Njemci su kažem prema tome pristupili kao prema trošku a mi smo eto kažem nerealno očekivali da ćemo ostvariti dobit od 20-ak i više milijardi dolara. I normalno da zapravo kada tako sa krivim premisama uđete sa potpuno krivim očekivanjima i po mom mišljenju najvažniji gospodarsko politički zapravo događaj poslije same činjenice osamostaljenja Hrvatske da onda, onda vam se događa to što vam se događa pa je sada i ovu reviziju shvaćate da bi nešto trebali nekoga kazniti, sankcionirati, pa tek onda poslije toga da postoji mogućnost da se krene u neku novu privatizaciju a u međuvremenu se nikako da pratimo, da uhvatimo ritam sa tim gospodarskim procesima i onda zapravo imate sve veće i veće zaostajanje i onda ekonomski kolaps i cijela ova priča o našim dugovima. I sada uopće tu je manje bitno tko je to i u kojem je to periodu nastalo, kažem opet se vraćamo na ovu bitku za bolju prošlost nego to su činjenice koje se ovdje događaju koje su stvarne, koje možete opipati ali mi, kažem, radije biramo upravo ovu virtualnu stvarnost i sada ovdje, eto i mi mazohistički sudjelujemo u nečemu za koje unaprijed smo, ja vjerujem svi mi ovdje svjesni da ne možemo reći evo upravo kada se samo spomene da bi se knjiga zatvorila onda postajemo kao nervozni jer normalno to nije popularno reći da će se knjiga zatvoriti jer sami smo ne znam i obećavali i istupali i imali da kažemo i političke poruke su bile takve da se ta knjiga ne smije zatvoriti. Ali sada upravo kada idete, idete i pokušate vidjeti tko je to bio sankcioniran onda upravo dolazite do te činjenice da osim nekoliko tih žrtvenih jaraca zapravo se apsolutno ništa s našom privatizacijom nije dogodilo i bojim se da se i ne može ni dogoditi i da bi bilo najopasnije sada opet da nađemo nekoliko … [[Govornik se ne razumije.]] koji će visjeti i koji će na neki način zadovoljiti upravo ovu žeđ za ovom kaznom jer zločin, kada se napravi zločin onda slijedi, poslije zločina mora da slijedi kazna. I mislimo da je svima nama to ovdje, da nam je jasno da se to ne može dogoditi. A ovi kudikamo važniji procesi koji bi na neki način, koji bi upravo omogućili hvatanje tog nekoga gospodarskoga ritma zapravo izostaju i onda kažem ovaj kolaps je sve dalji i dalji. Strana ulaganja, strane investicije su sve dalje i dalje pravna nesigurnost je sve veća i veća. Samo tu si ti, kažem tu su pravi problemi, zato eto malo jest i ja sam sam pripadao onima koji su i tijekom 90.-ih godina pa i posebice u onoj vrlo značajnoj 99. godini bio potpuno svjestan da je privatizacija i pretvorba upravo onaj … [[Govornik se ne razumije.]] problem s kojim se mi kao političari i ova javnost mora suočiti i predlagao jedan isto također jedan isto sam bio pripadao tim naivnima misleći da će se to nešto, da će se nešto doista zbiljski dogoditi. Bojim se da je ovaj putin… [[Govornik se ne razumije.]] nešto što, od čega i ovdje mora se postaviti konsenzus, ne zato da … [[Govornik se ne razumije.]] citiramo jednoga bivšega kolegu koji je to prilično narodski rekao, ali bojim se, bojim se da zapravo, odnosno barem do sada nije ništa ponuđeno na ovom političkom gospodarskom tržištu što bi me uvjerilo da će se nešto dogoditi i u međuvremenu do 30. rujna 2006. godine. Kažem, tim više što su svi oni efekti koji su bili planirani su zapravo izostali, izostali su upravo zbog toga što se potpuno krivo, što se potpuno krivo krenulo. I sada ono što je još, ona supstanca koja je ostala a koja nije mala, koja nije mala da bi se ona zapravo itekako mogla sa nekim, sa upravo tom činjenicom da sada ta privatizacija sljedeća mora biti kontrolirana, mora biti i zakonski ali i moralna da doista postoje šanse neke šanse da mi upravo sve ove negativne, makrogospodarske efekte koji su evidentni da ih uspijemo na neki način premostiti. U tom smislu, evo ako u ime Kluba ako se može reći, bojim se da, da ćemo ponovno imati, biti svjedoci da se borimo sa vjetrenjačama, da zapravo sami sebe zavaravamo i da su ove zapravo rasprave najčešće ništa drugo nego apaurin i alibi politika, jer kažem javnost je napaljena jer mi smo je sami, sami smo je uvjeravali. Najveći dio ljudi je na neki način kod nas kažnjen, to je zapravo ono što je bilo, što je već međunarodna konferencija u Dubrovniku rekla da je naša privatizacija bila i kao model ali i način kako se rješavao promašaj. Pa znate da ne govorim o odnosima između ovih zemalja u tranziciji. S jedne strane Hrvatske i Češke. Kako smo startali a kako smo izašli? Ne samo u, i koliko je zapravo broj građana u svemu tome sudjelovao? To su sve oni pokazatelji koji su zapravo, koji su, koji su bolni, s kojima se moramo, s kojima se doista moramo suočiti i sami sebi priznati da to, da to nije valjalo. Da tu knjigu doista se treba s tim, s tim lošom koncepcijom i lošim očekivanjima zatvoriti, a da jedini zapravo je način da umjesto ovoga, ovoga sankcioniranja koje je, koje pripada ipak ne pripada niti nama zastupnicima nego pripada ipak pravosuđu. Postoje institucije u ovoj, ovoj zemlji koje trebaju funkcionirati, a da se mi zapravo upravo okrenemo, okrenemo upravo onim toj da kažemo novoj privatizaciji koja bi trebala da se odvija po sasvim drugačijim, drugačijim kondicijama. I da ono što još uvijek, ona supstanca, a čini mi se barem po nekim pokazateljima još prije nekoliko godina da nije bilo nimalo malo. Da još toga itekako se ima privatizirati. Da tu ne napravimo ove greške koje su kažem, koje su napravljene. Jer sve drugo kažem bit će samo bitka za bolju prošlost i, i jednostavno u toj, u sabornici ćemo onda jednima, drugima predbacivati što je netko prepustio, prepustio činiti. Hvala na pozornosti.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, potpredsjedniče Vlade, gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege. Dopustite da odmah kažem u ime Kluba zastupnika SDP-a da je problem pretvorbe i privatizacije, a poglavito njene revizije i previše ozbiljan problem da bi se s njime poigravalo, igralo na ovakav način kao što se to radi s ovim Prijedlogom zakona. Jednostavno je nedopustivo igrati se sa očekivanjima i osjećanjima građana sa ovako, kao što se radi sa ovim Prijedlogom zakona. Ja vam moram reći ako je ovo namjerno pokušavanje izigravanje inicijative predsjednika Republike Stjepana Mesića da se i produži, i, naglašavam i produži rok i za reviziju pretvorbe onda se ne smije izigravati osjećaji i očekivanje naroda s jedne strane. Ili drugo ako je ovaj Prijedlog i ovaj sadržaj rezultat neznanja, nesposobnosti, šlamperaja ako hoćete u Vladi, a na toj razini takvog položaja ne smije biti kolege onda se ovdje postavlja zapravo kroz ovaj Prijedlog zakona treba postaviti pitanje odgovornosti i možda da se zahvali onima koji vode ovaj resor. Ja ću vam o ovoj stvari vrlo oštru ocjenu koju sam izgovorio u ime našeg Kluba odmah argumentirati. Očigledno je da ne stoji teza koju su izgovorili neki od kolega koji su rekli ovako: «Neće se ništa postići, imaju osjećaj». Ne, kolege. Poštovane kolegice i kolege sa produženjem ovog roka se ne želi ništa postići. Jer se produženjem roka do 30. rujna 2006. godine da se može vršiti revizija zapravo postavlja pitanje, a na čiji zahtjev? Tko može podnijeti zahtjev i u kojem roku za pokretanje revizije? Zaboravlja se da u važećem Zakonu u članku 21. kao što je poznato stoji sasvim jasno u stavku 1. zahtjev za, citiram: «Zahtjev za pokretanje postupka revizije pretvorbe i privatizacije podnosi se u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu ovog Zakona.» Taj rok je istekao i taj se rok ne produžuje. Poštovane kolegice i kolege fiktivno se produžuje kao rok za reviziju, a u isto vrijeme nikome ne dajete pravo više po sili zakona koje je isteklo zapravo da može podnijeti zahtjev za reviziju. Pa s kim se igramo? Pa to je neodgovorno i neozbiljno. Ili jednostavno oni koji su pisali i pripremali ovaj Prijedlog ne znaju o čemu se radi? Drugi problem koji ovdje otvoreno moramo jasno reći. Ovaj naslov Zakona kaže: «Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije s Konačnim prijedlogom». To nije istina. To nije istina. Ne mijenja se zakon poštovane kolege. Mijenja se uredba koja je na snazi. Imate uredbu koja je na snazi i koja glasi: «Uredba o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije donesena 29. prosinca 2004. godine» i imate Uredbu koja treba biti ponovo potvrđena koja je sada također n a snazi. Kojom je produžen taj rok do rujna, do 1. rujna 2005. godine, a 30. rujan 2005. godine i mijenja se ta uredba koja je na snazi, a ne zakon poštovane kolegice i kolege. Čak to nisu ni naveli ni u obrazloženju ni u tekstu Zakona. Pa zapravo koga ovaj Sabor i ovaj narod plaća da radi ove poslove u Vladi? I to pokazuje da se radi o fikciji, obmani, fatamorgani. Produženje roka ne znači ništa. Jer nema nitko pravo podnijeti zahtjev za obnovu revizije pretvorbe i privatizacije osim po važećem Zakonu o privatizaciji po kojem inače može Fond sam pokrenuti, ali on to iovako do sada nije htio učiniti. Zakonom se ne mijenja Zakon nego se mijenjaju dvije uredbe koje su na snazi jer je jedna uredba promijenila drugu uredbu koja je na snazi i sam Zakon, a mi trebamo potvrditi tu uredbu i u isto vrijeme još se imputira SDP-u da je on protiv produženja roka. Ne kolege! Nismo mi protiv produženja roka za reviziju. Mi smo za ostvarenje zaključaka i to ne kao što piše u obrazloženju zakona. Opet ovoga, opet potpuno neistinu. Od 29. svibnja 2002. godine. Nego smo mi za zaključke koje smo donijeli u ovom Saboru kao što je poznato 14. travnja 2005. godine u kojem se traži da se donese između ostaloga u točci 8. zaključaka i novi Zakon o privatizaciji kojim bi se između ostaloga trebalo … [[Govornik se ne razumije.]] i EZOP model po kojem bi se osiguralo radničko dioničarstvo u daljnjoj privatizaciji preostalog društvenog kapitala i državnog kapitala koji nije privatiziran. Prema tome poštovane kolegice i kolege, mi postavljamo pitanje a šta se zapravo želi s ovim Zakonom? I zašto se ovakav Zakon pokušava, pokušava nametnuti kao nekakvo veliko dostignuće iza čega stoji jedno veliko ništa? Četvrto. Potpuno je nedopustivo govoriti o tom, pozivati se na zaključke od 2002. godine, a zanemariti zaključke iz 2004. Sabora i 2005. godine koji su na snazi. Potpuno je nedopustivo tvrditi kako je između ostaloga citiram: «Kako bi se spriječili poremećaji u hrvatskom gospodarstvu izazvani nedovršenjem revizije pretvorbe i privatizacije bilo je potrebno hitno pristupiti». Pa poštovane kolegice i kolege 1. točka zaključaka od 14. travnja 2005. godine glasi: «Prihvaća se izvješće o radu na provedbi revizije i, pretvorbe i privatizacije za razdoblje 2003.-2004. i izvješće o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. Pa šta je ovo? Pa šta je ovo? Ovo Vlada napada reviziju da nije završila posao, a Sabor utvrdio da Vlada, da je Revizija završila posao na temelju njenih izvještaja. Sabor donio zaključke šta Vlada treba dalje raditi, a Vlada umjesto da radi po tim zaključcima vraća nas 3 godine unazad. Pa poštovane kolegice i kolege ja stvarno ne znam zapravo šta se iza ovoga krije? Nije, meni je sasvim svejedno da li se radi o neznanju, nesmotrenosti, šlamperaju ako hoćete da pojednostavim stvar do kraja da me svi razumiju ili se radi o pokušaju izigravanja inicijative Predsjednika Republike i očekivanja građana i osobito radnika. Svejedno po kom osnovu. Ali ljudi koji iza toga stoje ne mogu više stajati zapravo i ne mogu imati povjerenje ozbiljnih ljudi na ovoj razini da to mogu raditi. Jer za Boga miloga uzmite samo činjenice pa posložite. Samo posložite. Iz ovog teksta što oni pišu i uzmite važeći zakon i uredbe koje su na snazi pa ćete vidjeti. Ja moram posebice naznačiti da ono što su naša očekivanja da nakon izvješća koja je podnio Fond, nakon izvješća koje je podnijela Narodna banka. Nakon izvješća koje je podnijelo Državno odvjetništvo o stanju u pretvorbi i privatizaciji nakon što smo utvrdili i prihvatili izvješća Državne revizije. Između ostaloga, citiram ću cijelu točku 8., mi smo se obvezali: Hrvatski sabor će nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća i na temelju provedene rasprave utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku 90 dana radi otklanjanja: nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji uključujući izradu novog Zakona o privatizaciji kojim bi se između ostaloga trebao definirati EZOP-ov model i tako dalje. Poštvane kolegice i kolege umjesto da to radimo, umjesto da nam je to Vlada pripremila na, Vlada nam je pripremila prijedlog iza kojeg se krije ništa. A da ne govorim o čitavom nizu zaključaka kojim smo do sad obavezali Vladu da na temelju separatnih dijelova izvješća Državne revizije na određena postupanja i naravno druga državna tijela o kojim su jednim dijelom oni i izvještavali šta su našli i postupili. Dakako, može se ići lapidarno reći pa znate, kaznenih djela ima toliko, nisu to nezakonitosti. Ali, to je očito neznanje. Ljudi ne znaju kod nezakonitosti kazneno djelo, da je kazneno djelo jedan od naj oblih i naj oblika i najtežih oblika povrede zakonitosti kao izraza nezakonitosti. I zbog toga vas molim, poštovane kolegice i kolege, zadužimo Vladu na temelju ovog Zakona da hitno pripremi prijedlog novog Zakona o privatizaciji u kojem će otvoriti ako se pojave pojedinačni slučajevi, bez obzira da li se radi o kapitalu u državnom vlasništvu i bilo kojem drugom obliku vlasništva, da se može otvoriti revizija pod uvjetom da damo i mogućnost da netko podnese takav zahtjev da se može revidirati od radnika, ne znam sindikata, poslodavaca ako hoćete, oštećenih dioničara itd. itd. da sad ne … [[Govornik se ne razumije.]] Drugo, da napokon krenemo i u radničko dioničarstvo jer napokon je došlo vrijeme da priznamo da i radnici trebaju nešto ostvariti od onoga što su oni i njihove generacije prije njih stvorili u stvaranju društvenog kapitala. I treće, da razlučimo što je to u društvenom kapitalu od posebnog interesa Republike Hrvatske kako nacionalnog tako državnog što ne može se ići privatizirati po uobičajenom Zakonu o privatizaciji, gdje se za svaki slučaj mora donijeti posebni Zakon o privatizaciji kao što je primjerice INA, kao što su Hrvatske šume, kao što su ne znam Hrvatske ceste, Hrvatske željeznice, Croatia osiguranje, Croatia banka i bankarski sustav itd. itd. Jel imamo mi te hrabrosti ili nemamo? Ovako se vrtimo u nemogućoj situaciji. Dobijemo prijedlog zakona o izmjeni Zakona o reviziji i pretvorbi i privatizaciji kojim mijenjamo dvije uredbe koje su na snazi, a ne zakon i to sa zakonskom ovlasti. Dobijemo zakon koji govori o tome da se produžuje rok za reviziju, a u isto vrijeme istekao rok da se može podnijeti zakon, pa nitko ne može više podnijeti zahtjev za revizijom. Prema tome, neće biti ništa od toga unaprijed. Ali to oni koji prate i moraju biti zaduženi za provedbu zakona po sili ustava to je Vlada i njeni resorni ministri, onda znaju, onda to nije slučajno, onda je to izigravanje, onda je to obmana i obećanja i očekivanja naših građana i mi iz Kluba zastupnika SDP-a na tu činjenicu ne možemo pristati. Mi se ne protivimo da se rok produži, ali da se onda izmijeni zakon i u onom dijelu da se omogući novi rok za podnošenje zahtjeva za reviziju u slučajevima gdje za to postoje razlozi ekonomske, gospodarske, moralne, a osobito pravne osnove. U takvoj situaciji onda možemo razgovarati o ozbiljnom prijedlogu. Za nas je ovo potpuno nepodesan prijedlog da se o njemu može odlučivati i ozbiljni ljudi da mogu o njemu se izjašnjavati. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod kolege zastupnika Arlovića kad je kazao da SDP za provedbu revizije pretvorbe i privatizacije i uvođenje reda. Kolega Arloviću da je to točno, onda biste vi ispoštivali zaključak Hrvatskog sabora iz 2002. godine kada ste bili obvezni napraviti novi Zakon o pretvorbi i privatizaciji i da je obmana ovo što vi sad govorite. Vi ste nama imputirali da je obmana ovaj zakon, onda je najbolji dokaz to da sad imamo ovdje konačan prijedlog. Prema tome, izvolite ga poboljšajte, dajte prijedloge, sudjelujmo! Ovo nije nešto i završeno. Prema tome, učinimo sve najbolje što možemo. I vi ste trebali izvršiti svoje obveze koje ste imali, onda biste imali pravo ovako govoriti. Hvala lijepo.
Ministar Branko Vukelić u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kratko i jasno još jednom ću ponoviti nakanu predlagatelja izmjena ovog Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Nakana je da se dakle taj rok prolongira godinu dana, da se u tih godinu dana mogu dakle i obaviti dodatne ili ponovljene revizije i nove revizije. Ukoliko ima pravno, nomo tehničkih, pravnih nejasnoća molim predložite amandmane. Ali, želim reći ne radi se o nikakvoj obmani prolongacije roka, a u stvari neće se ništa raditi. Uzete su u obzir i sve uredbe koje smo do sada donosili u smislu prolongacije rokova, dakle, i spomenute su u obrazloženju. Dakle, ovdje se išlo na izmjenu zakona uvažavajući da postoji i uredba koja je prolongirala ovaj rok za mjesec dana. Dakle, rujan ove godine kao i prethodna uredba. Međutim, ukoliko dakle ima sa pravne strane nejasnoća onda molim predložite amandman. Ali, ovdje želim jasno reći nikakva nakana nije prolongirati, ništa ne raditi, nego je nakana prolongirati i dati si vremena za napraviti sve ono što želimo da bi bili jasni i da bi sebi bili jasni prema građanima kada je u pitanju revizija pretvorbe i privatizacije. Hvala.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Kaže ministar nije nakana nešto prolongirati, zamagliti ako imate primjedbi poboljšajte, dajte amandmane. Ministre, ne mogu se davati amandmani. Amandmanima se ne može popraviti zakonski…
To nije ispravak. To su prijedlozi. Kolega Stazić, to nije ispravak netočnog navoda. Imate određene prijedloge i komentar. Koji navod ispravljate?
Netočno je da ministar kaže da nije nakana Vlade zamagliti. To je potpuno netočno. Nakana Vlade je zamagliti jer je nemoguće amandmanima popraviti ovakav tekst jer je to naprosto Poslovnikom neizvedivo.
Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Drugi ispravak.
Isto primjedba gospodine ministre. Ne može se amandmanima ići prema našem Poslovniku na članke zakona koji nisu predmet izmjena i dopuna ovoga zakona. Prema tome, očito zamagljujete stvar, jer kako ćemo dati nešto, a onda će nam amandmani biti odbijeni i neće se o njima uopće raspravljati. Jedino vi kao Vlada možete dati takve amandmane na vlastiti zakon.
I treći, poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine predsjedniče, upravo to. Gospodin ministar je rekao da amandmanima pokušamo popraviti zakon. Ja bih htio podsjetiti da je nemoguće, jer se zakonom dopunjuje članak 21. stavak 2. stavak jedan koji govori o podnošenju zahtjeva i roku za podnošenje zahtjeva uopće se ne dira i mi ne možemo staviti amandman na ono što se ne mijenja i ne dopunjuje u predloženom zakonu. Samo se dopunjuje stavak dva i u takvoj situaciji jedino što apeliramo ako hoćete izbjeći situaciju da to ne ispadne kao obmana, onda dajte vi sa svojim amandmanom obuhvatite cijeli članak 21. i između ostaloga produžite rok i za podnošenje zahtjeva za pokretanje revizije i pretvorbe u slučajevima kad za to postoje osnovani razlozi. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre, ja se čudim ovdje svojim kolegama i iz SDP-a koji vas evo stadoše napadati da se amandmanom ne može reagirati na izmjene zakona koje predlagač nije predvidio. Jer vi niste ekspert za zakone. Vi ste ekspert za ugovore, a jedan takav upravo se vjerojatno već sada nalazi u ladici.
Kolegice Antičević, molim vas, opominjem vas. Molim sad.
Ja ne znam čemu nervoza i čemu … [[Govornik isključen, ne čuje se.]]
Nema nervoze, ali ima, nema nervoze kolegice Antičević. Ja znam što ste vi htjeli. Vrlo je očito.
Pa dobro se mi svi ovdje razumijemo o čemu mi govorimo. Ali ovdje izgleda netko želi zamagliti javnosti što se događa i što je cilj ovog zakona. I što je cilj ovog zakona? Vlada predlaže promjenu jedne godine, da revizija, da se reviziji državnoj prolongira taj rok od godine dana. Ma Vlada je htjela i deset godina da joj se prolongira, ali da stopira sve druge zakone da se procesuira ono što državna revizija je našla. Zašto stopirate da se prolongiraju rokovi zastare? Zašto stopirate sve ono što je prošla Vlada temeljem zaključka Sabora o kojima ćemo kasnije raspravljati učinila? Tu se vide koje su vaše prave namjere, a ne biste ni o ovome jer vama su ovo inače mrske teme za ovu drugu vladavinu HDZ-a pošto je ona omogućila da se sve ovo dogodi. Naravno, treba ovdje otvoreno reći, dobro ste rekli, imali smo 4 godine i dobrim dijelom smo i zato izgubili izbore, jer su neki obećavali da ćemo sve sankcionirati. Međutim, kako smo se kao izvršna vlast bavili ustrojstvom i nicanjem i porodom pravne države kojoj ondašnji premijer nije davao naloge pravosudnoj vlasti, kao što to čini sada premijer. Kažnjeni smo možda i zbog toga.
Koje naloge daje predsjednik Vlade sudbenoj vlasti?
Predsjednik Vlade dao je u nekoliko navrata urbi et orbi javno nalog. Kaže ovako, dao sam nalog policiji, dao sam nalog državnom odvjetništvu, u nekoliko, nekoliko slučajeva. Ima ih dosta pa ja ne želim sada tih 10 minuta istrošiti na nabrajanje tih, a mogu vam kasnije reći, jer ću se sigurno javiti i u ovu drugu, za drugu raspravu, pa kad vas zanima onda ću vam i citirati gdje je tražio naloge za konkretna rješenja. To je on javno rekao.
Nije to javno rekao i to ste samo vi čuli da je davo naloge sudbenoj vlasti.
No, dobro, pustite sada, nećete sada vi polemizirati sa mnom. Dakle, kako je nastao ovaj Zakon? Nakon što se Vlada permanentno odmarala ljeti od onog nerada onda je telefonom prekinuta u tome da bi nepodnošljivom lakoćom holdinzima udijelila milijardu kuna. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala kolega na ispravku, milijardu i dvjesto. E, što se dogodilo? Ljudima je jednostavno onda pukao film u još tako jednoj tužnoj i pretužnoj privatizacijskoj priči. Kako je lanjskim sporazumom između Hrvatskog fonda za privatizaciju i holdinga te manipulacijama oko nominalne i tržišne cijene dionica opatijsko poduzeće Liburnija teško oštećen državni proračun i kako je ipak pronađen Ostojićev dopis? Međutim, eto iz Vlade, putem govornika, jer oni izgleda donose ovakve vijesti u koje narod uopće ne vjeruje, da Vlada uopće nije dobila obavijest. I što radi onda Vlada? Darku Ostojiću, jer mora naći jednog … [[Govornik se ne razumije.]] jer se narod uzbudio, mora nekoga žrtvovati, pa onda daje otkaz Darku Ostojiću i na čelo Fonda za privatizaciju dolazi tko, ma gle tko, osoba koja je sjedila u nadzornom odboru poduzeća za koji je ova državna revizija, gospodine ministre kojoj vi produljujete sada rok od godine dana, našla čitav niz nepravilnosti. I to je kvalificirana osoba koja sada , sjedi, stoji na čelu privatizacijskog fonda.
Kolegice, mogu vam nešto savjetovati? Tu ćemo temu imati iza ove točke, gdje ćemo imati temu i kuponske privatizacije.
Ne, ne, ovo je tema o motivima zbog čega mi ovdje govorimo o ovome.
A mislim, imat ćemo temu kuponske privatizacije, dolazi nakon ovoga zakona.
I zbog čega nama ovdje gospodin ministar priča priče iz nepričave.
Iz čega priča priče?
Tijekom '90.-ih, pazite mi ovdje govorimo upravo o onome kako je tijekom, da se produlji rok sa svih stvari o kojem je revizija već dobrim dijelom, Državna revizija dala svoje mišljenje i nalaz. Novac koji je čudnim putovima odgmizao iz državnog portfelja u ruke izabranih. E sada, …
Novac gmiže.
… umjesto da se produljuje rok paralelnim zakonima, to je bila i obveza od ovog Parlamenta, naravno kad ste vi činili oporbu, ali ste bili također za to, što učiniti na temelju toga. Pa je tako bila obvezana Vlada da predloži izmjene zakona koji su potrebni da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji. Pa se zaista, ovdje su se i drugi govornici, govoreći u ime klubova i kolega Tomčić i kolega Arlović, pitaju se ovdje čemu opterećivati Državnu reviziju ako se nema nimalo političke volje, ne želi se, ali ovaj put ne zbog nesposobnosti nego upravo se upire sva ona preostala sposobnost da se onemogući oživotvorenje nalaza Državne revizije. Čitav niz ponovljenih suđenja ne uspijeva se provesti do kraja, odnosno ne uspijevaju uspostaviti jednu očekivanu pravdu, pa niti u onom notornom primjeru Kutle i drugih privatizacijskih malverzacija koji, dakle više od desetljeća zaokupljaju pažnju svekolike naše političke, ali i ne samo političke javnosti. Jedno malo kreativnije tumačenje upravo novonastalim situacijama postojećeg zakona nije naišlo na razumijevanje viših instanci, pa sada, evo, imali smo i situacije da se traži tumačenje od Sabora o načinu primjene postojećih zakona. Upravo u cilju da se uspostavi kakva-takva pravda. Međutim, mi moramo priznati da mi nemamo precizne i suvremene inkriminacije kao što smo i priželjkivali, kao što je na kraju krajeva to bilo i obvezno učiniti od strane Vlade. Dakle, što Vlada radi? Kada je pukla ova bruka oko Liburnije Vlada hoće prikazati kako ona nije da se zataška i zamagli situacija, to ste vi prvi rekli, bez da vam je itko gospodine ministre to inputirao, da zataškate i da zamaglite, pa je i to simptomatično, a istovremeno, vidite odbijate, nije smiješno, nakon što je Ustavni sud ukinuo novelu Kaznenog zakona gdje smo upravo sve to omogućili. Trostruke rokove zastare, pa se ne bi ovdje pričalo da je zastarilo i ono što uopće još nije zastarilo, ali vrlo brzo će zastariti budete li se na ovakav način ponašali, produljivali rokove zastare Državnoj reviziji, a onemogućavali pravosuđe da stigne sve to učiniti. E pa zašto onda, zašto paralelno ne ustrajete na onoj noveli ili sličnoj. Međutim, vi to odbijate i tu se onda, tu onda padaju sve maske. Mi i dalje, dakle nemamo potrebnu inkriminaciju za sve, ovaj čitav niz nepravilnosti koje trebaju naći zasluženu pravdu pred zakonom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče i ispričavam se što uporno ispravljam jedan te isti krivi navod, jer moram. Dakle, kolegica Antičević je kazala kako ova Vlada zamagljiva javnost, nas ovdje itd.. Ne kolegice, to je netočno. To je potpuno netočno. Ova Vlada ovim zakonom izvršava obvezu vaše Vlade. Bolje ikad nego nikad. Podsjećam, vi ste 29. svibnja 2002. godine bili obvezani kao Vlada da donesete novi zakon, od ovog Sabora, a u toj Vladi vi ste bili ministrica. Vi ste kazali, vjerojatno niste izvršili svoju obvezu, jer da jeste ne bi mi to sad činili. Vi ste kazali da se ova Vlada tobože odmora od nerada. Ni jedna Vlada, niti nitko se ne može onda odmoriti od nerada, nego vjerojatno niste radili i niste to obavili. A, s druge strane čudno da isti postav, isti ljudi žele nastaviti vlastiti nerad i zamagliti javnost i ući opet na mala vrata i opet vladati, pa dajte. Hvala lijepo.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Lucija Čikeš.
Hvala gospodine predsjedniče. Moram reagirati na tvrdnju gospođe Antičević koja je u svom izlaganju rekla da se njena Vlada u razdoblju od 2000. do 2004. bavila porodom ove države i porodom pravne države. To je gospođo Antičević apsolutno netočno. Jer kada smo porađali ovu državu od 90-te pa na dalje, mnogi od vas su bili protiv toga, ali je činjenica prava da ste 2000. došli na vlast u državu koja je bila ustrojena, uređena, ali jednostavno niste bili dorasli u njoj se ponašati. I ovo nisu priče neispričane, i ovo nisu Andersenove priče, ovo su činjenice. [[Pljesak.]]
I treći ispravak, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle, sličan ispravak. Nismo se mogli baviti privatizacijom jer smo evo bavili se porodom pravnog čeda. Vi ste mogli samo slaviti rođendane tog pravnog čeda, a naslijeđeno čedo za četiri godine vaše vladavine zamalo je završilo u odgojno-popravnom zavodu. Hvala.
A vidite kad se kolegice, vi ste se upustili u ocjenu porodništva, ginekologije, pravnoga poretka i države, to vam je tako. … [[Upadica se ne čuje.]] Imate povredu Poslovnika? Čijega? … [[Upadica se ne čuje.]] Svačijega. Ajmo idemo, koja odredba Poslovnika je povrijeđena?
Povreda članka 209. a radi se o zlouporabi, jer ovdje vaše stranačke kolege gospodine predsjedniče, zloupotrebljavaju institut ispravka netočnog navoda pa govore onako što im padne s reda na pamet, a vi ih ne upozoravate na tu povredu Poslovnika. Eto o tome ja govorim. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa ne bih rekla da ih potiče, ali izgleda da očito ne može s njima izaći na kraj.
Ne radi se o nikakvoj povredi Poslovnika kolegice Antičević. Vi ste određene tvrdnje iznosili koje su kao netočne, činjenične navode opovrgavali sa institutom ispravka netočnog navoda, drugi zastupnici. Uvijek se dogodi to kada se ide sa porođajima i kada se ide sa porođajima i kada se ide sa ocjenama takvima da je netko rodonačelnik pravne države i da je on stvarao pravnu državu, a drugi da su je negirali, onda se dobije situacija koja se dobije. Dakle, ostavimo se porodništva. Druga replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Uvijek je takva situacija kada se krene o krupnim stvarima, onda se to sve svodi na jalove replike. Zbog toga smo mi iz Hrvatske stranke prava ponudili izlaz iz ove situacije, stoga vas molim da se na taj dio ubuduće usredotočite, a izlaz je sljedeći, znači amandmanima da u svim slučajevima gdje je nadležno tijelo za reviziju utvrdilo nezakonit način provedbe pretvorbe i privatizacije, da se obveže Vlada na pokretanje postupka proglašavanja pravno ništavim svakog takvog pojedinačnog slučaja. To očekuje hrvatska javnost, to očekuju hrvatski građani. Prema tome imamo izlaz, nudimo vam rješenje i rastjerajmo tu maglu. Hvala lijepa.
Kolega Kovačević, prema Poslovniku amandmani se mogu podnositi vrlo precizno i jasno samo na odredbe koje se mijenjaju. Samo na, ne možemo polemizirati, … … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. To ćemo odlučiti kada bude bila glasovanje o amandmanima. Samo ima jedna odredba Poslovnika na koju vi nemojte zaboraviti. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Povijest pretvorbe i privatizacije je poznata. 1979. godine ona je počela po starom Markovićevom zakonu koji je stimulirao radničko dioničarstvo, omogućavao je da se plaće radnika pretvaraju u udjele. Po tome zakonu interes zakona bio je zaštićen. Oni koji su stvarali znači vrijednost čitavo vrijeme svoga radnog vijeka mogli su postati dioničari, mogli su postati suvlasnici poduzeća koja su stvarali. Bio je to prema tome dobar i pravedan zakon i da ga se nije mijenjalo, mi danas ne bismo vodili ovakvu raspravu, a Hrvatska ne bi bila opljačkana. Međutim, takav dobar i pravedan zakon smetao je političkoj eliti toga doba, da politička elita okupljena u HDZ-u nije htjela pristati na radničko dioničarstvo. Rodila se ideja o 100 bogatih obitelji, zapravo o koncentraciji i kontroli kapitala. Nije toliko bilo bitno kojih je to 100 obitelji i koja su to imena, ali je bilo bitno da taj kapital uđe u jednu piramidalnu strukturu i da ga se kontrolira s jednog mjesta pa je tada jedan dobar i pravedan zakon koji je vrijedio do tada i koje je bio u interesu radnika, izmijenjena 92. godine. Donesen je znači zakon nakon kojega je krenula nesmiljena pljačka. '94. godine osnovana je Državna revizija, ona znači, tek 94. godine. Ona znači nije mogla dok nije osnovana logično, ni revidirati tu privatizaciju i pretvorbu. Ali nije donesen ni poseban zakon koji bi joj to omogućio, a već se znalo da pljačka traje. Trebalo je dočekati smjenu vlasti, trebalo je dočekati 2001. godinu da bi se donio poseban Zakon o reviziji, pretvorbi i privatizaciji i da bi se Državnoj reviziji ti poslovi dali u nadležnost. Kakva su bila očekivanja javnosti od te revizije? O tome ću govoriti pod narednom točkom dnevnog reda. Ali, revizija je u okviru svojih nadležnosti i najbolje što je znala, svoj posao obavila. Revidirala je tisuću 556 pretvorenih poduzeća za koje je dobila prijave, zahtjeve za reviziju. Podnijela je nekoliko izvješća ovome Saboru i podnijela je zaključno izvješće. I iz tog zaključak izvješće iz svih izvješća koja su prethodila, svi su mogli očitati ono što smo znali i prije toga, zaključnu generalnu ocjenu privatizacija i pretvorba s promijenjenim zakonom bila je smišljena, dobro organizirana i savršeno provedena pljačka zamišljena u jednom centru, kontrolirana iz tog jednog centra i na korist ljudi određenih u tom političkom centru. Sad se nudi, što? Produženje roka. S kojim argumentima? Pazite da je Državna revizija rekla napravili smo tisuću 556 revizija, ali još nismo stigli 250 obaviti, treba nam još roka, ja bih shvatio da Vlada produžuje rok. Imaju ljudi još posla i treba im produženi rok. Ali ne, ne, revizija je svoje napravila, rekla da je to napravila, podnijela konačno izvješće, pa čemu onda produživati rok. Da je Vlada rekla, cilj je Zakona omogućiti reviziju privatizacija koje su u tijeku ili koje će tek nastati. Ok. Nije baš previše logično jer to revizija ionako radi po Zakonu o državnoj reviziji kad radi, kad revidira fond. Kad revidira fond svake godine. Prema tome, oni to ovak-ionak rade. I to rade po redovnom zakonu pa im ne treba izvanredni zakon koji još onda sad treba i produžavati mu rok trajanja, ali Vlada nije ni to rekla. Vlada naprosto nije rekla ništa, a ministar obrazlažući to ništa opet nije rekao ništa. Što Vlada nudi? Što Vlada nudi? Ministar kaže Vlada neće da se Knjiga zatvori. E to je već jasnije. To je već jasnije. Naravno da Vlada neće da se Knjiga zatvori. Treba produžiti reviziju pa čak i kad je već gotova, kad je već sva završena, još uvijek ju treba produžiti. Zašto? Pa zato da se ne bismo suočili s konačnim rezultatima te revizije i da ne bismo morali odgovoriti, Vlada da ne bi morala odgovoriti na pitanje a što dalje. A što dalje nakon takvih nalaza? A ovako Vlada mirno može reći, a čujte ljudi dragi, a što vi sad od nas očekujete. Moramo čekati da revizija završi svoj posao. Pa ćemo im tako produžavati rok dok oni ne završe posao koji su završili. Znači, kad zbrojimo to da se potpuno nepotrebno, besmisleno, bezrazložno produžava rok, a da se istodobno ne daje pravo onima ovlaštenicima da i dalje podnose zahtjeve za reviziju, kad se zbroji to da je revizija svoje napravila, kad se doda tome da revizija može kontrolirati po postojećem, važećem, svom redovnom zakonu i te kuće privatizacije, onda se dobije krajnji rezultat zašto Vlada ovo nudi. Ona nudi ne, gospodine Bagariću, da se nešto "zamagljiva" jer se u hrvatskom jeziku kaže "zamagljuje", znate. Vlada nudi maglu. Vlada proizvodi maglu, nudi maglu, to je jedan alibi zakon, to je jedno podgrijavanje iluzije da će revizija u svom nastavku donijeti pravdu. Neće ovo donijeti zadovoljštinu nikome. Najmanje onima koji su u toj privatizaciji opljačkani. Znate, ako se baš hoće kontrolirati ove tekuće privatizacije, pa kontrolirati predstojeće privatizacije INA-e 15%, pa pokušaj, pokušaj privatizacije "Liburnije", može se izmijeniti, može se ako je potrebno izmijeniti redovni Zakon o državnoj reviziji i reći nema privatizacije dok revizija ne kaže "amen", dok ju ona ne potpiše. Možemo, ali onda to napravimo. Ovo je čista magla. I znate, ministre Vukeliću, ne može se kupiti čista privatizacijska savjest ovakvim jeftinim zakonom kao što se može jeftino kupiti vijećnik u Karlovcu za 20 tisuća kuna mjesečno. I kupcima poduzeća koji su to radili protuzakonito, i kupcima vijećnika koji to rade protuzakonito mjesto je u zatvoru.
Kolega Stazić, nemojte ulaziti u ovo završno, u neke ocjene koje izazivaju, koje su dvojbene. Koje su dvojbene. Vraćati na neke trgovine. O tome bi se moglo jako puno pričati. Pričali smo dosta u ovom Saboru o tim raznim trgovinama. Ispravci netočnih navoda. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod gospodina zastupnika Stazića koji je rekao: "Markovićev zakon 98. bio je dobar zakon i on je napravljen, prenosim smisao, zato da bi se razvilo radničko dioničarstvo i da bi oni koji su krvlju i znojem stjecali ta poduzeća, da bi postali njihovi vlasnici". Upravo suprotno. Znao je Marković i njegova elita da su to bezvrijedna poduzeća i da radničko dioničarstvo ne donosi novi kapital. Pa gospodine Staziću, vaš zec leži u drugom grmu. Gospodin Marković je donio taj zakon iz drugog razloga. Zato da zadrži komunističke direktore na čelu tih poduzeća i nažalost je u tome je većim dijelom uspio.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Gospodin Stazić je rekao da politička, u političkoj eliti HDZ-a rodila se ideja o 100 bogatih obitelji. Sada je samo smanjeno sa 200 na 100 i ja bih rekla, napomenula i ispravila taj navod da je u lipnju 2000. godine Hrvatski sabor jednoglasno donio zaključak i zadužio Vladu Republike Hrvatske da u roku od 60 dana objavi po međunarodnim standardima 200 najbogatijih obitelji u Republici Hrvatskoj, kako ste tada tvrdili. Pa je Vlada Republike Hrvatske 31. kolovoza 2000. godine rekla da ne može to zbog nejasnoće, nedorečenosti i različitih tumačenja i ne zna što je to i na koji način može dati odgovor u tom smislu. To što se tiče zaključka Hrvatskog sabora i 200 ili vaših sada 100 najbogatijih obitelji. A također je netočno kako kažete da se sad radi o reviziji ničega, odnosno magli. Vlada je predložila prolongaciju datuma, a Hrvatskoj demokratskoj zajednici i hrvatskoj Vladi je stalo da se razjasni pitanje. Jer u privatizaciji je bilo nepravilnosti, hrvatska Vlada želi napraviti reviziju privatizacije i pretvorbe i interes Hrvatske demokratske zajednice je to, budite sigurni.
Hvala. I treći ispravak, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Stazić govoreći o Zakonu o pretvorbi i privatizaciji ustvrdio je da se de facto radi o jednom kriminalnom zakonu koji je krimen sam po sebi i da je sve to vođeno iz jednog centra. To su teške, ne samo da to nije točno nego su to strašne kvalifikacije, a kad je riječ o samom Zakonu ja ću ga podsjetiti da ni bivša Vlada sadašnji Zakon, postojeći Zakon nije izmijenila. Možemo li i za vrijeme vaše vlasti govoriti također o centrima moći koji su dirigirali privatizacijom u vaše vrijeme? Ja smatram osobno da je Zakon sam po sebi neutralan, da je on dosta korektan i nažalost, da nije bilo toliko protuzakonitosti ukoliko mi o njima pričamo. I ja bi rekao da kompletnu hrvatsku javnost na neki način i mi u Saboru zagađujemo i to je velika odgovornost nas ovdje u Saboru. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Ivan Bagarić, ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Kolega Stazić je prozvao pogrešno. Dakle, nije točno kolega Staziću da sam ja pogrešno upotrijebio hrvatski glagol u svezi sa zamagljuje, zamagljiva, itd., nego sam citirao vašu kolegicu. To je broj jedan. A broj dva, hvala na poduci iz hrvatskog jezika. Vas ni najmanje …
Kolegice Antunović, nemojte dobacivati zastupniku "nemoj lagati". Danas smo na tom proširenom predsjedništvu raspravljali o kulturi dijaloga. Žestoke rasprave, polemičke rasprave ali argumentima a ne dobacivanjima i uvredama. Molim vas.
Međutim, samo da završim, međutim, kolega Staziću ja bih vam ipak kazao način na koji ste vi izgovorili to što ste izgovorili, stekao sam dojam da vas ne boli moj jezik nego moja nazočnost ovdje. Međutim, to je vaš problem. Hvala lijepo.
I poštovana zastupnica Lucija Čikeš, ispravak netočnog navoda.
Svi smo se uhvatili magle i zamagljivanja, i još jedanput kažem da ova Vlada ne baca maglu kako kažete, jer to njen nivo ne dozvoljava joj da podcjenjuje one druge koji je slušaju. A gospodine Staziću ako uvijek netko zamagljuje onda i vi sa onom činjenicom najprije 200, pa potom 100 bogatih obitelji. Izvukli ste iz konteksta, pokojni predsjednik Tuđman na taj način je htio sačuvati sa 100, sa 200 obitelji Hrvatsku da ne ode u tuđe ruke i to je radio upravo zbog tih koji nisu nacionalno svjesni i cijelo vrijeme ponavljao Hrvatsku ni za šta.
Replika poštovani zastupnik Nikola Ivaniš.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvaženi kolegice i kolege, javio sam se za repliku iako to nerado činim iz razloga da prokomentiram neke izjave o važnosti radničkog dioničarstva, pa onda recimo i za suzama za radničkim dioničarstvom koje se nije desilo a kada se govori o njemu govori se stalno jedino iz dva suprotstavljena kuta kao da u ovoj sabornici ili ovoj državi ne postoji neka 3, 4 i 5 mišljenja. Radničko dioničarstvo gospodina Markovića, pa do onoga koje nije ostvareno, pa nije ostvareno niti u preduvjetima, niti u 2000. bilo je predmet rasprave i nedavno kada je županijska skupština Primorsko-goranske županije raspravljala o Liburnija rivijera hotelima i pločicu za repliku sam odlučio dignuti kada je gospodin Stazić između ostaloga navodeći primjere naveo i primjer spomenuo Liburniju. U toj raspravi gospodine Stazić iz redova vaše stranke javno iznesena sumnja i iznesena teza o tome da je radničko dioničarstvo kao model nešto što je prošlo i u što se u budućnosti više ne može imati povjerenja. S obzirom na sve ono pred čime jesmo u smislu toga da barem dovršetak pretvorbe i privatizacije učinimo poštenim i transparentnim i zaštitimo one djelatnike koji su u neprivatiziranim blokovima bilo bi dobro da se razjasnimo oko toga je li radničko dioničarstvo nešto na što ćemo se oslanjati u budućnosti ili nije, a ne u 15 dana da čujemo iz istog izvora proturječne teme ja sam naravno pobornik dioničarstva u cjelini, ne samo radničkoga nego svih zaposlenika ali bismo tu morali biti precizni i dioničarstvo ne bi trebalo samo služiti zato da godi uhu a da ga onaj čijem uhu godi nikada ne dočeka u ovoj zemlji.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Teze kolega Ivanišu nisu proturječne, radničko dioničarstvo je imalo itekako smisla, onda kada je počinjala pretvorba i privatizacija, kada se ukupni potencijal koji su ti radnici stvarali 50 godina, kada je trebalo odlučivati kome ide da li ide Kutli, Mutli i sličnima ili ide njima. Da li ide u 100 ili 200 tako svejedno bogatih obitelji, kao što ovdje čujemo po priznanju kolegice po volji i po odluci predsjednika Tuđmana ili ide svim radnicima. Ne, trebalo je samo dati onima nacionalno svjesnima, da koji su to nacionalno svjesno potrpali u svoje đepove, tolika je bila njihova nacionalna svijest. Tada se moglo odlučivati kolega Ivaniš o radničkom dioničarstvu, danas radnicima prodavati maglu oko toga da će dobiti kroz radničko dioničarstvo neke vrijednosti danas kada je sve opljačkano predstavlja varanje tih radnika, i zato SDP vama se možda čini proturječno govori. Govorimo uvijek isto u zaštitu tih radnika koji su to vrijedno stvarali.
Ministar Vukelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo, nekoliko samo stvari. Ponovno bih se vratio na temu koja je tema ove točke dnevnog reda dakle Izmjene Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije i samo podsjetio cijenjene saborske zastupnice i zastupnike, 2002. godine isti tekst zakona o izmjeni i dopuni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije sa prolongacijom samo ovoga roka koji je tada bio 2003., na 2005. godinu s istim formulacijama kao i sada što mi predlažemo sa 2005. 9 mjesec, na 2006. Znači ako je sada nešto magla, prije nije bilo ili obrnuto, ne znam, ali pitanja klime i magle ostavljam za druge teme. Sljedeću stvar što bih htio jasno reći, ne stoji da prolongacija roka trajanja zakona o reviziji privatizacije bilo čime utječe na sankcioniranje nezakonitih radnji. O tome konačno govore i točke dnevnog reda koje ste imali na raspravama 2002. godine na Saboru, kada je Sabor, evo potpis predsjednika Hrvatskog sabora Zlatka Tomčića obvezao Vladu Republike Hrvatske dakle 2002. godine, da u roku 60 dana predloži donošenja Izmjena i dopuna novih zakona kako bi se sankcionirao učinjen kriminal u pretvorbe i privatizaciji. Mi isto tako moram reći i danas ili kada će sljedećih točaka rasprava biti, biti će rasprava o izvješćima državnog ureda za reviziju, o izvješćima državnog odvjetništva o postupcima itd. Prema tome, prolongacija roka, to želim jasno reći ne znači niti može utjecati na sankcioniranje nezakonitih radnji. Za koje postoje institucije i nadležne službe koje trebaju to raditi. Dakle, ova prolongacija roka nije u nikakvoj želji da se bilo što zamagli, nego da se taj postupak dovrši kvalitetno do kraja i da zaista o reviziji pretvorbe i privatizacije konačno i na inicijativu to je spomenuto danas i ovdje, i predsjednika države gospodina Mesića koji je također predložio to i Hrvatska vlada predlaže prolongaciju od godine dana i mislim da u tome zaista ne bi trebalo biti spora, a u onim postupcima što je učinjeno što nije učinjeno mislim da su to predmet sljedećih točaka dnevnog reda koje se odnose na pretvorbu i privatizaciju. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica DRagica Zgrebec.
Netočno je da je to identična izmjena Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Naime, 8. svibnja donesen je Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, kada je utvrđen rok za obavljanje revizije početak 2003. godine. Vidjelo se da su potrebne duge pripremne radnje da bi uopće revizija mogla početi sa revizijom ali da ima određenih problema da bi mogla prikupiti dokumentaciju i da ima pristup dokumentaciji pa je tada 22. studenoga 2003. godine išla izmjena zakona gdje je dodan novi članak 15a. gdje su propisane sankcije za one koji ometaju rad revizije na reviziji pretvorbe i privatizacije i stoga što nije izvršena do kraja taj posao, produžen rok na početak 2005. godine. Danas, ova izmjena to ne znači jer smo mi u proljeće dobili izvješće revizije, konačno izvješće revizije koje je ona učinila još krajem 2004. godine.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je što je gospodin ministar rekao da se ne sprječava sankcioniranje svega onoga što je našla Državna revizija, pa tako spominje i zaključke koje je potpisao još dok je bio predsjednik Sabora gospodin Zlatko Tomčić. Upravo je to i izvršeno, međutim kao što je i poznato kako je od strane Ustavnog suda ukinuta ta novela Kaznenog zakona mi smo kao SDP predložili identične izmjene a Vlada, citiram, kaže: "Protivimo se prijedlogu SDP-a" i to između ostalog nabraja razloge "jer nema potreba zaoštravanju kaznene represije", a tu je upravo bilo omogućeno ovo o čemu mi sada govorimo. Vjerojatno vi gospodine ministre niste upoznati s time. A Vlada je dala još jedno očitovanje na izvješće prvotno. Prvotno njezino izvješće je glasilo, odnosno mišljenje Vlade na Izvješće državne revizije: "Vlada primila na znanje."
Jedno vas molim, i vas ministre i zastupnici. Ostavite se imena predsjednika Sabora. Predsjednik Sabora bio to ranije predsjednik gospodin Tomčić, bio to sada ja mi po Ustavu, poslovniku i zakonu potpisujemo odluke Sabora, zakone i drugo. Dakle, nemojte u taj kontekst nas stavljati. I treći, poštovani zastupnik Željko Pecek, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo. Netočna je tvrdnja gospodina ministra kako produženje rada revizije neće utjecati na one učinke koje želimo od revizije. Ovdje mi baratamo sa narodnim uzrečicama ali ja bi ih probao posložiti nekim redom. Potpuno je sigurno da je za privatizaciju, za sve građane prošla baba sa kolačima, tko je jamio je jamio. Možemo tu priču o reviziji i privatizaciji objesiti mačku za rep a sudionicima koji su bili u toj priči, koji su trebali biti kažnjeni očito možemo staviti soli pod rep. To je jednostavno kada posložimo ove uzrečice očito i namjera da se sa produženjem roka privatizacije odnosno revizije privatizacije stvari još odgode.
Netko će zacijelo lirski raspoložen napraviti jedan lijepi koktel od dizanja i spuštanja magle, od porodničarstva, od baba sa kolačima i svega ostaloga. Kako raspravljamo takav će nam biti ugled i u hrvatskoj javnosti. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, ostali prisutni kolegice i kolege! Naime, zapravo se ne bi trebalo protiviti izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije kao što je predložila Vlada ali se zaista treba upitati koji će biti efekti ovakve minimalne izmjene ovog zakona. Već je kolega Arlović u dovoljnoj mjeri analizirao što zapravo znači ovakva izmjena zakona a ja bi rekla da ciljevi koji su napisani u obrazloženju ovog zakona koji se žele postići ovom izmjenom i ono što je rekao uvodno ministar u uvodnom izlaganju čini mi se da uopće neće biti ostvareni. Naime, kaže se da je cilj potreba dodatne revizije stoga što će se nakon rasprave, doslovce ću i pročitati, koja bi mogla kaže obzirom da bi iz saborske rasprave mogla proizaći eventualna potreba za revizijom nekih od postupaka provedenih temeljem tog zakona. Ja samo podsjećam da je rasprava o konačnom Izvješću Državne revizije o reviziji pretvorbe i privatizacije izvršena, da su doneseni određeni zaključci i da o tome više se mislim nema što činiti s obzirom da je parlament to raspravio i donio određene zaključke. Po tim zaključcima bi trebalo zapravo postupiti. Zanimljivo je reći da je Vlada nakon što je dostavljeno konačno Izvješće o reviziji nama predložila da primimo to izvješće na znanje a sada se govori da postoje određeni problemi u reviziji, koje je pronašla revizija, određeni niz nepravilnosti itd. i da bi to trebalo riješiti produženjem roka Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. I sad recimo nešto, zapravo prisjetimo se kako taj zakon izgleda. Zakon koji je donesen 8. svibnja 2001. godine kaže što je to revizija pretvorbe i privatizacije u svom članku 2. U članku 3. govori gdje će se provesti revizija pretvorbe i privatizacije i navedeno je sedam točaka gdje će se po tom zakonu vršiti revizija. Zatim je u članku 5. također rečeno gdje će se revizija provoditi i na koji način kada to zatraže ovlaštenici koji su definirani člankom 11. I kaže se također u članku 6. gdje će se revizija obvezno provesti bez obzira hoće li netko zatražiti reviziju ili ne. I gdje mi sada imamo izmjenu? Izmjenu imamo samo u članku 21. koji kaže koji je rok za provedbu, za konačnu provedbu revizije pretvorbe i privatizacije a takvu kažem raspravu smo već imali prije gotovo pola godine gdje je u svom konačnom izvješću Državna revizija utvrdila, eto ja ću to i citirati, u skladu s odredbom Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije Državni ured je u roku od šezdeset dana od stupanja na snagu navedenog zakona a to je rok kad su ovlaštenici mogli podnositi prijave definiran u članku 21. koji Vlada ne predlaže mijenjati, dakle u tom zakonskom roku od 24. svibnja do 23. srpnja zaprimilo zahtjeve ovlaštenika za pokretanje postupka revizije i to tisuću 357 zahtjeva koji su se odnosni na 927 trgovačkih društava. I Državni ured za reviziju je obavio reviziju u svim tim slučajevima i u slučajevima koji su propisani zakonom već po člancima koje sam već citirala. Zapravo je zanimljivo što se to desilo od proljeća ove godine eto do danas u vremenu kad je Vlada rekla da prima konačno Izvješće Državne revizije na znanje do toga da je nekoliko klubova, među njima i Klub SDP-a predložio određene nove zaključke po kojima je Vlada trebala postupiti. Trebalo je proći tri mjeseca da se Vlada očituje o tim zaključcima i da bismo mi tek nakon tri mjeseca u parlamentu ponovo raspravili o predloženim zaključcima i glasali. I sada, umjesto da postupimo po zaključcima koji su nakon konačnog Izvješća Državne revizije usvojeni u parlamentu mi imamo ovakvu izmjenu Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koji zapravo nema smisla ukoliko neće biti izmjena i nekih drugih članaka ovoga zakona. Ono što bi trebalo zabrinuti i nas i Vladu koja je predlagatelj određenih zakonskih propisa parlamentu jest ovo što nam je napisalo Državno odvjetništvo, pa ću i to citirati. Kaže "Među ostalim veliki postotak oslobađajućih presuda uvjetovan je i različitim stavovima u pogledu tumačenja propisa između Državnog odvjetništva s jedne strane i suda s druge strane". Možda na to mi nemamo utjecaja, ali na ovo što u sljedećem stavku, što piše državno odvjetništvo, zaista se moramo zamisliti kako, koja je procedura donošenja zakona i kako mi olako propuštamo određene zakonske prijedloge. U izvješću državnog odvjetništva piše: problem je u neusklađenosti i nedorečenosti propisa sa novonastalim društveno ekonomskim odnosima jer poneki nisu sadržavali ni kaznene sankcije. O tome piše i Državni ured za reviziju, kaže da za mnoge nepravilnosti koje su utvrđene nisu uopće propisane sankcije. Stoga je takvo stanje u legislativi izazvalo i različite stavove i tumačenja propisa gdje je državno odvjetništvo u odnosu na sudove prilazilo životnije i realnije u tom tumačenju, primjenjujući ciljno tumačenje, a potvrdu našeg stava dobili smo i od Hrvatskoga sabora kada je zatraženo autentično tumačenje Kaznenog zakona. Dakle, nas bi više ovo trebalo zabrinjavati, trebali bi tražiti da Vlada što hitnije u zakonsku proceduru stavi prijedloge ili izmjene i dopune onih zakona na koje nam ukazuje državno odvjetništvo a ne ovako jednu formalnu promjenu zakona koji je imao određeni rok trajanja i na temelju kojeg je i Državni ured za reviziju i obavio svoju zadaću. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Slaven Letica.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni ministri, kolegice i kolege. Mene zapravo malo smeta jedan oblik fatalizma unutar kojeg se Ljubo Česić-Rojs, general i vaš bivši kolega javlja kao neka vrsta klasika marksizma koji je postavio tezu o tome tko je ukrao da je definitivno ukrao. Čak i liberal, moj kolega Zlatko Kramarič je predložio tu primjenu putinovog postupka, odnosno poučka o tome da treba povući crtu i kazati ajdemo od sutra početi novi život. To baš nije tako. Ja mislim da ovaj Visoki dom ima najmanje prava pristati na jedan takav tip amoralnoga defetizma, malo dušja, jer povijesni primjeri pokazuju da su ti procesi ipak ispravljivi. Australski Aboridžini su dobili zemlju nakon 200 i nešto godina. Američki Indijanci su dobili svoju zemlju nakon 200 i nešto godina. Onima kojima su komunistički poredci oteli imovinu kroz procese konficiranja i nacionalizacije prije 70.-ak ili 60.-ak godina također su došli na svoje. U tom smislu mislim da ovaj Zakon kao što je i ministar kazao ne rješava sve one probleme koji trebaju biti riješeni od strane drugih zakona i niti se dotiču poslanja drugih službi. Mislim da se u ovome Visokome domu i u hrvatskoj javnosti stvaraju dosta površni stereotipi koji nisu dobri za ono o čemu bi mi trebali zapravo razmišljati i govoriti. Jedan je od tih stereotipa da je državna revizija sastavljena od dobre dame i dobrih dečki i da su oni praktički na neki način bezgrešni i rade jednu misiju bez ikakve mane i zamjerke. S druge strane da je Fond za privatizaciju carstvo zla, prevara, pronevjera itd.. Pošto ja znam mnogo ljudi u obje institucije, pogotovo u Fondu, tamo čak postoji i potpredsjednik Fonda koji je prekrasni pjevač talijanskih kancona, ja znam da su to institucije koje rade svoj posao odgovorno, da rade sa vrlo malo pogreški i zamjerki. Ako pogledate očitovanje Fonda u odnosu na zamjerke državne revizije, vidjeti ćete da je broj nepravilnosti ipak znatno ispod onih razina o kojima se danas tu ovako ofrlje špekuliralo. Što se samog tiče Zakona mislim da bi ministar sam dobravio, napravio dobro djelo kada bi usvojio jedan tip kompromisa o kojemu su govorili i gospodin Tomčić i Mato Arlović i drugi … [[Govornik se ne razumije.]] diskutanti da čisto ofrlje taj rok se produži ne za godinu dana nego recimo za tri godine da se slijedi onaj tempo 2002./2005., 2005./2008.. Drugo, da se usvoji svakako i to kao amandman Vlade prijedlog Mate Arlovića jer je on apsolutno osnovan. Da se i pravo na podnošenje zahtjeva uskladi sa produženjem ovih rokova na taj dugi rok. Mene osobno puno više zabrinjava jedan proces na koji je i ovaj Visoki dom pristao. A to je proces koji bi ja otprilike izrazio ovako. Pristali smo na politizaciju kriminala i kriminalizaciju politike. Poslovima kojima bi se trebali baviti istražni organi, državno odvjetništvo i USKOK počeli su se baviti istražna povjerenstva u ovome Visokom saboru. I u slučaju Lenca i neki drugi elementi drugih istražnih povjerenstava. Dakle, kada su u pitanju neka … [[Govornik se ne razumije.]] kaznena djela time se treba baviti pravna država a ne ovaj Visoki dom. I zbog toga se i događa da jedan bivši ministar i naš kolega koji je trebao odavno vjerojatno biti u tamnici danas je glavni kandidat za budućega premijera. To u jednoj civiliziranoj europskoj zemlji nije … [[Govornik se ne razumije.]] proces. Sada kada govorimo nešto malo o tome kako gledati unatrag i unaprijed. Ja ću vas upozoriti. I za nas je dosta dobro odrađen posao. Reći ću, u doba kada je na neki način nadzor nad procesom privatizacije radio kolega Andrija Hebrang. Algoritam kriterija za odlučivanje o privatizaciji nije bio idealan ali je bio vrlo blizak onome što se danas na zapadu naziva socijalno odgovornim poduzetništvom, ili socijalno odgovornim korporacijama. Prednost u natječajima davana je tvrtkama ili natjecateljima koji su sačuvali zaposlenost ili je povećavali, obećavali razvoj, nova tržišta, socijalnu sigurnost, imali ekološku osvješćenost itd.. Dva zadnja slučaja su liburnija i telem kod kojeg, kod telema je došlo nažalost do politizacije i na neki način davanja legitimiteta nekoj vrsti balvan revolucije i rušenja jednog javno potpuno legalno provedenog natječaja. I pred nama je jedan natječaj na koji hoću upozoriti hrvatsku javnost i ovaj Visoki dom. To je natječaj koji je već zaključen za raspravu hotelskog poduzeća Koločep koji je vrlo atraktivan. Ja sam ovoga ljeta otišao tamo na otok, dobro istražio o čemu se radi i vidio sam da je glavna atrakcija jedna Vila Ruža za koju su vrlo vjerojatno supruge od nekih tajkuna posebno zainteresirane. Ono što je za nas zabrinjavajuće kao ovaj Visoki dom da smo već u javnosti dali, dobili prije zapravo arbitriranja o meritumu stvari jednu preporuku dubrovačke gradonačelnice koja da javnu podršku jednom od 14 natjecatalja, to je apsolutno nedopustivo u svakom pogledu. Imali smo slično obećanje od strane, neću spominjati nekoga u Vladi upućeno tzv. Lokalnim poduzetnicima koji na kraju nisu čak ni sudjelovali u natječaju. I kada se već ide tako daleko i time zaključujem, ja osobno dajem podršku onim natjecateljima koji se bez profitnih interesa natječu pod firmom otoka znanja. O tome ću ovih dana govoriti u javnosti. Da se zna ako se ulazi u političku bitku, ako se ne ponose kriteriji da se zna tko je na čijoj strani i da zato kasnije snosi konzekvencije. Prema tome, ako produžujemo pokušajmo da i državna revizija i Vlada i fond djeluju preventivno i bilo bi dobro kao što postoji GONG da postoji i neka vrsta GONG-P znači da jedan sistem ili saborskog ili građanskog nadzora procesa odlučivanja u privatizacijama koji bi preventivno a ne kulativno sprječavao zlouporabe koje su bile silne ali koje nisu ipak tako fatalistički bile rasprostanjene kao što se hoće ovdje stvoriti dojam. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. S ovim smo završili dopodnevni rad. Nastavak je u 15,00.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa raspravom. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Jeste se vi zamijenili sa [[Upadica: Da, da.]] Tako je. Izvolite. A onda poštovani zastupnik Pero Kovačević. Vi ste samo, da. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade i predstavnici Državnog, Državnog ureda za reviziju. Bit ću kratak u svome dijelu. Mislim da bi se trebali vratiti na bit problema, a bit problema je taj, svi smo se složili, da Državna revizija a i Državno odvjetništvo u smislu utvrđivanja nezakonitosti je postiglo puno i stvar je u tome jasna. To je već brda i brda nalaza utvrđenih i to točno utvrđenih u, da je u ogromnom broju, skoro 95% slučajeva da je riječ o utvrđenim nezakonitostima. U pravu je poznato načelo nešto što je stečeno nezakonito ne može nikad postati zakonito. Mi nažalost tu imamo u slučaju pretvorbe i privatizacije sasvim drugi pristup. Nešto što je stečeno nezakonito, a vidjeli smo u kojem broju slučajeva je riječ i o kršenju zakona, postaje zakonito i to je onaj dio gdje moramo stati i utvrditi činjenično stanje. A činjenično stanje je sljedeće, neću ulaziti u područje kaznenog zakonodavstva i zastare. Ulazim samo u ovo područje kako i na koji način sankcionirati sve te nezakonitosti koje su eklatantno utvrđene. Vidljiva vam je u jednom od narednih izvješća da su u ovima slučajevima Državno odvjetništvo je utvrdilo da je tu riječ o iznosu od preko milijardu EUR-a. Prema tome to su ogromni iznosi i budući pravno gledano mi danas ne raspravljamo samo o dopuni odnosno o Izmjeni zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Mi u biti opet donosimo novi zakon sa istim odredbama jer ako se ne bi donio ovaj zakon prema završnim odredbama stari prestaje važiti sa datumom koji je znači utvrđen i dopunjen uredbom Vlade. Znači riječ je o novome zakonu pa iskoristimo pravnu mogućnost i uvedimo novi institut, a to je obvežimo Vladu i sva nadležna tijela da u svim slučajevima kad je utvrđeno da je pretvorba odnosno privatizacija provedena na nezakonit način. Znači takva ocjena je konstatirana, utvrđena ili u nalazu Državne revizije ili je to riječ o Državnom odvjetništvu. Dajmo da konačno djeluje pravna država i obvežimo Vladu da u svim takvim slučajevima po službenoj dužnosti pokrene postupak proglašavanja pravno ništavnim tako provedene pretvorbe i privatizacije za svaki konkretan slučaj. Ne nastupaju, nije to revolucija, ne nastupaju štetne posljedice. Dapače onemogućavamo da nešto što je nezakonito stečeno postane zakonito i da se stalno vrtimo u krug. Da se rade revizije, nove revizije pa revizije na reviziju, a bez konkretnih rezultata. Prema tome u tome smislu smo mi iz Kluba Hrvatske stranke prava i podnijeli amandmane i to je ono što je i ministar sam više puta naglašavao da je cilj ne samo utvrditi nego sankcionirati pa prema tome dajmo mogućnost da se to sankcionira jer svakako je riječ o donošenju novog zakona poglavito jer će se svakako morati uvrstiti onaj dio što je gospodin Arlović govorio da se da i novi rok za traženje zahtjeva za omogućavanje provođenja državne revizije. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon o privatizaciji, o izmjeni, o reviziji pretvorbe i privatizacije. Znamo da su konsekvence tog Zakona bile vrlo ozbiljne, da su bile, da su se reflektirale kako na gospodarstvo tako su se reflektirale na radno-socijalno pravo. Ali još gore što su ostavile znatne posljedice na moralnom planu ove države. Izvješće Državnog ureda za reviziju ukazalo je na niz nepravilnosti i nezakonitosti tijekom pretvorbe i privatizacije društvenog i državnog kapitala. Stanje pretvorbe i privatizacije nedovršeno iako nije jasno točno iz ovoga u koliko predmeta i na kojim je to predmetima sve ta revizija nije napravljena do kraja? Međutim postoji opravdana bojazan da bi takva situacija i dalje mogla ozbiljno naštetiti našem gospodarstvu, a bome i cijeloj Hrvatskoj, cijelom hrvatskom društvu. Kako bi se spriječili daljnji poremećaji izazvani u gospodarstvu pretvorbom i privatizacijom, a utvrđeni u izvještaju revizije potrebno je pristupiti izmjeni zakona. Ali ne samo na način da se produžuje rok kako je predloženo ovim Prijedlogom zakona već izmjenom i dopunom sve mogućih odredbi koje bi omogućile pokretanje postupka i ispravile nepravdu i nanesenu štetu brojnim građanima Republike Hrvatske. Što se postiže ovim prijedlogom? Cijela stvar se samo odgađa pa ćemo se ponovo za godinu dana ovdje sastati i opet ćemo voditi raspravu o tome kakvo je provedeno, da li je provedeno, koje su štete izazvane i kako je na kraju sankcionirano i umjesto 1558 predmeta imat ćemo možda 2000 predmeta i umjesto 4 pokrenuta postupka imat ćemo možda 6 pokrenutih postupka. To svakako nije cilj ovog Zakona o kojem danas ovdje raspravljamo. Svrha nam treba biti ispravljanje nepravde i povrat sredstava a to jedino možemo postići ako promjenimo regulativu. Primjerice, reći ćete da je to već više puta spominjano, ali zašto se na predmetima pretvorbe i privatizacije nije ukinula zastara ili se ne ukine ta zastara i omogući Državnom odvjetništvu da obavlja svoj posao? Ja znam da ćete reći da je to ustavna kategorija, da trebamo mijenjati neke dijelove Ustava i tako dalje, ali tvrdim da smo upravo mi ti koji to možemo napraviti. Zašto se nije svojevremeno prihvatila promjena zakonodavnog, kaznenog zakonodavstva kojim se moglo daleko više postići u sankcioniranju upravo tih stvari u pretvorbi? Svjesni smo da se ovime ne može ispraviti sva nepravda, ali zasigurno ćemo procesuiranjem barem izvjesnog broja slučajeva pokazati volju da se isprave brojne nepravilnosti koje su devedesetih godina ozbiljno osiromašili građane Hrvatske i doveli u pitanje kako politički kredibilitet Republike Hrvatske tako i moralnost našeg cjelokupnog društva. Slažem se sa danas iznesenim prijedlozima i sa stavovima da se ne može olako proći preko svih onih privatizacija, loše provedenih privatizacije koje smo uostalom i utvrdili. I pravda kakva god bila dugotrajna ona ipak jednog dana do nje dolazimo. Upravo 450 tisuća građana koji su izgubili svoja radna mjesta upravo to od nas očekuju. Dakle da mi pokušamo to ispraviti. Ujedno ćemo time stvoriti neke nove okvire za nove situacije, za nove privatizacije i ti okviri će biti sigurno kvalitetniji da se neće ponoviti ono što nam se ponavljalo, šta se događalo devedesetih godina. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa mogao bih početi ovako i tražiti, a nadam se da ću i dobiti u tome podršku kolega članova ovog Visokog doma da posljedice privatizacije i pretvorbe na hrvatski način među nama nisu sporne. Dakle pretvorba i privatizacija nije postigla ciljeve koji su bili predviđeni. Da je to točno i da se mi oko toga slažemo to piše i u prijedlogu obrazloženja Prijedloga izmjena i dopuna ovog Zakona odnosno produženju roka valjanosti Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Ako je tome tako, a tome jeste tako dakle pretvorba i privatizacija nije postigla ciljeve i druga činjenica koja među nama ne može biti sporna da je Državna revizija … izvršila reviziju pretvorbe i privatizacije i za nju i za nas jer je to tijelo koje odgovara nama, a ne Vladi Republike Hrvatske, nesporno utvrdila da je privatizacija i pretvorba imala neslavno obilježje nezakonitosti. Ogromna većina privatizacije bila je nezakonita, bilo kojeg ranga ili stupnja nezakonitosti, ali bila je nezakonita. I kad tome dodamo da smo mi već sada u ovom Saboru imamo tri puta donesene zaključke o reviziji pretvorbe i privatizacije, pa se onda a građani to znaju sporimo kad su zaključci doneseni i kome su adresirani kao da je jedna Vlada hrvatska, a druga nije. Kao da nemamo pravni kontinuitet i da nemamo kontinuitet loših posljedica privatizacije. Nama na klupe dolazi Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije kojeg je Vlada u stvari donijela na svojoj telefonskoj sjednici to građani razumiju što to znači 28. ili 30. kolovoza ove godine, svojom uredbom produžila valjanost uredbe iz prošle godine. Ako je to odnos Vlade Republike Hrvatske i ovog Sabora prema problemima pretvorbe i privatizacije, onda zaista pred građanima ne trebamo ništa više govoriti. Mi naprosto ne znamo kako riješiti taj čvor ili nećemo. Ja mislim da nije riječ o neznanju, nego je riječ o tome da mi želimo betonirati, završiti sa pretvorbom, privatizacijom i da tako kažem osloboditi odgovornosti one koji su sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji na hrvatski način kako mi to kažemo. Zašto tome ja tako tvrdim? Pa je li ove godine maltene najveća privatizacijska afera bila sa Liburnija rivijera hotelima. Po kojem zakonu je ta privatizacija pokušana izvršiti? Koja je to Vlada vršila? A mi produžujemo rok za reviziju pretvorbe i privatizacije, a nastavljamo sa praksom koja je bila do sada, a utvrđena da 93% te prakse nije bilo zakonito. Pa zaista, zar mi mislimo da ne možemo zaista promijeniti model privatizacije, barem malo sačuvati tog, te vrijednosti i zakonitosti u tom području, da i oni koji su ostali bez posla, da li 299 999 tisuća radnika ili 300 tisuća kako se ne slažemo oko toga manje je bitno, manje je bitno. Prema tome, ako želimo nešto učiniti onda je prvenstveno tražiti nove modele privatizacije da se ne dogodi ni TLM Šibenik. Dakle, uz kapital prodaje se i posao, ni Liburnija rivijera hoteli čime se kompromitira i država i privatizacija i sustav dionica i sustav dioničarstva. Jer je u Hrvatskoj vrlo važno postati vlasnik apsolutni vlasnik cijele firme. Kao da nitko nikome ne vjeruje, a vjerojatno ima razlog za to, jer ne djeluju sustavi u ovoj državi. Pa je vrlo važno postati vlasnik od 98%, a ne od 40% ili 3% kako kažu da je Anjeli vladao sa fiatom skoro 20 godina. Dakle, mi kompromitiramo cijeli sustav dioničarski. Ima li smisla donositi zakon kad je to Vlada uredbom donijela? Identično. Ja mislim da Vlada nije imala pravo produžiti zakon, jer to nije oblast koja se mora riješiti privremeno i ne rješava se privremeno. Ali, pustimo to, sad je manje važno. Ima li smisla donositi zakon o nastavku revizije pretvorbe i privatizacije i time angažirati ograničene ljudske potencijale u uredima i u instituciji Državne revizije. Na taj način oduzeti mogućnost da osnovni djelokrug, kontrola trošenja proračunskog novca, dakle negdje oko 100 milijardi kuna godišnje ne kontrolira se kako bi trebalo. Od efekata revizije pretvorbe i privatizacije neka se nitko ne ljuti nitko u ovoj zemlji nije imao nikakvu korist. Ogroman rad, ogroman trud i zavaravanje građana, ali koristi nikakve. I mi nastavljamo po istom modelu. Je li mi mislimo da građani to ne mogu prepoznati? Ja mislim da oni to prepoznaju, da se ne nadaju nekim bitnim promjenama, a još dramatičnije kažu da će se nastaviti privatizacija na dosadašnji način i to vitalnih dijelova ekonomije ovog društva. To je zaista zabrinjavajuće i naravno da to govori o tome da Vlada ne razmišlja o promjeni koncepcije, nego nastoji zadržati postojeću koncepciju, nastoji zadržati u svojim rukama privatizaciju i na taj način završiti taj proces, a ne pokušati osnovati, a ovdje je već bilo nekoliko puta rečeno barem neku radnu skupinu koja bi osmislila novi koncept ili koja bi rak ranu privatizaciju hrvatskih banaka umanjila njenje posljedice. Pa recimo osnovali od HBOR-a investicijsku i izvoznu banku. Zar mi na to nemamo pravo? Od Poštanske banke recimo komunalnu banku, iz privatizacije dozvolili radnicima da kupuju dionice. Možda na taj način smanjimo i pritisak na da tako kažem kredite za aute i drugu potrošnu robu. Sve to Vlada ne analizira kada daje prijedlog da se produži rok rada Državne revizije na reviziji pretvorbe i privatizacije. Dakle, Vlada kaže nastavimo trošiti radnu energiju, radnu sposobnost, a rezultat će biti kao i do sada u tri godine. Dakle, bit će 93% nezakonite privatizacije, a posljedice će biti tko je jamio je jamio. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ministar Branko Vukelić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo, dopustite mi poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici još jednom ponoviti zašto Vlada predlaže ovaj Zakon o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Kazao sam već nekoliko puta, pa ću ponoviti još jednom, ne da bi nešto zaustavilo, ne da bi nešto zataškala, nego zato da se omogući i dalje i revizija onoga što je već napravljeno ako se ukaže za to potreba, revizija koja i nije bila obavljena ako se pronađe elemenata da to treba biti, a da ovo je točno što govorim ja ću sada ipak vam citirati točno iz Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije članak 11. koji kaže. Znamo dakle da je pokretanje revizije privatizacije mogao pokrenuti dakle od Udruge malih dioničara, od svakog dioničara, Financijske policije, Hrvatskog zavoda za mirovinsko itd. Navode se tko sve može, ali isto tako se u članku 11. kaže: «Ako nije podnesen zahtjev za pokretanje postupka revizije pretvorbe i privatizacije od strane ovlaštenih subjekata postupak revizije može pokrenuti nadležno tijelo za reviziju i ne kaže se da to može samo onih 60 dana, postupak može tijelo nadležno za reviziju.» Sljedeća stvar koja je posebno bitna je članak 19. koji govori da tamo gdje je revizija obavljena i ako je utvrđeno da je sve bilo u pravu, da se u pravilu više ne može pokretati revizija, ali može u slučaju ako se dođe do novih činjenica i dokumenata koji upućuju na povredu zakona. I onaj prvi slučaj i onaj drugi slučaj je moguć jedino ako zakon je živ. Prema tome, prolongacija ovog zakona na godinu dana omogućuje instrumente i nadležnom tijelu za reviziju, pa i ako se utvrde nove činjenice da se ponovno revizija obavi tamo gdje je bila, ali ako imamo ovaj zakon. Prema tome, jasno se govori, dakle da ova Vlada želi ovaj zakon imati i dalje i predlaže da ga imamo dalje na snazi u životu kako bismo mogli upravo provoditi ono što sam i prije rekao i eventualno reviziju i tamo gdje je već i bila ako se došlo do novih činjenica ili reviziju na osnovu zahtjeva nadležnog tijela za reviziju. A, da ne velim i još jedan bitan elemenat, danas je i u ovoj saborskoj raspravi bilo o tome govora što sa nekakovim privatizacijama koje idu i koje će još ići, onda vas želim podsjetiti da se revizija Hrvatskog fonda za privatizaciju obavlja svake godine, izvješće se podnosi i ovdje na Sabor. Da ta revizija Hrvatskog fonda za privatizaciju i svih onih privatizacija koje se putem Fonda obavljaju može biti temeljem da i nadležno tijelo za reviziju pokrene upravo ovako jednu dodatnu reviziju pojedine privatizacije ako je ocjeni da za to ima potrebe. Ovo sve govorim samo zato da još jednom ponovim, prijedlog Vlade isključivo ide u pravcu i želji da ovaj zakon i dalje postoji, da je na snazi, jer on pruža mogućnosti da i već obavljene revizije se ponove, ako ima za to argumenata i elemenata ili da se obave negdje gdje nisu, ako se za to ima argumenata. Ako taj zakon ne bude na snazi onda ne bi to mogli ni raditi. I to je osnovni smisao i to je ono što je predlagatelj sa ovim izmjenama zakona htio stvoriti i te pretpostavke sa ovakvom prolongacijom za godinu dana ćemo onda imati da možemo i dalje postupati svugdje tamo gdje ocijeni se i procijeni od nadležnih da ima potrebe za obavljanje revizije. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Velika rasprava o malom zakonu. O čemu se tu zapravo radi? Koja je svrha donašanja ovog zakona? Što će se napraviti, a što do sad nije napravljeno? Hoće li zastara prestati biti zastara? Hoće li se nešto poništiti od privatizacije za koju je ustanovljeno da je definitivno loše napravljena? Hoće li se možda nešto reći o propisima koji su bili takvi kakvi su bili i doveli do rezultata kakve danas imamo u Hrvatskoj? Hoće li se sve to skupa dogoditi ili će se samo dići ona magla koju je kolega Stazić spominjao, a koja je evidentna ovdje? Da li se sve ovo radi da bi se građanima Republike Hrvatske reklo da je bilo sasvim u redu, pošteno, pametnom, u interesu Republike Hrvatske da se, primjerice Karlovačka pivovara proda ediktom praktično nekom koji je u taj posao uložio malo novaca, a izvukao dovoljno da kupi veći dio Poreča? Hoće li se, dakle odgovoriti u ovih godinu dana na ta pitanja na koja posljednjih desetak, dvanaest godina odgovora zapravo nema? Još jedan dodatni aspekt čitave stvari. Republika Hrvatska potpisnik je brojnih međunarodnih sporazuma, ugovora, i tome slično, koji je obvezuju na takav način da se primjenjuju ispred hrvatskih zakona. Primjerice, Rezolucija Vijeća sigurnosti, broj 757 od 1992. govori o zabrani raspolaganja imovinom, posebice nekretninama, državljana Jugoslavije. Tom Rezolucijom imovina se zamrzava. Republika Hrvatska donijela je '96. godine, u 8. mjesecu '96. Zakon o normalizaciji odnosa između Republike Hrvatske i Savezne Republike Jugoslavije. U Aneksu G toga ugovora se iste stvari po prilici objašnjavaju. Dakle, govori se o pravima jugoslavenskih građana na imovinu koju su imali u Republici Hrvatskoj i obrnuto, naravno, o pravima hrvatskih građana koji imaju u Jugoslaviji. Zakonom o sukcesiji iz 2001. to je precizirano. Naš Zakon o obveznim odnosima govori o vraćanju imovine stečene na ne pravni način i to o vraćanju u punom iznosu sa zateznim kamatama. Ono što hoću reći jeste da u čitavoj ovoj priči o reviziji i privatizaciji pretvorbe ne govorimo da nas čeka još jedno plaćanje. Platili smo jednom, platili smo drugi puta, platit ćemo i treći puta. I treći put će doći konobar, podvući će crtu i reći će: "Zahlen bitte.", platite taj račun. Platit ćemo ga, platit će ga porezni obveznici ove države. To će se dogoditi i sa stanovima, odnosno stanarskim pravima, to će se dogoditi sa povlaštenim dionicama građana drugih država koji su radili u našim tvrtkama koje upravo spremaju tužbu u tom smislu. Sve će se to dogoditi i sve ćemo mi to platiti. Rimljani, stari Rimljani su imali jednu poslovicu kaže da nešto što je krvi početo ne može protekom vremena postati pravo. Očito da privatizacijski model koji je počeo tako kako je počeo '90.-ih godina nikada, nikada neće postati pravi model, nikada ta imovina neće biti pošteno stečena imovina i nikad se ni jedan pošteni građanin Republike Hrvatske neće složiti da je gotovo. Koji bi zaključak svega toga? Prvi, da nije gotovo. Nije gotovo, ima još aspekata o kojima nismo čak ni razgovarali, nikad nitko nije razgovarao u Hrvatskoj, a da ne govorim o ovima koji nisu dotjerani do kraja. Drugi, ma neće biti gotovo ni za godinu dana, pogotovo ne na ovaj način, jer revizija pretvorbe i privatizacije koja se ne proširuje novim ovlastima zakona i novim sadržajem, zapravo ovih godinu dana ne može ništa napraviti ili znači da gospođa Krasić i Državni ured za reviziju nisu posao napravili kako treba, a rekli smo ovdje da jesu. I treći zaključak, platit ćemo sve to još jednom, ponavljam. Što se može napraviti? Ono što hrvatski građani od nas očekuju jeste, naravno ne ulazeći u pravne mogućnosti, ne ulazeći u detalje kako to napraviti, ali to se od nas očekuje da ovaj Dom, kao vrhunski reprezentativ hrvatskoga naroda poništi ono što je napravljeno nepošteno, jer to je zasluženo, što je dobiveno nepošteno nikad ne može postati poštenim. Da stavi u pogon model koji bi na pošten način sadašnje državno vlasništvo, kojeg još nešto malo ima, nekadašnje društveno vlasništvo pretvori u privatno vlasništvo koje bi funkcioniralo na dobrobit svih naših građana. To je jedan od razloga, jedan od ključnih razloga zašto smo ovamo izabrani. To je jedan od razloga zašto prošla Vlada nije prošla na ponovnim izborima. To obećanje nije ispunila. Rekla je da će to napraviti. Nije ispunila. Ako i danas to ne napravimo, nemojmo se zavaravati da smo dizanjem tepiha i guranjem prašine ispod njega stvar riješili. To nikad neće postati pošteno. To nikad neće biti nešto na šta ćemo se moći ponositi i to ne može biti osnova hrvatske ekonomije i hrvatskoga društva. Hvala.
Hvala. Zastupnik Antun Kapraljević.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja bih samo htio podsjetiti na zadnje izvješće koje je nama Državni ured za reviziju dostavio, koje smo mi ovdje u Saboru raspravljali sredinom travnja ove godine. I moram podsjetiti da je Vlada Republike Hrvatske tada isto primila na znanje izvješće o radu Državnog ureda za reviziju 2004. godine i izvješće o obavljenim revizijama za 2003. godinu. Isto tako je Sabor donio zaključak u kojem kaže: Prihvaća se izvješće o radu, prihvaća se Izvješće, malo je ovdje krivo napisano, Izvješće o radu na pretvorbi revizije, pretvorbe i privatizacije za razdoblje od prosinca 2003. do rujna 2004. i Izvješće o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. Tada u toj raspravi radilo se i o završnom računu, tako reći Državnog ureda za reviziju, jer po ovom Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije gospođa Šima Krasić je došla kod nas u Sabor braneći to izvješće i rekla, mi smo svoj posao završili. Jer prema ovom Zakonu kakav je sada na snazi, njihov posao je završen. Sada, produženjem roka mi koji smo usvojili njihovo izvješće želimo reći, da su oni nama nešto zatajili, da nisu napravili dobro izvješće, da su se pojavila neka nova poduzeća, da je netko nekoga prijavio a rok je odavno istekao, to ne znam da li je točno, ja bih pitao državnu revizoricu da li se nešto od jednom pojavilo neko novo poduzeće, da li je netko nekakvom uredbom proširio vaše ovlasti, da li vi imate bilo kakve druge nadležnosti od onih koje ste imali onda. Nemate. Produženjem roka bacamo maglu, ne maglu nego sijemo mrak na sve ono što smo do sada pokušali kao ispraviti. I ovo što se sada radi, čisto je bacanje prašine narodu u oči i sijanje lažnih obećanja da će se možda nešto napraviti. Neće.
Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani predsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade, ministri, cijenjene kolegice i kolege. Mi imamo ovdje, već nekoliko sati raspravljamo o tome da li treba produžiti Zakon, odnosno produžiti valjanost Zakona kojim ćemo omogućiti reviziju pretvorbe i privatizacije, ja cijelo vrijeme gledam ovdje s desne strane gospođu Šimu Krasić, ona cijelo vrijeme vrlo ugodno sjedi u svojoj fotelji i smješka nam se. Bilo bi možda dobro da sada, čuli smo … [[Govornik se ne razumije.]] , … [[Govornik se ne razumije.]] je rekla, O.K., da treba, ali da nam gospođa Krasić kaže doista da li postoji potreba da ovo što su obavili posao da se još jednom obavi revizija. Da li doista postoji potreba da za ono što nisu obuhvatili sa revizijom a koje su ovlašteni podnositelji zahtjeva podnijeli, dakle, da postoji još, pa doista postoji potreba da se taj rok produži ili produžujemo ovaj rok iz onog razloga koji ovdje … [[Govornik se ne razumije.]] rekla da bi iz saborske rasprave mogli proizaći eventualna potreba za reviziju. Dakle, Vlada je rekla, da bi iz saborske rasprave mogla proizaći eventualna potreba za revizijom nekih od postupaka provedenih na temelju ovog Zakona čije važenje ćemo sada produžiti za godinu dana. Dakle, to nije što je ministar rekao da je to, ako bi bilo ovo i ako bi bilo ono. To je sada puno onoga ako bi ovo, ako bi ono. Ali o.k, dogovorimo se, idemo produžiti valjanost ovog Zakona ne za godinu dana, ajmo ga produžiti za 2, 3, 5 godina. Ali ajmo onda reći, sva ćemo poduzeća koja su bila u procesu pretvorbe i privatizacije podvrgnuti reviziji. Ne samo ona koja će prijaviti dioničari, revizija, državno odvjetništvo ili ne znam tko. Jer mi u ovom trenutku doista ne znamo da li postoji takva potreba za tim produljenjem ili ne, jer samo i ako bi iz ove rasprave koju mi danas vodimo i koju ćemo voditi naredna dva ili tri dana proizašla potreba onda će revizija to djelovati. Ako je to potreba onda ajmo pričekati da mi obavimo tu raspravu pa ćemo nakon te rasprave vidjeti da li takva potreba postoji pa ćemo onda produžiti taj rok koliko će ta potreba postojati. Možda bi bilo doista dobro da otklonimo mogućnosti da speremo svaku sumnju da negdje jest bilo nepravilnosti a da to nije otkriveno, da kažemo državnoj reviziji da mora provesti reviziju svih poduzeća koja su bila u procesu pretvorbe i privatizacije. I to je jedno. Ali, postavlja se pitanje što je onda kada se u Zakonu o reviziji, pretvorbi i privatizaciji i govori samo o trenutku procesa pretvorbe i privatizacije. Što je sa poduzećima koja su pretvorena 93. godine a danas još uvijek u njima država ima nekakav, pretežiti, značajni, manjinski, većinski udio svoga vlasništva. Još možda kod ovog gdje ima većinski, dakle, više od 51%, bi se možda moglo tražiti od revizije da temeljem zakona obavlja reviziju ali što je sa poduzećima gdje država ima 49% vlasništva, 26% vlasništva? Na koji način mi kao zastupnici štitimo i kontroliramo, štitimo interes građana i kontroliramo što se u tim poduzećima zbiva. Dakle, ovdje očito ili je krivi razlog zbog kojeg se ovo traži ili ne znamo što će revizija raditi tih narednih godinu dana. Ja se nikako ne mogu složiti sa ministrom koji je malo prije rekao da evo ima ovlaštena osoba za reviziju može pokrenuti reviziju ako nešto neupitno upućuje na to da je bila povreda zakona. Ako nešto neupitno upućuje da je bilo povreda zakona onda to ne radi državna revizija, onda to radi državno odvjetništvo, onda je to sasvim druga strana u ovoj dvorani treba za to djelovati. Dakle, ja bih molio da Vlada kaže, o.k., postoje razlozi, razlozi su ti, ti i ti, podvrgnuti ćemo sva poduzeća u pretvorbi i reviziji ili ne postoji razlog, nego ako iz ove rasprave koju ćemo mi voditi će trebati nešto revidirati, onda ćemo to produžiti, ali onda ajmo okrenuti priču na to da iza ove rasprave se napravi, napravi produljenje roka ovoga Zakona. Jer uostalom mi ćemo i sutra još raspravljati, prema tome, možemo i sutra krajem dana napraviti ponovno raspravu i odlučivanje o ovom Zakonu. A druga stvar je što se uopće iz te revizije može proizaći. Mi smo ovdje razgovarali o tome danas smo o roku. Ja mislim da ako želimo doista učiniti reviziju da onda ima potrebe promijeniti ne samo Zakon o reviziji, pretvorbi i privatizaciji u jednom članku nego u mnogim člancima toga Zakona, ali treba promijeniti i mnoge druge članke, a nadam se da će ti takvi zaključci i naša volja, naša spremnost da konačno vidimo što u toj pretvorbi i privatizaciji biva i da sankcioniramo one koji su za to odgovorni. A odgovorni nisu samo u poduzećima koja su bila pretvarana, odgovorni su i u državnoj upravi koja je omogućila takvu pretvorbu i privatizaciju. Evo, ako uspijemo doći do tih zaključaka da se sa konsenzusom dogovorimo da sankcioniramo te osobe, onda ćemo građanima moći reći o.k, bilo je nepravilnosti, utvrdili smo nepravilnosti, možda ih još ima u nekim poduzećima, zato tražimo od revizije da obavi nastavak revizije i nastavak tog procesa. Ali sve njih bez obzira na zastaru ćemo na neki način sankcionirati. Do tada doista ovo postavlja se pitanje čemu da produžujemo rok za nešto za što ne znamo što će biti sadržaj, što će biti, znamo što će biti sadržaj ali ne znamo što će biti predmet rada državne revizije u narednih godinu dana. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Mršić je rekao da su krivi razlozi zbog kojih se traži produženje roka. To je netočan navod jer u obrazloženju imamo da zbog opsežnosti posla i ne završetka kompletne revizije nije obavljena cjelokupna kontrola pretvorbe i privatizacije, te je produženjem roka omogućeno da se u potpunosti provede. Zbog toga se traži, a poštovani kolega je zaboravio da je 20. svibnja 2002. godine Hrvatski sabor zaključkom obvezao Vladu Republike Hrvatske tadašnjeg predsjednika gospodina Ivice Račana da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena i dopuna potrebnih za sankcioniranje učinjenog kriminala u pretvorbi i privatizaciji, da se zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske. Da se počinitelji nezakonitih radnji kazne, budu privedeni i procesuirani, da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena, te sankcionira nezakonito stjecanje. Hvala lijepa. I to nije učinjeno. Hvala.
Ministar Branko Vukelić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo, s obzirom na očigledno nerazumijevanje ili možda nejasno shvaćanje članaka Zakona koji je predmet i promjenama ja bih volio još jednom i molio da imam prilike pročitati točno članke iz Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije koji daju mogućnost i reviziji da ponovno, dakle, ili da u neku tvrtku koja nije ušla u proces revizije privatizacije da to učini. Ili pak da ponovi reviziju u nekima gdje je to obavljeno. Dakle, u članku 11., citiram: "ako nije podnesen zahtjev za pokretanje postupka revizije pretvorbe i privatizacije od strane ovlaštenih subjekata postupak revizije može pokrenuti nadležno tijelo za reviziju". Dakle, ako i nije netko pokrenuo, revizija to može pokrenuti. Ja to odmah ću spomenuti u kontekstu onog što sam rekao. Revizija državna svake godine radi reviziju poslovanja Hrvatskog fonda za privatizaciju, pa dakle i svih postupaka privatizacije. Tu je temelj da eventualno u nekom slučaju kada uoči i vidi potrebu i krene u reviziju te pretvorbe i privatizacije. I članak 19., citirat ću da u stavku 3. govori: "nakon donošenja posebnog mišljenja iz stavka 2. ovog članka za istu pravnu osobu više se ne može pokrenuti postupak pretvorbe i privatizacije, dakle, postupak revizije pretvorbe i privatizacije". Dakle, to je za one pretvorbe i privatizacije gdje je utvrđeno da je provedena ispravno i u skladu sa zakonom. Dakle, kaže se: "ne može se ponovno pokrenuti postupak revizije osim u slučaju ako se dođe do novih činjenica i dokumenata koji upućuju na povredu zakona u postupku pretvorbe i privatizacije, a za koje se u postupku revizije nije znalo ili nije moglo znati". To je jasno rečeno. Jasno je rečeno u kom slučaju može se ponovo pokrenuti postupak revizije privatizacije i pretvorbe, dakle, bez obzira što je ona već obavljena ako se došlo, dakle, do nekih činjenica, dokumenata koji upućuju na povredu. Prema tome, to je Zakon koji je sada na snazi i ja ne vidim razloga zašto bi se odrekli te mogućnosti. To nije sumnja u to da li je revizija napravila dobro ili ne. Ovo je opredjeljenje, po meni, hrvatske Vlade koja predlaže da to opredjeljenje ima i ovaj Hrvatski sabor. Da taj Zakon kao temelj na osnovu čega možemo i dalje pokretati određene revizije bude i da postoji. I mislim da u tome ne bi trebalo biti problema zašto ga produžiti još godinu dana. Hvala.
Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Nema ga. Poštovani zastupnik Ratko Gajica. Nema ga. Idemo na 5-minutnu raspravu po klubovima. Poštovani zastupnik Zlatko Tomčić u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče, gospodo predstavnici Vlade. Pa moram reći da ovako raznorodnom raspravom sam malo danas zbunjen, ali moja zbunjenost za vas ne mora baš ništa značiti, pa ću ja samo ponoviti stavove Kluba HSS-a i to samo neke. Dakle, Klub HSS-a drži da privatizacija neće biti završena do 30. rujna 2006. godine. Držimo da se država ni u kom slučaju ni za staru privatizaciju i pretvorbu ni za onu koja će se tek događati ne smije i ne može odreći kontrole nezakonitog postupanja onih koji će sudjelovati u procesu privatizacije. Isto tako sam jasno rekao da ako bi se to dogodilo, da odredimo ovaj fiksni datum, a do tada privatizacije ne bude gotova, da bi cijeli posao pao na Državno odvjetništvo što smatramo da nije dobro jer naprosto je tabliranje jedan novi, jedan kvalitetan način rada. Isto tako sam rekao da se mogu tražiti neka nova rješenja, a ne samo govoriti o datumima. Pa pokušajte vidjeti jedan primjer. Ja sam posve siguran i kao zastupnik i kao građanin ove države da će Republika Hrvatska jedan dan ići u privatizaciju Hrvatskih šuma. U cijelosti, u jednom dijelu, po regijama, po revirima, već ne znam kako to šumari, u svakom slučaju nekakve privatizacije će biti. Siguran sam isto tako da do tog momenta dok ta privatizacija ne počne, da neće biti razriješeni vlasnički odnosi u smislu povrata i zahtjeva za povratom konfiscirane, nacionalizirane, itd., imovine. Postavlja se pitanje, ako sutra krene ta privatizacija Hrvatskih šuma, u Žumberačkom gorju, kome će se oni koji nisu ostvarili svoja stara vlasnička prava i njihovi zahtjevi leže negdje u upravnim organima, kome će se oni obratiti? Od koga će oni tražiti zaštitu svojih prava? Od državnog odvjetnika sigurno ne jer naprosto ne radi se o kaznenom djelu. Od jedinice lokalne samouprave sigurno ne mogu dobiti zaštitu jer jedinica lokalne samouprave naprosto nije nadležna. Mogu se obratiti pučkom pravobranitelju i da jedan drugom plaču na ramenima jer pučki pravobranitelj nema ovlasti da to rješava. Mogu se obratiti redovitom sudu i vjerojatno 3 godine, 4 godine nakon privatizacije njihovog dijela privatizirane šume dobiti nekakvu satisfakciju pa napraviti probleme i sebi, i državi i Hrvatskim šumama i onom subjektu koji je privatizirao. Najlogičnije bi bilo da se obrate Hrvatskom fondu za privatizaciju, ali taj Fond mora imati podatke i o ovom. Međutim, vidjeli smo da u prethodnom postupku privatizacije i pretvorbe Hrvatski fond je naknadno, tek na intervenciju Državnog ureda za reviziju pokrenuo čitav niz postupaka za neuvrštavanje određenih nekretnina, zemljišta, zgrada, stanova, itd. u temeljni kapital mada je tog momenta bilo sve vidljivo i sve jasno. Dakle, ako hoćemo biti transparentni, ovo je samo jedan primjer naprosto. Državni ured za reviziju mora i dalje imati te ovlasti. Dakle, osim produžetka roka držim da bi Vlada mogla razmisliti i o drugim promjenama ovog Zakona u smislu prava ovlaštenika, o čemu sam pričao, o smislu nadležnosti Državne uprave za reviziju pretvorbe i privatizacije, da razmisli o budućim privatizacijama na koji način će ovlaštenici podnositi zahtjev, da se razmisli ne bi li možda bilo potrebno i za onih tisuću 200 ili 300 nerevidiranih društava koje nitko nije od ovlaštenika zahtijevao reviziju, da se i one uvrste u reviziju. Ja znam da je to dodatni posao za Državni ured, međutim siguran sam da se i u tim nerevidiranim društvima kriju razno razne zamke nakon što smo ovo sve skupa proučili i dobili. I još jedna napomena. Ja nisam u onom klubu koji smatra da je baka prošla s kolačima. Nisam. Priča da je baka prošla s kolačima zapravo doprinosi tome da ovaj Sabor bude neozbiljan, da ovaj Sabor dođe u poziciju i da kaže mi smo nemoćni pred birokracijom, pred Vladom, pred fondom, pred ovim, pred onim itd. ali i pred onima koji su nas birali. Dok god ima bilo kakve šanse da se istjera pravda u vezi najvećeg zla kojeg je zadesilo novu Hrvatsku državu, a to je pretvorba i privatizacija, držim da treba produžavati ovaj zakon, da mu treba davati nove sadržaje, dakako ako to neće pristati ova Vlada, pristat će neka druga. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Već u raspravi prvi puta u ime kluba o ovome, zapravo sam izrekao sve naše opaske i sve naše primjedbe ovako predloženoj izmjeni i dopuni Zakona o privatizaciji i pretvorbi. Ali dopustite da zapravo ponovim samo one naglaske koje mi držimo bitnima. Prije svega, mi držimo da je ovakav zakon kao što je predložen sa svim njegovim manama, a mane su iznesene u raspravi i njegova osnovna mana po našem sudu u klubu je to što se radi sam zakon koji samo produžuje rok rada Državne revizije. Sve one manjkavosti koje su iznijeli drugi klubovi, prije svega klub SDP-a o tome na koji način je predložen ovaj zakon i da se zapravo radi o izmjeni jedne uredbe Vlade, a ne o izmjeni samoga zakona pa sve do toga sadržajno onoga u članku 21. o čemu je gospodin ministar u ime predlagača rekao da se podnesu amandmani, iako se amandmani poslovnički ne mogu podnijeti na ovakav prijedlog pa dopustite mi da rezimiram. Iz ove današnje rasprave je zapravo posve jasno gospodine ministre, da je problem pretvorbe i privatizacije potrebno sagledati i s puno više točaka i perspektiva nego što je obično produženje roka za državnu reviziju. Jer ako to doista ostane samo u domeni produženja roka za državnu reviziju sa svim ovim pravnim i nomotehničkim manjkavostima koje pokazuju koliko aljkavo se pristupilo zapravo ovom zakonu, odnosno izmjeni i dopuni ovog zakona, onda doista dopustite da imamo dojam kao zastupnici da je zbog tih manjkavosti i nomotehničkih nedostataka, propusta, obrazloženje koje se referira na posve krive činjenice i prije svega ne aktivnosti Vlade oko izvršavanja zaključaka Sabora u svezi sa prihvaćenim izvješćem, o završenoj državnoj reviziji, onda dopustite da takav pristup doista u nama izaziva dojam kako se je zapravo samo željelo pred javnošću dobiti alibi oko nastavka revizije, pretvorbe i privatizacije. Prema tome, mi kao klub ne možemo glasovati za jedan takav zakon koji je u biti posve bespotreban za privatizaciju koja se odvija sada i koji je posve neprovediv u svezi sa privatizacijom koja se događala do sada nego želimo od Vlade da umjesto toga donese i pred nas jedan prijedlog zakona po kojem ćemo moći razvlastiti one koji su protuzakonito stekli imovinu do sada, jer ako ih ne možemo kazneno progoniti možemo i moramo im oduzeti ono što su protuzakonito stekli. Prema tome kada takav zakon bude se našao pred nama koji će riješiti to osnovno pitanje, tada ćemo ga doista sa velikim veseljem podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ministar Vukelić. Potpredsjednik Vlade, doktor Damir Polančec. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Doista mislim da je gospodin Vukelić nekoliko puta napomenuo što su temeljni razlozi za produženje roka valjanosti ovog zakona recimo to tim riječima. Ja ću još jedanput navesti, oni su sadržani u članku 11. i članku 19. Produženjem roka trajanja ovog zakona mi omogućujemo upravo ono što je gospodin Tomčić i tražio i za što se zalaže, a to je prije svega da se u slučaju pojave bilo kakvih novih vrlo važnih i relevantnih podataka može obaviti revizija i nad onih tisuću 300 poduzeća koja su privatizirana do travnja 2001. godine, a nisu bila obuhvaćena, odnosno za reviziju istih, nisu bili podnijeti zahtjevi. Isto tako, produljenjem roka ovog zakona mi smo u mogućnosti i dajemo mogućnost Državnom uredu za reviziju, da čak i u onim slučajevima kada je dao pozitivno mišljenje na način da je proces pretvorbe i privatizacije određenog poduzeća obavljen sukladno svim važećim zakonima i propisima, ukoliko se pojave bilo kakve dodatne relevantne činjenice, Državni ured za reviziju može prihvatiti te nove činjenice i ponovo pokrenuti postupak revizije tog poduzeća. Ja doista ne vidim što je u tome sporno i zašto bismo trebali danas inzistirati da to tako ne bude. Isto tako, doista ne vidim u čemu ovo što mi danas predlažemo se razlikuje od onoga što ste vi učinili sa ovim zakonom 2001. i 2002. godine. Međutim, isto tako decidirano tvrdim, nema govora o tome da želimo ostaviti u magli daljnji proces privatizacije i da ne želimo reviziju poduzeća koja se privatiziraju u periodu od 2001. godine pa do današnjeg dana. Naprosto to nije tako. Zakon o državnoj reviziji definira područje odgovornosti i nadležnosti Državnog ureda za reviziju i u tom zakonu jasno piše da svake godine Državni ured za reviziju radi reviziju poslovanja Hrvatskog fonda za privatizaciju i u sklopu te revizije, u sklopu tog izvješća koje se svake godine dostavlja ovom uvaženom Domu je i analiza revizije, analiza privatizacije svakog pojedinog poduzeća koje se u toj godini dogodilo. Prema tome gospodo, ovaj zakon mora ostati živ da bismo imali mogućnosti u slučaju pojavljivanja novih dodatnih informacija, ponovno pokrenuti reviziju svega onoga što je revidirano da bismo imali mogućnost da radimo reviziju pretvorbe i privatizacije onih poduzeća za koje nije podnijet zahtjev, a Zakon o državnoj reviziji jasno definira i temeljem njega provodi se svake godine revizija privatizacijskog procesa, revizija rada Hrvatskog fonda za privatizaciju i onaj predmet Izvješća o kojem vi svake godine raspravljate. Prema tome, lijepo vas molim da podržite ovaj Zakon, a nakon toga da prijeđemo na one točke koje ste već vi naprosto i jednostavno već otvorili raspravu o njima za koje smo isto tako svi skupa zainteresirani da ih argumentirano prezentiramo svaki sa svoje pozicije i da se bavimo puno važnijim i relevantnijim temama. U ovom trenutku naprosto ovaj Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije mora ostati živ iz razloga koje sam naveo a revizija pretvorbe i privatizacije se nastavlja temeljem Zakona o reviziji. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika DC HSLS LS-a 5-minutna rasprava poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa osjetio sam potrebu da u ime Kluba kažem dvije, tri kratke riječi nakon 6-satne rasprave u kojoj smo čuli ono što manje-više svi u Hrvatskoj znamo da smo imali jedan loš zakon i loše učinke za Hrvatsko gospodarstvo, Hrvatsko društvo temeljem primjene ovog Zakona o pretvorbi i privatizaciji. Ujedno mogli smo čuti ono što smo ranije čuli gdje su se dvije najmoćnije stranke prepucavale i jedni drugima spočitavali odgovornost za to. Ono što mi u Klubu DC HSLS LS-a smatramo a to je da kada je u pitanju ovaj Zakon, a to svi znamo da je loš, međutim, kada je u pitanju primjena toga Zakona znamo da je Hrvatska demokratska zajednica ponijela političku odgovornost kod izbora 2000. godine i ona je platila vjerojatno dijelom tu odgovornost na takav način. Čuli smo tijekom rasprave od kolega iz SDP-a da su dijelom lošije izborne rezultate kod zadnjih parlamentarnih izbora vjerojatno zbog toga što nisu izvršili ona obećanja koja su rekli da će se sankcionirati svi oni učinci loši učinci privatizacije i pretvorbe. Mi držimo da kada je u pitanju ovaj Zakon nema nevinih kod ovog Zakona, da su jednako krivi oni koji su otimali i oni koji su držali vreću, jer kako postaviti onda odgovornost prema onim osobama iz drugih političkih stranaka koje su se okoristile primjenom toga Zakona, znali su kada je on bio donijet da ima dosta slabih strana, međutim, nisu se libili ne uzeti poduzeća, doći do mnogih bogatstava, prema tome, odgovornost za ovaj Zakon ne snosi samo jedna politička stranka, snose dosta političkih stranaka koje su bile utjecajne u Hrvatskome društvu i ja mislim da bi se trebali svi okrenuti prema onom putu kako izaći iz ovakvih rasprava gdje se zapravo vrtimo u jednom krugu … tu nam je potrebna zaista mudrost da iz svega ovoga izađemo jer godinama jedni druge optuživati i mislim da građanima šaljemo loše poruke, a te loše poruke se svima obijaju u glavu.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Antolić. Izvolite. Zdenko Antešić.
Hvala lijepa, gospodin zastupnik je u ime Kluba iznio netočnu tvrdnju da su u ovom procesu svi krivi, to naprosto nije točno. To je zamagljivanje, bacanje prašine u oči, da je zapravo bila kriva vladajuća garnitura.
Kolega Antešić, ja vam se ispričavam jer sam nehotice vam promijenio ime.
Hvala lijepa, to znači da ću dugo živjeti.
I u ime Kluba zastupnika HDZ-a 5-minutnu raspravu poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona traži samo jedno da se produži rok za godinu dana da se taj posao završi, međutim, očito je da sama riječ pretvorba i privatizacija otvara ovakve žestoke i žustre rasprave kakve smo imali danas. MI u Klubu HDZ-a kao što smo već rekli i u uvodnom izlaganju mi ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona jer uvažavamo razloge koje je Vlada iznijela da posao nije do kraja obavljen, da ga svakako treba do kraja izvršiti i zato ćemo ovaj Zakon podržati. Bilo je i teških riječi da se ovim zakonom baca prašina u oči, da se ovim zakonom želi stvoriti još veća magla u privatizaciji, što mi nikako ne možemo prihvatiti. Naime, jedan od argumenata je bio taj da smo istovremeno s ovim zakonom trebali produžiti onaj rok od 60 dana u kojem se može podnijeti zahtjev za provedbu revizije. Ja moram reći taj rok mi više ne možemo produžiti, taj rok je istekao 2001. godine u roku od 60 dana od kada je ovaj Zakon stupio na snagu. Moram podsjetiti da smo 2002. godine i ranija Vlada i raniji sastav Sabora također su imali gotovo identičan tekst ovakvog zakona kojim se tražilo produženje roka, niti u tom Zakonu koji je 2002. godine donijet nije bio zahtjev da se produži, zapravo ne može se više produžiti nego bi se mogao jedino otvoriti novi rok za tih 60 dana, ali potpredsjednik Vlade i ministar su jasno rekli da postoji jedno izvorno ovlaštenje iz Zakona državnog ureda za reviziju da i bez takvih zahtjeva zapravo provodi samu reviziju. Stoga ne možemo prihvatiti ovakav argument, mislimo da je potrebno omogućiti državnom uredu za reviziju koji je već sada uložio ogroman napor i ogroman posao u cijelom ovom projektu da taj projekt i završi. Ne slažemo se sa argumentacijom da se više ništa ne može učiniti, postoje još mogućnosti. Mislim da smo se svi previše koncentrirali na onaj kazneno-pravni aspekt, svi želimo ljude u zatvoru, svi želimo da netko završi u zatvoru zato što je nešto u toj pretvorbi učinio ovako ili onako. Zaboravljamo da su svi ti ugovori temeljem kojih je pretvorba i privatizacija bila da su to sve građansko-pravni, civilno-pravni ugovori, da svi oni podliježu zakonu o obveznim odnosima. Ima jedan institut za koji još uvijek nismo zakasnili, a to je utvrđenje ništavosti eventualnih takvih ugovora koji bi bili suprotni odredbama Zakona o obveznim odnosima a koji kaže da je ništavan onaj ugovor koji je suprotan Ustavu, prisilnim propisima ili moralu. E za takvu vrstu postupaka, to su građansko pravni postupci nismo još uvijek zakasnili. I zato u ovih godinu dana ili ovo što je predloženo da taj rok ne bude niti određen u godinu dana, nego da bude dok se posao ne završi, mislim da se trebamo koncentrirati i da trebamo ići u tom smjeru. Stoga državna tijela bi trebala još jedanput sve te ugovore pregledati, sve dokumente pregledati i vidjeti da li postoji po ovom institutu jer tu nismo zakasnili, tu nema zastare. Ono što je ništavo, ništavo je … od tada to znači da takvog ugovora nije bilo, vraća se sve ono što je temeljem ugovora dobijeno. I stoga mislim da u tom smjeru trebamo raditi. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, malo prije je rečeno kako sam ja to rekao prije, rečeno je da nije to bacanje prašine u oči, upravo suprotno, ovaj Zakon je poštovana gospodo nesprovediv. Ne možete vi danas revidirati pretvorbu, to najbolje zna gospodin POlančec koji je bio na čelu visoke dužnosti u jednom velikom Hrvatskom poduzeću, ma tko će danas revidirati način na koji je recimo Agrokor stekao čitav niz poduzeća u Republici Hrvatskoj kada mu je vlast bila jamac za njegove zajmove. Mi s druge strane imamo četiri osuđujuće presude, prema tome o čemu mi pričamo. Mi možemo samo zavaravati sebe i hrvatsku javnost. Pretvorba je danas u poziciji kada je nije moguće revidirati. Mi samo možemo voditi računa da se buduće privatizacije ne dešavaju po scenariju Liburnije.
Hvala. Želi li predlagatelj zakona ministar završni osvrt? Ministar Branko Vukelić.
Hvala lijepo predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo! Prije svega zahvaljujem na svim raspravama koje su imale za cilj rekao bih kako i na koji način ne samo kroz ove izmjene koje su prijedlog danas i rasprave nego kako kroz izmjene zakona napraviti taj zakon efikasnijim i boljim. Ali ono što je cilj, i svrha i nakana predlagatelja ovoga zakona da se po hitnom postupku dakle praktično ovaj tjedan usvoji zakon jer znamo da uredbom je produžen rok trajanja do 30. rujna. To je dakle do konca ovoga tjedna. Dakle, da produžimo taj rok važenja zakona za narednu godinu dana što sigurno pruža mogućnosti i ono što sam dosta puta danas a i potpredsjednik Polančec je jasno kazao mogućnosti i rekao bih ponovne revizije ili novih revizija. Dakle, postoji zakon koji mi možemo govoriti da li je efikasan ili nije ali dakle on i dalje bi postojao. A s druge strane, otvara mogućnost da sa živućim zakonom i idemo u promjene i sadržajne i sve one druge o čemu je bila danas rasprava i prijedloga i mislim da njih zaista treba uvažiti i da ćemo ih uvažiti u sljedećim nekakvim raspravama o tom zakonu. Ali ono što je posebno važno mislim da nema razloga odustati od postojanja ovog zakona i zato je predlagatelj i dao izmjenu ovu koja se odnosi praktično samo na ovih godinu dana produljenja roka važenja ovoga zakona a mislim da će i rasprave koje će po sljedećim točkama dati sigurno dosta dobrih prijedloga vjerujem i zaključaka ovog Sabora što dalje činiti kad je u pitanju pretvorba i privatizacija odnosno revizija pretvorbe i privatizacije. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o prijedlogu ovoga zakona. Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim ministra Branka Vukelića da se očituje o amandmanima. Amandman 1.
Hvala gospodine predsjedniče. Prihvaća se amandman Odbora za zakonodavstvo.
Hvala postaje sastavni dio Zakona. Amandman 2.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. Amandman 3.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Napominjem da amandmani koje su predložili poštovani zastupnici Pero Kovačević i Klub zastupnika HSP-a nisu podneseni u skladu sa Poslovnikom jer članak 163. stavak 3. Poslovnika Hrvatskog sabora glasi ako se konačnim prijedlogom zakona mijenja i dopunjuje zakon amandmani se mogu podnositi samo na članku obuhvaćene predloženim izmjenama i dopunama. Vaši amandmani odnose se na promjenu naziva Zakona i na jedan članak koji sasvim mijenja sadržaj Zakona. Poštovani zastupnik Pero KOvačević u ime Kluba HSP-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, ne slažem se s vašim tumačenjem Poslovnika zbog činjenice jer da ne donosimo ovaj Zakon o izmjeni Zakon prestaje važiti, prema tome riječ je o cjelovitom zakonu, jer mi sa ovom odredbom koju se sada mijenja stavljamo u funkciju svih onih 20 i nešto odredbi koje su u zakonu sadržani. Prema tome, neispravno tumačite u ovom slučaju naše amandmane jer je riječ o promjeni cjelokupnog zakona zbog toga jer bi on prestao važiti to u završnim odredbama fino piše. Tražimo tumačenje Odbora za Ustav i Poslovnik.
Za mene je potpuno jasno, izmjena i dopuna ovoga Zakona samo produžuje na rok od jedne godine važenja cjelokupnog zakona i mijenja se samo taj jedan jedini članak o produženju roka dakle mijenja se samo to da se u Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije u članku 21. stavku 2. riječi "30. rujna 2005. godine" zamjenjuju sa riječima "30. rujna 2006. godine". Tako glasi u konačnom prijedlogu izmjena i dopuna Zakona, i kada se to pogleda u skladu sa člankom 163. stavak 3. to je stvar potpuno nedvojbeno jasna jer se amandmani mogu podnositi samo na članke obuhvaćene predloženim izmjenama i dopunama. A ponavljam izmjenama i dopunama se mijenja samo članak, obuhvaćen je samo članak kojim se mijenja vremensko važenje zakona. Izvolite.
Ja sam u ime Kluba zatražio da se u ovome dijelu očituje odbor koji je mjerodavan, ne slažem se u ime Kluba Hrvatske stranke prava sa vašim tumačenjem jer ako se ne donese cijeli zakon prestaje važiti. Pazite, vi mijenjate završne odredbe, znamo što znači završna odredba, ona kaže do kad zakon važi, prema tome, automatski mijenjate cijeli zakon jer sve odredbe stavljate u funkciju, prema tome, ne možemo ići na glasovanje dok odbor se ne očituje. Što ako se Odbor očituje da smo u pravu, a vjerojatno će se očitovati ako bude pravilno raspravljao o tome.
Ja ću staviti na glasovanje. Vi ako ne budete zadovoljni ako smatrate da sam ja pogriješio, može to kasnije raspraviti i Odbor za Ustav, pa u krajnjoj ustanci i ustavni sud ako smatrate da se radi o mojoj pogrešci. U ime Kluba poštovani zastupnik Zlatko Tomčić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ako mi dozvolite samo dvije rečenice da kažem da ne tražim stanku, mislim da ne bi bilo racionalno, u tijeku rasprave predstavnici Vlade, potpredsjednik Vlade i ministar gospodarstva su prihvatili neke sugestije o kojima je govorio Klub HSS-a da ovaj zakon treba produžiti na duži rok i da treba unijeti neke dodatne novine u zakon osim ove jedne jedine odredbe koja se mijenja. Ovo govorim samo radi toga da znamo da je Vlada u međuvremenu odustala od onoga što je u tijeku rasprave rekla. Hvala lijepa.
Molim. Nema nikakvih zapreka da netko predloži ali kasnije promjenu zakona sa produženjem roka. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 82 glasa za, 13 suzdržanih i 4 protiv donesen Zakon o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
Gospođe i gospodo zastupnici, Hrvatski sabor je na svojoj sjednici od 14. travnja 2005. godine nakon rasprave o Izvješću o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije za razdoblje od prosinca 2003. do 2004. i Izvješća o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije donio zaključke kojim je obvezao određena državna tijela da dostave svoja i očitovanja i izvješća. U izvršenju toga zaključka Hrvatskoga sabora Hrvatski fond za privatizaciju dostavio je traženo očitovanje, Državno odvjetništvo dostavilo je svoje izvješće, Hrvatska narodna banka dostavila je svoje izvješće, Državna agencija za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka dostavila je svoje izvješće. Sva ta izvješća ste primili. I to je tema sada ove točke koja je na dnevnom redu. Drugo, Vlada je predložila da se obavi rasprava i o Izvršenju zaključaka Hrvatskoga sabora od 29. svibnja 2002. godine donesenih uz Izvješće o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije i Izvješće o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. I treće, poštovani zastupnik Ivaniš je predložio da se obavi rasprava o kuponskoj privatizaciji i efektima kuponske privatizacije. Ja sam zatražio od predsjednika Vlade da dostavi neki materijal koji bi bio podloga za tu raspravu o kuponskoj privatizaciji. Vlada je obavijestila Hrvatski sabor da provede raspravu o kuponskoj privatizaciji a na temelju posebnoga separata i posebnoga Izvješća koje je Državni ured za reviziju poslao i o čemu je provedena rasprava u pogledu revizije pretvorbe i privatizacije pod nadnevkom "kuponska privatizacija". Predlagatelj ove inicijative poštovani zastupnik Ivaniš se složio sa time. Dakle, da se uz ova četiri izvješća, da se provede i rasprava o kuponskoj privatizaciji sa svim in concreto i dijelovima te rasprave i posebno onim najaktualnijim vezanim za kuponsku privatizaciju. Stoga bi sada proveli jednu objedinjenu raspravu koja bi obuhvaćala ova četiri izvješća, koja bi obuhvaćala raspravu o zaključcima Hrvatskoga sabora od 29. svibnja 2002. godine i o kuponskoj privatizaciji a na temelju Izvješća Državnog ureda za reviziju o kuponskoj privatizaciji. - a) Očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju na Izvješće Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije, Izvješće o pokrenutim postupcima i poduzetim radnjama, te podaci o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica i udjela kao i izdavanju suglasnosti za zalaganje imovine; b) Izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije; c) Izvješće Hrvatske narodne banke o procesu osnivanja odnosno preoblikovanja banaka u dionička društva ili društva s ograničenom odgovornošću, koji je proveden na temelju Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama /"Službeni list SFRJ" br. 10/1989., 40/1989., 87/1989., 18/1990. i 72/1990./ za svaku banku pojedinačno i o promjenama vlasničke strukture tih banaka; d) Izvješće Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka, a u svezi s Izvješćem Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije; - Rasprava o izvršenju zaključaka Hrvatskoga sabora od 29. svibnja 2002. godine, donesenih uz Izvješće o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije i Izvješće o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije Ovdje su nazočna i četiri predstavnika ovih institucija koja su podnijela očitovanje odnosno izvješća i mislim da bi oni trebali imati prigodu da iako su dali u pisanoj formi da dodatno obrazlože svoje prijedloge o izvješćima koja su u pisanoj formi podastrli Saboru. Pretpostavljam da neki poštovani zastupnici žele da rasprava bude u trajanju od 20 minuta. To je bilo to. Dobro. Znači da je jedna tema iako je jedna tema. To je kolega Rožić i kolega Kajin za klubove 20 minuta. Molim prvo vršitelja dužnosti predsjednika Hrvatskoga fonda za privatizaciju Grgu Ivezića da podnese usmeno Izvješće u pogledu očitovanja Hrvatskog fonda za privatizaciju na Izvješće Državnog ureda za reviziju o provedenim revizijama pretvorbe i privatizacije, Izvješće o pokrenutim postupcima i poduzetim radnjama te podaci o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica i udjela kao i izdavanju suglasnosti za zalaganje imovine. Kolega Kajin, izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, da, naš je također bio zahtjev da se ove četiri točke plus peta, plus ova kuponska privatizacija objedini u 20 minutnom trajanju. Međutim, nešto drugo je nedopustivo a to da ove točke dnevnog reda ne prenosi Hrvatska radio-televizija. Dogovor je na kojem ste bili vi gospodine predsjedniče, ja i mnogi drugi kolege da Hrvatska radio-televizija treba pratiti teme od nacionalnog interesa. To kako su se privatizirale, revidirale tvrtke njih ukupno tisuću 556 u Republici Hrvatskoj svakako je nešto od elementarnog nacionalnog interesa. Ako s druge strane Hrvatski sabor ne može "naložiti, reći, zamoliti" Hrvatsku radio-televiziju da direktno prati dvije ili tri teme od nacionalnog interesa a s druge strane dobivaju pretplatu, dobivaju, oslobođeni su PDV-a itd. onda doista to će samo značiti da Sabor nije ništa, a da je sva moć u ovom trenutku koncentrirana u medijima i kapitalu. Mi se na tu razinu jednostavno «vis avis» digniteta ovoga Doma ne smijemo spustiti i mislim ako vodimo računa o sebi onda ćemo na 12, 20 minuta recimo stanci iskoristiti autoritet ove institucije i zamoliti ravnatelja gospodina Galića da omogući direktan prijenos ove saborske sjednice.
Poštovani kolega zastupniče, Hrvatski sabor ni njegov predsjednik ni mi kao zastupnici uistinu nemamo nikakvoga utjecaja na izravne prijenose i neizravne i bilo kakve prijenose Hrvatske radio televizije. Mi ćemo raspravljati uskoro o programskom, o izvješću Programskoga vijeća Hrvatske radio televizije. Svaki, svaka inicijativa ravnateljstvu, glavnom ravnatelju ili uredništvu Hrvatske radio-televizije od strane bilo koga od nas se doživljava i ocjenjuje kao nedopušteni pritisak i stoga mi ćemo imati tu posebnu raspravu. Ali mi smo svjedoci da se Hrvatski sabor i važni događaji i zbivanja u Hrvatskom saboru, politička važna događaja i zbivanja i cenzuriraju i ignoriraju od strane uredništva pojedinih urednika Hrvatske radio-televizije. Za uredništvo Hrvatske radio-televizije nije vijest koju treba objaviti da je predsjednik Hrvatskog sabora sudjelovao ove godine na 2. milenijskoj konferenciji predsjednika svih parlamenata svijeta. 2000. godine je bio predsjednik Tomčić u funkciji predsjednika Sabora na toj milenijskoj konferenciji u New Yorku, ove godine sam bio ja. Televizija to smatra, urednici da to nije vijest. Ja ne mogu ni na bilo koji način utjecati da na izravni ili neizravni prijenos, na termine. To je stvar ravnateljstva. Takav nam je položaj. Gospođa Ljubica Lalić. Izvolite.
Pa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci itekako znamo da vi kao predsjednik Sabora ne možete utjecati na prijenose i neprijenose sjednica Sabora. Međutim kao predsjednik Sabora vi možete odlučiti uz suglasnost klubova i na zahtjev klubova da se rasprava po ovim točkama obavi sutra kad bude bio prijenos jer se radi o posljedicama, ja bih rekla posljedicama privatizacije ali isto tako očekujem kroz tu raspravu da se pokušaju naći i rješenja kako bi se sanirala šteta jer mi nemojmo zaboraviti da je u procesu privatizacije sudjelovala državna imovina u vrijednosti od 80 milijardi kuna. To nije moje mišljenje. To je mišljenje revizije. Da je u tom postupku u 95% slučajeva utvrđene nepravilnosti i nezakonitosti i hrvatska javnost ima pravo to znati. A što se tiče ovog vašeg širokog obrazloženja kako ne želite utjecati na Hrvatsku televiziju jer se to krivo tumači najmanji je problem u tome kad predsjednik Sabora zahtijeva ili predlaže ili ajde da ne upotrijebim neku drugu riječ, prijenos, ovaj, sjednice Sabora. Problem je u nekim drugim utjecajima na Hrvatsku televiziju, a ne vašima.
Kolegica Milanka Opačić.
Pa gospodine predsjedniče ja se doista slažem sa kolegicom Lalić iz Kluba HSS-a i mislim da doista ne treba vršiti pritisak na HRT. Ne treba od njih ništa tražiti ni zahtijevati. Mi imamo svoj termin [[Upadice se ne razumiju.]] [[Upadica: Mir!]] Ovo je jedno veselo društvo danas pa mislim nastavlja se veselje u Saboru. Dakle mislim da ne treba vršiti pritisak na HRT. HRT ima svoju shemu. Mi imamo određeni broj sati koje se direktno prenose na televiziji i mislim da bismo se mi tome mogli prilagoditi. Prema tome ja isto tako u ime Kluba SDP-a predlažem da se sutra nastavi sa ovom raspravom, a da se današnje poslijepodne dakle do 19 sati do koliko radimo iskoristi za raspravu o nekim drugim točkama dnevnog reda. Hvala ti Bože, imamo ih mislim preko četrdesetak.
Hvala lijepa. Nastavit ćemo sa raspravom. Molim … … [[Upadica se ne razumije.]] Ništa više gospodine Kajin. Molim državnoga v.d. predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju. Hvala lijepo. Ja vam neću više ponavljati. Ja na Televiziju ne mogu utjecati. Neću odgađati raspravu i prenositi na sutra samo zbog prijenosa HTV-a. Izvolite kolega Ivezić [[Upadice se ne razumiju.]] Sad ste imali u ime Kluba [[Upadica: Poštovani gospodine]] Sad ste imali u ime Kluba kolega. Sad ste imali u ime Kluba. Gospodo i kolege zastupnici ja ću vam dati u ime Kluba. Samo ja napominjem da ćemo mi ove teme obzirom na broj prijavljenih nećemo raditi do 7 sati. Radit ćemo malo duže i danas i sutra. Mi ove teme moramo apsolvirati. Mi ove teme moramo apsolvirati. Imamo puno drugih tema i zbog Televizije i zbog neposrednoga izravnoga prijenosa ja neću i ne mogu odgađati sjednice Sabora da se određene teme budu točno tempirane tako da budu u vrijeme izravnog televizijskog prijenosa [[Upadice se ne razumiju.]] Molim? Zamračimo stvar. Molim pričekajte malo. U ime Kluba i zbog čega molim poštovani zastupnik Zlatko Tomčić u ime Kluba HSS-a. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Uistinu govorim krajnje dobronamjerno pa na koncu vezano i na naš jutrošnji sastanak. Ako dozvolite da dvije rečenice i o tome kažem. Mislim da smo dobro jutros počeli sa nekakvom tendencijom da pokušamo u ovom Domu stvoriti kvalitetniju atmosferu sa manje vrijeđanja, sa manje tvrdoglavosti sa bilo čije strane i tako dalje. Bez obzira što prošlu smo raspravu dovršili. Bez obzira što nismo došli do zaključaka gospodine predsjedniče. Vaš ovako tvrdi stav neće dobro utjecati na to da se strasti u ovom Domu smire. Zato ja krajnje dobronamjerno i trezveno molim. Shvatite da je za ovu temu itekako snažan interes javnosti. Shvatite isto tako da je za ovu temu, da za ovu temu i hrvatski saborski zastupnici imaju interesa da ih, da ih javnost čuje. Na koncu dva tjedna radimo uredno do 7 sati navečer … … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodine predsjedniče da li mogu ja uredno govoriti bez ovih upadica iz klupa o čemu smo isto tako jutros govorili?
Kojih upadica? Izvolite.
Očito vi čujete kad hoćete čuti. A kad nećete ćuti onda ne čujete. Ako smo mogli dva tjedna raditi uredno do 19 sati navečer, sad ste već počeli prijetiti da ćemo na ovoj važnoj temi raditi do kasno u noć i tako dalje. Mislim da naprosto vi kao predsjednik Sabora na taj način ne dajete poticaj da temu koju smo jutros započeli da je u tako jednom tolerantnom smislu i završimo i da dođemo do nekih pametnih zaključaka kako će ovaj Sabor u tolerantnijoj atmosferi raditi. Zato ja, bez obzira kakvu ćete vi odluku donijeti, ja još jednom molim da bi, da je u vašim rukama ovog puta odluka da li će na ovoj osjetljivoj temi biti atmosfera zakuhana u ovom Domu ili će biti tolerantna? Ja vas molim prebacite raspravu za sutra i siguran sam da će, da će biti, da će biti bolje nego da bude večeras. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zastupnik Kajin u ime Kluba IDS-a.
Ovako ste rekli. Ja ne mogu doista shvatiti gospodine predsjedniče da zahtjev za prijenosom na Hrvatskoj radio televiziji ovih točaka dnevnoga reda bili bi doživljeni, citiram vas: "Nedopuštenim pritiskom na Hrvatsku radio televiziju.". Ja to jednostavno ne mogu vjerovati da vi ne možete ono što je gospodin Tomčić, redovito, mogao. On bi, recimo, sazvao ili pozvao ravnateljstvo i prijenos bi se osigurao. Prema tome, ja vas samo pozivam da zaštite dignitet toga. Nije to … [[Govornici govore u glas, ne čuje se.]]
Dobro. Mir molim vas! Ivan Jarnjak, klub HDZ-a.
Poštovani gospodine predsjedniče. Prvo, moramo biti realni i reći i da sutra ide ta tema u jutarnjim satima prema šemi televizije prijenos je u pol 11 do pol 2. Prema tome, mogu biti samo nekoliko praktički klubova, niti klubovi svi, a posebno ne svi pojedinci. Prema tome, bili bi neki privilegirani, neki ne bi bili. To je prva stvar. Stoga ja u ime kluba, ali prije nego što to kažem bih htio reći da nije točno da su se prenosile sjednice, pa čak i donošenje proračuna je bilo u gluho doba noći bez ikakovih televizijskih kamera, a ne znam što ima bitnije nego što je to donošenje državnog proračuna. Ja predlažem, gospodine predsjedniče, u ime kluba da nastavimo po dnevnom redu i prema onom rasporedu koji ćete vi, kao predsjednik, odrediti, a to imate prema Poslovniku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ja ću nastaviti sa raspravom. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne više, javljali ste se za ime kluba. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro gospodo i dame. Izvolite. Poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
U ime kluba SDP-a vas lijepo molim stanku od pola sata.
Vrlo dobro, pola sata stanku. Poštovani zastupnik Branimir Glavaš u ime kluba Nezavisnih zastupnika. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, rekli ste da vi ne možete utjecati, pa bi vam ja savjetovao da zamolite premijera. Premijer može utjecati, jer je iz iskustva rada Hrvatske televizije za vrijeme obnašanja funkcije u više navrata vršio pritisak na Hrvatsku televiziju i rezani su prilozi. Primjerice, sjećam se Latinice kada se trebalo obznaniti o njegovom načinu stjecanja imovine. Ja vas molim zovite premijera, nek' premijer zove gospodina Galića i pokuša osigurati televizijski prijenos za sutra. Hvala.
Hvala lijepa na vaše doista originalnom savjetu. Određujem stanku u trajanju od 10 minuta.
Nastavljamo sa sjednicom. U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. U ime kluba SDP-a izražavam nezadovoljstvo ovakvim načinom rada Parlamenta zbog toga što se prije svega sasvim drugačiji raspored točaka dnevnog reda dogovorio i na proširenoj sjednici Predsjedništva prije dakle nepunih desetak dana. Naime, tada je bilo rečeno da će se u ovom tjednu rasprava početi sa ovim setom izvješća, a iza toga tek ide zakon što bi bio jedan logičan redoslijed, a ne ovako kao što smo išli danas. Pa i sama rasprava koja se danas ovdje otvarala je pokazala upravo tu nelogičnost jer se više rasprava vodila o ovome što nas sada čeka u raspravi nego o samom zakonu čija je potreba i nužnost trebala i proizaći iz rasprave o ovom setu izvješća koje imamo pred sobom. Mi u ime kluba SDP-a smo zajedno sa klubom HSS-a predložili jedno rješenje koje ne bi predsjednika Sabora dovelo u poziciju da bilo što naređuje javnoj televiziji i predložili smo jedno rješenje koje se dakle moglo prihvatiti da je bilo političke volje. Dakle predložili smo da se sa ovom temom počne sutra u jutro, a da se danas rasprave neke druge točke. Na žalost to nije prihvaćeno. Sasvim je jasno zbog čega ovakav inžinjering danas u Parlamentu. On je isključivo dakle u svrhu skrivanja ove teme od hrvatske javnosti. Bez obzira na to što neće biti direktnog televizijskog prijenosa, sasvim je izvjesno da hrvatski građani vrlo jasno i dobro znaju što se događalo u reviziji, odnosno u samoj privatizaciji i pretvorbi. Oni znaju punu istinu, a i mi ćemo se kao saborski zastupnici oporbenih stranaka potruditi neovisno o volji dakle, predsjednika Sabora da točku premjesti sutra i da ona bude u javnom prijenosu, mi ćemo se isto tako potruditi sa svoje strane da hrvatsku javnost informiramo o ovoj danas raspravi koja će se očigledno voditi i do kasnih jutarnjih sati kako se ne bi ništa čulo u javnosti i kako bi određeni broj zastupnika i odustao od rasprave. Dakle da je bilo političke volje moglo se naći rješenje koje bi prvenstveno u ovom Saboru dovelo do malo više reda, ovako bojim se da ovakvim ponašanjem nismo na tragu onoga što smo jutros imali kao sastanak na proširenoj sjednici Predsjedništva. Hvala lijepa.
Kolegice i kolege, danas je Hrvatska radiotelevizija neposredno prenosila saborsku raspravu od 10,30 do pola dva. Kada bi se usvojio ovaj prijedlog koji predlažete, da se danas zastane sa raspravom i ne počne rasprava o ovim temama i prijeđe na neke druge teme, mi bi imali sljedeću situaciju. Da bi rasprava o ovom spletu tema trajala možda desetak dana. Zašto? Zato što bi sutra trebala početi rasprava o ovim temama u 10,30. Tko nama jamči da neće biti isti izravni prijenos do pola dva. Uzimajući u obzir broj prijavljenih zastupnika, uzimajući u obzir sve očekivane polemike, izvješća, mi bi ovu raspravu imali desetak radnih dana, jer bi uvijek trebali voditi raspravu tri sada kada je izravni prijenos pa je onda prekinuti i onda ići na neke druge teme i onda opet čekati sljedeći dan pa od pola jedanaest do pola dva voditi raspravu. Tako bi to bilo kada bi se danas odgodila rasprava o ovom spletu pitanja. … [[Upadica se ne čuje.]] Kolega Račan molim vas nemojte mi upadati u riječ. … [[Upadica se ne čuje.]] Ništa ja krivo ne interpretiram prijedlog. Stoga dame i gospodo, raspravu ćemo nastaviti. Javnost je nazočna, ovo je javna sjednica Sabora i molim predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju, vršitelja dužnosti, Grgu Ivezića da dodatno obrazloži podnijeto očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Na temelju Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća u Republici Hrvatskoj obavljeno je ukupno 2.895 pretvorbi društvenih poduzeća, odnosno postupaka pretvorbe koji su dovršeni rješenjima iz članka 12. i članka 13. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, a u taj broj uključena su i poduzeća u smislu članka 9. stavka 5. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. Temeljem Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije Državni ured za reviziju revidirao je do sada ukupno 1.556 pretvorbi društvenih poduzeća. Izvješćem o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije za razdoblje od prosinca 2003. do rujna 2004. godine, a u kojem je razdoblju revidirano ukupno 287 društava, analizom Hrvatskog fonda za privatizaciju utvrđeno je da je od toga broja 271 društveno poduzeće pretvoreno u trgovačko društvo temeljem odredbi Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća, a 16 poduzeća pretvoreno je po drugim propisima. Analiza provedenoga postupka revizije pretvorbe i privatizacije nad navedenim 271 društvenim poduzećem pokazuje da je Državni ured za reviziju utvrdio da je u 199 društava postupak pretvorbe obavljen bez uočenih nepravilnosti, odnosno da je postupak privatizacije u 220 društava proveden bez ikakvih nepravilnosti. Struktura uočenih nepravilnosti u postupku pretvorbe pokazuje da se najčešće nepravilnosti vezuju uz primjenu članka 2. Zakona o pretvorbi. U ovu grupu uočenih nepravilnosti ulaze slučajevi kada iz raznih razloga, a najčešće zbog manjkavosti dokumentacije, zahtjeva bivših vlasnika i dr. nije bilo moguće precizno utvrditi status zemljišta pa se u praksi događalo da je u procjenu društvenog kapitala bilo uključeno i poljoprivredno zemljište, odnosno iz procjene bilo isključeno neizgrađeno građevinsko zemljište ili građevinsko zemljište. Hrvatski fond za privatizaciju je i prije revizije u svim slučajevima u kojima je nepravilnost uočena bilo na zahtjev stranke, bilo po službenoj dužnosti u postupku obnove i pretvorbe rješenjima otklanjao nepravilnosti. Druga veća grupa uočenih nepravilnosti vezuje se uz primjenu članka 11. i uputa za provedbu članka 11. Zakona o pretvorbi. Radi se najčešće o slučajevima u kojima je Državni ured za reviziju imao drugačiji metodološki pristup za procjenu pojedinih bilančnih stavki, a također i u slučajevima procjene društvenog kapitala po knjigovodstvenoj vrijednosti kada je po mišljenju Državnog ureda za reviziju trebalo obaviti procjenu vrijednosti. Uglavnom se radi o poduzećima s područja posebne državne skrbi, odnosno ranije okupiranih područja gdje je mogućnost procjene društvenog kapitala bila privremeno onemogućena, a također i u imovini poduzeća koja se nalazi na području bivših republika. Postupci radi procjene navedene imovine započeti su nakon donošenja Zakona o privatizaciji i mnogi su još u tijeku. Posljednja veća grupa uočenih nepravilnosti s područja pretvorbe vezana je uz članak 47. Zakona o privatizaciji. Hrvatski fond za privatizaciju smatra da se ne radi o nepravilnosti u postupku pretvorbe, jer je u društveni kapital procjenjivana samo imovina za koju je uz odluku o pretvorbi društvo dostavilo i dokaz o pravu raspolaganja, korištenja ili upravljanja. Upravo na temelju odredbe članka 47. Zakona o privatizaciji Hrvatski fond za privatizaciju donosi rješenja kojima tu neprocijenjenu imovinu, ako se radi o tehnološkoj cjelini, procjenjuje i obvezuje društva na povećanje temeljnog kapitala i prijenos Fondu novih dionica. Odnosno, u protivnom tu imovinu prenosi u vlasništvo Fonda. U strukturi nepravilnosti uočenih u postupcima privatizacije najveći dio vezan je uz primjenu članka 36. Zakona o privatizaciji. Radi se o slučajima u kojima je sklopljen ugovor o prodaji dionica kupljenih s popustom između izvornoga dioničara i novoga stjecatelja, a u kojima Hrvatskom fondu za privatizaciju nije dostavljen ugovor o prodaji dionica, pa Fondu preostali dug nije plaćen jednokratno u roku od 6 mjeseci od dana sklapanja ugovora. Ovoj grupi valja pridružiti slučajeve uočenih nepravilnosti u primjeni članka 21.d Zakona o pretvorbi gdje Državni ured za reviziju ocjenjuje da ugovori o prodaji neotplaćenih dionica nisu bili sastavljani na način propisan tom odredbom Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. Hrvatski fond za privatizaciju nije stranka navedenih ugovora pa stoga ni na koji način ne može biti odgovoran za te nepravilnosti, a niti na njih utjecati. Znatnija grupa uočenih nepravilnosti vezuje se i uz primjenu članka 8. Zakona o pretvorbi kojim je bilo zabranjeno financiranje kupnje dionica na teret sredstava društva. Kontrolu pretvorbe Hrvatski fond za privatizaciju je obavljao temeljem odredbe članka 45.a Zakona o pretvorbi, sve do donošenja odluke Ustavnoga suda kojom je ta odredba oglašena neustavnom. Nakon toga prestala je svaka mogućnost da Hrvatski fond za privatizaciju nakon upisa društva u sudski registar reagira u slučajevima kada je uočeno da se dionice otplaćuju na teret sredstava društva. Osim podnošenja kaznenih prijava koje je Fond i podnosio. Temeljem provedene analize Hrvatskog fonda za privatizaciju može se zaključiti da je najveći broj po Državnom uredu za reviziju uočenih nepravilnosti u procesu pretvorbe i privatizacije izvan odgovornosti Hrvatskog fonda za privatizaciju, te da se radi samo o manjem obujmu nepravilnosti u odnosu na cjelokupni provedeni postupak pretvorbe i privatizacije, a ni u kojem slučaju o takvim povredama Zakona o pretvorbi i privatizaciji koje bi pojedinu pretvorbu, odnosno privatizaciju činile nezakonitom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Ispravljam pogrešne ili netočne navode gospodina koji je ovdje ustvrdio između, najprije moramo konstatirati da mi nismo dobili izvješće od Fonda onako kako se to tražilo zaključkom. Zaključkom se tražilo očitovanje na izvješće Državnog ureda za reviziju, dakako sveukupnog, a ne samo onaj zadnji dio. To je prvo. Drugi netočan navod je, gospodin tvrdi da se najveći dio nepravilnosti odnosio na ono što se ne odnosi na Hrvatski fond za privatizaciju. To naprosto nije točno. Zakon o Hrvatskom fondu za privatizaciju ustrojava Hrvatski fond radi obavljanja poslova privatizacije i u njegovu djelatnost spada upravljanje državnom imovinom. Državna imovina je i ona koja nije ušla u temeljni kapital, nije ušla u elaborat o procjeni poduzeća koje je išlo u privatizaciju. A kako je to državna imovina Hrvatski fond za privatizaciju je bio dužan skrbiti o njoj. Kako je skrbio o njoj, to nam je rekao revizor, rekla su revizorska izvješća, da od 80 milijardi kuna koliko je vrijedila imovina, čini mi se samo 3 i pol milijarde je naplaćeno.
Hvala. Glavni državni odvjetnik Mladen Bajić. Izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici Hrvatskog sabora. Pred vama je Izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije, a koje smo sačinili temeljem vašeg zaključka od 14. travnja 2004. godine. Kojim su državna odvjetništva obvezana da dostave izvješće o svim pokrenutim postupcima vezanim uz kaznena djela u pretvorbi i privatizaciji. Kako je predmet pretvorbe i privatizacije predmet proučavanja, praćenja od strane državnih odvjetništava, ne samo temeljem zaključaka Hrvatskog sabora i temeljem nalaza državnih revizija ili Državne revizije, naše Izvješće se sastoji od dva temeljna segmenta u kojima smo pokušali prikazati dvije faze naših postupanja po ovim ili sličnim predmetima. Prvi dio Izvješća obrađuje rad i pravnu problematiku u svezi kaznenih prijava i izvješća Državnog ureda za reviziju koje smo zaprimili u vremenskom razdoblju od 2002. do zaključno 2004. godine. Naime, Državni ured za reviziju prema Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije bio je dužan u svim slučajevima u kojima smatra da postoje osnovne sumnje da je počinjeno kazneno djelo u pretvorbi i privatizaciji o tome izvijestiti Državno odvjetništvo i podnijeti odgovarajuće kaznene prijave. Međutim, kako je policija, Državno odvjetništvo i druga državna tijela i ranije pratili ovu problematiku pretvorbe i privatizacije posebice nezakonitosti u svezi s tim već ranije su prije svega, policija podnosili veliki broj kaznenih prijava u razdoblju od 91. do zaključno 2002. godine, a nakon toga i isto tako u manjem broju, o čemu ću kasnije nastavno govoriti. Dakle, prvi dio zadatka je bio dati izvješće o radu na … izvješćima po prijavama Državnog ureda za reviziju. Iz našeg Izvješća proizlazi da je od početka primjene Zakona o reviziji, dakle, od svibnja 2001. godine do rujna 2004. godine, kad smo dobili zadnje izvješće, revizijom obuhvaćeno tisuću 556 bivših društvenih poduzeća. Postupajući s tim u svezi Državna revizija je Državnom odvjetništvu podnijela ukupno 178 prijava i izvješća, točnije rečeno, 71 kaznenu prijavu i 77 izvješća. Prema tome, ako to usporedimo sa ukupnom masom pregledanih subjekata, odnosno poduzeća onda proizlazi da je Državna revizija u 11,4% pregledanih subjekata utvrdilo da postane zakonitosti koje bi prema njima imali obilježja ili osnovne sumnje za postojanje nekog od kaznenih djela koje se goni po službenoj dužnosti. Točnije rečeno, 71 kaznena prijava predstavlja ustvari 4,56% svih pregledanih pravnih osoba u kojima prema Državnoj reviziji postoje elementi i obilježja kaznenih djela. I to je prije svega bio predmet našeg proučavanja i razmatranja u ovom vremenskom razdoblju, govoreći isključivo o ovakvim izvješćima. Taj broj je još manji, ako vodimo računa o tome, kao što smo i naglasili u našem Izvješću, da je dio tih kaznenih prijava se odnosi na postupanja nakon provedene pretvorbe i privatizacije. Dakle, ne odnosi se samo na ona kaznena djela koja su bile predmet ovog proučavanja, odnosno izvješća. Dakle, po Državnom odvjetništvu i po Državnoj reviziji, vodeći računa o prijavama i izvješćima koji su podneseni u proteklom razdoblju, podneseno je naglašavam 178 prijava i izvješća. Odnosno, točno rečeno, 71 kaznena prijava. Na što su se odnosile te kaznene prijave? Naglasili smo u našem Izvješću da su se prije svega odnosile na prodaju imovine koja nije ušla u temeljni kapital pravne osobe. 40% svih prijava se na to odnosilo. Pretvaranje neosnovanih potraživanja udjele 20% prijava. Protupravna postupanja kod procjene društvenog kapitala 8%. Korištenje popusta kod prijenosa neotplaćenih dionica 4,5%. Financiranje, kreditiranje, kupnje dionica sredstvima samog društva 4%, postupanje suprotno Zakonu o prometu vrijednosnim papirima i preuzimanju dioničkih društava 10%. I oni ostatak koji nisu mogli svrstati niti u jednu od ovih promatranih kategorija. U daljnjem dijelu našeg izvješća obrađujemo posebno ili analiziramo različite oblike protupravnih radnji u prijavama i izvješćima Državnog ureda za reviziju, dakle, ne unošenje i prodaja imovine, dionica, udjela stvari i prava u vrijednosti društvenog kapitala pravne osobe. To su najbrojnije kaznene prijave koje su kod nas zaprimljene, ta postupanja po kvalifikacijama i državnog odvjetništva i inače u Kaznenom zakonu predstavljaju u osnovi kaznena djela zlouporabe u gospodarskom poslovanju iz članka 292. Kaznenog zakona. Prema nalazima državne revizije štete za Hrvatski fond za privatizaciju s ovog osnova iznose 484 milijuna DEM, zašto smo stavili DEM da odmah pojasnim zato što je to tako navedeno u nalazu državne revizije. Osnovni problem kod utvrđivanja kaznene odgovornosti u slučaju prodaje imovine koja nije unesena u temeljni kapital društva leži u činjenici da rješenja fonda kojima su davane suglasnosti na pretvorbu poduzeća nisu sadržavala popis imovine koja je unesena u društveni kapital već samo ukupnu vrijednost društvenog kapitala te broj i nominalnu vrijednost dionica. Iz ovoga se moglo izvlačiti i postupati na različite načine nezakonito što je obuhvaćeno u prijavama odnosno u našim nekim optuženjima. Dalje, zbog navedenih manjkavosti odnosno nejasnoća i ne popisa ili te imovine koja nije upisana upisivale su se u knjigama i vlasništvo nekretnina koje nisu ušle u temeljni kapital pojedinih društava u postupku pretvorbe. Imali smo čitav niz sporova u vezi s tim prije svega građansko-pravnih gdje smo poništavali ovakve upise i vratili tu imovinu sjetite se prije svega ovih turističkih-ugostiteljskih hotelskih kuća kako god hoćete i nekakvih presuda koje su nakon duge borbe i donesene od strane Vrhovnog suda povodom revizije. Saniranje posljedica ovih protupravnosti u slučajevima kada se nije moglo utvrditi postojanje osnovne sumnje na počinjenje kaznenog djela, moguće je ostvarivati u redovnom postupku pred nadležnim sudovima, i zbog to je Državno odvjetništvo u više navrata dalo inicijativu Hrvatskom fondu za privatizaciju kojega inače državno odvjetništvo građansko-upravni odjeli ne zastupaju po zakonu nego samo po punomoći dakle izuzetno da tužbama za povrat protupravno stečene imovine ili koristi saniraju takvu štetu. Takve inicijative su u nekoliko navrata date u ovih nekoliko proteklih godina. Druga kategorija koja je bila interesantna posebno za ovo izvješće je pretvaranje neosnovanih potraživanja u udjele protivno članku 2. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. Takvih kaznenih prijava ili izvješća državne revizije bilo ukupno 36 ili 20% od ukupnog broja i iz ovih materijala, ovih prijava proizlazi da se u ovim predmetima također dokazivanje postojanja kaznenih djela je bilo složeno. Naime, neka postupanja su sporna u odnosu na utvrđivanju namjere da se počini kazneno djelo a u nekim slučajevima nastale protupravne radnje bile su vezane za šire gospodarske političke odluke. Nismo ovdje ušli u sferu politike kako bi se dalo zaključiti iz ove rečenice jer smo naknadno kazali o čemu se tu radi. Ono što je svima vama poznato bolje čak nego i nama jer je bilo vrijeme kada ste neki od nas bili zastupnici u ovom Saboru. Govorimo o tihoj sanaciji banaka. To je jedna stvar koja sama po sebi nije prema nama, a i prema Zakonima koji su to regulirali i odluke koje su donošene u to vrijeme, nije bila nije imala dovoljno elemenata da bi to ocijenili kao kazneno djelo nego su se takva postupanja kasnije svela na nekakve građansko-upravne odnose ili nemogućnost utvrđivanja što je doista trebalo pripasti i pripadalo tim bankama. Međutim, unatoč toga u nekoliko tih predmeta smo išli u kaznene postupke, jedan od tih predmeta je poznati predmet koji je godinama punio stupce Hrvatske javnosti a to je bila pretvorba Slobodne Dalmacije. U tom predmetu Vrhovni sud Republike Hrvatske kao najveće pravosudno tijelo u Republici Hrvatskoj odbio je naš istražni zahtjev da se provede samo istraga u tom predmetu i takva odluka je pravomoćna. Međutim, unatoč toga mi smo želeći potvrditi ispravnost pravnog stava u pogledu toga podnijeli zahtjev za zaštitu zakonitosti u tom dijelu, međutim, odluku za sada još uvijek nismo donijeli. Zašto naglašavam taj predmet posebno kao što iza toga se u našem izvješću naglašavaju tzv. Meneđerski krediti jer su sudovi u odnosu na ovakva nezakonita postupanja zauzeli stajališta da se ne radi o kaznenim djelima što je naravno za nas na određen način bilo obvezujuće u daljnjem postupanju po sličnim ili istim predmetima. Ovi primjeri odluke Vrhovnog suda Republike Hrvatske dio su konteksta i teškoća u kojem postupamo i ilustriraju primjedbe da je proces pretvorbe i privatizacije s kazneno-pravnog aspekta neodgovarajuće praćen potrebnim propisima odnosno da pretvorbeni zakoni nisu sadržavali kaznene odredbe kojim bi razriješile dileme razlikovanja protupravnosti od njihovog prerastanja u kazneno djelo. Sjećate se da smo prošle godine upravo nemoćni da jedan sličan predmet dovedemo do kraja, iako su činjenice koje smo mi tvrdili dokazane i u sudskom postupku ali je sud kazao da to nije kazneno djelo zatražili i autentično tumačenje od Hrvatskog sabora i gdje ste i vi prihvatili u najvećem dijelu naše argumente koje smo tamo izložili. Pod točkom c. govorili smo o sljedećoj kategoriji koja je također značajna a to je protupravna postupanja kod procjene vrijednosti društvenog kapitala. U odnosu na ovu kategoriju šteta je 945 milijuna kuna, zašto druga metodologija to će gospođa Krasić znati ali prepisujemo ove podatke iz njenih izvješća. Pitanje kazneno pravne odgovornosti za pogrešne procjene vrijednosti imovine, također je činjenično pravno veoma složeno pitanje jer je upis nekretnina u zemljišne knjige temeljem odredbi članka 6. stavak 2. Zakona o pretvorbi, vršen samo na temelju akta o registraciji, odnosno upisa u sudski registar i dotadašnjeg prava korištenja pa je bilo nemoguće razlučiti da li je to namjerno učinjeno radi pribavljanja… ili se radilo samo o pogrešnom tumačenju propisa. Prijenos neotplaćenih dionica stečenim propusnim pravima malih dioničara je posebno poglavlje za koje državna revizija, za koje nezakonitosti državna revizija nije podnosila prijave osim izvješća u kojima smo utvrdili da takve nezakonitosti postoje i mi smo ih također procesuirali. I u ovom slučaju kao i kod prodaje imovine koja nije ušla u temeljni kapital Hrvatski fond za privatizaciju može u redovnom sudskom postupku sanirati neplaćene razlike u vrijednosnim dionica o čemu smo također pisali u Fondu za privatizaciju upozorivši ih na ove činjenice. Pod točkom f. je razrađeno financiranje, kreditiranje kupnje dionica sredstvima samog društva protivno članku 8. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća i članku 2. Zakona o privatizaciji. 4% svih prijava se odnosi upravo na ovakve vrste nezakonitosti ili kaznenih djela. Na ovaj način omogućavane otplate dionica malim dioničarima ili pojedinim odgovornim osobama koje su koristile svoj položaj. Razmatrajući ovaj problem sa stajališta oportuniteta obzirom na male iznose, koje su u konačnici mali dioničari trebali vratiti društvu postavlja se pitanje svrsishodnosti vođenja kaznenih postupaka. To ne znači da nismo išli u odnosu na one veće iznose gdje su posebno meneđment tvrtke koristio ove povlastice i kupovao dionice. Kod onih manjih dioničara odnosno malih dioničara koji su obično se odnosi na radnike i manji broj dionica tamo smo ipak se odlučili na oportunitet i nismo išli u te postupke. Stjecanje i promet dionica suprotno odredbama Zakona o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima, te Zakonu o preuzimanju dioničkih društava, podneseno je ukupno 8 prijava, 11 izvješća, ili 10,7 ukupno iniciranih postupaka. Dokazivanje kaznenih djela u ovom slučaju je bilo veoma jednostavno jer se radi o djelima vezanim za promet dionica i u tim predmetima smo išli u optuženja gdje su i donesene one presude o kojima je već bilo riječi i o kojima ćete sigurno vi u najvećem dijelu i govoriti spominjući rezultate naših postupanja u svezi prijava koje smo dobili. Kaznena djela po prijavama i izvješćima Državnog ureda za reviziju. U sljedećem dijelu smo u tabelarnom prikazu pokušali dati prikaz o kakvim se to kaznenim djelima radi da to sada ne bi ponavljao i gubio vrijeme ali prije svega se radi o zlouporabama ovlaštenja i gospodarskom poslovanju iz članka 292. pa dalje odluke koje smo donosili povodom tih kaznenih prijava odnosno izvješća. U tabelarnom prikazu najveći broj je odbačaja kaznenih prijava 54,5%. Da vam kažem, inače standard uobičajeni prosjek odbačaja je 35%. Dakle, ovdje je veći broj odbačaja kaznenih prijava nego li što je to uobičajeno i standardno prema broju podnesenih krivičnih prijava ali morate voditi računa što smo posebno naglasili u izvješću naravno pravdajući sebe da je 48,5% svih odbačaja se odnosi na nastup zastare prije nego li su kaznene prijave i podnesene ili izvješća dostavljena Državnom odvjetništvu. 18 ili 10,1% su optuženja a ovo ostalo je još u tijeku istrage odnosno izvidima. Dakle, skoro četrdesetak posto svih tih predmeta još uvijek su u fazi istrage odnosno provođenja izvida u najvećem dijelu u fazi istrage. Ono što je trebalo odbaciti to je već odavno odbačeno. Vezano za naše postupanje po tim kaznenim prijavama u ovom izvješću smo posebno željeli naglasiti da na teškoće u dokazivanju pojedinih kaznenih djela i na različitost pravnih tumačenja propisa. Spomenuo sam već ranije dvojbu oko tumačenja pojma društvene imovine i vašu pomoć koju ste nam pružili autentičnim tumačenjem prošle godine, tako da to ne ponavljam. Osuđujuće presude, to je značajno da istaknem kako bi možda neke stvari pojasnio ili vam ukazao na ono što ovdje piše ili što ste vi već u osnovi pročitali. Povodom ovih optužnih akata u predmetima Državnog ureda za reviziju sudovi su izrekli samo četiri osuđujuće presude i to jedno za kazneno djelo zlouporabe ovlaštenja gospodarskom poslovanju, uvjetna osuda, za 291 nezavisno gospodarsko poslovanje također uvjetna osuda i dvije novčane kazne zbog kaznenog djela iz članka 104. Zakona o vrijednosnim papirima. To je promet vrijednosnim papirima protivno zakonu. Ali čekajte, morat ću vam vezano za ovo kasnije skrenuti pozornost na još neke detalje koji ipak su drugačiji tako da ove brojke od četiri presude ne izvlačite iz konteksta ili pogrešno zaključujete iako to u osnovi nije točno. Radnje koje je Državno odvjetništvo poduzelo na osnovu svojih ovlasti posebno smo pokušali prikazati da pored svih ovih prijava koje smo dobili od Državne revizije i izvješća da smo i sami prateći rezultate rada Državnog ureda za reviziju i zapisnike o pregledima itd. jer smo zahvaljujući susretljivosti Državnog ureda za reviziju dobili sve te zapisnike o pregledu određenih subjekata izvukli i sami još 21 kazneni predmet koji je završio sa šest optuženja i sedam istražnih postupaka. Dakle, ovaj segment našeg izvješća odnosi se na naš rad povodom nalaza i rada Državne revizije u svezi pretvorbe i privatizacije. Međutim, kako biste dobili cjelovitu sliku o svemu tome što se događalo od 1991. pa do danas u pogledu pretvorbe i privatizacije nevezano za zadatke koje ste dali Državnoj reviziji i svima ostalima koji se bave zaštitom imovine itd. i javnog interesa, želio sam da u našem izvješću damo i kompletni pregled postupanja u odnosu na nezakonitosti koje su evidentirale druga državna tijela i s tim u svezi podnijela odgovarajuće kaznene prijave ili izvješća. Dakle, od 1991. pa do danas podneseno je još ukupno tisuću 48 prijava odnosno točnije rečeno prijavljeno je tisuću i 48 osoba. Većinu prijava podnijela je policija 61%, zatim Financijska policija 16,7%, građani 2% i oštećena trgovačka društva 5%. Donošenjem Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije 8. svibnja 2001. godine i početkom rada državnog ureda za reviziju na reviziji pretvorbe i privatizacije stalo se sa podnošenjem kaznenih prijava od strane policije i od strane drugih nadležnih tijela jer se čekalo nalazi i rezultati rada Državne revizije, tako da je od tada pa do danas izvan ovog sustava rada i otkrivanja kaznenih djela podneseno svega dvadesetak tih kaznenih prijava. E sada, postupajući po tim prijavama, dakle nevezanih za one od Državne revizije mi smo ukupno optužili 339 osoba, 78 osoba je osuđeno zbog tih istih kaznenih djela koja se odnose na pretvorbu i privatizaciju. Od toga je izrečeno deset bezuvjetnih kazni zatvora u rasponu od jedne do četiri i pol godine. Govorim o pravomoćnim presudama, da ne bude nesporazuma. Kao i u predmetima u kojima je pokretanje postupka zahtjevano nakon prijava podnesenih po Državnom uredu za reviziju podaci o velikom učešću negativnih odluka ukazuju na činjeničnu i pravnu složenost predmeta iz oblasti pretvorbe i privatizacije. Obzirom na često nedovoljno jasno pravno uređenje pretvorbe i privatizacije dio izvršenih nezakonitosti nije mogao biti sankcioniran u kaznenom postupku, posebno iz razloga što su odredbe kaznenog materijalnog prava koje se odnose na gospodarski kriminal bile preuzete iz bivšeg socijalističkog pa dakle su bile prilagođene sasvim drugim odnosima u gospodarstvu. Područna odvjetništva isticala su slabu kvalitetu kaznenih prijava, loše instruirane i nedovoljno utemeljene bez dovoljnih podataka i dokumenata za odlučivanje zbog čega se u velikom broju slučajeva se zahtijevala prethodna obrada, prije svega putem redarstvenih vlasti što je uvelike produžilo predistražnu fazu postupka. Znatne su teškoće bile u pribavljanju potrebne dokumentacije, posebno od strane banaka koje se nerijetko pozivaju na propis o bankarskoj tajni tako da je krug tu stalno zatvoren nažalost još uvijek. I na kraju da skratim. Zaključna razmatranja, u njima smo pokušali dati, sublimirati sve ono što sam sada pokušao istaknuti pa bi na brzinu i to vam prezentirao. U predmetima u kojima su primljene prijave izvješća Državnog ureda za reviziju kao i onima iz ranijih godina postojale su znatne teškoće u dokazivanju postojanja kaznenih djela jer se radi o posebnim i složenim predmetima gospodarskog kriminala. Uz već poznate okolnosti koje otežavaju uspješnu kazneno-pravnu represiju u predmetima klasičnog gospodarskog kriminaliteta neusklađenost i nedorečenost propisa omogućavala su različita tumačenja i otežavali dokazivanje namjere na počinjenju kaznenog djela. Sva ova kaznena djela su u principu umišljena kaznena djela i zbog toga je namjerno doista potrebno dokazati prije nego se krene u kazneni postupak. Okolnosti koje su pogodovale tolikom broju nepravilnosti u procesu pretvorbe i privatizacije navedenima u Izvješću Državnog ureda za reviziju posljedica su nepostojanja odgovarajuće kontrole cijelog postupka pretvorbe i privatizacije i to kako od strane izvršnih tijela, upravni nadzor izvršne vlasti tako i internog nadzora tijela fonda. Podatak da je podnesena 71 prijava i 107 izvješća nakon pregleda tisuću 556 subjekata ne iznenađuje jer kaznena odgovornost postoji samo u slučaju ako je utvrđeno da postoji osnovna sumnja da je počinjeno kazneno djelo. Potrebno je još jednom naglasiti da kod ocjene provedene pretvorbe i privatizacije treba razlikovati radnje koje čine elemente kaznenog djela od ostalih nezakonitosti i drugih nepravilnosti i nemoralnih postupanja posebno. Podaci o broju državno-odvjetničkih radnji u predmetima Državnog ureda za reviziju i ranije primljenih prijava ukazuju na opsežni rad policije i drugih državnih tijela i Državnog odvjetništva iako se stvara doista suprotan privid da tijela, otkrivanje i kaznenih progona nisu poduzela ništa u pogledu progona. Kao što je naprijed navedeno vidljivo je da je u tijeku znatan broj predmeta pred sudovima u kojima će državna odvjetništva cijeneći težinu i značaj počinjenih kaznenih dijela također dati potreban značaj i prioritet. Naglašavam još 40-ak posto svih predmeta su u postupcima pred sudovima i po mojim saznanjima i zapažanjima radi se uglavnom manje-više o najtežim kaznenim predmetima koji do kraja nisu procesuirana. Ali ipak još jedan detalj. Dakle, ukupno 366 optuženja za kaznena dijela pretvorbe i privatizacije i 85 presuda. Od toga 10 bezuvjetnih kazni zatvora od jedne do 4,5 godina. Hvala.
Hvala. Vice guverner Hrvatske narodne banke Čedo Maletić, će podastrjeti usmeno dodatno izvješće Hrvatske narodne banke u procesu osnivanja, odnosno preoblikovanja banaka u dionička društva ili društva sa ograničenom odgovornošću koji je proveden na temelju Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama za svaku banku pojedinačno i po promjenama vlasničke strukture tih banaka. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici, ostale dame i gospodo. U skladu sa zaključkom Hrvatskoga sabora iz travnja mjeseca ove godine da se sastavi, dostavi mu se izvješće o procesu osnivanja [[Upadica: Dajte, malo namjestite si mikrofone.]] namjestiti mikrofon, da li se sada bolje čuje? Pa u skladu sa zaključkom Hrvatskog sabora iz travnja mjeseca ove godine da se sastavi i dostavi mu se izvješće o procesu osnivanja, odnosno preoblikovanja banaka u dionička društva ili društva sa ograničenom odgovornošću koji je proveden na temelju Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama iz 1989. godine i to za svaku banku pojedinačno i izvješće o promjenama vlasničke strukture tih banaka, Hrvatska narodna banka je ispunila svoju zadaću. Ja ću ukratko prezentirati osnovne naznake toga izvješće. Pa izvješće je strukturirano u tri glavne cjeline, odnosno tri dijela. U prvom dijelu dat je prikaz izvora podataka kao i neke poteškoće s kojima smo se suočili u prikupljanju tih podataka. U drugom dijelu je dat zakonodavni okvir na temelju kojeg se provodio proces preoblikovanja banaka u dionička društva ili društva sa ograničenom odgovornošću dok je u trećem dijelu dat prikaz samog osnivanja, tj., preoblikovanja banaka i to za svaku banku pojedinačno kao i promjenama vlasničke strukture koji je bio u tom razdoblju na ovamo. Što se tiče podataka, samih izvora podataka. Pa želio bih ovdje reći da su podaci za 1989. godinu kada se odvijao proces preoblikovanja banaka po prethodno citiranom zakonu Hrvatska narodna banka nije raspolagala tim podacima. Naime, tada nadležna institucija koja je izdavala odobrenje za rad i kontrolirala cijeli proces, bila je Narodna banka Jugoslavije. Tako da Hrvatska narodna banka u cilju ispunjenja zaključaka Hrvatskoga sabora morala je pristupiti rekonstrukciji tih podataka tako da je te podatke vukla iz sudskih registara, još je nakon toga, vršene su neke naknadne provjere i dodatne kontrole tako da bi ti podaci bili vjerodostojni. Što se tiče podataka za 95. i 97. godinu tu su podaci koje Hrvatska narodna banka imala u svojim arhivima i zato su dati ti podaci, zato imamo taj recimo jaz između godina … [[Govornik se ne razumije.]] za te godine, dok su podaci od 99. godine na ovamo Hrvatska narodna banka prikuplja temeljem zakonske ovlasti i ti podaci postaje permanentni serijski niz jer nije bilo problema za davanje tih podataka o vlasničkoj strukturi. Što se tiče samog zakonodavnog okvira, tj., Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama, pa treba ovdje reći da i sam proces osnivanja, odnosno preoblikovanje stupio na temelju tog Zakona koji je donesen početkom 1989. godine. I po tom Zakonu taj proces preoblikovanja u dionička društva i društva sa ograničenom odgovornošću, trebao biti dovršen do konca 89. godine. U tom su Zakonu bili iscrpno definirani način osnivanja odnosa, sam proces preoblikovanja banaka tako kako se pretvaraju udjeli u osnivačkom fondu, u udjelu u dioničkom, odnosno osnivačkom kapitalu, zatim formiranje osnivačkog fonda, obveze, prava i odgovornosti dioničara tj. Osnivača, zatim zazivanje osnivačke skupštine i prava i ovlasti te skupštine i korištenje rezerve i slično druga pitanja. Ovaj Zakon iz 89. godine taj savezni zakon on je bio preuzet u zakonodavni okvir Republike Hrvatske Zakonom o preuzimanju saveznih zakona iz ovlasti financija 1991. godine i vrijedio je sve do 93. godine kada je Hrvatski sabor donio Zakon o bankama i štedionicama. Što se tiče samog učinka toga zakona a učinak toga zakona da su 22 banke prošle proces preoblikovanja u dionička društva, odnosno društva sa ograničenom odgovornošću. To su banke koje su poslovale tada na teritoriju Republike Hrvatske odnosno koje su imale sjedište na teritoriju Hrvatske. Međutim, pored toga, tih 22 banke koje su prošle proces preoblikovanja, po tom Zakonu još izdano 23 odobrenja, odnosno osnovane su još 23 nove banke. Ukupno uzevši možemo reći da je po tom Zakonu ¾ ukupnog broja banaka koje je poslovalo u Hrvatskoj dobilo odobrenje. Što se tiče trećeg dijela i podataka o pojedinačnim bankama mislim da ih jednostavno nema smisla niti svrhe komentirati. Uvodno sam rekao pod pretpostavke i poteškoće s kojima smo se suočili, mislim da sami podaci govore za sebe dovoljno. I na koncu bih želio samo istaknuti da je donošenjem i primjenom tog saveznog Zakona iz 89. godine da je tada po prvi put u bivšoj SFRJ pojedinim institucijama koje su bile u društvenom vlasništvu je nominiran titular vlasništva i to na način da su udjeli u osnivačkim fondovima pretvoreni u udjele, u dionička društva ili društva sa ograničenom odgovornošću. Međutim, suštinski, u samom poslovanju banaka nije se ništa dogodilo. Iako je postojao titular vlasništva, ti vlasnici su bili društvena poduzeća. Tek donošenjem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća iz 91. godine suštinski se i došlo do promjene u vlasničkoj strukturi banaka jer je došlo do promjene njihove vlasničke strukture. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Uvodno izlaganje o kuponskoj privatizaciji potpredsjednik Vlade Damir Polančec. A prije njega, pardon, ispričavam se, direktor Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka Vinko Radić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo zastupnici, poštovani članovi, predstavnici Vlade Republike Hrvatske. Izuzetna mi je čast da ovom Visokom domu dam nekoliko uvodnih napomena u svezi sa izvješćem koje je sada na dnevnom redu. Dakle, temeljem Zaključaka Hrvatskoga sabora sa 13. sjednice od 14. travnja 2005. godine Državna agencija za osiguranje štednje i sanaciju banaka je dostavila svoje izvješće o provedbi sanacije i restrukturiranja banaka po Zakonu iz 94. godine. Postoje nekoliko činjenica koje ću iznijeti koje u izvješću nismo naglašavali a za koje smatram da se možemo složiti jer su jednostavno takve. Prvo, proces sanacije i restrukturiranja banaka je tekao izvan pravnog okvira po kojem se vršila privatizacija trgovačkih društava. Banke su osnovane kako smo i čuli od gospodina Maletića po Zakonu o bankama, bilo onom iz bivše SFRJ, bilo iz, bilo po Zakonu Republike Hrvatske, Zakonu o bankama Republike Hrvatske dok je sanacija i restrukturiranje vršena prema, odnosno temeljem odluka Vlade Republike Hrvatske. Drugo, ovaj proces sanacije i restrukturiranja banaka je u dobroj mjeri promijenio financijsku infrastrukturu zemlje. Naravno i vlasničku strukturu banaka koje su kako znamo danas pretežito u privatnom vlasništvu i u ino vlasništvu. Treće, bez obzira što je zakon prestao vrijediti, barem formalno, taj proces sanacije i restrukturiranja praktično i danas još teče jer imamo barem jednu banku koja, čiji proces sanacije i restrukturiranja nije još završen, a preostale su nam ukupno dvije možemo reći državne banke za koje još ne znamo da li ih čeka proces privatizacije. Znamo da su to Croatia banka i Hrvatska poštanska banka. Četvrto, moram pripomenuti da je činjenica da Agencija vodi jako puno sporova s temelja ove procedure i to je jedan od velikih kako operativnih poslova i problema u Agenciji, a iz jednog slučaja kojeg smo u ovom materijalu naveli vidi se da su to i vrlo značajni i, vrlo značajne financijske posljedice. I peto, pripomenuo bih da postoji još jedan proces koji doduše ovdje nije spominjan, koji je tekao paralelno praktično sa procesom sanacije i restrukturiranja banaka. Koji također ima velike financijske posljedice odnosno aspekte, a radi se o stečajevima banaka. I ne samo stečajevima banaka nego i svih onih društava koja su zajedno s njima otišli u stečaj. Da je tome tako ja mogu samo dva pokazatelja iznijeti. Agencija je na ime osigurane štednje do sada isplatila nešto malčice manje od 4 milijarde kuna, a iz stečajeva banaka je zatvorila, namjerno ne rabim izraz naplatila 1,2 milijarde kuna. Od tog samo dakle je 152 milijuna kuna u novcu. Ono gdje sigurno ima, a vjerojatno će i dalje biti različitih pa vjerojatno i dijametralno suprotnih mišljenja su pitanja oko svake pojedinačne banke glede procedure posljedica sanacije i restrukturiranja. Kako u financijskom pogledu tako i u pravnom. A za pravni imamo i više nego dovoljno slučajeva za to. Da bi se dobio odgovor na to pitanje po nama moguće je samo otvoriti odnosno stvoriti pravni okvir pa da se onda istraži i taj dio. Mi smo u našem izvješću dali presjek za svaku pojedinačnu banku, a dali smo i nekoliko agregatnih pokazatelja. Pa vidjeli smo da je dakle temeljem tog Zakona o sanaciji i restrukturiranju banaka iz 1994. godine i temeljem Zakona o državnoj agenciji hrvatska Vlada odnosno Vlada Republike Hrvatske donijela u razdoblju od 1995. do 2000. godine ukupno 6 odluka odnosno odluke za sanaciju i restrukturiranje 6 banaka. Dakle Slavonska, Riječka, Splitska, Privredna, Dubrovačka i Croatia banka. Kada se pogledaju troškovi sanacije i restrukturiranja iz agregatnih pokazatelja s malo zbrajanja može se vidjeti da je ukupno preko 13 milijardi do sada utrošeno u te procese. Zašto kažem ugrubo? Zato što je vrlo teško znati točan i konačan broj poradi toga što je iz više vidova vršeno financiranje sanacije i restrukturiranja. S druge strane do sada je ukupno oko 6,5 milijardi prihoda ostvareno s tog naslova, dakle sanacije i restrukturiranja banaka. Ovdje moram pripomenuti da u portfelju Agencije još ima oko nešto malo manje od 9 milijardi nominalnog, nominalne vrijednosti portfelja. I također moram pripomenuti da je vrlo teško reći koja je realna vrijednost tog portfelja iz razloga toga što je dosta subjekata ili već završilo stečaj ili su stečajevi u tijeku. S obzirom da smo za svaku pojedinačnu banku naveli i kratku dinamiku privatizacije mislim da nema potrebe trošiti vrijeme za to. Naglasili smo na kraju materijala dva pitanja koja zaslužuju određenu pozornost, a to su pitanje Croatia banke i HYPO banke. HYPO banka iz razloga što se radi o primjeru onih sporova i financijskih aspekata za rad agencije o kojem sam govorio, a vrijednost sporova trenutno iznosi oko milijarde kuna, a možda i više. Nadam se da ih nećemo sve izgubiti. Glede Croatia banke rekao sam da taj proces iz sanacije i restrukturiranja uistinu stvarno još nije završen bez obzira što se možda formalno to i može reći, a iz toga su također proistekli sporovi odnosno tužbe dioničara, bivših dioničara Croatia banke i taj problem ni do danas nije riješen. Bez obzira što postoje dvije presude pravomoćne moram reći pravomoćne presude Visokog trgovačkog suda no mi ih nismo mogli izvršiti nego smo iz razloga toga što je država uložila u tu banku 553 milijuna, a tražili zaštitu kod, odnosno tužbom kod Ustavnog suda. Nadamo se da će presuda Ustavnog suda pripomoći razriješiti i taj problem. Ja se ispričavam za par lapsus calami u materijalu i zahvaljujem na pozornosti.
Hvala lijepa. I potpredsjednik Vlade Damir Polančec. Uvodno izvješće, kuponska privatizacija. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Dozvolit ćete mi da vam ne čitam nikakav posebni materijal niti da vam podnosim bilo kakav dodatni materijal u odnosu na ono što ste vi već imali na svojim saborskim klupama i o čemu većina vas jest već raspravljala. Dakle dozvolite mi da se držimo čisto materijala koji je bio sastavni dio izvješća Državnog ureda za reviziju i u kojem je ovaj Visoki dom raspravljao sredinom 2002. godine na osnovu koje rasprave su doneseni između ostalog i određeni zaključci. U sklopu tog izvješća Državnog ureda za reviziju jedno posebno poglavlje posvećeno je kuponskoj privatizaciji. Ja imam još jedan materijal iako sastavni dio tog izvješća je dakle sukus ovog materijala. Ovo je materijal kojega je zatražio Hrvatski fond za privatizaciju da ga sačini Državni ured za reviziju u sklopu revizije poslovanja Hrvatskog fonda za privatizaciju i da zasebno obradi proces kuponske privatizacije. Što je to proces kuponske privatizacije? Proces kuponske privatizacije bila je plemenita namjena, namjera da se onima koji po određenim, unaprijed određenim kriterijima imaju na to pravo besplatno podijele dionice i udjeli poduzeća iz portfelja Hrvatskog fonda za privatizaciju. Zakonom o kuponskoj privatizaciji i posebice Pravilnikom o kuponskoj privatizaciji definirani su jasno kriteriji koja i kakova to poduzeća mogu biti? Dva su osnovna kriterija: poduzeća moraju biti profitabilna i poduzeća moraju biti solventna. Govorimo o godini 1997. Govorimo o godini 1998. Govorimo o vremenu kada nažalost Hrvatski fond za privatizaciju nije imao pravu adekvatnu i jasnu statistiku ni pregled svojeg portfelja. Govorimo o vremenu u kojem su mogle i nastale su određene pogreške. Objavljena je lista poduzeća koja su predmet kuponske privatizacije. Međutim, moram iskreno reći da nisu objavljeni svi elementi koji su bili traženi Zakonom o kuponskom privatizaciji. Prije svega se to odnosi na profitabilnost poduzeća za '95. godinu i broja zaposlenih koje su imale '95. godine. Dakle, sve što govorim govorim još jedanput na osnovu izvješća Državnog ureda za reviziju i nemam nikakvih drugih materijala, niti nemam potrebu za nekim drugim materijalima. Cijeli proces je zamišljen na takav način da po unaprijed utvrđenim kriterijima svaki imaoc prava dobije određene kupone s kojima onda može sudjelovati u tri dražbovna kruga, bilo samostalno, bilo na način da svoje kupone preda na upravljanje društvima za upravljanje tada osnovanim privatizacijskim investicijskim fondovima. Negdje nešto više od 92% svih imaoca prava u kuponskoj privatizaciji, a bilo ih je oko 230 tisuća, negdje oko 92% njih se odlučilo da svoje kupone daju na upravljanje investicijskim fondovima, a nešto ispod 8% samostalno je sudjelovalo na dražbi. Činjenica je, koju je utvrdio Državni ured za reviziju, koju potvrđuju i izvješća Hrvatskog fonda za privatizaciju, da nažalost dobar dio poduzeća ponuđenih u kuponskoj privatizaciji nisu odgovarali onim temeljnim kriterijima, nisu bila profitabilna ili nisu bila solventna poduzeća. Od ukupnog broja od 478, iako se taj podatak razlikuje za plus, minus 2, 3 poduzeća ponuđeni, dakle u procesu kuponske privatizacije, 270 poduzeća nije odgovaralo jednom od navedenih kriterija. Nominalna vrijednost tih poduzeća je bila negdje oko 3 milijarde i 500 milijuna maraka. Cijeli proces je zamišljen na način da idu 3 dražbovna kruga i da u ta 3 dražbovna kruga oni investicijski fondovi koji će imati uspješniji management uspiju izdražbovati bolji portfelj. Još jedanput napominjem ostavljena je mogućnost da svaki pojedinac samostalno za sebe svojim kuponima sudjeluje u procesu dražbovanja. Proces dražbovanja je završio i trebalo je uslijediti vrijeme prijenosa iz dražbovanih dionica i udjela u fondove, investicijske fondove. Međutim, tada dolazimo do još jednog novog problema, a taj novi problem koji se pojavljuje je problem da jedan dio poduzeća, odnosno jedan dio portfelja koji je bio definira i predviđen za kuponsku privatizaciju, Hrvatski fond za privatizaciju jednostavno u svom portfelju nema. To je treći problem uz ona dva prije navedena da jedan dio poduzeća nije bio solventan, a jedan dio nije bio jednostavno profitabilan. Nakon izvršenja prijenosa ili definiranja prava na prijenosa dionica investicijski fondovi su se pobunili. Pobunili su se jer je Zakonom o kuponskoj privatizaciji za njih bilo namijenjeno i definirano puno veća vrijednost od onoga što im je na kraju u dražbama ponuđeno. I stoga su tražili da im se omogući zamjena, odnosno nadoknada dionica. Moram reći da iz materijala koji su vama predočeni, na temelju kojih ste vodili raspravu, ali i na osnovu svih materijala koje sam iščitao s tim u svezi, Ministarstvo privatizacije u to vrijeme je bilo svjesno činjenice da dobar dio tih poduzeća ne dogovara Pravilniku, ali je davalo pojašnjenja investicijskim fondovima i pojedincima da će moći sudjelovati i otvorit se proces naknade dionica. Prva zamjena dionica dogodila se u trenutku, sjećamo se vjerojatno svi problema u koji je ušla virovitička šećerana, koja je također, čije dionice su također bile predmet procesa kuponske privatizacije. Tada je učinjen prvi korak i krenulo se u zamjenu dionica. Zamjena dionica ili naknada dionica bio je proces koji nije bio dovoljno transparentan, a usudim se reći u ovom Visokom domu nismo ga, nisu ga tada na najpametniji, najbolji mogući način i osmislili, niti prezentirali javnosti, niti proveli. Zamjena dionica je vršena na način da su ugovore o naknadi dionica ili zamjeni dionica između Hrvatskog fonda za privatizaciju i investicijskih fondova potpisivali predsjednik Hrvatskog fonda za privatizaciju i njegov zamjenik umjesto da su učinili cijeli taj postupak puno transparentnijim. Trebali su, to je i moje mišljenje i mišljenje Državnog ureda za reviziju, objaviti listu dionica kojima će se eventualno raditi zamjena dionica koje ne podliježu kriterijima i pravilnicima, Pravilniku o kuponskoj privatizaciji, trebali su tu listu dionica javno obznaniti, trebali su definirati kriterije po kojima će se zamjene vršiti. Međutim nisu. Vlada tada daje ovlaštenje ministru privatizacije i predsjedniku Fonda za privatizaciju koji sa svakim investicijskim fondom sklapaju ugovore o zamjeni dionica. Moram isto tako biti iskren, a to piše u vašim materijalima, da je tu učinjena još jedna pogreška. Nisu jednako tretirani, nisu jednako date šanse investicijskim fondovima za zamjenu dionica i pojedincima, onih 8%, nešto manje od 8%, ljudi koji su odlučili da samostalno sudjeluju u kuponskoj privatizaciji nisu dobili šansu da sudjeluju u naknadi dionica. Međutim, ugovori su sklopljeni i nepobitna je činjenica, još jedanput se vraćam na to i to u svim izvješćima možete pročitati da dobar dio poduzeća nije odgovarao unaprijed utvrđenim kriterijima. Ugovori o naknadi dionica supotpisani. Tim ugovorima investicijski fondovi trebali su vratiti Hrvatskom fondu za privatizaciju dionica nominalne vrijednosti cca 780 milijuna maraka. Tijekom '98. i '99. godine proces zamjene, odnosno nadoknade vrijednosti je trajao i negdje oko 500 milijuna maraka vrijednosti je transfera izvršeno. Ostalo je neizvršenih sada ugovornih obveza između Fonda za privatizaciju i PIF-ova u visini od 280, 290 milijuna maraka. Dolazimo u 2000. godinu, dolazi svi znamo do smjene vlasti i neki novi ljudi pokušavaju ući u taj problem, analizirati ga i donijeti najbolja moguća rješenja. Barem to tako danas izgleda ili žele prikazat. Tada u tom trenutku traži se mišljenje kolegija Fonda za privatizaciju o tome što učiniti sa nerealiziranim ugovorima o zamjeni dionica. Traži se isto tako mišljenje predsjednika Fonda za privatizaciju. Traži se izvješće Državnog ureda za reviziju. I nakon svih dokumenata koji su prikupljeni, i nakon svih modela mogućih rješenja problema u kojem smo se našli, zaključeno je da je najbolji put pokušati svim pravnim sredstvima osporiti ove ugovore o zamjeni dionica. Ja moram reći da sam si u zadnjih nekoliko dana ili tjedana dao izuzetnog truda pa pokušao iščitati sve zapisnike sa Upravnog odbora Fonda za privatizaciju, sve materijale koji su s tim u svezi napisani, sva očitovanja koja su publicirana s tim u svezi. Moram priznati da u materijalima, u zapisnicima Upravnog odbora Hrvatskog fonda za privatizaciju iz tog vremena iščitavam neke sasvim druge sugestije. U tim zapisnicima piše da kolegij Fonda za privatizaciju, da predsjednik Fonda za privatizaciju gospodin Vojković, da pravni sektor Fonda za privatizaciju sugerira nešto drugo, rješenje sporova mirnim putem na način da se postojeći ugovori raskinu, ali da se sklope novi. U tom trenutku, upotrijebit ću tu sintagmu, pošteniji i pravedniji za Fond za privatizaciju. Međutim nije se postupilo ni prema mišljenju tada pravnog sektora Fonda za privatizaciju, nije se postupilo niti prema mišljenju kolegija Fonda za privatizaciju ni prema sugestijama predsjednika fonda za privatizaciju, a na Upravnom odboru Fonda za privatizaciju uvijek raspravljaju o toj temi samo tri do četiri osobe i odlučujemo se za varijantu koja je dugotrajna, koja nas je dovela do toga da i danas s odmakom od 7-8 godina raspravljamo o istoj temi koja je problem multiplicirala i koja je dovela do toga da su troškovi zbog nespremnosti mirnog rješavanja ovih sporova, multiplicirali se i danas narasli na preko teoretski govoreći, 500 milijuna kuna. Išlo se protiv mišljenja pravnog sektora, protiv mišljenja kolegija fonda. Naravno ovo je izuzetno teška pravna problematika pa je s pravom kad se već donijela odluka da se ide pokušati riješiti situaciju na ovaj način, zatražena intervencija državnog odvjetništva i suport državnog odvjetništva u procesu rješavanja ovih sporova. Držano odvjetništvo ja se usudim to reći, a neće mi gospodin Bajić zamjeriti, ne previše voljno, ali je ipak pristalo zastupati Fond za privatizaciju u ovim sporovima i tada se odlučuje još nešto, odlučuje se između ostalog da se uzme još jedan pravni savjetnik koji će pomoći državnom odvjetništvu i Hrvatskom fondu za privatizaciju u procesu rješavanja ovih sporova, u procesu zastupanja Hrvatskog fonda za privatizaciju ali i države u sporovima. Zanimljiva je diskusija vezana uz to koje odvjetničko društvo, zanimljiva je isto tako rasprava na koji način je odvjetničko društvo odabrano. Činjenica je da kako se veli u zapisniku, iz sumnjivih razloga, iz subjektivnih razloga ispričavam se, ne može se uzeti ni jedno odvjetničko društvo iz Zagreba nego se angažira odvjetničko društvo iz Rijeke, Vukić, Krajačić i partneri, točan naziv mogu vam kasnije pročitati, i kreće se u sporove. Kreće se u sporove ne naravno željom Hrvatskog fonda za privatizaciju. Hrvatski fond za privatizaciju na temelju mišljenja usudim se reći tadašnjeg predsjednika Upravnog odbora Fonda za privatizaciju, ne pristaje na mirno rješavanje sporova, ne prihvaća sugestije niti pravnog sektora fonda niti kolegija fonda, niti upravnog odbora fonda ako baš hoćete pa možda niti mišljenja državne revizije, Ureda državne revizije, a do toga ćemo isto doći. Ide se na poništenje ugovora, dakle onih ugovora koji nisu konzumirani i ide se u spor. U ugovorima piše u slučaju da do spora dođe za sporove je nadležno Arbitražno vijeće Hrvatske gospodarske komore. Zašto je to stavljeno? Mogao je stajati bilo koji sud, odlučilo se za arbitražu. Možemo danas suditi o arbitraži ovako i onako, ali dozvolite mi da još jednom napomenem kako se biraju arbitražni suci. Dakle kad su PIF-ovi pokrenuli, privatizacijski investicijski fondovi pokrenuli arbitraže, pokrenuli su ih i tada se mora arbitražno vijeće definirati. Definira se na način, a neka me pravnici potvrde ili demantiraju da nisam u pravu, da svaka strana predlaže jednog arbitra a sa trećim se moraju usuglasiti i mi krećemo u tu borbu i u toj borbi dobivamo tri arbitražna spora, a tri arbitražna spora gubimo. Izgubili smo sporove sa "Validusom", sa "Dom holdingom" i "Esenholdingom". Izgubili smo vrlo teške sporove i naravno kad smo se već odlučili za pravnu bitku, onda ne trebamo od nje odustati. Tražimo na trgovačkom sudu poništenje odluka o arbitaži. Ti procesi traju. Međutim opet se vraćam na zapisnike Upravnog odbora Fonda za privatizaciju i na materijale koje potpisuje tadašnji predsjednik fonda gospodin Vojković i šalje predsjedniku Upravnog odbora gospodinu Liniću, u kojemu mu navodi: Je, to je jedan od mogućih puteva, ali nosi sobom i velike rizike. Jedan od rizika je zbog neprovođenja odluke i tih ugovora može nam se dogoditi da fondovi podignu tužbu protiv države za izgubljenu dobit što može imati velikih posljedica za Fonda za privatizaciju, za državu i dovesti do novih velikih troškova. To se i dogodilo. Fondovi su se udružili, pet privatizacijskih od sedam koliko ih je sudjelovalo u kuponskoj privatizaciji, dižu tužbu na općinskom sudu. Tužba je teška za izgubljenu dobit teška je 530 milijuna kuna bez kamata. Danas je ona sa kamatama negdje na milijardu i 230, 240 milijuna kuna ako se ne varam. Predsjednik upravnog odbora fonda je bio na to upozoren. Kreće se u pravnu bitku. Izgubili smo jednu tužbu na trgovačkom sudu, druga traje. Podigli smo žalbu na Visokom trgovačkom sudu za poništenje i tražimo poništenje odluke trgovačkog suda. U međuvremenu SN-holding po pravorijeku traži i dobiva rješenje za ovrhu računa Hrvatskog fonda za privatizaciju. Kamate rastu. Nakon toga slijedi, mi dižemo naravno, želimo poništiti tu ovrhu, borimo se protiv nje. Slijedi ovrha računa Fonda za privatizaciju. Fond za privatizaciju je blokiran, Fond za privatizaciju ne može normalno funkcionirati. Plaće zaposlenika mora isplaćivati kroz tvrtke kćeri i slično. Zatraženo je mišljenje, Upravni odbor Fonda za privatizaciju traži mišljenje i očitovanje kolegija Fonda za privatizaciju o tome kako stojimo u sporovima i na koji način je najbolje završiti priču oko kuponske privatizacije i sporove sa investicijskim fondovima. Damir Ostović kao predstavnik kolegija Fonda šalje izvješće o tome i sugerira rješavanje sporova mirnim putem. Upravni odbor Fonda raspravlja o tome, uzima u obzir sav taj kontekst, svu moguću povijest tih događanja. Uzima u obzir i to kako stojimo u pojedinim sporovima. Upravni odbor Fonda za privatizaciju donosi odluku i predlaže Vladi da se svi sporovi rješavaju mirnim putem. Prije nego je upućeno, takav prijedlog na Vladu, u vladinu proceduru, traži se očitovanje Državnog odvjetništva. Državno odvjetništvo daje prijedlog da podržava rješavanje sporova mirnim putem jednoobrazno, na isti način prema svima. Zašto to napominjem? Napominjem zbog toga što je do tog trenutka, po prvi put se u tom trenutku ovaj problem pokušava riješiti transparentno, razvidno i jasno. Vlada je donijela odluku o rješavanju sporova s investicijskim fondovima mirnim putem. I tada se pojavljuje Prijedlog sporazuma o nagodbi sa Essen holdingom i Dom holdingom. Posve je izvjesno da je njihov interes bio za dionicama "Liburnije", ali je posve izvjesno i to da po informacijama koje smo tada imali. Još jedanput napominjem, po informacijama koje smo do tada imali u sporovima ne stojimo dobro. Da je sugestija i pravnog sektora, pa na neki način i Državnog odvjetništva, da ne stojimo dobro u sporovima i u tom trenutku, na osnovu tih informacija pokreću se pregovori i pokušava se naći način kako mirnim putem završiti povijest staru 8, 9 godina, koliko, 7. Sporazum je donijet, odnosno nacrt sporazuma je donijet i činjenica je da se na tom sporazumu radilo, međutim nije ga se moglo provest. Nije ga se moglo provest jer Fond za privatizaciju nema u svom portfelju u tom trenutku dionica "Liburnije" niti ima u tom trenutku, i s druge strane ovrha nad računom traje. I zbog toga u 11. mjesecu Upravni odbor Fonda donosi jedan zaključak kojem iz tih razloga stavlja sporazum van snage. Puno puta sam to već rekao, možemo komentirati ovako i onako. Ja kao predstavnik Upravnog odbora Fonda koji se u cijelu priču uključujem u 3. mjesecu nisam bio upoznat sa činjenicom i gospodin Ostović mi nije rekao da je stavljen van snage sporazum iz 9. mjeseca. Međutim, bez obzira što je stavljen van snage u siječnju mjesecu ove godine mi dobivamo obavijest od trgovačkog suda da smo izgubili tužbu za poništenje pravorijeka sa Dom holdingom. I ne samo to, dobivamo rješenje po kojem smo obvezni izvršiti pravorijek Arbitražnog vijeća Hrvatske gospodarske komore u roku od 8 dana. Ukoliko Hrvatski fond za privatizaciju u roku od 8 dana ne izvrši pravorijek slijedi kazna u penalima od 100 tisuća kuna dnevno nakon 8. dana. S obzirom da je predmet pravorijeka sudionica "Liburnije", dakle, Dom holding je prema onom ugovoru o doknadi dionica, nadoknadi dionica trebao dobiti 72 tisuća dionica "Liburnije", što je negdje oko 24 i pol posto. Ali na tom, u tom pravorijeku su i dionice drugih poduzeća koje Fond za privatizaciju u tom trenutku nema. A rješenje trgovačkog suda veli izvolite provesti pravorijek u roku 8 dana. Logično je da se ponovno pokreću razgovori i traži se model kako će se taj pravorijek provesti. I to je učinjeno. U 3. mjesecu dolazi obavijest od Državnog odvjetništva da po onoj tužbi kojom PIF-ovi tuže državu Hrvatsku za izgubljenu dobit, da je sudac općinskog suda zatražio vještačenje o visini štete. Ja nisam ni pravnik, ni odvjetnik, slušam pravnike, slušam odvjetnike što mi oni kažu i kako oni komentiraju tu činjenicu. Sve to bili su i dodatni argumenti da se pokrene novi krug razgovora, pregovora i da se pokuša naći rješenje. I pregovori su vođeni. Jedan od razloga zašto se prije nije mogao provesti bilo kakav sporazum sa Dom holdingom i Essen holdingom ili onaj sporazum iz 9. mjeseca jest činjenica, kao što sam rekao, da mi nismo imali dionice "Liburnije" u tom trenutku. Imao ju je kapitalni fond i zato je s kapitalnim fondom trebalo napraviti zamjenu dionica. I zamjena dionica s kapitalnim fondom je učinjena u 4. mjesecu. Odnosno, donesena je odluka s jedne i druge strane da se provede zamjena koja je trajala kroz 4. i 5. mjesec. U 5. mjesecu stavljamo to na Vladu, stavljamo to na koordinaciju za gospodarstvo, prolazi Vladinu proceduru i u 8. mjesecu na nikakvoj telefonskoj sjednici, slušao sam vam danas, valjda ste 10 puta spomenuli telefonsku sjednicu, na nikakvoj telefonskoj sjednici nije donesena odluka o tome da se daje suglasnost na navedeni sporazum. Na redovnoj sjednici Vlade 4.8. donijeta je, dakle, donijeta je odluka da se daje suglasnost na taj sporazum. I nakon toga se pojavljuje činjenica koja je nepobitna. Da je sporazum u 11. mjesecu stavljen van snage. Onaj tko mi je zatajio tu činjenicu, onaj koji je trebao to obavijestit me o tome je bio predsjednik kolegija Fonda za privatizaciju. I učinjena je time velika proceduralna greška. I mi smo učinili sve da stavimo van snage sporazum, to smo učinili. Kao što danas činimo sve i na dobrom smo putu i bez obzira na sve komentare koji će se danas, sutra, možda i prekosutra u ovom Domu pojaviti, ja vas uvjeravam da ćemo mi ponovno postati vlasnici dionica "Liburnije". Isto tako vas uvjeravam da ćemo jednu, jedan problem kojeg nismo mi uzrokovali, koji je uzrokovan nažalost plemenitom idejom i neadekvatnim zakonskim okvirom za provedbu te plemenite ideje, ali koji je multipliciran nespremnošću da ga se riješi mi ćemo taj problem riješiti. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem potpredsjedniku Vlade. Povreda Poslovnika, ako se ne varam. Izvolite.
Povrijeđena su 3 članka Poslovnika našega i to članci 127., 177. i 203. Članak 203. govori da se na početku sjednice utvrđuje dnevni red i da se u toku sjednice može nadopuniti. Mi izvješće o kuponskoj privatizaciji nemamo u dnevnom redu niti je ono dopunjeno. Dobili smo sada usmeni prikaz gospodina potpredsjednika, međutim naš Poslovnik kaže da u članku 177. da i ovakvi ostali akti Sabora moraju prema naravi akata isti sadržavati obrazloženje, takvih obrazloženja mi u pisanoj formi nemamo. Članak 127. kaže da će predsjednik Sabora tada takav akt vratiti na doradu. Naime, mi smo o kuponskoj privatizaciji raspravljali u prvom izvješću koje je revizija dala čini mi se 2002. godine, većina zastupnika to izvješće nema, očitovanje Fonda je sasvim nešto drugo koje je ono dalo u veljači 2002. godine, jer se odnosi na ugovore koje je potpisao u arbitraži bivši predsjednik fonda gospodin Hrkač i zbog toga je utvrđena arbitraža a ne sudski postupak. Bilo bi dobro da smo dobili i pisano izvješće o ovome.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, je vi ste. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa naprosto potpredsjednik Vlade je kontradiktoran pa netočno tvrdi da je fond upravni odbor i Vlada radila transparentno. Evo zašto? Odmah iza toga kaže da nije znao nije kako je rekao, nije mu rekel direktor da je suglasnost bila povučena. Istodobno njegov prethodnik na čelu upravnog fonda i potpredsjednik Vlade je Vladu valjda obavijestio o tome da je suglasnost na nagodbu povučena. O toj transparentnosti se najbolje izjasnila druga strana nagodbe pa je rekla da želi vratiti na prvobitno stanje nagodbu ali da joj Vlada plati 700 milijuna kuna više nego što je ona nagodbom postigla. To je ta transparentnost. Bože daj da se vrati u Fond dionica Liburnija rivijera hotela i da ne bude štete za Vladu, odnosno za nas građane ni u ovom postupku niti da se to kompenzira u nekom drugom. Bože daj da bude tako.
Zahvaljujem. Dugujem objašnjene uvaženoj zastupnici Zgrebec da je predsjednik Sabora dao na dnevni red ovo što ste vi spominjali, nitko nije imao nikakvu primjedbu u dogovoru sa uvaženim zastupnikom Ivanišem. I nije nitko imao primjedbu, s tim je zapravo to stavljeno na dnevni red. Ako smatrate da sam povrijedio Poslovnik možete zatražiti mišljenje nadležnog Odbora. Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Gospodarstvo, financije, pravosuđe? Ja ne znam, ja nisam vidio ni jedan ni drugi, ni ja, ni evo tehničke službe nisu vidjele, ja vam ne mogu dati sada, vas sam baš pozorno gledao gore da ste nešto micali rukom, ali sigurno ja sam uvjeren niste digli povredu Poslovnika i ne dolazi u obzir. Povredu Poslovnika dok je govorio uvaženi zastupnik Leko. Što? Na moje obrazloženje? Izvolite. Izvolite uvaženi zastupnik Tomčić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, od početku ove točke razmišljam u kom momentu ću dati povredu Poslovnika jer je evidentno da mi danas raspravljamo o dvije stvari za koje nema Poslovničkih uvjeta. To je kuponska privatizacija što je obrazložila gospođa Dragica Zgrebec i to je točka koja se zove Prijedlog za provođenje rasprave o izvršenju zaključaka Hrvatskog sabora od 29. svibnja 2002. godine. Bez obzira što je to na dnevnom redu, 100 puta je određena točka uvrštena u dnevni red pa naknadno dati materijali. Podsjećam na članak 177. Poslovnika i članak 127. Poslovnika, članak 177. Poslovnika stavak 2. kaže "postupak donošenja ostalih akata neovisno o tome donose li se po postupku za prijedlog zakona ili konačni prijedlog zakona, uvijek se pokreću prijedlogom akta". I sljedeći stavak: "Predlagatelj akta iz stavka 1. ovog članka dužan je podnijeti prijedlog akta predsjedniku Sabora prema naravi akta isti mora sadržavati obrazloženje". I članak 127. "Ako predsjednik Sabora ustanovi da podneseni prijedlog akta Saboru, odnosno raščlamba izvješće i drugi akti nije sastavljen u skladu sa odredbama ovog Poslovnika zatražit će od predlagatelja da u određenom roku postupi u skladu prijedlog, i uskladi prijedlog akta s odredbama ovog Poslovnika". Vidim da je potpredsjednik Sabora, ako mi dozvolite malo produženja, već zapitao predstavnike radnih tijela da li žele govoriti a da nitko od Vlade nije obrazložio zaključke, točku izvršenje zaključaka Hrvatskog sabora ode 29. svibnja. Em, nemamo baš nikakvih materijala osim onog što je Hrvatski sabor donio 14. travnja nikakvih materijala ni obrazloženja, ni razloga ni bilo što, pa sada nema još ni usmenog obrazloženja, ja doista mislim da o ovoj točki se jednostavno ne može raspravljati.
Hvala lijepa poštovani kolega zastupniče. Vlada je predložila da se Hrvatski sabor raspravi o izvršenju zaključaka Hrvatskog sabora od 29. svibnja 2002. godine, donesenih uz izvješće o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije i izvješću o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. Dakle, ti zaključci Hrvatskog sabora to je podloga za raspravu i to je prijedlog Vlade koji smo usvojili i koji smo involvirali u ovu točku dnevnog reda. Drugo, u pogledu prijedloga za raspravu o kuponskoj privatizaciji, predlagatelj uvrštenja te točke u dnevni red, poštovani zastupnik Ivaniš se usuglasio sa mnom a vi ste to svi prihvatili da podloga za tu raspravu bude posebni separat iz izvješća državnog ureda za reviziju kuponska privatizacija. Dakle, imamo sve potrebno za raspravu. Kuponski taj separat, kuponska ta privatizacija se nalazi u Izvješću o radu na reviziji pretvorbe i privatizacije i pod poglavljem Revizija pretvorba i privatizacija ima poglavlje separat Kuponska privatizacija i to je podloga za raspravu. Obzirom na vaš prigovor kojega ja da se radi o povredi Poslovnika, ja držim da se ne radi ja ću to uputiti Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav da o tome da svoje mišljenje. Sada molim vas nastavljamo sa raspravom. Zastupnik Nikola Ivaniš. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, ja mislim da s obzirom da u zadnjih 15-tak minuta barem 3 put se spominje ime ni kriva ni dužna, ja mislim da je red da dobijem minutu dvije da kažem. Prije svega, želio bih kazati jedno. Ja sam 18. kolovoza uputio zahtjev da se kuponsku privatizaciju stavi na dnevni red Sabora iz razloga cjelokupne gužve koja se digla prije svega u Primorsko-goranskoj županiji a i šire oko Liburnije Rivijera hotela. Dobrih tridesetak dana iza toga taj je zahtjev otišao u Vladu i na početku ove sjednice Sabora ja sam pitao šta je sa time. Odgovoreno mi je da će Vlada poslati materijal. Vi ste danas upitali na početku rada ove sjednice da li je dovoljan radni materijal koji je išao 6. svibnja 2002. gospodin Tomčić, to je ovo, da li je dovoljan izvadak o kuponskoj privatizaciji koji je vjerojatno dostupan svim zastupnicima Sabora za tu raspravu. To ste upitali javno u ovoj sabornici. Ja sam kao predlagatelj toga rekao da mislim da da ali se isto tako nitko nije javljao. Ja taj materijal naravno imam jer sam ga zatražio u Dokumentacijskom centru Hrvatskoga sabora i sa današnjim datumom sam ga dobio. Međutim, ja ne bih želio biti onaj temeljem koga će hrvatska javnost pričati da u kuponskoj privatizaciji nije obavljena odgovarajuća i dovoljno kvalitetna rasprava. To ne bih htio jer mislim da i danas ono što je rečeno o toj kuponskoj privatizaciji dovoljno i jasno da ta rasprava treba. Tko sve želi izbjegavati raspravu i iz kojih razloga ja ne želim ulaziti i sam ću u njoj sudjelovati, ali to da od pojedinih vijećnika i ostalih se postavlja pitanje kako je to sada došlo na dnevni red želim kazati da nije ni u kakvoj vezi sa mnom, ni luk jeo ni luk mirisao. Meni je Izvještaj Državne revizije iz 2002. dovoljan za tu raspravu. Očito je da gledajući kontekst u kome je to sada došlo na raspravu se smatra da to nije dovoljno i da je trebao još jedan dopunski materijal sa osvrtom na Liburniju Rivijera hotele. To neka se dogovori i neka se u skladu s poslovnikom donese. Međutim, sigurno je samo jedno a to je očito da je zahtjev 18. kolovoza ispostavljen itekako utemeljen jer mi se čini da nitko baš rado ne upušta u raspravu o cjelokupnoj kuponskoj privatizaciji i da se to izbjegava i drago mi je da se bar to uočilo uključujući i zadnjih deset minuta.
Hvala lijepo. Slažem se. Vlada nema drugih materijala. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu predsjednik Dragutin Pukleš, želite li dodatno obrazložiti? Ne. Odbor za financije i državni proračun? Odbor za pravosuđe? Otvaram raspravu. [[Upadica se ne čuje.]] Revizija, poštovani potpredsjedniče nije podnijela izvješća. Glavna državna revizorica i njen. [[Upadica se ne čuje.]] Nema zaključaka za reviziju, nema kolega potpredsjedniče. Pogledajte pažljivo.
/Govornik nije uključen, ne čuje se./
Nema, poštovani potpredsjedniče, nema. Klub zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade i sva gospodo iz Vlade i Vladinih institucija, gospođe i gospodo zastupnici! 4. veljače 2005. godine u ovoj dvorani smo bili suočeni sa završnim Izvješćem Državnog ureda. Kakva je to dernjava, gospodine predsjedniče?
Ne znam, i mene baš zanima. Kakav je to zvuk bio? Neki neartikulirani zvuk neartikuliranoga.
Dakle, 4. veljače 2005. godine smo u ovoj dvorani bili suočeni i razmatrali smo završno Izvješće Državnog ureda za reviziju sa datumom rujan 2004. godine koje je, podsjećam samo u nekoliko crta, utvrdilo da kod tisuću 556 revidiranih društava je temeljni kapital smanjen za 4 milijarde maraka, da kod 345 društava, da je 345 društava otišlo u stečaj, da 996 društava nije ostvarilo razvojne ciljeve programa, da je sakriveno, dakako pod navodnicima, jedna milijarda maraka temeljnog kapitala, da je 386 tisuća 675 ljudi ostalo bez posla, da je ispravno u skladu sa zakonom izvršena pretvorba i privatizacija u 4,82% slučajeva a da je 95,18% slučajeva protuzakonito. Istog dana smo, gospođe i gospodo zastupnici, bili suočeni i sa konsternirajućim i bahatim mišljenjem Vlade Republike Hrvatske koja je doslovce rekla "primili smo na znanje Izvješće Državnog ureda za reviziju" bez riječi komentara, bez prijedloga, bez sugestija, bez ijedne jedine riječi što bi trebalo sa tim izvješćem učiniti, "primili smo k znanju". 14. travnja 2005. donijeli smo zaključke. Istini za volju bili su malo osakaćeni u odnosu na neke prijedloge, ali dobro, doneseni su onakvi kakvi su mogli biti doneseni kao stvar nekakvog konsenzusa ovdje u Saboru. A danas evo točno godinu dana nakon što je Državni ured za reviziju dakle u rujnu 2004. godine podnio izvješće mi razmatramo evo ova dopunska izvješća i tražena očitovanja su pred nama. Neka samo nominalno, zapravo po mom sudu nisu ispunila traženje. Pitanje koje sam 4. veljače u ime kluba postavio kako dalje uz sve konstatacije sa svim ovim užasavajućim činjenicama o rezultatima pretvorbe i privatizacije, bolje rečeno defektima, kako napustiti tu kaljužu pretvorbe i privatizacije, izvući društvo iz evidentno najvećeg moralnog i etičkog posegnuća a da nas to ne opterećuje još desetak, petnaest, dvadeset ili trideset godina. Dakle, imamo sada, to pitanje dakako egzistira i danas. Ono egzistira i zbog činjenica da od onog od koga smo očekivali zapravo najegzaktnije odgovore od Hrvatskog fonda za privatizaciju odgovore nismo dobili. Ja ću to kasnije i obrazložiti. Ali iz razloga što smo od Državnog odvjetništva, ja to tako iščitavam, dobili potvrdu potpune impotencije sustava, pravosudnog sustava koji nije u stanju čak i onda kada se ustanove određena nezakonita i kaznena djela, koji nije u stanju iz razno raznih razloga što piše u izvješću sankcionirati učinjeno. Pa dozvolite da obrazložim zašto smatram da Hrvatski fond za privatizaciju nije izvršio zadaću. Hrvatski fond za privatizaciju je imao tri zadaće, očitovati se na Izvješće Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji, drugo podnijeti izvješće o pokrenutim i poduzetim radnjama, da ne čitam to sve. I treće, dati podatke o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica i udjela. Što se tiče prve točke i njihove obaveze očitovanja. Vrlo je interesantno da Hrvatski fond počinje priču zapravo da su se oni i oko dosadašnjih izvješća državnog ureda za reviziju redovito očitavali Vladi Republike Hrvatske, Državnom odvjetništvu i Državnom uredu za reviziju. Pa nismo to pitali, mi smo pitali da se nama očituje Hrvatski fond za privatizaciju. Svoju cijelu priču u vezi točke 1. su sveli zapravo na sedmo izvješće, dakle, samo na jedan vrlo kratki period, odnosno na 287 društava. Ovaj Dom je nedvosmisleno tražio očitovanje na izvješće državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije. Dakle, svih 1556 društava, ne 28. U tom dijelu držim naprosto da ovakva jedna statistika koja je dolje prisutna kojoj se želi naglasiti da zapravo čitav niz nalaza državnog Ureda za reviziju nemaju nikakve izravne veze sa Hrvatskim fondom za privatizaciju i njegovim nadležnostima pa nam se tumači što je to u pretvorbi, što u privatizaciji da se ne vraćam na tu priču. Držim da naprosto je Hrvatski fond za privatizaciju u potpunosti podbacio odgovoriti na prvu svoju obavezu i da mu ovaj Dom jednostavno mora dati zadaću da u najkraćem mogućem roku da kompletno izvješće odnosno očitovanje. O cijelom procesu revizije, a ne samo 287. poduzeća. Dakako kada se Hrvatski fond za privatizaciju očituje gdje je on kriv, gdje nije kriv itd., ja postavljam javno pitanje a tko će kontrolirati ovo očitovanje. Da li bi sada trebali ponovno tražiti očitovanje državnog Ureda za reviziju ili nekog drugog da nam kaže da je Hrvatski fond za privatizaciju kada sebe amnestira u 80% slučajeva. Što se tiče drugog dijela njihovog izvješća, Izvješće o pokrenutim postupcima, ono je vrlo detaljno, mislim da detaljno o tome o svakom poduzeću jednostavno nema smisla, najčešće ovo izvješće završava da su postupci u toku i treba se nadati obzirom … [[Govornik se ne razumije.]] i na neke naputke državnog odvjetništva da se kroz određene pravne postupke može doći i do obeštećenja za sve ovo što je nanešeno. Međutim, iz pojedinih ovih slučajeva zapravo se iščitava kako je cijeli proces pretvorbe i privatizacije … [[Govornik se ne razumije.]] , koliko je on bio opterećen volontarizmom, diskrecionim pravima, nepoštivanja odluka itd.. Evo, spomenuti ću samo neke. Kaže August Šenoa d.d. Zagreb., komisija za valorizaciju ponuda nema potpisa na dokumentu kao da je to usput. Predložila je prihvaćanje ponude od tog i tog gospodina jer je povoljnija. Međutim, upravni odbor Hrvatskog fonda za privatizaciju donio je odluku o prihvaćanju druge ponude, namjerno ne čitam imena jer nema jednostavno smisla. I nikome ništa, završena priča. Šta je to? Ja to jednostavno ne razumijem. Je, ali konstatacija da je Hrvatski fond za privatizaciju radio i velike greške. Ima recimo frampantnih situacija šta su se naše nove gazde usuđivale, usuđivale raditi. Recimo kod poduzeća, kod jednog građevinskog poduzeća pronađeno je jednostavno da nisu uvrstili neuključivanje obveznica u iznosu 100 milijuna dinara u društveni kapital i ne pretvaranje istih u udjelu koristi Republike Hrvatske. Postupak je u tijeku. Kao što je postupak u tijeku traženje obeštećenja od poduzeća koje se, molim vas lijepo usudilo sakriti 955 stanova. Ni manje ni više, dakle, nisu dali na upravljanje gradskom stambenom poduzeću, nisu ih, nego su ih, nisu ih uvrstili u temeljni kapital, nego su ih jednostavno kao neuvrštene u temeljni kapital i ne predate bilo kome na upravljanje prodavali. Molim vas lijepo 955 stanova. Da, to se u ovoj državi događalo. Nema smisla da analiziramo ove pojedinačne slučajeve ali ova dva slučaja sam htio ilustrirati zapravo koji cirkus smo doživljavali koji je još uvijek nekažnjen, jer su u ovim slučajevima postupci u tijeku, što smo doživljavali u tijeku pretvorbe i privatizacije. Što se tiče trećeg dijela obaveze izvješće o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica udjela u postupku privatizacije, te u slučajevima kada je Fond za privatizaciju davao suglasnost za zalaganje, imovinu i poduzeće ili uzimanje kredita kojim se kupuju dionice u udjelu istog poduzeća. Ja nisam očekivao ovakvo izvješće koje ni manje ni više na tri četvrtine jedne stranice. Suha statistika, broj komada poduzeća, broj godina, iznosi u kunama i u eurima, istini za volju frampantan je iznos da je to gotovo 550 tisuća, 550 milijuna, oprostite eura, dakle, milijardu i 100 milijuna maraka, ali jednostavno bez imalo grižnje savjesti da se kaže u kojim se poduzećima to dogodilo, tko je to radio, protiv koga se vode postupci itd.. Umjesto toga piše napominjemo da su uplate za prodajne dionice i udjele vrše na račun Hrvatskog fonda za privatizaciju a da pri tome fond nije bio obvezan utvrditi izvore sredstava gotovinske uplate korištenja kreditnih sredstava i slično. Nitko nije kriv, očito prema ovom izvješću Hrvatskog fonda za privatizaciju nitko nije kriv a Ured, Državni ured za reviziju je vrlo jasno ustanovio da je ni manje ni više nego 95,185 slučajeva pretvorbe i privatizacije protuzakonito. Nešto malo više svjetla u ovu priču uvodi izvješće o radu državnih odvjetništva na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije. Ovo izvješće izbjeći ću, pokušati ću izbjeći ponavljanja, je ukazalo ipak na najveće probleme pretvorbe i privatizacije, nedorečenost zakona, dakako postojala je nedorečenost zakona, postojala je neusklađenost zakona ali za to isto postoji valjda nekakva odgovornost. Valjda je u to vrijeme postojala nekakva Vlada Republike Hrvatske, valjda je i za to usklađenje Zakona postojao nekakav ured za zakonodavstvo u Vladi Republike Hrvatske, valjda je i o tim zakonima i ovaj Sabor raspravljao itd., ali evidentno je, postoji nedorečenost zakona, neusklađenost zakona. Ono što je vrlo interesantno, na to ću se nešto kasnije vratiti, mogući politički aspekti, tako je gospodarsko politički aspekti vrlo interesantna tema, o tome je nešto glavni državni odvjetnik Bajić govorio. Ovo izvješće u nekoliko navrata vrlo eksplicitno govori o tome gdje je Hrvatski fond za privatizaciju griješio. Tu nema jednostavno, nemamo o čemu komentirati jer je napisano da je rađeno suprotno određenom članku, određenog zakona. No, iz ovog izvješća državnog odvjetništva je vidljivo nešto vrlo jasno da je odnos državnog odvjetništva, Fonda za privatizaciju, pa ako hoćete i državnog ureda za reviziju, dakle, cijelog tog kompleksa koji je imao ambicija raspetljati sve marifetluke u privatizaciji da odnos zapravo sa sudovima zapravo je ključni, ključni problem. Da državno odvjetništvo ima jedan pravni stav, da vrhovni sud taj pravni stav pobija, da se na temelju odluke Vrhovnog suda onda, dakako primjenjuje praksa da onda i Državno odvjetništvo jednostavno diže ruke od određenih, od određenih slučajeva. Naprosto morat će se, ovaj, morat će se naći, ja držim da ova rasprava neće noćas biti završena. Morat će se naći neki način kako će se i bez obzira na neovisnost sudstva kako bi izbjegli da se u ovoj kući govori o tome da je pravosuđe trulo ili već kakve smo sve izraze čuli, mi naprosto moramo se suočiti sa činjenicom da i onaj postotak slučajeva kada je dignuta kaznena prijava da jednostavno naši sudovi nisu u stanju, ovaj, to procesuirati. Pa ljudi moji kada se nekom kaže da je izrečeno u vezi 178 slučajeva 4, ovaj, 4 slučaja odnosno u vezi onih 1023, 18 ili 19 pa ja mislim da nam se javnost svima skupa smije. I da zapravo javnost jednostavno kaže «Pa čemu, o čemu više pričate? Prestanite pričati o tome jer naprosto ste se dogovorili da dvojicu, trojicu kaznite a da ostalo zapravo ode u zastaru, ostane nekažnjeno i tako dalje». Vrlo je signifikantno da su neke stvari u tijeku, u hodu tog procesa popravljane. Neunošenje i prodaja imovine, dionica, udjela i tako dalje. Ovdje kaže: «Šteta 484 milijuna njemačkih maraka». Vjerovat ćemo tom podatku, ali čega je to posljedica? Posljedica radi toga što Fond nije u rješenjima koje je izdavao na pretvorbu poduzeća nisu sadržavala te, ti popisi nisu sadržavali popis imovine koja je unesena u društveni kapital. I obzirom da nije bilo tog popisa jasna stvar da su se onda mogle određene nekretnine, objekti, zemljišta i tako dalje i maknuti. To je kasnije, jasna stvar, sanirano. Pretvaranje neosnovanih potraživanja u udjele. Mislim da tu nije stvar tako jednostavna kako nam je na koncu i gospodin državni odvjetnik htio danas to prezentirati da su to nekakve dvojbe jelda koje ne daju dovoljno elemenata za kaznene, za kaznene progone. Ja se usuđujem gospodine državni odvjetniče reći to je bila čista pljačka u korist kasnije privatiziranih banaka. Revalorizirati otplaćene kredite koji su otplaćeni su vraćeni novci. Ići ih ponovno revalorizirati i na taj način bankama malo zvali vi to tiha ili burna privatizacija, sanacija banaka, zovite kako hoćete to je najobičnija pljačka u korist, u korist banaka. Ovdje kaže 355 milijuna njemačkih maraka. Ja sam slušao podatke od 2 i pol do 3 milijarde maraka za ukupni bankarski sustav. I najinteresantnije je konstatacija. Zlouporabe su se dešavale kod potraživanja koja su valorizirana iako su u cijelosti otplaćena i nisu vođena u bilanci poduzeća ili su, ili se pak radilo o enormnim, nerealnim revalorizacijama. Procesi su se događali pred više od 10 godina kao model u kojem su sudjelovali u pravilu banke uglavnom hotelska poduzeća a suglasnost je davao Hrvatski fond za privatizaciju. Prijenos neotplaćenih dionica. Kaže: Naime radilo se o stjecateljima koji su dionice stekli prijenosom, otkupom dionica od dioničara i tako dalje. Suprotno članku 36. Zakona o privatizaciji. Dajte nam popis. Tko su ti klijenti? Tko su ti klijenti koji su koristili i koji su se evidentno kupnjom dionica na taj način, na taj način obogatili? Ista priča je i kod ove zadnje stavke: financiranje, kreditiranje, kupnja dionica sredstvima samog društva. Lijepo ste tu napisali. Ono što su radnici kupili nikom ništa, ali to su uglavnom kupovali gospodo moja draga menadžeri. Pa dajte da čujemo jednom tko su, tko su ti menadžeri? Obzirom da je vrijeme uistinu za ovakvu opširnu materiju prekratko dozvolite samo, samo nekoliko rečenica. Oko procesa osnivanja i preoblikovanja banaka neću ništa govoriti mada sam očekivao da će i proces osnivanja biti obuhvaćen. Ne vidim vice, vice guvernera ovdje. Ne samo ovih banaka iz 1989. nego i svih koje su kasnije osnivane u Hrvatskoj. Međutim što se tiče izvješća Državne agencije za osiguravanje štednih uloga kad ga se detaljno iščita onda se lijepo vidi kako je Hrvatska platila 5 milijardi kuna plus vjerojatno 4 milijarde kuna za, za isplatu osigurane štednje banaka u stečajevima plus tko zna koliko milijardi kuna za ono što bi se moglo uvrstiti u troškove sanacije kako ovdje lijepo piše u smislu pretvaranja deviznih depozita građana u javni dug Hrvatske i tako dalje i tako dalje. Htio sam naprosto naglasiti da smo stvarno kod sanacije i privatizacije bankarskog sustava postupili krajnje mazohistički. Što se tiče konkretnih prijedloga u ime Kluba iskoristit ću pravo na, da se još jednom javim za raspravu 5 minuta ako ne bude noćas iza ponoći. Hvala lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Poštovani kolega ja sam pričao jutros. Pa ne mogu pričati isto navečer kao jutros. Razlika je, vremenska razlika je. Poštovani zastupnik Damir Kajin u ime Kluba IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo ministri, potpredsjednice Vlade, cijenjena gospodo zastupnici. Evo ovako. Možda dvije najznačajnije izjave po mom sudu zagrebačkog nadbiskupa monsinjora Bozanića su ova koja je nedavno izrečena da su Hrvati i Slovenci braća, to namjerno spominjem. I kada je raslojavanje ove zajednice posrijedi da je bio na djelu grijeh struktura. I doista strukture su osmislile jedan najmonstruozniji oblik pretakanja društvenog kapitala u privatni i to kroz ove institute pretvorbe i privatizacije. Sama pretvorba i privatizacija kao ideja vjerojatno nisu sporne. Da država proda ono što nije bila u stanju sama voditi. Sporno je nešto drugo. Prvo. To što se događalo u ratu i kao što bi moj prijatelj Kramarić rekao po onoj paroli: «Jednom metak, drugome imetak». Drugo, što su samo odabrani u tome mogli sudjelovati. Ekipa uz HDZ i bivši socijalistički direktori koji su odjedanput postali oni vlasnici brodogradilišta i brodarskih kompanija i tako dalje. Treće. Kada govorimo o grijehu struktura što je Državna revizija politika naše dično pravosuđe i tako dalje bilo do 1990. zavisno od politike, a danas je tvrdim od krupnog kapitala. Jer je sve na području pretvorbe i privatizacije u zadnjih nekoliko godina legalizirano. Četvrto. Protiv toga pretvorbe se više jasno ne može boriti jer ako dovodite u pitanje vlasničku strukturu dovest ćete u pitanje i gospodarsku. Razorit ćete tvrtku, a i mediji koji su također pretvoreni danas ovise jasno od tog kapitala, a najplastičniji primjer nam je pokazao ovaj «Sokol Marić» kada je Stankoviću u nedjelju u njegovoj emisiji rekao: «Da gospodo, vi pišete o meni jer vam ja za reklame ne mogu platiti 10 ili 20 milijuna kuna. Ali ne plaćate o, ne pišete o onima koji vam plaćaju te novce». I jasno dok ja mogu shvatiti privatiziranu novinsku kuću da na taj način funkcioniraju, a funkcioniraju na taj način. To su im prihodi za plaće, doprinose i tako dalje. Ne mogu razumjeti da se tako ponašaju neka velika državna poduzeća u području medija. Teško je isto tako reći istinu da nisu samo HDZ-ovci stjecali poduzeće, poduzeća. Oni su možda najsirovije, to Kutle, Gucić već i neki drugi koji su bili direktori do 1990. godine. Koji možda danas imaju najveća poduzeća, pa i narodnjaci koji imaju neke PIF-ove itd.. Istina je ta da ova rasprava koja se vodi po tim izvješćima po mom dubokom uvjerenju ma i nema nekog smisla, istina je i ta da ćete u ovoj zemlji, to sam rekao i jutros, odgovarati za 5 tisuća kuna, ali za 500 milijuna kuna nećete i istina je da nam je pravosuđe zavisno od kapitala, nisam ja rekao u jutro korumpirano da me je trebalo ispravljati, ali neka građani sami zaključe. U 15 godina imamo dvije, znači presude, dvije uvjetne kazne i dvije novčane kazne. E teško je palo njima platiti ove dvije novčane kazne ili gospodin Bajić bi rekao, a ja to ne vadim iz konteksta kao što je on rekao, nego iz izvješća, on je dodao da je tu valjda 21 kazneno istraženje, da je policija podnijela tisuću 41 prijavu, da imamo sada i 10 kazni zatvora. Dobro, 10 kazni zatvora. E sad svi znamo tko je šta mogao postati sudcem, državnim odvjetnikom, glavnim revizorom itd., postavila ih je politika. U ime te politike, '90.-ih se je sprovodilo ono načelo suca Vukovića da se u ratu ne može počiniti ratni zločin, a sada su u funkciji kapitala mnogi. Još jedanput ću reći, imamo dvije novčane kazne po izvješćuj i dvije uvjetne kazne. Znači, to je šta se tiče revizije, pretvorbe i privatizacije. Peto, čemu daljnja revizija pretvorbe kada relativna zastara nastupa nakon 10 godina, a od pretvorbe je prošlo 13, tj. 14, odnosno 15 godina ako imamo na umu ovaj Markovićev zakon? Čemu taj trud? Kada čitamo izvješće Hrvatskog fonda za privatizaciju, i dobro je primijetio gospodin Tomčić, sve se relativizira. Zato ja njih neću komentirati, ali ću prokomentirati druga dva izvješća. Prije svega Državnog odvjetništva, odnosno Agencije za osiguranje štednih uloga. Kraće je ovo Agencije štednih uloga, pa ću od njega poći. Koliko je koštala sanacija bankarskog sustava? 11 milijardi 498 milijuna kuna po ovim podacima. Zapravo je stajala 25 milijardi kuna. Danas sam čuo 13 milijardi kuna, ali tih 11 milijardi 498 milijuna kuna se odnosi na 6 hrvatskih banaka, znači Slavonsku, Splitsku, Privrednu, Dubrovačku i Croatia banku. Koliko je Hrvatska dobila prijenosom na strance financijskog suvereniteta? 4 milijarde 935 milijuna kuna. Istina je, oni su još sa milijardu 152 milijuna kuna dokapitalizirali te banke. Sva sreća da se nigdje ne spominje Istarska nego tu smo sami se borili protiv Kutle i protiv Hrvatske narodne banke. No, zanimljivo je nešto drugo. Kako su se sanirale te banke? Putem obveznica koje je izdala država u iznosu od 5 milijardi 771 milijun kuna koje su izdate na rok od 10, tj. 15 godina, što će reći da smo strancima platili ili plaćamo što su preuzeli sanirane hrvatske banke i to je sigurno najveći privatizacijski grijeh. Zašto? Jer smo izgubili financijski suverenitet. U ovoj zemlji prodali smo znači strancima banke, nakon toga, ajde barem više ne završavaju u stečaju, to je dobro, ljudi ne trebaju brinuti za svoje štedne uloge, ali je zato vanjski dug alarmantan, 82, 83% bruto društvenog proizvoda i danas, umjesto da stranci unose kapital u Hrvatsku preko naših ili njihovih, svejedno, banaka izvlače taj kapital u Europsku uniju, pa ispada da mi svojom akumulacijom gradimo Europsku uniju. Prodali smo tajkunima, pardon, poklonili smo im tvornice, hotele, duhansku industriju, brodske kompanije, poljoprivrednicima za sitne novce dajemo zemlju, braniteljima dionice, da bi ih oni ustupili PIF-ovima čime PIf-ovi preuzimaju hotelske kuće, stanarima u društvenim stanovima za vrijednost jedne kade ili bojlera prodali smo stanove, sad država prodaje poslovne prostore. Međutim, samo jedna kategorija hrvatskih građana, a to su obrtnici u tzv. gradskim ili općinskim poslovnim prostorima ne mogu otkupiti te prostore i oni zajamčeni stanoprimci. To nije fer, ali se na njima tronira principijelnost i strogoća. Zahvaljujući tim bankama danas je vanjski dug Hrvatske 32, 33 milijarde dolara. Slovenija recimo 14 milijardi dolara. Znači, banke su prodane za 4,9 milijardi kuna. Njihova dobit, znači dobit tih prodanih 6 banaka, pustimo Zagrebačku banku sa strane, i ona je prodana, bilo je sigurno 2 milijarde kuna prošle godine, ne računajući, kao što rekoh, da uredno unovčuju državne obveznice s čime da budem cinik država de facto plaća strancima što im je poklonila banke. E, toga nema nigdje. Znači, uni credito de facto je kupio ili preuzeo ovu Privrednu banku za ne više od milijarde kuna, iako se spominju 3,3 milijarde kuna. Zanimljivo je izvješće Državnog odvjetništva. 6 su grupa, kako oni kažu, protupravnih radnji. Prva je prodaja imovine koja nije ušla u temeljni kapital. Šteta, kažu 484 milijuna maraka. Ok, što je to? To je uglavnom, po mom sudu, turističko zemljište koje nije ušlo u temeljni kapital pretvorenih tih turističkih kuća. IDS je u Istri, posredno u cijeloj Hrvatskoj, spriječio uknjižbu od Istra turista, ne znam, Anite, Jadran turista, Rivijere, Plave lagune itd.. Međutim što se danas dešava? Da te hotelske kuće od jednoga Umaga preko Savudrije, preko Opatije do Dubrovnika dole koriste na stotine hektara tzv. kampova, turističkog zemljišta i da nikome ništa ne plaćaju. E sad, da li možete to zamislit, da npr. za jednu Koversadu, Plavu lagunu, kamp u Zelenoj laguni nitko nikome ništa ne plaća. To ga nema nigdje. Ako mora biti tako, onda lijepo neka država sprovede nacionalnu lutriju i slučajnim izborom, ne znam u zemlji ima 50, 70 kampova, podijeli pedesetorici, sedamdesetorici sretnika. Druge godine novim sretnicima itd., a na da uvijek isti sišu sisu, rekao bi narod. Drugo, pretvaranje novoosnovanih potraživanja u udjele. Tu je šteta 455,9 milijuna maraka. Što je to? To vam je ono kada su direktori hotelskih kuća pristali da na temelju revolvariziranih, a ranije otplaćenih kredita banke preuzmu hotel. Na jedan način je to bila i sanacija banke, ali na drugi način, ti isti direktori su zadržali svoje plaće, znači svoja mjesta, a hotele su npr. preuzele Privredna, Riječka, Zagrebačka itd. banke koje su u međuvremenu privatizirane i stranci su i preko tih banaka de facto stekli hrvatsku imovinu. I što tu sad danas naši sudovi mogu? Ništa, mogu samo šutjeti. To je bit, nije bitna ova Slobodna Dalmacija koja se spominje u ovom izvješću, spominje se zbog Kutle, jer je metafora pretvorbe. Bitno je upravo ovo. Zašto spominjemo njega? Zato jer on može visjeti, a oni koji su prodali banke ili vode banke ili kupili banke jasno da se njima ne može ništa dogoditi. I to govori o selektivnosti hrvatskog pravosuđa ili bolje, da je ono rezervirano samo za neke. Interesantno je recimo da je ovo izvješće definitivno beatificiralo menađerske kredite. Ja sam o tome puno govorio u slučaju Lenca. Tu su zatim krive procjene nekih 250 milijuna maraka, prijenos neotplaćenih dionica stečenih popustom kod malih dioničara. E to je posebna vrsta priče, da ne kažem kriminala moguća jedino u Hrvatskoj. Mali dioničar otplaćuje svoju dionicu do današnjeg dana po nominali, a veliki, što potvrđuje kriminal u Hrvatskom fondu za privatizaciju, za izlazi u susret novom procjenom, što nije normalno, pa na tom mjestu onda dolazimo do ove kuponske privatizacije koja je "nota bene" projekt Svjetske banke, koji je upropastio sve zemlje, mislim na kuponsku privatizaciju, koji su je poslušali, od Slovačke do Hrvatske. Znači, a to može samo netko tko nije normalan. Tu je sada bitna Liburnija, pristaje PIF-ovima zamijeniti dionice, loše za one dobre, a ovim malim dioničarima ne. I to je, izvinite, nešto što je neshvatljivo. PIF-ovi, njima se izvješće ne bavi, ali ovo izvješće gospodina potpredsjednika Vlade izuzetno korisno, to treba posebno vidjeti oko svih tih detalja, ali je interesantno sljedeće. Pustimo sada grofa Eltza i Ostoju. Na drugom mjestu je bio PIF Ekspandija, po snazi je imao 597 milijuna maraka. Oni su npr. prodali "Arena turist" i još 60 drugih poduzeća. Gospodin potpredsjednik je rekao da je kuponska privatizacija plemenita namjera. O.k. PIF Ekspandija 597 milijuna kuna, prodali, izvukli se, pobjegli u Češku, odnosno Ameriku. Tuđmanov unuk, gospodin Dejan Košutić imao je u toj plemenitoj namjeri središnji nacionalni fond težak 430 milijuna maraka, a 2000. godine prodaje ga Epiku grofa Eltza, znači udjela u 197 poduzeća. Slavonski privatizacijski fond težak je 423 milijuna maraka itd., danas ga vodi Hypo banka. Čačićevi Varaždinci oni su pokupovali dio hotela i banaka, oni su bili ako se ne varam na sedmom ili šestom mjestu, to je bio onda fond Pleter, sedmi po snazi, teški 233 milijuna maraka. Tu je bila i propala … štedionica iz Pule i možda bi tu ti ljudi mogli tražiti neku naknadu. Kod "Liburnije" a što kompromitira Vladu, osim što je posao zatvoren u tri dana, na sjednici Vlade osmog mjeseca, kada ni psa nema u Zagrebu, znači od 4.8. do 8.8. je bio posrijedi ovaj proizvoljni dogovor između Vlade, tj. Hrvatskog fonda za privatizaciju i gospode Ostoje i Eltza na način da je cijena srušena za 407 milijuna kuna, ali o tome u posebnoj raspravi. Ostavimo sada ovu raspravu kuponskoj privatizaciji. Kod "Liburnije" tu apsolutno danas podržavam Vladu, nakon što je spriječena ova velika privatizacija, na djelu je mala privatizacija. U deset godina prodano je za 41,4 milijuna eura 43 ili 44 objekta uz puno suglasje nadzornog odbora u kojem su sjedili i gospoda Ostoja i gospođa Mesec, to je interesantno da netko iz Hrvatskog fonda za privatizaciju ide u taj fond, znači po tome bi ih trebalo apsolutno rasformirati. Znači rade isti posao jedni za one druge, ali sjede i sindikati. Inače i te male privatizacije koje su danas u tijeku, vila hotela po hotelu, valja spriječiti, jer od toga imaju korist samo uprave a pojedinci su teški po nekoliko milijuna eura pa vam se može dogoditi da kamp u Mošćeničkoj Dragi od 2,5 tisuće kvadrata proda se za 12,5 tisuća eura. Što državno odvjetništvo sada čini da PIF-ovi od Vlade, tj. iz proračuna ne povuku tih milijardu i 200 milijuna kuna o čemu je govorio gospodin Polančec, odnosno da se vrate te dionice u fond. On je rekao da postoji velika šansa i mi ćemo ga u tome apsolutno podržati. Od revizije, pretvorbe neće biti ništa. Kapital danas je preuzeo institucije ove države i ja ću reći da je to postalo i opasno. Politika je danas marginalna, marginalizirana, pogotovo predstavnička vlast nas tu u Saboru. Moć je tvrdim u medijima, u Hrvatskoj radioteleviziji, u kapitalu, u izvršnog vlasti od Vlade pa dole do općina i zato takve bitke za mjesta ne znam u vijećima ili poglavarstvu od Velike Gorice do Dubrovnika, Opatije itd. Koliko vrijedi mandat u Saboru? Ništa, ali, e u Ini, u Croatia osiguranju, Hrvatskoj radioteleviziji, Hrvatskim cestama e tu vrijedi milijune kuna kao što vrijedi i u gradovima i općinama ako je njihov proračun reprezentativan 20, 50 ili 150 milijuna kuna i to mi trebamo shvatiti. Pretvorba i ovih 400 radnih mjesta, 400 tisuća uništenih radnih mjesta. Da, i pretvorba je na to utjecala, iako je na prvom mjestu ipak bio rat, okupacija itd., tri trećine Hrvatske. Na drugom mjestu je bio gubitak tržišta na istoku pad kupovne moći i jasno onda ovdje dolazi pretvorba, trećina, trećina, trećina. I za kraj. Ja ću još jedanput citirati onu Rojsovu, tko jamio jamio, tko ima ima, tko nema teško da će nešto u ovakvoj podjeli vlasti moći ne znam kapitala nešto steći. Pravosuđe i još jedanput ću reći, ovisno je u velikoj mjeri od kapitala kao i medij i politika, ali definitivno moć nije više kao što je bila 90-tih kada je politika odlučivala o smrti i životu kod političara nego se je ona preselila u pravcu medija, odnosno kapitala. Ovo izvješće pokazuje da je revizija propala, pretvorba je zemlju kompromitirala, ali pošto stvari više ne možemo vratiti na početak, vodite zato gospodo u Vladi računa da nove pretvorbe ne poprime obrise skandala poput "Liburnije". Najtragičnija je po mom sudu podjela koja je nastala 90-tih na one koji imaju i one koji nikad neće imati, oni koji imaju u tome je problem, nešto su imali 90-te, što do 90-te ništa nisu imali pa su preko noći sve stekli, a ovi drugi na žalost teško da će doći u poziciju, već će uvijek biti zavisni od tog kapitala. Tragedija koja se danas jasno po mom sudu neda ispraviti jer se nije ni htjela ispraviti. I konačno ne možete danas dirnuti u te velike sustave. Tko je u stanju u ovoj državi dirnuti u jedan "Agrokor" ili "TDR"? Jedan "Agrokor" koji zapošljava 15 ili 17 tisuća ljudi, a ovi drugi tri ili četiri tisuće ljudi. Pa država im je jamčila, "Agrokoru" ako se ne varam, 2000. za nekih 250 milijuna eura ili dolara. Znači za kraj, crveno je. Grijeh struktura ne da se ispraviti, ali se ne treba takvom politikom nastaviti. Hvala.
Kolega Kajin još vam nije "crveno". … [[Upadica se ne čuje.]] Mislim krivo je vidio da je "crveno". U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani predstavnici Vlade, cijenjene kolegice i kolege. Iako je rasprava krenula u malo ležernije tonove i vode, moram konstatirati jednu žalosnu činjenicu. U cjelodnevnoj raspravi bilo je više politizacije nego privatizacije. Ne mogu se oteti dojmu da je čitava tema nametnuta ne zato da bi se ispravile nepravilnosti kojih je evidentno bilo, ne zato da bi se kaznili krivci kojih je evidentno bilo nego da se tema privatizacije opetovano izvlači u prvi plan da bi se reklo građanima Hrvatske, Hrvatska demokratska zajednica je opljačkala ovu državu, ona je krivac za kriminal u pretvorbi, to je stranka koja je ukinula stotine tisuća radnih mjesta i koja je na kraju ne po haaškom sudu nego po sudu jednog gospodina zastupnika, proglašena i zločinačkom organizacijom. Dakle ta stranka koja je zločinačka organizacija je stvorila Hrvatsku državu, pod njezinim vodstvom je stvoreno. Pa imam dojam da tu nešto ne ide zajedno. Bojim se da ne ide zajedno zbog toga što smo svi svjesni loših strana privatizacije, ali nitko ne ide u srž stvari. Nitko ne pita gdje su korijeni svega toga što se dogodilo i da li je zaista Hrvatska demokratska zajednica ta koja je nakon 1990. bila kreator svih pljački, bila uništavatelj radnih mjesta, bila destruktor hrvatskog gospodarstva. Kada nas već evo neprestano prisiljavaju da gledamo unatrag, kada nas prisiljavaju da bacimo ručicu mjenjača za vožnju i hod unatrag mi ćemo samo još malo pritisnut gas pa ćemo otići malo više unatrag od 90-te, jer pljačka Hrvatske nije počela 1990. godine. Nekome je strašno stalo da pokaže kako je pljačka počela 90-te. Kome? To podsjeća na onu narodnu "ne pada snijeg da pokrije brijeg nego da sakrije nečije tragove". Pa čije tragove trebaju ovakve insinuacije neutemeljene na povijesnim činjenicama prikriti? Pa evo, na pitanje, tko je opljačkao Hrvatsku, uz napomenu da i mi kao tadašnja vodeća stranka naravno priznajemo i svoj udio u tome. I mi smo jedina stranka koja je isključila sve sudionike svih nepravilnosti u privatizaciji. Druge stranke to još nisu učinile, njih to tek čeka. Pa kad analiziramo o tome tko i kada je počeo pljačku Hrvatske onda svakako treba pitati se zašto je na toj privatizaciji izvojevano dosta političkih pobjeda. Recimo, štovani Predsjednik države, gospodin Mesić je rekao da kad postane predsjednik da će vratiti pokradene milijarde iz inozemstva. Čekamo već 5. godinu nema ih. 6., pardon, 6., da. I čekat ćemo još 5 godina i neće ih biti. Zašto? Jer te milijarde nisu otišle u inozemstvo poslije 1990. godine. Da su otišle lako bi ih mi vratili jer danas se trag novca prati lagano u međunarodnim vodama. Zašto treba ići iznad, iza 90. godine? Zato da evo i hrvatskoj javnosti, ne samo onih 2% što po iskazu ravnateljstva Hrvatske radiotelevizije gleda prijenose ovog Sabora za kojih se neki bore, nego i za ostalih 98% koji će čuti, nadam se, ove brojke preko naših novinara. Treba posegnuti za brojkama. Brojke govore sve, a hvala Bogu statistički godišnjaci su u arhivama i svatko može do njih doći. Ja volim uvijek brojke umjesto demagogije jer brojke su nepotopive. Njih gurneš pod vodu, ona ispliva van. Podmetneš pod tepih, ona kad-tad izađe van. Zato pogledajmo šta kažu statistički godišnjaci za razdoblje od 80. do 90., dakle, za kraj komunističke vladavine. Što kaže o naslijeđu gospodarstva koje smo zatekli 1990. godine? Ti statistički godišnjaci nas podsjećaju da su gubitci poduzeća u tadašnjoj Republici Hrvatskoj bili 5 i pol puta veći od ukupne akumulacije. Što to znači prevedeno? To znači da su praktično ta poduzeća bila obezvrijeđena u zadnjih nekoliko godina tog desetljeća prije 1990. godine. Kažu dalje godišnjaci da su ukupni rashodi poduzeća rasli 17 i pol posto brže od prihoda. Takva poduzeća smo naslijedili. 17 i pol posto brže od prihoda, što znači da je u 8 godina svako poduzeće bilo obezvrijeđeno, a mi smo s takvim poduzećima kretali u privatizaciju. Neumoljive brojke kažu da inflacija na kraju 1990. godine bila 609,5%. Isto tako kažu da su u pojedinim mjesecima stope inflacije došle do 30%. U takvim uvjetima smo započeli privatizaciju. Što znači takva inflacija sjećamo se. Išli smo ujutro kupovati kruh jer je navečer bio preskup za naše plaće. Ujutro smo kupili tenisice za dijete, a navečer su one vezice koštale više nego tenisice ujutro. Plaća koju smo dobili 1., 15. više nije vrijedila niti 60% onoga što smo dobili. U tim uvjetima je započela velika pljačka Hrvatske. Samo 1990. godine pokrenuto je preko 400 stečajeva. To je slika stanja gospodarstva koje smo naslijedili 1990. To je stanje na koje je došla ta tzv., zločinačka organizacija. 400 stečajeva godišnje nije ukupna cifra jer lokalne vlasti u to doba, a i to je zabilježeno, nisu dale da idu u stečaj sva poduzeća jer su fiktivno držali zaposlene. No idemo dalje. Investicije su u 1990. godini ukupne u tadašnjoj Republici Hrvatskoj bile 50% manje nego 10 godina ranije, 1980. Dakle, investicije su u 10 godina pale za 50%. Kakva je onda bila vrijednost tih naslijeđenih poduzeća? Sljedeći tragičan podatak, u 50% poduzeća, prema statističkim pokazateljima, dugovi su bili veći od ukupne imovine tih poduzeća. Dakle, svako drugo poduzeće imalo je veći dug nego što je ukupna njegova vrijednost. To je bio start naše privatizacije. Ili dalje, krajem 1990. godine bilo je 200 tisuća nezaposlenih. Točnije, 196 tisuća i nešto. To je to veliko socijalističko zapošljavanje. Dakle, u mirno doba 1990. 196 tisuća nezaposlenih. Ali još 400 tisuća zaposlenih fiktivno. Zašto fiktivno? Jer su primali plaće isključivo na temelju novih zaduženja poduzeća. Tako da je zapravo nezaposlenost bila u to vrijeme 600 tisuća ljudi. Ova fiktivna zaposlenost, ovih 400 je dalje vukla ta poduzeća u glib jer su svakog 1. u mjesecu dizali inflatorni novac, neki ne novac nego one poznate obveznice kad smo nosili, sjećate se obveznice, jedva smo ih nosili u rukama i mijenjali ih za novac, pa različite mjenice, bonove, itd. Bilo je to vrijeme velike mašte u izmišljanju paralelnog novca tadašnjem dinaru. U 20 industrijskih grana, a industrija je bila kažu temelj hrvatskog gospodarstva, plaće su bile ispod tadašnjeg republičkog prosjeka. Dodamo li tome da smo 90. zatekli između 6 i 7 milijardi dolara duga koji otpadaju na Republiku Hrvatsku tadašnju i današnju i koji otplaćujemo, onda postavljamo pitanje što je to sa pljačkom Hrvatske. Ja na temelju ovih podataka tvrdim da je pljačka hrvatskog gospodarstva završila 1990., a ne počela. Ove brojke govore da je svaki drugi napad na HDZ u vezi pljačke politizacija da bi se sakrili ovi vlastiti tragovi. I zato pada snijeg. Da pokrije tragove, a ne da pokrije brijeg. Ovo su brojke. Tko želi može ih provjeriti, imam ih sve u izvorniku. Što se je dogodilo 90. kada smo naslijedili ovakvo gospodarstvo kakvo sam ukratko opisao? Godinu dana ranije počela je pretvorba i privatizacija po Markovićevom modelu. Po jednom modelu koji je imao za zadatak, vidjeli su da se gibaju društva, politika u Europi. Zadatak je bio zasjesti na direktorske funkcije, dakle, komunistički direktori i tako ući u nešto novo ako se to novo dogodi, a hvala Bogu dogodilo se. Sličan model su imale komunističke zemlje. Sjetimo se samo Sovjetskog saveza. Tko je tamo izvršio najveću privatizaciju? Obavještajne službe. Svako poduzeće imalo je jednog obavještajca koji je nadzirao sve i taj je bio najviše uključen u sve gospodarske i novčarske tijekove tog poduzeća. Bio je najsposobniji zbog toga i preuzeo je poduzeće kad se je raspao savez tih socijalističkih država. Dakle, pretvorba je počela prije 90. godine. Što su pretvarali? Pretvarali su ta nelikvidna poduzeća u još nelikvidnija. Pretvarali su oni inflaciju u hiperinflaciju. Ili najkraće rečeno, pretvarali su gospodarsku tragediju u gospodarsku katastrofu. Dolazi 90., prvi slobodni izbori i takvo gospodarstvo nasljeđuje Hrvatska demokratska zajednica. I što sad slijedi? Slijedi srpska agresija koja je uništila svu infrastrukturu. I cestovnu, i gospodarsku, i kulturnu, i društvenu, itd. Slijedi agresija koja je uništila cca 30 milijardi dolara u tom gospodarstvu. Na ovakvo katastrofalno stanje još i to. Mi smo dobili jabuku koja je gnjila. Kad smo ju zagrizli vidjeli smo da je i crvljiva, a sad nas pitaju zašto nije imala vitamina? Isisali su je crvi prije toga, i to je istina o pljački Hrvatske. Što se dogodilo kada je počela Srpska agresija, sjetimo se, pad društvenog proizvoda bruto-nacionalnog dohotka za 50% u godinu dana, 1991., 92. Za 505 bruto nacionalni dohodak nije pao u ni jednoj Europskoj zemlji od 2. Svjetskog rata. Kada padne bruto nacionalni dohodak za 50% onda kažu treba samo 50 godina da se vrati na početni. To je bilo stanje koje smo zatekli i to je ta pljačka koju smo mi sa našom strankom pokrenuli. Naravno, mi smo morali krenuti u privatizaciju, zašto? Jer je Europa neminovno išla u privatizaciju, i to što smo pod ratom, možda je bilo razlog da ne krenemo da je odgodimo, noći i noći je Vlada raspravljala, imao sam čast biti član ratnih Vlada, noćima smo raspravljali da li ići u privatizaciju, morali smo krenuti jer svi drugi su išli naprijed, sve druge tranzicijske zemlje. I mi smo tada krenuli u tu privatizaciju, na žalost bez pravne podloge, jer nismo imali iskustva i bez vremena da se uopće u nju udubimo, tko je bio u ratnoj vladi taj zna, da smo imali sastanke u podrumima, pod granatama, pod zračnim uzbunama i tamo smo raspravljali o čemu, ma ne o privatizaciji nije nam bila ni na kraj pameti, o tome kako spasiti od agresora Hrvatsku državu, kako spasiti desetke tisuća života i raspravljali smo o tome kako zbrinuti stotine tisuća do milijun izbjeglica i prognanika. Raspravljali smo o tome kako namaći novac da počnemo naoružavati Hrvatsku vojsku jer smo bili pod embargom za nabavu oružja što znači da smo svaku pušku plaćali trostruko više. I na tim ja ih zovem podrumskim sjednicama, jer po gornjogradskim i zagrebačkim podrumima imali sjednice Vlade. Bilo je rasprave o privatizaciji, to je nama bilo nešto daleko. Čuvali smo najprije glave naših stanovnika, čuvali smo zemlju od te agresije, pokušavali organizirati obranu. I to treba reći i dio novca tadašnje privatizacije je išao u naoružanje i hvala onima koji su taj dio dali, a to što su uzeli nešto sebi neka ih pravosuđe riješi a ne politika. Ima ih koji se tu smiju jer im ovo zvuči naravno kao science fiction jer oni nisu bili u tim podrumima, što je razumljivo, oni su bili negdje puno dublje od podruma. Dakle, pod crvenom petokrakom je početkom 90-tih, nisam razumio meni nešto kažete? Onda nemojte dok ja govorim, ja sam bio pristojan kada ste vi govorili. Pod crvenom petokrakom uništeni su ostatci ostataka onog gospodarstva koje smo naslijedili od crvene diktature proletarijata, i tu počinje Hrvatska pljačka prema navodima nekih koji ili ne raspolažu ovim podacima ili su zaboravljivi ili imaju zle političke ciljeve i težnje. I što sada privatizacija je išla kako je išla, danas rezultati ove revizije koja je izvršena u 1556 poduzeća vrlo kvalitetno, rezultati rada Državnog odvjetništva koje je bilo vrlo kvalitetno, eto nadopunjuju se i sa rezultatima Fonda za privatizaciju. Neki kritiziraju da su podaci neobjektivni. Imamo svega 4,56% kaznenih prijava, zašto? Ne zato jer je zločinačka organizacija vršila prijave, nego zato jer je paket zakona bio toliko složen, od vlasničkih odnosa, od imovinskih odnosa, od registracije vlasništva pa nadalje, da i danas naši vrhunski stručnjaci kažu da je nemoguće razlučiti zlo od dobroga, da je nemoguće razlučiti nemoralno djelo od kaznenog djela i to je razlog zašto je ovako malo kaznenih prijava. Nadam se bit će ih više u budućnosti, jer ćemo kao što smo čuli reviziju i procesuiranje nastaviti. Ali ovdje treba reći još jednu stvar, nije revizija pretvorbe počela 2000. godine, dapače, puno više revizije je odrađeno prije 2000. godine, jer nas je bolilo sve ono što se događalo, bolilo nas je što su neki zloupotrijebili rat, tešku situaciju i kako kažu neki jamili. Više su jamili do 90. nego nakon 90. ali za osudu je i jedno i drugo. Zato želim podsjetiti da smo mi od 1991. godine krenuli u svojevrsnu tada moguću reviziju i podignuli smo 1991. godine prijave protiv 1048 osoba od čega su optužene 41, 401 je odbačena prijava, ostale su još u procesu. Itekako smo 91. išli, a sjetimo se 1993. kada smo malo predahnuli zbog primirja pa smo se mogli više okrenuti problemima privatizacije. Imao sam čast ovdje za ovom govornicom u ovom časnom Domu iznijeti prijedlog HDZ-a o zabrani menadžerskih kredita, mi smo ga zabranjivali ne tadašnja koalicija. Tada sam iznio primjer jednog menadžerskog kredita, a mislim da je puno veći problem upravo u menadžerskim kreditima nego u svemu što je slijedilo, jednog tada visokog državnog dužnosnika koji je dignuo menadžerski kredit na milijun maraka tadašnjih, ogroman novac u ono vrijeme. Kako ga je dignuo, dignuo ga je od banke koja još nije bila privatizirana, pa je imala svoje proizvoljne kriterije i proglasila ga menadžerom, to je bio prvi korak. Što je on bio menadžer, s čim je on upravljao, znao je upravljati sa svojim frižiderom u kuhinji, to mu je bio najveći domet do onda. Iako je bio političar visoko pozicioniran. Za polog od tisuću maraka stare devizne štednje i za jamstvo svoje garaže dobio je milijun maraka. Mi smo predložili ukidanje menadžerskih kredita i na istoj sjednici Sabora smo predložili donošenje kodeksa časti za sve dužnosnike upravo zbog privatizacije na čelo tima koji je trebao to dovesti stavljena jedna opozicijska političarka, kodeks nikada nije donesen. Zašto? Treba vidjeti tragove te stranke do danas, možemo i tu o detaljima. NO, sve ovo što se dogodilo vidimo u izvješćima mjeri se stotinama milijuna eura ili maraka, štete, nitko ne zna negdje kažu 940 milijuna maraka, negdje više, negdje nabrajaju milijarde. Međutim, kada to usporedimo sa štetom koja je nastala u Hrvatskoj između 2000. i 2004. godine, onda ta šteta daleko nadilazi ovo sve, jer šteta privatizacije Hrvatske telekomunikacija sa onakvim monopolnim ugovorom 3 godine, proizvoljno dizanje cijena bez konkurencije vrijedi nekoliko milijardi. Šteta INA-e gdje za 25% vlasništva se prodaje preko 50% upravljanja, tek ćemo osjetiti kada proizvod ne postane periferna trgovačka kuća ovog dijela Europe. Da ne govorim o Riječkim bankama, Viktoru Lencu, Excelsioru 30 milijuna maraka smo dali za sanaciju jer su ga Crnogorci topovima razbili a za milijun maraka je ustupljen. Dalje, deficit proračuna od 7 milijardi kuna koji smo nadoknadili, i najveća šteta svih šteta poklon Savudrijske vale cijena beskonačna, neizmjerna. To su grijesi koji su politički. Naši grijesi su politički utoliko što smo u isto vrijeme brinuli za državu, stvarali tu državu, ginuli za svaki centimetar, onda dođe vlada koja poklanja kvadratne kilometre. Zato bih ja sada zaključio. Molim vas dajte da idemo naprijed, ne tjerajte nas da gledamo natrag, pustimo ovaj Sabor da raspravlja o budućnosti ove lijepe zemlje, prošlost prepustimo ovdje našim službama, imamo ih ovdje dokazale su da su stručne i da znaju što rade. A budućnost ostavite nama. NO, stid prošlosti postoji, njega prepustimo onima koji su državu uništavali a ne onima koji su je stvarali. Hvala. [[Pljesak.]]
Klub zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade, banaka, ureda, ne znam kako da vas sve pozdravim, kolegice i kolege zastupnici! Malo prije ovdje kolega Hebrang je završio s time da okrenimo se naprijed, nemojmo gledati iza sebe. Međutim, nismo mi ti koji smo ovu temu danas stavili na dnevni red i postoji razlog zbog čega je ova tema danas ovdje u Saboru u raspravi a o tom ću ja malo kasnije tijekom rasprave u ime Kluba SDP-a. Ovo je dakle po tko zna koji puta rasprava o reviziji i rezultatima revizije pretvorbe i privatizacije. Nama se ovdje najvjerojatnije svaki puta čini da mi radimo nešto bitno, da ćemo nešto promijeniti. Međutim, građani sasvim sigurno smatraju da smo u tom smislu neučinkoviti i da uzalud trošimo i vrijeme i novac. Teško je onima koji su nekad imali dobar posao a danas su već deset godina bez posla i žive od socijalne pomoći ili naknade sa Zavoda za zapošljavanje objasniti zašto nitko nije sankcioniran zbog protuzakonitih radnji u pretvorbi i privatizaciji. Zašto je njihov direktor sada novokomponirani tajkun a oni sirotinja? Teško je gospodo onima koji su s posla otišli u rat objasniti da su se neki u zavjetrini u međuvremenu obogatili i iza sebe ostavili zaključana i upropaštena poduzeća. Umjesto na posao ratnici su se vratili na burzu. Iako su štitili naše domove i živote propustili smo ih zaštititi od njima do tada nevidljiva neprijatelja, lopova i kriminala u pretvorbi i privatizaciji. I danas se pitaju isto i stoga im danas treba jasno poručiti. Sve ove godine nije bilo dovoljno političke volje i potpore u ovome Domu da se donesu rješenja koja će obračunati sa lopovlukom u privatizaciji. Punih deset godina HDZ nije prihvaćao raspravu o pretvorbi i potrebi revizije kao ni Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. Čelnici ljudi Fonda za privatizaciju i Ministarstvo privatizacije nisu osigurali kontrolu koju je tada omogućavao zakon niti su postupali po nalazima Državne revizije što se sada najbolje vidjelo na primjeru kuponske privatizacije. Tek nakon dolaska koalicije na vlast 2001. godine u Saboru je donesen Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije i tako je ispunjeno jedno od predizbornih obećanja SDP-a koje smo dali građanima. Provedenom revizijom dobili smo i službenu potvrdu onoga što su radnici godinama govorili glasno dok su se privilegirani pojedinci bogatili mali čovjek je završio na ulici i socijalnoj pomoći. Dobili smo i potvrdu o tome da su se uništavala poduzeća i radna mjesta kako bi se mogla prodavati atraktivna zemljišta. Prema završnom Izvješću Državne revizije u procesu pretvorbe i privatizacije izgubljeno što direktno što indirektno gotovo 400 tisuća radnih mjesta. Od svih osoba koje su prijavljene pod sumnjom da su protuzakonito obavile privatizaciju samo su četiri osuđene i to dvije uvjetnom kaznom i dvije novčanom. Naravno, da budemo pošteni treba reći da postoje i još neke prijave, međutim i tu su brojke izuzetno male. Dakle, ovdje je izrečeno na osnovu prijava policije i drugih državnih tijela fizičkih i pravnih osoba, dakle 40% je bilo oslobađajućih presuda a protiv devet osoba izrečene su bezuvjetne zatvorske kazne. Prema tome, sve skupa, drage moje kolegice i kolege, ništa se nije napravilo na sankcioniranju lopovluka u privatizaciji. Kako nakon ovih brojki objasniti građanima da se kriminal ne isplati. Oni pošteni su ostali na cesti a oni pokvareni sa debelom lisnicom u đepu. Pojedinci uistinu pod policijskom tjeralicom negdje na nepoznatom u inozemstvu ali to svakako nije utjeha stotinama tisuća radnika koji su izgubili svoju budućnost. Izvješće Državnog odvjetništva potvrđuje da je u potpunosti izostalo sankcioniranje takve štetne politike i mislim da doista ovo Izvješće Državnog odvjetništva u potpunosti pokazuje nemoć državnog aparata, spoticanje ili o bankarske tajne ili o neke druge prepreke i nažalost zbog svega toga nije se učinilo ništa na sankcioniranju nemorala i protuzakonitih radnji u pretvorbi i privatizaciji. Nažalost, posljedica ovakve privatizacije i izostanak sankcija doveli su do uništavanja ne samo radnih mjesta nego i do nečega što je možda još i gore a to je sve veća apatija stanovništva, opća nevjerica u pravnu državu, netrpeljivost prema politici i političarima, i na kraju do gubitka vjere u pravdu i pravednost u ovoj zemlji. Nitko od nas u SDP-u ne traži izgovore za izostanak pravih sankcija za lopove, međutim koalicijska vlast u periodu rada Državne revizije borila se s negativnim učincima privatizacije i sa nasljeđenim stanjem koje je izgledalo ovako. Vrlo visoka nelikvidnost, insolventnost, 420 tisuća nezaposlenih, 30 tisuća blokiranih poduzeća, negativna stopa rasta, 150 tisuća zaposlenih bez redovitih plaća, stečajevi i likvidacije poduzeća koja su samo fiktivno postojala. Nakon prvog Izvješća Državne revizije koje je potvrdilo nezakonite i nemoralne radnje u tom procesu koalicijska Vlada mijenja Kazneni zakon tako da produžuje zastarne rokove i uvodi nova kaznena djela iz područja gospodarskog kriminaliteta koja su izbrisana 1996 godine. Ovaj podatak dovoljno govori i o štetnom udjelu tadašnje većine u Saboru koja je takve promjene Kaznenog zakona izglasala. A sada neki od tih istih ljudi se predstavljaju kao najveći zagovornici revizije i pravde. Nakon toga uslijedila je još jedna izmjena Kaznenog zakona u kojoj su bitnije pooštrene kazne i proširena djela gospodarskog kriminaliteta. Taj zakon je HDZ srušio na Ustavnom sudu zbog nekvalificirane većine kojom je zakon donesen. Međutim, ako se prisjetimo rasprava koje su se vodile u ovome Domu onda je jasno da je pravi razlog bio ne u nekvalificiranoj većini nego u tome što je zakon bio preoštar u sankcijama za gospodarski kriminal i nije odgovarao upravo onima koji su ga i rušili. Bio je to prvi pokušaj da se poprave rupe u zakonima kroz koji je iscurilo 400 tisuća ljudskih sudbina. No, ni to nije moglo proći. Kako ćemo sada spriječiti razočarane birače da kažu "Onaj tko je krao taj je pisao zakone". Koalicijska Vlada predložila je i Zakon o jednokratnom porezu na imovinu stečenu u procesu privatizacije za koju se ne može dokazati način stjecanja. Zakon je u tom trenutku u Saboru podržao samo Klub SDP-a i Klub LIBRE, nitko drugi. Danas se ovdje čulo u nekoliko navrata ako ne možemo kazneno goniti te ljude, ako ih ne možemo više sankcionirati kazneno zbog toga što su, neke se stvari retroaktivno ne mogu napraviti zbog Ustava, zbog mnogih drugih stvari možemo ih oporezovati, možemo jedan dio novca vratiti. Svi ti koji su danas ovdje to govorili prije podne zaboravljaju da su digli ruku protiv ovoga zakona ne jedanputa nego dva puta. Dakle, takav jedan zakon bio je jedan od pokušaja da ukoliko su izostale te sankcije da barem uzmemo dio novca od onih koji su ga nezakonito stekli i uništili gospodarstvo. Zakon smo dali drugi put u srpnju prošle godine. Nažalost, ni tog puta u ovom Domu nije dobio većinu. Svaka inicijativa da se sankcionira lopovluk pala je upravo u ovome Domu i to ne uvijek, jedino zbog izostanka podrške HDZ-a interesi u privatizaciji su očigledno nadrasli stranačke podjele. U najboljoj namjeri promijenili smo zakone, otvorili neke procese ali sve to nije bilo dovoljno. Nažalost, carevao je veliki oportunizam od istražnih organa do sudova. Sve to dokazuje mali broj pokrenutih postupaka, veliki broj zastara i mali broj presuda. I zbog toga smo i mi u koaliciji djelom kažnjeni gubitkom izbora 2003. godine jer nismo ispunili velika očekivanja naših birača da ćemo lopove u privatizaciji staviti tamo gdje im je mjesto. HDZ je odgovoran za stvaranje političkog okruženja koje je omogućilo negativni tijek pretvorbe i privatizacije. No manje nam je danas možda bitno ono što se događalo u prošlosti već ono što se događa danas. Današnji način privatizacije je nastavak HDZ-ovog politički usmjerenog procesa privatizacije iz 90.-ih. Čak su nam i donedavno vodili isti ljudi koji su vodili privatizaciju 90-ih godina. Da nije došlo do raslojavanja u HDZ-u vjerojatno bi gledali i ostale terete velike pljačke, danas ugledne građane koji su sve radili po zakonu. To što su zakoni bili nemoralni, nije važno. Danas ponovno procese privatizacije vode isti zainteresirani pojedinci ili skupine kao i do 2000. godine, a Vlada jedino isključivo pod pritiskom javnosti odlučno odustaje od najmještenih poslova i natječaja. O štetnim posljedicama takvih odluka za gospodarstvo i poduzetničku klimu ne treba ni govoriti iako bi trebalo jer izgleda da je Vladi to potpuno svejedno. Tema revizije, pretvorbe i privatizacije, otvorena je u Saboru onoga trena kada je otvorena afera liburnija i to je pravi razlog zbog čega mi danas raspravljamo o ovome. Prije samo dva mjeseca ta ista Vlada, Vlada dr. Ive Sanadera je završno izvješće državnog ureda za reviziju popratilo zaključkom koji glasi, izvješće se prihvaća i ništa više. Toliko o brizi za ispravljanje nepravdi u pretvorbi i privatizaciji. S punim pravim su građani odlučili dići glas protiv netransparentne predaje Liburnija, hotela profiterima … [[Govornik se ne razumije.]] privatizacije … [[Govornik se ne razumije.]] Jelcu, istima koji su po treći puta zaradili na leđima prognanika i ratnih stradalnika. Nije bilo dovoljno što su u agresiji izgubili sve, potom i radna mjesta u privatizaciji, nego su ih i treći puta prevarili nagovorivši ih da darovane dionice prodaju po desetrostruko manjim cijenama. I ti se isti … [[Govornik se ne razumije.]] usuđuju nama saborskim zastupnicima, pisati o tome kako su prognanici nažalost prerano prodali dionice a tko ih je na to nagovarao torbari tih istih fondova. Bilo bi isto tako dobro, potpredsjedniče Vlade Polančec da se odlučite što je prava istina kada ste maloprije ovdje govorili da nije točno da ste odluku o prodaji Liburnije hotela donijeli na telefonskoj sjednici. Naime, vi ste rekli da ste to donijeli na sjednici Vlade 4.8., nažalost na toj sjednici u dnevnom redu nema te točke. Prema tome, ili je riječ o tajnom dijelu sjednice, pa se opet govori, pa se opet nešto donosi dakle, bez javnosti, a vi ste ovdje govorili o potrebnoj transparentnosti koju prošla Vlada nije imala. Dakle, gdje je ta transparentnost ovdje, jer dakle 4. 8. na dnevnom redu Vlade ta točka nije bila, dakle, ili ste telefonski odlučili o prodaji jednog poduzeća koje je visoko profitabilno ili se radi o nekakvim tajnim odlukama. I na kraju bih htjela samo reći još nešto. Mi u SDP-u nismo zadovoljni onim što je do sada učinjeno u sankcioniranju protuzakonitih i nemoralnih radnji u privatizaciji. Ali treba još jednom ponoviti da su svi pokušaji koalicijske Vlade zaustavljeni ovdje u Saboru. Zbog toga nemojmo nuditi ljudima iluziju jer ovdje ni danas nema političke volje da se nešto riješi. Ako kojim slučajem bude predloženo rješenje kojim ćemo ispraviti nepravde, vratiti bar dio radnih mjesta, zajamčiti transparentan nastavak privatizacije, imati ćete potporu u Klubu SDP-a. Hvala lijepa.
Kolegice i kolege, sukladno Poslovniku isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu po 10 minuta. A sada prelazimo na ispravke netočnih navoda. Prije svega poštovani kolega Jarnjak. Izvolite kolega Jarnjak.
Poštovana kolegica Opačić je rekla da se nije ništa poduzimalo po pitanju sankcioniranja onih koji su počinili protuzakonite radnje u privatizaciji. Kao ministar unutarnjih poslova otprilike 6 godina, negdje blizu 700 do 800 kaznenih prijava je podneseno protiv onih koji su počinili kaznena djela u privatizaciji. I drugo, kaže da je koalicijski pokušaj da se riješe i pokušaju riješiti ti problemi iz privatizacije, svi su propali ovdje u Saboru. Vi kao koalicijska Vlada imali ste većinu ovdje u Saboru i nitko vam tu većinu nije mogao srušiti, mogli ste donijeti Zakon koji god ste htjeli, kao što ste mogli skupiti dovoljno ljudi i dovoljno ruku da ste dva puta mijenjali Ustav u godinu dana.
Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Bajt.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana kolegica je rekla da je HDZ kriv za nemoralnu privatizaciju i da su svi pokušaji propali ovdje u Hrvatskom saboru, da se to ispravi. Pa, to je netočno jer poštovana kolegica je zaboravila da je 29. svibnja 2002. Hrvatski sabor donio zaključke kojima je obvezao tadašnju Vladu Republike Hrvatske sa predsjednikom gospodinom Ivicom Račanom da se u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena, dopuna i novih zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi, privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u vezi sa pretvorbom i privatizacijom. Da počinitelji nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani, da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te sankcionira nezakonito stjecanje i to nažalost nije učinjeno a u nekim drugim stvarima za koje isto tako zaključke Hrvatskoga sabora iz tog vremena imam sa 80 i nešto glasova su donošeni određeni zakoni za koje je tadašnja koalicijska vlast imala većinu. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba HNS-a, PGS-a poštovana kolegica Pusić, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo iz Vlade i revizije i ostalih agencija koje su ovdje, kolegice i kolege. Uvodno samo nekoliko napomena u ime Kluba HNS-a, PGS-a. Prvo, zašto se vodi ova rasprava? Pa naravno rasprava se vodi a) zato što su doneseni zaključci da se raspravi o ovim očitovanjima a b) zato što se odlučuje o početku pregovora, otvaranja pregovora sa Hrvatskom o ulasku u Europsku uniju i zato se prije nego što se to odlučuje pokušava ova rasprava provesti da bi nekako se ostavio dojam da smo taj posao obavili što se tiče nepravilnosti i protuzakonitosti u pretvorbi i privatizaciji. To je bio jedan od zahtjeva i to je i jedan od važnih razloga. S druge strane isto tako rasprava se vodi suprotno eksplicitnom dogovoru na predsjedništvu Sabora da će današnja sjednica početi raspravom o ovome paketu izvješća. Suprotno našem dogovoru, a naravno suprotno i bilo kakvoj logici. Zbog toga što je očito logično i jedino dosljedno da se iz rasprave o ovim dokumentima o kojima raspravljamo sada izvuku zaključci, argumenti za ili protiv za izmjene i dopune Zakona. Umjesto toga mi smo prije nego što smo raspravili argumente zbog kojih bi eventualno trebalo produžiti važenje zakona za godinu dana smo donijeli taj, tu odluku, odnosno obavili u najmanju ruku tu raspravu a naknadno raspravljamo o dokumentima u kojima eventualno postoje argumenti za takvu odluku, odnosno za takav prijedlog koji je ovdje iznesen. Zašto je to učinjeno? Pa očito je učinjeno bez obzira što se ovdje govorilo zato da se ova rasprava ne bi vodila pred televizijskim kamerama. To je prerogativ svake parlamentarne većine. Ova parlamentarna većina s tim dosta se poigrava i pokušava namjestiti tako da rasprava o ovoj temi ne bude pred kamerama. Ali dobro, mislim, kad imate parlamentarnu većinu čini se da možete i ne poštivati odluke Predsjedništva Sabora koje su eksplicitno donesene. Samo mislim da nije loše da smo načisto s tim o čemu se ovdje radi? Druga napomena, a vratit ću se vjerojatno u raspravi na to ako bude vremena, odnosi se na raspravu kolege Hebranga u ime Kluba HDZ-a. Kad čovjek sluša njegovu raspravu u prvom redu ima osjećaj da su se svi rodili 1990. A prije toga ajmo reći da barem, barem toliko partijskih sekretara, funkcionera razno raznih ima u vašim redovima kao i sa druge strane. Ja osobno znam neke koje gledam tu jer su bili i tamo gdje ja radim i radila sam. … [[Upadica se ne razumije.]] Da. Ne. Ja nism bila, ali to ne smatram niti svojom prednošću niti svojim nedostatkom. To je naprosto bila tada moja autonomna odluka koja je imala veze sa nečim u što sad ne treba ulaziti, ali po mom mišljenju s nečim što je bio, bila moja tada zdrava pamet, ali ne kažem da je to, se za sve treba primjenjivati. Ali tvrditi da je sve argumente kako je Hrvatska opljačkana do 1990., sigurno da jeste, ali da bi za to HDZ bio ekskulpiran. Pa mislim odgovoran je barem kao svatko drugi u ovom Saboru jer je tu to više-manje ravnomjerno raspoređeno. Prema tome otvarati tu temu kao da se radi o nečemu što je, o čemu, s čim niste nitko iz vaših redova imao veze do 1990. je u najmanju ruku apsurdno, a mislim da je naravno svima i jasno. S druge strane iz te rasprave bi se dalo zaključiti da bez obzira što ljudi misle, bez obzira što su iskusili na svojim leđima, bez obzira na činjenicu da su izgubili radna mjesta. Bez obzira da znaju tko je pokrao poduzeća i tvornice u njihovom mjestu, u njihovom selu, u njihovom gradu tamo gdje žive, tamo gdje su oni radili da to zapravo nije istina i da se ništa od toga nije dogodilo i da im je bolje nego što im je bilo iako oni toga nisu svjesni. Dakle sa takvih pozicija, polazeći sa takvih pozicija moram reći da imam sve više razumijevanja za to da ste htjeli maknuti televizijske kamere iz te rasprave. E sad da vidimo o čemu se radi o ovim dokumentima koji su nam dati na raspravu? Iako mi se u velikoj mjeri čini rasprava naknadna budući da je zaključak o zakonu već raspravljen i redoslijed neprimjeren. Dokumenti o kojima raspravljamo je očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju o izvješću Državne revizije, izvješću o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u vezi pretvorbe i privatizacije, izvješće o procesu osnivanja odnosno preoblikovanja banaka u dionička društva ili d.o.o. Izvješće Državne agencije za osiguranje štednih uloga i zaključci Vlade o kojim ću posebno nešto reći, zaključci Vlade iz svibnja 2002. Naknadno je dodato i ovo o kuponskoj privatizaciji o čemu ću se koliko mogu suzdržati budući da će kolega Ivaniš u ime Kluba nešto o tome reći. E sad, očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju. U mnogočemu zapravo možemo ponavljati sve one statistike koje su tu već rečene. Kolega Tomčić ih je na početku govorio, ali ono što je možda po mom mišljenju najopasnija, dugoročna posljedica za stvaranje političke i mentalne klime u hrvatskom društvu je da se iz ovakve vrste privatizacije, iz ovoga što se događalo i iz činjenice da je to imalo ove konezkvence o kojima ću ovdje govoriti u Hrvatskoj, a to se vidi ovdje iz rasprave pa i iz rasprave kolege Hebranga koji kaže: «Mi smo noćima raspravljali o tome da li treba ići u privatizaciju ili ne», stvara dojam da je slobodno tržište, da je nekakvi barem ugrubo ideja ne petljanja države u gospodarstvo, zaštite privatnog vlasništva, privatne inicijative da je to nešto što je više-manje loše i što su nas natjerali da mi moramo se s tim, u to ući i nešto što je u, u najmanju ruku sumnjivo, a najčešće i kriminalno. To je najopasnije od svega i ta, taj pokušaj diskvalificiranja ideje slobodnog tržišta i izbacivanja države iz vlasništva poduzeća, izbacivanje države iz inteveniranja u gospodarstvo koliko god je to moguće. Diskvalificiranje takvog ponašanja je za nas kao način mišljenja apsolutno najopasnije. I sa tog stanovišta je također važno razlikovati šta je kriminal, a šta je slobodno tržišta i šta je izbacivanje države iz ekonomije koje ide postepeno, ali naravno da je jedini mogući cilj? E sad, i, to se iz ovog slučaja očitovanja Hrvatskog fonda za privatizaciju mislim da teško se može steći bilo kakvi drugi dojam jer je prvo naravno nije odgovoreno zahtjevu Sabora što su rekli već moji prethodnici da u to ne ulazim jer nije se očitovalo o svim slučajevima nego samo o onim slučajevima od konca 2003. do 9. mjeseca 2004. Ustanovljeno je da je bilo nepravilnosti u postupku pretvorbe u 97 društava. Od tih 287 nepravilnosti u postupku privatizacije u 51 društvu po onom što se tu da iščitati. Očitovanje o tvrtkama nije niti jasno niti konezkventno. Dakle na koji način se Fond očituje o pojedinim tvrtkama je nekonzekventno bez ikakvih zaključaka šta Fond u tom slučaju poduzima? Tko je za to odgovoran? Jer je to zapravo ono što nas najviše ovdje interesira. I na koji način će se Fond tu postaviti? Dakle očitovanje o, Hrvatskog fonda za privatizaciju o nalazu Državne revizije i o ovim tvrtkama osim što je nepotpuno što se tiče broja tvrtki je i potpuno neupotrebljivo za ono što je Sabor tražio i za ono što nama treba kao zemlji, a to je da vidimo što ćemo raditi u svim tim ogromnom broju slučajeva koji su prikazani u drugim izvješćima u kojima su nestale na različite načine ogromne količine i nekretnina i novca i imetka ove države? To iz ovoga se ne može iščitati niti Fond na sebe preuzima bilo kakvu odgovornost odnosno bilo kakvu zadaću da se prema tome postavi. O bankama koje su sanirane uglavnom sve afere smo pratili. Različite svote se pojavljuju od 11, 13 milijardi utrošeno na sanaciju i restrukturiranje banaka. Zašto? Čijih novaca? Kako je do toga došlo? Banke sanirane pa privatizirane. Na koji način, recimo govori se vrijednost sporova u ovom času sa HYPO bankom rečeno nam je ovdje je cirka 1 milijarda. Mi se nadamo da ćemo tu uspjeti tu milijardu dobiti. Kako? Zašto? Na koji način je došlo do toga? Koje su konsekvence za one koji su doveli do toga da smo u takvoj situaciji. Od ovih izvješća apsolutno je najjasnije i sa tog stanovišta onda naravno, ali ima istu karakteristiku kao i ova druga, a to je da nam govori podatke koje znamo, međutim nam ih govori na jedan puno sistematičniji i jasniji način od svih drugih, je izvješće Državnog odvjetništva i to je možda paradigma problema koji mi imamo i s kojim se suočavamo ovdje. Izvješće Državnog odvjetništva u toj zemlji u kojoj, kao što smo čuli, ničeg nije bilo sve je opljačkano itd., pa su onda su se ipak našle sve te silne milijarde koje su nestale, kao što se vidi iz podataka o privatizaciji, sanaciji banaka, kao što se vidi iz izvještaja Državne revizije. E sada, izvješće Državnog odvjetništva u grubo kaže sljedeće: "Temeljem svih formalnih dokumenata, dakle i individualnih zahtjeva i posebnih odluka revidirano je tisuću 558 poduzeća.". Temeljem zakona koji je donesen za vrijeme koalicijske Vlade Državna revizija je dobila zadaću da i prijavljuje, što prije nije imala, da prijavljuje one slučajeve gdje se pronađe ili gdje smatra da postoje elementi kaznenog djela, dakle da podnosi prijave, podneseno je tisuću 556 slučajeva revidirano, 178 prijava i izvješća podneseno, 71 prijava, 107 izvješća. Od toga iz raznih razloga 18 procesuiranih i 4 presude. Dakle, od cijelog ovog između 400 i 500 tisuća radnih mjesta koje je nestalo i između poznatih tvrtki za koje čak i ovako na pamet bi se mogli sjetiti kad bi ovdje se razgovarali koju su nestale, izgubile se s lica zemlje, na čudne načine promijenile vlasnike, pretvorile se iz velikih u male itd.. iz svega toga je revidirano tisuću 556, podneseno je prijava i izvješća 178, procesuirano 18 i dvije uvjetno, dvije novčano. To ne može biti ljudi. To ne može biti. Čak ono što je gospodin Bajić u svom izlaganju rekao, tko god je ovo radio je dobro i sustavno napravio i to će vam možda zamjeriti, čak i ono što je gospodin Bajić rekao, a to je da su druge institucije, a ne Državna revizija podnijele tisuću 48, mislim, prijava. Na temelju toga u ovom izvješću se vidi još 9 ljudi, uz ona 4, još su 9 u zatvoru. Dakle, kad se uzme apsolutno sve. To je tema o kojoj trebamo ovdje raspravljati. Dakle, nije dosta da se dogodilo to što se dogodilo u pretvorbi i privatizaciji, nego je, nakon toga se dogodilo da mi stojimo ovdje kao društvo, kao Parlament, nemoćni, kao pravosuđe, kao institucije, nemoći pred tim i onda nam preostaje da se uvjeravamo međusobno da nije možda ipak bilo tako to strašno. To nije ozbiljan pristup. Oblici pritužbi, odnosno prijava, odnosno djela za koja su prijavljena su također, po mom mišljenju, vrlo zanimljivi. Od tih 178, 97 ih je odbačeno, od 47 zbog zastare. Dakle, od ukupno svih prijava 25% uopće nema veze. Do tad su pali u zastaru, bez obzira šta je. To već samo po sebi, dakle govori o, ja bih rekla o najtežem elementu ovom problemu. Istražni postupci, ok, se vode u još 43 slučaja pa onda možda će se tu nešto dogoditi. Sad, gledajući te podatke, gledajući i činjenicu koja ja mislim da je relevantna i o kojoj mi, ako o ičemu trebamo ovdje raspravljati uz samu temu koja je danas na dnevnom redu, a to je da u tom izvješću Državnog odvjetništva stoji da je jedan od glavnih razloga zašto zapravo mi stojimo i gledamo, znamo, poznamo firme, znamo o čemu se radi, znamo koliko je radnih mjesta uništeno, znamo na kojoj smo razini iskorištenosti kapaciteta koji još uopće nismo dostigli od '90.. Dakle, i nemoćni smo da bilo šta tu napravimo, jedan od razloga je i to da su zakoni takvi da zapravo pokrivaju tu vrstu pljačke. To je nešto u vezi s čim mi možemo nešto napraviti i moramo nešto napraviti. I konačno, tu se ispričavam kolegi Ivanišu, jer nisam postupila u skladu sa dogovorom budući da je vrijeme brzo proteklo, ali kad već nisam mu omogućila nadam se da će onda moći u ime kluba na kraju iskoristiti ovu raspravu. Samo da kažem, ova rasprava izgleda, znate kad je pobijedila pariška komuna u Parizu, onda su sve grupe koje su sudjelovale u pobjedi komune su dobile zadaću da napišu prijedlog ustava, pa su tako, između ostalog, taj prijedlog ustava dobili zadaću da napišu i anarhisti. I anarhisti su predložili ustav od samo dva članka. Prvi članak predloženog anarhističkog ustava je glasio: "Od sutra se sve ukida.", a drugi članak je glasio: "Izvršenje članka 1. ne povjerava se nikome.". Hvala vam lijepo.
Molim lijepa. Ispravci netočnog navoda, prvi je poštovani kolega Frano Matušić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U nizu netočnih navode koje će vjerojatno moje kolege ispraviti, ja ću ispraviti dva. Prvo, kolegica Pusić je netočno navela da su ove točke došle na dnevni red zato što to netko od nas iz Europe očekuje i zato što se očekuje uskoro početak pregovora. Pa to je apsolutno netočan navod i nema veze sa istim. Točno se zna na koji način su ove točke došle na dnevni red i također je ustvrdila da HDZ namješta da rasprava o ovim točkama ne bude pred kamerama. Kolegice Pusić, HDZ-u itekako odgovara da ova rasprava bude pred kamerama. Znate? Prema tome, mi ne namještamo, mi ne utvrđujemo raspored emisija na HTV-u, možda ste ga vi utvrđivali kad ste bili na vlasti, pa mislite da mi to možemo danas raditi. Mi to ne radimo, niti možemo raditi. Prema tome, nama je jako stalo da se naše rasprave, naša razmišljanja čuju u javnosti, da dopru do javnosti. Mi bismo bili sretni da se ova rasprava prenosi u cijelosti putem kamera, budući ovdje postoje i novinari koji prate ja sam siguran da će i to ipak dospjeti do javnosti. Bilo bi učinkovitije putem kamera, jer bi se vidjeli svi vaši poslovi, sve ono što ste vi napravili, što su vaši puleni, kojih ima u vašim redovima, vi ih jako dobro znate, radili u privatizaciji i tu bismo vrlo lako utvrdili razliku između kriminala i slobodnog tržišta. Budite sigurni, to ćemo utvrditi.
Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Hebrang. Izvolite kolega Hebrang.
Hvala lijepo. Ispravljam navod gospođe Pusić također kao i moj kolega prethodnik, da mi nismo htjeli raspravu pred kamerama. Dapače mi ju želimo, al' nas uvijek izrezuju. Drugo, nisam rekao da im je bolje, ali da oni to neznaju, da toga nisu svjesni, jer to je gospođo Pusić rekao uvaženi član vaše koalicije, to su njegove riječi a ne moje. I treće, drago mi je da ste rekli da je HDZ kriv za privatizaciju koliko i sve druge stranke. Konačno smo došli do dijagnoze. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali se i s tim ne slažem, jer bi to značilo da po izvorima iz vaše stranke su sve stranke zločinačke organizacije, a ja mislim da nije ni jedna. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Bajt.
… potpredsjednica kaže da je samo jedna stranka zločinačka onda stvarno više … [[Ne razumije se.]] Ja vas molim da se na to intervenira. Molim vas lijepo, vi ne možete voditi sjednicu na takav način.
Oprostite kolega Jarnjak, ja nisam čuo ništa, ja sam upravo davao riječ kolegici Bajt. Molim vas, nisam čuo o čemu se radi.
Molim vas, tražim sjednicu kluba 10 minuta.
Apsolutno, ja nisam čuo šta se dogodilo, ja sam davao riječ kolegici Bajt, ali svakako po Poslovniku kada klub zatraži stanku ima pravo na to. Određujem stanku od 10 minuta radi sjednice Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Nakon stanke nastavljamo sa sjednicom. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Možda da je to rekao netko od članova Sabora i ne bi tako reagirao. Ali kad kaže potpredsjednica Sabora, uvažena potpredsjednica Sabora, kad to kaže predsjednica parlamentarne stranke iz čijih redova smo dobili već u nekoliko dana dva epiteta, kad kaže "osim vaše" ili "jedna" aludirajući na Hrvatsku demokratsku zajednicu da je zločinačka, za nas u Klubu HDZ je to prevršilo svaku mjeru. Kad se to kaže nakon jutrošnjeg dogovora na proširenom Predsjedništvu Hrvatskog sabora, najvišem operativnom tijelu Hrvatskog sabora, gdje se dogovaralo da se smanje tenzije, da budemo uljudni jedni prema drugima, da ne vrijeđamo. Argumenti su argumenti i žar borbe može biti drugačiji, ali ne možemo na taj način vrijeđati. U ovom Saboru je Hrvatska demokratska zajednica bila prozvana strankom opasnih namjera. Bili smo prozvani da smo optuženi kompletno cijela Hrvatska demokratska zajednica 2000. godine i sada nas na taj način ovdje, vi nakon ove cjelodnevne rasprave ponovno se daje epitet "zločinačka organizacija". Gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, nema višeg Doma, nema više vlasti nego što je to Hrvatski sabor i ovaj Dom i ovi časni ljudi koji su izabrani ovdje. I njih i sve one članove Hrvatske demokratske zajednice vi nazivate da su zločinci. Ne ide to, neprihvatljivo je to. Neprihvatljivo je. Mi tražimo i inzistiramo da se prestane s tim. Može nam se prigovoriti da je bilo ovo ili ono, da su donešene pogrešne odluke, da je bilo što drugo napravljeno, ali ne može nas nitko nazvati da smo zločinci. Pa nikog ni ne može se nazvati dok nije pravomoćno presuđen, tada mu se to može reći. Hrvatskoj demokratskoj zajednici nije nitko presudio. Jeste narod, nije dao 2000. povjerenje, ali joj nitko nije sudio, nećete ni vi. Hvala lijepa. [[Pljesak.]]
Potpredsjednica Sabora, poštovana zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolega Jarnjak, meni je jasno da je vas to uzrujalo, ali ne bi vas trebalo toliko uzrujati da ne slušate šta se govori, ako već hoćete reagirati na ono što se ne govori na govornici nego se govori u klupama. Kolega Hebrang je rekao po izvorima iz vaše stranke sve bi stranke onda bile zločinačke organizacije. To je prijevod, hrvatski prijevod za mafiju. A ja sam rekla, ne samo jedna. Drugim riječima, nitko iz moje stranke nije rekao da bi sve stranke bile zločinačke organizacije. A kolega Jarnjak, ako hoćete reagirati, ako hoćete reagirati pa morate slušati. Ne možete, ja razumijem da to vas pogađa, ali ako hoćete reagirati na to morate slušati šta god se govori. Tu kad je rekao kolega Hebrang rekao da su sve, ne. Po izvorima iz moje stranke nisu sve. Ali bez obzira ... ... [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ne, ne. Ne, ne. Ne, ne. On je rekao, bile bi sve. A on je onda rekao da on misli ne. Ali po izvorima iz moje stranke ne bi bile sve. Čak i ovo što su ljudi u proteklih nekoliko dana govorili. Ali ne može se koristiti, kolega Jarnjak, ne može se koristiti svaki razlog, čak i ovakav benigni koji inače je totalno u skladu sa činjenicama. Činjenica je da ljudi bez obzira što ih možemo osuđivati nisu rekli, ljudi iz moje stranke nisu rekli za sve. Bez obzira, možemo smatrati da je to, nije primjerno što su rekli, da je bedasto što su rekli, šta god hoćete, ali nisu rekli za sve. Je li istina da su rekli za sve? Nisu rekli za sve. I to je ono što sam ja u šali komentirala. A da vi iz toga pokušavate napraviti još jedan način da se umjesto pretvorbi i privatizaciji razgovara o ovakvim marginalijama dalje, to mislim da je pretjerano. To mislim zbilja da je pretjerano.
Danas smo zaključili da ćemo se uzajamno tolerantno ponašati. To ne isključuje političku utakmicu, političku borbu, borbu argumentima. Zašto dobacivati iz klupa i nešto što se razumije, što jedan dio zastupnika doživi, shvati, poimlje, da ih se ponovno proglašava sa zločinačkom organizacijom? Držimo se toga dogovora. Držimo se te atmosfere dijaloga i kulture. Svako dolijevanje ulja na vatru nakon onih izjava koje su date neki dan i u Hrvatskom saboru, koje su date i u medijima, povezano sa dobacivanjima koji mogu se i shvaćaju, doživljavaju se kao ponavljanje, kao ponavljanje tih izjava. Jer što znači reakcija iz klupe kada se reagira na način da se ili jedina ili vaša, to je nedvosmisleni zaključak koji će doživjeti svaki zastupnik u ovom slučaju Hrvatske demokratske zajednice da se ponovo na njih proteže ta stigma, da su članovi zločinačke organizacije. Kako ćemo uistinu djelovati i raditi u ovom Parlamentu, u Hrvatskom saboru, u ovom Parlamentu ako se stalno promiče takva jedna teza, sumnja u različitim oblicima da je jedna stranka, ovo je sada Hrvatska demokratska zajednica, moglo se raditi o drugoj stranci, da ju se ide proglašavati sa zločinačkom organizacijom. Ja vas molim, potpredsjednice, da o tome, vi ste odgovorna osoba i politički odgovorna osoba i odgovorna osoba i u Hrvatskom saboru, potpredsjednica Sabora, da o tome vodimo računa i da vodite računa. Klub zastupnika nezavisne liste Branimira Glavaša. ... [[Upadica se ne razumije.]] Klub zastupnika, da. Da, da. Odustali su. Klub zastupnika Nezavisne liste Branimira Glavaša. Nema ga, gubi pravo na riječ po ovoj temi. U ime Kluba zastupnika HSU-a poštovani zastupnik Dragutin Pukleš. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici institucija, poštovani zastupnici. Jedna od ključnih odluka o kojoj je ovisio daljnji tijek događanja značajnih za većinu Hrvatskih građana bila je ona odluka o pretvorbi i privatizaciji. Ustvari bila je to odluka o izabranom modelu provođenja tog najznačajnijeg društvenog procesa koji je imao i ima još i danas vrlo ozbiljne aplikacije po svojim ekonomskim, socijalnim i moralnim posljedicama. Da je tomu tako pokazuje i činjenica da i pored toga što je o tom procesu puno i na puno mjesta i puno puta mnogo toga rečeno stalno se pojavljuje nešto novo i stalno vraćamo na istu temu. Podaci državnog ureda za reviziju koji pokazuju da je od 80% obrađenih pretvorbi i privatizacija u 95% slučajeva odrađeno nezakonito, pokazuju da nešto nije u redu i traže odgovore na pitanja da li je provedeni model pretvorbe i privatizacije zaista bio pljačkaški pohod kako se to puno puta na raznim instancama moglo čuti ili on to nije. Odgovora na ovo pitanje mi nemamo. Nemamo odgovor na pitanje jesu li Hrvatski građani nezakonito izvlašteni od imovine koju su svojim dugogodišnjim radom stvorili i kako valja amortizirati te po njih štetne posljedice koje se konstantno alimentiraju u pitanjima njihove svakodnevne egzistencije. Umjesto da je došlo do zamaha gospdoarskih aktivnosti nestalo je 400 tisuća radnih mjesta, nastali su problemi u mirovinskom i zdravstvenom sustavu i postavlja se pitanje kako ispraviti pogreške u procesu pretvorbe i privatizacije i kako uspostaviti mehanizme da nema zastare u odgovornosti za učinjene nezakonitosti. Sigurno je da Hrvatski građani nisu zaslužili da trpe sve negativne posljedice loše odrađenih i loše osmišljenih rješenja i da se mora pronaći model trajnog sankcinioniranja nemoralnog bogaćenja u pretvorbi i privatizaciji. U daljnjoj privatizaciji kojoj i ubuduće nema alternative osigurati model koji neće generirati sve ove negativnosti koje je imao dosadašnji model. Samo na takav način možemo osigurati svoju vjerodostojnost prema Hrvatskim građanima i mi to jednostavno moramo učiniti. Ne želim ovdje davati recepte kako to učiniti ali možda pored revizije pretvorbe i privatizacije treba pokrenuti pitanje o reviziji Zakona o pretvorbi i privatizaciji sve do elemenata vraćanja nezakonito stečene imovine i instaliranje novog modela privatizacije.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Uvaženi kolega zastupnik kaže nemamo odgovora na pitanje da li je privatizacija i pretvorba bila pljačkaški pohod. Netočno, posve netočno. Imamo odgovor na to pitanje, odgovor nalazimo u nalazu državne revizije koja je nedvojbeno ustanovila da je 95% od subjekata koje su oni revidirali pretvoreno i privatizirano nezakonito. To je poštovani kolega bio smišljeni i planirani kao što ste nazvali pljačkaški pohod.
Zahvaljujem. U ime Kluba DC HSLS LS uvaženi zastupnik Frano Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pred nama je ovako jedna vrlo široka tema sa dosta podataka, ocjena i procjena nalaz koju … i dobro pripremljeni hrvatski političar može upotrijebiti kvalitetno i danima o ovome govoriti. Međutim, ja neću se upuštati u takve kvalifikacije, ja bih samo zadržao u svojoj raspravi na jednom segmentu a to je Izvješće o radu Državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije zapravo oko što otprilike, to smo mogli čuti i tijekom ove rasprave, zanima velikim dijelom samu Hrvatsku javnost. Hrvatska javnost, budući da je ovo jedna dežurna tema dugo vremena u Hrvatskom društvenom i političkom životu i postavlja se pitanje koja je svrha ovakvih rasprava. Temeljem ovakve rasprave čini se da ni jedna politička stranka neće više moći steći značajnije političke poene, u nekim budućim izborima, jedino onaj koji bude kvalitetno sankcionirao posljedice koje su proizašle iz pretvorbe i privatizacije, mislim da taj može kod građana povući simpatije pa prema tome i neku političku podršku. Kažem, Hrvatska javnost je odavno izgubila nadu da će doznati potpunu istinu vezanu za pretvorbu i privatizaciju, isto tako izgubila je nadu da će se ispraviti nepravde koje su u tom procesu načinjene, isto tako da će se moći nadoknaditi štete koje su također učinjene. Međutim, i dalje ostaje ono a to je jedna permanentna želja da se dozna tko je kome opljačkao, to je neposredni konkretni vinovnik svega toga i da ga se po mogućnosti kazni. Kao i u svakoj areni dio ljudi koji su publika žele okrenuti prst gore ili dole. To je normalno, za očekivati, prema tome, u tom smislu se dio naše Hrvatske javnosti ponaša. Žrtva smo zapravo svi u ovom procesu bili, gospodarstvo, cijelo društvo ali napose su žrtve oni ljudi koji su zbog lošeg gospodarenja i svih tih mešetarenje unutar pretvorbe i privatizacije izgubili posao čime je njihovog osobni obiteljski život bio ugrožen. Kod zadnje rasprave u travnju mjesecu svi smo pohvalili, mislim da nema ni jedne političke stranke koja to nije rekla uradak koji su uradili revizori gospođe Šime Krasić da je to urađeno stručno kvalificirano onda smo manje-više svi rekli da smo poželjeli da vidimo i one koji su vinovnici svega toga. Međutim, u ovom dijelu gdje Državno odvjetništvo iznijelo ove podatke mi ne vidimo to što bismo htjeli i kao pojedinci i kao dio Hrvatske javnosti vidjeti. Zašto je to po meni bitno. Bitno je zbog toga što svi ti ljudi i dalje su i dalje među nama, nisu kažnjeni. To posebno frustrira građana. Svakodnevno te ljude susrećemo na ulici, u sredinama u kojima živimo. Imate sredina gdje takvi ljudi koji su preko noći došli do bogatstva temeljem ovog zakona da prkose u lice građaninu, smiju mu se, smiju se našim željama i očekivanjima da će pravda biti realizirana, ostvarena. Imate sredina, a to je bilo danas i tijekom rasprave isto rečeno da su takvi ljudi postali časni i ugledni građani, čak su na mnogim listama bili kada su bili nedavni i bivši izbori. Njih se moli za razne donacije, oni su rado viđeni na mnogim prijemima. I kažem, to je ono što je konstantno jedna permanentna opasnost da se jedna sredina frustrira. U lokalnim sredinama ljudi znaju tko su bili ti ljudi prije pretvorbe i privatizacije, kakvo je bilo njihovo materijalno stanje ali isto tako znaju i na koji način su došli do tog bogatstva. Međutim, očekuju da državni organi reagiraju i da se postigne ta prijeko potrebna željena pravda, poštenje kako god hoćete u tim sredinama. Međutim, imate u našim sredinama nekih dijelova Hrvatske gdje se zna da su ljudi došli na jedan nepošten sumnjiv način do bogatstva ali ukoliko ga ulažu u lokalnu zajednicu onda mu lokalna zajednica to u biti oprašta i na neki način oni smatraju da je to uloženo, uzeto za njih i za lokalnu sredinu. Iz ovog izvješća koje smo dobili vidljivo je da bi mogli sva ova zlodjela da ih tako kažem uvjetno nazovem u pretvorbi i privatizaciji, mogli bi svrstati u dvije kategorije odnosno da su na dva načina provođena, prodajom tuđe imovine i pretvaranjem lažnih potraživanja u udjele. I to je ono što stalno bode u oči i ukoliko to nije kvalitetno raščišćeno čini mi se da ćemo često imati ta vraćanja na te početke i onda ćemo stalno jedni druge sumnjičiti. A pravosuđe je ovo kazneno djelo nazvalo jednim finim nazivom zlouporaba ovlasti u gospodarskom poslovanju. Ta zloupotreba je ona koja je napravljena sa deset kuna i sa deset milijardi kuna. Mislim da je tu trebalo napraviti neku digresiju, da se nije baš trebalo svrstavati pod ovakvu jednu kategoriju. Kao da se na neki način hoće skinuti težina djela sa onih koji su ih učinili. Iz podataka je vidljivo da je 54% prijava odbačeno a 18% od prijavljenih je samo optuženo. Od ovih 54% predmeta koje je riješeno odbacivanjem od toga je 46% riješeno nastupom zastare. Mislim da u ovom grmu također leži zec zbog nekih smirivanja nekih naših svekolikih društvenih, političkih, socijalnih tenzija. Ljudi se pitaju zašto je došlo do te zastare, tko je zapravo pogodovao toj zastari. Da li je toj zastari pogodovala politika odnosno političari. Koji političari i koja politika? Da li je toj zastari pogodovao loš zakon? Ako je bio loš zakon tko je to predlagao parlamentu da ga se promijeni i u kom smislu je trebalo izvršiti promjene da bi se izbjegli ovi loši učinci, odnosno da li je pravosuđe kao takovo pogodovalo, pojedinci iz pravosuđa. Znači, ljudi bi htjeli vidjeti sve te vinovnike a mi njih još uvijek nemamo. E sada, na kraju ove balade tražiti od pravosudnog sustava da riješi, ne znam što treba sada riješiti. Mislim da je to zapravo nerealno očekivati. Evo, i na samom kraju postavljam sebi i vama pitanje da li mi možemo smoći snage i hrabrosti i reći hrvatskoj javnosti i hrvatskim građanima otvoreno da ovaj problem mi u biti ne možemo riješiti prema očekivanjima hrvatske javnosti i navesti razloge iz kojih to ne možemo napraviti. Recimo da je to ukoliko idemo baš mak na konac da će to biti uvod u neke nove sukobe, neke nove podjele unutar našeg hrvatskog, društvenog, građanskog, državnog bića, da će to recimo biti i jedna blamaža same države, zakonodavnog sustava, parlamenta, da jedan dio imovine je završen kod stranih vlasnika sustavom preprodaje, da ukoliko budemo u to dirali da ćemo jednostavno opet Hrvatsku izvesti na stup srama. Jednog dana će netko morati to kazati i reći, samo tko će biti taj ja ga još ne vidim. Ja ću na kraju svoje rasprave vam ispričati jedan vic, mislim da ga vi većina znate. Jasno, glavni akteri su Mujo, Haso i Fata.
Ja vas molim da viceve ostavite za drugi put jer vic može i uvrijediti nekoga i s obzirom na imena koja ste spomenuli.
Ispričavam se i Muji i Hasi, i Fati ali to su sada dva lika koja mi pomažu da kažem ono što mislim reći. Znači dugovao Mujo Hasi neke velike novce i nije mogao spavati. I veli Fata dobro Mujo što ne možeš spavati, šta ti je, idi po Bogu lezi. Kaže ne mogu dužan sam velike novce Hasi. Ona kaže ajde lezi. Ode ona do Hase. Kaže Hasi je'l tebi moj Mujo duguje neke novce. Jeste, duguje mi. Došla sam ti reći da ti ih neće nikada vratiti. E sada se ti sekiraj. Jednoga dana bojim se da će netko morati u našoj državi dragoj Hrvatskoj reći ovu istinu. Netko će morati biti i Mujo, Haso i Fata. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDSS-a uvaženi zastupnik Ratko Gajica.
Gospodine potpredsjedniče, potpredsjedniče Vlade, predstavnici državnih institucija, kolegice i kolege! Ja sam malo hendikepiran jer ja ne mogu ispričati vic na početku pa da postignem efekat kao kolega Frano. Ali dobro, ja moram sad malo tvrđe. Iz ovih izvještaja koje smo mi dobili uspostavlja se okvir kroz koji razgovaramo o ovoj temi pretvorba i privatizacija. On je zakon i pravila koja iz njega proizlaze kad je u pitanju privatizacija. U njega spada kontrola provedenih postupaka privatizacije i u njega spada ono postupci prema prekršiteljima kad smo utvrdili da nisu poštovana pravila. I još nešto što je bitno proizlazi iz ovih izvještaja. Nije bilo potrebnog poštenja, da sada malo ublažim retoriku, i što je jednako važno, možda čak i važnije privatizacijom nisu postignuti poželjni efekti. Zbog ove dvije stvari nije bilo potrebno poštenja i nisu postignuti poželjni gospodarski efekti. Mislim da o tome treba govoriti. Nisam čuo da je danas netko rekao da to treba onako arhivirati, stavi točku i voljno. Ali, prepoznao sam u nekim zalaganjima da bi možda trebalo učiniti i tako nešto, pa će onda odraditi vrijeme. Naravno da su mogući i razni pristupi i druge priče. Ja se zalažem da o tome treba govoriti i ja mislim da zbog ove dvije stvari koje sam posebno naglasio, zbog toga da je nešto urađeno nepošteno i zbog toga da nismo dobili efekat gospodarski da zapravo treba stalno to imati u fokusu efekat gospodarski, da zapravo treba stalno to imati u fokusu pa će onda onaj koji nije bio pošten, ipak na kraju i naletiti. No, ja bih sada ostao u ovom uvodnom dijelu na tome. I ja ću ovdje vama reći jednu ilustraciju ili jednu priču koja predstavlja ilustraciju koja nije tako atraktivna zato što je u zoni, da tako kažem nižih brojeva. Ali mi se čini da je, da može biti ilustrativna za cijelu ovu priču o kojoj pričam. Vrijeme je 96. godina, tema je pretvorba 10-ak zadruga. Mogao bih govoriti o nazivima, imenima, ali nije mi to cilj. Što se tu događa? Čini mi se važno radi se o prostoru gdje su zadruge bile ili jedini ili najbolji gospodarski subjekti i mogli su biti neka vrsta šanse za gospodarski razvoj nakon u narednom vremenu. Ovako da upotrijebim, liječnički izraz, anatomija priče, po onom kako sam ja stekao percepciju vam je sljedeća. Te zadruge, 10-ak imale su stabilno poslovanje. Stekle su imovinu koja je bila dobra garancija da se nešto od toga može napraviti. Imale su stotine zaposlenih i još vjerojatno nekoliko, hiljade ili dvije, ili ne znam tri tisuće članova familije koji su se u to uzdali. Ti ljudi koji su bili u zadrugama su štedili i radili i jer se u tim institucijama naviklo tako ponašati. Zadruge su bile prilagodljiv oblik gospodarenja jer se zasnivaju na zemlji koja ne može pobjeći i na nečemu što stalno treba. Dakle, na aktivnosti koja stalno treba. Djelatnost koja, radilo se o djelatnosti koju sada znamo, sutra ćemo znati, ima perspektivu sa 100 poteškoća ali ima perspektivu. Te zadruge su izgradile tradiciju da se živi od vlastitoga truda. I pokrivale su gospodarski prostor koji je bio, koji je pasivan. I sada ako vidimo, ako u tome pokušavamo uspostaviti što bi bio pretvorbeni interes. Ona moram reći da je to, da je i javni i pojedinačni interes da se ovo mora štititi ili da se u pretvorbi i jedno i drugo mora štiti. Nažalost, sada je sve to nestalo. E sada, transfer je urađen na zanimljiv način. Zadruge su date na ruke i na raspolaganje i u vlasništvo pojedincima koji pet dana prije toga nisu ni znali gdje se to nalazi. Ja se usuđujem ustvrditi da se to nije moglo izvesti, da ti ljudi nisu to mogli dobiti bez jakog sponzorstva. I uvijek mi se čini da je to najvažnije. Ti novi vlasnici niti su imali volju da nešto korisno rade, niti su u to sticanje uložili niti jedan novčić. E sada. Ja sam rekao da govorim o priči sa nižim intenzitetom brojeva. Kada bi ovo bila priča višeg intenziteta brojeva onda bih se usudio ustvrditi da se radi o organiziranom kriminalu i da se radi o političkom klijentelizmu. Ja li ili nije možda možemo i sami o tome razmišljati. E sada, sada se na tu priču se nastavlja zanimljiva stvar. I jedan od tih ljudi koje je stekao je postao vlasnik zadruge, sada ide u sudske postupke i kaže, aha, zadružno je i onaj poslovni prostor i ona tamo zgrada. Sada će on pošto nema … [[Govornik se ne razumije.]] sada će on postati bogatiji za ne znam koliko novaca i koliko jedinica nečega bez borbe. I naravno bez novaca. Nastavak priče u drugom primjeru vam je ovakav. Ako mene stavite u tu ulogu. Ja išao podići kredit nekoliko stotina tisuća maraka. … [[Govornik se ne razumije.]] zadružnu imovinu, dao je, ponudio za hipoteku, sada je ta imovina bančina, to znači da ovaj nije vratio kredit. To znači da je došlo do transfera bančinih novaca u moj džep, nije naravno u moj. E sada, moram reći, moram reći nešto emotivno iz pozicije tih zadrugara jer su se oni javljali Fondu za privatizaciju i dobili su odgovor koji jeste točan ali je činovnički, vaša intervencija je sada izvan roka. Prošao je rok da možete intervenirati. A zapravo se po sadržaju radi da je netko oteo njihov trud i da su, da su uskraćeni za mogućnost da žive od svoga rada. E sada, sada se vraćam donekle na onu priču koju smo imali u prethodnoj točki. Dakle, jutros kada smo govorili, onda smo govorili o rokovima, ja sada ne bih se zadržavao na to, formalno na to, šta ovaj rok nudi ili šta sprječava, ali ja mislim da smo mi dužni razmišljati na način ovako nešto se ne bi smjelo najprije događati a kada se dogodilo mora se istražiti na način da se uzme nekome ono što nije njegovo i da se nekoga kazni zato što je radio protivno zakonu, a svega toga tu ima. Svega toga tu ima! I naročito je važno, naročito je važno što bi mi kao država na taj način poslali poruku koja znači ne možeš raditi što hoćeš i mora se poštivati zakon. I ja mislim da nezavisno od ovih datuma o kojima pričamo i nezavisno od toga cure li rokovi ili ne, nezavisno od toga šta gospodin … [[Govornik se ne razumije.]] može ili ne može ali mi ne bismo tu stvar smjeli arhivirati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a, uvaženi zastupnik Miroslav Rožić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Hvala lijepo, mi smo se u Klubu dogovorili da ćemo tih 20 minuta podijeliti na dva dijela, nisam rekao po pola, nego na dva dijela, pa koliko ostane vremena za kolegu Tadića. Dakle, danas smo već dosta govorili o pretvorbi i privatizaciji, pa dopustite zapravo da ovim izvješćima, odnosno očitovanjima na reviziju kažemo i nekoliko riječi načelno. Po mišljenju Kluba HSP-a pritvorba i privatizacija, a dakako kasnije i revizija pretvorbe i privatizacije pokazale su da je zapravo u Hrvatskoj izvršena prvobitna akumulacija kapitala na sasma sigurno nemoralan, ali i ono što je puno važnije ili puno egzaktnije i protupravan način. Te da se ovog časa je na sceni zapravo legalizacija tako stečenog kapitala. Naravno da se mi u Klubu ne mirimo sa jednim takvim, rekao bih općom atmosferom i držimo da su i bivša, ali i sadašnja vlast omogućile stvaranje i održavanje jedne nove hrvatske kapitalističke elite koja je zapravo svoj imetak stekla dok su hrvatski građani sudjelovali u Domovinskom ratu. Znači dok su jedni Domovinski rat doživljavali i proživljavali kao priliku za konačno stvaranje Hrvatske države drugi i to uglavnom oni koji su bili i na položajima i u bivšoj državi doživjeli su Domovinski rat također revolucionarno. Ali na način da im se otvorila mogućnost da se dočepaju najvećeg tada postojećeg bogatstva, a to je bilo ono bogatstvo u društvenom vlasništvu. Naravno da je to nužno uzrokovalo podjele u društvu koje se i dan danas održavaju na gotovo svim područjima i odražavaju gotovo na svim područjima života. Vidljivo je naime da su dosadašnji vlasti se svrstale na stranu manjine koja raspolaže sa upitno stečenim dobrima. Naravno da je to na štetu hrvatskih građana. Imajući u vidu takvo stanje možda postaje jasno zašto je više postupaka u ovoj državi pokrenuto protiv hrvatskih branitelja nego protiv hrvatskih tajkuna. U tom lancu relativiziranja tajkunskih grijehova i minoriziranja državotvornih vrijednosti po našem je sudu nažalost ipak najslabija karika Državno odvjetništvo koje je i ovim svojim izvješćem pokazuje zapravo jednu iznenađujuću i potpuno neprimjerenu nemoć za procesuiranje nepravilnosti utvrđenih u pretvorbi i privatizaciji. Što više ići ću korak dalje pa ću reći da se stječe dojam da je Državno odvjetništvo zapravo postaju odvjetnici osoba koje su odgovorne za te nepravilnosti. Vidljivo je naime i malo čudno, moram priznati, njihovo tumačenje propisa koje je usmjereno uglavnom na osporavanje nepravilnosti i kvalifikacija nepravilnosti koje su utvrđene od strane Državnog ureda za reviziju. Neuvažavanje dakle stavova Državnog ureda za reviziju od strane Državnog odvjetništva može po nama značiti samo dvije stvari: 1. da je Državni ured za reviziju pogrešno utvrdio nepravilnosti, a u Državnom odvjetništvu su, se nalaze stručnjaci koji pokazuju da Državni ured za reviziju baš i ne radi kako treba. Dakako da nama u Klubu je ta teza prilično sumnjiva obzirom, osobito s obzirom na to da je Državni ured za reviziju ujedno visokospecijalizirano tijelo za razliku od državnih odvjetnika. A koji su i sami tijekom proteklih godina isticali da nemaju dovoljno znanja osobito ne onog računovodstvenog i financijskog i tako dalje i tako dalje. Dakle žalili su se zapravo na svoju stručnu opremljenost. Ili je to u pitanju ili druga mogućnost koja se nameće je da Državno odvjetništvo ne postupa odgovarajuće zbog svog neznanja ili što bi bilo još gore zbog nekih drugih daleko gorih razloga o kojima ne želimo niti nagađati. Očito je dakle da ovdje treba utvrditi koje od nadležnih tijela ne postupa kako treba? Jer oboje ne mogu biti u pravu. Dakle obzirom da imaju suprotstavljena mišljenja o jednoj te istoj stvari netko od ova dvije državne institucije nije u pravu. Također iz izvješća Državnog odvjetništva nije razvidan koji je to kriterij da se samo protiv određenog broja ljudi podignuta optužnica ili optužni prijedlog za počinjenje određenih djela, a da protiv drugih koji su također ispunili sve potrebne elemente tog djela nije podignuta optužnica. Primjer. Tako na primjer osobito je zanimljivo pogledati tko jest, a tko nije optužen za prodaju neprocijenjenih nekretnina? Ako pogledate tko jest optužen, a tko nije optužen za prodaju neprocijenjenih nekretnina onda ćete vidjeti da tu zapravo ne postoje jasni razlozi zašto netko jest, a zašto netko nije za isto djelo optužen? A utvrdilo je to naravno nalaz Državne revizije. Proizlazi tako da je bilo jako puno takvih nepravilnosti a samo mali broj je onih protiv kojih je podignut optužni akt. Svatko normalan pita zašto i po kojem kriteriju? Rad Državnog odvjetništva upitan je i nama se čini da je očito da Državno odvjetništvo ili ne zna ili što je možda još vjerojatnije, ali i opasnije ne može poduzeti radnje koje treba poduzimati sukladno zakonu i propisima. Ako k tome dodamo sporost i sve druge negativne karakteristike sudstva koje slijedi nakon podignutih optužnica tada nije niti čudo da hrvatski građani po svim anketama upravo imaju najmanje povjerenja u pravosuđe. Da je sada na sceni zapravo slijeganje ramenima u vezi pretvorbe i privatizacije, relativiziranje svih nepravilnosti i pokušaj pometanja najvećeg stvarnog problema u hrvatskom društvu pokazuje i objedinjavanje svih ovih izvješća u jednu jedinu točku dnevnog reda. Imamo osjećaj u Klubu da se time zapravo ne želi puno raspravljati o ovim izvješćima i da se želi što prije usmjeriti javnost na neke druge ili izmišljene ili posve beznačajne probleme tipa ozakonjenja recimo homoseksualnih brakova. Jer to je mnogo važnija tema od ovih izvješća za neke. Simptomatično je da glavni državni odvjetnik više puta javno izražava svoje nezadovoljstvo ukupnim učinkom progona i postupanja zbog pretvorba i privatizacije. Neki dan upravo svoje nezadovoljstvo dakle ukupnim učinkom i progona i postupanja državni odvjetnik je iznio i pred Odborom za pravosuđe Hrvatskog sabora. Dakle čelni čovjek tijela koje je zaprimilo tisuće prijava kako od građana tako i od nadležnih tijela poput Državnog ureda za reviziju a podigao je brojkom i slovom 18 optužnih akata. Dakle državni odvjetnik u biti kaže da je zapravo nezadovoljan radom institucije kojoj je na čelu. Nalazi, ono što mislimo da je zapravo iznenađujuće u svemu tome da je ovakvoj jednoj paradoksalnoj situaciji on sam najmanje kriv. Mislim da krivca treba potražiti negdje drugdje, a mi u klubu držimo da se krivac nalazi u političkoj volji da se takve stvari procesuiraju, a ne u osobi državnog odvjetnika. Nalazi Državnog ureda za reviziju u proteklih nekoliko godina jasno i nedvojbeno pokazuju velik broj nepravilnosti, ne samo različitih mešetara i ponosnih vlasnika novokomponiranih poduzetničkih carstava, već i nadležnih državnih tijela, osobito Hrvatskog fonda za privatizaciju. Postavljam pitanje u ime kluba HSP-a koliko je podignutih optužnica ili optužnih prijedloga protiv odgovornih osoba iz Hrvatskog fonda za privatizaciju? Odgovor možete naslutiti i sami, nije pitanje za neku veliku nagradu, možda, recimo za onu 100 kuna na početku kviza. Opći podaci o broju nepravilnosti nam pokazuju barem u najmanju ruku neefikasnost i aljkavost svih odgovornih tijela, uključujući tu i Hrvatski fond za privatizaciju, a da za to nitko nije odgovarao. Bespomoćnost državnih tijela nije prisutna kod sitnih i beznačajnih kaznenih djela koje počine obični građani. Tu se, tu je efikasnost vrlo visoka i tu državne institucije pokazuju zavidnu efikasnost. Međutim, kod ovih o kojima ovdje danas pričamo ta je efikasnost zanemariva. Iz nesposobnosti državnih tijela da procesuiraju najveću pljačku u Hrvata jasno i nedvojbeno proizlazi da ova država se nalazi daleko od vladavine prava. Ako nešto ozbiljno ne promijenimo, to naravno neće ni postati još dugo. Nedvojbeno je, gospođe i gospodo, da ako za nešto ima volje tada ima i načina, to je posve sigurno. I bivša i sadašnja vlast očito nemaju ili nisu imali ni volje ni snage, ni želje, a ni znanja za rješavanjem i sankcioniranjem pustoši pretvorbe i privatizacije. Posve je jasno da se u takvom okruženju neće dogoditi nikakav gospodarski uzlet, već će se nesposobnost još neko vrijeme prikrivati prodajom i pretvorbom preostalog državnog vlasništva, a za sve državne institucije će se i dalje upregnuti u prikrivanje nesposobnosti vladajućih struktura i njihovih poslovnih partnera. Hvala lijepo.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz hrvatske Vlade, poštovana gospodo iz Ureda državne revizije i iz Hrvatske narodne banke. Ova današnja rasprava o reviziji privatizacije s jedne strane potaknuta je, naravno zaključkom Hrvatskog sabora, a i s druge strane po našem sudu i nedavnim aferama u privatizaciji, kako Liburnija Rivijera Hotela, tako i TLM-a. Ono što, međutim upada u oči jest to da se hrvatska država u svojoj reviziji svih ovih godina intenzivno bavila tzv. običnom privatizacijom, dok se vrlo malo prostora posvetilo tzv. kuponskoj privatizaciji. Posve u sjeni iza svojevrsne dimne zavjese javnog prozivanja, s pravom javnog prozivanja junaka privatizacije, kao što su Kutle i ostali, prošlo je u sjeni, dakle ova cijela priča sa kuponskom privatizacijom. I možda se o njoj ne bi ništa bilo ni progovorilo, možda o njoj Sabor ne bi nikad raspravljao da se igrom slučaja nije dogodila afera Liburnija. Mi, međutim držimo da je potrebno o njoj progovoriti u Hrvatskom saboru, ako ništa drugo zato što je svojevremeno izvješće Državne revizije o reviziji privatizacije, tog kuponskog dijela privatizacije, u Saboru prošlo bez neke velike pompe i rasprave. Ja ću, kako smo već na kraju današnjeg radnog dana, svu svoju raspravu sažeti zapravo u deset ključnih pitanja koje se čovjek automatski mora zapitati čim vidi taj proces. Dakle, kristalno je jasno koje su bile navodne namjere ljudi koji su pisali Zakon o PIF-ovima, a to je obeštetiti ratne stradalnike kroz dionice. Ali, prvo logično pitanje koje se postavlja je zašto država umjesto toga nije okupila taj dio svojih dionica u posebni državni fond za obeštećenje ratnih stradalnika, nego je umjesto toga država kuponsku privatizaciju prepustila privatnim društvima očekujući da će oni bolje nego država sama skrbiti o potrebama ratnih stradalnika? Dakle, ispada da su grof Felds, Ostoja i ostali radili to sve skupa iz čisto humanitarnih pobuda, pa su to doista fenomenalni. Drugo, kada se pogleda način na koji je provedena cijela kuponska privatizacija u ona tri kruga, a to se fino vidi iz nalaza Državne revizije, uočava se odmah da program kuponske dodjele dionica nije bio donesen i objavljen na zakonski propisan način. Također, da je cijeli portfelj dionica namijenjen PIF-ovima nije bio prezentiran javnosti, u proces te kuponske privatizacije nisu bile uključene sve firme koje su trebale biti uključene, a dražbovane i stvarno prenese dionice se ne podudaraju. Čovjek se automatski pita zašto to onda nije već zaustavljeno nego se preko toga šutke prešlo dalje. Nakon toga dolazimo do najluđeg dijela kuponske privatizacije, a to je zamjena dionica. Dakle, ono što je posve jasno, tko god je čitao Zakon o PIF-ovima može lako uočiti, zamjena dionica koja je učinjena nije pokrivena Zakonom o PIF-ovima, ali je ipak provedena. Stvar je dakle doista bizarna. Uđeš u dućan, kupiš cokule pomoću nekog poklon bona, učiniš s njima izlet izvan grada, pa se onda vratiš u dućan i tražiš zamjenu tih nošenih cokula za najskuplje cipele u dućanu. Doslovce na taj način se to radilo. Dakle, stvar zakonski nije bila pokrivena, ali ono što je još luđe. Zašto zamjena dionica nije bila provedena onako kao što bi čovjek u tom slučaju očekivao. Dakle, da svi PIF-ovi vrate svoje tzv. loše dionice koje ih neće više koristiti, da ih vrate fondu, fond im vrati natrag njihove kupone, odnosno vaučere i onda se provede novi krug privatizacije u kojem sudjeluju svi. Ovako se sve svelo na stočni sajam. Ja ti dajem moju kravu za tvoje dvije koze, ili obratno. I to je sve, oprostit ćete, bilo provođeno mrtvo hladno. Ali ono što je još luđe, je to što je PIF-ovima bila omogućena zamjena dionica, a pojedincima, ratnim stradalnicima radi kojih je to sve bilo i napravljeno zamjena dionica nije bila omogućena. Štoviše, Fond za privatizaciju nije smio zaključiti nikakav ugovor o zamjeni dionica sa PIF-ovima dok PIF-ovi nisu bili upisani u sudski registar i dok nisu uvrstili svoje prikupljene dionice na uređeno javno tržište dionica. Zašto je sve to, dakle obavljeno izvan javnog tržišta dionica. I sad dolazimo do još zanimljivijeg dijela, a to su naravno pitanja radi čega se to već sve tih godina toleriralo, radi čega cijeli proces nije zaustavljen makar dolaskom nove Vlade 2000. godine, radi čega se upustila u arbitraže, a ne u sud? Radi čega se kod Liburnije nije išlo na naplatu putem novca od prodaje dionica na burzi, nego nekakvim nagodbama? Odnosno, radi čega se dopustilo da posve u sjeni svih ostalih privatizacija se provede i ona konačna, a to je da su ti isti PIF-ovi emitirali vlastite dionice koje su onda često puta pokupovane od društava koji su tim PIf-ovima upravljale, odnosno da su se ti PIF-ovi pretvorili u holdinge? Ova na kraju procjena Liburnije, proizvoljna procjena Liburnije radi proizvoljne procjene duga koji je nastao proizvoljnom zamjenom dionica je zapravo po našem sudu jedna od čitavog niza proizvoljnosti koja je kulminirala sa aferom "Liburnija", ali na nama je kao Saboru da čitav taj niz istražimo i da zapravo cijelu tu stvar iznesemo pred hrvatsku javnost. Niti ja niti moje kolege u klubu HSP-a ne želimo više tolerirati daljnje trgovanje nezakonito stečenim dionicama. Hvala.
Hvala lijepa. Tu je bila neka podjela zapisana? … [[Upadica se ne čuje.]] Izvršeno je to. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Sada smo završili raspravu po klubovima. 42 zastupnika i zastupnica su prijavljeni za pojedinačnu raspravu. Prva je na redu poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinovijć. … [[Upadica se ne čuje.]] Ispričavam se. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam svoga kolega gospodina Tadića, da koalicijska vlast nije zaustavila zamjenu dionica po kuponskoj privatizaciji. Preuzimanjem upravljanja Hrvatskog fonda za privatizaciju isti trenutak zaustavljen je nezakoniti i štetni ugovori o zamjeni dionica i isto tako gospodine Tadiću, ispravljam navod. Nije hrvatski fond pokrenuo postupak arbitraže. Nezadovoljni fondovi pokrenuli su postupak arbitraže, a samo kao protustranka moralo se dogovoriti pa je onda to i neistina koju je iznio potpredsjednik Vlade, koji govori da je fond vodio arbitražu. Arbitražu su vodili nezasitni ljudi zvani grof Eltz i zvani Ostoja. To su ljudi kojima nije bilo dovoljno novaca koji su stekli pa su pokrenuli i arbitraže, ali ja bih rekao i sudske postupke. Aktualna vlast u to doba nije ni jedan ugovor realiziran.
Poštovana zastupnica, Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dok mi evo raspravljamo evo čitav dan o ovim temama, oglasio se sindikat metalaca i koji je javnosti doslovno rekao: "Ovo je predstava u Hrvatskom saboru". Mi smo prijavili Državnoj reviziji čitav niz nezakonitih radnji, one su i utvrđene, nitko nije kažnjen. Prema tome sve o čemu mi raspravljamo produljujemo rokove i to samo Državnoj reviziji, sada ipak raspravljamo i to na poticaj Vlade o izvršenju zaključaka još iz daleke 2002. godine. I možda nije zgorega da se uvijek o tome govori, da se u javnosti podržava ova tenzija i ova tema. Ali ovo je čisti … ukoliko se on ne privede kraju. Ovo zaista nema smisla ukoliko se ne omogućava organima i tijelima zaduženom da provedu upravo ono što je našla Državna revizija, ali o tome nema ni riječi. I ne bismo mi ni danas raspravljali o ovome da nije pukla bruka i kada se javnost uzbudila oko prodaje, odnosno poklona "Liburnije" i istina je i to da ova tema nije tema vladajućih, oni nisu ovo ni obećali u svom izbornom programu da će dovršiti reviziju, da će se sankcionirati progon. O tome nikada nema izbora. I zato nije ni čudo da mi sada ovako u kasnim satima raspravljamo daleko od javnosti o ovoj temi. A zašto, to je već opće poznato. Naprosto teško se oteti dojmu, jer je činjenica što se događalo 90-tih godina kako su se i zakoni mijenjali da bi se pokrila novonastala situacija i sada opet srediti to, to jednostavno nije baš lako. To je puno teže nego učiniti onakav kopernikanski zaokret kao što je to u vezi suradnje sa Haaškim sudom, kada se lijepljenje plakata nekih generala proglašavalo najvećim domoljubnim činom a sada su to izdajice hrvatskog naroda koji ne misle dobro o Hrvatskoj ni o ovoj vlasti. Međutim, istina je da se apsolutna pravda neće moći uz najbolju volju provesti. Dugo je vremena prošlo, a dug protek vremena nikad nije saveznik u procesuiranju ovakvih kaznenih djela. Međutim mi kakvu-takvu pravdu moramo uspostaviti, jer građani stalno to traže i naprosto nije moguć daljnji jedan socijalni konsenzus među ljudima dok se ne privede poslu barem onaj dio koji je obavila Državna revizija. Ljudi nisu protiv privatizacije, ali su protiv pljačke i protiv lopovluka. Svjesna bivša Vlada činjenice da procesi u gospodarskom kriminalitetu nisu zadovoljavajući i da je čitav niz uzroka tomu i prije ovih izvješća i obveza koje je nametnuo Hrvatski sabor i koji ste vi gospodine predsjedniče s pravom rekli da nije bitno je li ga potpisao ovaj ili onaj predsjednik Sabora, da je to kontinuitet i sigurno jeste i svakako da to obvezuje i ovu Vladu. Ili neka kaže, nas to više ne obvezuje ili mi imamo nekakav drugi naš program, ali od ovoga se ne može pobjeći. Dakle upravo shodno zaključcima Hrvatskoga sabora da se što bolje omogući sankcioniranje gospodarskog kriminaliteta, prionulo se izradi i izmjeni određenih zakona. Prionulo se izmjeni Kaznenog zakona, ovdje je čak prošlo tri čitanja jer je to bila jedna opsežna novela, a najviše izmjene i ono što je hrvatsku javnost najviše zanimalo i što je s najviše nade i iščekivala, to su bile upravo inkriminacije na području gospodarskih kaznenih djela. I kako je tada i Vlada obrazlagala u svom prijedlogu jeste upravo ono što možemo i danas ustvrditi, da je činjenica da tijekom pretvorbe i privatizacije u Republici Hrvatskoj da počinje veliki broj kriminalnih radnji koje često nisu procesuirane, koje otežavaju afirmaciju načela vladavine prava, dovode do nepovjerenja građana u zakone i vlast, negativno utječu na gospodarski razvoj, odbijaju strane ulagače i hrvatske poduzetnike i ono što je posebno opasno, potiču društvenu i individualnu nejednakost te negativno utječu na društvenu stabilnost i opću socijalnu sigurnost. Hrvatska se nalazi pred nizom reformi i njih nije moguće provesti do kraja ukoliko imamo jednu ovakvu dihotomiju u društvu i atomizirano društvo, a ono je uznemireno upravo s ovim činjenicama. I danas je prosječan građanin možda svega željan, ali najviše su željni upravo pravde bez obzira i svjesni da oni neće biti obeštećeni, ali traže pravdu. Ona je osnovni preduvjet daljnjeg razvoja svakog društva, a na vlastito našeg. I upravo u tim izmjenama kao središnje kazneno djelo predviđena je zlouporaba povjerenja koja bi stupila na mjesto dosadašnje zlouporabe položaja i ovlasti, ako je počinitelj odgovorna osoba. Zbog toga su ukinuta neka druga gospodarska djela, ali su revidirana također i stečajna kaznena djela. Uvedena su nova kaznena djela davanja i primanja mita koje je, eto, poslije prihvatila i nova vlast u izmjenama Kaznenog zakona, ali se odustalo od ovoga. Svi dobro znamo da današnja vlast nije glasovala za ove izmjene Zakona. Ali tada se naravno, nije bilo popularno onda kao ni sada reći da to ne želimo upravo zbog toga, nego našlo se, našla se ispričnica da, eto, se želi dekriminalizirati korisnike i posjedovnike droge. Pa ako je tomu i bilo tako, evo sada u poziciji vlasti, zašto to ne radite? Međutim, ne. Kazneni zakon mijenja se, evo sada već treći put, ali ovih izmjena nema. Ali to vam je obveza. Mi smo to bili učinili. Ustavni sud je ukinuo tu novelu jer nije bila donesena na potreban način. Dakle, dvotrećinskom većinom. Sada je to vaša dužnost da učinite. Mi smo to čekali. Prvi put se mijenja zakon, nema. Drugi put, nema. Kad smo vidjeli da Vlada ne čini svoj posao što je obvezna i prema građanima koji to očekuju, na kraju krajeva i prema ovom Saboru, onda je Klub SDP-a identičnu novelu zanovio i predložio takve izmjene. Vi ste to odbili. A Vlada dana 29. travnja 2004. na taj naš prijedlog ovako kaže: "nove inkriminacije iz oblasti gospodarskog kriminaliteta iziskuju nužnu prethodnu analizu. Kompleksnost kažnjivih ponašanja u sferi gospodarskog kriminaliteta zahtjeva neodložnu i pomnu prosudu sa aspekta njihove fenomenologije, pogibelji, itd., ali to sve otklanja hitnost osim na području usuglašavanja sa međunarodnim obvezama utemeljenim na konvencijsko pravo." Dakle, prvi put smo imali izmjenu samo onog koji se tiče prilagodbe europskim i međunarodnim konvencijama, ali ne i ovo. Dalje kaže Vlada tada: "u postojećim odredbama KZ-a postoji zadani pravni okvir zaštite i inkriminacija zabranjenih radnji u okviru gospodarskih kaznenih djela, a kaznenopravna represija na ovom području prije svega je pitanje otkrivanja, procesuiranja i sankcioniranja gospodarskog kriminaliteta." Dakle, ona prebacuje odgovornost na tijela progona, a vidjeli smo danas iz Izvješća Državnog odvjetništva, pitanje ovih, s koliko problema oni se u svom radu koji nailaze, pogotovo glede same pravne prirode. I kako je nužno izmijeniti Kazneni zakon. Gospodine predsjedniče, ja s ovim zaključujem, ali očekujemo dakle svi da se provede zaključak Sabora jer je onda ovo sve besmisleno. Pokažimo i tim metalcima i svim građanima da ipak nije ovo samo predstava ili neki … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Sabora. Odgovor na pitanje što je bila pretvorba i privatizacija znamo. To je bila jedna ordinarna pljačka. O tome svjedoči nalaz Državne revizije koji kaže da 95% revidiranih subjekata nije radilo prema Zakonu. Ali ne trebamo čitati nalaze Državne revizije da bismo dobili odgovor na to prilično jednostavno pitanje. Dobit ćemo ga od svakog našeg građanina na cesti, ako ga pitamo što je za njega bila pretvorba i privatizacija. … svi davati isti odgovor, pljačka. Odgovor ćemo na to pitanje dobiti i ako vidimo kako je tko prošao u tom procesu. S jedne strane imamo grupu bogataša koji na početku procesa nisu imali ni bicikl, a danas se voze u helikopterima. A s druge strane imamo ogromnu masu obespravljenih i opljačkanih radnika. Tko su ti radnici? Zar samo građani, bezimeni građani? Njih 400 tisuća koji su izgubili svoja radna mjesta? Ne. Svaki od njih ima ime i prezime, većina njih ima obitelj, a svi su oni stradali, ostali su bez egzistencije, bez prava, nedostojan život da bi se ona prva grupa mogla obogatiti. Među tim građanima su i branitelji koji su krenuli u obranu zemlje jer je bila napadnuta. Dok su drugi umjesto u obranu krenuli u pretvorbu. Nisu branitelji tada znali kog sve brane, nisu znali da brane i one koji ih pljačkaju dok ih oni brane. Otišli su u rat sa svojih radnih mjesta, a kad su se vratili radnih mjesta više nije bilo. Neka su uništena u ratu, to je istina. Ali neka su nestala u pretvorbi i privatizaciji. Ti građani su i stradalnici Domovinskog rata koji su opljačkani cinično dva puta. Prvi put kao građani, kao radnici, a drugi put kao stradalnici kroz PIF-ove. Pa kao da nije bilo dovoljno što ih se jedanput opljačkalo kao radnike, još jedanput im se uzelo ono što im je država dala kao obeštećenje za stradanje u ratu. E sad, kako je do toga došlo. Gospođa Lucija Čikeš danas je dala napregnantniji odgovor na to pitanje. Ona je rekla, predsjednik Franjo Tuđman odlučio je stvoriti 200 bogatih obitelji kako bi nacionalno bogatstvo došlo u ruke nacionalno svjesnih ljudi. Ja bolju definiciju nisam čuo. Tako je počelo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Uzmite si fonogram, nemojte dobacivati nije bilo tako. Uzmite fonogram pa provjerite. Ja bolju definiciju nisam čuo, predlažem da uđe u udžbenike povijesti o privatizaciji i pretvorbi u Hrvatskoj. Tako je počelo, a dalje je sve bilo tehnika. Ukinut je Markovićev zakon, donijet je novi. Prilagodit je Kazneni zakon kako ne bi bilo sudskoga progona, postaviti na čelo banaka odane ljude koji su davali kredite koje nitko neće vraćati i onda provesti pljačku. Sve mi to znamo, ali koja nam korist od tog znanja. Nikakva. Jedino smisleno pitanje koja se postavlja sada u ovoj raspravi, i koja se možda postavlja već niz godina. Kako postići pravdu, kako kazniti pljačkaše, kako im oduzeti opljačkani novac. Koalicijska vlada imala je dvije mogućnosti, mislila je da će riješiti ovo pitanje, da će zadovoljiti pravdu, da će kazniti pljačkaše i da će vratiti opljačkano. Dvije mogućnosti su joj stale na raspolaganje, prvo poništiti cjelokupnu pretvorbu i privatizaciju a to znači provesti revoluciju, provesti novu nacionalizaciju, sve to vratiti nazad u državni portfelj i stvar krenuti od početka. Ali ta Vlada nije imala mandat za revoluciju, nije ga ni tražila. Tražila je mandat da bude Vlada koja će pravnim sredstvima, kroz pravosudni sustav riješiti nepravde.
Kolega, revolucionari ne traže mandat od nikoga. Nema mandata za revoluciju. Oprostite.
Predsjedniče ja bih vas molio, vama naš Poslovnik vas naš Poslovnik obvezuje da održavate red na sjednici i da omogućite zastupniku da nesmetano govori. A ne da vi pružate tako loš primjer ostalim zastupnicima, da ometate govornika.
Moram vas upozoriti da govorite o nečemu što nema. Za revoluciju nema mandata ja se brinem da se rasprava provede argumentima i da se primjenjuju zakoni, ja znam što su revolucije, znate i vi. Izvolite.
Ja ne znam da li ste vi jutros na predsjedništvu Sabora raspravljali o tome kako se predsjednik Sabora ponaša, ali ako niste ja bih vas pozvao da o tome raspravite idući puta. Pa da razmislite o tome da predsjedniku Sabora ne dopustite da dobacuje zastupnicima i da komentira njihove rasprave u toku rasprave. Ako mislite da nisam postupio Poslovnički možete me upozoriti i oduzeti mi riječ, to vam Poslovnik omogućuje.
I omogućuje mi da skrenem pozornost na nešto što … ne znanstvene teze. Izvolite.
A ne omogućuje vam dobacivati, komentirati i ometati me u raspravi. Kao što sam rekao mandat za revoluciju koalicijska vlada nije imala. Vjerovala je u pravosuđe, pokrenula je, reviziju pretvorbe i privatizacije, donijela poseban zakon o tome da se vidi što je opljačkano, kako je opljačkano, u kojim iznosima i na koji način. I uzdala se u pravosuđe da će ono utamničiti pljačkaše. A što je rezultat djelovanja tog pravosuđa, pobjeda zakona nad pravdom. Pravda zahtjeva kazni ga jer je pljačkaš, a zakon je rekao ne mogu ga kazniti u zastari je i to je rezultat djelovanja tog pravosuđa. Možemo li danas doznati bar imena onih koji su bili u tom pljačkaškom lancu, u toj organizaciji zla, to bi mogli, mogli bi saznati imena onih koji su predložili zakone koji su pljačku omogućili, imena onih koji su izglasali zakone, kako se zovu ti zastupnici, tko je imenovao direktore banaka koji su davali kredite bez pokrića, kako se zovu ti direktori, tko su bili čelnici Fonda za privatizaciju koji su mogli a nisu poništili nezakonite privatizacije. Kako se zvao državni odvjetnik koji nije krenuo u kazneni progon na vrijeme, prije zastara, kako se zovu sami pretvorbenjaci koja su to imena iz nalaza državne revizije. Znate, zabrana ubojstva bilo kojeg živog bića i životinje u budizmu glasi ovako "Tko pristaje na ubojstvo, tko ubija, tko kupuje ili prodaje, tko spremna, tko služi, tko jede, svi su ubojice". Hvala.
Svi su ubojice, kolega Stazić ja sam znao zašto sam intervenirao u onom trenutku kada ste govorili o mandatu revolucija. Vi ste sada izrekli prikrivenu ali jasnu ocjenu da je cijeli lanac svih državnih tijela, dužnosnika, zastupnika, ministara da su zločinci, da su ubojice. To će svatko razumjeti, što ste rekli na tragu istog onoga što je bilo proglašavanje zločinačkom organizacijom HDZ-a. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, u nizu netočnih navoda kolege Stazića govoreći o zločincima i onih koji su opljačkali hrvatske branitelje govoreći o kuponskoj privatizaciji ispravljam jer upravo na temelju definiranih pravila kuponske privatizacije sačinjena je registracija osoba koje su imali pravo sudjelovati a to su bili ratni vojni invalidi Domovinskog rata, obitelji poginulih Hrvatskih branitelja, zatočeni ili nestali hrvatski branitelji, civili, te njihove obitelji, civilni i mirnodopski invalidi rata, prognanici izbjeglice te bivši politički zatvorenici. Međutim, isto tako kolega Stazić govoreći i vraćajući se na onih 200 obitelji, ja bih ga prisjetila onog trenutka kada je Hrvatska vlada odbila da ne može dati popis koji jednoglasno zahtijevao Hrvatski sabor, 27. lipnja 2000. godine Klub Hrvatske demokratske zajednice je tražio da se ne prihvati izvješće Vlade i da dobijemo popis tih 200 obitelji, međutim, taj prijedlog Kluba HDZ-a je odbijen sa 83 glasa protiv za što je SDP glasovao. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav KOrenika. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospodo iz Vlade, Fondova, Državnog ureda za reviziju, kolegice i kolege. Zaista se postavlja pitanje čemu ponovno rasprava o privatizaciji, čemu toliko prijavljenih, čemu rasprave duboko u noć kada nemamo gotovo nikakvog prijedlog kako sanirati negativne efekte privatizacije. Postavlja se pitanje imamo li mi adekvatan odgovor na to, po tome što nam Vlada nije predložila određene odgovore, po tome što u ove dvije godine nismo imali u Saboru prijedloge i rasprave o zakonskim prijedlozima koji bi rješavali ovakve negativne posljedice moglo bi se zaključiti da nemamo odgovora na to. Međutim, mi smo u čitavom ovom razdoblju u kojem je radila Državna revizija i dala gotovo 7 ili 8 izvješća o svom radu i nalazima, imali smo različite pokušaje koji su eto ponekad i neslavno završili. Međutim, ja bih rekla da smo danas imali jedno zanimljivo i dojmljivo za mene izlaganje predstavnika Kluba HDZ-a. Čini mi se da je ono bilo više upućeno HDZ-u nego javnosti. Ja bih dala osobnu ocjenu. Možda je i sreća da javnost nije čula gospodina Hebranga koji je tvrdio da se kroz proces pretvorbe i privatizacije zapravo ništa nije moglo učiniti jer ničega nije ni bilo, jer je sve bilo opljačkano do 90. godine. Pogledajte, revizija je ipak utvrdila da je temeljni kapital kojim se ušlo u pretvorbu umanjen za 4 milijarde maraka ili 16%, da u temeljni kapital nije uneseno gotovo milijardu ono što su mogli procijeniti maraka vrijednosti a nisu uspjeli procijeniti jer nisu mogli doći do cijena nekretnina za još dodatnih gotovo 2 milijuna i 800 tisuća kvadratnih metara zemljišta. To se uglavnom odnosi na naše primorske krajeve, dakle tamo gdje su turističke tvrtke bile i na 89 tisuća kvadratnih metara površine objekata. Revizija je utvrdila da su u firmama gdje je izvršena revizija smanjen broj zaposlenih za 386 tisuća ili 22%, da je od broja poduzeća koja su bila revidirana 345 je otišlo u stečaj ili je pokrenut stečaj, ili je stečaj u tijeku ili za 22% takvih poduzeća. I kaže gospodin Hebrang nije HDZ odgovoran za posljedice privatizacije. Ja mogu prihvatiti i takvu ocjenu i ne može se reći da je jedna stranka ili nekoliko ljudi za to odgovorno. Ali prisjetimo se, od 90. do 2000. godine HDZ je imao takvu saborsku većinu da je mogao donositi sam bez ikakvih konzultacija, bez ikakvih kompromisa sa nekim drugim političkim snagama u Saboru, dakle mogao je donositi zakone samostalno i u tome ja vidim zapravo i određenu odgovornost vaše stranke jer ste vi donosili zakone, vi ste donosili njihove izmjene, dakle vi ste imali mogućnost i kontrolirati pretvorbu i privatizaciju. Činjenica je da deset godina se nije željelo uopće otvoriti rasprava o tome da postoji potreba donijeti posebni zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije jer se obrazlagalo postojećim Zakonom o pretvorbi i privatizaciji moguće je vršiti tu kontrolu. Zašto se nije vršila ta kontrola? Ako smo bili prisiljeni ići u tako katastrofalnom stanju gospodarstva u pretvorbu zato jer su to išle europske države ja pitam zašto to nije išla Republika Slovenija. Ona je najprije sanirala svoje tvrtke da bi im podigla vrijednost i tek onda išla u privatizaciju. Zašto se to radilo u toku rata? Nije bilo nikakvoga razloga da se to radilo u toku rata, već samim time što je bivše društveno vlasništvo podržavljeno. Čemu se išlo privatizirati, čemu se išlo u prodaju u tako jednoj teškoj situaciji za državu i za građane? Zašto je bilo jagme da se dođe u posjed poduzeća koja su bila u tako katastrofalnom stanju? Dakle, sve su to pitanja na koje ipak nismo od predstavnika Kluba HDZ-a dobili odgovor. I sada kažem, što je revizija utvrdila, koje su to bile nepravilnosti? O tome koje su nepravilnosti utvrđene u postupcima fonda mi u izvješću fonda nemamo niti riječi. Ja ću samo neke nabrojiti. Kaže se u izvješću revizije da agencija a kasnije fond mijenjala je procijenjenu vrijednost poduzeća a iz dokumentacije nisu vidljivi razlozi zašto se to radilo. Onda rješenje agencije odnosno fonda o suglasnosti na namjeravanu pretvorbu nije donesenu u roku, nema dokaza jesu li u međuvremenu tražene izmjene i dopune dokumentacije. Da su stjecatelji neotplaćenih dionica ili udjela nisu dostavljali ugovore o prijenosu dionica novi stjecatelji koristili su se pogodnostima koje su bile za takve dionice, koristili su se i upravljačkim pravima na temelju prenesenih dionica od malih dioničara, nisu uredno otplaćivali dionice a fond nije raskidao takve ugovore. Da dionice i udjele stečene pretvorbom društvenih poduzeća fond nije pokušavao prodati i po nekoliko godina što nije u skladu s odredbama članka 31. Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća. I da u slučaju neredovite otplate fond i Hrvatsko mirovinsko osiguranje su raskidali ugovore sa zakašnjenjem, sve dionice su vratili u svoj portfelj a kupcima vraćali uplaćeni iznos. Kupac se koristio upravljačkim imovinskim pravima sve do raskida takvih ugovora. I tako bismo mogli nabrajati i dalje. Iza toga što se sve dešavalo u kuponskoj privatizaciji. Kolega, nije ovdje, Ivaniš je rekao da mi ne želimo o tome raspravljati. Ne, pa mi smo o tome raspravljali. Ja sam vodila prilično oštru polemiku ovdje u ovoj sabornici sa bivšim ministrom privatizacije gospodinom Kovačem kada smo dobili izvješće o kuponskoj privatizaciji. Što se desilo? Samo ću citirati izvješće Državnog odvjetništva koje kaže ovako. Prijavljeni su čelnici Fonda za privatizaciju za nesavjesno postupanje, sklapanje štetnih ugovora, propuštanje dužnog nadzora u privatizaciji pojedinih poduzeća. Međutim, bez prijavljivanja za namjerno pribavljanje imovinske koristi za pojedinu osobu pa se radilo o blažim kaznenim djelima za koje je progon zastario prije podnošenja kaznene prijave. I dalje kaže, utvrđene zamjene dionica same po sebi nedvojbeno su upućivale na štetne ugovore i nastalu štetu za imatelje dionica. Međutim, obzirom da su zamjene u nekim slučajevima prethodile odgovarajuće odluke tijela izvršnih vlasti to je dvojbena kaznena odgovornost pojedinih odgovornih osoba. Mislim da tome ne treba puno komentara. I na kraju samo nekoliko rečenica i o ovoj petoj točci, oko izvršenja zaključaka. Zaista, eto reći ću usporedbu kakvi su zaključci bili nakon prvog izvješća koje je dostavio Državni ured za reviziju. Mi smo ovdje dobili u Sabor zaključke Vlade koja je obvezala na određene radnje Ministarstvo pravosuđa, financija, gospodarstva, Državnog ureda za reviziju i Državnog odvjetništva. Oni su osnaženi sa zaključcima Sabora o kojima danas bismo trebali voditi raspravu ali nemamo nikakvoga materijala. Što se desilo nakon završnog izvješća Državne revizije? Vlada nam je dala svoje mišljenje u kojem kaže da je primila na znanje Izvješće o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije a kada je Klub SDP i još neki klubovi predložili određene zaključke javio se i Klub HDZ-a. Vlada nam je dostavila mišljenje o zaključcima koje su predložili klubovi u Saboru i o tome se glasalo tek nakon tri mjeseca pošto je provedena rasprava o tom izvješću. Dakle, sve u svemu zaista svemu tome ne treba komentar. Pitanje je sada što je Vlada učiniti i nakon ove dodatne rasprave o privatizaciji i pretvorbi u Hrvatskoj.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite!
Hvala lijepo. Štovana zastupnica Zgrebec je na nekoliko mjesta krivo citirala moje izjave. Prije svega, ja nisam rekao da HDZ nije suodgovoran za privatizaciju. Dapače ja sam rekao, mi se osjećamo suodgovorni ali mi smo svoje sudionike koji su se ogriješili o zakon i moral, izbacili, očistili od svoje stranke, a vas to tek čeka. Dakle, ja sam priznao krivicu i mi smo napravili određene političke sankcije. Isto tako je netočan vaš navod da su poduzeća imala veliku vrijednost, ja sam tvrdio da su obezvrijeđena prije 90.-te, jer da su imali utvrđenu veliku vrijednost. Vrijednost vam ovisi o tržištu a kada padaju granate, onda pada i vrijednost poduzeća. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Slaven Letica, nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Biserka Perman, nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Josip Leko, nema ga. Gubi pravo na riječ po ovoj točci. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Pokušati ću i kraće od dozvoljenog vremena se uključiti u ovu raspravu. Naime, prvo pitanje koje sam si postavio kada sam objedinio sve ove papire o kojim danas i sutra očito cijeli dan vodimo raspravu, o čemu mi zapravo raspravljamo. Kada su počeli dolaziti materijali koje smo zatražili prije nekoliko mjeseci, čini mi se da je u prvom setu materijala došao i izvještaj iz državnog odvjetništva i sa nestrepljenjem sam očekivao i druge materijale jer sam očekivao da će u tim papirima, očitovanjima, izvještajima naći nešto novo, nešto što nisam znao, nešto što upućuje ili će mi pomoći da razumijem sve procese koji su se u hrvatskom lancu pretvorbe i privatizacije zbivali i sve poteškoće koje su državna tijela imali u izvršavanju svoga posla. Ali kada sam sve isčitao shvatio sam da zapravo sam sve to mogao već pročitati u novinama. Zadnjih 13 godina sve što u ovim dokumentima piše bilo je u novinama, samo su bili naslovi drugačiji. Dakle, tamo nije bio naslov Croatia banke, nego je bio naslov da je Škegro bio uzeo dionice dioničarima Croatia banke. Nije pisalo Dubrovačka banka nego je naslov u novinama bio tko je … [[Govornik se ne razumije.]] Kada je … [[Govornik se ne razumije.]] Zagreb po pitanju onda je pisalo gucičijada. Kada je Slobodna Dalmacija bila onda je pisalo kotlijada. Prema tome, samo su se naslovi izmijenili, sve činjenice, podatke, brojke, informacije razumio sam i shvatio sam iz završnog izvješća državnog odvjetništva i novog dobio nisam ništa. No, uložen je veliki trud na jednom mjestu imamo sve činjenice, podatke, brojke, prikaze, i možda će poslužiti za par desetaka godina nekim stručnjacima koji će se baviti nekim fenomenima u našem društvu. Kada sam to dakle sve vidio i posložio onda su mi se nametnuli sljedeći zaključci. Da u hrvatskom javnom govoru, pa i mi ovdje u Saboru kontinuirano iznosimo tri suda, tri zaključka, tri tvrdnje koje na osnovu ovih papira nikako ne mogu stajati. A s obzirom da smo stalno pozivani i slažem se sa time da za svoje tvrdnje moramo iznositi dokaze, ja ću se za ovo potruditi dam i dokaze. Prvo smatram da su svi koji tvrde da su pretvorba i privatizacija bili pljačka u krivu. I da s tom floskulom se prestanemo služiti. To naprosto ne može biti točno. Jer ako su sva tijela istrage, nadzora, revizije, gonjenja i suđenja za ovih 13 godina procesuirali i osudili 4 + 9 = 13 osoba o kakvoj pljačci onda mi to govorimo? U čemu se radi? Što smo mi, što mi pokušavamo biti? I tužitelj i sudac i egzekutor. Hrvatsko pravosuđe, hrvatsko odvjetništvo je neovisno, pravosuđe je neovisno od svih pa i od politike. I oni su rekli 13 osoba. Dakle, gdje su tu elementi organizirane, sustavne, osmišljene, vođene pljačke? Toga nema. To su bili pojedinačni ispadi, ekscesi, par pojedinaca, točno 13 osoba u Hrvatskoj. Drugo. Floskula, na brzinu su se neki obogatili. Pa dobro, što očekujemo, mislim da se netko obogati polako. Pa ti dođe državno odvjetništvo, porezna revizija, policija, POA, VOA, DAP, banka, pa kada se bogatiš, bogati se na brzinu jer inače će te uhvatiti na vrijeme. Normalno da se ljudi moraju obogatiti na brzinu. Što im zamjeramo što su na brzinu nešto napravili, pa tako se to i radi. Jer kada si spor, sigurno te netko dostigne prije nego si se obogatio. … [[Upadica se ne čuje.]] I treće, nisam dobro razumio, možete kolegice ponoviti? Hvala lijepa, to će biti nikad. I treća floskula je 400 tisuća izgubljenih radnih mjesta. Od kuda sada to? Uvijek je bilo utvrđeno i ja se sa time moram naprosto složiti da nam se nije radilo o gubitku radnih mjesta nego da smo proveli racionalizaciju gospodarstvo. To su bili ljudi koji su imali radna mjesta, knjižice i rješenja ali ništa nisu radili i samo tom racionalizacijom u gospodarstvu smo pomogli da kasnije dalje startamo. Nekoliko tisuća poduzeća je prošlo proces pretvorbe i privatizacije i ako se sjećam 23 milijarde maraka je bila negdje nominala prema procjenama kada se ulazilo … [[Govornik se ne razumije.]] 13 godina procesa. Samo 13 pojedinaca, kriminalaca, pravomoćno osuđeno. Takve rezultate nema niti jedna tranzicijska država u Europi koja je to prošla. Umjesto ovih napada, floskula i ocjena ljudima moramo odati priznanje da je koncept izuzetno uspio. I na kraju zašto o ovome raspravljamo? Jer smo mi to tražili. Ovaj Sabor je donio zaključke po kojemu smo sve ovo izvješće zatražili i da ćemo njima raspravljati. Mi smo ih dobili, raspravljamo, međutim, u točki 8 zaključaka ja ih moram citirati, piše: Hrvatski sabor će nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća, to radimo sada i na temelju provedene rasprave, to će biti sutra utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku od 90 dana radi otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štetu nastale u pretvorbi i privatizaciji uključujući i izradu novog zakona o privatizaciji kojim bi se između ostalog trebao definirati i ESOP model. Mislim da je to bilo u travnju ako se ne varam. Ovo je tek prvi korak. Klub Hrvatske narodne stranke odbio je supotpisati ovaj prijedlog zaključaka i … [[Govornik se ne razumije.]] glasali za njega i sada postavljam pitanje. Ako smo sve ove informacije izvješća i očitovanja zatražili da na temelju ove rasprave u roku od 90 dana otklonimo nepravilnosti, nezakonitosti, obeštećenje Republike Hrvatske za nastalu štetu, novi Zakon u privatizaciji sa ESOP modelom. Tko će biti predlagatelj otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti obeštećenja Republike Hrvatske, novog Zakona o privatizaciji uključujući ESOP model? Da li su to klubovi SDP-a, HSS-a, HDZ-a, HSU-a, IDS-a, Nacionalnih manjina, SDSS-a i HSLS-a i da li će ti prijedlozi u roku od 90 dana doći uz opasku da je Vlada u svojem očitovanju 3. veljače, oprostite, kasnije, u drugom očitovanju iz travnja mjeseca ESOP model problematizirala i rekla, u hrvatskom gospodarstvu nije problem ESOP prava i motivacija, nego upravo problem svježeg kapitala kao suština problema hrvatskog gospodara a ESOP neće doprinijeti tome da hrvatsko gospodarstvo dobije financijsku injekciju. Ovo je rezerva vlade prema ESOP modelu. Očekujem dakle od predlagatelja ovih zaključaka, ove točke 8. zaključaka da ne stanemo na ovoj raspravi nego da utvrdimo mjere nezakonitosti obeštećenje, novi zakon o privatizaciji koji će uključivati ESOP model. U protivnom ova rasprava niti je trebala niti će kome koristiti i samo je dokaz o tome da smo tad u «zeit notu», a kako je do ovih zaključaka došlo pojma nemamo, pokušali jednim zaključcima odgoditi odluku tada kada smo donašali. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Vladimir Pleša. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Kolegice i kolege zastupnici. Nakon što je Državni ured za reviziju ovome Saboru podnio konačno izvješće o obavljenim revizijama konstatirano je da je nedvojbeno utvrđeno da je u 1556 trgovačkih društava u kojima je obavljena revizija nakon privatizacije 400 tisuća radnika ostalo bez radnog mjesta, a za 4 milijarde maraka smanjen je temeljni kapital. To bi trebala biti šteta nastala u privatizaciji. Šteta je međutim veća i revizijom obuhvaćeno tek nešto malo više od polovice privatiziranih društava kapitala. Utvrđene su 1996 nepravilnosti, a podneseno je svega 71 kaznena prijava. Ne mireći se samo sa konstatacijom ogromne štete i nesankcioniranjem onih koji su štetu prouzročili ovaj Sabor donio je zaključke s ciljem prikupljanja dodatnih informacija a radi iznalaženja mogućnosti kako sankcioniranja počinitelja nezakonitosti tako i pronalaženja načina povrata onoga što su pojedinci privatizacijom prisvojili nanoseći štetu državi i njenim građanima. Po preporuci Vlade parlamentarna većina nije bila spremna prihvatiti zaključke kako su ih predložili oporbeni klubovi. Ti zaključci su korigirani, ublaženi a oni koga su oni obvezivali do kraja su ih karikirali i zato sada imamo puno materijala, a od njega malo koristi. Najkvalitetnije i najupotrebljivije je izvješće državnog odvjetništva iz čije analize jasno proizlazi da je upravo ovakva privatizacija bila planirana i radi toga stvorena joj je zakonska podloga legalizirajući najštetnije radnje i nesankcionirajući nepravilnosti i protupravnosti. Dakle vladajuća elita je htjela takvu privatizaciju i zbog toga donjela takve zakone, ustrojila sustav u kome se stvarno nitko nije brinuo za državnu imovinu pretvarajući ju robom u samoposluživanju bez blagajne. Oni koji su dobili signal samoposluživali su se bez naplate, a sustav ih je štitio uključujući čak i sudbenu vlast. Da je to tako nalazimo upravo u izvješću Državnog odvjetništva gdje se kaže: «Povodom optužnih akata sudovi su izrekli samo 4 osuđujuće presude i to dvije na uvjetnu kaznu i dvije na bezuvjetnu novčanu kaznu.». A vrijeme teče, a s njime i cure zastarni rokovi. Zbog pretvaranja neosnovanih potraživanja u udjele nastala je šteta od 356 milijuna maraka ali unatoč štetama postupanja nisu sankcionirana niti procesuirana i pitamo se zašto? Državni odvjetnik kaže: «Nastale protupravne radnje bile su vezane za šire gospodarsko političke odluke. Pretvaranje neosnovanih potraživanja u uloge obrazlagalo se gospodarsko političkim razlozima te političke razloge prihvatio je Vrhovni sud Republike Hrvatske pa u slučaju Kutle vezano za Slobodnu Dalmaciju odbija istražni zahtjev kao neosnovan.», citiram. «Iako se radi o konkretnoj odluci suda koja se ne može generalizirati ipak stajališta Vrhovnog suda Republike Hrvatske faktički obvezuju u svim sličnim slučajevima», kaže državni odvjetnik. I ne samo to. 1996. godine Vrhovni sud zaključio je da se u slučaju menadžerskih kredita ne radi o stjecanju protupravne imovinske koristi. Odvjetništvo kaže, citiram: «Veliki postotak oslobađajućih presuda uvjetovan je različitim stavovima u pogledu tumačenja propisa između Državnog odvjetništva s jedne strane i suda s druge strane. Problem je u neusklađenosti i nedorečenosti propisa s novonastalim društveno-ekonomskim odnosima jer poneki nisu sadržavali niti kaznene sankcije. Stoga je takvo stanje u legislativi izazvalo i različite stavove u tumačenju propisa gdje je Državno odvjetništvo u odnosu na sudove prilazilo životnije i realnije u tom tumačenju primjenjujući ciljno tumačenje», završen citat. Dakle političkom voljom i pripadajućom moći doneseni su neusklađeni i nedorečeni propisi. Za provedbu procesa privatizacije na način kako je i proveden trebalo je stvoriti sudstvo koje se neće životnije i realnije, koje neće životnije i realnije tumačiti neusklađene i nedorečene propise koji neće pristupiti ciljnom tumačenju. Sada je očito da je upravo zbog toga sredinom devedesetih došlo do razrješenja svih sudaca i do masovnog imenovanja novih i neiskusnih koji nisu niti znali niti mogli primijeniti ciljno tumačenje. Držali su se stavova Vrhovnog suda koji je svoju jasnu sliku dao u slučaju Kutle i Slobodne Dalmacije te menadžerskih kredita. Suci su imenovani doživotno s potpunom, s potpuno neučinkovitom stegovnom, sustavom stegovne odgovornosti. Iako se politika kune u nezavisnost službene, sudbene vlasti itekako je bila upletena kroz imenovanje Državnog sudbenog vijeća koje imenuje suce i to doživotno. I tako smo dobili sudstvo koje bez primjene ciljnog tumačenja ne snalazeći se u kompliciranim dokaznim postupcima predmete prepušta zastari ili donosi oslobađajuće presude. Dakako da smo to, da samo to nije dovoljno da se privatizacija obavi baš na način kako je obavljena. Sa nanešenom ogromnom štetom, sa masovnim ukidanjem radnih mjesta i to sve bez krivaca. Državno odvjetništvo kaže, citiram: «Okolnosti koje su pogodovale tolikom broju nepravilnosti posljedica su nepostojanja odgovarajuće kontrole cijelog postupka pretvorbe i privatizacije i to kako od strane izvršnih tijela tako i internog nadzora tijela Hrvatskog fonda za privatizaciju», završen citat. Podsjetimo: Zakonom o Hrvatskom fondu za privatizaciju od 1.12.1992. godine osnovan je Hrvatski fond za privatizaciju radi provođenja i dovršenja postupka privatizacije imovine koja je Fondu na temelju Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća privremeno prenesena odnosno koja je na temelju drugih zakona i odluka postala vlasništvo Republike Hrvatske i prenesena na Hrvatski fond za razvoj kako kaže članak 3. citiranog Zakona. Prema članku 4. Fond obavlja stručne i upravne poslove koji se odnose na pretvorbu, privatizaciju, upravljanje državnom imovinom, upravljanje poduzećima. U obavljanju djelatnosti surađuje s nadležnim tijelima i institucijama Republike Hrvatske. Reklo bi se ustrojen je sustav provedbe privatizacije pa i njene kontrole jer onaj tko ju provodi mora ju i kontrolirati kako bi se ostvarili njezini ciljevi utvrđeni Zakonom, a ciljevi su bili brži gospodarski rast, očuvanje produktivne zaposlenosti, tehnološka modernizacija. Ciljevi nisu postignuti. Nastala je ogromna šteta. Utvrđene brojne nepravilnosti i nezakonitosti, a odgovornih nema. Kako je do toga moglo doći kada je Fond trebao provoditi proces i isključivo radi zakonom utvrđenog cilja i to još u suradnji s nadležnim tijelima i institucijama Republike Hrvatske. Odgovor ćemo naći u očitovanju Hrvatskog fonda za privatizaciju koji nam je dostavljen i koji je predmet rasprave. Fond kaže: Veći dio nepravilnosti koje su utvrđene od nadležnog Ureda za reviziju nemaju veze sa Hrvatskim fondom za privatizaciju. Kao primjer navodi: Raspolaganje s imovinom koja nije uključena u procjenu te ostvarivanje razvojnog programa. Da nije tragično bilo bi komično. Pa upravo je Fond taj koji upravlja državnom imovinom, koji upravlja poduzećima u kojima ima vlasničke udjele. I neprocjenjena imovina je državna imovina, a neostvarivanjem razvojnih programa ne postiže se cilj privatizacije brži gospodarski rast, očuvanje produktivne zaposlenosti. Zbog zastupljenosti u nadzornim odborima, zbog obavljanja stručnih i upravnih poslova vezanih za privatizaciju fond je mogao i morao znati za sve oblike nepravilnosti i nezakonitosti i u suradnju s drugim nadležnim tijelima i institucijama Republike Hrvatske spriječiti ih. No, očito je da je on bio u službi politike i već od svoga osnutka '92. godine predvidio odluku Ustavnog suda donesenu '99. godine o ukidanju članka 17. Zakona o pretvorbi prema kojoj Hrvatski fond za privatizaciju ima pravo kontrole u toj domeni. Dakle, očito je da je za sve ono što nam se dogodilo u privatizaciji stvoren zakonski okvir, a zatim intervencijom u sudbenu vlast onemogućeno bilo kakovo sankcioniranje temeljem primjene ciljnog tumačenja neusklađenih i nedorečenih propisa voljom političke moći izostala je kontrola procesa koja se trebala provesti radi gospodarskog rasta, a pretvorio se u gospodarsku propast. Djelomičnog optimizma daje tvrdnja Državnog odvjetništva da se šteta djelomično može sanirati kroz postupke oduzimanja protupravno stečene imovine, dakako ako je političke volje. Očito je i ovo sada što u ovo kasno vrijeme raspravljamo o ovako značajnoj temi, političke volje nema, pa ćemo vidjeti da li će bit prihvaćen naš zaključak kojim ćemo predložiti upravo na poduzimanje ovih radnji da se pokuša sankcionirati, vratiti, sanirati ovakva šteta.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Šime Lučin. Nema ga, gubi pravo na riječ. Rekli smo do 10 sati, sad je 10 sati, pa ćemo sutra nastaviti u 9 i 30. Na redu je poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović, pa poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain, Dražen Bošnjaković itd.. Nastavak u 9 i 30.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine potpredsjedniče Vlade, gospodo državni tajnici. Naime, kletva privatizacije kako kaže jedna naša poznata novinarka bačena na HDZ neodoljivo podsjeća na istočni grijeh. Crkva istočni grijeh otklanja krštenjem, partija je to radila dodjelom članskih knjižica, ali kod privatizacije je to ipak složenije, jer u privatizaciji sudjelovale su i danas sudjeluju i brojni članovi stranke bivše koalicijske vlade i njihovi miljenici. Sve se događalo po istom zakonu koji unatoč obećanjima od 3. siječnja nije doživio nikakve promjene, nije se promijenila ni retorika, a možebitne promjene mogle su zaustaviti usmjerenu rasprodaju cavtatskih i dubrovačkih hotela, Riječke banke i sl. Ili je možda u četiri godine koalicijske vlade prevladavala bez idejnost, bezvoljnost ili nemogućnost dogovora. Vremenskim odmakom fama o neprocjenjivoj vrijednosti privatiziranih tvrtki dosegla je nesuđene razmjere. Zaboravlja se katastrofalno stanje privrede krajem 80-tih godina, posebno tekstilne industrije, malo potražimo «Vijesnike» iz '88.'89. Izvanredno opisuje stanje usmjerenost velike industrije prema Sovjetskom Savezu i partnerima, prezaposlenost jasno po jedinici proizvoda, posebno administracije gdje nerijetko na jednog radnika u proizvodnji dolazilo i do 1,2, 1,5 administrativaca. Sliku dopunjava zastarjelost tehnologije, dugogodišnje zaostajanje za modernom proizvodnjom, neulaganje u inventivnost i uspavanost sigurnim kliničkim izvozom. Neminovno otvaranje tržišta izazvalo je šok, jer je počela pristizati jeftina roba, pa je dobar dio naše industrije prestao biti konkurentan. Početak Domovinskog rata poklopio se s prestankom izvoza u zemlji kliničkog tržišta i to je uništilo velike socijalističke firme. Formula mi Rusima proizvode, oni JNA oružje, a na Topčideru štampanje inflaturnog novca i namirenje radnika više nije funkcionirala. Privatizacija kao preduvjet približavanja tržištu razvijenog svijeta imala je različite posljedice. Relativno dobro prošla je privatizacija dijela prehrambene industrije i trgovačkih firmi uz jasno iznimke, a loše tekstilna i metalna industrija. Sindrom privatizacije Rusije, kupovanje velikih firmi radi hipotekarne podloge, izvlačenje novca iz banaka ni kod nas nije izbjegnut i to je trebalo sankcionirati, djelomično je. Često je kvalitetna privatizacija bila nemoguća, jer nitko nije kupiti tvrtke i preuzeti veliki broj zaposlenika nepotreban za modernu proizvodnju. Dobar primjer za to je tvornica olovnih proizvoda TOP Kerestinec, kasnije uništena zajedničkim zalaganjem uprave, sindikata i zaposlenika. Interes razvijenog svijeta za brzi ulazak u zemlje tranzicije bio je često popraćen prijetnjama. Sjetimo se ultimatuma «Varteksu» da će ostati bez licence «Levisove» ako ne ubrza privatizaciju. Zaduženi hoteli su od početka «balvan» revolucije ostali bez turista. U mnoge su useljeni prognanici. Dugovi veliki, prihod nikakav, pa su lako postali plijen banaka. Niti strani kapital nije dolazio u društvene firme. Visoke kamatne stope zbog rata onemogućile su modernizaciju i privatizacija je bila neminovnost. Prepreka kvalitetnoj privatizaciji bile su i loše procjene vrijednosti firmi, nesređeni vlasnički papiri. Sjetimo se samo da su hale bile vlasništvo tvornica, a zemlja da je bila društvena. Profitabilnost i bonitet bili su relativan pojam. Apstrahirajući uvjete privatizaciji, privatizacija je mogla proći i drugačije. Novac dobiven od privatizacije održavao je u životu i Mirovinski i Zdravstveni fond, ulagalo se u obnovu ratom uništenih područja, za vrijeme rata jasno da je financirao i rat i pomagao preživljavanje na primjer brodogradilišta, željezara itd. Bivša koalicijska vlast dobila je vlast obećanjima da će sudionici privatizacije biti kažnjeni. Račanova Vlada ignorirala je nalog Sabora iz svibnja 2002. godine, da u roku 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena, dopuna ili novih zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi, privatizaciji, da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena itd. Do kraja mandata ništa iako su uspjehe privatizacije proučavali iz prve ruke ljetujući na jahti suvlasnika privatizirane firme «Viktor Lenac», visoko pozicioniranog stranačkog prijatelja Vrhovnika. Preplanula Vlada vraća se na posao tumačeći privatizaciju prema potrebi. Današnja retorika oporbe neodoljivo podsjeća na vrijeme prije 3. siječnja 2000. godine. Ali, pamćenje stanovnika Hrvatske ne ide im u korist. Evo jučer u raspravi čuli smo da je sindikat metalaca konačno pronašao bivšu ministricu pravosuđa nakon pet, šest godina intenzivne potrage i poručio joj da je uznemiren. Četiri godine nije bilo uznemirenosti, pa smo i mi sad zabrinuti. Državna revizija posložila je, grupirala firme prema postupku privatizacije. Koliko se propusti, nedostaci, krive procjene, razlike u tumačenju mogu nazvati kriminalom dalo bi se pričati. Daleko bolje bi bilo izdvojiti dokazive slučajeve. Nekoliko kapitalaca je u zatvoru, ali u toku su i neki dugotrajni postupci dokazivanja nezakonite privatizacije. Četiri propuštene godine obračuna s privatizacijom povećale su mogućnost zastare. Analiziram popis privatiziranih firmi od 3. siječnja 2000. Gledajmo ovdje do kraja 2003. godine, ne znam u kojoj je mjeri ovaj impozantan popis hotela, luka i proizvodnih tvrtki u skladu s izjavama da privatizacija definitivno nije uspjela. Pa nije baš sve hotele konačno trebao kupiti Goran Štrok. Nešto su mogli i drugi. I konačno, svaka privatizirana tvrtka prošla je svoj specifičan put privatizacije. Zahvaljujući Državnoj reviziji taj put je postao poznat i dostupan. Dobro je da se privatizacija događala po istom zakonu, pa ma kakav on bio, pa ne možemo jedni drugima prigovarati da smo utjecali i pogodovali privatizaciji. Uvjeren sam da će i ova rasprava pridonijeti transparentnosti i smanjiti političko generaliziranje. Hvala.
Hvala. Replika. Poštovani zastupnik Slavko Linić.
Gospodine potpredsjedniče, predsjedniče zahvaljujem na riječi. Vrlo često od strane mojih kolega iz Kluba HDZ-a čujem Riječku banku. Primjer koji je inače izmislio gospodin Šuker u svom nastupnom govoru kod imenovanja za ministra kad je čak i obećao jednom od vaših vijećnika da će dati kompletnu informaciju od Riječke banke. I znate, filozofija kojom se bavite da 100 puta ponovljena neistina postaje istina neće vam uspjeti. Zaista, Riječka banka je slučaj neprimjerene pljačke pojedinaca koji je zloupotrijebio ovlaštenja i burzovnim transakcijama oštetio Riječku banku za 100 milijuna dolara. Znači, radnika banke, ne političara. Ali obrnuto, draga moja gospodo, Riječka banka je primjer kako je izvršna vlast ili Vlada gospodina premijera gospodina Ivice Račana, Narodna banka na čelu sa guvernerom i udruženje banaka organizirano spasila Riječku banku. Štediše koje nisu izgubili ni jednu kunu svoga novca. Hrvatsku državu koju u proračun zahvaljujući nesposobnosti vlasnika njemačkog čak ubilježila i 20 milijuna eura zarade i Riječka banka na žalost više ne djeluje kao Riječka banka. Dobila je novog vlasnika, ali vi pokušavate reći da su političari proizveli krizu u Riječkoj banci. I umjesto da sudite kriminalna ponašanja pojedinaca vi samo obmanjujete hrvatsku javnost. Ja vam moram reći to vam neće uspjeti, jer je to u Hrvatskoj jedini primjer kvalitetnog rješavanja bankarske krize. Politika, struka i nadzor iz Narodne banke. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala. Pa mislim da se … [[Govornik se ne razumije.]] scenarij nego što kolega Linić priča. Međutim, ja sam bio, nisam očekivao da će se kolega Linić javiti, a nisam spominjao ni INU, ni Europetrol, njegovu ulogu Europetrola, pogodovanja Europetrolu, nisam spominjao Rijeka parking i čitav niz stvari koje sam možda trebao, pa možda će biti druge prilike. Hvala.
Druga replika, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa, po drugi puta se danas čujemo, odnosno u ovoj raspravi čujemo da je katastrofalno stanje '90.-ih godina u gospodarstvu, početkom '90. zapravo usmjerilo ovakvu negativnu pretvorbu i privatizaciju, što je totalno netočno. Ali, u svojoj replici ću se zapravo osvrnuti na dio da Vlada nije ispoštovala zaključke Sabora. Naime, nakon prvog izvješća o reviziji i pretvorbi privatizacije Vlada je zadužila ministarstva da za određene, za rješavanje određenih problema, posebno Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave, Ministarstvo financija, gospodarstva, Državni ured za reviziju i Državno odvjetništvo. Između ostaloga, Ministarstvo pravosuđa je trebalo novelirati Kazneni zakon, zatim Izvršni zakon, Zakon o obveznim odnosima, Stečajni zakon itd., to je u međuvremenu Sabor preuzeo dio takvih zaključaka i u Saboru smo raspravili i donijeli izmjene navedenih zakona. Činjenica jest da Kazneni zakon nije donesen kvalificiranom većinom, a na Ustavnom sudu je strušen upravo zato što je vaša stranka tražila ocjenu ustavnosti. U dvije godine mogli ste smoći snage da promijenite Kazneni zakon u tom smislu i imali biste našu podršku za razliku od toga što kad ste bili opozicija mi nismo imali vašu podršku za izmjenu Kaznenog zakona.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Markovinović.
Hvala. Pa evo, možda je krivnja ne samo mene nego i svih nas koji smo to jučer ponavljali da čitamo onako kako piše. Dakle, Sabor je dao nalog Vladi, Vlada taj nalog nije izvršila. E sad, postavljamo pitanje zbog čega nije izvršila? Ne bi trebalo detalje. Da li Vlada nije bila sposobna, da li sastavljena od jedne čudne koalicije nije poštivala zapravo nekakvo jedinstvo Vlade, a dogodilo se upravo to da Vlada nije napravila ono što je Sabor od nje tražio. Drugim riječima, ignorirala je, potpuno je ignorirala nalog Sabora. A prebacivanje na neko drugo vrijeme, možda i drugo gledanje jednih i drugih je uzrok tome, ali nisam siguran da niste mogli napraviti daleko više, tim prije jer je privatizacija bila puno bliža vama nego 4 godina nakon toga nama. Hvala.
Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, poštovani izvjestitelji. Očitovanje Hrvatskog fonda ni u kojem slučaju ne može smatrati relevantnim, jer Fond nije utvrdio inflaciju, a nije u toj inflaciji kao dobar gospodar izvršio ni revalorizaciju vrijednosti poduzeća i dionica, nego je pogodovao kupcima na način da je obezvrjeđivao dionice i vrijednosti poduzeća te time napravio nepopravljivu štetu ne ime države imovine. Primjera radi, poduzeće koje je procijenjeno jedan milijun njemačkih maraka inflacijom od samo mjesec dana koja je iznosila tijekom '92. i '93. godine i do 65% mjesečno vrijednost poduzeća je pala za 65% vrijednosti, te je država kao vlasnik gubila u tim poslovima sklapanjem ugovora sa odgodnom klauzulom enormnu svotu novaca. Revizija u svojem izvješću nije iskazala koliki su gubici sa naslova te inflacije. Postupci koji su naznačeni u izvješću ne odgovaraju pravim razmjerima djela koja su počinjena na štetu države budući upravo Državno odvjetništvo mora napraviti izračun direktne i indirektne štete koja je nastala ovakvim ponašanjem Fonda za privatizaciju kako bi se mogla kvantificirati šteta i kvalificirati počinjena djela. Temeljem naprijed navedenog, uplate koje se u izvješću Hrvatskog fonda za privatizaciju navode ni u kom slučaju ne odgovaraju stanju vrijednosti osnovne vrijednosti državne imovine, odnosno ukupne vrijednosti poduzeća koja bi bila predmet pretvorbe i privatizacije u kojoj je iskazan ogroman nesrazmjer između loše pretvorbe imovine i naplaćene sume sredstava za ta poduzeća. Samim podacima revizije i očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju sugerira se da je poništenje pretvorbe i privatizacije neminovno, jer prema Zakonu o obveznim odnosima poništenje poslova sa plaćenom cijenom ispod polovice vrijednosti, odnosno prikrata ili nesrazmjer preko polovice je osnov za poništenje svakog pravnog posla i nema zastare. Što se tiče izvješća Državnog odvjetništva. Zaključkom pod rednim brojem 4. Hrvatskog sabora od 29. svibnja 2002. godine Državno odvjetništvo je obavezano da u roku od 30 dana dostavi Hrvatskom saboru izvješće o pokrenutim postupcima vezanim za kaznena djela u pretvorbi i privatizaciji na temelju podnesenih prijava, ali i po službenoj dužnosti, te o prijavama podnesenom Državnom odvjetništvu o zloupotrebama i protupravnim radnjama u postupku pretvorbe i privatizacije. 22. srpnja 2005. godine Državno odvjetništvo dostavilo je paušalnu ocjenu te pravne problematike vezano za problematiku pretvorbe i privatizacije u kojem je navelo pravne kvalifikacije protupravnog djelovanja odgovornih osoba u pretvorbi poduzeća ne ulazeći u bit pretvorbe, a to je šteta koja je nastala za vlasnika, državu i dioničare, buduće vlasnike. Iz izvješće koje kasni 3 godine razvidno je da je napravljeno na brzinu površno i jednostrano iz njega ni u jednom segmentu ne izvire kompetentnost, ni profesionalnost u kojem nisu naznačena kaznena djela, niti odgovornost za ogromnu štetu nastalu između početne utvrđene vrijednosti, prodane vrijednosti, što je nedopustivo sa bilo kojeg aspekta. Državno odvjetništvo je prema Zakonu u obavezi štiti državnu imovinu i voditi postupak u ime države. Državno odvjetništvo moralo je utvrditi na osnovu izvješća Državne revizije, izvješća Hrvatskog fonda za privatizaciju štetu koja je nastala u svim prodajama na način da je polazna osnova ukupno procijenjena imovina države vezana za košaru europskih valuta uvećana za inflaciju. Tako utvrđena osnova za procjenu pretvorbe i privatizacije ukazuje na nadoknadiv gubitak na nacionalnom nivou, a koji je u ratnim uvjetima doveo do pada vrijednosti nacionalnog bruto društvenog proizvoda i gubitka od cca 450 tisuća radnih mjesta, a po ovom i ranijim izvješćima i dalje krivca nema. Postupajući po zaključku Hrvatskog sabora sa 13. sjednice od 14. travnja 2004. godine Državno odvjetništvo Republike Hrvatske dostavilo je svoje izvješće u kojem je obrađen Državnog odvjetništva u kaznenim predmetima vezanim uz kaznena djela u pretvorbi privatizacije. U razdoblju od početka primjene Zakona o reviziji, pretvorbi i privatizacije do rujna 2004. na temelju podnesenih prijava i izvješća Državnom uredu revizija je obuhvatila tisuću 556 bivših društvenih poduzeća te rad na predmetima povodom kaznenih prijava koje su dobili po službenoj dužnosti. Čitajući ovo izvješće jasno je da se radi o goloj statistici, o statistici skoro je gotovo poražavajuća. Kako stoji u izvješću Državni ured podnio je 71 formalnu kaznenu prijavu, 107 izvješća u kojima navodi da postoji osnovana sumnja o počinjenoj radnji koja ima obilježje kaznenog djela. Dakle, ukupno 178 predmeta. Čudno, mali broj, budući je općepoznato kako se i na koji način provodila pretvorba i privatizacija. Od ukupno 178 predmeta prema nalazu Državnog ureda za reviziju u 11,4% predmeta utvrđene su nezakonitosti a kaznene prijave podnijete su svega u 4,6% predmeta. Državno odvjetništvo je 54% predmeta riješilo odbačajem od toga zbog zastare 48,5% predmeta. Optužbe su podignute u 11 predmeta povodom prijave i 7 povodom izvješća, a do sada su sudovi izrekli četiri osuđujuće presude i to dvije uvjetne i dvije novčane kazne. Zaista teško za opravdat. I da dalje ne duljim. Na što ukazuje ovo izvješće? Nije li to prašina u oči naročito onima koji su direktno pogođeni pretvorbom i privatizacijom i koji očekuju da se konačno u ovoj zemlji prestane pisati statistika, prestanu davati lažne nade te da se pokrenu sve snage i konačno proradi pravna država. Sa žaljenjem se mora konstatirati da Državno odvjetništvo nije poduzelo sve što je u njihovoj nadležnosti, da nema pozitivnih pomaka u rješavanju ove složene i osjetljive problematike. Slušamo stalno jedno te isto: nemamo specijaliziranih stručnih kadrova, ova složena problematika zahtijeva dobro poznavanje ne samo pravne problematike i gospodarskog kriminala već i posebna znanja sa područja građanskog i trgovačkog prava, Zakona o privatizaciji, Zakona o pretvorbi, zakoni su manjkavi i nedorečeni. I tako stalno, vrijeme prolazi, neki se bogate, a građani su gospodo sa pravom nezadovoljni. Ovdje moramo istaknuti da smo pretvorbu i privatizaciju koja se događala u razdoblju od 92. do 99. neki u našem društvu okarakterizirali kao grijeh struktura. To smo čuli već i jučer. Međutim, nije to tako loša izreka. Posljedice u tom postupku su sve više nego očite. Došlo je do gušenja i gašenja brojnih poduzeća i njihovo svođenje na vrijednost nekretnina što je nedopustivo. Tu su se pojavili politički, prijateljski i rođački podobni što je dovelo do masovnih stečajeva i povećanja broja nezaposlenih. Neki su se obogatili, a društvo u cjelini osiromašilo što je rezultiralo raslojavanjem i nestajanjem srednjeg sloja građana. Pojavila se tzv. tajkunska privatizacija koja je dovela do toga da je glavni model privređivanja postala trgovina i uvoz umjesto razvoja proizvodnje i izvoza. Ali moram naglasiti da bogaćenje nije ono što najviše boli naše građane i na što su oni najviše ogorčeni. Nije u pitanju 200 obitelji koje stalno spominjemo, kako se to često kvalificira. Nisu ljudi očajni zbog tih 200 obitelji, ljudi su više očajni zbog onih ostalih obitelji kojih prelazi tih 200, a nisu uspjeli napraviti privatizaciju na način da su te tvrtke oporavili pa čak niti da su se obogatili. Moram naglasiti da razdoblje od 2000. do 2003. je došlo do izvjesne stagnacije negativnih procesa privatizacije iako je to bio samo kratki predah u prebacivanju društvenog bogatstva u ruke pojedinaca. Na žalost i ovo razdoblje pogotovo u prvoj godini mandata obilježeno je brojnim često neopravdanim stečajevima koji nisu doveli do očekivanog oporavka tvrtki već naprotiv do konačne likvidacije djelatnosti, a što je u konačnici okrunjeno unosnom prodajom nekretnina. Posljednje dvije godine obojani su pojedinačnim aferama, od javnog poziva za kupnju "Sunčanog Hvara" ili raspisom natječaja za nastavak autocesti ili transparentnošću kod odabira novog telekomunikacijskog partnera, operatera, "Tele 2" slučaj koji nam zasigurno nije doprinjeo ugledu Republike Hrvatske u Europi kao i slučajevi "Županjske sladorane", prodaja "Promala" i konačno ovo o čemu u zadnjih mjeseci govorimo, prodaja "Liburnije" u roku 4 dana u kolovozu. Dosadašnji pokušaj i niz dobrih namjera, uključivši i zaključak koalicijske Vlade da se to ispravi, nisu dali dobre rezultate što međutim ne oslobađa ovu Vladu da obaveze ove ipak na neki način i sprovede. Izvješće Hrvatske narodne banke je također nedovoljno, neprecizno i ne održava bit stanja. Preoblikovanje banaka u Hrvatskoj kao i čitavom civiliziranom svijetu izvršeno je prema zakonima koji su donijeli, pardon nisam vidjela da je crveno svjetlo, koje su donijeli kod nas Hrvatski sabor, a vani parlamenti. Ono što bi uz banke samo htjela napomenuti, da je možda to najveća tragedija koja se u Hrvatskoj dogodila, da je kompletno financijsko tržište u 97 ili 96% u vlasništvu stranog kapitala, da su kroz banke praktički kupljene nekretnine i da je Hrvatska na taj način gotovo kolonizirana. Mi imamo tri banke koje su preostale u našem vlasništvu: Poštanska banka, Croatia banka i HABOR. Žao mi je da proračuni velikih jedinica lokalne samouprave kao što je Zagreb, gdje ima 10 milijardi 15% državnog proračuna ne idu kroz te banke nego isplate plaće idu upravo kroz Zagrebačku banku ili kroz Privrednu banku što je u vlasništvu stranaca. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Hvala gospodine predsjedniče. Netočna je izjava da su se pojedinci obogatili, a društvo u cjelini osiromašilo. Meni je drago ako su se pojedinci svojim radom i sposobnošću pošteno obogatili i treba im čestitati, a i društvo ukupno se obogatilo o čemu govore makroekonomski pokazatelji o povećanju izvoza bruto društvenog proizvoda, povećanju proračuna iz sredstava, naravno iz dohotka i svega ostaloga, nemam vremena docirati, pa i ona naša obična građanska kupnja auta, mobitela, poslovanje dobro trgovačkih lanaca koji su se otvorili u međuvremenu. Dakle sve govori o jednom većem dohotku stanovništva i da tako kažem boljem životu i boljem standardu. Eto ta floskula o tome da su jedni jako siromašni, a jedni jako bogati treba prestati. Hvala.
Poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovana gospođa zastupnica je rekla da Državno odvjetništvo nije kvalitetno radilo jer ima samo 4,6% kaznenih djela. Državno odvjetništvo je radilo vrlo kvalitetno, to se vidi iz ovog izvješća, to se vidi iz jučerašnjeg nastupa državnog odvjetnika, a to što smo mi htjeli da se ovdje dokaže da je 90% kaznenih djela ispalo je 4% i da su upropaštene milijarde a ispalo je samo parsto milijuna, to nije greška Državnog odvjetništva, to je stvar istine.
Hvala. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo jučer cijeli dan zapravo slušamo vezano za privatizaciju, riječi kao što su pljačka, otimačina, grabež, tko je jamio jamio, nekom metak nekom imetak, gubitak 400 tisuća radnih mjesta i moram priznati da je to zaista vrlo depresivno i čovjek kad sve to skupa čuje, zapravo pita se kao prvo, da li je moguće uopće da smo mi i preživjeli nekako sva događanja koja su 90-tih godina bila, da li je uopće moguće kako je ta država opstala i kako se ta država izgradila. To naprosto činjenično jedno s drugim ne ide. Jer mi ipak ne možemo zanemariti da smo u godinama kada se provodio taj proces privatizacije i pretvorbe, ipak da smo i gradili državu sa svim njenim institucijama i ako bi to bilo točno da je, ali baš sve popljačkano planski, … organizirano, onda ne znam kako smo ne samo izgradili nego i unaprijedili tu državu, kako smo stvorili njene institucije, kako smo zbrinuli 500 tisuća prognanika i izbjeglica. Zaista to, te činjenice kad ih stavimo u razmjer jedne s drugima, one naprosto ne idu. Zakon, ovdje je bilo riječi o privatizaciji, da je baš namjerno takav napravljen da bi omogućio takvu jednu pljačku da bi omogućio da netko ima, da netko nema. I ja se onda pitam kako to da taj isti zakon onda 2000. godine, isti dan nismo zamijenili. Kako to da u četiri godine kada smo imali priliku kada je bila neka druga opcija u ovom Saboru i u ovoj državi na vlasti, kako to da nismo dobili onda drugi zakon. Taj zakon je važeći i danas. Također ako je sve to pljačka, a ovdje imamo izvješće i Državne revizije gdje vidimo da je obavljena revizija, znači nadzor u tisuću i 500 i više od tisuću i 500 subjekata i posljedica toga je 70 i nešto kaznenih prijava. E pa sad, da li to može proizaći takvi podaci iz jedne takve pljačke. Mislim da te činjenice kada ih stavimo u razmjer jedne s drugima naprosto ne stoje. Također što se tiče činjenice da li je izgubljeno 400 tisuća radnih mjesta, mislim da i to ne stoji. Ovdje je bilo riječi o svemu onome, da li je imalo utjecaj gospodarstvo koje je bilo prije 90., da li je u odnosu na pretvorbu i privatizaciju. Pa mislim da je naravno da je imalo, moralo je imati utjecaja. Jer mi moramo shvatiti da privatizacija i pretvorba nije obična kupoprodaja firmi nego da je to zapravo i jedan proces gdje se mijenjaju određene stvari, određeni zakoni. Pa mi, ako se sjetimo prije 90-ih godina kakvo smo gospodarstvo, kakvo smo tržište imali mi smo imali jedno zatvoreno gospodarstvo bez konkurencije, bez tržišne privrede. Imali smo jednu planiranu državnu privredu gdje zapravo naša poduzeća, naše firme nisu poslovala na ekonomskim principima. Znamo koliko je ljudi samo bilo više zaposlenih u tim društvima. Tko god je došao i pregovarao da bi kupio nekakvu firmu nudili su mu u Fondu za privatizaciju ugovore po kojima je morao određeni broj godina sačuvati radna mjesta. Naravno, država je htjela da ne dođe do nezaposlenosti, da ne dođe do otpuštanja, ali ekonomski kriteriji, ekonomska logika je potpuno drugačija. Ako netko kupi firmu on želi ostvariti profit, a profita nema ako je višak radne snage i ako su povećani troškovi. To su bili nedvojbeno naši problemi koje smo zaista naslijedili iz 90. godine. Također u Izvješću Državne revizije postoji jedan dio koji se odnosi i na okolnosti u kojima se provodila pretvorba i privatizacija. Taj dio naravno nismo baš previše potencirali, ali u njemu vrlo jasno stoji u kojim se uvjetima i okolnostima provodila pretvorba i privatizacija koji su bitno utjecali na smanjenje broja zaposlenih i vrijednosti kapitala i poslovanju tih društava. To su ratne okolnosti. Jer nije isto pretvorbu vršit u vrijeme rata i nije isto pretvorbu vršit u danas vrijeme. Da bi pretvorba bila uspješna potrebno je niz elemenata, potrebno je niz uvjeta. Ali ono što je po meni najbitnije, bitno je da postoje dobri subjekti koji se na tom tržištu pretvorbenom nude. Znači, firme, poduzeća koji koliko toliko imaju određenu poslovnu budućnost, koji koliko toliko korektno mogu u budućnosti poslovati. Također potrebno je i oni drugi, oni koji su zainteresirani, a koji imaju kapital. Također dobri zakoni da bi to sve skupa imalo jedan normalni okvir i jedan dobar poslovni ambijent. To su po meni 4 najvažnija elementa. Sad ako pogledamo u te 90-te godine, da li smo mi to imali. Procijenimo kakve smo imali firme, devastirane sa lošom tehnologijom. Naravno, nije se ulagalo jer nismo imali nikakvu konkurenciju izvana. Bili smo jedno zatvoreno tržište, imali smo de facto više devastiranih nego dobrih poduzeća. Da li smo imali dobre menadžere, da li smo imali dobre zainteresirane subjekte koji bi to kupili? Pa nismo, nije niti toga bilo. Dobre zakone, o njima smo puno toga već rekli. Da li su mogli biti ovakvi ili onakvi, to je pitanje, ali mislim da ovakva rasprava sasvim sigurno može povrijediti i one koji su pretvorbu i privatizaciju zapravo proveli dobro i kvalitetno i koji su ono što su u pretvorbi i privatizaciji kupili i stekli vlasništvo isto to i unaprijedili. Mislim kada bismo vršili anketu i pitali ljude, ne znam, u jednoj Luri, Agrokoru, Franku, Krašu, mislim da bismo došli do drugačijih odgovora u odnosu na ovu raspravu koju smo slušali. Također ovdje je bilo riječi i da smo propustili neke stvari u kaznenom zakonodavstvu i sa time se djelomično mogu složiti, ali samo u onom dijelu da kada smo donosili, znači, onih 90-ih godina Zakon o pretvorbi i privatizaciji on se donosio vjerojatno sa najboljim namjerama. I teško je bilo predvidjeti sva ona devijantna ponašanja koja će se na tržištu i u životu dogoditi i bilo je teško onda u tom trenutku predvidjeti neke kaznene odredbe. Ali sada donositi izmjene Kaznenog zakona, sada donositi i oštrije kazne koje će za posljedicu imati povećani rok zastare, mislim da to naprosto nema smisla jer mi to ne možemo primijeniti unazad, retroaktivno. To može vrijediti jedino pro future. A ono što želim reći, mi smo prošle godine, ako se sjećamo, donosili vjerodostojno tumačenje Kaznenog zakona. Jer Državno odvjetništvo je iniciralo kod Vlade da se pokrene postupak vjerodostojnog tumačenja jer ovdje smo se također susretali sa jednom činjenicom da naši sudovi baš nisu previše objektivno tumačili neke zakone i iskazali smo određeno nezadovoljstvo na njihov rad. Znate, mi smo imali da nam je niz optužnica pao vezano za tumačenje i kvalifikaciju samo jednog termina "društvena imovina". Sudovi su pod terminom "društvena imovina" shvaćali isključivo društveno vlasništvo kojeg vi u praksi zapravo više nemate. Jer mi smo donijeli jedan po meni korektan stav da društveno vlasništvo je vlasništvo, imovina cjelokupnog jednog društva, bez obzira na titulara tog vlasništva. I zato smo omogućili da u procesima koji su u tijeku se sankcioniraju oni koji su se ogriješili o zakon. Stoga mislim da i ta stvar naprosto ne stoji. Ono što sam rekao i pod točkom prije, mislim da se trebamo više koncentrirati da na onaj civilni, na onaj građanski dio, da pokušamo sve ono što je neustavno, sve ono što je nemoralno, sve ono što je nezakonski u civilnim postupcima utvrđenja takvih ugovora kao ništavim, pokušat zapravo vratiti stvar na početak. Jer to je jedini način gdje zapravo ne upadamo u problem zastare. I što se tiče, ako smijem reći, samo jednu stvar vezano za Liburniju. Oko Liburnije se stvorio zaista jedan veliki, jedna velika, velika medijska pozornost je tome poklonjena. Potpredsjednik Vlade Polančec je jučer dosta iscrpno o tome govorio i ja ne znam da li smo, mi smo sada koliko razumijem u tom jednom predmetu Liburnija je samo zapravo jedan segment u rješavanju jednog problema. Ja ne znam, mi bismo morali izračunati, ako smo sada izvan mirnog dogovora sa predstavnicima fondova, vratili smo stvar na početak. Ali koliko razumijem, država je tu tužena i za dionice, država je tu tužena i za izgubljenu zaradu. I da li mi imamo procjenu koliko će nas to na kraju koštati? Da li mi možemo doći do nekakve procjene izvjesnosti uspjeha u tom sporu? Nama se može dogoditi da ćemo vratiti ovo što ste vi rekli, te dionice a da ćemo sutra zapravo platiti možda više nego što one vrijede. I onda zapravo tko je tu u pravu? Jer u tom sudovanju, u tom arbitriranju koje traje 4 godine vi ste rekli da su narasle kamate pola milijarde kuna. Pola milijarde kamata. Ne govorimo još o sudskim troškovima, ne govorimo još o izgubljenoj zaradi, o kamati na izgubljenu zaradu. To su stvari zapravo koje mislim da treba razumno rješavati, bez temperature, bez stvaranja afera, bez stvaranja pritisaka. Jer to zapravo plaćamo direktno svi porezni obveznici. Hvala lijepo.
Gospođe i gospodo zastupnici, 30. prestaje vrijediti ovaj Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, kao i uredba. Pa bi trebali glasovati o Prijedlogu zakona o ovlasti Vlade da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskog sabora, o Zakonu o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije i o Zakonu o potvrđivanju ugovora o zajmu za projekt socijalnoga i gospodarskoga oporavka između Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj. Prema broju prijavljenih za ovu temu negdje bi oko 16 sati izgledno završili raspravu, ali raspravu o izmjeni Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije smo završili i molim predsjednike klubova zastupnika da osiguraju nazočnost zastupnika u 16 sati, da bi glasovali o ova 3 zakona. O zaključcima povodom ove rasprave ćemo naknadno. Računajmo da radimo bez stanke. Imamo pet replika. Prva, poštovani zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dragi kolega, mi smo dobili Izvješće državne revizije koja je vrlo eksplicitna u nabrajanju negativnosti provedenih postupaka pretvorbe i privatizacije, preko 93% ispitanih slučajeva, niti je zakonito, niti je pravilno, niti je u skladu sa ugovorima koji su potpisani između Fonda i onih koji su učestvovali u pretvorbi i privatizaciji. I vrlo jasno 390 tisuća izgubljenih radnih mjesta kada promatramo ugovore koje su dali i potpisali oni kjoi su ušli u procese pretvorbe i privatizacije, ne da su rekli da će smanjiti broj zaposlenih već su govorili o konsolidaciji, govorili su o restrukturiranju i povećanju broja zaposlenih. A kršenje ugovornih klauzula je ipak nešto što moramo reći nema opravdanja. I naravno nemojmo zaboraviti 400 tisuća radnih mjesta i povećan broj umirovljenika, mladih umirovljenika koji opterećuju i mirovinski fond, sve ukupno bismo mogli reći 800 tisuća radnih mjesta to je ono o čemu se nikada nećemo razumjeti, za vas nebitan podatak, za vas toliko irelevantan podatak, vi ne osjećate uopće potrebu govoriti da nema opravdanje za takvu štetu, štetu koju nitko od nas nije izmislio, koju ne pričamo za šankovima, nego je vrlo jasno iz dokumenata državne revizije proizašlo. To je podatak koji nas treba zabrinuti i trebamo probati naći rješenja, ako su nezakonito 800 tisuća radnih mjesta izgubljena, nezakonitim postupcima, nepoštivanjem ugovora, obmanjivanje, tada je posao na ovom Saboru da pokuša pronaći rješenje. Na nama je, ali naravno u tome se i razlikujemo, za vas ne treba rješenja, za vas nije trebala ni revizija, a nama ovi podaci revizije nameću odgovornost da u Saboru nađemo rješenje.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Doista se tu ne slažemo, ja nisam rekao da nam ane treba 400 tisuća radnih mjesta, ja sam samo rekao da je pitanje ekonomske opravdanosti tih 400 tisuća radnih mjesta, ona su zasnovana u jednom drugom gospodarskom sustavu koji se nije temeljio na ekonomskim načelima. Znate. Zato svako onaj tko je došao neku firmu kupiti, on je pogledao broj zaposlenih i rekao tu profita nema, tu profita naprosto nema. Nije stvar da mi nemamo osjećaj za to. Na koncu ja sam čak ponudio rješenje, ja sam rekao da treba ići na utvrđenje ništavosti takvih ugovora, ako takvih ugovora ima. To je stvar državnih tijela.
Druga replika, poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Bošnjaković, cijeli apsurd jeste što su Saboru dali da raspravlja po formalnom pristupu problemu pretvorbe i privatizacije, pa ste vi taj formalni pristup čak formalizirali rekavši da društveno vlasništvo je bilo sviju, a trgovalo je sa inozemstvom i prenosilo u vlasništvo stranih tvrtki ono što je prodavalo. Drugi problem, u suštini ajmo mi raspravljati tko je donio političku odluku i tko je pripremio da proda Hrvatske banke, može se reći u 100% iznosu strancima, na način, ako bi se ovoj informaciji dodalo još da je sanirana stara devizna štednja od 5,5 milijardi maraka ispalo bi da smo prodali banke i zaradili minus 20 milijardi kuna. Ajmo raspravljati o tome, a ne koliko je državni odvjetnik podnio prijava po zakonima koje je donijela politika, nije ništa mogao podnijeti. U tome je problem. Drugi je problem što ste u sukobu sa ocjenom vlastite Vlade. Zakon o izmjeni i dopuni zakona o pretvorbi kaže da nisu postignuti ekonomski ciljevi. Postignuto je samo to da su neki zadovoljni privatizacijom jer su postali vlasnici društvenog kapitala. To je problem. Ajmo na suštinu, da li je jedan odvjetnik ili dva mogao podnijeti kaznenu prijavu što nas to zanima ako je on radio po zakonu, u ovom času što nam to znači. Banke su otišle, 20 milijardi kuna mora platiti hrvatski građanin kojemu je oduzeto i vlasništvo i pravo na rad. To je suština. Ajmo o tome raspravljat. Hvala lijepa.
Treća replika poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Kolega Bošnjakoviću, vi radite u svom izlaganju jednu logičku pogrešku koja se zove pars pro toto vi iz dijela zaključujete o cjelini. Kada radite tu pogrešku? Kada kažete da je za pretvorbu i privatizaciju kriv privatizacijski zakon i pitate se zašto ga nismo 2000. godine odmah izmijenili. Vidite, zakon je samo jedan od nužnih elemenata za osmišljenu, organiziranu pljačku kakva se dogodila. Potrebno je bilo čitav niz drugih operativnih stvari da bi se to ostvarilo, trebalo je izmijeniti kazneni zakon kako ne bi bilo progona, trebalo je postaviti državnog tužitelja koji neće ići u progon, i tamo gdje je trebao. Trebalo je otjerati sa sudova kvalitetne i poštene suce i dovesti nesposobne ali poslušne. Trebalo je dovesti na čelo banaka odane ljude koji će davati kredite koje nitko neće vraćati, trebalo je na čelo Fonda dovesti ljude koji nisu poništavali pretvorbe iako su imali ovlasti da ih ponište, i razloga da ih ponište. Ali prije svega, trebalo je donijeti političku odluku da se sve ovo zajedno učiniti, dakle trebalo je osmisliti pljačku, skovati plan kako da se ona ostvari i taj plan provesti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Kolega Staziću ja uopće nisam rekao da je Zakon o privatizaciji loš, ja sam rekao da ste vi rekli, jer ste vi jučer govorili da je taj Zakon loš i da je taj Zakon namjerno napravljen i donijet takav da omogući tu pljačku. Ja sam samo doveo u sumnju vašu tezu. Ako je taj zakon tako loš, i ako ste vi 2000. godine dobili priliku da stvar uredite, ja moram reći kada biste pitali Hrvatsku javnost svi su očekivali možda prvi dan 2000. godine da se donese drugi Zakon o privatizaciji. Ako to nije učinjeno znači da taj Zakon nije loš vjerojatno su loša postupanja po tom zakonu.
Četvrta replika poštovani zastupnik Mato Crkvenac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, više puta čujemo ovdje danas tvrdnje da gubitak radnih mjesta koji je uslijedio iza devedesetih nije posljedica privatizacije i relativizira se to time da su postojali drugi problemi zašto je objektivno došlo do smanjenja broja radnih mjesta. Mislim da se ne smije to relativizirati. Činjenica je da je do gubitka radnih mjesta u velikoj mjeri ili najvećoj mjeri došlo baš zbog neprihvatljivog lošeg neuspješnog modela privatizacije. Molim vas lijepo, višak radnika kaže se bio je pa je moralo doći do gubitka tih radnika. Bilo je zatvoreno tržište, Hrvatska je izvozila na kliring. Molim vas, Hrvatska, primjerice Zagreb je imao poduzeće Jedinstvo, Prvomajsku, TPK, Končara sa institutom od 300 ljudi. Ta su poduzeća po cijelom svijetu izvozila i radila. Mi u Hrvatskoj još danas mi smo postigli razinu izvoza u Europu koju smo onda imali. Pa je li vi znate o čemu govorite i znate li činjenice. Hrvatska je tada bila za zemlje kao što su Češka, Mađarska i druge Europa. Oni su za nas danas Europa. Mi smo studirali vani, naša poduzeća su u svijetu imala svoja predstavništva i velike poslove. Mi nismo bili neefikasna mađarska i ruska ekonomija devedesete. Ta radna mjesta nisu smjela biti izgubljena. Ona su izgubljena ipak u najvećoj mjeri zbog loše politike, osobito privatizacije.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Kolega Crkvenac, svi se dobro sjećamo da su koncem devedesetih godina počeli štrajkovi. Svi se vrlo dobro sjećamo zbog čega je to došlo. Zbog toga što su u tim poduzećima zaista radili ljudi za koje nije sve bilo posla jer su vođena bila ne na načelima tržišne ekonomije nego nekakve državne političke ekonomije. Znate, kad je došao privatnik on naravno ne može trpjeti u jednoj firmi da mu 500 ljudi bude u režiji i administraciji a 500 da im bude u proizvodnji. Pa nemojmo reći da toga prije 90. nije bilo. To je naprosto bilo tako i ta su mjesta sa ekonomskog aspekta bila neodrživa. Pa vi da ste vlasnik firme i da ste došli kupiti prvo biste vidjeli koje režije i koje troškove ta firma ima, da li vi imate interes ostvariti u njoj dobit ili nemate. Pa nije taj sustav prije 90. otišao nasilno nego zato što su ljudi ostajali bez radnih mjesta već i u okviru tog sustava i ostajali su bez plaća u okviru istog tog sustava, i zato su izabrali nešto drugo.
I peta replika poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Bošnjaković, ja sam očekivala i od vas i od vaših kolega da ćete nakon ove ponovljene rasprave koja je već nekoliko puta su se ta izvješća raspravljala u Saboru reći kako sanirati posljedice. Zapravo me začudila vaša izjava da danas donositi oštrije kazne i dulje rokove zastare da je to neprihvatljivo zaista me čudi od vas kao uvaženog pravnika. Revizija u svom izvješću ne govori o lošem zakonu. Revizija govori da je u 93% slučajeva koji su revidirali prekršen taj zakon dok Državno odvjetništvo kaže da nije bilo propisanih sankcija odnosno da je zbog kratkih rokova zastare većina toga otišla u zastaru. A što se tiče efikasnosti zapošljavanja i toga da tih 386 tisuća radnih mjesta nije posljedica, izgubljenih radnih mjesta nije posljedica pretvorbe i privatizacije. Pročitajte zaključke revizije. Ona kaže da je od tisuću 556 revidiranih subjekata da većina nije ostvarila razvojni program. A kaže ovako, prema podacima iz razvojnih programa za tisuću 556 revidiranih subjekata 106 društvenih poduzeća iskazalo je višak od 23 tisuće 882 zaposlenika a nestalo je 386 tisuća radnih mjesta. A kaže, a 307 društvenih poduzeća je u svom programu reklo da ima zastarjelu opremu i tehnologiju. Većina njih je rekla da ide u dokapitalizaciju. Vidite iz nalaza Državne revizije kako je dokapitalizacija vršena. Dakle, ipak je najvećim djelom to posljedica loše pretvorbe i privatizacije i nekontrole tih procesa, čak i po Zakonu o pretvorbi i privatizaciji unatoč tome što nije bilo Zakona o reviziji to se moglo kontrolirati.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Kolegice Zgrebec, ako bi pooštrene kazne i ako bi čak da nominiramo i nova kaznena djela koja bi bila specifična za pretvorbu i privatizaciju, ako bi to riješilo problem ja bi bio prvi da ih sada donesemo. Međutim, vrlo dobro znamo i Državno odvjetništvo zna da to ne možemo retroaktivno primijeniti. Mi ono što donesemo sada vrijedi pro futuro jer primjenjuje se zakon na počinitelje kad je vrijedio u vrijeme kada je djelo počinjeno. Ja o tome govorim. Nije to formalistički pristup. I ponavljam upravo to. Kada smo nešto mogli učiniti a to je vjerodostojno tumačenje zakona nismo bili za to vjerodostojno tumačenje. Vi niste bili za to. Vi to niste podržali. Pa upravo vjerodostojnim tumačenjem moći ćemo sankcionirati određena djela koja su počinjena prema imovini bez obzira na njenog titulara vlasništva. Što se tiče tih radnih mjesta zaista ne znam više koliko da ponavljam. Ja ne kažem da se nisu dogodile nepravilnosti, međutim sve nepravilnosti nisu pljačka, nisu otimačina i nisu kaznena djela i to se vidi zapravo iz izvješća Državne revizije. Nije sve pljačka i nije sve otimačina jer da je sve tako mi danas ne bi sjedili ovdje.
Hvala. Poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi izvjestitelji! Pa ja ću evo svoju raspravu usredotočiti u prvom redu i koncentrirati se na Izvješće Državnog odvjetništva. Naime, izvješće o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije uistinu daje i u stručnom i činjeničnom smislu pravu sliku stanja stvari vezano za problematiku kaznenog progona i kriminalnih radnji učinjenih u procesima pretvorbe i privatizacije u Republici Hrvatskoj. Ovo Izvješće predstavlja stručno sačinjen dokument metodološki kvalitetno postavljen i usudio bih se kazati da njegova analiza ocrtava što se stvarno, dakle stvarno u tim procesima dogodilo i događa kada govorimo o kazneno-pravnoj problematici, problematici počinjenih specifičnih kaznenih djela ili pak o kazneno-pravnoj odgovornosti. U samom Izvješću treba naglasiti iduće elemente. Dakle, broj obrađenih subjekata u smislu rada državnih odvjetništava a po prijavama i izvješćima Državnog ureda za reviziju iznosi ukupno tisuću 556. Dakle, tisuću 556 pregledanih poduzeća ili obrađenih trgovačkih društava. Sam Državni ured za reviziju kada je na temelju izvršenog pregleda utvrdio da postoje osnove sumnje da je počinjeno kazneno djelo proslijedilo je Državnom odvjetništvu ukupno 178 prijava i izvješća, dakle 11,4% promatramo na uvodno spomenuti broj od čega je u 4,56% slučajeva ili pregledanih pravnih osoba utvrdilo postojanje osnova sumnje da je počinjeno kazneno djelo što odgovara brojci od 71 podnesene kaznene prijave. I drugi element koji treba izdvojiti jest da u smislu postupanja treba razgraničiti kada Državni ured za reviziju podnosi formalnu kaznenu prijavu a kada samo dostavlja izvješće u kojem se navodi da postoje osnovne sumnje o počinjenju koje ima obilježja kaznenih dijela. Naime, način postupanja državnog odvjetništva uistinu je različit, u onim situacijama kada dolazi do podnošenja kaznene prijave od onih situacija kad je podastrto gore spomenuto izvješće. Analiza počinjenih kaznenih djela u odnosu na pojavne oblike protupravnih radnji po prijavama i izvješćima Državnog ureda za reviziju upućuje nas na zaključak da su dominantne protupravne radnje bile u oblasti prodaje imovine koja nije ušla u temeljni kapital pravne osobe, zatim pretvaranje neosnovanih potraživana u udjelu trgovačkim društvima ili trgovačkih društava, protupravna postupanja kod procjene društvenog kapitala, korištenje popusta kod prijenosa neotplaćenih dionica, financiranje i kreditiranje kupnje dionica sredstvima samog društva, te postupanje suprotno Zakonu o prometu vrijednosnim papirima i o preuzimanju trgovačkih društava. Kada se gore navedeno proicira na konkretna kaznena djela, razvidno je da se radi o kaznenim djelima dakle, zlouporabi ovlaštenja u gospodarskom poslovanju, ne savjesnom radu u službi, povreda članka 104. Zakona o vrijednosnim papirima, nesavjesno gospodarsko poslovanje i pod 5. sklapanje štetnih ugovora. Dakle, radi se o ukupnosti kaznenih djela koje podrazumijevamo i kada govorimo kažemo si pod sintagmom gospodarskog kriminaliteta, a broj ukupno procesuiranih slučajeva iznosi 178. od čega je odbačene kaznene prijave rezultiralo 48,5% slučajeva i to uglavnom zbog zastare i ovdje bih zastao, i ta zastara dakle nastupila ne u smislu ne postupanja državnih odvjetništava, nego je već u momentu podnosenja ili procesuiranja su ostvareni ti elementi zastare. Optužni akt uslijedio je u 18 slučajeva ili 10,1%. Istražni postupci uslijedili su u 23% slučajeva, odustanak od kaznenog progona uslijedilo je u 4,5% slučajeva a u tijeku su izvidi ili izvidni postupci u 52 slučaja što iznosi 30,9%. Podatak da je nakon pregleda 1556 subjekata podnesena 71 prijava i 107 gore navedenih izvješća a što pronalazimo kao konstataciju u ovom izvješću državnog odvjetništva, samo državno odvjetništvo kao instituciju pa niti stručnu javnost nije iznenadila. Zbog čega? I ovom prigodom treba naglasiti da kaznena odgovornost postoji samo u slučaju da postoji osnovana sumnja da je kazna … [[Govornik se ne razumije.]] a u svim predmetima kazneno pravne prirode pa i u ovim kojim se analiziraju treba uistinu razlučiti one postupke i radnje koje čine elemente kaznenog dijela od ostalih nezakonitosti, drugih nepravilnosti ili pak nemoralnih postupanja koji ne idu, uistinu ne idu, odnosno ne spadaju pod kazneno pravnu represiju. Treba naglasiti i to, treba se sa time i složiti a isto je tako naglašeno u ovom izvješću da je vremenski period i okolnosti koje su pogodovale velikom broju nepravilnosti u procesu pretvorbe i privatizacije a kao takve ponavljaju se u izvješćima Državnog ureda za reviziju, posljedica su ne samo prezentiranog stanja kojeg vidimo iz izvješća rada državnog odvjetništva, već treba u ukupnosti sagledati idući odnos. Dakle, i ne postojanje i ne usklađenosti pravne regulative i odgovarajućih kaznenih odredbi, isto tako ne postojanje odgovarajuće kontrole cijelog postupka pretvorbe i privatizacije koje se s jedne strane odnosi na upravni nadzor izvršne vlasti, a s druge pak strane na interni nadzor tijela Fonda za privatizaciju. Nadalje, veliki broj državno odvjetničkih radnji u odnosu ili postupanja u odnosu na konkretne predmete koji ukazuju i uistinu ukazuju na opsežan rad državnog odvjetništva, policije i drugih državnih tijela, međutim u javnosti je stvorena slika da tijela otkrivanja i progona kaznenih dijela ne poduzimaju sve što je u njihovoj nadležnosti pogotovo kada se radi o značajnim postupcima, sa velikom imovinskom štetom i koristi. Ovo svoje izlaganje završiti ću citirajući profesora doktora Željka Horvatića u smislu obavljenje rasprave i podnešenog izvješća na Odboru za pravosuđe koja je bila prije neki dan. Nakon sveobuhvatne iscrpne analize i podastrutog izvješća pribilježio sam njegovu sljedeću rečenicu. Kaznenih dijela sa koruktivnim elementima u postupku pretvorbe i privatizacije uistinu je bilo u Hrvatskoj i to puno više nego što i Hrvatska zaslužuje. Međutim, kaznenih dijela sa tim elementima u Hrvatskoj uistinu ima puno manje nego što se to javnosti prezentira. Hvala.
Hvala. Odgovor na, pardon, replika, poštovani zastupnik Josip Leko.
Uvaženi kolega Emil Tomljanović pokušao je kroz kazneno pravnu prizmu dati kaže punu sliku pretvorbe i privatizacije. To naprosto nije moguće. Toj slici nedostaje financijski element, socijalni elemenat, moralni elemenat, razvojni elemenat kako je isticala pretvorba privatizacije i o tome mi raspravljamo a najvažniji je politički elemenat, tko je osmislio privatizaciju, slušajte me, tko je osmislio privatizaciju, tko je omogućio privatizaciju na hrvatski način i da još na kraju dodam tko je hrvatsku privatizaciju doveo do toga da je podržava recimo samo mali broj ljudi ali velika veličina građana je nezadovoljna sa Hrvatskom u privatizaciji jer je ostala bez imovine, bez radnog mjesta i bez uticaja, još malo, još malo ostati će i bez perspektive. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Tomljanović, izvolite.
Uvaženom kolegi Leki bih replicirao na sljedeći način. Politizirati, možemo mi politizirati u krajnjoj liniji i ovaj Visoki dom je političko tijelo. Međutim, ako vi želite politizirati o izvješću državnog odvjetništva, ako se želi politizirati o podacima, ako se želi politizirati o stanju stvari, to je vaš problem, i meni je uistinu drago da je to hrvatska javnost čula. Sve ono što sam kazao, sam kazao direktno navodeći one činjenice i one podatke koje nam je dalo državno odvjetništvo u svom očitovanju, odnosno izvješću prema Hrvatskom saboru. U svakom slučaju da ovaj problem ima i svoju političku dimenziju, ali upravo zbog toga mi imamo problem kada se pojave stručna pitanja, stručne analize ili podastiru se izvješće od stručnih institucija ove države i tu nema politizacije, brojke su takve kakve jesu, nekome može biti krivo, nekome može biti pravo, ali su one uistinu takve kakve jesu. I tu onda nema mjesta politizaciji, u kaznenom pravu, politici, kaznenoj politici, što je to kazneno djelo, kada je ono počinjeno. Pa zar ćemo stvarno politizirati institutima retroaktivne primjene odredaba materijalnog kaznenog zakona? Zar ćemo i o tome politizirati? Pa ukinimo onda pravne fakultete. Zbog čega mučimo studente godinama da spremaju te ispite i da uče te … [[Govornik se ne razumije.]] ? To nema veze sa politikom kolega Leko i meni je uistinu drago što ste spomenuli taj termin. O ovom izvještaju malo tko može na takav način politizirati. Hvala.
Poštovani zastupnik Kruno Peronja.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] mislim sljedeće o izvješćima koje su mjerodavna tijela i službe napravile i jednu najvažniju zapravo razliku što često mijenjamo u dosadašnjem tijeku rasprave. Nepravilnosti od nezakonitosti. Vrlo iscrpno očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju na izvješće Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije te izvješće o pokrenutim postupcima i poduzetim radnjama, podaci o gotovinskim plaćanjima za kupnju dionica i udjela to izdavanju suglasnosti za zalaganje imovine vrlo je temeljit materijal. Vrlo iscrpan. Iz njega se može zaključiti doista stvarno stanje što je to Hrvatski fond za privatizaciju radio? Na temelju kojih zakona i propisa je donosio odluke? I zapravo prijedlog i usmjerenje ovom časnom Domu da odgovornije pristupi kreiranju i predlaganju budućih zakona i propisa jer stalno snatriti u prošlost i gledati što je bilo prije 15 godina, prije 20, prije 50 ne može nas odvući nigdje nego samo u raspravama možemo zaoštravati stavove, a nikakav učinkovit i praktičan korak ne možemo napraviti. Ono što bih također posebno istaknuo razlika je u, od ovog očitovanja do onoga što se događalo u stvarnosti i odgovornosti uprava direktora pojedinih poduzeća u ono vrijeme. Što se sad želi kazati? Da li je ovo izvješće temeljito? Jest. Čemu ono služi? Da bi se i ostali upoznali i da bi konačno i demantirali, jedan put zauvijek rekli nije osiromašenje postalo na temelju provedenih dosadašnjih odluka. Nisu svi hrvatski državljani bili vlasnici svega i svačega. Nisu bili bogati, ali doista možemo reći da pojačana odgovornost, stručnost mora doći i sada do izražaja. Stoga je posebno važno kazati i ono što se u izvješćima o radu državnih odvjetništava na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije radi. A ponovno ističem revizija utvrđuje nepravilnosti, a ne nezakonitosti. Da li će neka ta nepravilnost biti doista i nezakonita utvrđuju mjerodavna tijela, a u konačnici i sud. Stoga samo baratanje o kaznenim djelima nepostojećim ne možemo prihvatiti i stoga kad govorimo o ovom izvješću Državnog odvjetništva možemo reći da je doista temeljito. Da ne može se kazati da je sud i sudac, pojedini sudovi da su izabrani, a da nisu sposobni. Ne može se kazati da su slušali nečije naloge jer nemoguće je uopće pristupiti sa takvom idejom o izvješću pojedinih državnih tijela, u ovom slučaju državnih odvjetništava i to posebno na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije. Državno odvjetništvo je na cjelovit način obradilo kaznene prijave Državnog ureda za reviziju u postupcima pretvorbe i privatizacije. Dalo je prikaz odrađenih predmeta u razdoblju od 1991. do 2005. gdje su podnositelji kaznenih prijava, policija i druga državna tijela fizičke i pravne osobe. Izvješće pokazuje vrlo temeljito da su, da je 54% predmeta riješeno odbačajem. Od toga 48,5% zbog nastupa zastare progona do koje je došlo i prije podnošenja prijave Državnom odvjetništvu. Optuženo je 18 osoba, a sudovi su donijeli 4 presude. Takvi rezultati doista možemo reći nisu ispunili očekivanja javnosti u postupcima pretvorbe i privatizacije. No na nama je da našim temeljitim pristupcima vratimo povjerenje u čitavi sustav kojega moramo svi zajedno i odgovorno izgrađivati. Analizirajući ovo izvješće i slušajući jučer pojedine izvjestitelje možemo uvažiti obrazloženje državnoga odvjetnika da je najvećem broju predmeta zastara progona nastupala i prije podnošenja prijava Državnom odvjetništvu. Da su pojedini elementi takvom stanju pogodovali. I zastarni rokovi iz preuzetih ondašnjih saveznih propisa, a također naglasiti da su događaji u pretvorbi i privatizaciji rezultat društvene situacije i niza specifičnosti. Rekao bih također da s obzirom na veliki broj oslobađajućih presuda upravo u ovim predmetima od postotka oslobađajućih presuda u odnosu na broj optuženih u drugim kaznenim djelima taj podatak govori da bi nas pravosudni sustav trebao raditi na usklađivanju sudske prakse i uskladiti kazneno-pravni sustav u jednu cjelinu. Tome nam je usmjeriti naše snage u budućem razdoblju. Svakako da izvješće Hrvatske narodne banke o procesu osnivanja odnosno preoblikovanja banaka u dionička društva ili u društva s ograničenom odgovornošću koji je proveden na temelju Zakona o bankama i drugim financijskim organizacijama za svaku banku pojedinačno i promjenama vlasničke strukture tim banaka rječito govore koje su sve poteškoće bile i rađene da se može jedan temeljiti sustav ponovo izgrađivati na temelju točno određenog vlasništva. Ne društvenog vlasništva koje ne bilo ni moje ni vaše ni ničije nego jednostavno je bilo ograničavajući faktor upravo u osnovnim slobodama čovjeka i građana da ima privatno vlasništvo. Da o njemu skrbi, da o njemu brine i raspolaže. Nismo zadovoljni naravno sa bankama jer banke u nijednom sustavu nisu dobre pogotovo ako se previše zadužujemo. Ali iz ovog temeljitog izvješća korisni su podaci da nas podsjete u kakvom pravcu želimo i naš bankarski sustav. U kakvom okruženju želimo i razvoj gospodarski. Da li smo mi doista samim time što je, što su banke postale privatno vlasništvo, što su i velike tvrtke postale privatno vlasništvo da li mi kao ovaj najveći Dom možemo se ekskulpirati od odgovornosti da ne radimo permanentno na usklađivanju zakona i propisa koje trebaju pratiti moderne tehnologije. Koje trebaju pratiti naš budući razvitak, ali je odgovornost da upravo o nama ovisi u kakvom ćemo pravcu krenuti. Državna agencija za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka naravno da je obavila svoj posao i vjerujem da više nećemo nikad doći u situaciju da saniramo bilo koju banku. I onda sam bio protiv da se sanira i naše banke dole u Dalmaciji, i Splitska i Dubrovačka jer to je raspolaganje sa novcima poreznih obveznika na račun nečega što se kasnije prodalo i na račun, vidjeli smo lošom kreditnom politikom tih banaka. Protiv sam bio toga. Protiv sam uopće da se bilo koja banka sanira. Ako ne može opstati na tržištu onda treba jednostavno provesti stečaj i sve ono što i druge tvrtke čeka ili pojedinca ako se kreditno zaduži. Imao je hipoteku na stan, kuću, brod, pa neka i to sve ide, a ne da mi sa novcima poreznih obveznika saniramo nešto u čemu nismo sudjelovali i zašto nismo sigurni. Svakako da bih rekao da izvršenje zaključaka Hrvatskog sabora od 29. svibnja 2002. godine, da je valjalo te zaključke izvršiti. Bili su dani konkretni razlozi, prijedlozi i rokovi i ako se postavi i ako ovaj Dom donese bilo kakav zaključak onda ga mjerodavno tijelo treba provesti. I vjerujem da se nama neće dogoditi, ovom sazivu Sabora, da smo odluku i zaključak donijeli, a da ga mjerodavno tijelo nije provelo. Jer jednostavno, na taj način uvodimo red u ono što možemo ga uvesti, jačamo odgovornost i pristupamo na način da je svatko odgovoran od nas za pojedinu odluku koju smo donijeli u ovom časnom Domu. Vjerujem da ćemo se usmjeriti u budućnost. Dosta nam je više snatrit u prošlost prije 15 godina, prije 50 i svoju energiju trošimo bez kraja i konca umjesto da gledamo što raditi danas, što raditi sutra da budemo svi sretni i zadovoljni.
Hvala lijepo. Dva ispravka i šest replika. Prvi ispravak poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa netočno je da nam je Hrvatski fond za privatizaciju dao vrlo precizno izvješće. Naime, oni su obuhvatili samo završno izvješće odnosno posljednje izvješće Državnog ureda i to za 287 društava. Nema ništa o kuponskoj privatizaciji gdje su najveće nepravilnosti uočene, nema više odgovornosti čelnika fonda, nema ništa o arbitražama koje je fond vodio. Možemo samo reći da se oni nisu očitovali niti na to što je i Državno odvjetništvo konstatiralo da su prijavljeni čelnici fonda zbog nesavjesnog postupanja sklapanja štetnih ugovora, propuštanja dužnog nadzora u privatizaciji, da je utvrđeno kod zamjene dionica da su upućivane one, da su to štetni ugovori, da je nastala šteta za imatelje tih dionica, dakle stradalnike Domovinskog rata. Međutim, obzirom da su zamjenama u nekim slučajevima prethodile odgovarajuće odluke tijela izvršne vlasti to je nedvojbena kaznena, dvojbena kaznena odgovornost. O tome u Izvješću Fonda za privatizaciju ni riječi.
Hvala. Poštovani zastupnik Damir Kajin, ispravak netočnog navoda.
Da, uvaženi zastupnik je rekao da banke nije trebalo sanirati. Upravo suprotno. Banke je trebalo sanirati. Što sa štedišama koje imaju preko 100 000 kuna ili onima u ono vrijeme koji su imali preko 30 000 kuna…
Ne ispravljate netočni navod, nego iznosite vlastito mišljenje kolega Kajin. Kolega Kajin hvala lijepa. To nije ispravak netočnog navoda. Poštovana zastupnica Milanka Opačić, repliku.
Pa gospodin Kruno Peronja kaže da ovo izvješće u stvari je demantiralo da osiromašenje nije nastalo u privatizaciji. Ja ne znam, očigledno ratujemo sa činjenicama i zdravom pameti i očigledno je to temeljna razlika između vas i nas, jer je HDZ punih 10 godina se opirao o donošenju Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Na sreću, Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije je pokazao sve ono što su radnici i sindikati i pojedine stranke punih 10 godina govorili, a to je da se u privatizaciji događa veliki lopovluk, jer s jedne strane nestaju radna mjesta, a da s druge strane se samo pojedinci bogate. Činjenica iz ovog Izvješća Državnog ureda za reviziju pokazuju da u Hrvatskoj u procesu pretvorbe i privatizacije nestalo 400 000 radnih mjesta. Za nekoga malo, za nekoga nije predmet osiromašenja. Za nas u SDP-u vrlo velika stvar i uništenje dobrog dijela gospodarstva, ali 400 000 ljudskih sudbina koje su ostale bez budućnosti i bez radnih mjesta. Isto tako, ovo izvješće je pokazalo da je u toj pretvorbi u hrvatskom gospodarstvu nestalo ni manje ni više nego 5 milijardi maraka izgubljenog kapitala. Dakle, ni to nije argumentacija za osiromašenje ove zemlje. I na kraju krajeva, sva ova izvješća koja smo imali pred sobom jučer i danas pokazuje da je u ovoj zemlji bilo previše oportuniteta u obračunu sa lopovlukom u privatizaciji i da nije bilo dovoljno političke volje. Nema je niti danas da se obračuna sa lopovima iz pretvorbe i privatizacije.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Evo ja ću samo podsjetiti kolegicu što je rekla 2002. Ja to neću tako reći jer mislim da je izgubljeno dosta radnih mjesta, međutim isto tako mislim da su izgubljena radna mjesta ne samo zbog privatizacije i pretvorbe, nego i zbog nekih drugih okolnosti zbog gubitka tržišta, nekih drugih objektnih okolnosti koje su vladale na samom tržištu. Prema tome, mislim da bismo trebali biti daleko opušteniji i odgovorniji u raspravi što je kolegica doista i bila. No, podsjetit ću da mi ne možemo a ne ponoviti zašto se zaključci od 29. svibnja 2002. nisu proveli, pa ću ih ja i pročitati da se malo podsjetimo koji su to zaključci. Prihvaća se Izvješće o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije, izvješće o obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije. Obvezuje se Državni ured za reviziju [[Upadica predsjednik: Nećete stići sve pročitati zaključke!]] Onda ću nešto važnije. Puno ih je. Obvezuje se Vlada da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena i dopuna ili novih zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interes Republike Hrvatske u svezi s pretvorbom i privatizacijom koji će omogućiti da počinitelje nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedni i zakonito procesuirani, sankcionirani. Zadužuje se također Vlada, Republika Hrvatska, Državno odvjetništvo stvori uvjete za kvalitetan rad iz nadležnosti utvrđenih Ustavom itd. Mislim da je iz ovoga razvidno zašto ti zaključci su trebali biti izvršeni i napravljeni i vjerujem da ovaj Sabor neće propustiti da se njegovi zaključci izvršavaju bez obzira tko će ih izvršiti.
Hvala. Poštovani zastupnik Marin Jurjević, replika.
Poštovani predsjedniče, kolege i kolegice. Ja sam u stvari zaprepašten tezom kolege Peronje kako nije trebalo sanirati Splitsku banku. To znači da bi u Splitu sve štediše koje štede u Splitskoj banci, a to je većina Splićana ostali bez svoje štednje. To znači da bi sva trgovačka društva ostali i bez dionica i bez depozita, bez novca na svojim računa. To znači da bi Split propao, a velikim dijelom i Dalmacija. Ja sam zbilja zaprepašten da netko zastupa takvu tezu, a što se tiče što je koja Vlada zaključila. Ova Vlada 3. veljače ove godine šalje nama dakle mišljenje što misli o ovom izvješću o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije. Znate što misli? Primila je na znanje. To je sve što misli ova Vlada o tome, da je primila na znanje. Pa molim vas lijepo, dakle ne kani ništa raditi po ovome što je napisala u svom izvješću. I to me zaprepastilo! A što se tiče kaznene odgovornosti. Činjenica je da Državni ured za reviziju ne presuđuje, ali je činjenica da je on Državnom odvjetništvu dao i kaznene prijave i izvješća. Dakle, činjenica je da je ovdje bilo puno toga što ima posla s kriminalom, a u Splitu gdje su na deseci tisuće radnih mjesta nestali u privatizaciji, a gdje su se samo nekolicina obogatili dajte objasnite građanima što se to desilo ako ne pljačka radnih mjesta, pljačka života.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Naravno, sanacija, ne sanacija, nadoknadi štedišama koji su čuvali svoje novce, to je država obvezna i poduzećima. Manje bi nas koštala nego da ste sanirali onaj način, to je vrlo jasno i razgovijetno. Druga stvar, što kažem također ponovno, i zaključaka koji su trebali startati još 2002. godine ističem posebno da bi se obvezalo i Državno odvjetništvo u roku od 30 dana Hrvatskom saboru dostaviti izvješće o pokrenutim postupcima uz kaznena djela u pretvorbi i privatizaciji na temelju podnesenih prijava ili po službenoj dužnosti, te u prijavama podnesenim Državnom odvjetništvu o zlouporabama i protupravnim radnjama u postupku pretvore i privatizacije. Također, da se točno utvrdi obveza Vlade, da se počinitelji tijekom procesa privatizacije pravedno i zakonito procesuiraju i sankcioniraju, da se utvrdi podrijetlo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena, te sankcionira nezakonitog stjecatelja. Gotovo je neshvatljivo da u Splitu poduzeća trgovačka nisu mogla funkcionirati dobro nego da su ih početnici doista preskočili u svojem poslovanja, što je potvrdilo da zapravo takve tvrtke nisu mogle, ni morale postojati. Svako radno mjesto nam je dragocjeno i važno, no sa uspješnim pristupom u razvitku gospodarstva i to se moglo riješiti, kao što smo riješili veći dio tvrtki na našem području. Također, i obvezati Državni ured za reviziju da izradi kriterije redoslijeda. Državni ured za reviziju je napravio sve što se od njega tražilo, ali očito da nije bilo ni snage ni želje da se taj, ti zaključci Hrvatskog sabora i izvrše. Ja ponavljam, neće se dogoditi da ovaj Hrvatski sabor donese zaključke, a da ih tijelo na kojega se odnose ti zaključci ne izvrše.
Treća replika, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani kolega je ustvrdio da su svi dobro obavili svoj posao, iz tog posla sve smo vidjeli, a to što smo vidjeli uglavnom zvuči nije se dogodilo gotovo ništa strašno, nije bilo nego 2, 3 kriminalca koji su dobili uvjetne kazne i, ono što kolega kaže, a nema hrabrosti da to kaže jasno, jeste da je onaj vuk iz poslovice pojeo ono magare i poslovice i da je to sad gotovo i da sad o tome ne bi trebali više raspravljati, nego idemo mi lijepo u svijetlu budućnost. Za to što se dogodilo krivi su svi. Krivo je društveno vlasništvo, krive su zločeste banke koje daju kredite na čudne načine, kriv je socijalizam, krivi su stranci, svi su krivi. Nije kriv samo onaj koji je osmislio sustav, a osmislio ga je tako da se ovo dogodi. I kaže kolega da bi trebalo vratiti povjerenje u sustav, to je sasvim sigurno. Trebalo bi vratiti povjerenje u sustav. Ne može država funkcionirati ako široki sloj naroda ne vjeruje u taj sustav koji upravlja državom. No, pitanje je kako vratiti povjerenje u sustav? Da li minorizacijom toga što se je dogodilo ili pokazivanjem osjećaja za one koji su u tim događanjima oštećeni i voljom da se nešto poduzme, da se tim ljudima barem vrati pravda, ako je novac već otišao na neke otoke ili neke druge države gdje se novac čuva. Ono što fali u njegovom istupu i pozivu u svijetlu budućnost jeste rečenica što ćemo od sad na dalje. Do sad smo na ovakav način privatizirali. Hoćemo li i dalje?
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
… [[Govornik naknadno uključen.]] solidan temelj za dalji rad. Ne možemo reći da izvješće državnog odvjetnika nije izvrsno napravljeno, vrlo temeljito, Hrvatskog fonda za privatizaciju, Hrvatske narodne banke, Agencije za sanaciju i vjerujem da ne može se dogoditi da mi ne izvršavamo zaključke koje donosimo, jer da je Vlada, tadašnjeg predsjednika gospodina Ivice Račana, izvršila, evo petu točku zaključka gospodo, govorimo o kontinuitetu. Ne bismo danas raspravljali o ovome. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske, ondašnja, dakle 2002., da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena, dopuna i novih zakona potrebni da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u svezi s pretvorbom i privatizacijom, a koji će omogućiti da počinitelji nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani, da se utvrdi podrijetlo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena, te sankcionira nezakonitog stjecanja. Da je to onda napravljeno mi bi danas radili ono što nam treba radi za danas i sutra. Privatizacije koje se rade, ja mogu istaknuti privatizaciju riječanskog poduzeća Jelsa d.d. na Hvaru koja je izvrsno napravljena. To je Vlada napravila. Također, možemo reći da najviši gotov iznos novca koji uplaćuje jedno privatizacije je kod privatizacije Sunčanog Hvara. Može se i bolje, ali na nama je da odradimo, ako smo donijeli nešto danas i vrijedi i dobro, onda ćemo to izvršit. Moj je naglasak baš upravo na to, izvršavanje onoga što donosimo. Ako smo donijeli odluku, ako smo donijeli zakon trebamo ga primjenjivati i izvršavati i ništa drugo. A oni nisu, da. Ali što ćemo mi govoriti oni, nego … [[govornik se ne razumije.]] mi ćemo to raditi.
Dobro. Hvala lijepa.
Stalno gledamo nekog drugog, mi ćemo raditi onako kako spada, mi, ovaj Hrvatski sabor.
Četvrta replika, poštovani zastupnik Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Ma da Vlade, prije Vlade Ivice Račana nisu dopustile privatizaciju na onakav način nit kakav se desila ni Vlada Ivice Račana, ni Vlada Ive Sanadera ne bi se bavila ovim poslom. Oko sanacije banaka ne mogu prihvatiti konstataciju poštovanog kolege, jer po meni, bar koliko ja imam saznanja, zapravo sanacija banaka i analiza onoga što se dešavalo u hrvatskom bankarstvu, recimo do 2000., ili 2001. godine, ali uglavnom do 2000., jer je bila samo jedna sanacija, da se sad ne vraćam na tu priču, jeste ključ odgovora na privatizaciju. Jer ako pogledate zapravo što se dešavalo u bankarskom sustavu i ako pogledate da je dobar dio privatizacije izvršena kroz jedan dio banaka koji je nakon toga propao pokrivajući dubioze i kriminal privatizaciji pojedinih tvrtki, zapravo ćete dobiti odgovor. To je po meni postao zapravo poželjan i dobar model. Oni koji radili i slagali tu priču znali su da država ne može ostaviti te banke na cjedilu zbog malih štediša, odnosno ljudi koji drže novac u tim bankama i onda su fino izvlačili novac iz tih banaka znajući da će sutra netko pokriti dugove u tim bankama. I drug stvar, donekle bih mogao prihvatiti da se ne moramo vraćati u natrag, ali vraćanje u prošlost meni sliči na ono što sam u nekoliko navrata čuo u zadnja dva dana u Saboru, a to je ona teza tko je jamio je jamio, odnosno da mu možemo staviti soli na rep. Ako mi takvu poruku iz ovog Sabora šaljemo, onda šaljemo javnosti poruku o svojoj impotentnosti, neučinkovitosti i šaljemo poruku zapravo da mi nismo ono tijelo koje nam i što nam Ustav propisuje. Mislim da je to jako opasno i da takve izjave u ovom Saboru se ne bi smjele čuti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
… [[Govornik naknadno uključen.]] jasna. Ja ću još jedanput ponoviti. Izvješća su napravljena, izvrsna su, na temelju njih nema tko je jamio jamio. Državno odvjetništvo, kazneni postupci, sudovi trebaju raditi. Hoće netko drugi to umjesto njih raditi? Nigdje ne rade, samo sudovi. Druga stvar. Nisam za to da se, sada govorim načelno, da se sanira nešto što nema izgleda živjeti. Od onoga što ide u stečaj, u likvidaciju, od toga uvijek nešto dobroga preživi i šteta je tih novaca koji smo ulili u banke. Šteta je. Naše generacije su stvarale i stvarale i netko je na jedan put preko noći htio dobiti dobar kredit, a i sami ste kazali, a nije bilo potpore u gospodarskom razvitku, nisam za takve sanacije banaka ni sada, ni onda ni u vijeke vijekova. I dobro ističete, a replicirat ću i na to. Vlada jedna, Vlada druga, neka rade u kontinuitetu ono što je dobro. Prihvatimo ono što je jučer netko dobio, donio dobru odluku i zato izvršavajmo one zaključke koje Hrvatski sabor donese. Ako mi obvežemo hrvatsku Vladu danas na nešto onda ona to treba izvršiti i onda će druga Vlada koja dođe bez obzira ova ili ona, trebati nastaviti takvim kontinuitetom. Ne možemo preko noći napraviti iskorak. Onda smo imali društveno vlasništvo. Ja vam kažem da je bilo koja razvijena zemlja imala stanarska prava pa otkup stanova, oni bi poludili u tri mjeseca, a mi smo to odigrali, odradili, mučili se, knjižili, ne knjižili iz svih segmenta u hrvatskom društvu. Treba nam kontinuitet dobrih odluka, dobrih zaključaka ali oni se trebaju izvršavati. I ove zaključke od 29. svibnja od 2002. svibanjske pobožnosti, uvijek mi je asocijacija na svibanj, treba izvršiti. Da je to tada napravljeno mi bismo se bavili aktualnim stvarima. Pa odlučimo što odlučimo, ali te zaključke treba izvršiti.
Peta replika, poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Peronja, pa mogao bi reći da je cijela taktika vrlo dobro smišljena. Vlada kaže "s ekonomskog stajališta pretvorba i privatizacija nije postigla očekivani pozitivni utjecaj na kvantitativni, kvalitativni i ukupni gospodarski razvoj" a ovdje klub HDZ-a sada pokušava pred javnošću još reći da je to bilo zakonito. Prema tome, otprilike ovako. Privatizacija uspjela, radnici bez posla i radnog mjesta i bez vlasništva. Operacija je uspjela jer je pacijent umro, ali su tajkuni postali vlasnici, to je dobra formula. I još nešto. Hrvatska država je jedina država koja je u privatizaciji na hrvatski način ostala bez 96% vlasništva svojih građana u bankarskom sektoru. Ja bih htio da se o tome razgovara, a ne o tome tko je ozakonio ovo pa onda sada o formalnim nezakonitostima. Dakle cijeli krug hoćemo zatvoriti, pa bilo je zakonito, evo dokaza, državni odvjetnik, Agencija za sanaciju banaka, Hrvatska narodna banka i sve je to bilo zakonito. Nema radnih mjesta, radnici nemaju vlasništva i nemaju perspektive. To je zadaća da mi ovdje konstatiramo i tko je za to odgovoran. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Jasno kažemo mjerodavna tijela su donijela izvješća, ne tvrdi to ova stranka, Hrvatska demokratska zajednica nego mjerodavna tijela i postupke da li su bili zakoniti ili nezakoniti neka utvrde mjerodavna tijela. Ne možemo drugačije razmišljati. Kada smo spomenuli vlasništvo, ja bih htio da svom snagom zaštitimo upravo državno vlasništvo i to ono što nam je sada najaktualnije, zaštita pomorskog dobra, utvrđivanja granica pomorskog dobra upravo kako je propis i zakon donesen. Drugo, prostorne planove koji će nas vrlo dobro osigurati prema svijetu, ali i prema Bogu i ljudima, po zakonu i propisu da imamo doista donesen i odluku i zakon i provedeno kroz zemljišne knjige to pomorsko dobro. Tu se založimo. I onaj tko je oštećen u svom privatnom vlasništvu, ima mjerodavna tijela i pravnu zaštitu kao i svaki drugi. Ne možemo tražiti druge pristupe. Ne možemo tražiti da ih bilo tko zaštiti osim suda, državnog odvjetništva koje će provesti postupke, ali jednako tako i sudovima i državnim odvjetništvima treba pružiti uvjete za rad. Ja to govorim jer sam do jučer bi odvjetnik i znam u kakvim uvjetima pojedini sudovi i kolege i kolegice rade. Tu se usmjerimo, a nemojmo stalno govoriti racionalizacija poslova, a nećemo im dati tehnološka pomagala koja danas priliče svijetu, nećemo im dignut plaće jer je to skupo, ne mogu kolegice i kolege raditi taj odgovoran državni posao ako nemaju uvjeta i to je jedan od apela gospodine predsjedniče za jednu buduću točku našeg časnog Doma.
I šesta replika, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Govoreći o društvenom vlasništvu, kolega Peronja govori o njemu kao o nečem što nije bilo ničije, nije pripadalo ni jednom građaninu posebno, pa onda valjda logično slijedi nitko pojedinačno nije ni opljačkan. I što bi sad svi htjeli, što galame, što govore o nekakvoj pljački kada pljačke nije bilo i kada evo mjerodavna tijela u svojim izvješćima koja ovdje šalju u Saboru, govore da je tu 2, 3, 7, 18 kaznenih djela i da je to sve skupa ništa i da je to sve skupa manje-više o.k. Ali to društveno vlasništvo kolega Peronja, bilo je nacionalno bogatstvo, ono je stvarano 50 godina, stvarale su ga generacije. Oni su, građani, svojim radom stvorili tih 5 milijardi maraka koje su nestale u privatizaciji i pretvorbi. Oni su stvorili svojim radom tih 400 tisuća radnih mjesta koje su nestali u privatizaciji i pretvorbi. I bez obzira što ti radnici nisu pojedinačno imenom i prezimenom bili titulari toga vlasništva, ono je bilo njihovo i trebalo je u privatizaciji pripasti njima. E, nije. Pripalo je nekolicini odabranih i tu je bit pomno planiranog pljačkaškog pohoda. Tu. Ali u tome i taj baš strašni cinizam, to nepriznavanje očitog, to minoriziranje strašnoga, i to da vi danas kažete da je zapravo najodgovornija Vlada Ivice Račana koja je eto neefikasna bila jer nije uspjela sankcionirati ovu privatizacijsku pljačku. Kriva je jer je bila nedovoljno efikasna kao što su bile efikasne Vlade prije nje, koje su osmislile i provele tu pljačku.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Kruno Peronja.
Ono što treba još jedanput reći, da je 90. godine pokrenuto preko 400 stečajeva. Ta je slika koju smo naslijedili 1990. 400 stečajeva godišnje nije ukupna cifra, jer lokalne vlasti u to doba, a to je zabilježeno, nisu dali da idu u stečaj sva poduzeća jer su fiktivno držali zaposlene. Pozivam se na profesora Hebranga i autentičnost njegovih izvješća. I još nešto, točnije je bilo krajem 90-te godine, 196 tisuća nezaposlenih. U mirno doba 196 tisuća nezaposlenih, ali još je toliko i više bilo fiktivno zaposleno. Još jedanput ponavljam, govorim o izvršenju zaključaka bez obzira koje Vlade. Ja sam samo konkretizirao da se znade da je to bilo 2002. i da se ovom Domu ne smije dogoditi da se to nešto ponovno ponovi. Društveno vlasništvo, jednostavan primjer da bi se moglo u Gradu Hvaru graditi u to vrijeme, trebalo je podruštveniti zemljište. Da bi se grad mogao formirati, da bi mogle biti javne ustanove, ambulante, u redu. Ali što se onda radilo? Radilo se je da bi se prijašnjem vlasniku dalo 100 za ono što mu je oduzeto, a putem natječaja bi se to prodavalo nekim trećim za višestruku vrijednost. To je ono bolno što kažemo i svi znamo kakvo je to bilo društveno vlasništvo. Zar ima smisla sad stalno gledati što je bilo prije 90., što je bilo prije 50 godina. Ja ponovno ističem, izvješća mjerodavnih tijela tu su pred nama, dokumentirana su, navedena su, a mi ako donesemo zaključke, a donijet ćemo ih onda je treba izvršiti. Ne donošenje zaključaka iz 2002. vraća nas natrag. Ne smijemo dopustiti da nas opet ne izvršavanje zaključaka sada vrati opet par godina unatrag. Budimo odgovorni za ono što radimo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Samo da podsjetim, bilo je u pretvorbi i privatizaciji preko 2 tisuće i 500 društava, odnosno subjekata. Ova revizija je obuhvatila ukupno tisuću 556 ili gotovo tisuću poduzeća uopće nije obuhvaćeno revizijom pretvorbe i privatizacije jer nije bilo podnošenja zahtjeva za tom revizijom. Istini za volju, mi smo sada produžili rok ako izglasamo Zakon da se može obaviti revizija, ali nismo produžili pravo da se može podnijeti zahtjev za reviziju, ali dobro. Ja moram podsjetiti još na jednu činjenicu iz svih dosadašnjih izvješća. Da je Državna revizija utvrdila nepravilnosti u gotovo više od 95% svih revidiranih poduzeća. Da su te nepravilnosti u procesu pretvorbe imale, da dio imovine nije uključen u procjenu, da potraživanja poslovnih banaka su pretvorena u udjele na temelju revalorizacije već otplaćenih kredita, da dokapitalizacija nije obavljena u skladu s programom pretvorbe ili uložena sredstva nisu namjenski utrošena. Da se u privatizaciji između ostalog u društvu iz svojih sredstava financiralo dioničare kod kupnje dionica. Za stjecanje vlastitih dionica nisu bili ispunjeni zakonski uvjeti. Korištena su upravljačka prava na temelju prvenstvenih neotplaćenih dionica od malih dioničara, a poslovanje društava su bila takva da je prodaja imovine koja nije uključivana u procjenu pripadajuće dividende nije uplaćivano u korist Hrvatskog fonda, itd., itd. A ako se uzme kuponska privatizacija onda ćete vidjeti da je Državna revizija utvrdila desetak oblika nepravilnosti koji su imali i takve karaktere nepravilnosti ili nezakonitosti koje su završile zapravo i kao prekršaji, prijestupi pa i kaznena djela. Drugo na što valja podsjetiti, posljedice su katastrofalne. Samo sa aspekta, socijalnog aspekta … /Govornik se isključio, pa naknadno uključio./ 386 tisuća 675 ljudi je u ovih tisuću 556 revidiranih poduzeća ostalo bez posla. Nadalje, valja podsjetiti da je veliki broj ljudi stimuliran da ode u mirovinu da bi zapravo na taj način se restrukturiralo poduzeće i podesilo za privatizaciju. Drugo što treba podsjetiti da je u tim poduzećima za vrijeme obavljene revizije temeljni kapital trgovačkih društva umanjen za 3 milijarde 934 milijuna i nešto tisuća kuna. Da je sa aspekta neprocijenjenog kapitala zakinuta imovina, odnosno država za 965 milijuna ili preko 5 milijardi, odnosno oko 5 milijardi kuna. I sad zamislite da tome dodate još reviziju još tisuću poduzeća, onda je to puno više. Valja reći još nešto, da u tom dijelu obuhvaćenom revizijom isto tako utvrđujem da su se koristili, a zapravo nisu uključeni u procjenu 2 milijuna 774 tisuće 577 metara kvadratnih zemljište, da obuhvaća objekata u 89 tisuća 265, itd., itd. Ili jedno pitanje koje moram postaviti svima nama i našoj javnosti. Poštovane kolegice i kolege, imamo li mi uopće pravo s naslova naše odgovornosti, neovisno sada o propustima državnih tijela izvršne vlasti ili bilo koga, u pretvorbi i privatizaciji, itd. Ali mi kao Sabor imamo li mi pravo s naslova naše odgovornosti, imamo li pravo sa naslova razuma, imamo li pravo sa naslova srca priznati ove rezultate pretvorbe i privatizacije za koje su utvrđene da su nepravilnosti i nezakonitosti? Je li mi imamo na to pravo? Imamo mi pravo priznati da su neki postali vlasnici dionica i udjela na nezakoniti način i ozakoniti ono što je na nezakoniti način stečeno, neovisno o tome što i te zakone po kojima je provođena pretvorba i privatizacija svi ocjenjuju da su bili, recimo, takvi da su pogodovali pretvorbi i privatizaciji i tajkunizaciji zemlje? Ali ni te zakone nije se ispoštovalo do kraja nego se utvrdila nezakonitost i nepravilnost. Imamo li pravo? Na sjednici Sabora kada smo raspravljali zadnje izvješće smo utvrdili da nemamo pravo. Istina, teškom mukom su se rodili zajednički zaključci, više od dva i pol mjeseca ako se dobro sjećam čekali smo, 15. travanj 2005. godine nakon 2. mjeseca kad smo proveli raspravu, da donesemo zajedničke zaključke. I u njima smo utvrdili da to što je sad spomenuto nemamo pravo ni zbog nas, ni zbog naše djece ni zbog naše budućnosti učiniti. I rekli smo u točci 8. tih zaključaka da će Hrvatski sabor nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća i na temelju provedene rasprave utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku od 90 dana radi otklanjanja: a) nepravilnosti, nezakonitosti, mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji, uključujući … [[Govornik se ne razumije.]] novog Zakona o privatizaciji po modelu u kojem će se definirati ESOP model. Poštovane kolegice i kolege, ja bi htio reći da se radi o zadatku za sve nas koji ima i državni, i nacionalni, i socijalni, i gospodarski i kakav god hoćete drugi značaj. I da bi trebali vidjeti kako ćemo složiti mjere, zakone, instrumente da obavimo ono na što smo se 15. travnja ove godine već obavezali. Meni se čini da ovakva situacija i ova nova izvješća koja smo dobili samo potvrđuju ono što je Državna revizija praktički već našla. Ali isto tako moram podsjetiti, što će se vidjeti uskoro, danas novine već o tome pišu, da nije izigravanje pretvorbe i privatizacije i pogodovanje pretvorbe i privatizacije išlo u pravcu samo na temelju loših zakona. Nego i na osnovu provedbenih propisa i da taj dio ljudi i institucija će se morati obuhvatiti odgovornošću kod utvrđivanja nepravilnosti i nezakonitosti. Uzmite samo kuponsku privatizaciju. Šta znači pravilnik o kuponskoj privatizaciji u kojem se između ostaloga ograničilo pravo ministra vezano za određene dijelove kojima se uveo kriterij koji zakon ne poznaje, vezano za sudjelovanje na dražbi, itd. I koji očigledno pokazuje da je zapravo pitanje upitno njegove zakonitosti. Jer je propisivao i uređivao ono što zakon ne dozvoljava. Poštovane kolegice i kolege, da li se to nama sprema novi oblik naknade i obeštećenja onih koji su sudjelovali u kuponskoj privatizaciji i stekli imovinu nakon što se utvrdi nezakonitost, te će se morati poništiti takva kuponska privatizacija, a štetu će trebati platiti iz proračuna opet isti oni osiromašeni građani i pravni subjekti ove zemlje, koji su kroz privatizaciju uključivo i kuponsku zapravo već bili oštećeni itd. Osim jednog malog dijela koji su dobili dionice i udjele pa su ih kroz … kuponske privatizacije prodali. Mislim da se radi o tako važnoj stvari da je vrijeme da se na ovom pitanju zamislimo, mi možemo se prepucavati još puno oko toga što se u ovih 10, 15 godina dogodilo i vjerujte što god mi to govorili između stranaka, između sebe, vlada, ministara tko je kriv ili koliko je tko kriv to isto građani znaju i imaju svoj sud, i bitno taj sud nećemo promijeniti, ostaje pitanje što ćemo učiniti oko ovoga pitanja što dalje. Ostaje pitanje da li imamo mi hrabrosti da ono što je na nezakonit način netko uzeo od ove društvene i državne zajednice vratimo onome kome to pripada i tko je to stvorio, građanima ove zemlje. Da li mi imamo hrabrosti, znanja i umijeća da one koji su zapravo izigravali propise dovedemo pred stup odgovornosti ako ništa drugo makar moralne pred javnošću da vidimo tko su ti koji su iza toga sudjelovali i u tome sudjelovali. Postavlja se pitanje imamo li mi mogućnosti napokon nakon što sve ove rezultate imamo, i sposobnosti izvršiti ono što smo propisali sami sebi. Zašto smo dobili izmjenu i dopunu Zakona kojim se produžuje rok o reviziji pretvorbe i privatizacije a nismo dobili recimo prijedlog novog zakona o privatizaciji, a svi pišu po novinama kako to kao bajage Vlada radi. Nema. Ja znam, vidim kolege dižu pločice, da mi hoće replicirati između ostaloga zaključcima iz 2002. godine, poštovane kolege, ali mi smo 2005. godine proveli raspravu o konačnom rezultatima revizije pretvorbe i privatizacije, i tek tada smo definitivno dobili sve podatke što se stvarno dogodilo i ne biste mogli se dovoditi u situaciju da pokrenete neke postupke da te rezultate nismo imali jer bi ispalo da provodimo politički progon ljudi, a ne pravni. Sada imamo pravnu činjeničnu osnovu, odnosno podlogu, za pravne ocjene i osnove koje trebaju državna tijela učiniti i treba provesti. I zbog toga moramo donijeti zakone koji će to omogućiti. U krajnjoj liniji mi imamo po Ustavu obavezu da zaštitimo nacionalne državne interese u onom segmentu ako su ti nacionalni državni interesi na nemoralni i nezakoniti način povrijeđeni i oštećeni na štetu države i naroda. Donesimo zakone, skupimo hrabrosti, nađimo instrumente i ispravimo u onoj mjeri koliko se to maksimalno može nepravdu koja je učinjena građanima ove zemlje, ovoj zemlji radi naše budućnosti jer će ovo biti pitanje na kojem će se stalno spoticati sadašnja i buduća Hrvatska ako se ne ispravi u onom segmentu koliko je nužno i potrebno da bi se udovoljilo minimumu pravde u pretvorbi i privatizaciji koja jasno sama po sebi ne može biti do kraja apsolutno pravedna. Hvala vam lijepo.
Replika, poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče, ja ću replicirati uvaženom kolegi Arloviću na njegovom posvemašnom izlaganju u vezi potreba koje bi trebalo učiniti kako bi se povijesne nepravde ispravile. Želim reći točno je da je završio postupak revizije pretvorbe i privatizacije i u njemu se točno navode firme koje su bile u otklonu od zakona te imaju svoje ime i prezime, a ne kako vaši kolege iz Kluba neprestano okrivljujući kompletnu stranku HDZ najavljuju da je to bila pljačka, da je to bio lopovluk itd. Postoje pojedini slučajevi u kojima se jasno i razvidno vidi i od njih se svi ograđujemo, i pozvali smo ih puno puta u javnosti da s takvima ne želimo sjediti ni u klupama i za istim stolom i da su odgovorni za one postupke koje su učinili, a i vi ste sami donijeli obvezujuće odluke vašoj Vladi u vrijeme kada ste bili u mogućnosti sa potpisom predsjednika Sabora gdje se jasno govori o tome da i mjere i postupke koje treba učiniti. Pa se kaže da počinitelji nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani, da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena, te sankcioniranje nezakonitog stjecanja. Obavezuje se Vlada Republike Hrvatske da Državnom odvjetništvu stvori uvjete za kvalitetan rad iz nadležnosti utvrđenih Ustavom Republike Hrvatske, Zakon o državnom odvjetništvu i drugim zakonima. I dalje se navodi sve u postupcima što bi trebalo učiniti kako bi to trebalo sankcionirati, pročitat ću vam ono što je gospođa vaša kolegica i potpredsjednica vašeg Kluba gospođa Opačić rekla i mislim da svatko onaj tko je u reviziji, odnosno u ovom procesu pretvorbe i privatizacije učinio određene nepravilnosti ima svoje ime i prezime i da to nije niti jedna stranka, niti jedna institucija. To su bile vaše rasprave ih kojih proizlazi da ne možete danas generalno napadati i jedanput skrenite sa onim što ste tražili davno kao zaključke, iznesite imena i prezimena i završimo s tim nemojte upotrebljavati istu formulu s kojom ste dobili izbore 99. na 2000. godinu želeći sada ponovno istom formulom ocrniti Hrvatsku demokratsku zajednicu pred Hrvatskom javnošću.
Hvala odgovor na repliku. Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Poštovani kolega Đakić, ja nisam nikoga ocrnjivao u svojoj raspravi nego sam iznosio činjenice na temelju revizije. Istini za volju moram reći da sam doživio moralnu ljudsku satisfakciju na temelju ove revizije i njenih izvješća, jer između ostaloga sam bio jedan od autora Zakona o revizije pretvorbe i privatizacije koji je dočekan vrlo žestoko i na nož u početku kada se uopće tražilo da se to pokrene i da se utvrdi tko je kako bi rekao Rojs jamio, a tko nije. Ono što ja vas moram podsjetiti, poštovani kolega, u Izvješću i 95. a i prije toga je između ostaloga se pozivala da ne može dobiti određene podatke jer te podatke neće da daju, pozivajući se na bankarsku tajnu. Vidite, ovdje imam u Izvješću o odobravanju kredita banaka i kupnji dionica i udjela od strane banaka u procesu pretvorbe i privatizacije studeni 94. godine. Narodna banka Hrvatske sektor nadzora i kontrole, koji je upućen Saboru i Vladi Republike Hrvatske i od 94. do dana današnjeg po njemu se nije postupalo da se utvrde neke stvari. Ovdje imam poštovani kolega informaciju o rezultatima obavljenih kontrola odobravanja i korištenja posebnih namjenskih kredita za kupnju dionica poduzeća u pretvorbi i kredita na osnovu zaloga polica životnog osiguranja, otpremnine travanj 993. godine. Dakle, znalo se koji se instrumenti i mehanizmi koriste u zloupotrebi pretvorbe i privatizacije sa ciljem da se pojedincima i određenim grupama omogući stjecanje ogromnog bogatstva na štetu građana i nacije i postojali su određeni izvještaji i nitko nije postupao i nije želio postupati. Postavlja se pitanje i ponovno ga postavljam, imamo li odgovornosti, razuma i srca da na osnovu zaključka koji smo sami donijeli poduzmemo mjere i donesemo sve ove propise kojim će se otkloniti kao što piše nepravilnosti, nezakonitosti, osigurati moguće obeštećenje Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji i uključiti izradu novog Zakona o privatizaciji … podsjećam ponovno da se radi o novim zaključcima iz 2005. godine. Ovi zaključci ne traže nove samo zaključke, oni traže nove zakone, oni traže nove zakone, a ja ću sada nešto reći.
Nemojte više.
Završavam. Ako nemamo dovoljno hrabrosti, srca i razuma da to napravimo, ne zaslužujemo da sjedimo u ovoj dvorani. Hvala vam lijepa.
Replika poštovani zastupnik LIno Červar, sada ćete imati prigodu.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Ne znam je li ima tu novinara, nema. Radi se o tome da li imaju hrabrosti reći ovo što ću sada reći. Jer obično ja držim da u našoj zemlji imamo više novinarske profesionalnosti nego novinarske slobode kako se želi ljudima nametnuti. A vidim da jako dobro ste složili stvar da već godinama hoćete narodu udariti percepciju da smo mi svi tu lopovi i kriminalci. Ja to ne prihvaćam i sa gnušanjem odbijam kao što ja nisam tu ništa ukrao niti privatizirao tako su ovdje ljudi, pošteni ljudi koji imaju svoju djecu i koji nisu ni lopovi ni kriminalci a to je uvreda za stotine i tisuće naših članova koji su dali žrtve i svoju djecu čak da biste vi ovdje sjedili u slobodi. A drugo što želim reći, [[Upadica se ne čuje.]]
Kolega Arlović, nemojte dobacivati, pa vi ste bar trebate držati poslovnika. [[Upadica se ne čuje.]] Kolega.
Teško ćete vi nekoga uvjeriti da ste čistih ruku izašli iz ove … [[Govornik se ne razumije.]] Treba imati hrabrosti, gospodine zastupniče, i reći da okoristili su se vjerojatno i HDZ-ovci u toj pretvorbi i privatizaciji, ali su se okoristili gospodine zastupnike i titoisti i socijalisti i komunisti, poglavito oni koji su krajem 80-tih godina bili na čelu poduzeća, direktori, zamjenici direktora i financijski direktori koji su u sprezi sa bankama uz pomoć menađerskih kredita davanjem malo dionica i njima postali većinski vlasnici najprofitabilnijih hrvatskih poduzeća, trgovačkih društava i tvornica. I tu su dobili, gospodine zastupniče bez ijedne kune. A vi znate da se danas Matiz automobil ne može kupiti bez sudužnika. Što sam htio reći, gospodine zastupniče? Da, mi jesmo za pravnu državu ali i za pravednu državu, moralnu državu. E, pa kada vi kao Socijal-demokratska stranka promovirate pravdu, socijalnu pravdu, pravo radnika, pravo građana, pravo naroda, pa budite vi gospodine zastupniče primjerom odnosno Socijal-demokratska stranka da sa sabornice poruči svim vašim socijal-demokratima koji su većinski vlasnici najprofitabilnijih hrvatskih poduzeća i kojim se krajem godine daju ogromne dividende da ta poduzeća koja su drpili vrate radnicima. Time ćete dobiti najveću vjerodostojnost. Jer u protivnom, nećete dobiti glasove na izborima koliko god se vi budete trudili. I na kraju vam želim reći, gospodine zastupniče, ako tako ne bude da se na vas mora primijeniti narodna poslovica koja kaže: "Čovjeku kojemu glava stoji ukoso ne bi trebalo da je drugome ispravlja."
Hvala lijepo. Odgovor na repliku poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović.
Zapravo sam u dilemi da li odgovoriti na ovu repliku s obzirom na to od koga je došla nije ni čudo kojeg je kvaliteta. Ja nikome. /Buka u dvorani./ Molim vas, poštovani kolega vi ste meni imputirali da sam ja govorio da su ljudi iz HDZ-a kriminalci, lopovi. Ja to nijednom riječju u svom izlaganju nisam spomenuo. Vi podmećete, vi dajete, pokušavate reći da sam ja rekao ono što biste vi rekli nekome drugome i pokušavate ideologizirati raspravu što ste na kraju krajeva u svojoj replici i učinili. Ja tražim i mene se ne tiče da li netko po svojim političkim uvjerenjima pripada HDZ-u, socijal-demokraciji ili bilo kojoj drugoj današnjoj stranci ili bilo kojem drugom političkom i filozofskom uvjerenju. Titoisti, marksisti, sasvim je svejedno. Ako su sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji na nezakoniti način i učinili protupravna djela da ih se procesuira, kazni i odgovori a ono što su na nepravilan način i protuzakonit način stekli da im se oduzme i vrati narodu. Ja to tražim u svojoj diskusiji i to sam tražio ponovo, to tražim i sada. A što se tiče obrane, znate od Predsjednika Republike Hrvatske sam dobio Orden za zasluge za Hrvatsku u ratu dok ste vi bili u Italiji, poštovani kolega i stjecali marke i dolare. /Buka u dvorani./
Dobro, kolega Arlović, pa zar vi sebi dopuštate kao potpredsjednik Sabora da dobacujete iz klupe i kao što si tražio to ćeš dobiti i dobit ćeš još. Pa vi ste potpredsjednik Sabora, kolega Arlović, pa nemojte molim vas. Odgovor na repliku. "Oci jedoše kiselo grožđe a djeci trnu zubi." Poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Vrlo je teško u deset minuta koliko mi je na raspolaganju govoriti o jednom procesu od kojih je ovo vrijeme od zadnjih sedam, osam godina kad je pretvorba i privatizacija na djelu da tako kažem samo jedan dio i vrh ledene sante promjene poslovanja hrvatskoga gospodarstva. I odgovorno tvrdim budući da imam do 90. dugo iskustvo u drvnoj, metalnoj i prehrambenoj industriji i da poznajem naravno tu problematiku da ne možemo mi voluntaristički birati vrijeme od kojeg ćemo govoriti o procesima koji imaju svoj uzrok i posljedica. Posljedica ne bi moglo biti da nije bilo uzroka. I kad govorimo sa toliko žara i ne znam čega žali za tzv. društvenom imovinom onda bi ja nas samo podsjetila da se ona nije stjecala ondašnjih pedeset godina nego da je ona prije pedeset godina bila nečija privatna imovina i da je ta imovina onda kad se podruštvila mogla napredovati ako je netko dobro nad njom gospodario. Neka je i propala. I tako smo došli do 90. da smo naslijedili gospodarstvo koje je imalo inflaciju 600%, 200 tisuća nezaposlenih izvan sustava, svaki treći u sustavu gospodarstva je bio previše zaposlen i da promjenom tržnog odnosno prelaskom na tržno gospodarstvo, promjenom društvenog ustrojstva i prilagodbom kapitalističkom sustavu Europe u koje želimo ući gospodarstvo bi i da nije bilo rata i da nije bilo pretvorbe pretrpjelo određene promjene koje bi rezultirale dakle i s manjim brojem zaposlenih da bi se postigla efikasnost a i sa različitim drugim procesima jer prisjetimo se da smo uglavnom imali radno-intenzivne djelatnosti, pa gospodine Crkvenac ako se prisjetimo dakle naše metalne industrije. Ja sam radila u "Čeliku" Križevci koji je imao tisuću zaposlenih u ondašnjoj metalnoj industriji, ona je doživjela promjene u cijeloj Europi. Mi nismo sa ljudima koji su s čekićima od 12 kila lupali po ramama mogli konkurirati našim osnovnim partnerima u Njemačkoj koji su naravno bavili se u to vrijeme već elektronikom. Govorim o vremenu od pred nekih tridesetak godina. Dakle, to i takvo gospodarstvo moralo je promijeniti vlasnika a neću nas sve podsjećati da pravo vlasništva pretpostavlja pravo uživanja, otuđenje i uništenje pa mi recite koji od nas koji smo bili obični zaposlenici u poduzećima imao to nekakvo pravo vlasništva, ono je bilo strašni apstraktni pojam. A socijalistički direktori su bili puno bogatiji od današnjih privatnih poduzetnika. I nešto što želim da se u ovoj cijeloj priči, naravno da ću govoriti o onome što je nepravilno pa to treba sankcionirati, ne treba stvarati jedna antipoduzetnička klima jer vlasništvo pretpostavlja ogromnu odgovornost, poduzetnikom biti ne može svatko niti svatko želi prihvatiti rizike poslovanja a osigurati i jednom jedinom čovjeku plaću svaki mjesec je vještina, je hrabrost, je veliki posao. Dakle, svatko onaj tko je blizu gospodarstvu zna koliko je to teško. I zato mi je žao jer nas slušaju mnogi gospodarstvenici koji zapošljavaju tisuće ljudi i koji su zakonski slijedeći sve propise dobro napravili pretvorbu, preuzeli loša poduzeća, od tih poduzeća napravili zavidne svjetske firme i tvrtke, koje i sa plaćama zaposlenih i sa društvenim standardom kojeg imaju su primjer kako se i u Hrvatskoj može, dakle, dobro poslovati, dobro gospodariti. Pa ja neću reći da su radnici bivšeg Unikonzuma vjerojatno sretni što ih je kupio sadašnji vlasnik i što su unutar Konzuma dakle, dobili plaću veću od prosjeka gospodarstva, što imaju određene druge beneficije i pitajte i onda one radnike, imamo ih i zadovoljnih i nezadovoljnih koji su dakle i napredovali u ovom cijelom procesu. Ja neću sada tu govoriti ukupno o tome koliko je bilo i nesnalaženja. Jer taj proces kojeg je Hrvatska prošla, a tvrdim i danas da alternative privatizaciji nema, su druge zemlje prolazile kroz 50 ili 100 godina, dakle, mi smo jedno kratko vrijeme trubulentnih događanja, rata i svega ostaloga obavljali i prijenos titulara vlasništva, pa nismo imali vremena educirati sve one male dioničare o tome što znači vlasništvo nad dionicom, što znači pravo upravljanja a što znači pravo na redno mjesto, često se to brkalo, pa se misli ako se uzmu dionice … [[Govornik se ne razumije.]] da je to automatski kupljeno i radno mjesto i tu dolazilo do velikog nesnalaženja. Dakle, nije se moglo ljudima koji su s tim dionicama naravno morali trgovati jer su željeli u što kraće vrijeme steći što veće prihode reći da možda je dobro pričekati, da će na tim dionicama zarađivati kasnije dividende, da je to u nekim poduzećima dobar ulog, dakle, tu je možda trebalo imati više vremena za što svi skupa nismo imali niti dovoljno stručnih kadrova, ali dakle, ukupno proces je išao svojim tijekom i ti pojedinačni slučajevi, a ja kao članica HDZ-a sam od 90.-te u tome svemu, isto ne osjećam osobno odgovornost jer su kroz HDZ i u HDZ kada je bio na vlasti ulazili različiti ljudi koji su željeli naravno zadovoljiti svoje osobne interese ali ti su kroz HDZ prošli jer su sami procijenili da tu nemaju šta tažiti ili smo ih se mi riješili dakle, jer nisu poštivali one programe i one ciljeve koje si je jedna stranka koja je stvorila državu i koja želi da si ta država u miru napreduje i koja želi da ta država jača svoje gospodarstvo, jednostavno imamo model ponašanja koji poštuje zakone i koji treba sankcionirati one koji te zakone ne poštuju. Mene na osnovu ovih izvješća nešto drugo upućuje na … [[Govornik se ne razumije.]] da tako kažem i na obraćanje pažnje a to je broj odbačenih prijava, dakle, kada imate obradu policije, imate obradu državnog odvjetništva i imate broj prihvaćenih prijava na sudovima, da ne kažem broj presuda koji je minimalan, dakle, onda je taj broj od 54 odbačene prijave vrlo velik i vidi se jedna neujednačena praksa i neujednačeni odnos različitih dijelova pravosuđa ukupno oko istog problema. Pretpostavljam da bi u jednoj državi koja želi imati učinkoviti pravni sustav i policija i odvjetništvo i sudstvo trebalo imati isto mišljenje o istim stvarima i na taj način bi se postigla veća učinkovitost, veća efikasnost, dakle, i javnost bi bila zadovoljnija sa takvih pravosuđem. Meni je samo drago da ipak ova Vlada u vrlo kratkom vremenu od kada je taj problem uočen naravno i samim mjerama na povećanju učinkovitosti hrvatskog pravosuđa taj proces pokrenula. A rezultati privatizacije, mi smo u jednom vrlo kratkom vremenskom odmaku, prvo od početka privatizacije, ona još uvijek teče, dakle, mi je nismo ni završili, pa da bismo mogli pratiti rezultate što se inače u svakom, da tako kažem eksperimentu, a ovo jest za Hrvatsku, morali bismo reći određeni eksperiment, dakle, gdje u toku ispravljamo neke stvari, ja moram samo reći da se prvi rezultati privatizacije ma kakva ona bila podvlačim sa procesuiranim ili ne procesuiranim slučajevima koji su bili nezakoniti pokazuje svoje učinke, a to se kaže da ove godine imamo industrijski rast od 4.8% posto, u drugom kvartalu od 9%. Da imamo porest plaća od 5%, da imamo smanjenje nezaposlenih ili porast zaposlenih. Pa kada smo 90. dočekali sa 200 tisuća nezaposlenih, sada ih imamo 291, dakle, ipak su se ta radna mjesta pootvarala, proširio se broj zaposlenih, imamo problem sa strukturom nezaposlenih, o tome imamo možda jednu cijelu raspravu povijesti. Mi nemamo, jednostavno, zgusnuti na to da jednu, da tako kažem stranku ocrnimo za sve ono što nije valjalo, a nitko neće reći da je bilo i dobrih stvari, dakle, nemamo vremena kompleksno sagledati problem i reći da je inflacija samo 3% bez obzira što je … [[Govornik se ne razumije.]] cijena nafte, da je robni izvoz porastao za 12,2%, dok je uvoz porastao za 8 cijelih posto, i da ima niz pokazatelja koji govore da privatizacija ima svoje dobre rezultate. Mene od svega samo najviše čudi, kada sam čula gospodina Arlovića kada je rekao da su rezultati, dakle, onih zaključaka došli tek za tri godine. Zašto onda nisu oni u točki 5. sebi odredili rok od 3 godine a ne 60 dana. Dakle, već je mogla biti nekakva pretpostavka u kojem vremenu revizija može doći do svojih nalaza a neće sada se vraćati i reći da je i revizija bila ograničena propisima oko kojih se kreće i da postoje često vrlo velike diskrepancije između knjigovodstvene cijene i tržne cijene, svi oni koji su na tržištu znaju šta to znači. Dakle, ja mogu reći da moja kuća vrijedi pet milijuna, ako ne mogu naći kupca koji će platiti više od miljun. I tako da se postavlja niz cijelih problema. A posebice me čudi, [[Upadica: Zahvaljujem!]] ako već nije točka pet da nije točka 7. Dakle, da se nisu dala imena ljudi imenom i prezimenom koji su na osnovu menađerskih kredita trebali odgovarati, jesu li ili nisu legalno stečnim sredstvima …
Zahvaljujem uvažena zastupnice, vrijeme je isteklo. Imamo dva ispravka netočnog navoda. 1,2,3,4,5 replika. Idemo ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Leko.
Hvala lijepa. Mislim da mi je jasno zašto kolegica Sučec-Trakoštanec tvrdi da je privatizacija omogućila da socijalistička poduzeća postanu svjetske gospodarske tvrtke. To netočno tvrdi, jer dokaz da je to netočno, najbolji dokaz za to je recimo tisak koji je dnevno imao svježeg novca 2 milijuna maraka i u privatizaciji je uspio znate gdje? U likvidaciji, pa sanaciji. A od drugih tvrtki postale su samo hrvatske banke svjetske banke jer na visokim kamatama, hrvatskim građanima zaista dobro zarađuju. Ali nažalost nisu u vlasništvu hrvatskih građana, to je posljedica privatizacije.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Tomčić.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora. Gospođa zastupnica Trakoštanec je, pokušati ću slobodno interpretirati, otprilike rekla i da nije bilo rata i da nije bilo pretvorbe, gospodarstvo se ne bi prilagodilo tržišnim uvjetima, plus čitav niz sličnih tvrdnji koje zapravo meni liče na neizravno opravdanje onoga što se dogodilo. To je netočno. Mi danas ovdje raspravljamo o izvješću Hrvatskog fonda za privatizaciju, o njegovom očitovanju, raspravljamo o Izvješću Državne agencije za sanaciju banaka. Raspravljamo o izvješću Hrvatske narodne banke, raspravljamo o izvješću državnog odvjetništva. Iz ovih izvješća i očitovanja i iz prethodnog završnog izvješća Državnog ureda za reviziju evidentno je, bez obzira tko je napravio, evidentno je da postoji 95% nepravilnosti u pretvorbi. Razgovarajmo o tome, mene ne interesira tko je što napravio …
Zahvaljujem, ispravili ste netočan navod, ali …
… utvrdimo da li su ova izvješća točna ili netočna. Hvala.
Povreda Poslovnika. Ivana Sučec-Trakoštanec.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Uvaženi zastupnik Tomčić nije povredio članak 214., to sam mogao povrijediti, a ovo drugo se slažem djelomično. Replika, uvaženi zastupnik Lučin.
Hvala lijepo. Pa evo moram priznati da sam danas po prvi put čuo jednu tezu, a to je da je loše gospodarstvo u Socijalističkoj Hrvatskoj krivo za ovakav tip privatizacije. Postavljam svima pitanje zapravo što je to onda privatizirano ako ništa nije bilo? Što su ovi, od kud ove milijarde koje su nestale zapravo u toj privatizaciji? Ja mislim da bi se mi danas trebali složiti oko jedne stvari, koja je notorna. Mi govorimo o socijalističkim direktorima, o nekim ljudima koji su ušli u HDZ, nisu podržavali HDZ itd., program HDZ-a. Jel' mi možemo reći notornu činjenicu? Da je model po kome se desila ova privatizacija će do tadašnjeg rukovodstva, tadašnjeg čelništva Republike Hrvatske, da je to projekt bio HDZ-a. Ako se sjećate tih godina SDP i neke druge stranke su zastupale neki drugi model. Na kraju krajeva, jučer je kolegica Čikeš rekla jednu činjenicu, a ta činjenica glasi da je u HDZ-u, u vrhu, odnosno tadašnji predsjednik države odlučio da 100 ili 200 familija u Hrvatskoj moraju dobiti hrvatsko bogatstvo, jer su oni nacionalno svjesni i da to ne uđe u ruke nekih, oprostite, ja citiram jučer što je rečeni, zapravo ajmo se mi složiti. Jel' se možemo složiti oko toga? Ja predlažem da se složimo oko toga. Nitko ne govori nekom, meni ne pada na pamet da nekoga optužim da je zločinac, da je, ne znam, to je na sudu, ali zapravo da je riječ o politici i političkom projektu. Pa valjda je to svakom jasno. Na kraju krajeva, možda da društveno vlasništvo nije pretvoreno, nego da se iz društvenog vlasništva išlo odmah u privatizaciju, dakle da se na jedan način odmakla politika, a da je bilo pušteno tržištu možda mi ne bi danas imali ovakvu privatizaciju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Jako mi je drago gospodine Lučin i dragi kolega zastupnike da ste se javili i u svojoj replici ste upravo pokazali da su te silne milijarde o kojima SDP priča dim, magla i da ih nema. Upravo time ste dokazali. Dakle, meni bi bilo jako drago da ste vi uspjeli dokazati kroz ovih 5 godina i jednu tu milijardu koju je netko imenom i prezimenom nekuda, i da ste ju vratili u Hrvatsku, naravno, što vam je bila zadaća u mandatu. Ljudi su to od vas očekivali, i ja, kao naravno građanka koju ste vi u koalicijskoj vlasti zastupali, to je jedna stvar. A drugo, nema kolegice Čikeš. Ja ću samo reći da kolegica Čikeš nije potvrdila vašu tezu od 200 familija, nego je samo rekla da bi bilo dobro, a to svi vjerojatno mislimo, pa i vi, da hrvatsko bogatstvo ostaje u hrvatskim rukama, pa koliko to familija bilo. Ja sam sretna da ih ima više od 200 u ovoj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvažena zastupnica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa, kolegice Sučec, vi ste pokušali relativizirati sve ono što se dogodilo u procesu pretvorbe i privatizacije zanemarujući činjenice koje je utvrdila Državna revizija. A, činjenice jesu da je u pretvorbi i privatizaciji sudjelovala imovina od 80 milijardi kuna, da je 4 milijarde maraka temeljni kapital umanjen i da je u tom procesu ostalo 400 tisuća radnika najmanje bez posla, i to nije žal. Nije to žal ni za društvenom imovinom, mada bi kao političari trebali žaliti nad sudbinom ovih 400 tisuća obitelji koji su ostali bez posla. Vi kažete da je u privatizaciji i pretvorbi bilo nesnalaženja, nije bilo kadra, nije bilo vremena. Međutim, taj proces je krenio na temelju političke odluke. Čije političke odluke? Političke opcije koja je u to vrijeme bila. Međutim, nije bilo nesnalaženja baš kod svih. Kod najvećeg dijela i zaposlenika jest bilo nesnalaženja. Međutim, kod političke elite nije bilo nesnalaženja, jer upravo u funkciji ovoga što smo jučer čuli, privatizacija je napravljena smišljeno, a prije toga je napravljeno, napravljeni zakoni koji su bili neprecizni, nejasni i sukobu i to proizlazi iz izvješća Državnog odvjetništva. Zatim je '95. godine političkom voljom, političkom voljom i sudbene vlasti su uklonjeni svi oni koji su vrlo vješti i stručni u tumačenju zakona. Zašto? Zato da ne bi se ciljno tumačio zakon, a cilj Zakona o privatizaciji barem tako se kaže bio je rad gospodarstva.
Zahvaljujem. Isteklo je vrijeme. Sljedeći za repliku, odgovor na repliku. Izvolite.
Cijenjena kolegice Lalić, ja kao izuzetno ozbiljna osoba ni u kom slučaju ne bih se usudila relativizirati nešto što je krucijalni problem hrvatskoga društva. Ja sam samo željela reći kao ozbiljna osoba da želim kad se razgovara o jednom problemu uzeti sve podatke, sve uzroke u obzir kojima se onda došlo do posljedica, a nalaz Državne revizije su samo posljedice nečega. Ja sam rekla da u 10 minuta nemam vremena kompleksno sagledati problem, ali da problem promjene i strukture hrvatskoga gospodarstva i vlasništva iziskuje jednu puno ozbiljniju, širu raspravu od politizacije nalaza Državne revizije. Dakle, kao ekonomist, a to jesam po struci i kao ona koja je radila isključivo u proizvodnjama 20 godina, usuđujem se reći da ipak poznajem tu problematiku i da ona nije tako jednostavna kao što govore brojke. Podsjetit ću samo da još jednom je Državna revizija bila ograničena u svojim nalazima, jer nije mogla tu govoriti, upravo ponavljam, razliku između knjigovodstvene i tržne vrijednosti. Neću govoriti po friziranim bilancama, o procjenama koje su rađene ovako ili onako, a svi znamo da se događalo svašta. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Vuljanić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Opet su svi krivi, prema riječima kolegice, osim organizatora modela. Organizatori modela su morali takav model primijeniti, drugog nije bilo, drugog nije moglo biti. Kao da nije postojala politička opcija koja je predlagala drugi model, koja je inzistirala na modelu vaučerske privatizacije koji je proveden u drugim zemljama i nije doveo do ovoga. E, mi smo bili u ratu i mi smo se privatizirali u ratu pa je to stoga tako. A, tko je tjerao Vladu koja je onda vladala Hrvatskom da privatizaciju počne u ratu? Nije li bilo i oprečnih mišljenja i u ono doba? Nemojte onima koji su dobro napravili i čije firme danas funkcioniraju, koje dobro plaćaju svoje radnike. Naravno da ih ima, ali naravno da ih ima malo. I ova izvješća su pokazala da ih ima malo. Pitanje je što je sa onim drugima i na koji način ćemo se zapravo postaviti prema drugima. Hoćemo li to magare otpisati koje je pojedeno, a vuk je ionako otišao nekamo kamo je već otišao, u Cannes ili na Kajmanske otoke. U svakom slučaju kolegica tvrdi da je sve zapravo dobro u državi Danskoj. U svakom trećem domaćinstvu, prema dnevnim novinama, svakom trećem domaćinstvu u Hrvatskoj prijeti neka vrsta ovrhe. Ako je sve ovo dobro napravljeno, pa što se događa s tim ljudima? Jesu li to lopovi? Je li to poruka?
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Tipično socijalističko razmišljanje da su svi drugi krivi samo ja ništa ne učestvujem. Dragi kolega vi, vi i ja smo jednako krivi. Vi, vi i ja smo ili jednako krivi ili jednako nevini ako govorimo pojedinačno. Dakle nečiju krivnju može dokazati sud. Ja prepuštam dakle pravosuđu da procijeni nečiju krivnju. Ja nisam rekla da je u državi Danskoj nego u državi Hrvatskoj nešto i pozitivno. Dakle kao što nisam rekla da je sve dobro ne mogu prihvatiti tezu da je sve loše. I malo više samosvijesti, malo više povjerenja sami u sebe ne bismo trebali se odreći i biti ponosni na ono što je i dobro. I ponovit ću: niti je privatizacija kao model izmišljena za to da se popljačka ono nešto što je preostalo od društvenoga vlasništva niti su svi koji su učestvovali u privatizaciji lopovi. Dakle bilo je i ima onih koji su se okoristili mogućnošću, a uvijek će ih biti i nema tog zakona kojeg bi bila donijela Hrvatska demokratska zajednica da ne bi stranke koje su kontra našle zamjerku. Dakle takvog zakona nema. Izabran je konsenzusom ovaj model koji se dotjeruje dakle u hodu i kojeg svi zajedno još uvijek možemo dotjerati do savršenstva jer će trajati još dobar niz godina. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo na sljedeću repliku. Uvaženi zastupnik Stazić.
Kolegica Sučec-Trakoštanec dirljivo je i emotivno govorila o potpunoj čistoći i djevičanskoj nevinosti HDZ-a u postupku pretvorbe i privatizacije. Nema dakako kolektivne krivnje niti ju itko zagovara i nikome ne pada na pamet da tvrdi kako je baš svaki član HDZ-a kriv za pretvorbenu i privatizacijsku pljačku. Ali ostaje činjenica, nepobitna činjenica da je model ovakve privatizacije i pretvorbe kakav je proveden u Hrvatskoj proveden, zamišljen i proveden u vrijeme kada je HDZ sam kao stranka obnašao vlast, kada je imao punu parlamentarnu većinu i kada je imao jednostranačku vladu i predsjednika Republike koji je bio na vrhu te piramide. Malo prije mi se javila telefonom gospođa Ankica Lepej. Da vas podsjetim to je ona ista gospođa koja je javnosti otkrila kako je jedna od tih 200 obitelji se obogatila i koliko se obogatila pa je onda zbog tog saznanja izgubila posao. I ona mi kaže kako je tadašnjem državnom odvjetniku gospodinu Vladimiru Šeksu, danas predsjedniku Hrvatskog sabora nosila u njegov ured dokaz o privatizacijskoj pljački. Ali on nije ništa učinio da to, da pokrene postupak i da to sankcionira. Prema tome može se individualizirati ta krivnja. Može se. Ne mora se izricati kolektivan optužba, ali treba nabrojati ta imena. I to ne samo onih dobitnika menadžerskih kredita nego i svih onih koji su im to omogućili. A među tim imenima bilo bi sasvim sigurno i mnogo i danas poznatih i vrlo zvučnih.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, odgovor na repliku izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas nemojte dobacivati iz klupa! Članak 214. ću upotrijebiti vrlo brzo.
Ne znam zašto bi svi zastupnici morali totalno anemično ili nezainteresirano govoriti o temama koje ih zanimaju. Mene ovo jako zanima i naravno da sam emotivno vezana isto kao i vi. Poznajem niz ljudi koji su bez posla. Dijelim njihove brige, njihove sudbine. Tražim im posao zajedno s njima. Želim im pomoći. A vama samo želim odgovoriti da ste vi kao stranka ako već HDZ prozivate da su svi čistunci, a većina nas jest srećom pa vas smijemo evo podsjetiti dakle da ste i vi trebali onda čisto provesti sve one zaključke u SDP-u koje ste donijeli 2002. godine, krajem svibnja. Pa bi onda već sve bilo jasnije kad bi se našle odgovorne osobe u trgovačkim društvima gdje su utvrđene nepravilnosti. Da su se izdana posebna mišljenja kojima se trebalo potvrditi ima li takvih nepravilnosti ili nema. Pa je onda Vlada Republike Hrvatske na čelu s gospodinom Račanom u to vrijeme imala rok od 60 dana da se počinitelji kazni i radnji, kazne počinitelji nezakonitih radnji. Da se utvrdi podrijetlo novčanih sredstava. Da se objave imena onih koji su digli menadžerske kredite. Da se stvori kvalitetan, uvjeti za kvalitetan rad sudova pa onda da se odgovornoj osobi ili osobama u trgovačkim društvima u kojima su utvrđene nepravilnosti stane na rep. Da se onda izrade kriteriji redoslijeda tvrtki koja će se revidirati i tako. Ja neću sad stići pročitati svih sedam zaključaka sa podtočkama. Znači ima ih 15. Pa da je bar jedna petnaestina toga izvršena već bi bilo puno lakše, ali sad ćemo morati izvršiti svih 15 i još ono što se dogovorimo nakon ove rasprave. Ova Vlada će to sigurno napraviti jer nakon ovih točaka imamo i na dvjestotinjak stranica, hvala Bogu, izvješća o poduzetim aktivnostima i planiranim mjerama za dugoročno uklanjanje nepravilnosti od kojih je dobar dio iz privatizacije. Prema tome o tome ćemo raspravljati slijedeći tjedan pa ću onda vam reći da je već ova Vlada dakle otišla puno dalje od ovih 15 točaka i da će biti stvari sređene. Hvala.
Kolega Stazić malo prije ste replicirajući gospođi Sučec-Trakoštanec izrekli da ste razgovarali telefonom sa gospođom Ankicom Lepej koja da vam je rekla da je meni kao državnom odvjetniku nosila dokumentaciju u vezi kriminala u pretvorbi i privatizaciji. Ne znam kakav ste to razgovor mogli imati s njom. Ja sam bio državni odvjetnik ili javni tužitelj Republike Hrvatske od 10. kolovoza 1992., od 10. travnja 1992. do 10. kolovoza 1992. Dakle negdje 3 mjeseca i nešto. Prema tome vama nikakva i nitko nije mogao reći da je meni nosio netko dokumentaciju u vezi pretvore i privatizacije i koristiti ovu saborsku tribinu. 1992. godina je bila nešto posve drugo vrijeme, a ono na što bi mogla gospođa Ankica Lepej kada je došla u onu situaciju da je izgubila posao. To je bilo negdje 1995., 1996., 1997. godine. Zato nemojte mene dovoditi u situaciju da mi nešto imputirate i navodite neki razgovor koji se nije mogao niti odviti, a niti me stavljati u kontekst onaj koji ste me stavljali. Ne može se bilo kojeg zastupnika pa ni predsjednika Sabora pozivanjem na neki telefonski razgovor, neprovjereni razgovor pokazivati i prokazivati da je eto on bio onaj koji je zataškavao i spriječio i propustio spriječiti kazneni progon kriminala u pretvorbi i privatizaciji na ovakav način. To isto onda ja mogu reći za bilo koga da mi je nešto netko telefonirao i da me je okvalificirao kao osobu koja je odgovorna za sprečavanje ili za zataškavanje kriminala. Nisam ni luk jeo ni luk mirisao. Ja sam kao potpredsjednik Vlade obavljao itekakve aktivnosti i stajao na čelu organizirane akcije da se spriječi, prevenira i represira i organizirani kriminal i kriminal u pretvorbi i privatizaciji. Nemojte na taj način me posrednim putem prokazivati kao odgovornu osobu za zataškavanje kriminala u pretvorbi i privatizaciji. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, vi kažete da se ja pozivam na nekakav tobožnji razgovor sa gospođom Lepej i zapravo sugerirate da sam ovo izmislio. Ne, nisam izmislio. Možete provjeriti. Nazovite gospođu Lepej. Ako nećete vi nazvati. Ja pozivam javnost da je nazove, pa neka ona javnosti i novinarima kaže da li je mene nazvala ili me nije nazvala, a rekla mi je to što mi je rekla. Ja ne znam da li se to odigralo, da li je to točno, da li je to netočno, ali to kaže gospođa Lepej.
Znam kolega Stazić, ali ako ćemo se na taj način služiti s time. Kako bi bilo to da ja iznesem da sam ja malo prije razgovarao malo prije s telefonom i da vas prokazuje za nešto što vi u to vrijeme niste bili. Pa ne može se na neprovjerenim informacijama nekoga implicite prokazivati. Kako niste? Pa znam, pa vi prenosite nešto što je netko navodno rekao. Imamo još repliku, poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo. Povijesni presjek koji nam je iznijela ovdje kolegica Trakoštanec je vrlo interesantan. Prema njezinim navodima HDZ-a nema nigdje u privatizaciji i pretvorbi niti prije devedesete godine, pa niti do danas. Međutim, potpuno je sigurno da će ovaj paket privatizacije o kojem mi razgovaramo jučer i danas kroz produženu reviziju utjecati na strana ulaganja jer će uvesti pravnu nesigurnost i neizvjesnost za ulagatelje. Pokušajmo se mi dogovoriti gospodo da postupimo po nalazima revizije efikasno, da promijenimo Zakon o privatizaciji, da primijenimo nove odredbe Zakona o privatizaciji, da pronađemo rješenja za PIF-ove koji bi trebali obešteti prognanike jer su dionice kupovali po svega 15%, za prevarene male dioničare koji su morali raskinuti 400 000 ugovora da im vratimo novac koji su uludo utrošili u fond. Porijeklo tajkunskog novca je vrlo interesantno i da se dogovorimo kako to utvrditi. Porezno opterećenje imovine stečene kroz privatizaciju, da konačno definiramo pravo prvokupa za 200 obitelji u Hrvatskoj također da raščistimo do kraja, jer gospodo pravda to zanima one koji su nas birali. Prazna obećanja nikoga ne zanimaju.
Hvala. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Sreća po Hrvatsku i hrvatski narod HDZ je u Hrvatskoj od '89. i uopće se ne sramim što sam njegova pripadnica od '90.-te, nisam od '89. ali od '90.-te aktivno učestvujem u izvršnoj vlasti u ovoj državi i trudim se zajedno sa svim svojim kolegama koji ovdje sjede da Hrvatska dobije jedno novo lice, novi duh i nova materijalna bogatstva. S ovim što ste naknadno pročitali ja se djelomično s nekim stvarima slažem i pretpostavljam da ste to isto čitali 29. svibnja 2002. i da je na osnovu tih vaših prijedloga onda i složen ovaj niz zaključaka. Samo me jako čudi što niste onda inzistirali nakon tih 60 dana. Dakle, to je bilo u svibnju. Trebali ste onda na slijedećem jesenskom sazivu u rujnu ako niste stigli naravno na izvanrednoj sjednici ljeti tražiti da se ti zaključci konzumiraju i da se ispune i bili biste puno vjerodostojniji nego što to činite danas nakon dobre tri i pol godine ili četiri kad se naravno promijenila vlast, pa ispada da vi s tim nemate veze, a bili ste u koaliciji sa SDP-om čija je većina to donijela. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Tonči Tadić traži riječ. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kako i jučer, tako i danas satima slušamo ovo ritualno šamaranje replikama s jedne i s druge strane sabornice i sve se više udaljavamo od teme. HSP zato traži stanku za Klub od 10 minuta, nakon čega ćemo iznijeti svoja stajališta o nastavku rasprave. Hvala.
Hvala. U ime Kluba HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Pridružujem se i tražim stanku u ime Kluba od 10 minuta kako bi preusmjerili ovu raspravu na izvorni dokumenat o kojem raspravljamo. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Milanka Opačić.
U ime Kluba SDP-a također tražimo stanku od 10 minuta.
I poštovani zastupnik Zlatko Tomčić u ime Kluba HSS-a traži stanku. Jasno i neizbježno u ime Kluba IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. I u ime Kluba HDZ-a, u ime SDSS-a također stanka, i HSLS-a i LS-a. Dobro. Lijepo pišite redoslijed ovaj koji su tražili stanku, a duga je noć.
Nastavljamo sa sjednicom. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz hrvatske Vlade i Državne revizije. Već satima ovdje u ovoj sabornici slušamo ritualno šamaranje replikama s jedne i s druge strane sabornice. Tema dame i gospodo, nije ispiranje savjesti na obje strane sabornice tko je za što politički kriv i nas u klubu HSP-a i hrvatsku javnost zanima u prvom redu tko je za što kazneno odgovoran ovdje i tko je za što materijalno odgovoran. Što se dogodilo? Rekla je državna revizija, o tome postoje izvješća koja smo dobili u materijalima i od kuponske privatizacije i od ove tzv. obične privatizacije i mi o tome ne trebamo posebno govoriti niti trebamo to čitati. Ono što je tema današnje sjednice, ono što mi zapravo ovdje po našem sudu moramo reći jest to što dalje činiti sa potupravno stečenom imovinom. Dakle tema je zapravo dati odgovor na jedno ključno pitanje koje muči cjelokupnu hrvatsku javnost, a to je možemo li dalje tolerirati slobodno raspolaganje nezakonito stečenom imovinom ili ne možemo, odnosno može li ovaj Sabor ako već to ni ova ni bivša Vlada nisu, može li ovaj Visoki dom donijeti jasan zaključak da je za nas neprihvatljiva svaka daljnja trgovina i raspolaganje nezakonito stečenim dionicama i nezakonito stečenim firmama. Imamo li za to snage ili nemamo? Taj zaključak zanima klub HSP-a. I u tom smislu smo dali naš amandman za kojeg očekujemo potporu, a to je da se nezakonito stečena imovina proglasi ništavnom, da se nezakoniti ugovori o privatizaciji proglase ništavnima, da se počnu pratiti provedbe ugovora o privatizaciji i da se svako kršenje ugovora o privatizaciji kažnjava, da se kuponska privatizacija koja je učinjena mimo zakona o PIF-ovima proglasi nezakonitom i nevažećom i da je zamjena dionica koja je činjena zapravo učinjena mimo zakona. Nas dakle zanima može li Sabor takav zaključak donijeti, ima li Hrvatski sabor, ovaj Visoki dom snage reći da nam je dosta nezakonitog raspolaganja, nezakonito stečenom imovinom ili ne. Nas dalje dame i gospodo, ni nas ni hrvatsku javnost ne zanimaju prepucavanja unutar Sabora gdje je tko bio i šta je kad tko o kome rekao. Nas zanima ima li Sabor snage stati na kraj nezakonitom raspolaganju nezakonito stečenim dionicama i nezakonito stečenom imovinom i to je tema današnje rasprave. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Iako samo u našem klubu očekivali ovakvu vrstu rasprave, sve jedno smo njome razočarani. Kako je došlo do ove točke dnevnog reda i ove rasprave koja traje već drugi dan. 5. veljače ove godine Hrvatski sabor završio je raspravu o izvješću o radu na pretvorbi revizije i privatizacije koju nam je podnio Državni ured za reviziju. Tek 14. travnja ove godine, glasalo se o toj točci dnevnog reda. 5. veljače smo završili raspravu, a tek 14. travnja je bilo glasanje o zaključcima, o ovom završnom izvješću ureda Državne revizije. Iz fonograma prilikom glasanja 14. travnja usvojeni su zaključci, citiram "na usuglašeni prijedlog klubova SDP-a, HSS-a, HDZ-a, HSU-a, IDS-a, SDSS-a, HSLS-a i Nacionalnih manjina". Iz fonograma je također vidljivo da osim klubova HSP-a i HNS-a drugih prijedloga zaključaka nije bilo, a da naš klub nije potpisao te usuglašene prijedloge. Ti zaključci 14. travnja usvojeni su sa 101 glas za, 7 suzdržanih i jedan protiv. To su ti zaključci temeljem kojih je postojala obaveza Fonda za privatizaciju Hrvatske narodne banke, Agencije za sanaciju banaka i štednih, zaštitu štednih uloga građana i Državnog odvjetništva da podnesu ova izvješća i očitovanja koja su oni dostavili i koja je točka dnevnog reda. Međutim, točka 8. zaključaka ovog Sabora za koje se tvrdi da će izvršiti sve svoje zaključke koje donese, glasi, citiram: "Hrvatski sabor će nakon isteka rokova iz prethodnih točaka razmotriti sva dostavljena izvješća" to radimo jučer i danas "i na temelju provedene rasprave" to radimo jučer i danas "utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku od 90 dana radi 1. otklanjanja nepravilnosti, 2. nezakonitosti i 3. mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štetu nastale u pretvorbi i privatizaciji uključujući i izradu novog Zakona o privatizaciji kojim bi se između ostalog trebao definirati i ESOP model", radničko dioničarstvo. 101 glas je bio i za ovu 8. točku. Da li je u ovoj raspravi jučer i danas itko, a piše da na temelju ove rasprave će Hrvatski sabor u roku od 90 dana poduzeti ove četiri mjere, ponudio rješenje za mjere otklanjanja nepravilnosti, za mjere otklanjanja nezakonitosti, za mjere mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske, za štetu nastalu u privatizaciji i da li je itko ponudio rješenje o novom Zakonu o privatizaciji. Da li je itko na sebe preuzeo obavezu da će u roku od 90 dana Hrvatskom saboru iznijeti ove četiri mjere i novi Zakon o pretvorbi i privatizaciji? Ja to čuo nisam i pozivam predlagatelje zaključaka od 14. travnja ove godine, da se sastanu i dogovore tko će u ime predlagatelja ovih zaključaka koje je Hrvatski sabor usvojio izvršiti obavezu i u roku od 90 dana nama ponuditi četiri mjere i novi Zakon o pretvorbi i privatizaciji. Samo o tome želimo dalje raspravljati i to čuti. Da li će to biti ova strana klubova ili ova, nama je sasvim sve jedno. Hvala.
Hvala lijepo. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Prije svega u ime kluba SDP-a bi htjela reći da je ovo bilo svojevrsno dakle traženje od kluba HSP-a stranke, da je bila svojevrsna zlouporaba Poslovnika zato što vas gospodo iz HSP-a sinoć u 22 sata ovdje u raspravi nije bilo. Iskoristili ste ovu stanku da bi se ovdje mogli neke stavove u ime kluba izreći u vrijeme televizijskog prijenosa. Zastupnici Kluba SDP-a su jučer uredno do 22 sata ovdje bili i raspravljali o ovoj temi zbog toga što mislimo da je ta tema izuzetno bitna pa makar je ne prenosile ni kamere HTV-a. I mi smo predložili zaključke, međutim nije nam palo na pamet tražiti stanku kako bismo u vrijeme prijenosa govorili o tome koji su naši zaključci. Oni koji su danas ovdje govorili o tome da su razočarani raspravom, možemo i mi iz Kluba SDP-a reći da smo razočarani jednim dijelom rasprave. Prvenstveno onim dijelom rasprave koja dolazi od strane vladajuće stranke koja se vratila do te razine da je za privatizaciju kriv socijalizam i, dakle, sustav do 90-te godine. Nitko u ovom Domu ne može i ne smije zaustaviti raspravu pred hrvatskim građanima koji trebaju vidjeti tko relativizira u ovom Domu gubitak radnih mjesta, tko relativizira štete u gospodarstvu od privatizacije, tko relativizira to što nitko nije sankcioniran za lopovluk u privatizaciji. Ne može se od Kluba SDP-a očekivati da šutimo o gubitku radnih mjesta i da šutimo o opravdanom nezadovoljstvu građana zbog toga što nitko nije sankcioniran za kriminal u pretvorbi i privatizaciji. Isto tako treba reći da su sve mjere koje je bivša koalicijska Vlada poduzela da se nešto učini na sankcioniranju lopovluka u privatizaciji i pretvorbi palo, gospodo, ovdje u Hrvatskom parlamentu. Ne u Vladi, ovdje. Ovdje u ovom Domu. Proteklih godina nije bilo političke volje da se donesu zakoni kojima bi se sankcionirala protuzakonite radnje u privatizaciji i isto tako ni danas bojim se neće biti političke volje da se donesu pravi zaključci koji bi doista koliko toliko ispravili nepravde koje su nanešene našim građanima. Ovdje se jutros govorilo o tome da 400 tisuća izgubljenih radnih mjesta i nije baš velika stvar. Mi iz Kluba SDP-a tvrdimo da je to 400 tisuća ljudskih sudbina koje su izgubile svoju budućnost zbog revizije pretvorbe i privatizacije koja je išla tako kako je išla. Isto tako mislimo da građani imaju pravo znati i imaju pravo čuti da je, npr., ovdje jučer od strane zastupnice iz Kluba HDZ-a potvrđeno da je iza ovakvog modela privatizacije stajao sam državni vrh HDZ-a. Dakle, gospođa Lucija Čikeš je ovdje jučer izjavila, ja ću citirati njezine riječi iz fonograma: "pokojni Predsjednik Tuđman je sa 200 obitelji htio sačuvati Hrvatsku da ne ode u tuđe ruke i to je radio upravo zbog onih koji nisu nacionalni svjesni". I to hrvatski građani moraju čuti. Hvala vam lijepa.
Prvo, prema odredbi članka 223.a Poslovnika Hrvatskoga sabora kada tijekom sjednice Sabora predsjednik ili potpredsjednik kluba, zastupnik ili drugi predstavnik kluba zastupnika, ako prethodno dvojica ili dvoje nisu nazočni, zatraži stanku za sjednicu kluba, iznese razloge za to, predsjedavajući je dužan odobriti stanku. Jedino što ima ovlast, a to je da u vremenu od najmanje 10 pa do 30 minuta odredi tu stanku po 223.b Poslovnika određeni su razlozi kada se neće odobriti stanka. ... [[Upadica se ne razumije.]] Da, stoga ne može se govoriti da je Klub HSP-a zlouporabio institut stanke jer ima pravo na to kao i svaki klub navesti koje razloge. Oni su iznijeli razloge i ja sam im odobrio stanku. I vi ste također u ime Kluba zastupnika SDP-a tvrdeći da je Klub HSP-a zlouporabio stanku da bi iznijeli svoje političko stajalište na isti način u većem dijelu vašega izlaganja, također iznijeli i ponovili vaše političko stajalište kluba, sasvim legitimno i opravdano. Ali ste na isti način postupili kao i Klub zastupnika HSP-a gdje ste iznijeli vaše mišljenje, gledište na ovu temu o kojoj raspravljamo. Mislim da se ne radi o nikakvoj, kolega Tadić, izvolite. Još da dodam jednu stvar. To što je metaforički uporabila jednu figuru retoričku zastupnica Lucija Čikeš, ne može ona znati kakav je bio stav državnog vodstva Hrvatske 90. godine. To ne može nitko znati, to zna državno vodstvo Hrvatske iz 90-ih godina. Drugi samo mogu naslućivati. Poštovani zastupnik Tonči Tadić, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. U prvom redu, zahvaljujem vam se na obrani Poslovnika. A drugo, uvažena kolegice, kolega Rožić i ja smo sinoć ovdje bili do kraja saborske sjednice. Govorili smo u ime Kluba do 21 i 15 i sjedili smo nakon toga na metar i pol od vas, do konca sjednice. Hvala.
Bili su i kolega Rožić i kolega Tonči Tadić u podijeljenoj raspravi 20 minuta, svaki je govorio 10 minuta. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite, kolega.
Hvala vam lijepa, gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Temeljem očitovanja Izvješća Hrvatskog fonda za privatizaciju, DAB-a, Državnog odvjetništva i Hrvatske narodne banke, a temeljem zaključnog Izvješća Državne revizije iz rujna 2004. godine i zaključaka Sabora od 14. travnja 2005., pa i ove dvodnevne rasprave Klub HSS-a se definitivno očituje. Pod jedan, proces pretvorbe i privatizacije je politički projekat ondašnje vlasti i vodeće političke stranke HDZ-a, s početka 90-ih. Drugo, nezakonita postupanja, pravni nered, zlonamjernost postupanja, klijentelizam, neučinkovitost kaznenog progona i štete su dokazane kroz ova izvješća. Treće, dokazano je da je moguće voditi postupke za povrat protupravno stečene imovine i dizati tužbe za poništenje ugovora kako bi se nadoknadile štete. Vidi Izvješće Državnog odvjetništva. Četvrto, dokazano je da Hrvatski fond za privatizaciju ignorira zaključke Hrvatskog sabora, vidi njihovo izvješće, a ulazi u postupke za obeštećenje u nekim slučajevima tek stješčen dokazima i natjeran od drugih institucija. Peto, dokazano je da Hrvatski fond za privatizaciju najvećim dijelom snosi krivnju za protuzakonita postupanja. Šesto, dokazano se još uvijek skrivaju imena i društava i pojedinaca koji su bili najistaknutiji klijenti sustava u procesu pretvorbe i privatizacije. Klub HSS-a naglašava da su izvješća Državnog ureda za reviziju korektna, prihvaćena su na ovom Saboru i dovoljno jasna. Da je očitovanje Državnog odvjetništva definitivno skinulo prašinu sa cijelog slučaja pretvorbe i privatizacije. Da se kroz raspravu, posebno iz klupa vodećih stranaka ponovno pokušava dovesti u pitanje utvrđena istina na ovom Saboru. Zato Klub HSS-a predlaže, prijeđimo definitivno na zaključke koje su predložile neke stranke pa i Klub HSS-a. Zaključke koji trebaju stvoriti uvjete da se obeštete pojedinci, da se obešteti država, a da se kazne oni koje se još uvijek može kazniti. I da se na koncu utvrdi neki novi model pravila privatizacije. Na potezu smo mi ovdje u Saboru i na potezu je Vlada Republike Hrvatske. Mi da donesemo zaključke, Vlada da poštuje te zaključke ako ih budemo u stanju donijeti. Sve će nakon glasovanja po zaključcima i sadržaja zaključaka biti jasno tko je a tko nije za izlazak iz tunela smrada pretvorbe i privatizacije. Već gospodine predsjedniče kada nismo imali snage ili kada niste smogli snage da raspravu vodimo ravnopravno pred javnošću ja vas molim u ime Kluba HSS-a da raspravu o zaključcima i glasovanje o zaključcima vodimo u terminu kada to prenosi Hrvatska televizija kako bi hrvatska javnost definitivno znala tko što misli o ovom što se zove pretvorba i privatizacija. Hvala lijepa.
Nije da nismo imali snage voditi raspravu nego smo imali rezona ne voditi raspravu tako da bi se vodila 10-tak dana. Imali smo 43 zastupnika imali smo Izvješće svih ovih državnih institucija, ministara, potpredsjednika Vlade, Klubova i kada bi vodili raspravu u terminima po tri sata dnevno i čekali da dođe vrijeme izravnoga televizijskoga prijenosa onda bi tu raspravu sa ovim tempom i sa ovim silnim replikama, ispravcima netočnih navoda i sa ovim brojem govornika vjerojatno možda završili negdje kada je već se spustila mračna zimska noć. Ja ću i dalju raspravu voditi, ja ponavljam ja na televiziju, programsko vijeće ni ravnateljstvo i urednike niti ću intervenirati niti ću ih moliti, neka rade kako rade. Kako rade, neka rade. Izvolite kolega.
Gospodine predsjedniče, krivo ste protumačili moj apel. Raspravu nismo vodili pred javnošću mogli smo ali nismo, ja sam sada apelirao da snagom svog autoriteta raspravu o predloženim zaključcima i glasovanje o zaključcima vodimo u terminu kada su kamere uključene, bez intervencije prema televiziji, bez zahtjeva prema televiziji to je stvar isključivo vaše dobre volje. Hvala vam lijepa.
Nije moje dobre volje, kada ćemo mi voditi raspravu o zaključcima povodom ove rasprave bit će itekako potrebno vremena da se pokuša naći neki konsenzus i neki zaključci. Sjetimo se što je bilo prošloga, da je dva mjeseca trajalo usuglašavanje klubova oko zaključaka. Što to kolegice? Za nas je sve skupa da se podsjetimo. I poštovani zastupnik Damir Kajin u ime Kluba IDS-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Interesantna je ova izjava gospođe ČIkeš LUcije o 200 obitelji, ali interesantno da jedna od tih obitelji bila i obitelj pokojnog predsjednika Tuđmana. Naime Dean Košutić danas ugledni čovjek u Beogradu bio je na čelu Središnjeg nacionalnog fonda teškog 430 milijuna maraka kojega 2000. prodaje Epiku fondu Epiku grofa Eltza, točnije prodaje udjele u 197 poduzeća. Međutim, da se vratim sada na bit, što više slušam rasprave u ovom parlamentu svjestan sam, a to sam govorio i jučer o tome da od revizije neće biti ništa jer ovaj Zakon o reviziji pretvorbe, je naprosto roba s greškom. Roba s ugrađenim virusom, koji se ne može uništiti, a to najbolje potvrđuje naše pravosuđe koje za procese pretvorbe, privatizacije izdalo dvije uvjetne osude, izreklo pardon, odnosno dvije novčane kazne. Zašto gospodo govorim o virusu jer oni koji su sudjelovali u pretvorbi danas su amnestirani, tko ih je beatificirao, amnestirao. Amnestirala ga je državna revizija, i ti isti ljudi jedini koji imaju novac u ovoj Republici Hrvatskoj i dalje će kupovati hrvatske tvrtke koje moraju u privatizaciju. Znači ti isti ljudi i dalje će se bogatiti. Kako na primjer vratiti dug penzionerima, pretvorbom, a tko će kupovati te tvrtke kupovat će naši tajkuni, to je tragedija, međutim, tu nepravdu što god netko o njoj mislio ne da se više ispraviti. Protiv sam kao i svi vjerojatno u ovom parlamentu da se pod to podvuče crta ali pravosuđe sa dvije uvjetne presude i dvije novčane kazne na žalost povuklo je vodu za revizijom pretvorbe i privatizacije. Kako će nekoga tko je u tome sudjelovao pogoditi javna osuda ili ne znam što isto onako kao što pogađaju uvjetne kazne ili novčane kazne. Teško njima padne 20 ili 30 tisuća kazne. Ja se slažem isto tako da sve ove replike doprinose uvjerenju naše javnosti da je revizija prošlo svršeno vrijeme ali mi replike ne smijemo temeljem našeg Poslovnika zaustaviti. Zapravo da je to prošlo svršeno vrijeme u to ne treba uvjeravati ja bih rekao, građane jer od revizije nije bilo ništa ni za vrijeme Matešine vlade, ni koalicione ni ove sada, a bogami ni jedna buduća vlada Hrvatsku javnost neće zavaravati nečim što neće učiniti bez obzira što će ona misliti kao što mislim ja da su pretvorba i privatizacija kriminal. Gospodin Tadić traži ništavost čitavih tih pravnih poslova, što je sa zastarom, tko je imao konačno nove 91., 92. nitko, ma nije gospodine Tadiću ni onaj vaš Zec imao novaca, nije imao novaca, što, jedino možemo nacionalizirati kao što je to Tito učinio 46. ili 45. Što ako sada netko kaže gospodinu zecu dosta, znate za koga će biti dosta, biti će dosta za njegove radnike ali ne za njega. Što sa TDR, Agrokorom, PIF-ovima, LURA-om itd., ništa ne možemo čak država jamči povrat zajmova koje su uzele neke od tih tvrtki, tko će … iz svijeta sa ovim tvrtkama ako se u to upustimo itd., sumnjam da itko, na žalost ja ću podržati svaki takav zahtjev ali znam da ništa od revizije pretvorbe se neće dogoditi, ništa se nije dogodilo sa onim zaključcima koje smo usvajali 2002. a bogami neće sa ovim produžetkom roka za reviziju pretvorbe i privatizacije koju je sada sa 30. 9. 2005. prolongiran na 30. 9. 2006. Shvatite od revizije nema ništa, to je roba sa greškom, točno je Lucija rekla da je netko htio naprosto da se to dogodi, to je osmislio, to je iskonstruirao, to je na kraju sproveo. Danas više nema nama na žalost nazad.
Dakle ponavljaju se stajališta koja su u ime klubova već iznijeta, i zato su tražene stanke. Zato što imamo takav lijepi Poslovnik da ja ne mogu arbitrarno ocjenjivati razloge zašto se traži stanka. Kada ste vi to rekli onda ste vi ponovili isto ono što ste ponovili, da u drugom dijelu opet stajalište kluba zastupnika SDP-a. Sada ćemo malo ispravaka netočnih navoda, kolega Kajin, ostavite se zečeva, ražnjeva. Šegeta, ražanj a zec u šumi. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić, ispravak netočnog navoda.
Ispravljam netočan navod kolege Kajina koji kaže da je kriv Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije i da revizija ništa nije napravila. Revizija je utvrdila nepravilnosti, utvrdila je nezakonitosti pa ako idemo i poimenično tko je to. Ono, … [[Govornik se ne razumije.]] šteta je utvrdila. Ono gdje je nastao problem nemogućnosti sankcioniranja je u sudbenoj vlasti. U sudbenoj vlasti ne zbog sudbene vlasti nego zbog toga što se uplela politika. Kako se uplela politika? Uplela se razrješenjem svih sudaca, imenovanjem Državnog sudbenog vijeća koje je vršilo imenovanja doživotno novih sudaca, dakako i odlučivalo o njihovoj stegovnoj odgovornosti. Dakle, politika je ta koja nema volje da sada kada znamo i imena i štete nema snage donijeti ni odluke da se barem djelomično saniraju nastale štete. I to je istina.
Državno sudbeno vijeće raspušteno je promjenom ustava 2000. godine a tek nakon toga promjenom Ustava je uvedena za suce doživotna plus za one početnike pet godina. Sjećam se ja kolegice jako dobro 1995. i sjećam se ja i '85. i '75., sjećam se ja svih tih godina. Poštovani zastupnik Frano Matušić ispravak netočnog navoda.
Državno sudbeno vijeće raspušteno je promjenom ustava 2000. godine a tek nakon toga promjenom Ustava je uvedena za suce doživotna plus za one početnike pet godina. Sjećam se ja kolegice jako dobro 1995. i sjećam se ja i '85. i '75., sjećam se ja svih tih godina. Poštovani zastupnik Frano Matušić ispravak netočnog navoda.
I poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović ispravak netočnog navoda.
Pa evo, s obzirom da nema gospođe Šime Krasić pa smo danas puno glasniji što se tiče oporbe moram reći da je ispravak krivog navoda da je privatizacija ili nalaz Državne revizije roba s greškom. A što se tiče 200 obitelji vjerojatno je onaj tko je to zamislio bi bio zadovoljan što je unutra recimo obitelj Jakovčić, Čačić, možda Linić i slično tamo. Hvala.
Nije Jakovčić, ne. Još uvijek živi u državnom stanu kojega ne može otkupiti.
Poštovani zastupnik Milorad Pupovac u ime Kluba SDSS-a. Kolege ostavite se imena nazočnih zastupnika.
Gospodine predsjedniče, gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo! Mislio sam da je ovo jedna od tema u kojoj mogu govoriti sa stajališta svoje izborne baze o kojoj neću govoriti sa presunkcijom odgovornosti i krivice a onda se pojavi kolega Kajin pa spomene jedno ime i onda zapravo više ne mogu govoriti s tog stajališta. No dobro. Naravno da mi možemo jedni druge optuživati ovdje za to koliko je tko kriv, oni koji su bili moćniji i oni koji su bili manje moćni ali jedne stvari moramo biti svjesni. Svi mi koji smo ovdje duže od tri mandata ili koji smo ovdje manje od dva mandata moramo biti svjesni činjenice da nas narod gleda kao odgovorne za to što se dogodilo i toga moramo biti svjesni kad izađemo iz ove dvorane i kad ulazimo u nju. I kad predsjednik Sabora kaže da je samo državni vrh mogao znati i da danas nitko ne zna što je to državni vrh zna osim njega samoga, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege narod to zna i ne mora nitko drugi od nas o tome posvjedočiti, i to zna iskustvom svoje vlastite kože. I iz toga razloga, vjerujte mi, nikome se ne sviđa način na koji se mi o ovoj temi pripetavamo jer smo neovisno da li je ovo ime ili ono stranačko ime u pitanju ali mi koji smo se uputili u ovu dvoranu i u njoj sjedili bilo kao moćniji ili manje moćni suodgovorni za to što se dogodilo samom činjenicom što smo sjedili, govorili i što nismo poduzeli ono što se u ovoj stvari doista moralo poduzeti. A ono što se jedino još može možda poduzeti jeste ono pitanje zakonitosti, zakonitosti nad onim nad čime zakon ovoga trenutka još uvijek može djelovati. I drugo jeste pitanje efikasnosti. To je pitanje Vlade i pitanje Sabora. U tom smislu oni koji su dobili priliku ovako i onako a uništili su ne čine ništa da mogu razviti to što se zove gospodarstvo ili ograničavaju mogućnost razvoja. Pa za to postoji država i za to postoje državni i Vladini mehanizmi koliko god ovaj segment bio divlje libelaran ali država u tom smislu u općem nacionalnom interesu mora moći djelovati. O tome možemo razgovarati. Za to sasvim sigurno ne možemo optužiti niti socijalizam a niti možemo optužiti mnoge od onih koji sada ovdje sjede u ime HDZ-a. I u tom smislu doista je pitanje toga da li ovu temu možemo shvatiti kao podvlačenje crte sa jednim tipom politike u kojem smo i mi bili umočeni.
Gospodo, i kolega Pupovac, državni vrh nakon izbora 90. godine tvorilo je Predsjedništvo SR Hrvatske u kojem Predsjedništvo osim predsjednika Predsjedništva doktora Tuđmana bio je i član SDP-a tada SKH SDP Dušan Bilandžić član predsjedništva, bila je Vlada u kojoj je bio prvo predsjednik, sadašnji Predsjednik Republike u kojoj Vladi su bile i izvanstranačke osobe Izvršno vijeće, koji su bili različito stranački pozicionirani. Došla je Vlada demokratskog jedinstva u kojoj je jedan od potpredsjednika bio i iz SDP-a također doktor Zdravko Tomac. To je bio državni vrh koji je donosio strateške i ključne odluke i u pogledu pretvorbe i privatizacije svojim odlukama, svojim rješenjima na Vladi i svojim prijedlozima zakona koji su od svih stranaka više-manje konsenzualno usvojeni. Mi smo sada u poziciji da radi različitih i objektivno-subjektivnih problema koji su nastali sa modelom i konceptom privatizacije budemo u poziciji one biblijske "Oci jedoše kiselo grožđe a djeci trnu zubi". Klub zastupnika. [[Upadica se ne čuje.]] Da, zamalo sam zaboravio vaš uvaženi ispravak. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče. Prvo, ja nisam suodgovoran za pretvorbu kao što nam imputira gospodin Pupovac u ničemu. Ja to ne priznajem. Baš u ničemu. Dapače, sve sam činio da do toga ne dođe, bilo da je riječ o Liburniji ili da je riječ o Istarskoj banci kada je trebalo Kutlu tjerati iz nje. Drugo, ono što me je više pogodilo. Ja nisam isto tako malo prije za govornicom nikoga optužio za ništa. Ja sam samo gospodina Tadića upitao što je gospodin Zec imao 91. godine i da ništavost tog posla u tom slučaju ne bi bila tragedija za gospodina Zeca već bi bila tragedija za njegove radnike. I zato gospodo, a isto bi bilo u svim drugim slučajevima i zato sam duboko uvjeren, nažalost, nažalost, to je tragično da od revizije pretvorbe u ovoj zemlji neće biti ništa, to znate vi, to znaju hrvatski zastupnici, hrvatska Vlada, to zna hrvatska javnost.
A kako ćete vi postavljati u ime kluba, govorite a onda postavljate zastupničko pitanje drugom zastupniku da vam odgovori na pitanje šta je stanoviti gospodin Zec imao prije 91 godine? A vas nitko nije, sada smo dobili i auto svjedodžbu tvrdnje o vlastitoj nevinosti u pogledu pretvorbe i privatizaciju gospodina Kajina. I Klub zastupnika HSLS-a, DC-a, LS-a, poštovani zastupnik Frano Piplović. Klubovi su se dogovorno izmijenili redoslijed.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Mislim da je svima u ovoj sabornici i cjelokupnoj hrvatskoj javnosti da su pretvorba i privatizacija zapravo jedna varijanta prvobitne akumulacije kapitala na hrvatski način. Ta prvobitna akumulacija je završena, posljedice su tu gdje jesu, svi oni koji malo poznaju povijest prvobitnih akumulacija znaju da su više-manje sve one završile kao jedna svevrsna, svojevrsni oblik otimačine. I u jučerašnjoj raspravi i današnjoj raspravi čuli smo konstatacija da je bilo i olakotnih okolnosti u našem primjeru, bilo ih je doista, slomio se jedan društveni sustav i kada izlazite iz jednog sustava koji zapravo nije imao šanse opstati jasno da su tu okolnosti pogodne za one koji hoće kršiti propise, biti nemoralni, otimati itd.. Svemu ovome došao je rat, i znate dobro što smo pretrpjeli u ratu. Ja ne želim pravdati ništa, ali samo htio sam reći u ime našega kluba, znači u kojim okolnostima se sve to događalo. Nadalje, jučer sam spomenuo jednu konstataciju i sada ću je opet ovdje ponoviti. Mislim da je licemjerno optuživati bilo koga i na jednu stranu prebaciti loptu odgovornosti. Kada je u pitanju ovaj famozni Zakon o pretvorbi i privatizaciji, mislim da nema nevinih, mnogi su se okoristili o taj zakon, o njegove paragrafe koji su omogućavali da se dođe u posjed imovine, prava itd., itd., mislim da nam je svima potreban jedan oblik ispita savjesti i onda bi mogli daleko odgovornije jedni drugima pogledati u oči. Javnost traži žrtve, morate razumjeti javnost jer je ona i najveća žrtva, osobito oni koji su ostali bez radnih mjesta, koji su preko noći osiromašili, izgubili socijalnu i svaku drugu sigurnost. Prema tome, njima bi trebalo ponuditi te žrtve, a te žrtve bi trebale ponuditi oni koji su najodgovorniji u ovom Parlamentu, koji su najjači po broju glasova, oni bi trebali ponuditi te žrtve, trebali bi se dogovoriti da nas ostale ne uvlače u to. A javnost sigurno očekuje, ponudite, pa ćete vidjeti kako će to izgledati. Ljudi će vjerojatno i lakše nositi sve svoje nevolje koje su proizašli iz ovakve pretvorbe i privatizacije i svega onoga drugoga što je iz toga slijedilo. U ime Kluba predlažem da se, da ovaj Sabor donese jednu deklaraciju, da ono zapravo što je oteto da je prokleto, da se to ne može ničim legalizirati, ne može ničim legalizirati, da nema niti jedne političke stranke, nema niti jednog zakona koji otimačinu može legalizirati. Ukoliko želimo otvoreno pogledati svakom svom građaninu u oči. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Ja ne znam da li vaš ovaj prijedlog shvatiti da kako biste inicirali vjerojatno vladajućoj stranci da nekoga izruči kao jarca žrtvenoga, kao da prenese žrtvu paljenicu javnosti, da izabere nekoga od sebe, od koga, od ministara, od zastupnika i da ih izruči lavovima? Ali vi ste rekli da niste, da nema nevinih, pa i sebe onda uvrstavate u te koji bi mogli biti izručeni! Nevinost bez zaštite. U ime Kluba zastupnik HDZ-a, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Hrvatska demokratska zajednica ne bježi od dijela odgovornosti za ono što je učinjeno u privatizaciji, niti je ikada bježala. Ali u Hrvatskoj demokratskoj zajednici danas ne sjede ti ljudi ovdje koji su tada i ako su u tome sudjelovali se ogriješili na bilo koji način. Drugo, Hrvatska demokratska zajednica nije pokrenula i Vlada Hrvatske demokratske zajednice nije pokrenula ovu raspravu danas samovoljno nego na osnovu zaključka ovog Doma, a hrvatska Vlada je dužna ispunjavati zaključke Hrvatskoga sabora. I nije cilj ove rasprave da se podvuče crta pod sve ovo što se događalo, upravo obrnuto, da se nastave procesi, da se procesi zaoštre, da tamo gdje je to kroz legalne državne institucije, sud, državno odvjetništvo, organi gonjenja, da se kroz te institucije odijeli zakonito od nezakonitog, i da se utvrdi na koji način te osobe mogu biti procesuirane, nema podvlačenja crta. Tko je kriv je kriv i za to treba odgovarati, bez obzira kojoj stranci pripadao, bez obzira gdje bio i bez obzira koliko imao, ako je kriv, neka odgovara. Ali moram spomenuti da upravo najveći … [[Govornik se ne razumije.]] u današnjoj raspravi je Sabor donio sa 101 glasom, koliko je tada bilo potrebno i za donošenje Ustava zaključke koji obvezuju Vladu Republike Hrvatske da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena i dopuna Zakona o potrebi da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji, odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u vezi sa pretvorbom i privatizacijom a koji će omogućiti da počinitelji nezakonite radnje tijekom procesa, privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani. Da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te sankcionira ne zakonitog stjecatelja. Da je taj proces tada počeo, da je taj proces tada osmišljen, da je Vlada tada gospodina Račana izvršila zaključke Hrvatskoga sabora danas bi vjerojatno raspravljali o rezultatima tih zaključaka koji su tada doneseni i bili bi 2, 3 godine naprijed, već bi neki svirali klavir s druge strane brave a ne bi se bahatili sa protupravnom i protuzakonito stečenim sredstvima. Stoga, zakone, odnosno zaključke koje će donijeti Hrvatski sabor a nema podvlačenja crte pod rezultatima privatizacije ova hrvatska Vlada će ispoštivati i provesti do kraja. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. … [[Govornik se ne razumije.]]
Netočno je da Vlada nije ispunila zaključke Sabora. Izmijenila je Kazneni zakon kojim je inkriminirala upravo gospodarski kriminalitet novonastaloj situacijama zapriječila takvim kaznama da nastupa zastara tri puta dulja, a vi ste glasovali protiv tog Zakona. Dapače srušili ste ga na Ustavnom sudu. No dobro. Nakon toga imali ste vremena da promijenite i dalje postupite po zaključcima, tri puta mijenjate zakon i sad je u proceduri. To se ne mijenja. Niti to predlažete. Mi onda prošle godine kao Klub SDP-a čitavu stvar … [[Govornica se ne razumije.]] i identičnu stvar predlažemo. Vi to odbijate. Vlada odbija jer kaže da su, da su postojeće norme dovoljne.
Poštovani zastupnik Damir Kajin. Ispravak netočnog navoda.
Mislim [[Upadica: Mislim dakle]] Tko je kriv neka odgovara i treba [[Upadica: Što?]] I treba odgovarati [[Upadica: Što, navod]] Svi smo za to, to je lijepo rečeno, ali što ćemo sad sa zastarom? 1991., 1992., 1993.
Što je navod? Koji navod ispravljate kolega Kajin? Koji navod ispravljate?
Ma cijeli govor, suštinu, bit.
Čiji navod?
Gdje on govori o tome da je Račan kriv [[Upadica: Hvala lijepa.]] Ma nije Račan kriv nego su [[Upadica: Ostavite se toga!]] sudovi ti koji su izrekli dvije uvjetne i [[Upadica: Nema ispravka netočnog navoda.]] dvije novčane kazne.
Izvolite zauzeti svoje mjesto u sjedećem položaju. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod da zaključci nisu izvršeni. Zaključci su u cijelom nizu točaka, neke točke jesu izvršene, a neki zaključci i nisu izvršeni. A sada već kad smo kod toga da li bismo sada raspravljali ili ne bi raspravljali. Preda mnom su zaključci Županijske skupštine Brodsko-Posavske županije iz 1995. godine
Ali kolegice Lalić molim vas
Kad se tražilo … [[Govornica se ne razumije.]]
Kakav je to ispravak netočnog navoda? Spominjanje zaključaka Skupštine
Gospodin Jarnjak je u to vrijeme .. /Govornica je isključena./ … obnašao čini mi se vlast
Pa niste, gospodin Jarnjak nije uopće spominjao zaključke
Revizija tada krenula gospodine predsjedniče
Skupštine
Bilo je i bez zastarnih rokova.
Županije
Bilo je i bez zastarnih rokova gospodine predsjedniče
Brodsko-Posavske.
I vi to jako dobro znate … [[Govornica se ne razumije.]]
Ali što ispravljate? Koji navod ispravljate?
Na ruke ste dobili i niste ništa poduzeli.
Koji navod ispravljate?
Pogrešan navod da zaključci nisu izvršeni. Neki jesu, neki nisu. A da su takvi zaključci, možda je kolega Jarnjak i vama kolege i smiješno međutim kad se govori o sudjelovanju i odgovornosti postoji i sudjelovanje na različite načine u svemu ovome. Ako nam je državni odvjetnik rekao da je ovo u ovakvom stanju … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]]
Ovo je sad komentar kolegice. … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]] Kolegice Lalić molim vas, molim vas!
I? I? [[Upadica: I sada.]] Zbog loših zakona koje ste gospodo donijeli da biste omogućili takovu privatizaciju.
Potpredsjednik Vlade Damir Polančec izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici! Na početku dozvolite mi da doista od srca zahvalim svima onima koji su se javljali za raspravu evo već drugi dan o ovim vrlo aktualnim i interesantnim točkama dnevnog reda iako, dozvolit ćete mi da posebno zahvalim onima koji su bili vrlo konkretni i konstruktivni u pokušaju traženja rješenja kako iz ove situacije van? Međutim o čemu se zapravo ovdje radi? O čemu se zapravo ova dva dana ovdje vodi rasprava? Da li u suštini ili je ovo jedna politička pozornica, jedna politička borba u kojoj se prije svega ponovo želi učiniti ono što je učinjeno 2000. godine, a to je teret krivnje svaliti za sve probleme proizašle iz procesa pretvorbe i privatizacije na današnji i sadašnji HDZ. I to je čini mi se ono što neki saborski zastupnici u svojim raspravama pokušavaju. Hrvatski sabor je u travnju ove godine raspravljao o konačnom očitovanju Državnog ureda za reviziju o izvršenoj reviziji pretvorbe i privatizacije temeljene na Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije. Donijeti su određeni zaključci i ti zaključci obvezali su Hrvatski fond za privatizaciju, Državno odvjetništvo, Hrvatsku narodnu banku da se očituju o izvješću Državnog ureda za reviziju. Očitovanja ste dobili. Očitovanja imate pred sobom. Ali još jedanput napominjem. Revizija pretvorbe i privatizacije ne provodi se isključivo temeljem Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije nego i temeljem Zakona o državnoj reviziji. I revizija se nastavlja. I svake godine vi poštovani saborski zastupnici na svoje klupe dobivate materijale koje producira Državni ured za reviziju i dobivate očitovanja navedenih tijela. Pa između ostalog dobivate očitovanja o izvršenoj reviziji pretvorbe i privatizacije za određeni period i očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju u istom periodu. Temeljem toga doista sam zbunjen. Danas sam čuo 95, 93% privatizacije i pretvorbe u Hrvatskoj je nezakonito. Molim vas dajte mi pokažite jedan materijal u kojem to stoji, u kojem to piše. Činjenica je da postoje nepravilnosti i vi dobro znate da nepravilnosti nisu jednake i nezakonitosti. Isto tako vas podsjećam da na vašim klupama stoji očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju vezano uz zadnji nalaz Državne revizije obavljen na 278 društava. Od 278 društava koja su revidirana u procesu, u vremenskom periodu od prosinca 2003. godine do rujna 2004. godine 75%, negdje oko 75% pretvorenih društava nad kojima je vršena revizija pretvorba je obavljena temeljem zakona i bez nepravilnosti. 88% društava je privatizirano. Iz tog izvješća shodno Zakonu o privatizaciji i bez, i bez uočenih i definiranih nepravilnosti. Ali kad govorimo već o tim izvješćima onda moramo govoriti i o nekim drugim izvješćima. Kad govorimo o raspravama na Saboru onda moramo govoriti o nekim drugim raspravama koje su ovdje vođene. I o zaključcima koje je ovaj Visoki dom donio. Pa vas ja još jedanput podsjećam na zaključke iz svibnja 2002. godine pa ću ih i citirati. Točku 5.i 6. posebno: «Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske» dakle vaša Vlada, Vlada pod vodstvom Premijera tadašnjeg gospodina Ivice Račana «da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjena, dopuna ili novih zakona potrebnih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji odnosno zaštite gospodarski i drugi javni interesi Republike Hrvatske u vezi s pretvorbom i privatizacijom, a koji će omogućiti da počinitelji nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesuirani i sankcionirani. Da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te sankcionira nezakonitog stjecatelja.» Točka 6. zaključaka Sabora: «Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da Državnom odvjetništvu stvori uvjete za kvalitetan rad iz nadležnosti utvrđenih Ustavom Republike Hrvatske, Zakonom o Državnom odvjetništvu i drugim zakonima». Danas dakle raspravljamo o očitovanjima DORH-a, DAB-a, HFP-a, ali i o tome tko je trebao i zašto nije proveo zaključke Hrvatskoga sabora iz svibnja 2002. godine. Danas raspravljamo zahvaljujući inicijativi gospodina Ivaniša i o kuponskoj privatizaciji o kojoj je ovaj Visoki dom itekako već raspravljao. Raspravljali ste o njoj, donijeli ste i zaključke. No, dobro, htjeli ste raspravu o kuponskoj privatizaciji i vi znate zbog čega ste je htjeli. Mi od nje ne bježimo. Na zahtjev gospodina Ivaniša, predsjednik Sabora je utvrdio i uvrstio ovu točku u dnevni red. Ponovno napominjem ono isto što sam govorio i jučer. Nema drugih materijala, nego materijali Državnog ureda za reviziju koji se odnose na kuponsku privatizaciju. Nitko ne spori da je kuponska privatizacija bio proces temeljen na plemenitoj ideji kojom se stradalnike Domovinskog rata željelo na neki način obeštetiti i na njih prenijeti dionice i udjele poduzeća koja su profitabilna i solventna. Nitko nikada nije osporio da je proces vođen nedovoljno transparentno i da su se u krugu poduzeća koja su bili predmet kuponske privatizacije našla i ona koja nisu odgovarala definiranim pravilima. Nitko ne spori da od 478 tvrtki, tu negdje 470, 480 tvrtki koje su bile predmet kuponske privatizacije, 280 nije bilo dakle profitabilno i solventno. Kao što nitko ne spori da je najveći problem proizašao iz kuponske privatizacije jesu nedovoljno transparentni i jasni ugovori o nadoknadi dionica. Sve to potvrđujemo svi mi ovdje, potvrđuje i Državni ured za reviziju u svojem nalazu, potvrđuje državno odvjetništvo Republike Hrvatske. Toga su svjesni ljudi u HFP-u. To nitko nikada nije osporavao pa ni mi, nego dapače, tvrdimo da je tako. No, problemi su ostali. Ugovori o nadoknadi dionica realizirani su do početka 2000. godine negdje 65%, dakle 35% ugovora nije realizirano. Ali nakon vašeg dolaska na vlast što je bio vaš zadatak? Je li vaš zadatak bio da li, i zadatak bilo koje Vlade, dakle da rješava probleme ili ih multiplicira? Mislim da je osnovni zadatak da rješava probleme, ali mislim isto tako da je osnovni cilj nekome bio ocrniti kuponsku privatizaciju i privatizaciju općenito i HDZ koji je u to vrijeme vodio proces privatizacije. HDZ koji više nije ni malo isti. E sada s pravom je naručeno izvješće Državnog ureda za reviziju vezano uz to i dobili ste izvješće i Državnog ureda za reviziju i pravnog sektora Hrvatskog fonda za privatizaciju i predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju i sva ta izvješća imaju jednu zajedničku karakteristiku ili nekoliko zajedničkih karakteristika. Kvalitetna su, profesionalno su odrađena. U svakom od tih izvješća upoznaje se dakle upravni odbor Fonda za privatizaciju sa prednostima i manama ponuđenih modela za rješavanje problema. Ali isto tako možemo konstatirati da je sugerirano da je najbolji način rješavanja tih problema mirnim putem i novim sporazumima i ja mogu to citirati i mogu vam ako ste slučajno izgubili te materijale ili zaboravili, ponovo ih dostaviti. Ali međutim, odlučujemo se za nešto drugo, odlučujemo se za parničenje i u tom procesu s pravom angažiramo Državno odvjetništvo, ali isto tako odlučujem ose da savjetnik Državnog odvjetništva, konzultant Državnog odvjetništva u tom procesu bude odvjetnički ured koji nije iz Zagreba. Zašto? Da li to znači da odvjetnička društva u Zagrebu nisu dovoljno kompetentna ili to znači da u Zagrebu su lopovi, u Rijeci su poštenjaci? Da li je angažiran taj savjetnik po Zakonu o javnoj nabavi? Gdje su materijali vezani uz to? Materijala nema, ali trošak odvjetničke kuće je 2,5 milijuna kuna. … [[Upadica se ne čuje.]] 2,5 milijuna kuna do sada plaćeno. E sada poštovane kolegice i kolege, jučer smo ovdje raspravljali da bi bilo dobro voditi ovu raspravu pred TV kamerama. Ja sam jako zainteresiran da se ova rasprava vodi pred kamerama.
Hvala lijepa.
Evo bit ću kratak sada.
Kada budete vi predsjednici sabora i predsjedatelji kolegice Lalić, onda ćete vi to određivati kada je vrijeme isteklo kome. Ali završite, gospodine potpredsjedniče završite molim vas, završnom rečenicom. Jednom rečenicom.
Hvala lijepa predsjedniče. Nitko ne spori da je u procesu privatizacije bilo i kriminala i nezakonitih radnji. Ali isto tako lijepo vas molim, Vlada od 2000. do 2004. godine imala je veliku priliku da sankcionira, da promijeni stvari i da se drži onoga što je bio zadatak definiran i zaključkom Hrvatskoga sabora iz 2002. godine, međutim to nije učinjeno.
Hvala lijepa. Imate priliku se javljati. Sada imamo svega sedam ispravaka netočnih navoda. Prva, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Netočno je potpredsjednik Vlade izjavio da se vlast 2000. godine bavila time da teret privatizacije premjesti ili prebaci kako je rekao, na HDZ. Vlast se 2000. godine bavila teretom koji je bio u gospodarstvu i to negativni trendovi u gospodarstvu, negativna stopa rasta od 09%, preko 400 tisuća nezaposlenih, preko 150 tisuća radnika koji su neredovito primali plaću, tvrtke su bile visoko nelikvidne i solventne. Na primjer društva koja su zatečena u portfelju Hrvatskog fonda za privatizaciju dnevno su ostvarivali nekoliko milijuna kuna gubitaka. To je bio teret kojim se je bavila vlast 2000. godine, ali je u međuvremenu donijela i Zakon o reviziji, pretvorbi i privatizaciji koji je potvrdio sve one činjenice koje su bile iznošene do 2001. godine.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je, a i vrlo žalosno što je ustvrdio potpredsjednik Vlade, da nepravilnosti nisu i nezakonitosti. To je jedan novi princip vjerojatno zakonitosti. Svaka nepravilnost je povreda zakona ili neke druge pravne norme. Nadalje, netočno je i po tko zna koji puta, izgleda vi kao da niste prisutni, gdje mi vam citiramo što Vlada govori, koja se protivi inkriminacijama gospodarskog kriminaliteta, to je bio zadnji put prošle godine. Za vrijeme Vlade Ivice Račana je promijenjen Kazneni zakon upravo na tragu ovih izmjena, omogućeno je USKOK-u da radi, ministarstvo se odreklo vlastitog prostora da bi USKOK imao. 88 vozila je dato za pravosuđe, 60 kompjutera samo je otišlo u USKOK, zaposleni novi ljudi, a ministarstvo je ostalo bilo upravo na starom mjestu, nije se širilo u novim prostorima da bi pravosudnim tijelima temeljem i ovog zaključka, omogućilo normalan rad. A vi sada to priječite, mijenjate Kazneni zakon, ponovno ne želite promijeniti ono što ste stopirali, a mi bili promijenili. I uporno nama tvrdite po tko zna koji put, pa to nije dostojno predsjednika, potpredsjednika Vlade da se tako ponaša.
Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Netočno je ustvrdio potpredsjednik Vlade da je netočno i neosnovano da je 93% poduzeća, revidiranih poduzeća izvršeno 95% izvršeno na protupropisno i na nezakonit način. Očito je da naš potpredsjednik Vlade ponovno ima problema sa informiranjem, a to nije ništa novo. Takovih problema je bilo i u slučaju Liburnija jer da je potpredsjednik Vlade uzeo Izvješće Državnog ureda za reviziju onda bi vidio da su to podaci koje nisu iznijeli oporbeni zastupnici nego je to nalaz Državnog ureda za reviziju.
Hvala. Poštovana zastupnica Milanka Opačić.
Ispravljam netočan navod gospodina potpredsjednika koji je rekao da Vlada ništa nije učinila po ovim zaključcima koje je Sabor donio, to je netočno. Vlada je učinila sve, nažalost stvari su pale u ovom Parlamentu. Pale su po drugi puta kada smo mijenjali Kazneni zakon jer ste vi iz HDZ-a ga srušili na Ustavnom sudu. I drugo, pale su izmjene, odnosno novi Zakon o jednokratnom oporezivanju … … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ja vas lijepo molim. To su činjenice, gospodo, to što se ne možete nositi s tim, žao mi je. Dakle, u ovom Domu Vlada koalicijska je predložila Zakon o jednokratnom oporezivanju. Nažalost, u ovom Domu za taj zakon su samo glasali klubovi SDP-a i LIBRA-e. Dakle, taj zakon nije dobio potporu. Nije dobio potporu većine u ovom Parlamentu niti prošle godine kada smo ga predložili. I zato još jedanput ništa se u ovoj zemlji nije promijenilo kada je u pitanju sankcioniranje kriminala u pretvorbi jer u ovoj Parlamentu nije bilo volje, nema je ni danas.
Inicijativu za ukidanje radi formalne protuustavnosti Kaznenog zakona, podnio je osim Kluba zastupnika HDZ-a i Hrvatski helšinski odbor. Njegov predsjednik Žarko Puhovski i još neki, tako da nije HDZ srušio taj Zakon. Dakle, nijedna stranka nego ga je ukinuo Ustavni sud kao što će nam se dogoditi sa još nekoliko zakona uskoro koji će biti ukinuti radi formalne protuustavnosti, a koje je donio i ovaj saziv Sabora, ali i zakona koje je donio prošli saziv Sabora. Jer je takva jedna interpretacija Ustava da se pod razradom Ustavom utvrđenih prava i sloboda to podrazumijeva organskim zakonom. Pa se svaki zakon koji donese Hrvatski sabor može smatrati da razrađuje Ustavom utvrđena prava i slobode čovjeka i građanina. I da je potrebna kvalificirana većina, i to ovisi onda ne više o Hrvatskom saboru nego ovisi o ovoj zgradi prijeko, tako da moramo razmišljati o tome. … [[Upadica se ne razumije.]] E da smo glasali, prošao bi … … [[Upadica se ne razumije.]] Da, samo ne bi imali zastarne rokove jer se to ne može retroaktivno primjenjivati. Poštovani zastupnik Zlatko Tomčić, izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Ispravljam navod potpredsjednika Vlade koji je rekao da nije grijeh onoga koji je učinio nego da je grijeh onoga koji nije učinio. To je jedna potpuno kriva postavka. Meni je potpuno jasno da samo stavljanje na dnevni red raspravu o zaključcima iz svibnja 2002. godine je zapravo trebalo zamagliti tko je stvarno napravio grijeh. Grijeh je napravljen onda kad su doneseni zakoni o reviziji pretvorbe i privatizacije i kad se proces pretvorbe i privatizacije odvijao. Točno je da i ova Vlada koja se ovdje spominje nije učinila neke stvari koje je dobila zadaću od ovoga Sabora, ali grijeh ne može biti na onom tko nije učinio, nego je grijeh na onome tko je učinio. Podsjećam, mi smo ako ništa drugo donijeli Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije 2001. godine. I da nismo donijeli taj Zakon, da ga nismo predložili ne bi ni današnje rasprave bilo. Ne bi bilo završnog izvješća Državnog ureda za reviziju, ne bi bilo ni ovih očitovanja o kojima ova dva dana raspravljamo. Hvala lijepa.
A grijeh se čini, koliko nam je znano, i propustom, je li? Propustom. Poštovani zastupnik Damir Kajin, ispravak netočnog navoda.
Poštovani gospodine predsjedniče. Potpredsjednik Vlade, gospodin Polančec je ustvrdio da kuponska privatizacija je bila plemenita ideja. Kako za nešto, gospodo, što je preuzelo, to je netočan navod, što je preuzelo 20 pojedinaca. Ne onih 2 stotine Tuđmanovih obitelji reći da je plemenito. U igri je preko 3 milijarde maraka imovine koju je preuzelo 20 ljudi u Republici Hrvatskoj. Neću spomenuti sada ove fondove Elca Joste. PIF ekspanzija druga je bila po snazi. 597 milijuna maraka teška. Tuđmanov unuk, rekoh, bio je težak 430 milijuna maraka, imao je udjele u 197 poduzeća. Slavonski privatizacijski fond, danas je to Hypo banka, bili su teški 423 milijuna maraka. Imali su udjele u 259 poduzeća. PIF Velebit bio je težak 393 milijuna maraka iza kojeg je stajala Dalmatinska banka, to su Bitor i Bubalo, a poslije su oni prodali Čerlomen, ovom fondu. PIF Sunce teški su bili 315 milijuna maraka i konačno, Čačićevi varaždinci pokupovali su dio hotela i banaka, a 98. to je bio ovaj Fond Pleter, 7. po snazi, 233 milijuna maraka. Radilo se o imovini vrijednoj 3 milijarde maraka, gospodo, koje danas u ovoj zemlji kontrolira 20 ne obitelji, pojedinaca, ajde obitelji.
Bilo je riječ o ideji, a od ideje do izvedbe je dugi put i … … [[Upadica se ne razumije.]] Poštovani zastupnik Josip Leko, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Uvaženi potpredsjednik hrvatske Vlade, gospodin Polančec, dvije netočne tvrdnje. On izravno kaže da HDZ nije isti i da nije odgovoran za privatizaciju, misli na današnji HDZ. Neka se dogovori sa predsjednikom Kluba HDZ-a koji je rekao da HDZ prihvaća dio odgovornosti za postupak privatizacije. Prema tome, tko je u pravu? Očito da gospodin potpredsjednik Vlade selektivno koristi činjenice kad tvrdi da Vlada Ivice Račana nije ništa učinila po zaključcima. Ako ništa drugo, dovela je pred građane Državnu reviziju koja je utvrdila kakva je bila privatizacija na hrvatski način, pa plus toga donijela Zakon o kaznenom progonu onih koji su se ogriješili o privatizaciji. Takav selektivni pristup zamagljuje odgovornost HDZ-a o kojoj je govorio predsjednik Kluba HDZ-a i priznao pred hrvatskom javnosti da je suodgovoran. Hvala.
Predsjednik Kluba HDZ-a je u bolnici, bit će tamo jedno 10-ak dana. Tako da on nije mogao govoriti [[Upadica: Pa dobro, tko je govorio u ime kluba.]] A o identitetu stranaka, mislim bilo bi bolje da se ne spominjemo o reformiranim strankama i reformiranim ni HDZ-u, ni SDP-u, ni bilo kome [[Upadica: Zašto ne?]] To ostavimo, mislim to nije za parlamentu raspravu u kojoj smo mjeri isti [[Upadica: Pa nisam ja počeo.]] Da. Isti smo, malo smo stariji samo, svi zajedno. Osim dama. Osim dama. Vi ste vječne mlade. Poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo.
Dok ste vi raspravljali o zecu, ja sam najavio da radimo bez stanke.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Ja ću u svom izlaganju postaviti najprije nekoliko pitanja koja se ovih dana ovdje čuju, jučer i danas, a čiji odgovor nalazimo u dokumentima Državne revizije i Državnog odvjetništva. Dakle, pitanja su zašto se uvijek tvrdi da je Hrvatska demokratska zajednica kao nositelj većinske vlasti u to vrijeme, ukinula 300 do 400 tisuća radnih mjesta, kad vam je svima jasno da to nije. I drugo zašto se uvijek tvrdi da je ta ista vlast kriva za milijarde dolara i maraka ondašnjih u inozemstvu kada vam je jasno da to tako nije. Naime, vi ste imali 4 godine vremena ispraviti poštivanjem odluke Sabora koja vam je ovdje citirana više puta, a što se tiče milijarde eura niste vi krivi, njih je gospodin Mesić predsjednik države obećao vratiti prošlo je 5 godina još ih nije vratio, zašto. Jer je vaša fikcija krivnja Hrvatske demokratske zajednice. Vaša fikcija koja i ovaj puta i ovom raspravom trebala ponoviti po ne znam koji puta laž, vi ste krivi zato što je 400 radnih mjesta ukinuti i zato što su milijarde dolara otišle u inozemstvo. Što se dogodilo 90. naslijedili smo, kao što sam vas podsjetio jučer gospodarstvo u takvom stanju da jednostavno nije bilo vrijedne tvornice, vrijedne tvrtke, ja ću ponoviti samo nekoliko osnovnih elemenata iz tadašnjeg godišnjeg Statističkog vjesnika. Ukupni rashodi rasli su 17,5% brže od prihoda, inflacija na kraju 90. bila 600,9%, gubici 5 i pol puta veći od akumulacije. Podsjećam u 50% poduzeća dugovi su bili veći od ukupne imovine. Krajem 1990. bilo je 200 tisuća nezaposlenih i sada dolazi 400 tisuća i 400 tisuća zaposlenih koji su primali plaće na teret novih zaduženja svojih poduzeća, a ta zaduženja su pokrivana tom hiper inflacijom, tu je tih 400 tisuća radnih mjesta koji su automatski propali trenutkom ukidanja takvog načina plaćanja, dakle plaća zaduženja i pokrivanje sa hiper inflacijom. Na taj način je sve ono što se trebalo privatizirati obezvrijeđeno pa smo mi dalje trebali voziti u toj krntiji koja je hrđava, koja lupeta i koja radi na rezervi svog spremnika, sa takvom krntijom se nije mogla napraviti dobra trgovina. 400 tisuća radnih mjesta je bilo fiktivnih krajem 1990. godine kada smo preuzeli vlast. Što se dogodilo s tom krntijom 17. kolovoza 90. godine pred nju su bačeni srpski balvani, slijedi 7 godina rata o kojem ovdje nitko nije riječ rekao. U 7 godina rata, ponavljam 7 godina rata gospodarstvo je dalje obezvrijeđeno krntija je dovedena do ništavila. U tih i takvih 7 godina rata bruto nacionalni dohodak je pao za 50% kao što dobro znate. Za tih i takvih 7 godina rata troškovi države za obranu su porasli za 40% a proizvodnost je pala za 50% i u tim i takvim uvjetima i takva poduzeća smo privatizirali. I napokon u tim i takvim ratnim uvjetima 30% gospodarskih subjekata je fizički srušeno, a to je 180 tisuća radnih mjesta, to je novih 180 tisuća radnih mjesta koje pripisujete Hrvatskoj demokratskoj zajednici. Pa kad to zbrojimo s onih 400 tisuća fiktivnih koje smo naslijedili 90. evo vam odgovora gdje su radna mjesta. Naravno mi kažemo i u privatizaciji je propalo radnih mjesta, jer novi vlasnik nije više mogao plaćati na teret zaduženja, on je ušao u tržišne odnose, bilo je i protuzakonitih radnji i imate jasno pred sobom izvješće državne revizije, ali državna revizija nije rekla 93% kriminalnih radnji, rekla je 93% nepravilnosti. A od svih tih nepravilnosti kriminalnih radnji je bilo mizernih 4,56%. Dakle, ne vjerujete državnoj reviziji kažete da je podcijenila, ne vjerujete Državnom odvjetništvu koje je potvrdilo da je broj ovakvih kaznenih djela bio minimalan, ne vjerujete ni fondu za privatizaciju koji kažete da je u svom izvješću krivo prikazao da nije bilo kaznenih djela. Ako gospodo nećemo vjerovati državnoj reviziji, ako nećemo vjerovati državnom odvjetništvu, ako nećemo vjerovati Fondu za privatizaciju, preostaju nam sudovi. Ali imam dojam da ne vjerujete ni sudovima jer nekoliko ste puta rekli sudovi preslabo kažnjavaju. Mi nećemo utjecati na sudove ako ćete vi. Što se dogodilo? Dogodilo se jedno povijesno razdoblje od 17 godina, 10 godina totalnog kraha samoupravljanja i katastrofalne gospodarske komunističke situacije, zbog čega je napokon taj komunizam ili neki ga vole zvati i tepati mu socijalizam pao u svim zemljama Europe. Nakon toga 7 godina prljavog rata u kojem se ruši i u tim uvjetima se radi privatizacija. Ta privatizacija odgovorna po mojoj prosudbi a imam pravo na nju za 10% tih strašnih posljedica a onih 90% prepustite istini i brojkama. Mislim da je u ovoj raspravi danas potvrđena ovakva dijagnoza, jer nalaz državne revizije od 93% nepravilnosti nikoga ne kriminalizira, upozorava na nepravilnosti, a nepravilnosti su u obrazloženju posljedica složenih i neprilagođenih zakona i za jedan taj dio naravno tadašnja vlast preuzima svoju krivicu i samo da istaknem, državnu reviziju državne pretvorbe niste počeli vi 2000. ona traje od 1991. godine od kada smo pokrenuli 1048 kaznenih prijava, puno više nego na temelju ove posljednje revizije. Kako je to završilo na sudu, zašto je samo 41 optužnica, u pravosuđe se ne miješam, ali vjerujem da je pravda iako spora ipak dostižna. Ono što ste htjeli ovom raspravom ponovno hrvatskom puku predočiti to je evo oni su krivi za 400 tisuća radnih mjesta i nekoliko milijardi. Radna mjesta sam demantirao argumentima, a milijarde je demantirao nalaz i državne revizije, državnog odvjetništva gdje se ta šteta za ono gdje je dokazan kriminal svodi na 890 milijuna maraka i za to treba naravno kazniti krivce i treba otkrivati dalje i ako bude novih krivaca zaslužili su kaznu. Ali to nisu milijarde koje su upropaštene između 2000. i 2004. godine samo u nekoliko privatizacija. Monopol nam privatizacijom Hrvatskih telekomunikacija, država je izgubila više nego cjelokupnom privatizacijom ostalog gospodarstva jer smo 3 godine monopola platili preko 3 milijarde kuna. Da ne govorimo dalje o monopolnoj privatizaciji INA-e gdje novi suvlasnik za 25% dionica dobiva odlučujuću rije u upravljanju zbog čega INA trpi i u budućnosti još više može skrenuti iz proizvodne u običnu trgovačku kuću sa svojim benzinskim stanicama, bez investicija koje su joj potrebne za proizvodnju. Dakle, ovom raspravom niste uspjeli dokazati niti jednu niti drugu tezu i mislim da bi već jedanput trebali početi vjerovati državnim institucijama, neka one rade dalje, neka te državne institucije izvuku i posljednjeg lopova iz te vreće a vama na žalost jedan zaključak, moram opet malo o zoologiji. Tjerali ste zeca, istjerali vuka. Hvala.
Hvala. Imamo seriju ispravak netočnih navoda. Prvo, poštovana zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Želim ispraviti netočan navod kolege Hebranga koji je rekao da je krivnja HDZ-a u procesima pretvorbe i privatizacije fikcija SDP-a. Točan je navod da je krivnja HDZ-a ili vladajućih struktura HDZ-a iz onoga vremena ne fikcija SDP-a, nego nalaz državne revizije. To što nije bilo kaznenih djela u nalazu revizije leži u tome što su ondašnje grješne strukture kako su nazvane odbile kaznenim djelom proglasiti pljačke u pretvorbi i privatizaciji ili gospodarske pljačke jednako kao što to i vi činite danas za bivše i za buduće privatizacije. O tome je nekoliko puta ponovljeno. Odbija se proglasiti kaznenim djelom ono što je pljačka a proizašla je u privatizaciji i pretvorbi.
Drugi ispravak poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Ja ispravljam isti navod za koji smatram da je netočan, dakle da je krivnja HDZ-a naša fikcija. To je netočno. Mi smatramo da je HDZ stvorio političko okruženje za ovakvu privatizaciju a da je tome tako potvrdila je gospođa Čikeš jučer kad je rekla da je pokojni predsjednik Tuđman odlučio sa 200 obitelji sačuvati Hrvatsku da ne ode u tuđe roke i to je radio upravo zbog onih koji nisu nacionalno svjesni. Dakle, mi doista danas imamo poziciju da imamo jedan mali broj ljudi bogatih a sve ostale građane na socijali, na Zavodu za zapošljavanje. Nažalost, premali je broj onih koji rade.
Treći ispravak poštovani zastupnik Slaven Letica.
Pa ja sam pročitao i jučerašnje izlaganje profesora Hebranga i mislim da je to bilo jedno konstruktivno izlaganje i javljam se da bih pohvalio njegov pokušaj da se stavi u povijesni kontekst gospodarska kriza Hrvatske ali da bi ispravio jedan netočan navod. On je rekao da je hrvatsko gospodarstvo 90. godine bila neka vrsta stare krntije što nije točno sasvim. Uopće nije zapravo točno prema istraživanjima Ive Vinskoga. Nacionalno bogatstvo tih godina je bilo preko 300 milijardi dolara. I konačno, vrlo je važno da se ne zaboravi da su ratne štete prema formalnom zahtjevu odnosno tužbi Hrvatske države pred sudom pravde u Haagu procijenjena 25 milijardi dolara. Prema tome, kad se govori ne može se zaboraviti utjecaj faktora o kojima je tu profesor Hebrang govorio.
Hvala. I poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović ispravak netočnog navoda.
Pa u prvom dijelu vrlo slično što je kolega Letica rekao da je vrlo prije svega netočno a i vrlo neodgovorno i posprdno ono što je stvarano desetljećima od '45. mukom radnika nazvati starom krntijom. Osim tog iznosa revizija je utvrdila da je ta krntija još bila bogatija za vrijednost od 485 milijuna ondašnjih maraka, da je manje procijenjena još imovina u vrijednosti od 124 milijuna maraka a da su precijenjene obveze, naravno kako bi stvorili sliku te krntije o kojoj sada govorite. I još nešto. Vi posve netočno iščitavate nalaz Državnog odvjetništva koje izrijekom govore da je žalostan, naprosto slikovito je rečeno da nisu zadovoljni sa procesom i progonom gospodarskog kriminaliteta jer da im nedostaju nove inkriminacije gdje bi ova upravo ponašanja mogli adekvatno procesuirati i onda kasnije pred sud da budu doživjele i svoj konac u kažnjavanju. I dakle, što se tiče već zoologije možemo ustvrditi da vuk zaista mijenja dlaku ali ne i čud.
Lupus in fabula. Imamo dvije replike. Prvo je poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Hebrang je ustvrdio da je privatizacija u Hrvatskoj bila zakonita. Pa to mi i tvrdimo. To i jest problem. A posljedice te zakonite privatizacije na hrvatski način samo u bankama su da je iz toga bez pribrojavanja sanacije stare devizne štednje 20 milijardi kuna Hrvatska ostala bez 2 milijarde kuna. Ako to tvrdite da je bilo zakonito i osmišljeno onda dobro tvrdite.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Nisam ja tvrdio da je privatizacija bila zakonita. To tvrdi Državno odvjetništvo, to tvrdi Državna revizija i to tvrde sudovi jer su procesuirali samo 4,6% tih krivaca. Prema tome, ne mogu ja biti sudac iznad sudaca jednako tako kao što ne mogu nikako shvatiti da je nacionalna ekonomija od strateškog značaja potrebita u rukama nacionalnog bogatstva. Zbog čega na gospođu Luciju toliko objeda kad smo ovaj prošli tjedan pročitali kako je Francuska objavila da je njezina mliječna industrija od strateškog interesa i neće se prodati stranoj državi a par tjedana prije toga objavljeno je to isto za industriju čokolade u Belgiji. Zar je sramota sačuvati svoje prirodno bogatstvo? Pa hvala Bogu da imamo više agrokora ne bi morali plaćati marže stranim lancima. Hvala.
I druga replika štovani potpredsjednik zastupnik Darko Milinović. Izvolite!
Uvaženi zastupnik Hebrang je govorio i ustvrdio da iz SDP-a rasprava ide u tom smjeru da ne vjeruju i Državnoj reviziji i sudovima tražeći nekakve strože sudske odluke. A ja bi napomenuo da ne mogu vjerovati i da smo mi spremni prihvatiti križ prošlosti Hrvatske demokratske zajednice naše stranke. A vama je vjerojatno žao i ne možete prihvatiti i to, i vama želim replicirati i žalosni ste što ti sudionici kuponske privatizacije i inih privatizacija ne sjede više u našim klupama. Dakle, novi HDZ je na djelu koji je spreman prihvatiti nasljeđe svoje prošlosti. Pitam se da li ste vi spremni prihvatiti nasljeđe prošlosti vaše partije '71. Jazovka, Bleiburg pa i razoružanje teritorijalne obrane '90. kada ste u mnogome oslabili obrambenu moć hrvatskoga naroda.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Nadopunjujem izlaganje gospodina doktora Milinovića još i sa Savudrijskom valom.
Poštovana zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici Vlade, gospođe i gospodo! Evo, priključila bih se raspravi o privatizaciji i pretvorbi jer smatram da je vrlo važna tema i da je treba objektivno razmotriti. Jučer se u cjelodnevnoj raspravi govorilo kako jedan zastupnik dobro rekao više o politizaciji nego o privatizaciji. Rasprava oporbe nije bila produktivna i usmjerena ka raščišćavanju nekih privatizacijskih dubioza. Prije bih rekla da je bila potikantska i usmjerena prema prikupljanju političkih bodova. Svojevrsno podilaženje javnosti koje su servirane mnoge teze a mi smo očekivali argumente. Činjenica je da se privatizacija odvijala u vrijeme kada je većina poduzeća bila osiromašena, kada su gubici bili 5,5 puta veći od akumulacije, kada je svako drugo poduzeće imalo duplo veći dug od imovine. Osiromašena je do devedesetih godina a dodatno još za vrijeme rata. Također nije bilo realno očekivati kapital iz inozemstva koji bi pomogao riješiti nagomilane probleme u poduzećima s obzirom na tada još uvijek veliku nesigurnost i rizik poslovanja. Mnoge firme su vidjele izlaz u privatizaciji jer su bile svjesne teškog financijskog stanja u svojim tvrtkama. Činjenica je da su radnici koji su dobili odnosno imali dionice prodavali svoje dionice po bilo kakvoj cijeni, naravno niskoj jer u to vrijeme nije niti mogla biti neka velika cijena dionica s obzirom na vrijednost poduzeća. Činjenica da su radnici prodavali zato što im je bila potrebna svaka kuna za život a uštede i zalihe koje su imali bile su iscrpljene i potrošene u prognaništvu, imovina uništena za vrijeme rata. Činjenica je da većina nije niti vjerovala u novi oblik vlasništva, nije vjerovala u ostvarivanje dobiti, odnosno dividende. Čak je puno osoba zaziralo od novog sustava u hrvatskoj ekonomiji i nisu imali povjerenje u to da će ikada doći do bilo kakve dobiti i prodavali su svoje dionice na žalost. A možda je razlog što su se na brzinu htjeli riješiti dionica jer su najbolje znali u kakvom su stanju poduzeća u kojima su radili. Iskreno, ono što me smeta, je to da se tijekom rasprave nisu spominjali pozitivni primjeri privatizacije kojih je bilo i ima u velikom broju. Iskreno … [[Govornik se ne razumije.]] da se učinjeni nedostatci i nepravilnosti isprave i ako treba sankcioniraju, ali sam protiv paušalnih ocjena koje dovode u zabludu hrvatsku javnost. Posebno pozdravljam prijedlog Vlade o prolongiranju roka za provedbu privatizacije, revizije, pretvorbe i privatizacije kako bi ona bila kompletna i sveobuhvatna. I s obzirom da je zastupnica Ingrid Antičević rekla kako se ne čitaju ovdje dobro izvješća državnog odvjetništva onda ću ja pročitati ovo što je po meni vrlo bitno. Donošenjem Zakona o reviziji, pretvorbi, privatizaciji 8. svibnja 2001. godine i početkom rada Državnog ureda na reviziji pretvorbe i privatizacije praktički se stalo sa podnošenjem novih kaznenih prijava. Jer su se različite inicijative, pritužbe i zahtjevi podnosili prema članku 5. Zakona o reviziji, pretvorbe i privatizacije, Državnom uredu za reviziju. Iz tog razloga u vremenu od 2002. do 20. svibnja 2005. godine bilježimo samo 20 prijavljenih osoba. Hvala lijepo.
Ta replika je zakasnila. Poštovani zastupnik Slavko Linić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pitanje da li je trebala revizija pretvorbe, mislim da danas zaista možemo reći i da tu nema velikih polemika, trebala bi da li smo zadovoljni sa radom Državnog ureda za reviziju, svi smo u dva dana rekli izvanredan posao, veliki napori, kratko vrijeme i imamo dobar rezultat obavljenog posla. E tu se vidite ne slažemo. Tu se razilazimo. I nije bitno da li ćemo mi jedan drugoga ubijediti, mi smo ovdje da građani vide razliku među nama. Da gospodo, 93% nezakonitosti, nepravilnosti, nemoralnosti je taj tragični rezultat kojeg je utvrdila državna revizija. Kako ga mi tumačimo, tu se razlikujemo, građani će vidjeti razliku među nama. Mi smo radi toga ovdje, da građani vide kako pristupamo tome. HDZ smatra, kriv socijalizam, kriva agresija i nitko drugi, možda malo i oni sami, ne oni, oni koji su učestovali u privatizaciji. Mi u SDP-u smo vrlo jasni, 93% nezakonitosti, nepravilnosti, to je ono što je odgovornost svakog tko je učestovao u privatizaciji. Nije to najveća tragedija, najveća tragedija je 800 tisuća radnih mjesta, 400 tisuća utvrđeno po izvješću revizije, 400 tisuća stvorenih umirovljenika koji su mladi umirovljeni i onaj teret mirovinskog fonda koji će uvijek biti breme… [[Govornik se ne razumije.]] u Republici Hrvatskoj, 800 tisuća radnih mjesta. Da, svih 800 tisuća posljedica je zločina, nepravilnosti, nezakonitosti, nemoralnosti u pretvorbi. I tu se mi razlikujemo i ne moramo misliti isto. Narod je taj tko će reći da, slažemo se, kriv socijalizam, ili obrnuto krivi su sudionici u pretvorbi i privatizaciji i oni koji su jednostavno ne sankcionirali sve to. To je ono što je nama izvješće omogućilo da imamo različite pristupe i da nas građani po tome osuđuju i ja bih rekao procjenjuju. Najteže izvješće koje sam danas i mogao dobiti je izvješće državnog odvjetništva koje je dalo vrlo jasne podatke kako je malo toga procesuirano i kako je malo onih koji su kažnjeni. I umjesto da danas otvorimo raspravu o pravosuđe. Da li je moguće da 800 tisuća radnih mjesta uništeno, 93% nepravilnosti, nezakonitosti u provođenju zakona a nama pravosuđe blago kažnjava, blago kažnjava i utvrđenu nezakonitost, blago kažnjava. Da li smo mi ovdje morali razgovarati u Saboru da se ne slažemo sa takvim postupcima pravosuđa, da ne može pravosuđe blagonaklono gledati na nezakonitost koja oduzima 800 tisuća radnih mjesta u Hrvatskoj. Malo je tih rasprava bilo ovdje i nismo htjeli otvoriti tu raspravu. Ne možda radi prošlosti ali mi sutra želimo da pravosuđe bude efikasno, brzo i strogo kažnjavanje u gospodarskom kriminalu. Nakon ovih rasprava nažalost to pravosuđe se bitno neće promijeniti. I ostaje ono najteže, vidimo rezultate, vidimo postupke, vidimo i možda smo ukupno nezadovoljni sa pravosuđem koje nije sankcioniralo oštro i to malo primjera, a što će o njoj u Saboru načiniti. E vidite, i tu se razlikujemo, zaista se razlikujemo. HDZ smatra, neće mijenjati kazneni postupak, neće uvoditi posebne poreze na one koji su se obogatili. Mi u SDP-u već tri godine pokušavamo mijenjati kaznene postupke, dizati zakone, dizati kazne za gospodarski kriminal. Pokušavamo već punih 2 puta proći sa zakonom kaznenim jednokratnim, prema onim koji su se obogatili, u tome se razlikujemo, to građani moraju vidjeti. I zato ova rasprava mora pokazati gdje je među nama razlika i zašto puno ne uspijevamo. Pa je to problem gdje ćemo se vjerojatno i razlikovati u zaključcima koje smo predložili u Hrvatskome saboru, jer mi smo ih i predložili. E sada bih se opet vratio na … [[Govornik se ne razumije.]] privatizaciju, jer smatram da nam je tu revizija puno pomogla, da to nisu završeni postupci i da će se još puno toga u kuponskoj privatizaciji dogoditi. Kultura saborskog zastupnika mi ne dozvoljava da koristim ovih par minuta da gospodinu Polančecu na grubo iznešene neistine ne odgovaram, ali vidite i tu je poruka naših razlika. Državno odvjetništvo, revizija velik zamjena dionica nije u skladu sa pravilnikom. Zamjena nije mogla biti provedena neposrednom dodjelom, nije poštivano načelo da se ne uništava portfelj fonda, nisu sudionici bili u jednakom položaju, posebno su pogodovani neki … [[Govornik se ne razumije.]] i odluku o zamjenama nisu donosili upravni fond. To su ocjene svi postupaka zamjene dionica. Državno odvjetništvo, veli u pojedinim slučajevima vrijedne dionice davane su od strane fonda za potpuno uništene trgovačka društva čime je oštećen Fond za privatizaciju i jasna poruka odvjetništva još uvijek ispituju odgovornost osoba koje su radili na tim procesima. Kada imate ove podatke onda vas pitam da li ćete ići na nagodbu sa onima koji su učestvovali u takvim procesima zamjene, ne zakoniti, još uvijek državno odvjetništvo nije rekao svoju riječ, a vi se trebate nagađati. Ne! Nismo ti koji smo se htjeli nagađati. Nismo ti koji smo ni sudske postupke povukli. Sudske postupke povukli su: grof Eltz, Ostoja i još neki iz … [[Govornik se ne razumije.]] Jer im nije bilo dovoljno što su opljačkali stradalnike Domovinskog rata. Samo za usporedbu: kriminal u Reeboku gdje je neka naša građanka iz Makarske dobila nenadano bogatstvo trenutno se oduzelo. Trenutno. Jer se smatralo da se koristilo informacijama o upravljanju dioničkog društva. I naši zakoni i naše institucije su to trebale oduzeti. Nisu. Ali još ima vremena. Nepravilnim informacijama, zloupotrebama informacijama Ostoja, Eltz, izvinjavam se neću imena, fondovi, PIF-ovi, holdinzi koji su ih naslijedili oni su oduzeli dionice stradalnicima Domovinskog rata. Oni su ti koji su vrijednosti strpali u svoj džep. Mi ih moramo povratiti. S takvima pregovarati? Ne. Mi to nismo imali mogućnost. Ali nismo vodili sporove po našoj želji. Oni su nezasitni i htjeli su tu imovinu. Da, to je istina. Za Državno odvjetništvo. Zamislite pravne nesigurnosti. Pokreću se arbitraže. Tri arbitraže dobiva Hrvatski fond za privatizaciju. Jednu gubimo. Ove dvije naknadno izgubljene su za vrijeme današnje Vlade. Tri dobivamo, jednu gubimo. Znate li koja je to pravna nesigurnost? Po istom predmetu arbitražni suci drukčije zauzimaju stavove. Je li to pravna sigurnost? Je li to ono što želimo poslati našim financijerima vani? Ne, nije. I očito da to nije zbog znanja ili drukčijeg pristupa. I to je ono zbog čega Državno odvjetništvo mora vidjeti kako se događa da po istom predmetu u 5 dana imamo različite stavove. I to naravno uvijek kod ovog Fonda. Da. Otvoreno izražavam sumnju da li je moguća takva pravna nesigurnost? To je ono što je nas opterećivalo. A sada o zamjeni dionica i poslu Liburnije. Pravorijek arbitraže je bio 570 milijuna sa svom kamatom do svibnja ove godine. 570 milijuna. To je ono što je gospodin Polančec i Vlada Hrvatske trebala platiti i voditi daljnje sporove. Gospodin Polančec radi dobar posao. Malo tehnički problematičan radi eto neiskrenih ljudi u Fondu i daje milijardu 200 milijuna Ostoji i Eltzu. Onima koji su ja bih rekao oduzeli svako dostojanstvo jer su prevarili stradalnike Domovinskog rata. Umjesto 570 on im daje milijardu i 200. On im daje novce koje Fond nije trebao dati. To su tužbe protiv Hrvatske države. Tužbe za koje je Državno odvjetništvo napisalo: «Ne mogu ih dobiti PIF-ovi. Nemaju snagu. Hrvatska država će ih dobiti.» I pored takvih ocjena hrvatska Vlada daje još 660 milijuna kuna, 660 milijuna kuna. To nije arbitrarni lijek. To je ono što je poklonjeno tim ljudima. I zato je Liburnija problematična. A usputno nije Liburnija milijun i 200. Netko veli 2 milijarde. Znači za ono što je trebalo isplatiti 500 milijuna i 70, 570 milijuna možda i 2 milijarde. Da gospodo. Zato će se Liburnija ponovo potezati. Zato ponovo treba vršiti revizije i zato kuponska privatizacija [[Upadica: Zahvaljujem.]] itekako mora biti … [[Govornici govore uglas, ne razumije se.]]
Vrijeme je isteklo. Zahvaljujem. Ispravci netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću barem nekoliko, kasnije ću u svom istupu osvrnuti se i na ovo što sam sada čuo. Naime nije točno gospodine Linić. Netočno ste naveli da je 93% nezakonitosti. Stvarno ste baratali sa nezakonitošću umjesto sa nepravilnostima. O tome smo već govorili. Prema tome nemojte obmanjivati javnost. Nezakonitosti su točno definirane sa točnim postotkom. Drugo, rekli ste 800 tisuća nezaposlenih. Isključivo su posljedica ovog Zakona o pretvorbi i privatizaciji. To je monstruozna neistina. Monstruozna. Ja ne znam u kojoj ste vi državi živjeli kolega Liniću, ali mi smo živjeli u ovoj Hrvatskoj u kojoj je bio rat. Nametnuti rat koji je trajao 7 godina i koji je imao svoje posljedice. I to velike posljedice na gospodarstvo i na zaposlenost. Ako, treba vas podsjećati na područja od posebne državne skrbi. Treba vas podsjećati koliko je tamo radnih mjesta izgubljeno, koliko je ljudskih života izgubljeno. Ne radnih mjesta nego ljudskih života. Monstruoznu neistinu iznosite na taj način. To je sramota.
Zahvaljujem. Isteklo je vrijeme. Uvaženi zastupnik Josip Đakić. Ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih netočan navod uvaženog kolege Linića u kojem je utvrdio da je generalni problem u hrvatskom pravosuđu zbog nerješavanja slučajeva. Ja bih vas podsjetio da je prije vam generalni problem bio i da ste identificirali da je problem i u Državnoj reviziji koja nije upotrijebila članak 18. i izvršila zabranu raspolaganja daljnjim upravljanjem nad svim firmama u kojima je ustanovljena nezakonitost. To je točno.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Ispravio bih netočan navod uvaženog gospodina Linića koji je rekao izričito: «Pretvorbom i privatizacijom uništeno je, dakle uništeno je 800 tisuća radnih mjesta». Taj navod apsolutno nije točan niti je pretvorba i privatizacija jedini i isključivi krivac uistinu velike stope nezaposlenosti. Dakle ovo je apsolutno i netočna brojka, a uopće komentirati ovaj podatak na način kako ste vi to učinili bez da se uvaže elementi ratnih posljedica, direktnih i indirektnih, strukture naslijeđenog gospodarstva, naslijeđene ekonomije, propalih tržišta je za vas kao stručnjaka u ekonomiji uistinu nekorektna.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Markovinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime potpuno je krivi navod da se HDZ i SDP slažu oko nekoliko navedenih poglavlja na reviziju. Jer zapravo gospodin Linić pripadate stranci koja je, čuli smo danas u više navrata rekla [[Upadica: Netočno! Ne, ne, ne, gdje se slažemo. Netočno.]] Da ne vjeruje, oprostite da, da ne vjeruje Državnoj reviziji. Mi vjerujemo. Ne vjeruje Državnom tužiteljstvu, ne vjeruje sudovima ali s obzirom da ne može promijeniti vlast izborima postaje, dobiva konture opasne stranke pa preostaje samo revolucija i valjda diktatura proletarijata.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Bitunjac.
Hvala gospodine potpredsjedniče. I kolega Linić je rekao da je HDZ odnosno proces pretvorbe da je kriv za gubitak i uništenje 800 tisuća radnih mjesta. To je apsolutno, moji su kolege već rekli, to je apsolutno netočno. Ja ću ga podsjetiti samo to da je, da je bivša Vlada naslijedila sa 1.1.2000. godine 365, prema statističkim pokazateljima, tisuća nezaposlenih a ostavila je sadašnjoj Vladi Hrvatske demokratske zajednice 415 tisuća nezaposlenih. To je jedan dio. S druge strane kroz reprogramirane stečajeve ja mogu reći da je uništeno gospodarstvo Dalmacije. Spomenut ću samo Dalmatinku, Sinj d.d., Biokom i tako dalje gdje je de facto samo 10% ljudi nakon provedenih stečajeva radilo. A s druge strane ne čudi zbog toga što je on danas u svojim replikama ustvrdio slijedeće: da je moguće na modelu Riječke banke izvršiti pljačku, sam je rekao da je to nekih 100 milijuna dolara, a usput da država je zaradila 20 milijuna EUR-a. To je nešto nečuveno i to je na neki način i poruka biračkom tijelu, hrvatskoj javnosti da se može na neki način poklopiti [[Upadica: Zahvaljujem.]] pljačka i državni interes.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Pleša je li?
Da. Hvala lijepa. Pa evo ovako. Gospodine Linić govorili ste u svojoj raspravi o odgovornosti odnosno neodgovornosti ove Vlade i o tome na koji način je naročito kod slučaja Liburnije ova Vlada postupala. Ja vas moram podsjetiti onoga što je Vlada u kojoj ste vi bili potpredsjednik radila sa slučajem «Sunčanog Hvara» i privatizacije «Sunčanog Hvara». Citirat ću vas da ste vi osobno rekli da ničim niste zavedeni u odlučivanju i sad sam uvjeren da ne bih promijenio svoju odluku, a da mogu biti odgovoran to prihvaćam i to s obzirom da o tome govorimo ne želim da se izbjegava odgovornost. Mi smo odlučili, naša je odluka utjecala na odluku Vlade. Odluka je na nama koji smo odlučivali. Odgovornost je na nama koji su odlučivali. To je vaš citat. Nekoliko dana nakon toga i smijenjen je upravni odbor fonda u kojem ste vi bili. Pa su umjesto Slavka Linića kao predsjednika, Ljube Jurčića, Božidara Pankretića, Pave Župan-Rusković i Mate Crkvenca došli Ljubo Jurčić kao predsjednik, Slavko Linić, Željko Pecek, Damir Kuštrak i Radimir Čačić. Isti, isti ljudi ili gotovo isti ljudi samo u izmijenjenim ulogama, a odgovornosti ili ne odgovornosti govori i ono kako je nastupio predsjednik Vlade kojoj ste vi predlagali takvu privatizaciju «Sunčanog Hvara». Predsjednik Vlade Ivica Račan je 23. siječnja 2003. potpisao odluku o prodaji dionica društva «Sunčani Hvar». Isti predsjednik Vlade je 6. veljače te iste godine potpisao odluku o neprihvaćanju ponuda za kupnju dionica društva «Sunčani Hvar». Takav kopernikanski obrat u 14 dana od predsjednika Vlade jedne države sve je bio samo ne ozbiljan i odgovoran potez. Pitanje je na koji način i gdje sve su se nalazili potpisi u toliko kratkom vremenu izmijenjeni tog istog predsjednika vaše Vlade.
Zahvaljujem. Riječ ima potpredsjednik Vlade gospodin Polančec. Odgovor na repliku nije zatražen.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Samo ću par riječi komentirati. Dakle, probleme oko kuponske privatizacije odnosno sporove koji su proizašli iz kuponske privatizacije, sporove koji su vezani prije svega uz ugovore o doknadi dionica, nadoknadi dionica između Hrvatskog fonda za privatizaciju i PIF-ova i pri tome još jedanput molim vas mislim da ste me svi jasno i glasno čuli da sam govorio o tome što su utvrđene nepravilnosti u procesu kuponske privatizacije, koje je utvrdio Državni ured za reviziju, koje je potvrdilo Državno odvjetništvo koje ne osporava niti Hrvatski fond za privatizaciju niti hrvatska Vlada. Međutim, još jedanput vraćam se na to na koji način se problem koji je uzrokovan u godinama '97., osma, deveta mogao riješiti 2000. godine i koliko zapravo smo trebali biti mudriji možda u traženju rješenja na koji način ćemo to razriješiti. Gospodin saborski zastupnik Linić poziva se na stavove Državne revizije, poziva se na stavove Državnog odvjetništva, pa dozvolite da se i ja pozovem na neke od dokumenata koji su mi raspoloživi i temeljem kojih sam se rukovodio između ostalog kao i temeljem razgovora sa kolegijem Fonda za privatizaciju i pravnog sektora Fonda za privatizaciju prije nego smo donijeli odluku. Dozvolite da to ne budu moje interpretacije, nego bude moje čitanja odnosno citiranje nekih dokumenata koji su bili dostupni naravno i tada gospodinu Liniću i svim drugim članovima Upravnog odbora Fonda za privatizaciju. U nalazu Državnog ureda za reviziju kad govorimo o kuponskoj privatizaciji, kad govorimo o tim problemima u kojima smo se našli, kad govorimo o činjenici da trebamo završiti tu priču na neki način odnosno da imamo problem koji je otvoren, a problem je bio otvoren jer postojali su ugovori koji nisu do kraja konzumirani. Državni ured za reviziju između ostalog navodi, citiram. «Potrebno je okončati postupke prijenosa dionica na privatizacijske investicijske fondove pri čemu zamjene treba obaviti u skladu s odredbama pravilnika o uvjetima i načinu zamjene dionica ili udjela odnosno u suglasnost upravnog odbora.» To je jedan dokumenat koji želim citirati. Drugi dokumenat koji želim citirati je Izviješće pravnog sektora Fonda za privatizaciju koje je podnijeto, e sad sam uzeo dva ista materijala, pa onda neću citirati Izvješće pravnog sektora. Citirat ću ono što je predsjednik kolegija Fonda napisao i stavio na dnevni red. Materijal koji je stavio na dnevni red Upravnog odbora Fonda, gdje između ostalog stoji. «Eventualno podnošenje tužbe na utvrđenje ništavnosti ugovora o nadoknadi dionica u programu kuponske privatizacije. Osim što je vrlo neizvjestan sam ishod spora za HFP bi moglo prouzročiti daljnje štete. Dužni smo temeljem svih ovih ovdje navedenih razloga iznijeti rezervu glede uspjeha u takvom sporu, te upozoriti Upravni odbor Fonda na visoke parnične troškove koji bi u slučaju gubitka parnice trebao platiti Fond itd. itd. Kad govorimo o očitovanju Državnog odvjetništva vezano uz te sve sporove, a podsjetimo sve nas, naravno gospodin Linić je u pravu, pa nije Fond pokrenuo. Fond je pokrenuo, zapravo je htio raskinuti ugovore, a PIF-ovi su nakon toga pokrenuli arbitražu. Kad smo izgubili tri arbitraže, a tri smo dobili, ponovo je s pravom kad se već, okrenuli smo se tom načinu rješavanja problema onda pokušalo pravnim sredstvima poništiti pravorijeke Hrvatske gospodarske komore iako smo imali upozorenja što takva parničenja mogu također prouzročiti. Kad smo krenuli dakle u tužbe na Trgovačkom sudu za poništenje pravorijeka jednu tužbu smo izgubili također kojim je potvrđen pravorijek arbitraže. Jedna je bila još uvijek živa. Na tu koju smo izgubili digli smo i žalbu i to treba reći, ali u međuvremenu su PIF-ovi udružili se i njih pet tužili državu za izgubljenu dobit. E sada, kad govorimo kakve su nam šanse u sporovima vezanim za poništenje pravorijeka i kad se pozivamo na Državno odvjetništvo ja ću opet citirati. Na kraju skrećemo pažnju na činjenicu da su postupci kod Trgovačkog suda u Zagrebu radi poništaja pravorijeka temeljem kojih su egzistentna potraživanja holdinga i dalje u tijeku, te da je procjena kako se očigledno sa istim postupcima neće uspjeti Državno odvjetništvo Republike Hrvatske itd. itd. E sad gledajte! Ja sam se dakle u rješavanju ovih nastalih problema itekako rukovodio i nalazom Državnog ureda za reviziju, rukovodio i mišljenjima kompletnog kolegija Fonda za privatizaciju, pravnog sektora Fonda za privatizaciju i očitovanjima i materijalima i Državnog odvjetništva. Na kraju krajeva, Državno odvjetništvo je na prijedlog Upravnog odbora Fonda za privatizaciju da se svi sporovi riješe mirnim putem pozitivno se na to očitovalo. Naš cilj i naš interes gospodine Liniću nije apsolutno suprotan, nego identičan. Minimalizirati štetu koja je nastala iz nejasne i ne adekvatne procedure zakonskog rješenja i pravilnika u kuponskoj privatizaciji. Imamo zajednički cilj, međutim u tom zajedničkom cilju morali smo ovagnuti što je oportunitetnije. Posljedica nerješavanja sporova možda ćemo sporove na kraju kroz neko vrijeme dobiti, ali posljedica nerješavanja sporova do današnjeg dana jest rast kamata na visinu veću od 500 milijuna kuna do današnjeg trenutka. I vi to isto tako dobro znate kao i ja. Prema tome, umjesto da raspravljamo o tome i za 3 godine, 4 godine, 5 godina, mislim da smo, trebali smo biti mudri ili trebali ste biti mudri i naći rješenja 2000. kada su troškovi saniranja štete mogli biti kud i kamo niži od onoga kakvi su danas. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočno navoda, uvaženi zastupnik Linić.
Revizija govori o zamjeni dionica po prvoj zamjeni je izlagao što to nije obavljeno, što nema veze sa zaustavljenim postupcima. Prema tome, čitajte reviziju kako piše. Isto tako, sugestija da se ne ide u tužbe je prihvaćena i Fond nije krenuo u tužbe. Tužbe su pokrenuli PIF-ovi i mi smo se branili, jer ne možemo prihvatiti da netko neosnovano pljačka građane Hrvatske. I isto tako, tri su arbitraže dobivene, jedna je izgubljena za vrijeme koalicijske Vlade, tri. Što pokazuje da smo bili u pravu voditi arbitražu. I isto tako, jasno veli, mogli ste platiti štetu po pravorijeku, 570 milijuna. Državno odvjetništvo je napisalo, ne mogu PIF-ovi dobiti tužbu po naknadi štete. Priznali ste 650 milijuna iako je Državno odvjetništvo napisalo ne prihvaćajte takvu nagodbu. Poklonili ste mimo volje Državnog odvjetništva 670, ni jedna presuda nije donesena, tek se trebalo vještačiti.
Zahvaljujem.
Mi govorimo o 650 milijuna štete.
Zahvaljujem. Isteklo je vrijeme. Riječ ima uvaženi zastupnik Ratko Gajica. Nije i dvorani. Uvaženi zastupnik Mato Crkvenac. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ova rasprava je doista otvorila brojna pitanja, očito i povijesna, ne samo aktualna, pa mi dopustite osvrnuti se, naravno, prije svega na činjenicu da smo dobili kvalitetne materijale ispred nas i od Hrvatskog fonda za privatizaciju i od Državne revizije i Državnog odvjetništva i od predstavnika Vlade i DABA. Dakle, sve relevantne institucije. Podaci koje smo dobili govore doista, i to nitko ne spori, da je u ovom procesu pretvorbe i privatizacije bilo dosta nepravilnosti, da je bilo i nepravilnosti koje su okarakterizirana kao kaznena djela i da se vode još mnogi, brojni procesi. Međutim, ovdje se izgleda pokušava zaboraviti da ovo nije 200. godina i da je pretvorbe i privatizacije bilo i nakon 2000. godine i da je danas imamo, također proces privatizacije na djelu. Ovdje se konstantno pokušava zaboraviti četverogodišnje djelovanje bivše, Račanove, koalicijske Vlade, odnosno konkretnije rečeno, i nedjelovanje, ne samo djelovanje, nego i nedjelovanje. Kakvo je to djelovanje bilo? Pa reći su samo, što se tiče privatizacije bilo je kriminalno, bilo je pljačkaško. Spomenut ću samo prodaju Dubrovačke banke, prodaju jedne banke koju je izvršila Državna agencija, uz suglasnost, naravno, svih vas koji ste sjedali, svih onih koji su sjedali u upravnom vijeću, upravnom odboru te iste institucije. Tada Dubrovačka banka je prodana prije par godina u vrijeme Račanove vlasti za nekih 170 milijuna kuna. Za nekih 170 milijuna kuna. Sanirana banka, sanirana, za 170 milijuna kuna. Istovremeno, država je temeljem onoga što je izuzeto iz portfelja te iste Dubrovačke banke bila dužna toj istoj banci nadoknaditi, koliko me pamćenje sjeća, mislim 310 milijuna kuna, do početka 2005. godine. Dakle, s jedne strane Državna agencija, kojoj je na čelu jedan visoko pozicionirani HSS-ovac u tadašnje vrijeme, u čijem upravom odboru sjede predstavnici Vlade, prodaje jednu banku za 170 milijuna kuna, jednom fondu, ne nekoj banci, nego fondu, … [[Govornik se ne razumije.]] fond, kako se zvao, koji je kasnije preprodao tu banku itd.. To je postala nova banka, pa je sad to u vlasništvu neke stranke banke, OTP, ja mislim da se tako zove, premda se u Dubrovniku ne zna kako se zove, nit tko je vlasnik. Dakle, država je tom novom vlasniku koji je izdvojio 170 milijuna kuna trebala izdvojiti 310 milijuna kuna u roku od 2 godine dana. Pa, što je ljudi moji? Što je to ako to nije pljačka, ako to nije pljačka državne imovine? Što je to? Kako to nazvati, kolege? Kako nazvati takvu evidentnu pljačku? Onog trena kad je HDZ došao na vlast 2004. godine zamolio sam ministra financija da se vidi kakav je to ugovor i da se raskine taj ugovor, ako je moguće. Rečeno mi je da bi, nažalost, po tom istom ugovoru, raskidanje tog ugovora proizvelo još veću štetu za državu. Kako je moguće da jedna ozbiljna Vlada prodaje svoju imovinu za 170 milijuna i onda još treba tom istom vlasniku vratiti, dati 310 milijuna kuna? Kako je to moguće? Ali očito je bilo moguće, u vrijeme Račanovo Vlade je očito to isto moguće. Idemo dalje, idemo slučaj Riječke banke. Svi su utvrdili, odnosno utvrđeno je da je riječ o šteti, o stotinama milijuna kuna. Neću govoriti u dolarskim iznosima, jer govorimo o kunskim iznosima, nalazimo se u državi Hrvatskoj. Dakle, riječ je o šteti o stotinama milijuna kuna. Danas čitam negdje u novinama kako će se neki od aktera te iste pljačke, jer kako to drugačije nazvati, navodno postaviti za nekog direktora. Vjerojatno je i to moguće, sve je izgleda moguće. Idemo dalje sa prodajom Hotela Excellsior. To je isto privatizirano za vrijeme Račanove Vlade dok su neki od kolega sjedali, također u upravnom odboru fonda. Pa su bile, nekoliko je ponuda bilo, među ostalim jedan svjetski lanac se javio sa ponudom od preko 30 milijuna maraka, deutsch maraka, za kupnju tog Hotela. Paralelno s njim se javio jedan gospodarstvenih čiji rad ja ne dovodim u pitanje, čovjek je imao dobra poznanstva, odlična poznanstva sa članovima upravnog odbora fonda, upravnog vijeća, kako se već zove, Hrvatskog fonda za privatizaciju, pa je dobio taj Hotel za milijun i 200 tisuća maraka. S tim da nije ni to platio gotovinom, nego je 600 tisuća maraka dao gotovinu, a 600 je navodno uloženo u obnovu tog Hotela koji je inače obnovljen sa državnim sredstvima negdje u visini 30 milijuna maraka. I naravno, što je dalje napravio? Vjerojatno je reprogramirao, ne vjerojatno, nego sigurno je reprogramirao taj isti dug koji je imao taj Hotel i zapravo je dobio Hotel za 600 tisuća maraka, umjesto da je država prihodovala 30, preko 30 milijuna maraka i još bi dobila svjetski lanac. Kako nazvati tu rabotu? Ja je nazivam pljačkom. Ja je nazivam pljačkom. Idemo dalje sa konkretnim argumentima. Kad je HDZ u ovom Saboru krajem prošle godine tražio na sugestije sudova da se autentično tumačenje da u svezi pojma: "društvena imovina" samo i jedino iz razloga da se pojam društvene imovine ne zadrži i ne poistovjeti sa pojmom društvenog vlasništva. Zašto? Zato što su sudovi koji procesuiraju i dan danas procesuiraju ove nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji pojam društvene imovine iz zakona tumačili isključivo kao društveno vlasništvo i jednostavno ga ograničili zapravo na vlasništvo koje više ne postoji i to je bila otegotna okolnost sudovima jer nisu mogli donijeti odluke za nešto što ne postoji i tražili su da se društvena imovina, da se za taj pojam da autentično tumačenje. Mi ovdje u Hrvatskom saboru smo bili stanovišta većina, HDZ-ova većina je bila stanovišta da se taj pojam treba proširiti na sveukupnu društvenu imovinu kao što je to bruto društveni proizvod koji ne poznaje titular vlasništva, dakle na sveukupnu imovinu. Na taj način se otvorila mogućnost i sudovima da obuhvate sve one koji su radili nezakonitosti u ovom procesu. Na taj način vi ste bili protiv. Vi iz SDP-a niste htjeli da se takvo autentično tumačenje usvoji. Vi ste jasno rekli ovdje u Hrvatskom saboru, dakle to je prije par mjeseci, to je nedavno se događalo. Mi smo željeli i olakšali smo sudovima tumačenje oko društvene imovine, dali im mogućnost da oni koji su se nezakonito obogatili da snose konzekvence. Druga stvar, ovdje je na žalost od jednog pravnika iz vaših redova došlo dobacivanje da je riječ o formalističkom pristupu HDZ-a po ovom pitanju jer kao vi želite kazneno goniti aktere privatizacije i pretvorbe. Pa vi jako dobro znate, na žalost žao mi je što gospodin Josipović koji je inače stručnjak za pravo, nije ovdje danas među nama, a vjerojatno s razlogom nije danas među vama. Vjerojatno s razlogom. Jer ono što je izrečeno u tom kontekstu da je to formalistički pristup, to znači da vi negirate temeljne, pravne i civilizacijske principe jer jako dobro znate da ako nešto zakonom nije propisano kao kazneno djelo u trenutku, u vrijeme kad se to djelo počinilo, da se ne mogu naknadno takva djela utvrditi kao kaznena djela. Vi to jako dobro znate. Kada bi se to radilo, onda bi se doista rušili pravni i civilizacijski principi koji su temelj današnje civilizacije, današnjeg prava. Pravnici to jako dobro znaju. Žao mi je što gospodin Josipović nije bio tu i nije to čuo, ja sam siguran da bi on reagirao, jer vjerujem da bi zaštitio prije svega svoju struku i sve ono što on predstavlja, jer to je tragično da to dolazi iz usta jednog pravnika iz reda SDP-a. Slažemo se da je bilo nepravilnosti. Napravimo sve, pokušajmo ono što je predložio kolega Bošnjaković, proglasimo ništavost tih ugovora. Proglasimo ništavost. Oduzmimo imovinu koja je nezakonito ili nepravilno zbog nepravilnosti stečena. To trebamo napraviti. Nađimo najbolji mogući instrument da se to napravi. Nađimo najbolji mogući instrument, ali nemojmo spoticati noge. Imali ste priliku 29. svibnja ste donijeli zaključke i obavezali ste svoju Vladu. Ili Vlada nije htjela vas slušati ili niste željeli, nešto jest u pitanju. Niste htjeli. Jednostavno niste htjeli provoditi vaše odluke. Prema tome imali ste priliku, sve je jasno i kazano samim tim činom.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku. Replika, uvaženi zastupnik Linić. Izvolite.
Evo evidentan primjer kako želimo raditi u politici. Svi smo mi političari prljavi, svi ste vi koji ste bili u izvršnoj vlasti razbojnici i lopovi i naravno to je ono osnovno. S takvom tezom krivci bježe, s takvom tezom pokušati ublažiti ja bih rekao negativne posljedice za one koje treba sankcionirati. To je vaša politika. Ja nemam ništa protiv, držite si ju. Mi obrnuto želimo, ne kažnjavanja. Da, zašto ne, kaznimo. Za Riječku banku dilera, za Riječku banku predsjednika uprave koji nije dobro organizirao banku. Usputno, uvijek se je slikao sa pokojnim predsjednikom Tuđmanom. Na svakom njegovom političkom skupu u Rijeci, ne radno, on je bio uz njega. To što dolazi iz Rijeke, pa vi pokušavate … SDP i Rijeka to su isti pojmovi. Da, mi se ponosimo što smo Učinili u riječkoj banci, nije ona Dubrovačka banka. Krađu dilera, lošu upravu koja nije spriječila dilera u odsutnom trenutku riješili za 21 dan i zbog slabosti vlasnika koji se prestrašio, koji nije vjerovao da ćemo zaustaviti građane koji su išli na banku. Nije vjerovao u hrvatsku Vladu, platio je 21 milijun eura. Da, to je naš posao. To neki od nas znaju raditi. A vi, svi ste prljavci. Svi ste prljavci. Samo zato što dolazimo iz Rijeke, što je Riječka banka Rijeka i što je predsjednik upravo slikao se sa predsjednikom Tuđmanom, pokojnim. Evo to je problem nas i naše politike.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Matušić.
Ne, gospodine Liniću, potpuno ste netočno ustvrdili da sam ja rekao da su svi prljavi. Ja sam točno rekao tko su odgovorne osobe u pojedinim slučajevima koje ja smatram pljačkom. Kao što vi i neki vaši smatraju pljačkom neke druge stvari, ja smatram pljačkom ono što ste vi radili. Konkretno u upravnom odboru u kojem ste sjedili u Hrvatskom fondu za privatizaciju kada se odlučivalo o hotelu "Excelzior" zanemarili ste i ignorirali mišljenje resornog ministra resornog ministarstva koji uopće nije bio na toj sjednici, koji se protivio takvoj odluci. Druga stvar, naravno da ste odgovorni među ostalim i za Riječku banku. Naravno da ste odgovorni. Vi ste bili potpredsjednik Vlade, znali ste što se događa. Što se dogodilo nakon Riječke banke? Utvrdila se šteta i nikom ništa. To nema veze sa Rijekom. Nisam s pokojnim predsjednikom Tuđmanom kao što ste vi svi pokušavali imputirati itd. Dakle bili ste vrlo odgovorni, ali niste se ponašali odgovorno. To je ono što je činjenica i što sam želio istaknuti. Što se tiče DABA ja bih molio i s ovog mjesta državne institucije da utvrde što se događalo u prodaji Dubrovačke banke, što se događalo u prodaji portfelja iz DABA. To je isto bitno. Za Dubrovnik je to jako bitno. U čije ruke su došli prostori u Dubrovnik shoping centrima, u DTS-holdingu itd. Za Dubrovnik je to izuzetno bitno. Tko je postao vlasnik i na koji način? Prepoznat će se mnogi članovi stranke koji su po raznim vezama došli do vlasništva i zna se na koji način. To se točno zna i ja se nadam da će se to utvrditi.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Pleša.
Hvala lijepa. Pa kolega Matošić pitali ste ili sami sebi postavili pitanje na koji način je djelovala ili nije djelovala ili koliko je djelotvorna ili nedjelotvorna bila koalicijska vlast bivša u pogledu privatizacije, revizije i privatizacije svega onoga što se u privatizaciji radilo. Ja ću opet se vratiti na slučaj "Sunčanog Hvara". Naime na tom "Sunčanom Hvaru" osunčali su se mnogi tadašnji političari i onda odjedanput je nestalo toga sunca i afera je otišla barem privremeno u neku sjenu. No, bez obzira na to, moramo se prisjetiti svega onoga pa ćemo vidjeti koliko je djelotvorna bila ta koalicijska vlast, što su govorili čelni ljudi te koalicijske vlasti u pogledu samog tog slučaja "Sunčani Hvar". Pa tako predsjednik Vlade u funkciji predsjednika SDP-a veli, citat: "Uz manje greške s prodajom 'Sunčanog Hvara' sve je bilo u redu." završen citat. Predsjednik Sabora u funkciji predsjednika Hrvatske seljačke stranke veli "takvu igru ne prihvaćamo i te stvari ćemo istjerati do kraja" završen citat. Tadašnji predsjednik Liberalne stranke veli "nismo pili pa ne namjeravamo plaćati tuđa pijanstva" završen citat. Ministrica obrane veli da neće mirno gledati kako Linića vuku po blatu. Vrlo zanimljive izjave, ako se uzme u obzir da su svi gore citirani ljudi bili u istoj koalicijskoj vlasti, bili su partneri i trebali su provoditi istu politiku. Ali je vrlo zanimljivo također da premijer tvrdi da su greške u redu, a još je zanimljivije kad čovjek, a to je zamjenik predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju ustvrđuje da su se struka i stručno provedeni natječaji uhvatili ukoštac sa politikom.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Matušić.
Ne slažem se kolega, i osim ovoga što ste rekli da su se mnogi osunčali u "Sunčanom Hvaru", mnogi su se sunčali i na jahti Vrhovnikovoj, znate? Na jahti Damir Vrhovnika su se mnogi također sunčali i vozili se njom, a vozili su se oni koji su tom istom "Viktoru Lencu" nezakonito i suprotno mišljenju i stavu Državne revizije da se jednom privatnom poduzeću mogu davati jamstva i to takva jamstava koja će kasnije doći na teret države kao što smo vidjeli i kao što i danas osjećamo te posljedice. Dakle, usprkos tom stavu Državne revizije na koji se danas mnogi pozivaju i njihovom mišljenju se to događalo. Događalo se da je u to vrijeme kad je ta osoba tražila državna jamstva i kad nije vraćala već prethodne kredite, događalo se da ta ista osoba, taj koji je vozio tu jahtu prima plaću od 120 tisuća kuna mjesečno. I onda treba još državna jamstva lijepo, lijepo onda ljuljati se na jahti, to je zgodno. Sunčati se, 120 tisuća kuna svakog mjeseca kapi i sve je u redu. Tako, takvo ponašanje ne da je kriminalno nego ja ne znam, ne znam ni reći naziv zapravo kakvo je takvo ponašanje Vlade koja podržava takvu rabotu. Kasnije ste, nakon što je to izašlo u javnosti, tražili da se smanji plaća. Onda je on smanjio na nekakvih mizernih 13, 14 tisuća kuna, kako je to rečeno tada. Da ne spominjemo da je to konkretno plaća saborskih zastupnika. Tih mizernih, kako je on tada rekao, sa 120 na 13, 14 tisuća kuna. Evo, dakle, to je ono što se stvarno događalo 2000. do kraja 2003. godine. To razdoblje očito ste zaboravili, izbrisali iz memorije. Sve to ulazi i u privatizaciju i u ponašanje Vlade, i u ponašanje Hrvatskog sabora. I još jedanput napominjem …
Zahvaljujem.
Nije vam bilo u interesu donijeti novi zakon jer niste postupili …
Isteklo je vrijeme.
… vaša Vlada nije postupila po naputku ovog Sabora …
Zahvaljujem, uvaženi zastupniče Matušić. Isteklo je vrijeme. Replika, uvažena zastupnica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa u prethodnom izlaganju čuli smo nešto vrlo interesantno. Dakle, za onu privatizaciju do 2000. godine za koju je obavljena revizija i utvrđeno u tisuću 550 revidiranih poduzeća da je nastala ogromna šteta, da je 400 tisuća radnika ostalo bez posla. Za tu privatizaciju kaže bilo je nepravilnosti. Bilo je nepravilnosti. Za privatizaciju od 2000. do konca 2003. godine u kojoj je privatizirano 35 poduzeća. Dakle, za onih prethodnih 10 godina je privatizirano ukupno negdje oko 3 tisuće poduzeća, a za ove 3 godine je privatizirano 35 poduzeća i za njih se naziva pljačkom. Ako je pljačka i ja sam za to da ti pljačkaši odgovaraju. Međutim, to netko mora utvrditi. Nije dovoljno da ja kažem, ja smatram da je to pljačka. Pa sveukupni hrvatski narod je do 2000. godine govorio o pljački koja se događala u privatizaciji. Međutim, nismo imali nalaza, nismo imali dokumenta. Donosimo Zakon o reviziji privatizacije, Državni ured za reviziju obavi reviziju, utvrdi se šteta, utvrde se počinitelji, utvrdi se način na koji je to napravljeno i onda se to naziva nepravilnostima. Prema tome, Revizija neka nastavi posao i tko god je pljačkaš nek bude kažnjen. Međutim, nije cilj ove rasprave da mi raspravljamo o manjoj ili većoj krivici i da tu krivicu razvodnimo na način svi smo mi krivi. Cilj ove rasprave treba biti da na temelju izvješća koje smo dobili iznađemo načine popravljanja onoga što se dogodilo. I u sinoćnjoj svojoj raspravi sam rekla, preostaje nam ono što nam daje mogućnosti po mišljenju državnog odvjetnika da se pokrenu tužbe za povrat protupravno stečene imovine, da se pokrenu tužbe za poništavanje ugovora. O tome treba raspravljati i iznać druge načine saniranja onoga što se dogodilo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Matušić.
Kolegice Lalić, niste me točno citirali, možete kasnije uzeti transkript moga govora. Ja nisam rekao samo da je bilo nepravilnosti, ja sam samo citirao državno odvjetništvo. 93% nepravilnosti i nezakonitosti je bilo puno manje. Ja sam rekao da je bilo i nezakonitosti. Točno su utvrđene koje su nezakonitosti, a rekao sam da je bio pokušaj prošle godine da svi konsenzualno pomognemo sudu da se utvrdi što je pojam društvene imovine i da na taj način da se dalje vode procesi kako bi se doista mogli kazniti oni koji su se nezakonito i putem tih nepravilnosti stekli nezakonitu imovinu. To je sasvim jasno i nedvosmisleno. I zato slažem se s vama potpuno. Idemo mi se dogovoriti koji su instrumenti da poništimo određene ugovore, na koji način ćemo to napraviti, i da se ta imovina koja je stečena nemoralno i nezakonito, nepravilno ili kako god hoćemo, da se vrati državi. Da se vrati, da se obešteti država prije svega. To je jedno. Druga stvar, nije istina da je to pokušaj relativiziranja u odnosu na broj društava koja su privatizirana. Pogledajte koja društva ste vi privatizirali. Privatizirali ste INA-u na način da ste onomu koji je kupio 25% zapravo dali upravljačka prava kao da ima 51%. Pa to su loši potezi. Pogledajte koliko INA vrijedi. Pogledajte koliki je godišnji promet u INA-i, pogledajte kolika je to firma, koliko je to bogatstvo, nacionalno bogatstvo pa ćete vidjeti i usporedite sa onim što je do tada privatizirano i na koji način je privatizirano, pa ćete onda vidjeti koje su posljedice vaše privatizacije. Vaše, privatizacije koja je vođena dok je vaša Vlada bila na čelu Hrvatske države, Vlada Ivice Račana. To se može vrlo jasno i precizno ustvrditi.
I poštovani zastupnik Miroslav Korenika, replika.
Nastavljajući se na repliku koju je gospođa Lalić dala kolegi Matušiću moram reći da jučer smo raspravljali o izmjenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Pa mi smo svjesni da je moguće da je i za vrijeme Vlade Ivice Račana bilo pogrešaka kako vi kažete, i pljačke u toj privatizaciji. Pa upravo zbog toga smo se zalagali da bude jasan Zakon, da da mogućnost da i radnici u tim poduzećima tim društvima podnesu prijave da se izvrši revizija. Ako imate časne namjere onda ćete podržati ono što je bilo jučer u raspravi, a ne da se daje samo produženje roka, bez nama jasnih kriterija da svaki zaposleni, svaki građanin Hrvatske može podnijeti zahtjev za reviziju toga. Pri tome, ja bih evo i vas osobno pitao. Znači, to je ta mogućnost koliko ste vi, ako već znate za ta djela ili zlodjela ili pljačku koja se događala, nadam se da ćete vi osobno podnijeti zahtjev za revizijom. Na kraju krajeva, imate te podatke, to bi bila i vaša zakonska i ustavna obveza. Kada već govorimo o tome da neke stvari u vrijeme revizije nisu bile kaznena djela. Nisu bile kaznena djela zbog toga što je u to doba izmijenjen Kazneni zakon kojim su za neka djela smanjene kazne tako da je došlo do zastare, neka su jednostavno više nisu bila kaznena djela, zato netko snosi grijeh. Kao što i mi snosimo grijeh s ove strane, za neka izborna obećanja koja nismo izvršili. Međutim moram vam reći isto tako vi ste navalili na tu Riječku banku, nije Vlada ta koja po Ustavu kontrolira neposredno rad banaka u Hrvatskoj, to je Hrvatska narodna banka. I Vlada se uključila onoga časa kada je Narodna banka signalizirala što se tamo događa, a dragi kolega jamstva će se uvijek davati i privatnim društvima, jer u Hrvatskoj su sva društva privatna, pitanje samo tko im je vlasnik je li to država ili netko drugi. Jer ja vas pitam koje će brodogradilište u hrvatskoj izvesti bilo koji brod ako ne dobije državno jamstvo, bilo ono državno ili privatno. Nema toga kapitala. Prema tome, mislim da se slažemo oko ovoga vezano na oduzimanje dobiti ali ja očekujemo da ćete vi kada SDP ponovno da zakon koji je dva puta odbijen u ovom Visokom domu kada smo htjeli bar dati porez na nezakonito ili nemoralno stečenu imovinu ne sjećam se da smo od vas dobili podršku da takav zakon prođe u ovom Visokom domu.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Kolega Korenika pa vi ste doista imali priliku sve te zakone o kojima govorite i o reviziji o pretvorbi imali ste priliku i ne samo priliku nego i obavezu da ih donesete onda kada je ovaj Sabor zaključio da ih trebate donijeti. Vi to niste napravili iz vama poznatih razloga. Niste to htjeli napraviti, recite jasno i glasno hrvatskoj javnosti da to niste htjeli napraviti iz ovih ili onih razloga ali nemojte sada nas uvjeravati da mi trebamo nešto napraviti što vi niste napravili. Mi smo točno odredili da je produženje ovog roka sasvim dovoljno da postoje državni instrumenti, da postoje instrumenti koji mogu osigurati da se svi navodi, da se sve pretvorbe i privatizacije svi procesi ispitaju utvrde nepravilnosti kako god hoćemo i da se to procesuira i da se obešteti država da se nađe načina putem odvjetništva da se ugovori proglase ništavnima i da se državi vrati imovina to je sasvim jasan naš stav, mi smo apsolutno za to. I nemojte nam imputirati nešto drugo od toga. Dakle, sve što vi sada govorite da smo mi trebali prihvatiti vaš zaključak ovaj ili onaj pa vi ste to sve mogli provesti ali niste htjeli, pa recite već jednom hrvatskoj javnosti zašto niste htjeli zašto vlada Ivice Račana nije poslušala, nije provela zaključak Sabora na koji je ona obvezna, nije provela zaključak Sabora od svibnja 2002. godine da donese novi Zakon, da donese izmjene tog Zakona, zašto nije to napravila, danas o tome nitko ne govori. Pa zašto se ne osvrnete vi na to i na vaš grijeh, ako to možemo nazvati grijehom, to je neučinkovito djelovanje, to je pokušaj da se neke stvari stave ispod tepiha.
Poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Uvaženi gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo članovi Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Sigurno poslije ove dvodnevne rasprave neću reći ništa što već nije rečeno naročito ništa jako pametno što već nije rečeno u ovoj Sabornici. Osobno sam bio za to da poslije rasprave Andrije Hebranga u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice odustanemo svi od rasprave i da to stavimo kao zaključke ovog Hrvatskog sabora jer sam bio svjestan da to ne može proći. Toliko puta se danas čulo Hrvatska demokratska zajednica i jučer kriva za 400 tisuća radnih mjesta, za 800 tisuća radnih mjesta, zločinačka organizacija, kriva što su propala poduzeća, propalo gospodarstvo, kriva što je stvorila Hrvatsku državu. Evo kao i zastupnik Hrvatske demokratske zajednice i dužnosnik HDZ-a mi ne bježimo da neki koji su bili članovi Hrvatske demokratske zajednice nisu zagrizli u te duboke vode kriminala, pa i u privatizaciji, mi od toga ne bježimo, mi to kažemo hrvatskoj javnosti i otvoreno tražimo najoštrije sankcije za njih, ali hvala Bogu ti više nisu među nama. Bio sam 2000. godine kada je koalicijska vlast pobijedila na izborima iskreno ću reći žalostan ali duboko u duši bio sam pomalo i cinično sretan pa možda će ta koalicijska vlast napraviti ono što je govorila u svojim predizbornim skupovima, pozatvarat će te lopove kako su ih zvali, te kriminalce, pa evo očistit će i Hrvatsku demokratsku zajednicu koja nije imuna i to priznaje za razliku od vas i od takvih. Naročito stranka koja je najveća u državi Hrvatskoj. Krivi smo za 800 tisuća radnih mjesta, zaboravljamo ono što je rekao dr. Hebrang u kakvim smo uvjetima naslijedili gospodarstvo, u kakvim smo uvjetima radili gospodarstvo, u ratnom okruženju. O kojem gospodarstvu govorimo, u gradu u županiji u kojoj je 85% ljudi mobilizirano u postrojbe Hrvatske vojske, koje je to gospodarstvo, koja su to radna mjesta, čija je pokretna a velikim dijelom nepokretna imovina mobilizirana u Hrvatsku vojsku, gdje je tu gospodarstvo. Čije je tržište dirigirana proizvodnja bila oslonjena na prostore bivše Jugoslavije. U 90%, 10% na zapad, na zapadu nismo mogli izvršavati svoje obaveze, s čime gospodo. S čime, s kojim ljudima, ja vam kažem u mojoj županiji na žalost žene su radile na poslovima muškaraca da bi pokušali održati bilo kakvu proizvodnju, ali nije išlo u takvim smo uvjetima radili. Zbrinjavali smo do 100 tisuća prognanika u županiji Karlovačkoj, tko je u takvim uvjetima mogao raditi i očuvati radna mjesta i biti konkurentan na tržištu koje je išlo naprijed. Svakako da Vlada ono što je rekao profesor Hebrang u proteklom periodu u kojem je djelovala i u podrumima i ne znam gdje sve u nenormalnim uvjetima nije vodila brigu samo o privatizaciji i da bi sigurno bila najsretnija da nije ni išla u proces privatizacije, ali pritiskale su i Svjetska banka i Europa a i samo tržište. Pokušala je vlada, pokušala isto kao i Račanova Vlada pokušala je sa sanacijama nekih poduzeća, pokušalo se ići u programirane stečajeve, neki su ih zvali stečajevi sa preustrojem, negdje je uspjelo a negdje nije. Ali svakako je bilo pokušaja da se sačuva radna mjesta. I po meni osobno smatram da nije toliko i nepravdi i kriminala i krivičnih djela učinjeno što je nalaz državne revizije i odvjetništva u procesu pretvorbe i privatizacije već da ih je mnogo više učinjeno poslije, prodajom poduzeća, prodajom imovine poduzeća, otvaranjem kćerka poduzeća, prebacivanjem novaca, pa i sanacijskog novca iz poduzeća koje je sanirano na kćeri poduzeća da bi se kako tako radilo, valjda je to bila želja ali u toj želji svakako je bilo onih koji su lovili u mutnom. Naši zaključci u Saboru često puta vođeni usko političkim interesima koje gleda hrvatska javnost ali gleda i svjetska zajednica moramo po meni osobno biti malo pažljiviji. Pa mi zadužimo Državno odvjetništvo, Državnu reviziju sa jednim našim zaključkom da rade deset godina. Oni deset godina da rade ne mogu napraviti ono što mi zaključimo a istovremeno smo protiv državnog aparata, birokracije, gomila se državni aparat. Pa s čime će ti ljudi napraviti pretvorbu i privatizaciju, reviziju pretvorbe i privatizacije svih poduzeća u Hrvatskoj koja su pretvorena i privatizirana, čime, s kojim ljudima bez zapošljavanja novih. A to im ne dozvoljavamo. Kad bude proračun nećemo im povećavati stavku za njihov rad i za bolji rad ovdje i njihovo izvješće onda kaže tražimo od njih izvješće. Kad izvješće dođe ondašnjim nismo zadovoljni, očekivali smo da će Državna revizija, Državno odvjetništvo reći da je 90% kaznenih djela u pretvorbi i privatizaciji da sve treba zatvoriti. Vjerujte iskreno i ljudski, ne želim nikoga braniti, ne možemo generalizirati ni pretvorbu ni privatizaciju. Moramo se sjetiti onih koji su privatizirali poduzeća sa 20 djelatnika u ratnim uvjetima koji su danas došli do 500 i isto tako odati im zasigurno priznanje. Pa do 2000. godine po mojim spoznajama privatizirano je samo 6% državnog kapitala poduzeća takva kakva su bila u ratu. Privatizirali su ih svi. Osobno želim da izađe spisak tih ljudi po strankama tko ih je privatizirao. Prema mojih spoznajama negdje oko 10% HDZ-ovaca. Ali molim, provjerimo, dajmo ga očima javnosti. Slika u javnosti koju mi stvorimo sigurno je ta. Šta je dalje napravila Račanova Vlada 2000. godine kad je došla na vlast? Očekivao sam ono što sam rekao u dubini duše da će pokušati riješiti i objaviti spisak 200 obitelji, objaviti spisak tih ljudi i po strankama koje su privatizirali i bili "u lopovluku". Nije se dogodilo ništa nego se nastavlja dalje. Nastavlja se jesti ono najvrjednije. Najvrjednije hrvatsko, to je INA, HT, hoteli itd. Stvara se percepcija u javnosti pa i u međunarodnoj javnosti, pa onda se ne trebamo čuditi što neke svjetske institucije nas svrstavaju na nisko mjesto da kod nas vlada bezakonje, da možemo poništiti sve. Pa pitam se koji je to gospodarstvenik iz našeg okruženja bližeg ili daljnjeg, tko će po ovakvim uvjetima poslije ovakvih rasprava u Hrvatskom saboru doći ulagati kod nas. Gospodo, na nama je velika odgovornost. Što nam slijedi? Rekao je netko od zastupnika oporbe i sigurno tu podržavam. Slijedi nam daljnja privatizacija htjeli mi to ili ne onoga dalje što je ostalo najvrjednijeg, i dijela INA-e, i Hrvatskih željeznica, i Hrvatskih šuma, i Hrvatske brodogradnje. Mislim da oko nekih stvari moramo postići politički konsenzus a mislim da je ovo nacionalno pitanje, da tu ne smijemo uvoditi usko stranačke interese da svi zajedno moramo voditi brigu o budućnosti generacija koja dolaze iza nas. A na nama je velika odgovornost. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Zlatko Tomčić. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega zastupnik je u nekim dijelovima govorio kao potpuno neinformirana osoba. Recimo, deset godina radimo na reviziji. Ili, tko će napraviti reviziju bez novih ljudi. Pa Zakon o reviziji je donesen 2001. godine. Državni ured za reviziju je sedam puta izvijestio ovaj Sabor, dao konačno izvješće i nema potrebe da govorimo o nekakvih deset godina, nema potrebe da govorimo o nekakvim novim ljudima. Posao je završen. Na nama je sada pitanje kako ćemo taj posao Državnog ureda za reviziju iskoristiti. Hvala.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepa. Sa nekim tvrdnjama prethodnika ja bih se mogao čak i složiti. Međutim, ono što meni ne odgovara u ovoj intonaciji njega pa i većine zastupnika HDZ-a je posipavanje pepelom kao onih koji su to radili više nema među nama, to je jedna teza. A druga teza je politička krivnja je na bivšoj Vladi. Sigurno je da je bivša Vlada naslijedila stanje 2000. godine koje nije previše mogla i promijeniti, sigurno da je donijela Zakon o reviziji pretvorbe, međutim ovdje mi imamo sada taj materijal pred nama i ja predlažem da mi sad malo manje govorimo o krivcima a da malo više govorimo o nevinima. Za mene su nevini upravo oni mali učesnici privatizacije, mali dioničari koji su uplaćivali nekoliko godina dionice pa ostali bez njih. Za mene su to učesnici kuponske privatizacije a za mene su to i umirovljenici jer smo napunili svojevremeno sa tim dionicama i Fond umirovljenika pa je on ispražnjen i taj novac je nestao. Ukoliko se mi koncentriramo više na nevine a zaboravimo ove "krivce" onda bi mogli i formirati jedan fond iz kojega bi upravo obeštetili učesnike privatizacije koji se zovu mali dioničari, koji se zovu stradalnici Domovinskog rata i koji se zovu umirovljenici. Ukoliko imamo političke volje onda bi vjerojatno mogli i napuniti taj fond jer 95% privatizacije je očito rađeno protuzakonito odnosno nepravilno i mi možemo taj fond puniti ako sankcioniramo one koji su sakrili imovinu, nisu je uključili u pretvorbu pa je prodali, možemo kroz porez na one koji su imovinu tu stekli na malo čudan način a nikad nisu platili ovoj državi porez. Moj prijedlog je da više govorimo o nevinima i da se koncentriramo završno kod ovoga na Fond za obeštećenje nevinih u Hrvatskoj. Krajnje je vrijeme da na pravi način razgovaramo o ovoj temi.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Ja u svome govoru nisam bježao ni od političke odgovornosti Hrvatske demokratske zajednice. Moja prva riječ je bila, rekao sam da kao dužnosnik i zastupnik Hrvatske demokratske zajednice ne bježim od odgovornosti nekih naših članova. A isto tako, to bi i vi trebali kao dio koalicijske vlasti a pročitat ću samo jedan vaš zaključak toliko puta ovdje, citiram a koji vas očito smeta ali hrvatske javnosti i zbog toga da vas još više smeta, zbog toga ću ga pročitati ukoliko mi vrijeme dozvoli, a koji niste izvršili. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana u Hrvatskom saboru predloži donošenje izmjene, dopune ili novih zakona potrebitih da se sankcionira učinjeni kriminal u pretvorbi i privatizaciji. Odnose zaštite gospodarski i drugi interesi Republike Hrvatske u vezi sa pretvorbom i privatizacijom a koja će omogućiti da počinitelj nezakonitih radnji tijekom procesa privatizacije budu pravedno i zakonito procesionirani i sankcionirani, da se utvrdi porijeklo novčanih sredstava kojima je privatizacija izvršena te sankcionizirana nezakonitog stjecaja. Gospodo, ovdje u ovom Saboru sjedi šest do sedam članova bivše Vlade. Zašto to niste učinili?
Druga replika poštovani zastupnik Mato Crkvenac.
Gospodine predsjedniče, poštovani zastupnik Vučić s pravom je i dobro rekao da su u Karlovačkoj županiji za rata i žene radile. I da je 85% stanovništva bilo mobilizirano u rat. I sad zamislite privatizaciju koja je u toj županiji odigrana dok je tih 85 bilo u rovovima a žene dok su radile. Tko je činio tu privatizaciju? Imate sad situaciju u Karlovacu i Karlovačkoj županiji takva kakva je i obranu takve privatizacije i takvih postupaka ne može nitko potezati. Drugo, ovdje je i gospodin Vučić, a osobito gospodin Matošić potegao pitanje INA-e. Vlada je išla sa 25% privatizacije INA-e u dobrom trenutku i s ocjenom koja je potvrđena na svim razinama da INA u ovoj regiji dugoročno ne može sama biti glavni faktor. Ali može biti, može biti faktor i partner sa jakom ulogom i INA-e i partnera i države Hrvatske u naftnoj industriji. Međutim ovo što Vlada HDZ-a u ovom trenutku čini gospodo to je greška. … /Govornik je isključen./ … daljnju privatizaciju INA-e u najgorem mogućem trenutku. U ovom trenutku nitko ne kreće u privatizaciju svojih naftnih kompanija. Da li ste čuli šta je zadnjih 3 dana rečeno u Johanesburgu o naftnoj privredi? U ovom trenutku nitko ne može utvrditi vrijednost INA-e. U ovom, do ovog trenutka INA nije modernizirana niti na bilo koji način može stupiti u ravnopravan odnos bilo s kim. Zbog čega idete u privatizaciju INA-e u ovom trenutku? Molim vas valjda imate predstratešku studiju o tome zašto se u to ide? Dajte nam ju na znanje. Upozoravam dok mi ovo ne raspravljamo očito neke druge privatizacije idu, ali mislim da niti INA niti Croatia osiguranje što se čuje o njemu niti Croatia banka ne ide dobro i da su već svim tim čine daljnje greške.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivan Vučić.
Pa uvaženi zastupnik Crkvenac je dobro rekao da je Vlada donijela odluku o prodaji INA-e 25% mađarskom Mol-u, ali nije rekao da Mađari imaju pravo na odlučivanje kao da imaju 100%. Isto, isto, 50+1. Isto tako slažem se sa njim da je u Karlovačkoj županiji da nije bilo vrijeme za privatizaciju tada. Ali je donesena odluka o privatizaciji i u nju se išlo s obzirom na okruženje. Gospodine Crkvenac ja se slažem ako to ne bude odluka ovog Hrvatskog sabora da ja i vi sami sjednemo pa za Karlovačku županiju prema političkom opredjeljenju napravimo ljude koji su bili u privatizaciji. Bit ćete razočarani.
Kolega Crkvenac nema odgovora na repliku. Poštovani [[Upadica: Pristajem da sjednemo, imamo si što reći.]] Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa. Meni se čini da je prije mene bio kolega Lončar, ali hvala vam.
Čini se, čini.
Gospodin Vučić ja se s vama slažem da i tu ste vi otvoreni rekli kritiku ondašnje Vlade da se usred rata kada je velik broj ljudi bio na ratištima onda se vršila privatizacija. Sasvim nekorektno čini mi se prema svim tim ljudima. Nije to bilo samo u vašoj županiji. To je bilo u više županija. Ali da krenem od početka. Ja sasvim sigurno ne smatram da je HDZ kriv što je nastala Hrvatska država. Dapače, ja vam odajem priznanje jer ste bili u to vrijeme u Vladi. Imali ste vrh države. Prema tome to je dobra stvar. Ali se treba i priznati kad se nešto napravi krivo. Ići u privatizaciju usred rata sasvim sigurno nije dobar potez i sasvim sigurno nije nas na to natjerala niti Svjetska banka niti bilo koja druga institucija. Rekoste kako određene institucije nemaju uvjeta da bi izvršile reviziju privatizacije pa i sve ono što ide kasnije. Imamo, uskoro ćemo raspravljati o Državnome proračunu. Ja se nadam da će ova Vlada sadašnja predložiti ovom Visokom domu da za Ministarstvo pravosuđa za hrvatsko sudstvo, Državno odvjetništvo se odvoje značajne svote novca da se na jednoj strani nastavi reforma, a na drugoj da oni mogu obaviti svoj dio posla vezano uz privatizaciju. Još nešto izuzetno važno. Nazvao me jedan gnjevni građanin Varaždina koji gleda ovaj naš prijenos i rekao: «Umjesto što vodite ovakve jalove rasprave dajte radije prijedlog pa neka se o reviziji pretvorbe i privatizacije, o svim mjerama i načinu kako oduzeti nezakonito pa i nemoralno stečenu imovinu ide na referendum pa će građani ove države vrlo brzo i lako presuditi ono što mi nemamo snage i nismo u stanju napraviti u Hrvatskom saboru.»
Poštovani zastupnik Ivo Lončar. Replika.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Evo već dva dana ovdje govorimo da je opljačkana Hrvatska. Slažem se. Opljačkana je Hrvatska, ali još nisam čuo kad se Hrvatska počela pljačkati. Pa da u ovomu mozaiku bude i taj djelić ja ću reći onoliko koliko ja znam, učio sam iz povijesti. Nešto sam i doživljavao i tako. Čini mi se da je prva pljačka nastala 1945. kad se Partija vratila iz šume i kad smo uspostavili diktaturu proletarijata. Drugi put pljačka počima kad diktatura proletarijata za svoga premijera također člana partije imenuje Antu Markovića. I on tada počima sa pretvorbom i privatizacijom. Svi članovi, svi direktori su bili članovi partije jer znademo da nitko nije mogao biti direktor nekog poduzeća tko nije bio član partije. I tada počinje prava pljačka. E onda imamo 1993., 1994. godinu. Opet se događa pljačka. Tko pljačka? Opet članovi partije. Jer su bili bivši direktori. Naučili su tamo kako se to radi i sad meni nije jasno ovdje također ima partija i ta partija napada svoje bivše članove. To mi je stvarno toliko kontradiktorno da jednostavno ne mogu to shvatiti. Evo jučer kolega Letica reče, nisam ga uspio ispraviti da ima među nama jedan naš kolega, bivši ministar, pretendent na mjesto predsjednika Vlade koji je odavno trebao biti na robiji. Ja držim da u ovomu Saboru imade puno takvih koji su odavno trebali biti na robiji. I još nešto. Govorilo se kad se pljačkalo, pa sjetite se samo za vrijeme vlasti partijsko-seljačke koalicije kakva je pljačka bila? Meni su na primjer bliski poljoprivreda pa uzmimo samo poljoprivredne kombinate. Što je tamo radila partijsko-seljačka koalicija, kako i na koji način je pljačkala. Evo mislim da je ovo trebalo ovako malo da se čuje i tako. Hvala.
Na robiji smo mnogi bili koji smo ovdje samo zbog drugih razloga. A neki će je valjda i stići. Poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Nakon ovako nadahnutog i intelektualnog izlaganja malo, malo sam dvojben, dvojben kako nastupiti? Naime htio sam konkretno u kontekstu afere Liburnia reći nekoliko podataka o kronologiji postupaka u kuponskoj privatizaciji. Naime u drugoj polovici, samo da podsjetim u drugoj polovici 1997. godine Hrvatska je pokrenula besplatnu dodjelu državnih dionica braniteljima, stradalnicima Domovinskog rata, političkim zatvorenicima i nezaposlenima u ratom zahvaćenim područjima. Podijeljene su dionice prema nekim podacima 471 poduzeća no 2/3 tih poduzeća nisu zadovoljavala osnovne uvjete profitabilnosti i solventnosti. A pojedini politički krugovi tadašnje Vlade uspješno su pojedina poduzeća izuzela iz privatizacije. I umjesto da se bezvrijedne dionice zamijene novim kvalitetnijim dionicama Hrvatski fond za privatizaciju je ušao u pregovore s pojedinim PIF-ovima iza kojih, tih povlaštenih PIF-ova je stajao nepoznati kapital. Društvima koja su upravljala PIF-ovima dana je neobjašnjivo visoka naknada za upravljanje fondovima. Na taj način su ta društva došla do kapitala za otkup dionica iz portfelja PIF-ova. Većina stradalnika i branitelja je na žalost svoje dionice prodala torbarima koji su ih otkupljivali po vrlo niskoj cijeni. Sve je to bila podloga za stvaranje privatizacijskih afera kakva je i afera s Liburnijom. Afera Liburnija izašla je na svjetlost dana 4. kolovoza 2005. godine kada je Vlada donijela odluku o prebijanju duga prema SN i DOM holdingu ustupanjem 256 000 dionica Liburnije. Sve posljedice kuponske privatizacije na slučaju Liburnije su isplivale na površinu, a to je da umjesto javnih investicijskih fondova smo dobili privatna investicijska poduzeća. Dalje, umjesto velikog broja malih dioničara dobili smo malobrojne tajkune. Umjesto strateški raspršenog vlasništva dobili smo koncentrirano ulaganje i umjesto transparentnog i uređenog tržišta kapitala dobili smo tajne pogodbe i sudske prinude. Hrvatska Vlada odlučila je podmiriti svoj dug prema SN i DOM holdingu predajom 256 000 dionica opatijskog turističkog poduzeća Liburnija. Na taj način su dva holdinga dobila 256 000 dionica za 520 milijuna kuna. Odluka Hrvatskog fonda za privatizaciju donesena je posljednjeg radnog dana uoči blagdana i dužeg kolektivnog odmora Vlade. Zašto Vlada nije obavila prodaju dionica putem natječaja? Hrvatski fond za privatizaciju tvrdi da nije mogao ići na prodaju putem natječaja, jer PIF-ovi imaju prema sudskim odlukama 33% dionica Liburnije. Odgovor i objašnjenje takve odluke Vlade je taj što je vlasnik jednog od fondova ili poduzeća povezani s njegovim fondom financirao predizbornu kampanju HDZ-a, te da je ovaj posao u stvari vraćanje duga iz predizborne kampanje. Sam Ostoja je priznao da je financirao HDZ. Ovo govori o tome kako se hrvatska Vlada odnosi prema resursima Hrvatske države, odnosno na kakav način ciljanim skupinama i pojedincima koji su obilato pomagali predizbornu kampanju HDZ-a daje u vlasništvo ogromne vrijednosti i cijele tvrtke. Za njih su hotelske tvrtke i ostale vrijednosti samo lovina koju na ovakav način treba pospremiti. Neke hotelske tvrtke poput na primjer Rabskog Imperijala su već duže vremena, prije duže vremena napravili vlastite modele privatizacije u koje se uključuju i radnici i jedinice lokalne samouprave. Danas je potpuno jasno zašto taj model nije u fondu ugledao svjetlo dana. Ne bih na kraju htio spominjati neke grube kvalifikacije, ali nisam siguran da kompletan scenarij Liburnije nije od početka do kraja izrežiran sa krajnjim ciljem da se pod navodnicima zamrači milijardu i dvjesto milijuna kuna iz državnog proračuna.
Hvala. Replika. Poštovani zastupnik Damir Kajin.
Evo meni je drago da se načela i ova tema, ali zato želim reći slijedeće, da razne uprave Liburnije, a znamo tko ih je postavljao s jedne i druge strane, prodale su čak 44 objekta za 41,4 milijuna eura što jasno nije stabiliziralo poslovanje, ali je većina članova tih uprava danas teška po nekoliko milijuna eura. Želim reći da je bilo pred početak tamo '92. pretvorbe i privatizacije 102. objekta, da ih je danas ostalo znači negdje oko 50-tak. Nakon što su građani Opatije, Lovrana zaustavili veliku pretvorbu da ne kažem pokušaj velike pljačke na djelu je mala pretvorba hotela «Danica», «Jadrana» i «Vila Elza». Ja sam o tome govorio još 12. 8. I doista, sa ovakvom praksom postavlja se pitanje što će na koncu ostati od Liburnije iako se slažem da su ti objekti Lovransko ruglo. Bojim se da se sad vodi politika slijedeća. Pritisak Vlade na Lovran gdje HDZ nije na vlasti. Znači, logikom ako možete vi prodavati možemo i mi prodavati. Međutim, transakcija Liburnije ono što smo imali 4.8. provedena je netransparentno, protupravno, nepošteno, na štetu države. Sve je bilo potkrijepljeno jednom amoralnom nagodbom od 570 milijuna kuna sa dva fonda i dobro je da je to zaustavljeno. Međutim, drago mi je i ono što sam čuo jučer da će Vlada vjerojatno te dionice dobiti nazad, ali mi nije drago što se u ovome trenutku dešava ova tiha mala privatizacija. To također treba otvoreno reći da treba zaustaviti i da jasno lokalnoj samoupravi Opatije, Moščeničkoj Dragi i Lovranu, možda Matuljima pripada onih 25% plus jedna dionica. Zašto je bitna Liburnija? Da ne ugrozi kompletnu privatizaciju u Republici Hrvatskoj, jer na jedan takav, jer u zemlji gdje se takve privatizacije pokušavaju vršiti relevantan kapital ne može doći i zato treba vidjeti što napraviti sa ovom malom privatizacijom koju dijelom, barem ja tvrdim na isti način postupati kao što je i slučaj bio sa velikom. Inače, ja imam ovdje popis svih tih objekata koji su privatizirani od 2000. godine kao što sam i rekao jučer da jedan kamp od 2500 kvadrata prodan je gospodo za 12523 tisuće eura.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite.
Hvala lijepa. Naime, tu je znakovito odnosno naj intrigantnije slijedeće što je za nominalni dug od 520 milijuna kuna koje je država dugovala SN i DOM holdingu. Ti holdinzi su dobili vrijednost, procijenjenu vrijednost od milijardu i 200 milijuna kuna, mada je Državno odvjetništvo se suprotstavilo tome. I to je suština svega. Dakle, to sve skupa daje odnosno potiče sumnju da je cijeli scenarij unaprijed dogovoren sa krajnjim ciljem da ponovim pod navodnicima zamračenja milijardu i 200 milijuna kuna iz državnog proračuna.
Hvala. Poštovani zastupnik Anton Peruško. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dopredsjedniče hrvatske Vlade, gospodo predstavnici hrvatskih državnih institucija. Nakon ove rasprave koja se ovdje vodi dva dana i za koju se iskreno nadam da će završiti određenim konkretnim zaključcima. Želim ja reći da je pretvorba i privatizacija u Republici Hrvatskoj, da je ona nakon žrtava koje su naši građani dali Domovinskom ratu i koje žrtve sa ničim nisu usporedive ostavila najteže tragove na tkivu hrvatskog društva. Taj proces koji se u Hrvatskoj provodio po zakonu kojeg je donijela prva HDZ-ova Vlada nanio je ogromnu štetu našim građanima, našem gospodarstvu, svim segmentima hrvatskog društva. Da podsjetim da se glavnina pretvorbe i privatizacije provodila u neprimjereno vrijeme, u vrijeme Domovinskog rata kad su jedni Hrvatsku branili a drugi po Hrvatskoj grabili i to na žalost počesto grabili po zakonu. Zakonu, koji je bio izraz političke volje tadašnjeg HDZ-a i lijepo je danas u ovoj sabornici kad uvaženi dopredsjednik Sabora, gospodin Milinović u jedno insceniranoj replici doktoru Andriji Hebrangu govori da današnji HDZ priznaje greške starog HDZ-a i retorički pita odnos SDP-a u odnosu na greške bivše partije. Gospodina Milinovića nema ovdje u sabornici sada, međutim ja bih ga želio podsjetiti ili možda upoznati, jer možda on to i ne zna da je SDP na svojoj prvoj konvenciji '90. godine donio 4 deklaracije među kojima je i jedna povijesna deklaracija u kojoj se jasno, kao pravni slijednik bivše partije, ispričao svim građanima Hrvatske koji su na bilo koji način patili od, kao žrtve bivše komunističkog režima. Učinio je to SDP tada tih '90.-ih godina i u ime 352 tisuće članova bivšeg Saveza komunista koji su tih godina '89. i '90. svi navukli HDZ-ov dres i od koji neki i danas sjede u ovoj sabornici. Doktor Herbang je također rekao da je ta pretvorba i privatizacija vršena u periodu 7 godina, 7 ratnih godina, u vrijeme kad je produktivnost u Hrvatskoj opala na 50%, što je činjenica, što je istina, kad je Hrvatska država izdvajala oko 405 svog proračuna za naoružanje da bi se obranila od agresije, što je također istina. Ali ja vas gospodo pitam što smo išli u privatizaciju u tim i takvim vremenima? U vrijeme od '90. do 2000. godine također je bilo zahtjeva za reviziju pretvorbe i privatizacije, ali HDZ-ova Vlada bila je protiv revizije, nastojalo se postojeće stanje stvoreno otimačinom zacementirati. Koalicijska Vlada je 2001. godine donijela Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije. I što je revizija pretvorbe i privatizacije koju je obavio Državni ured za reviziju utvrdila. Utvrđene su porazne činjenice da je u procesu pretvorbe i privatizacije na hrvatski način u društvima koja su bila podvrgnuta revizijom, prvo umanjena vrijednost bivšeg društvenog kapitala 12,99%, drugo, da je oko 386 tisuća radnika ostale bez radnog mjesta, treće da je na oko 30% društava otvoren stečajni postupak i četvrto, da u oko 505 društava nije ostvaren razvojni program. Eto, to su rezultati naše pretvorbe i privatizacije koji su nacionalna bogatstva oduzeli onima koji su ih stvarali i dodijelili ima novopečenim tajkunima. Pri tome želim reći i to, ja na tajkune ne gledam i ne dijelim ih po tome kojoj stranci pripadaju, kojem svjetonazoru pripadaju, nego ih gleda kao te koji su na nelegalni način došli do bogatstava. Pri tome svjestan sam činjenice da je i u našim redovima bilo mangupa, ali taj manguperaj omogućio im je zakon kojega je upravo donijela prva HDZ-ova Vlada. Prema tome, to je izraz političke volje koju su pak ti mangupi, kako sam ih nazvao, iskoristili. Ponekad i pokoja žestoka rasprava u ovom Saboru, pa i neke neprimjerene izjave iza kojih je ne mogu stajati uvjeren sam korijene vuku upravo u činjenici nezadovoljstva i ogorčenja ukupne javnosti pljačkom koja je u pretvorbi i privatizaciji učinjena. I danas u ovoj sabornici, kad razmatramo, među ostalim, izvješće Državnog odvjetništva što proizlazi? Proizlazi da je zapravo sve bilo gotovo u skladu sa zakonom, bilo je, istina, nekih ekscesa, ali molim vas, kako našim građanima rastumačiti da su zbog nepravilnosti u procesu pretvorbe i privatizacije po nalazu Državne revizije, a u 93% revidiranih subjekata utvrđene nepravilnost, podneseno svega 18 prijava, te izrečene 4 presude od kojih dvije uvjetne i dvije novčane kazne. Ako tome dodamo još i 9 presuda po prijava drugih tijela, policije prvenstveno, to je sve što je sankcionirano. Kako to našim građanima objasniti? Oni se time ne mogu pomiriti. Što se hrvatske Vlade tiče, da nije bilo pritiska nekih oporbenih klubova, među njima i kluba SDP-a, ova bi priča bila završena u veljači mjesecu ove godine kad je hrvatska Vlada izvješće Državnog ureda za reviziju, zamislite, primila na znanje. Primila na znanje i nikom ništa. Nema primanja na znanje. Na ovaj proces ne može se staviti točka. Zastare ne smije biti, koalicijska je Vlada bila donijela izmjene Kaznenog zakona kojim se pooštravaju sankcije i produžuju rokovi zastare. Međutim, što se desilo? HDZ je taj Zakon osporio. A, i na kraju ili pri kraju, što tek reći o kuponskoj privatizaciji? Privatizaciji koja se dvostruko prelamala na leđima najsiromašnijih, na leđima najugroženijih povratnika, prognanika, branitelja i ratnih vojnih invalida. Njima su najprije dodijeljene dionice da bi bili ciljano prepušteni raznim torbarima koji su na leđima obespravljenih stvorili svoja osobna carstva. Sva apsurdnost kuponske privatizacije koja je usput, kako kaže danas državni odvjetnik, ako je vjerovati medijima koji su to prenijeli, bila je i protuzakonita. Pokazala se najbolje na primjeru Liburnija Rivijera Hotela, jer je upravno na ovom slučaju dokazano da su se svi strateški ciljevi kuponske privatizacije okrenuli u svoju suprotnost. Umjesno javnih investicijskih fondova dobili smo privatna investicijska poduzeća. Pojedinci su opet jagmili, htjeli se, a možda i jesu jagmili koji predstavljaju najznačajniju platformu za realizaciju politike hoteli s pet zvjezdica u Opatiji, najturističkijem gradu sa pet zvjezdica. Javnost i lokalna te regionalna samouprava možda su ipak spriječili ovu transakciju. U jučerašnjoj raspravi potpredsjednik hrvatske Vlade, gospodin Polančec, je gotovo slavodobitno izjavio da je sporazum za Liburniju stavljen van snage i da će Vlada postati vlasnik dionica Liburnije. Raduje me to saznanje, ali pitam se koja je cijena, jer kao što kaže moj kolega Slavko Linić, ugovori su potpisani i konzumirani, a troškove obeštećenja fondova zbog štetnih ugovora po običaju će snositi porezni obveznici, ja sam u to uvjeren. Je li, ja bi dodao da gospoda Ostoja i Els sigurno neće snositi posljedice, oni u domoljublje ne vjeruju, ali vjeruju u interese. I vidite, današnja i jučerašnja rasprava ne smije biti dovršena sa primanjem na znanje. Moraju biti doneseni konačni zaključci i zaključci koji neće građanima Hrvatske sijati nove iluzije, već zaključci koji su ostvarivi i u tom cilju klub SDP-a je i uputio u proceduru prijedlog zaključaka. Ja vjerujem da ćemo u skladu sa raspravom koji smo svi vodili te zaključke i prihvatiti. Hvala.
Hvala. Četiri ispravka netočnog navoda, jedna replika. Prva replika, poštovani zastupnik Ivo Lončar. … [[Upadica se ne čuje.]] Ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče, evo, doista sam skamenjen. Kolega Peruško danas u ovom Visokom hrvatskom domu kaže da se SDP ispričao za greške partije. Držim da je to možda lapsuz. Ali kolega Peruško, je li greška Blajburg, križni put, Goli otok, koncentracijski otok Grgur, Gradiška '71., je li greška UDBA-na ubojstva diljem svijeta i po Hrvatskoj, je li greška iseljenjem više od milijun Hrvata i najproduktivnijoj sposobnosti od kad je Partija počela upravljati Hrvatskom od '45. do '90.? Pa još jedna stvar, vi napokon morate shvatiti da je i današnja Partiju koju ste vi, prošlu Partija koju današnja Partija kritizira da ste vi njihovi sljedbenici imenom, imovinom, kadrovima i Boga mi u mnogome i ideologijom. Hvala.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Također želim ispraviti isti navod gospodina Peruška, da su se ispričali. Kao što ste rekli, ispričali ste se onima koji su patili, ali niste se ispričali onima kojima ste skratili patnje.
Hvala. Poštovani zastupnik Vladimir Pleša, treći ispravak.
Potpuno je netočno kolega Peruško, rekli ste koalicijska je Vlada donijela izmjene Kaznenog zakona koje je HDZ usporio. Nije HDZ usporio. HDZ je bio samo jedan od onih zajedno sa Helsinškim odborom koji je pokrenuo postupak kod Ustavnog suda, osporio je Ustavni sud. Ali kada bi bilo i točno da je HDZ to osporio, to je puno manja greška nego ona koju je napravila vaša Vlada koja nije slušala ono što joj je dao u zadatak ovaj Sabor.
Četvrti ispravak, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče. Cijenjeni kolega Peruško apsolutno je netočna vaša teza, vaša tvrdnja da je kroz proces privatizacije da je opljačkana braniteljska populacija. To nije točno. HDZ je uvijek pokazivao … [[Ne razumije se.]] prema braniteljskim udrugama, a moram vas podsjetiti i to ćemo vidjeti u narednom izvješću, narednoj točki koja će biti iza ovoga, da je upravo za vrijeme vaše vlasti, znači 2000.-2003. godina, da je tadašnja Vlada i ministarstvo nadležno da su bili u stalnom ja bih rekao konfliktu sa braniteljskom populacijom. Hvala lijepa.
Hvala. I replika, poštovani zastupnik Slavko Linić.
Ne mogu biti optimista kao moj kolega Peruško, da će Vlada uspjeti poništiti ugovor sa fondovima. Zaista nisam optimista i mislim da tu vjerovati ovakvim izjavama je vrlo vrlo teško i dobar dio nas je skeptičan. Ali ima rješenja. Ima. Državno odvjetništvo zaista mora utvrditi da je ljudima koji vode institucije koje su naslijedile fondove, pogodovano sa 650 milijuna kuna. Pogodovano! Jer to su iznosi koje nije trebalo priznati, nije trebalo platiti. To su iznosi koji nije dužan Fond za privatizaciju i najmanje sa dionicama "Liburnije". To su iznosi tužbi za štete i kuponske privatizacije koje je nemoguće dokazati pogotovo što su provedene dvije zamjene dionica. Dvije zamjene. Gdje je preko 700 milijuna maraka ondašnjih, 700 milijuna u zamjenama realizirano. Prema tome, onaj tko nekomu daje bez sudskih rješenja, bez bilo kakvih ja bih rekao naznaka da se može izgubiti od strane Republike takav spor, to je pogodovanje i ako se utvrdi od strane državnog odvjetništva pogodovanje tada je to ništavan ugovor i tada će se ugovor sa "Liburnijom" raskinuti i to je jedini način, pravni način kako se moramo boriti da fondovi, odnosno holdinzi koji su naslijedili fondove ne preotmu još jedno bogatstvo Republike Hrvatske.
Hvala. Odgovor na repliku, Anton Peruško.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Slavko Linić, dakako da i ja dijelim vašu zabrinutost jer znam što "Liburnija" i "Rivijer hotel" znače za lokalnu zajednicu, a i za Republiku Hrvatsku. Međutim svoj optimizam u raspravi iskazan vezano za rješavanje ovog pitanja, temeljio sam isključivo na jučerašnjoj izjavi potpredsjednika Polančeca, a koju sam doslovce citirao na način kako je izrečena, može se to i u fonogramu vidjeti. Jedino sam izrazio bojazan da neznam koja će cijena morati biti plaćena jer ne vjerujem da će od ugovora koji su zaključeni, druga strana, a to su fondovi odstupiti bez da se masno naplate, dakako na teret poreznih obveznika.
Hvala. Omaškom nije prozvan poštovani zastupnik Emil Tomljanović koji se javio za ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Htio sam ispraviti uistinu netočan navod uvaženog kolege Peruška koji evo, to se stalno ponavlja da je Hrvatska demokratska zajednica kao politička stranka osporila ili ukinula predloženi Kazneni zakon koji je bio u saborskoj proceduri. Ne, to opet tvrdim ne, radi javnosti. To je učinio Ustavni sud odlukom kojom je ukinuo taj zakon, a ne Hrvatska demokratska zajednica. A to govorim i zbog toga i bez obzira na ukinuće po Ustavnom sudu toga zakona. 2000. godine je postojao apsolutno posložen pravni okvir u krivično-pravnom smislu da se i procesuiraju i sankcioniraju uistinu svi počinitelji kaznenih djela i čak ni ovo u četverogodišnjem razdoblju vam ne može biti apsolutno nikakva izlika da u 4 godine apsolutno ništa niste učinili, a i procesuirate i sankcionirate te navodne počinitelje kaznenih djela na koje se stalno pozivate.
Potpredsjednik Vlade, Damir Polančec. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo. U nekoliko navrata izrekli ste neke brojke koje doista ne stoje i moram ih malo pojasniti. Dakle dozvolite mi da se vratim na nezavršene ugovore o naknadi dionica u 2000. godinu. Još jedanput vas podsjećam da je tada postojala obveza prema tim ugovorima u visini od 280 maraka. 280 milijuna maraka. Tvrdim, a to iz svih izvješća i dokumenata proizlazi, da se tada taj dug mogao izmiriti sa daleko manjim iznosom da je bilo pragmatičnosti, želje i volje da se sjedne za pregovarački stol. U međuvremenu kako nismo izvršavali te ugovore odlučili smo se za sudovanje i parničenje. Kamate su jedan dio troška. Drugi dio troška je ono što sam citirao i što je navedeno u izvješću predsjednika kolegija Fonda za privatizaciju, gospodinu Liniću kao predsjedniku Upravnog odbora fonda gdje ga upozorava da je moguće da će se PIF-ofi udružiti i podignuti tužbu za nadoknadu štete. Samo tužba za nadoknadu štete koja se vodi kod općinskog suda u Zagrebu, sa kamatama je teška milijardu i 230 milijuna kuna u ovom trenutku. Ja ne velim decidirano mi ćemo tu tužbu dobiti, taj spor dobiti. Ja ne velim niti mi ćemo taj spor izgubiti, niti sam ja taj da to procjenjujem. Ja sam taj koji se dužan o tome informirati i na osnovu informacija koje dobije, napraviti poslovnu odluku i procjenu, a informacija iz 4. mjeseca dobivena od strane Državnog odvjetništva veli "sudac općinskog suda zatražio je vještačenje u visini štete", odvjetnici neka protumače što to znači. A kamate po arbitražama, odnosno po onim neizvršenim ugovorima koje je trebalo izvršiti temeljem pravorijeka su drugi dio priče i mi dakle danas govorimo o tome da je trebalo podmiriti ili nagoditi se, riješiti nekakvom nagodbom obvezu kakva god ona bila, o 280 milijuna maraka, mi danas govorimo o ukupnoj obvezi i riziku o 2,5 milijarde kuna zato jer nismo bili spremni prihvatiti sugestije i rješavati te sporove. E sada velite da smo dali za 520 milijuna kuna "Liburniju". Dozvolite, svaka nagodba je prije svega nagodba i dozvolite mi samo neke brojke da iznesem pred ovim uvaženim Domom. Dakle, obveza prema "Dom Holdingu" "SN Holdingu" bila je 229 milijuna kuna što je sa kamatama prema "SN Holdingu" naraslo na 250 milijuna kuna. Obveza prema "Dom Holdingu" bila je prijenos dionica u vrijednosti 85 milijuna maraka, nešto malo više. Sa kamatama to je 580 milijuna kuna. U onoj tužbi koju spominjem za obeštećenje, odnosno za naknadu štete, odštetni zahtjev "Dom Holdinga" i "SN Holdinga" je 657 milijuna maraka. Dakle, po pravorijecima postoji obveza od 580 milijuna kuna i postoji riziko da ćemo u slučaju gubitka tužbe morati platiti tim istim fondovima još 657 milijuna. Platili smo to sa 84% Liburnije koja po nominali iznosi 806 milijuna kuna i 67 milijuna kuna u novcu. Po nominali, ali vas podsjećam, poštovana gospodo, dionica Liburnije je u povijesti trgovanja tom dionicom najveću cijenu postigla 2 tisuće 400 kuna po dionici. Ako po najvećoj cijeni računam onda smo platili 670 milijuna, a isto tako vas, gospođe i gospodo, podsjećam da je prosječna cijena Liburnije u zadnjih 12 mjeseci na burzi postignuta tisuću 780 kuna. Ako tu cijenu uzmemo u kalkulaciju onda smo platili 520 milijuna kuna, za obvezu od 580 i riziko od 657. Ali nije to sve, gospodo. Isto tako vas podsjećam, da Liburnija vodi sporove, imovinskopravne sporove sa jedinicama lokalne samouprave pravnim slijednicima općine Opatija i da je u tu svrhu više od 20% dionica u Fondu rezervirano. Da je negdje vrijednost tih sporova oko 370 milijuna kuna, od 960 milijuna kuna temeljnog kapitala. Poštovane dame i gospodo, riziko gubitka tih sporova ovom nagodbom je prenijet na nove vlasnike. Prenijet na nove vlasnike. U slučaju gubitka sporova tih 20% od 960 platit će holdinzi jedinicama lokalne samouprave ako se sporovi izgube. A sad, zašto su sporovi tako dugo živući? 96. godine na Općinskom sudu u Opatiji Liburnija je dobila spor i trebala se uknjižiti kao vlasnik tih nekretnina. U 58 dana od presude Općinskog suda u Opatiji do presude Županijskog suda koji je poništio odluku Županijskog suda u Rijeci, 58 dana. A nakon toga 98. godine Vrhovni sud prebacuje nadležnost za cijeli slučaj na Općinski sud u Puli i do dana današnjeg nemamo riješen nijedan od 60-ak sporova koji stoje. Da, ja sam jučer rekao i optimist sam, gospodo. Mi ćemo vratiti dionice Liburnije i to ćemo učiniti. Mi ćemo isto tako, poštovane dame i gospodo, riješiti ne samo ovaj problem koji je nastao 97., 98, 99. Koji se multiplicirao, sad ste čuli brojke koliko. Tijekom vaše Vlade koji se uvelike umnogostručio tijekom vaše Vlade. Mi ćemo taj problem, gospodo, riješiti kao i sve probleme koje smo naslijedili od vas jer tu smo da rješavamo probleme, a ne da ih multipliciramo. Mi ćemo, gospodo, i ne trebaju nam posebni zaključci Sabora uz to, promijeniti Zakon o privatizaciji i u taj Zakon o privatizaciji ugraditi modele privatizacije koje vi niste i o kojima danas vrlo kontradiktorno razgovarate. Bit će u novom Prijedlogu zakona, izmjena i dopuna Zakona o privatizaciji ESOP modela. Bit će modela "menagement buy out", bit će modela "menagement and employee buy out", ali bit će i novi Zakon o javno-privatnom partnerstvu koji nam također fali. Gledam sada gospodina Tomčića i gledam gospodina Linića. Sada govorimo tako o ESOP-u. Moram vam ispričati jednu priču, zahvalan sam gospodinu Tomčiću što je 2001. godine primio mene i tadašnjeg župana koprivničko-križevačkog kada sam ga zamolio da me sasluša o tome na koji način se želi privatizirati "Podravka". Imao je sluha i saslušao je. Udruga malih dioničara "Podravke" je isti dan pokušala razgovarati sa potpredsjednikom Vlade o tome. Nisu imali sreće. Ali pustimo to. Mi ćemo probleme koje smo naslijedili riješiti. Donijet ćemo novi Zakon o privatizaciji, ugradit ćemo u njega nove modele koje niste ugradili. Mi ćemo restrukturirati Fond za privatizaciju. Spojit ćemo ga sa Središnjim državnim Uredom za upravljanje državnom imovinom i poboljšati i učiniti efikasnijim upravljanje državnom imovinom jer to je naš osnovni zadatak. Mi ćemo i reformirat pravosuđe, nećemo otvarati liftove i stvorit ćemo uvjete da državno odvjetništvo radi svoj posao. I ja sam sretan što ovdje sa ove govornice mogu reći, ja pozivam državno odvjetništvo, pozivam policiju, neka istraži proces sklapanja sporazuma o nagodbi između ova dva holdinga i neka itekako istraži moju ulogu u tome. I neka državno odvjetništvo i sudstvo i policija, sudstvo, državno odvjetništvo i policija odrade svoj posao, ali sud neka sudi. A ova Vlada, izvršna vlast mora poštivati sudbenu i mora poštivati odluke sudova Republike Hrvatske. Hvala vam lijepo. [[Pljesak.]]
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Slavko Linić.
Da, gospodine potpredsjedniče, vrlo jasno. Itekako ćemo kao saborski zastupnici, Klub SDP-a inzistirati na istrazi oko pogodovanju dvojici osobe za 656 milijuna. To je, ne nije ispravak.
Replika.
Ne, nije replika. Ispravak.
Ispravak, da. Ispravak netočnog navoda, da.
Pa nije replika.
Ispravak netočnog navoda. Izvolite, kolega Linić.
Inzistirat ćemo na tome jer, gospodine Polančec, nije točno da ste imali suglasnost državnog odvjetništva za tu transakciju. Nije točno. Državno odvjetništvo jasno veli da to nije dug Hrvatskog fonda za privatizaciju, državno odvjetništvo jasno veli da je to potraživanje koje neće biti tako lako ostvariti i da je Hrvatska država ta koja će uspjeti se obraniti od tih tužbi. I to se zove pogodovanje. … /Govornik isključen, pa ponovno uključen./ 656 milijuna. Takvi poslovi … /Govornik isključen, pa ponovno uključen./ ne mogu događati.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Malo me preplašio ovaj potpredsjednički plural. Znači, potpredsjednik tvrdi, mi ćemo vratiti dionice, mi ćemo promijeniti zakone u tom. Prije svega, ja bi volio da je to točno iako to vi nemate ovlasti da to učinite, to ćemo napraviti eventualno, taj pobjedu na sudu, državni odvjetnik. U njega se treba uzdati, a u vaše nažalost prosudbe moram vam ozbiljno sumnjati. Uopće nismo tržišno provjerili vrijednost o kojoj vi ovdje spekulirate na temelju retrogradne analize vrijednosti dionica Liburnije, a mi praktički nikad nismo dobili stvarnu tržišnu vrijednost tamošnjih 250 tisuća dionica. To je osnovni delikt sa stajališta normalnog tržišnog razmišljanja u jednoj normalnoj tržišnoj ekonomiji.
Hvala i treći ispravak poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite.
Gotovo u cijelosti bih mogao ponoviti ono što je uvaženi zastupnik Letica rekao, samo bih ispravio onda još netočan navod gospodina potpredsjednika Polančeca. Naime, on manipulira vrijednošću Liburnije, Opatija jer i površan poznavatelj vrijednosti hotelske tvrtke Liburnija zna da je daleko veća vrijednost te tvrtke od rečenih 470 milijuna kuna. Dakle, govoreći da je država napravila dobar posao, da je za dug od 520 dala 470 mislim da je to potpuno besmisleno i netočno.
Hvala. Sada smo rekli da ćemo glasovati u 14 sati, imamo još 10-tak zastupnika po ovoj temi, vjerojatno će biti nešto manje pa stanka do 16 sati to je 7 minuta da se okupimo i pripremimo za glasovanje o ona tri zakona.
Idemo na nastavak rasprave o temi o kojoj je riječ. Poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, uvaženi gosti, kolegice i kolege! Ja sam jučer odustao bio od svoje rasprave u svezi 3. točke dnevnoga reda i danas sam također razmišljao da li odustati ili ne, koliko uopće ima smisla sudjelovati u ovoj raspravi i mogu vam reći da sam kao zastupnik mogao i odustati. Međutim, ne i kao liječnik. Na to me obvezuje Hipokrat. Ja ću vam, kolegice i kolege, reći da je amnezija pojedinca jedno vrlo ozbiljno stanje. Ja ću malo pričekati da se kolege koji su odradili svoje udalje iz dvorane da ne smetamo ostalima. Dakle, ponovit ću. Amnezija pojedinca je, kolegice i kolege, vrlo ozbiljno stanje. Kolektivna amnezija je zastrašujuće opasno stanje a bili smo svjedoci ova dva dana upravo kolektivne a kolektivna amnezija je, ponavlja, zastrašujuće opasno stanje. Mi smo se ova dva dana pokušali dosjetiti šta se to događalo u Hrvatskoj tijekom devedesetih godina. Imali smo crno-bijelu tehniku s lijeve i desne strane ove sabornice. Zatim smo se pokušali dosjetiti što se događalo početkom ovoga desetljeća pa smo ponovno imali crno-bijelu tehniku sa jedne i druge strane ove sabornice. Pa ono što je posebno zanimljivo, nitko se nije sjetio 14. travnja ove godine kada smo u Hrvatskom saboru donijeli 8 zaključak. Taj, ti zaključci dogovorili su upravo između dviju najvećih stranaka HDZ-a i SDP-a i potpisali od gospodina Račana i gospodina Vladimira Šeksa. Zanimljivo je da smo raspravu i tijekove sjednice vodili na način koji je upravo suprotan na onome što smo trebali u biti odraditi temeljem tog zaključka od prije 5 mjeseci na kojeg smo svi zaboravili. Kolegice i kolege, ako smo mi tako zaboravljivi onda je moj prijedlog da ubuduće odemo na Trg, zamolimo troje, četvero građana građana, 50.-ih ili 60 starih koji su prošli ovih 20.-ak zadnjih godina da nam dođu ispričati što se ustvari dogodilo. Ne samo da su ti ljudi, veliki broj tih ljudi zbog privatizacije koja je bila onakva kakva je bila, neću ponavljati ono što ste rekli, dovela je ne samo do toga da je ogroman broj ljudi ostao bez posla, ti su ljudi ostali bez dostojanstva, ti su ljudi ostali bez mogućnosti da svoju djecu obrazuju na način na koji su oni to željeli, kupovati udžbenike, plaćati autobuse. Mnogi od tih mladih ljudi otišli su u svijet, raselili se i to je također dio problematike koju imamo danas vezanu uz našu demografsku sliku. Jučer je, čini mi se da je to bio kolega Leko postavio potanje da li su postignuti ciljevi privatizacije. Njegov je odgovor bio ne, on je jasno promišljao onako kako promišljaju hrvatski građani, uistinu njihovi ciljevi, njihove želje nisu ostvarene. Međutim, ja vas pitam da li su to bili ciljevi onih koji su i proveli tu privatizaciju, ja vjerujem da su njihovi ciljevi uistinu ostvareni. Meni je prije nekoliko dana na … [[Govornik se ne razumije.]] u Rijeci prišao jedan stariji čovjek i rekao mi je gospodine Doriću ja sam radio 45 godina, danas sam u mirovini, nisam gladan jer kruh si mogu priuštiti ali sam željan svega ostaloga, to je rezultat privatizacije, a oni koji su upropastili tvornicu u kojoj je on radio, njihova djeca, njihova djeca se voze u najskupljim automobilima, koji se proizvode u Njemačkoj, Americi, Japanu. Njihova djeca se druže u najelitnijim noćnim lokalima Monaca, Londona … [[Govornik se ne razumije.]] a oni koji su radili i stvorili te tvornice se druže u gradskim parkovima i u pučkim kuhinjama. Ja kolegice i kolege to ne mogu zaboraviti i ne želim zaboraviti. O tome nismo govorili. Samo smo pokušavali prebaciti jasno lopticu sa lijeve na desnu stranu ove sabornice. Da li smo mogli spriječiti ono što se dogodilo tijekom privatizacije u proteklih 15 godina. Ja ću vam kolegice i kolege pročitati nešto što se pojavilo, jednu izjavu jednog od čelnika Hrvatske narodne stranke, to je bio gospodin Krešimir Đeba u jednom dnevnom listu 11. 4. 92. godine, dakle, prije punih 13,5 godina. Kada je on ustvrdio i iznio stav predsjedništva stranke da je predloženi privatizacijski model HDZ-a pun slabosti i nedostataka i da će dovesti do transakcija koje mogu biti kriminalne naravi i da će određeni ljudi po nekim stranačkim ili političkim zaslugama o bliskosti vlasti ili korupcijom na vrlo jeftin način doći u posjed brojnih poduzeća. Kolegice i kolege to smo ponavljali dugi niz godina i odvjetništvo je znalo i pravosuđe je znalo i policija je znala, nije bilo želje da se u biti ispravi tijek privatizacije. Naći ćete ovakve izjave stručnih, korektnih, poštenih ljudi u zadnjih 13 godina jako puno u tiskovinama. Građani, kada sam ih ovih dana malo konzultirao što misle o ovakvom tijeku sjednice Sabora, većina njih uopće ne zna šta to znači revizija ili financijska revizija pretvorbe i privatizacije. Većina njih misli da će se u biti nepravilno stečene imovina vratiti državi, da će doći do redistribucije, nitko ne zna u biti da je ovo jedna jalova, beskorisna rasprava koja ne vodi ničemu i neće ničim rezultirati glede onoga što je bilo. Da li ćemo moći nešto postići profoturo nisam siguran ali moram priznati, ako se na greškama ući kolegice i kolege onda mi hrvatski političari imamo takvu građu da možemo postati najstudiozniji i najobrazovaniji političari u Europi. Bez daljnjega, ako se na greškama treba učiti. Konačno, čini mi se da slučaj Liburnija koji je ovdje spomenut samo ukazuje i opominje nas da model iz 90.-ih godina nije zaboravljen i nije potpuno napušten. To bih se usudio reći. Međutim, u slučaju Liburnija kolegice i kolege ima nešto jako, jako dobro, jako dobro i o tome nismo govorili a to je da je civilno društvo u Hrvatskoj pokazalo svoju punu zrelost i svoju snagu udruge građana, sindikati, lokalna i regionalna samouprava, mediji su skočili i obranili Liburniju. Oni su … [[Govornik se ne razumije.]] svoje političare. Građani Hrvatske odgovorno tvrdim su … [[Govornik se ne razumije.]] političare koji ih vode. To je dobro. To je pritisak odozdola na sve razine vlasti. I nadam se da će upravo to zrelo i snažno civilno društvo uskoro stati na kraj političkoj samovolji. No, poruka za nas ovdje je zašto se kolegice i kolege ako znamo da je ovo bilo, ako se svi zaklinjemo da ćemo ubuduće raditi drugačije zašto uistinu i ne počnemo raditi drugačije. Pogledajte dnevni red ove 16. sjednice Sabora. 60.-ak točaka nećete naći kolegice i kolege dvije, tri točke koje su barem posredno vezane uz razvoj ove zemlje. Bavimo se uglavnom sami sobom, pretačemo iz šupljeg u prazno. To svakako nije dobro i moramo bitno promijeniti jasno naš način rada. Ja bih želio među rijetkima čestitati gospodinu Šeksu što je jučer nastavio raspravu popodne i navečer bez prisustva kamera jer smatram da hrvatske građane treba poštedjeti ovakvih rasprava. Hvala lijepo.
Molim. Na redu je poštovani kolega Vlado Jelkovac. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici izvjestitelja, kolegice i kolege. Evo već gotovo puna dva dana raspravljamo o temama vezanim uz reviziju pretvorbe i privatizacije, odnosno očitovanju Hrvatskog fonda za privatizaciju i drugih službi u svezi s tim izvješćem. Nažalost puno je politiziranja i čini mi se da se uporno HDZ-u želi nametnuti krivnja i optužiti ga se za pljačku države. Pretvorbom je u Hrvatskoj obuhvaćeno skoro 3 tisuće bivših društvenih poduzeća čija je vrijednost bila procijenjena na oko 80 milijardi kuna. Temeljem Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije iz 2001. godine revizijom je obuhvaćeno 1556 poduzeća. Mislim da ovdje trebamo odati priznanje Državnom uredu za reviziju jer je pored onog svog redovnog posla zaista napravio kvalitetan i opsežan posao vezan uz reviziju pretvorbe. Pri tome od tih revidiranih 1556 poduzeća podnio je 71 prijavu i 107 izvješća sa sumnjom na postojanje kaznenog djela. Nažalost uglavnom zbog zastare 54% prijava je odbačeno. I sudovi su donijeli samo 4 presude. Pored toga ostali državni organi, policija i financijska policija i neki drugi podnijeli su još 1048 prijava po kojima je optuženo 339 osoba a 79 ih je osuđeno od kojih 10 bezuvjetnim zatvorom. Naravno da je ocjena javnosti s obzirom na javno mnijenje i sud koji u javnosti vlada da je ovo zaista mala brojka. Razlozi su različiti, ali svakako i u nedorečenom zakonodavstvu koje nije baš omogućilo točno razlučivanje i okarakteriziravanje nekog čina kao kaznenog djela i razlučivanje toga od nemorala. Naravno u cijelom tom vremenu i u uvjetima u kojima su zakoni donošeni, u kojima su provođeni nije postojala niti odgovarajuća kontrola odnosno ugrađeni u sustavi mehanizmi kontrole i vjerujem da i u tome treba tražiti … [[Govornik se ne razumije.]] No želio bih naglasak staviti na nešto drugo. Mislim da propusti izneseni u nalazima Državnog ureda za reviziju jesu ozbiljni. Međutim također mislim da to nisu najveći problemi pretvorbe i privatizacije. Pored samog procesa pretvorbe i privatizacije čini mi se da je na ovo stanje koje imamo danas puno više utjecao način upravljanja odnosno vođenja poduzeća od strane tih novih vlasnika. Na primjer pojedinci su kupovali poduzeća u pretvorbi po zakonu i uglavnom preko svojih privatnih poduzeća d.o.o.-a. Imenovali su u tim kupljenim tvrtkama novi nadzorni odbor, novu upravu. Svu nabavu i prodaju u novim firmama radili su preko tog svog matičnog poduzeća i iz razlike u cijeni otkupljivali dionice ili vraćali kredit. Ovo nije neposredno dakle vezano uz sam Zakon o pretvorbi i privatizaciji, ali ima stravične posljedice. Ne bi ni to bio problem da taj, da na taj način iz kupljene firme nije isisano sve ono što se isisati moglo. Radnici završili na burzi. Vlasnik se obogatio i stekao vrijedne nekretnine. Slično je i kod kupnje poduzeća menadžerskim kreditima gdje su zalog bile dionice tog kupljenog poduzeća. Takav kupac nije preuzimao gotovo nikakav rizik i mogao se ponašati kako hoće. Dio tog rizika dospio je kasnije na naplatu i bankama koje je pak država morala sanirati. Slijedeća situacija kojom su se mijenjali vlasnički odnosi, a mislim da nije ovdje bila još spominjana je plaćanje radova u obnovi ali i nekih infrastrukturnih radova na državnoj razini dionicama iz portfelja Hrvatskog fonda za privatizaciju. Na taj način građevinska poduzeća postajala su vlasnici tvrtki za koje ponekad nikad nisu niti čuli niti su imali ikakve veze s njihovom djelatnošću i nisu znali što bi s dobivenim dionicama? No zato je tu bio dobro informiran i organiziran lobi koji je već imao kupca za te dionice. Naravno bilo je i onih građevinskih poduzeća koja su mogla birati dionice iz portfelja Hrvatskog fonda za privatizaciju. Ovo je moram priznati bila uobičajena praksa i u mandatu prošle Vlade. Svi smo svjesni loših strana i posljedica privatizacije međutim je li HDZ kriv baš za sve ono kao što se to želi prikazati? Sinoć je u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice sjajan govor po meni imao o ovoj temi doktor Hebrang i prava je šteta zaista što javnost nije u direktnom TV prijenosu mogla čuti one podatke koje je on iznosio. Govorio je pri tome o stanju gospodarstva koje je 1990. zatečeno u Hrvatskoj. Ja ću upotrijebiti samo nekoliko njegovih brojki. Inflacija 1990. godine 609,5%. 50% poduzeća imalo je dugove veće od ukupne vrijednosti samih tih poduzeća i otvorenih preko 400 stečajeva. Ja najbolje poznajem situaciju iz onog dijela iz kojeg dolazim pa mogu ustvrditi da je te 1990. godine sve najveće tvrtke, najveće po broju zaposlenih: Pamučna industrija Duga Resa u Karlovačkoj županiji, dakle iz Duga Rese sa 4 tisuće ljudi, Kraš sa 800, DIP Ogulin ukupno sa preko 2 tisuće, Vunateks već tada bilo u stečaju. Ovime ne želim umanjivati odgovornost HDZ-a za propuste u pretvorbi i privatizaciji ali grijeh je tisuće vrijednih i poštenih članova stranke žigosati kao krivce za razne pretvorene makinacije jer te makinacije činili su pojedinci koji imaju ime i prezime. Nisu pretvorbene makinacije radili članovi samo jedne stranke. Jednako toliko proporcionalno bilo ih je i u drugim strankama. Nisu niti bivši socijalistički direktori baš nevini u tim procesima. Kaže se da kriminal ne poznaje granice, ali ja tvrdim da on niti ne poznaje stranačku pripadnost. HDZ je za svoje propuste račun platio na izborima 3. siječnja 2000. godine. I na tim greškama i na krilima obećanja SDP i koalicijski partneri došli su na vlast s obećanjima da će istražiti sve protuzakonite i nemoralne radnje u privatizaciji. Da će reći kojih je to 100 obitelji koje su stekle državnu imovinu. Da će imenovati sve one koji su pokrali državu i zatvoriti ih. Da će vratiti silne milijarde koje su spremljene u stranim bankama. Iako je i Sabor svojim zaključcima potvrdio ili ojačao te stavove ništa od toga nije napravljeno. Zbog ovoga ali i zbog mnogih drugih razloga i SDP i koalicija platili su račun na izborima 2003. I da pokušam na kraju nešto zaključiti. Ako ostanemo samo na izvješćima i konstatacijama zaista se postavlja pitanje opravdanosti opsežnog posla koji je kvalitetno napravila Državna revizija i zbog čega ovdje 2 dana raspravljamo. Efekti privatizacije i repovi koji se vuku iza toga previše opterećuju ukupni život u Hrvatskoj da bi se stalo na pola puta. Da bi ukupno društvo povratilo povjerenje u institucije treba ispraviti sve ono što se može. Naravno ono što se dogodilo nije moguće promijeniti. Ali da bi povratili kredibilitet treba imenom i prezimenom označiti krivce u svakom pojedinom slučaju. Sve nepravilnosti učinjene u pretvorbi privatizacije treba sankcionirati, pa i oduzimanjem imovine. Na to pitanje, odnosno to moraju predložiti ovlašteni organi, moraju usuglasiti klubovi zastupnika ovdje u ovom Visokom domu, a Hrvatski sabor usvojiti. Hvala.
Hvala lijepa. Replika, poštovani kolega Pančić. Izvolite.
Zahvaljujem. Bilo je interesantno izlaganje kolege zastupnika gdje je pokušao relativizirati sve što se relativizirat moglo. Pa, za stanje u privatizaciji i pljačka koja se dogodila kriva je i socijalistička privreda, ajde možemo se složiti sa time, mogu se složiti i sa time i da nije HDZ kriv za sve, da u nepravilnostima nisu sudjelovali samo HDZ-ovci, ali ruku na srce. Najvećim dijelom za sve što se je događalo devedesetih godina kriv je stranka koja je tada bila na vlasti i ne mogu se složiti sa tezom da smo svi jednaki i da smo svi odgovorni. Ja nisam sudjelovao u privatizaciji, ja se nisam obogatio kao vjerojatno ogromna većina članova SDP-a, a oni socijalistički direktori o kojima govorite, pa oni su '90., '91. godine prišli već Hrvatskoj demokratskoj zajednici, ali ostavimo to po strani. Gdje je najveća krivica i gdje je najveći grijeh? Privatizacija se provodila za vrijeme rata. Dok je 10% najmanje populacije Hrvatske bila zaokupljena ratom, jer su hrvatski branitelji ginuli i stradavali diljem Hrvatske, za to vrijeme šačica odabranih se bogatila i stvarno je cinično kada predstavnici fondova kažu: "Pa tko im je kriv. Mi smo kupovali njihove dionice zato što oni nisu mogli čekati.". eto, to je osnovni grijeh tada vladajuće stranke HDZ-a. Hvala.
Odgovor na repliku, kolega Jelkovac.
Gospodin Pančić je u svojoj replici gotovo potvrdio sve ono što sam i ja u svojem izlaganju govorio. Naravno, HDZ je od 1990. godine upravljao državom i naravno da je HDZ najodgovorniji za stanje u državi. Lopova i mangupa, siguran sam da ćete se složiti sa mnom, bilo je u svim gradovima i ponovit ću, mislim da niti kriminal, kao što ne poznaje granice, ne poznaje niti stranačku pripadnost. Gotovo sam uvjeren da se nije radilo o nečemu organiziranom i planiranom. Nažalost, bili smo u situaciji stvaranja države, u situaciji stvaranja institucija sustava, bili smo u ratu, u stvaranju zakonodavstva i mangupi u mnogim redovima iskoristili su takovo nesređeno stanje. Ponovit ću, dakle još jednom, sasvim sigurno Hrvatska demokratska zajednica od svog dijela odgovornosti ne može pobjeći, ona je dobar dio svojih redova i provjetrila upravo analizirajući te događaje koji su se '90.-ih godina dešavali. Siguran sam da će to morati učiniti i druge stranke. Hvala.
Replika, poštovana kolegica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa, dragi kolega, znate možemo mi do besvijesti danas uvjeravati hrvatsku javnost o truleži hrvatskog gospodarstva do '90. godine i da je to zapravo razlog gospodarske propasti od '90. do 2000. godine. Međutim, nećemo ih uspjeti uvjeriti, a nećemo ih uspjeti uvjeriti što i danas žive radnici koji danas ne rade, a sjećaju se '90. godine da su odlazili na posao, da su dobivali plaću, da im je, da su im isplaćivani doprinosi mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, a sjećaju se toga i njihova djeca. Tako da od toga, zaista neće biti nekog uspjeha i sada zapravo pokušava se dokazati neuspješnost, odnosno izdaja hrvatske javnosti od strane bivše koalicijske Vlade sa tvrdnjom kako samo jedan od zaključaka nije izvršen, doneseni 2002. godine. Pa, dragi moj kolega, zaključci Sabora obvezuju svaku Vladu, bez obzira tko je bio načelu, Ivica Račan ili gospodin Ivo Sanader. Prema tome, i sadašnja Vlada je obvezna postupiti po tim zaključcima, ali očito da ne postoji svijest da su ti zaključci obvezujući za sve Vlade i sada ćemo isti ovakav zaključak imati u prijedlogu zaključaka Hrvatske seljačke stranke. I tu ćemo zapravo testirati volju našu, koliko smo mi iskreno za to da se sankcionira na način oduzimanja onoga što je nekome uzeto, opljačkano itd.. Dakle, tu ćemo izvršiti anketu, testirati provjeru naše političke volje koliko smo mi u svemu ovome politikanti, a koliko iskreno želimo pronalaziti rješenja.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani kolega Jelkovac. Izvolite.
Uvaženoj kolegici gospođi Lalić, trulež tog bivšeg ili naslijeđenog sustava spominjan je samo u kontekstu i kao jedan od problema i kao jedna od teškoća. Da li je on najznačajniji ili je on ponderom manji od nekih drugih propusta o tom potom, ali analiza stanja, a kažem i one brojke, koje smo sinoć imali prilike čuti i mnogima nama koji relativno brzo zaboravljamo, malo su osvježili pamćenje i vratili nas u to stanje kad ćemo se sjetiti na koji su način cijene divljale, na koji način je funkcioniralo gospodarstvo i gdje svi mi tada bili. Kažete mi da navodim jedan zaključak koji nije proveden. Da, jedan, ali zato jer je to jedan jedini na temelju kojeg ste vi 2000. dobili izbore. Ne govorim o zaključku, govorim o temama koje taj zaključak regulira. HDZ je odgovoran za propuste, HDZ je i zbog toga što u tom zaključku stoji izgubio izbore zato što sam nije do 2000. imao snage u svojim redovima raščistiti sa tim. Prema tome, to je vrlo važan zaključak i to je vrlo važan razlog, ja ću se usuditi reći, presudan zbog kojeg i vaš mandat možemo ocijeniti neuspješnim.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala. Kaže naš kolega Jelkovac da je bilo zaista nekih pogreški u privatizaciji. Ne, ovako provedena privatizacija, kao što vidite iz nalaza Državne revizije, koju vaš kolega stranački naziva pokvarljiva, odnosno "roba s greškom", je utvrdila da je preko 80% bilo različitih vrsta nepravilnosti u što su nezakonitosti različitog stupnja. Prema tome, ovdje se, i želite prebaciti, što također nije točno, za neke mangupe, pojedince koji su bili različitih političkih opcija, to je sasvim pogrešno. Ovdje je odgovornost jedne politike. Ali pustimo sada ovu ili onu politiku, pokažite zbiljsku volju. … [[Upadica se ne čuje.]] Pa to je ispravak, jer ovdje se ne radi o odgovornosti pojedinih pojedinaca. Pustimo, to je sada stvar tijela državnog progona kojeg vi sprječavate da radi. Jer produljenje rokova Državnoj reviziji jeste, a uskraćenje mogućnosti Državnom odvjetništvu da to procesuira jeste rad za Državni arhiv, a ne za Državno odvjetništvo. To vi hoćete. Ali pustimo sada tu politiku. Što vi sada u ovoj situaciji možete napraviti? Ono što su upravo zaključci, a što smo mi bili proveli, a ukinuto.
Hvala lijepa kolegice, isteklo je vrijeme. Ja moram reći da ste se jako zanijeli i da niste ispravili navod nego ste replicirali i molim vas nemojte više zloupotrebljavati institut ispravka netočnog navoda. Nastavljamo s raspravom. Na redu je poštovani kolega Pavlic. Izvolite kolega Pavlic.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dopustite da se ja ukratko dakle uključim u ovu raspravu. Na početku evo da se odredim i da izložim, izrazim svoje slaganje s onima koji tvrde i govore da Hrvatski sabor nema mandata amnestirati one koji su zloupotrijebili zakon i obogatili se na račun građana Hrvatske i otuđenjem nacionalnog bogatstva. Mislim da moramo iza toga svi stati i mislim da otprilike svi i o tome govorimo. Dopustite sada da vam citiram izlaganje nekih saborskih zastupnika pri raspravi o reviziji pretvorbe i privatizacije. Dakle u toj raspravi evo oporbeni zastupnici govore, dakle mi smo pred kolapsom u koji nas je uveo model privatizacije i pretvorbe i to strateški i suštinski. Drugi oporbeni zastupnik govori, ima prigovor o pretvorbi i privatizaciji, da ona nije uspjela dakle zbog neuspješne predprivatizacijskih radnji, zbog neučinkovitog sustava upravljanja u prijelaznom razdoblju, raspada sustava malih dioničara te etatizacije gospodarstva. Također oporba ističe dakle, da se pretvorbom i privatizacijom okoristio uski krug ljudi što je dovelo do etatizacije gospodarstva i sprege privatnih poduzeća s nositeljima vlasti. Zastupnici s pozicije, dakle s pozicije vlasti govore o tome, jasno smo rekli da je došlo do određenih zlouporaba, ali da je kroz institucije sustava nadležne službe trebaju razriješiti jer ne želimo da se država poistovjećuje sa lošim poduzetnicima. Također, zagovarati reviziju pretvorbe i privatizacije kao sveobuhvatan proces ravno je političkom i gospodarskom salto mortaleu. Hrvatska bi tako pala u gospodarsku i financijsku izolaciju. Također predstavnici vlasti govore o tome kako se pretvorba i privatizacija u Hrvatskoj ne može promatrati bez okolnosti u kojima su provedene, a to je ratno vrijeme te bez spoznaje o naslijeđenom stanju u gospodarstvu. Dakle to su rekli zastupnici o reviziji pretvorbe i privatizacije. Možda mislite da je to bilo danas? Ne to nije bilo danas, to je bilo 1998. godine u istoj ovoj sabornici kada je bila rasprava o SDP-ovom Zakonu o reviziji pretvorbe i privatizacije. Prošlo je sedam godina, doneseni su neki u međuvremenu zakoni, doneseni su u međuvremenu neki zaključci a mi dan danas ponavljamo iste riječi, ponavljamo iste rečenice, dakle nismo se ni milimetar pomaknuli od onog stanja kakvo je bilo 98. godine, a to je ono što građani od nas sigurno nisu očekivali bez obzira da li mi bili u vlasti ili bili u oporbi. Slažem se dakle da su rezultati privatizacije i pretvorbe koja je vršena svih ovih dakle godina, porazni. Tu bi samo još dodao dakle, kao jedan od tog rezultata i opterećenja našeg mirovinskog sustava jer znamo da je veliki broj radnika koji su ostali bez posla, zapravo jednostavno prebačeni u mirovinski sustav da dobivaju mirovine. To su mladi ljudi koji su mogli raditi još 10, 15, 20 godina ali su zbog određenih, dakle poznatih okolnosti završili u mirovini. Dopustite sada da se malo osvrnem na sama ova izvješća, tj. da se vratim i na samu 91. godinu kada je donijet zakon dakle prvi o pretvorbi, a kasnije o privatizacije, tj. o pretvorbi društvenih poduzeća. Pa po meni dakle tri su osnovna uzroka zašto su posljedice pretvorbe i privatizacije takve kakve jesu. Prvo to je sam koncept pretvorbe. Naime Vlada ili ondašnja vlast izabrala je jedan oblik pretvorbe koji se dakle bazira na otkupu dionica. Nakon pada socijalizma pojavio se problem kako gospodarski sustav u Republici Hrvatskoj prilagoditi uvjetima slobodnog poduzetništva, ključni problem tada je bila reprivatizacija. Što to znači? To znači idealni prirodni i pravedni put reprivatizacije mogao je biti sljedeći, a to su iskoristile neke države u našem okruženju i koliko vidim kod njih je to dosta dobro uspjelo. Prvi korak bi bila denacionalizacija, drugi korak podjela zaposlenima i bivšim zaposlenima onoga vlasništva koje su oni stvorili svojim radom, podjela a ne prodaja i treći, podjela ostalog vlasništva, također podjela a ne prodaja. Podjela ostalog vlasništva ostalim građanima i državi. Reprivatizacija poslije je kao termin odbačen i pojavio se termin pretvorba, nešto novo je opet bilo. Godine 1991. donesen je dakle Zakon o pretvorbi društvenih poduzeća. Taj zakon je zapravo uređivao dvije stvari. Kako pretvoriti društveno poduzeće u trgovačko društvo i kako privatizirati trgovačko društvo. Dakle pretvorba i privatizacija nisu sinonimi. Također prema Zakonu o pretvorbi društvenih poduzeća privatizacija ne znači darivanje ili imenovanje titulara vlasništva nego stvarnu prodaju. Drugi dakle razlog zašto ni takav koncept zapravo nije uspio je neusklađenost i nedorečenost propisa, o tome se isto govori i o radu Državnog odvjetništva koja ističe, naime problem je neusklađenosti i nedorečenosti propisa s novonastalim društveno ekonomskim odnosima, jer po neke nisu sadržavale ni kaznene sankcije. Stoga je takvo stanje u legislativi izazvalo i različite stavove u tumačenju propisa gdje je Državno odvjetništvo u odnosu na sud prilazilo životnije i realnije u tom tumačenju primjenjujući ciljno tumačenje, a potvrdu našeg stava dobili smo od Hrvatskoga sabora kroz zatraženo autentično tumačenje člana 106. Krivičnog zakona itd. itd. Dakle neusklađenost i nedorečenost propisa. Tu se sada može postaviti pitanje da li je napravljen loš zakon, da li su ga napravili loši stručnjaci ili je on napravljen namjerno takav nedorečen da bi se onda on kao takav mogao lakše zloupotrijebiti. I upravo je dakle onaj treći dio zbog čega je pretvorba i privatizacija takva bila, to su upravo kriminalne radnje i zloupotrebe ovih zakona. Tu nam kao evo, ilustraciju mogu biti primjeri ono što se desilo s malim dioničarima. Naime znamo da je Zakon o pretvorbi društvenih poduzeća predvidio prodaju dionica ili udjela u poduzećima, zaposlenima i prije zaposlenima uz popust od 20% plus 1% za svaku godinu staža do vrijednosti 20 tisuća maraka, ali tu su se kasnije dodale još određene beneficije pa tako tko je uplatio 5% imao je već upravljačka prava ili se moglo dakle otplatom dionica doći još povoljnije dakle uvjete same otplate. No, što se desilo? Došlo je i tu do zloupotrebe. Pojavile su se određeni torbari koji su ljudima nudili određenu cijenu za dionice. Za 20 tisuća maraka ljudi su gotovo mogli dobiti 3, 4 ili 5 tisuća maraka na ruke, a ovi dakle torbari su s tim dionicama dalje mešetarili. To su bili špekulanti kojima nije bio interes zadržati poduzeće da ono funkcionira u jednom kvalitetnom ritmu, nego njima je možda bilo bitnije da prodaju to poduzeće na temelju tih dionica. A sve je to bilo kontra zakona što govori i ovo Izvješće Državnog odvjetništva. Drugi propust u zakonu ili moguća zloupotreba je bio u tome što je omogućeno da državne banke koje su bile najveći vjerovnici društvenih poduzeća pretvore svoje potraživanje u dionice ili udjele. Tu je, dakle, najpoznatiji slučaj "Slobodne Dalmacije". I dok je Hrvatski fond za privatizaciju od prodaje poduzeća udjel dionica imao propisani postupak, javni natječaj, izbor najboljeg ponuđača, itd., banke su svoje dionice i udjele počele prodavati i razmjenjivati kao da su te dionice i udjeli njihovo privatno vlasništvo i kao da su one same privatne. Ima puno, dakle, primjera zloupotreba. To sve u Izvješću Državnog odvjetništva stoji, a nažalost rezultat je samo mali broj onih koji direktno odgovaraju za to. I na kraju, dakle, složio bi se s onima koji su i predložili ove zaključke. Da moramo kazniti one koji su se ogriješili, koji su kršili zakone. Moramo uvesti sankcije za njih. Tu imamo različite prijedloge u ovim prijedlozima zakona, od poreza na ekstra profit i slično, je li tako? A isto tako mogli bi razmisliti o institutu štetnosti. A na vama također, što je najbitnije, da kontroliramo sadašnje privatizacije koje su u toku kako nam se, dakle, ne bi ponovilo ono što smo imali. Samo da još dodam da sam za individualnu odgovornost. Da svi moraju odgovarati za ono što su napravili. Dakle, ne kolektivnu odgovornost. Isto tako ljudi očekuju ako ne mogu dobiti materijalnu satisfakciju, da barem dobiju moralnu satisfakciju, oni koji su bili oštećeni u pretvorbi i privatizaciji. Hvala lijepa. Zahvaljujem.
Hvala lijepa, poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Jakša Marasović. Nema ga, gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Tonči Tadić. Izvolite kolega Tadić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz hrvatske Vlade, Hrvatske narodne banke i Državnog ureda za reviziju. Zakon o reviziji privatizacije donesen je još 2001. sa čitavih godinu i pol dana zakašnjenja. I u tom Zakonu, po našem sudu, pri donošenju učinjena je već jedna temeljna pogreška. A to je što je njime predviđena revizija samo pojedinih firmi, dakle, samo onih za koje se podnese prijava, a ne svih firmi. Što praktično znači da se već time išlo na svojevrsnu diskriminaciju unutar njih. S druge strane, Zakonom je određen rok do kada se revizija ima provoditi i sve to skupa nas dovodi do jednog doista neugodnog zaključka, a to je da se sve slučajeve privatizacije koji se nakon toga revidiraju, za to je potrebna posebna odluka Sabora. Rok Zakona ističe, mi držimo da bi trebalo ipak reviziju proširiti i na još čitav niz drugih slučajeva. Ono što je još strašnije u tome jest činjenica da iz svih ovih izvješća koje imamo danas tu, pa i ovog Izvješća o pretvorbi banaka i njihove privatizacije o kojima uopće nije bilo govora danas ovdje tijekom ove saborske rasprave. Iz svih ovih izvješća nisu zapravo izašla dva ključna dokumenta. S jedne strane, mi još uvijek nismo dobili novi Zakon o privatizaciji, a jednako tako još uvijek nemamo Zakon o javno-privatnom partnerstvu nego nam hrvatska Vlada i Fond za privatizaciju podvaljuju govoreći da se provodi privatizacija kroz javno-privatno partnerstvo što je jednako besmisleno kao da vam netko kaže da provodi ubijanje kroz oživljavanje. Naime, javno-privatno partnerstvo nije privatizacija. Privatizacija nije javno-privatno partnerstvo i za javno-privatno partnerstvo treba konačno i ovoj zemlji donijeti posebni zakon. Vlada nažalost, ni Fond za privatizaciju nisu skoro ništa naučili, nisu ništa izvukli pouku iz dosadašnjih nalaza revizije privatizacije. A da je tome tako to dokazuje s jedne strane i slučaj TLM-a gdje je jedna firma koja samo, dakle, transportna jedinica TLM-a koja ima nekretnina u vrijednosti od 21 tisuću kvadrata. Samo da je po 100 eura po kvadratu na ulazu u Šibenik sa svim građevinskim dozvolama, samo vrijednost tog terena vrijedi, dakle, oko 16 milijuna kuna. Dakle, 10 puta više od onoga za što je ta firma prodana, a firma je prodana za milijun i 600 tisuća kuna. Pa ako u Dalmaciji imate 800 vozača kamiona, samo tih 800 vozača kamiona u Dalmaciji dnevno potroši na ručak više nego što je plaćeno za Promal, dakle, za transportnu jedinicu TLM-a. Slično je bilo i u Regeneraciji Zabok, gdje se umjesto strateškog partnera išlo na kamufliranje privatizacije kroz navodno radničko dioničarstvo, da bi sve to skupa zapravo preuzeo direktor i neki njegov partner koji će firmu, pazite, dokapitalizirati prodajom nekretnina. Ta oba slučaja nam zapravo pokazuju da se ništa nije promijenilo. Da se iz ovih izvješća ništa nije naučilo i da se sve odvija na jednaki način. I što je još najinteresantnije, da se sve to skupa odvija po istom Zakonu o privatizaciji iz 96. kojeg ni pretprošla, ni prošla, ni ova Vlada nisu imali snage promijeniti, ali su svi jednako tako govorili da je taj zakon loš. Naravno, kao što sam i sinoć rekao na kraju rasprave u ime našeg kluba, bojim se da bi i ove rasprave bilo i da bi i ona bila danas toliko burna da se nije dogodila afera sa privatizacijom Liburnija Riviera hotela, odnosno da se nije i tu došlo do svojevrsnog zida i do žestokog otpora hrvatske javnosti. I to upravo u pogledu privatizacije kroz PIF-ove koje svih ovih godina nezasluženo bila po strani. Sam koncept privatizacije kroz PIF-ove, odnosno kuponske privatizacije je potpuno besmisleno. Dakle, očekivati da će privatni privatizacijsko-investicijski fondovi voditi bolje računa o stradalnicima Domovinskog rata negoli Hrvatska država je u najmanju ruku naivno. Osim ako iza toga ne stoji neki posve drugi vrlo konkretni materijalni interesi. Ispada da su Ostoja i grof Eltz sve što su radili, radili iz čistog humanitarnih pobuda. Ma dajte molim vas, tko u to doista može povjerovati. Ali zašto se u to sve skupa išlo bez daleko bolje zakonske kontrole, odnosno zašto se država tu nije sjetila pa formirala neki braniteljski ili prognanički fond i tom fondu povjerila te dionice i da je onda taj državni fond brinuo za dividende. Nego se očekivalo da će to bolje raditi privatnici koji će naravno uvijek gledati računa o svom privatnom interesu. Drugo što je potpuno nejasno jest to radi čega ni taj proces nije bio napravljen korektno nego se privatiziralo neke firme koje se nisu morale privatizirati. Nisu bile kuponski privatizirane one koje su to morale biti. Sve u svemu, rađeno je to prilično smušeno o čemu i jako dobro govori i nalaz državne revizije. I onda dolazimo do najluđeg dijela a to je zamjena dionica. Zamjena dionica što je najinteresantnije uopće nije predviđena zakonom o PIF-ovima ali je ipak provođena i to zato jer su konstatirali da im dionice nisu dobre, pa ako nisu dobre zašto se u toj situaciji nije išlo na to da onda ti PIF-ovi vrate te svoje navodno nekvalitetne dionice, dobiju kupone nazad i ponovi se cijeli postupak dražbe iznova sa ostalima. Državna revizija i tu daje jedan vrlo interesantan primjer kada su vraćene dionice Šećerane Virovitica i u zamjenu su PIF-ovi Velebit i PIF Dom dobili dionice Rivijera holdinga u Poreču koje su vrjednije za 92% od onih koje su vraćane. Precizno rečeno, odnosno slikovito rečeno uđeš u dućan kupiš neke cokule pomoću poklon bona, napraviš njima dva kruga u prirodi i onda se vratiš u dućan i te iste cokule zamijeniš po želji za najbolje cipele u dućanu. To je bila zamjena dionica, za koju nema nikakvog temelja u Zakonu o PIF-ovima. Što je najluđe to sve skupa je rađeno mimo tržišta nego izravnom nagodbom Fonda za privatizaciju sa pojedinim PIF-om dakle nećeš to što hoćeš, hoćeš to, super, izvrsno, super samo uzmi svi problemi su riješeni i naravno Fond za privatizaciju nije smio zaključivati nikakav ugovor sa PIF-ovima o zamjeni dionica dok ti PIF-ovi nisu bili upisani u sudski registar i dok nisu uvrstili svoje dionice na uređene javno tržište dionica. Ali je ipak to sve skupa rađeno. Nakon toga dolazimo do smjene vlasti, nova vlast kao ni postojeća bojimo se nije imala hrabrosti stati na kraj svemu tome zajedno. Nitko do sada na žalost nije imao hrabrosti ustvrditi da čitav proces ne ide onako kako je zamišljeno Zakonom o PIF-ovima, nisu imali hrabrosti poništiti sve ništavne i protuzakonite ugovore o zamjenama dionica i nisu imali hrabrosti osnovati fond za ratne stradalnike koji bi preuzeo posao umjesto PIF-ova, umjesto svega toga išlo se na arbitraže, na nagodbe i zapravo sve što se dogodilo kod Liburnije je zadnja u nizu proizvoljnih odluka, proizvoljna dodjela dionica, proizvoljna zamjena dionica, proizvoljno ustanovljavanje duga, proizvoljna procjena duga, proizvoljna zamjena, odnosno nagodba sa Liburnijom. Dakle ako je bilo proizvoljnosti onda dame i gospodo ih je bilo u čitavom nizu proizvoljnosti od 98. do danas i to treba doista ovdje konstatirati. Dakle, ono što je na kraju ključno pitanje jest to možemo li mi kao Hrvatski sabor tolerirati daljnje nezakonito gospodarenje, nezakonito stečenom imovinom, odnosno dionicama stečenim kroz brojne nepravilnosti i nezakonitosti ako je to tako utvrdila državna revizija, ja držim da ne možemo i upravo u tom smislu su predloženi ovi naši zaključci, odnosno zaključci kojima želimo obvezati Hrvatsku vladu na formiranje zakonskih postupaka oduzimanja imovine nezakonito stečene tijekom privatizacije radi povratka vlasnicima od kojih je nezakonito oduzeta. Također tražimo da državna revizija revidira privatizaciju i Promal tlm u Šibeniku i Liburnija rivijere u Opatiji i da o tome podnese izvješće Hrvatskom saboru u roku od 90 dana. Hvala.
Hvala lijepa. Replika poštovani zastupnik Slavko LInić.
Dragi kolega, najlakše je samo optuživati i opet širiti temu svi koji su bili na vlasti su smeće, svi koji su bili na vlasti ništa nisu radili to su teške i neodgovorne teze. Kada govorimo o kuponskoj privatizaciji, pogotovo kada govorimo o zamjeni dionica, bivša koalicijska vlada je odbila realizirati preostale zamjene, ni jedna zamjena nakon koalicijske vlade nije provedena. Nismo mi poveli arbitražu, ne skromni, ambiciozni, nezasitni ljudi zvani … i Eltz tužili su državi i poveli arbitražu. MI smo se branili. Državno odvjetništvo kada se tiče PIF-ova ima tone materijala koje je koalicijska vlada ja osobno dao o ne zakonitosti. Jer ovdje vrlo jasno želimo reći da su pojedine dionice se dale u kuponsku privatizaciju sa 51% i dva PIF-a i to posebno Eltz i Ostoja vode i Petrokemiju Kutinu i cijelu organsku petrokemiju koju su uništili i 4 godine borbe da očuvamo petrokemiju od uništavanja jer njima nije stalo da šire proizvodnju, njima je stalo do nekretnina. I državno odvjetništvo ima te papire i davani su papiri, u Hrvatskom saboru bili su prijedlozi izmjena Zakona o PIF-ovima ne bih govorio da Vlada koalicijska nije dobila potporu za te izmjene u Hrvatskom saboru, to je pokazalo i unutrašnje sukobe ali to možda pokazuje ono osnovno kada je .. rekao jedino SDP-u nisam dao novce. To je na žalost istina, jer smo mi pokušali njihov utjecaj na uništavanje Hrvatskog gospodarstva umanjiti ali nismo uspjeli. Zato molim vas nemojte nas trpati u isti koš.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dok je Splitski nadbiskup metropolit BArišić propovijedao 4. rujan u Ludbregu, nazočni državnici i narod više su ga puta pljeskom prekidali ne samo zato što se zauzeo za neradnu nedjelju. Javna glasila prenijela su to o nedjelji, a on je mnogo potresnije govorio o pretvorbi. Prvi je u našoj javnosti usporedio pretvorbu u misi s pretvorbom u privredi. Možda slušatelji nisu uspjeli shvatiti doseg tih riječi, pretvorbi je najvažniji događaj u euharistijskom bogoslužju misi, kada svećenik u ime Isusovo kaže da kruh koji je na oltaru postaje njegovo tijelo koje se za nas predaje. Darivanjem sebe za nas Isus mijenja svijet, svi koji mu povjeruju moraju sebe drugima darivati. Pretvorba s oltara želi zahvatiti ljude, to se ne događa bez patnje ljudi se pridružuju njegovom žrtvovanju Pasiji. Proces je spor i bolan ali nezaustavljiv. Tko to prihvaća zna za što se žrtvuje i već s Isusom sudjeluje u njegovom uskrsnuću, takvi su ljudi predokus velike završne promjene svijeta, ali istaknuo je nadbiskup, doživjesmo drugu sasvim suprotnu pretvorbu onu u privredi. Dok Isus daje svoje tijelo za nas, vješti djelatnici te pretvorbe uzimaju sve što je naše za sebe. Proces pretvorbe vlasništva, privatizacija u našoj oslobođenoj državi velikim ili čak najvećim dijelom bio je sustavna promišljena pljačka. Novo pečeni bogataši oštetili su narod i državu ne manje nego zločinački agresori. Agresiju smo slomili i njezine ćemo posljedice makar teško prebroditi, pretvorbenu pljačku jedino je moguće u cjelini sagledati i malo tko se nada da će tim zločinima pravosuđe doskočiti. Možemo li se tješiti činjenicom da najuspješniji tajkuni opljačkano ipak ulažu u privredni napredak, da je manje onih koji opljačkana poduzeća zatvaraju, novac ulažu u druge unosne pothvate a otpuštene radnike ostavljaju na ulici. Isusovo misno shvaćanje pretvorbe htjelo bi biti ustuk tom novom prodoru pakla u našu svakodnevicu. Umjesto početka svog izlaganja pročitao sam, citirao Živka Kustića i od 13.9. to je njegova jutarnja propovijed u jednim našim dnevnim novinama. Sada prelazim na svoj dio rasprave. Dakle, točno je da je Hrvatska bila izložena agresiji i platila ogromnu cijenu za svoju slobodu i neovisnost. Tu bitku smo dobili mada se tijekom nje dijelom potvrdila i ona naredna izreka "Sirotinja u rat daje sina a bogatuni kravu". No u našem slučaju nažalost, fakti o tome govore, imali smo i hrvatsku specifičnost koju ni naša narodna ne poznaje. Odabrani su tijekom Domovinskog rata praktično od sirotinje postali bogatuni a nisu dali ni sebe ni kravu. Nisam mislio se vraćati u povijest i nijednog trenutka se ne želim vraćati u prošlost nikada, međutim očekivao sam i iskreno se nadam i očekujem da ćemo jednog dana prekinuti s praksom i da ćemo se okrenuti budućnosti. I očekujem također da ispunimo zahtjeve Hrvatskoga sabora koje smo mi sami donijeli a to je da će Hrvatski sabor znači danas raspraviti ovu raspravu i u roku devedeset dana radi otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji uključujući i izradu novog Zakona o privatizaciji koji bi se između ostalog trebao definirati i ESOP model. To sam očekivao i očekivao sam takvu raspravu danas, i očekujem je čitavo vrijeme. Mi smo danas usvojili jedan zakon koji produžuje rad, koji Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije produžuje na godinu dana a nismo rekli šta Ured za državnu reviziju treba raditi, nismo im dali nikakva zaduženja. To nije ono što može pretvorbu i privatizaciju i ovakva mišljenja o pretvorbi i privatizaciji promijeniti. Ja znam da sudjelujem u svemu tome. Moje glasovanje protiv ili glasovanje za je jednako tako učešće u ovome svemu. I ja se ispričavam što sudjelujem u ovome a ništa ne mogu promijeniti. "Mea culpa, mea maxima culpa."
Poštovani zastupnik Šime Prtenjača, replika.
Evo, koristim ovo samo kao povod. Naime, žao mi je što jučer ili danas nisam mogao dati svoje skromno viđenje u svemu tome bez namjere naravno da mijenjam svijet ili povijest ali da na vlastitom primjeru kažem barem neke primjere kako ovo nije bila pljačka i kako nismo svi lopovi, a još manje kako nismo zločinci. Ja sam u najtežim danima napustio mjesto financijskog direktora i prihvatio se obrane svoga grada. U to vrijeme vodio sam glavni rat za spašavanje Dalmatinske banke u Zadru koje se više sjeća sa ciljem da bi je spasio za taj grad i stanovnike jer je ta banka odvela u stečaj najveći dio firme u Zadru a to se dogodilo sa kompletnim bankarskim sektorom i žao mi je što nemam vremena jer moram brzo proletiti s obzirom na ovo kratko vrijeme. Drugi slučaj, mi smo svi mogli, ja sam učinio i spasio tankersku plovidbu, učinio i spasio još neke od firmi Turist hotel u Zadru itd. i to osobno. Dakle, moglo se. Drugo, nisam pogodovao svojim prijateljima da privatiziraju pijacu, hotele ili bilo što drugo kao što su neki drugi. Prema tome, dao sam maksimalni doprinos a nikad od nikoga nisam dobio nalog kako treba djelovati da bi se opljačkalo i ukralo, što te priče o organiziranoj pljački Hrvatske države stalno se ponavljaju nažalost ovdje. Ja držim da svi oni koji su željeli dati svoj obol mogli su ga dati kao što mogu dati i danas. A danas na kraju s obzirom na vrlo kratko vrijeme kroz ovu repliku moram kazati da nije sve popljačkano, da oni koji su popljačkali trebaju odgovarati ali preko institucija države koje odgovaraju a mi ovdje trebamo stvoriti pozitivno poslovno ozračje na način da preostalo nacionalno bogatstvo ostalo zadržimo u svom nacionalnom interesu. Pa ako sam ja jedan od malih primjera ovakve Hrvatske države onda je jasno da u ovoj državi ima puno većih i pozitivnijih primjera. Prema tome, niti smo lopovi a još manje nismo zločinci. Ako jesam za ovo izgovoreno hvala lijepo.
Odgovor na repliku Antun Kapraljević. Izvolite!
Ja vam se zahvaljujem. Ja ću fonogram vaše replike dostaviti Živku Kustiću i nadbiskupu Barišiću.
Ja sam bio tamo kao predsjednik Sabora jer Sabor je pokrovitelj Svete Nedjelje u Ludbregu. Nadbiskup Barišić je uspoređivao dvije pretvorbe ali ovo što vi kažete, što ste citirali propovijed Živka Kustića u dnevnim novinama to nije propovijed. Živko Kustić ne propovijeda u dnevnim novinama. Ima svoju kolumnu u Jutarnjem listu. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade, gospodo iz državnih institucija, kolegice i kolege! Ovo što sada radimo ova dva dana tema kojoj se bavimo i sami izgledi da se nešto epohalno dogodi u budućem periodu najbolje može oslikati poznata narodna izreka o velikom prometu i maloj zaradi. Zašto je to tako? Ma jednostavno zato što nama ljudima nije dana moć da uskrsnemo mrtvace a veliki dio privatiziranog gospodarstva jesu mrtvaci svedeni na vrijednost kvadratnog metra nekretnina. Nije nam dana ni mogućnost da vratimo vrijeme i da možemo ispraviti grešku. Možemo samo steći novo iskustvo i ne napraviti novu grešku. Problem je u tome što se dan danas neučinkovitošću ili jalovošću pravnog sustava čini sve da se dokaže da greška nije greška. A greška je da se privatizacija počela provoditi u vremenu koje je vapilo za solidarnošću i ravnomjernom nošenju tereta rata. Greška je i amoralnost u tom i takvom vremenu poticati egoizam i grabež ali je veoma lukavo od kreatora političkog sustava. U tom vremenu branitelji su bili u rovovima, lukavi u foteljama a radnici nažalost zadivljeni modificiranim samoupravljanjem u obliku radničkog dioničarstva. Naravno, u cijeloj toj priči prosperirali su oni koji su znali i imali pa makar samo vezu i informaciju. Svjedočim ovdje i sada da tvorci privatizacije nisu ni danas svjesni koliko su ljudskih sudbina ugrozili, koliko su obitelji razorili, koliko je neprospavanih noći građana Hrvatske. Naravno, oni su uvijek bili daleko od suza, gnjeva i siromaštva. Imam snage i prava govoriti u ovom Visokom domu na ovaj način jer sam u periodu od 1994. godine do 2003. godine bio sa tim ljudima i znam koja je dimenzija i ljudskog egoizma a s druge strane i ljudske tuge i nevolje. Bio sam u tom periodu sudionik u slučajevima da su radnici cijelu noć držali zatočenog direktora koji je otplaćivao dionice iz poslovanja poduzeća a nije davao plaću radnicima. Koncem 1999. godine ta je osoba nagrađena od Hrvatskog fonda za privatizaciju na način da je Hrvatski fond za privatizaciju raskinuo ugovor o kupnji, prihvatio povrat neotplaćenih dionica i oslobodio dotičnog hipoteke na obiteljsku kuću. Koalicijska Vlada nije sankcionirala ovu pojavu a samo u Istri bilo je 10-ak takvih slučajeva Laguna Comerce Poreč i Istra plastika Pazin su samo najizrazitiji primjeri. Što reći za privatizaciju digitrona Buje u kojem radnici nikada nisu ostvarili pravo prvokupa samo zato što je lokacija potencijalo vrijedna za moguću buduću šengejsku granicu. Predstavnici radnika, žao mi je da nema gospodina Đapića ovdje koji je ovdje uvijek u Odboru za predstavke i pritužbe građana pa da on to posvjedoči što govorimo, predstavnici radnika su obišli sve institucije koje nešto znače u Hrvatskoj ali za njih pravde nema. Tračak nade pojavio se koncem 2000. godine i isto to svjedočeno je jer sam sudjelovao u tim procesima kada su se svi nadali da će se uvažavanjem socijalnih partnera uvesti nova kvaliteta upravljanja državnim portfeljem i djelomično ispraviti nepravde. Dati potreba infuzija posrnulim tvrtkama i onda ih kvalitetno i transparentno privatizirati kroz izbor više modela od … [[Govornik se ne razumije.]] davanje za jednu kunu strateškom partneru tzv. socijalna prodaja, natječaj, burza. Dakle, međutim u tom periodu su se pojavili novi, značajni akteri, vratolomnih obrata i prodaje a ti akteri su bili pifovi i banke. Tako su i prodaja arena turista na burzi za 8% vrijednosti pretvorbenog kapitala i kalvarije Istarske banke prikazane legalnim ali još nije dokazano da su bile potrebne i svrhovite ili se pak radi o dobro smišljenim scenarijima. Prodaja istarske zemlje u bescjenjene u to vrijeme daje mi pravo da u to sumnjam i dan danas. Rekao sam da je koncem 2000. godine da se pojavila nova nada, međutim, ona je u narednih godinu dana potopljena u stranačkim ambicijama a rezultat je bila nova stečajna kuga koja je u Istri uništila 2/3 državnog portfelja, no treba reći da su tako prošle tvrtke koje nisu imale političkih mecena i one gdje je postojao scenarij da krivci za katastrofalno poslovanje u prodaji nekretnina indirektno još ponešto i zaradio. Ali draga gospodo, u Istri već 10 godina postoji izuzetak od svih pravila, definitivno od svih pravila, posluje, odnosno isplaćuje plaću izmiruje obaveze tvrtka koja ima veće zaduženje od temeljnog kapitala, u blokadi je žiro računa već 10 godina, tvrtka nad kojom je 2002. godine otvoren stečaj nakon godinu i pol dana, nakon godinu dana prethodnog postupka. I zamislite nakon 6 mjeseci rješenjem Visokog trgovačkog Suda u Zagrebu odluka o stečaju poništena iz formalnih razloga. A niti jedan vjerovnik a ni država po službenoj dužnosti ne pokreće novi stečaj već jedna varaždinska tvrtka intenzivno kupuje na oko bezvrijedne dionice, čak i ove godine. Gospodo, nekretnine, nekretnine ne obali su vrijedne, a u Rovinju su cijene nekretnina do neba visoke. Gospodo iz izvršne i sudske vlasti, inicirajte, pokrenite, riješite, evo vam izazova, to će biti veći doprinos ovoj raspravi nego rasprava o kvaliteti izvješća jer očekivati da će radikalne područje na ovom području učiniti politički blokovi koji su tvorci privatizacije i oni koji su imali šansu to promijeniti ili nisu, ili nisu mogli, veoma je iluzorno. To će tko zna kada morati učiniti neke druge političke opcije. Jedino što možete a nećete reći da se sada gotovo ništa ne može učiniti osim beskrajnog lamentiranja o izvješćima po principu što bi bilo kada bi bilo. Bilo bi pošteno ne miješati domoljublje i pravičnost i pokazati odlučnost da se dalje neće koristiti ista praksa i da ćemo promijeniti pristup, to od nas građani Republike Hrvatske očekuju, nisu toliko zahtjevni, ali očekuju da kažemo dosta, nećemo više tako, odrasli smo i želimo biti odgovorni, odgovorni, odgovoran Sabor, odgovorna izvršna, odgovorna sudska vlast. Dakle očekuju ti naši građani, tu našu odlučnost da se neće dalje koristiti ista praksa, da ćemo promijeniti pristup a ne opet i danas i ovdje na neviđen nuditi ESOP, na neviđeno nuditi javno privatno partnerstvo i ostale lijepe, da budem prost engleske nazive za nešto što građani Hrvatske ne razumiju i apriori u to sumnjaju po narodnoj opet mi prodaješ rog za svijeću. Hvala na pažnji.
Hvala lijepa. Replika poštovani zastupnik Damir Kajin.
Slažem se sa gospodinom Hreljom da se nije moguće … [[Govornik se ne razumije.]] mrtvace i ne može se vratiti vrijeme. Ali me čudi da se gospodin Hrelja vraća na istarsku banku. A sada ću ga ja podsjetiti da je Istarska banka tri puta bankrotirala, danas je to dobra banka, jasno u vlasništvu OTP-a. Prvi put je bankrotirala tamo prije 93. kao i sve banke koje su pratile brodogradnje. A da ti ja sada kažem da direktor Floričić preko sina danas ima 6% TDR-a, Uljanik, plovidbe to je samo, to dvije stvari 50 milijuna eura. Najveća stvar koja se dogodila Istri je sanacija istarske banke bez jedne kune državnog novca a da je propala građani bi izgubili kroz formu osigurane štednje ili ne osigurane 700 milijuna kuna, država 800 milijuna kuna, povukla bi za sobom preko 3 hiljade radnih mjesta u čemu tvoj sindikat nije htio sudjelovati. Drugi puta je bankrotirala 97. kada je Kutle preuzeo preko 40% istarske banke a treći puta kada je Hrvatska narodna banka poslala onoga upravitelja ili ne znam kako ću ga nazvati. Riječka banka 2 puta je sanirana plus treći put 2001. Istarska banka nije dobila niti jedne kune iz državnog proračuna. Kako ste mogli istjerati Kutlu ako mu niste nešto dali kada je bio jedan od najmočnijih ljudi u ovoj državi. Pa nemojmo se jednostavno zavaravati i nemojmo si podmetati. Kao što je i činjenica sa arena turistom. Vlasnik je bila ekspandija, to je češko-američki privatni investicijski fond, prijetio je 2000 bankrot, 120 milijuna kuna imali su dospjelih nepodmirenih potraživanja, preko 200 milijuna kuna obveza, bio je to ogroman pritisak na istarsku banku. Pa nije valjda netko mogao utjecati kome će ekspandija prodati arena turist. Međutim, tada su i radnici i sindikati i mali dioničari bili da se jednostavno pokuša spasiti to trgovačko društvo.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Nije mi jasno kada je sve tako čisto zašto se gospodin Kajin u ovoj sabornici toliko žesti. Činjenica jeste da sam bio čelnik, da sam bio, molim, ja sam vas gospodine Kajin slušao. Ja vas molim da budete parlamentarni, ...
Kolega Kajin!
Gospodine Kajin ja potvrđujem vaše riječi da sam bio čelnik Saveza samostalnih sindikata Hrvatske i nikada se, definitivno nikada nisam miješao u one situacije gdje sam mogao biti pokriće za nečasne … [[Govornik se ne razumije.]] a sami ste ih potvrdili o umješanosti politike u prethodne radnje oko istarske banke. Prema tome, kada bih ja mogao dokazati ono što znam a to vi možete dokazati onda bi istina o istarskoj banci i arena turist bila bitno drugčija a znam i imam pouzdane informacije međutim dokaza nema jer ste dokaze vi maknuli sa strane [[Upadica: Pa ti si kreten!]] Gospodine predsjedniče … … [[Upadica se ne razumije.]]
Kolega Kajin! Trenutak!¨Kolega Kajin.
Gospodine predsjedniče ja molim da ne dozvolite ovakvo vrijeđanje. … [[Upadica se ne razumije.]]
Kolega Kajin ja vam izričem opomenu i oduzimam vam riječ više jer ovo je presedan jedan koji, kako se usuđujete uopće dobacivati kolegi zastupniku da je kreten? Kako vas nije stid kolega Kajin? Kako vas nije … … [[Upadica se ne razumije.]] Kako vas nije stid? [[Upadica: Falsificira!]] Stid vas bilo! [[Upadica: Falsificira!]] Stid vas bilo! … [[Upadica se ne razumije.]] Stid vas bilo! [[Upadica: Tko tu koga treba štititi? Vi i jednog i drugog. Ne samo jednu stranu.]]
Gospodine predsjedniče tko je imao riječ ovdje? Jesam ja završio, jel' isteklo vrijeme? Zahvaljujem.
Gospodine Kajin imate i opomenu sa oduzimanjem riječi tako da ćete ovu temu od sada pratiti šuteći. Poštovani zastupnik Zdravko Sočković. Miroslav Rožić. Ivan Bagarić.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Ja mislim da je doista puno tog rečeno ovdje i pokušat ću biti, pokušat ću skratiti svoju raspravu. Mislim da sinoćnji podaci koji su izneseni ovdje iz statističkih godišnjaka iz 1990. najbolje govore o, o pripremi odnosno o stanju hrvatske privrede i hrvatskih privrednih subjekata pred sami rat. Ja mislim da je dobro neke od njih ponoviti. Dakle to su bila poduzeća koja su imala veće gubitke za 5 i po puta od akumulacije. To su poduzeća, govorimo o poduzećima u kojih su rashodi brže rasli za 17 i po puta više od prihoda. To su poduzeća koja su bila i živjela u okruženju inflacije od 609%. To su poduzeća u kojima je pokrenuto preko 4 stotine već, među njima 4 stotine stečajeva. To su poduzeća koja su u jednom gospodarskom okruženju djelovala, koje je zapravo imalo do 50% manje investicija nego 10 godina ranije dakle 1980. To je vrijeme kad je bilo 200 tisuća nezaposlenih. Dakle mi sad govorimo o brojci nezaposlenih u Hrvatskoj koja je ogromna. 200 tisuća nezaposlenih i još 4 tisuće onih koji su fiktivno bili zaposleni. Točno. I kad se to zbroji to je zamalo, to je, to je zapravo točno ste rekli kolega Liniću 600 tisuća. Prema tome i u vremenu i dugom od 7 milijardi dolara. To je vrijeme bilo neposredne agresije na Hrvatsku i vrijeme kad je komunistička vlast još uvijek upravljala svim resursima i svim poduzećima. I direktori su bili iz tog kruga. Nakon toga i u takvim okruženjima nastupila je agresija. Sa 30 milijardi štete, s padom bruto nacionalnog dohotka od 50% po godini. Dakle paralelno s agresijom rađena je i privatizacija i učinjene su, učinjeni su propusti. Ja mislim da su učinjeni i propusti za vrijeme obrane kad se i goloruk jurišalo na neprijatelja jer se moralo. Također se moralo namaknuti neka sredstva. Sinoć smo čuli od u to vrijeme ministra u Vladi Hrvatske koji je kazao da su ta sredstva dobrodošla. A oni koji su napravili kriminal oni zaslužuju naš prijezir osobito u vrijeme kada je netko život svoj davao za Hrvatsku. I sad ovo što gospodin Kapraljević kaže kako su siromašni davali djecu, a bogati ne znam krali, tako je kazao. Ja se s tim ne slažem. U Hrvatskoj, Hrvatska je imala rat kakav je imala nametnut i težak međutim tu je bilo nečeg velikog. Ja ne znam nikoga tko je silom uhvaćen i odveden u rat. Oni koji su ratovali ratovali su dragovoljno. Prema tome nije nitko nikoga davao niti nitko nikoga žrtvovao nego je svatko dragovoljno žrtvu prihvaćao i dijelio je. Dakako da je bilo onih koji u tome nisu sudjelovali. No imamo Hrvatsku. To je važnije od prebrojavanja tko nije sudjelovao u obrani. Ako pogledamo na period samo od 2000, 2000. do 2004. godine onda ćemo vidjeti dakle propusta je bilo prije. A u tom periodu od 2000. do 2004. godine prisjetimo se, mislim ovo nam je potrebno ne radi prigovora. Nitko nema pravo nikoga ovdje optuživati za ništa ako taj netko nije doista i kriv i ako nemamo dokaza za to. Međutim evidentno je da ovdje među nama sjede ljudi koji su u to vrijeme sjedili u Vladi koja je privatizirala telekomunikacije, koja je privatizirala veliki dio INA-e u okolnostima kojima je. Riječku banku sanirala pa privatizirala pa Lenac pa Excelsior pa o deficitu državnog proračuna da ne govorim i Savudrijskoj vali i tako dalje. Međutim evo vam jedna vrlo, vrlo jedna zorna sličica. A ta sličica zorna hoda svakog časa i svakog dana i noći oko Hrvatskog sabora i Vlade i tako dalje, a to je vozni park. To je vozni park koji je tu takav kakav je. To je kupnja 22 automobila u okolnostima zapravo «leasing» iznajmljivanje 22 automobila [[Upadica: Renta car.]] Od «renta car-a» kakve su po meni takve kakve jesu, ja neću uopće izgovoriti kakve su. Ali oni koji su napravili neka sami procjene kakve jesu i javnost. Da se za svaki automobil navodno 8 tisuća, iznajmljivanje stoji svakog mjeseca 8 tisuća. I ako pomnožimo to sa 12 mjeseci u godini i zamislite ugovor napravljen na 8 godina. Dakle mi danas imamo vozila, dvadeset i dva vozila, dvadeset i dvoja vozila za koja plaćamo godišnje 800 tisuća kuna. I to je napravila Vlada Ivice Račana. I onda njeni ministri, njeni zastupnici ovdje sjede među nama. To sve znaju i upiru prstom ovdje na 99% nas koji niti smo luk jeli ni mirisali. Ali Bogu hvala sudjelovali u obrani. Ali ne i u privatizaciji. Ali ne i u pljačci i ne ni u čemu nemoralnom. Vlada Ivice Račana je 2000. obećala da će napraviti mnoge promjene. Međutim vrlo brzo je shvatila da nacionalizaciju valjda kako su neki upamtili 1946. je nemoguće sprovesti. Osobito je nemoguće sprovesti ako će se poštivati zakoni. Vrlo brzo su se susreli s tim, s tom činjenicom i ja bih kazao odustali od nje, a nažalost prebacili se na ovo polje koje sam malo prije spominjao. I to je stvarno sramotno. A osobito je sramotno da nakon toga se nisu izvukle pouke i nije promijenio način ponašanja i stav, ovo što smo govorili. Nego se ostalo u istim pozicijama i isto, i isto se misli. Rekao sam kako se osjeća čovjek ovdje koji niti je u privatizaciji sudjelovao, niti je dobio jednu lipu. Kako se može osjećati čovjek i javnost koja prati ovu raspravu, s jedne strane imamo ljude koji imaju posao i čija djeca imaju sigurnost i bez obzira na domoljubne i pravoljublje, njima je puno lakše gledati sve ovo. Međutim, što s onima koji nemaju posao? Oni su predmet moje pozornosti trenutne i jedino pred njima svi mi ovdje i svi ljudi na vlasti bi trebali osjećati poštovanje i žaljenje, ne njih, nego činjenice da ne može za njih učiniti više sada i ovog časa i iskreno žaljenje samih sebe, nas. Jer nas naš užitak življenja ne može biti potpun ukoliko ga nemaju drugi oko nas, oko mene. Sve drugo gospodo je demagogija i licemjerje, jer na nju nemamo pravo, ni ja, ni bilo tko od nas. Ja bih zaključio. Ova Vlada treba podršku kako bi se spriječilo i preveniralo sve ono što se događalo, a loše. Ova Vlada treba podršku za ovaj predloženi zakon, jer je on svojevrsni odgovor na sve ovo i na neizvršenu obvezu zaključaka Sabora iz 2002. godine, Vlade prethodne. Ova Vlada na koncu treba i podršku ulaza u Europsku uniju, jer vjerujem da ulazak u Europsku uniju će donijeti više posla i više dobro života onima koji ga sad nemaju, u prvom redu, i svima nama. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Šime Lučin.
Odustajem, to ni dragi Bog ne bi ispravio.
Imamo nekoliko replika, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa, evo kolega Bagarić je u žaru rasprave i želje dokazivanja ponovno ono što je pokušano u nekoliko navrata tijekom današnjeg dana, upravo to dokazivanje trulosti gospodarstva do '90. godine, rekao da je do '90. godine, odnosno '90. godine da je bilo 400 tisuća fiktivno zaposlenih i 200 tisuća nezaposlenih. To je valjda ovih 400 tisuća upravo da bi se pokrila ova brojka koja je utvrđena da je ostalo bez posla. Dragi kolega Bagarić, ovih 400 tisuća za koje vi kažete da su fiktivno bili zaposleni su primali plaću i primali, odnosno uplaćivan im je doprinos za to. Ovih 200 tisuća, znate, nezaposlenih je još uvijek puno manje nego danas, nego što imamo 360 tisuća nezaposlenih, milijun i 18 tisuća umirovljenika, a '90. godine je bilo 200 tisuća nezaposlenih i 500 tisuća umirovljenika. Brojke same po sebi govore. Osim toga, nema nekog logičnog slijeda. Znate, kad govorite o trulosti bez vrijednosti onoga i onda kad to kompariramo sa nalazom Državnog ureda za reviziju koji je utvrdio vrijednost imovine koja je ušla u proces privatizacije od 80 milijardi kuna, onda vas on potpuno demantira. A, što se tiče podrške ulaska u Europsku uniju, pa mislim da je tu postignut konsenzus. Međutim, sam ulazak u Europsku uniju ovisi i o drugim standardima koje će Hrvatska postići, a ne samo nekima, pa i standardima u pogledu parlamentarnog života i parlamentarne političke kulture u Hrvatskoj.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice, ja sam pogriješio jer nisam napomenu da tih 400 stotine tisuća su imali plaću, to je točno. Međutim, imali su plaću iz primarne misije novca, dakle na račun inflacije, vanjskih zaduženja itd.. jednostavno, zemlja je išla kud je išla i gospodarstvo je išlo kuda je. Pa to je najbolji dokaz svega onoga što sam kazao da je točno, 400 tisuća ljudi je primalo plaću, a nije radilo, niti je što proizvodilo. To je najbolji dokaz ovoga što sam kazao da je to tako. Hvala lijepo.
Hvala. Druga replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Točno je što je rekao kolega da se u ratu jurišalo na obranu, do slobode. Ali, jednako je tako točno da se u to vrijeme, da su samo odabrani, kako kaže vaša stranačka kolegica i to oni samo što su bili nacionalnoj osviješteni, oni su imali tu zadaću da jurišaju na oslobođenje i da rasterete te iste ratnike one krame, onog narodnog bogatstva ustvari, kojeg vi, eto, sada proglasište ovo "starom kramom". Dakle, ti ljudi koji su ostali prevareni i opljačkani još imaju zahvaliti što su eto bili rasterećeni da na svojim leđima, jer kuće više nisu imali, ne nose tu imovinu, radno mjesto koje vi proglasište ovdje, vaši kolege, "starom kramom". I tako ti nacionalno osviješteni ljudi kojima je samo dvjestotinjak, kako kaže vaša kolegica, bilo dato, bila dana još važnija valjda ova misija, ti samo nacionalno osviješteni, toliko nacionalno osviješteni da se dugo hrvatski narod i građani Hrvatske dugo, dugo neće od te njihove osviještenosti sami osvijestiti.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice, mi se jednostavno razlikujemo i Bogu hvala, moj je odgovor na vaš evo to. Dakle, mi se razlikujemo, mi različito shvaćamo Hrvatsku, mi različito shvaćamo što je to bila agresija, mi različito shvaćamo što je to bila obrana. Vi, ako ste mene slušali, vi ste mogli čuti da sam kazao da obrana Hrvatske od agresije je bila i jurišanje u smislu obrane, u smislu branjenja vlastitoga doma. Pa, vi ste onda morali izići, ne znam ni ja, pa makar i loše naoružani i ne znam kako i braniti se. A jedan od načina obrane je bio i ono što sam i je kazao. Prema tome, mislim da se potpuno razumijemo, ali mi nije jasno zbog čega ste mi uopće odgovarali. I druga stvar, osobito zbog čega nekorektno i krivo interpretirate kolegice Lucije raspravu. Hvala lijepo.
Treća replika, poštovani zastupnik Jakša Marasović. Izvolite.
Da, gospodine predsjedniče, kolege i kolegice, gospodin Bagarić je, kao i jučer gospodin Hebrang govorio od milosti bivše države koja ništa nije imala. Ja se s njima slažem da je bila gnjila, da nije bila gnjila ni bi je ni vrag odnia, ali moram kazati nešto radi istine. Dakle, HDZ-ova vlast, HDZ-ova vlast koja je od svibnja '90. preuzela vođenje Hrvatske, to šta je ostalo od te države je procijenila na 24 milijarde maraka, bez javnih poduzeća i bez banaka. Bez javnih poduzeća. Otprilike tolika su bila vrijednost javnih poduzeća, otprilike. I to je činjenica, to radi istine. Druga, bitna stvar, spominjali ste inflaciju. Ja imam puno godina, ali još i pamtim. Ante Marković je uveo konvertibilni dinar koji je vrijedio 1 marka 7 dinara. I to je stajalo dvije godine, '89. i '90., trajalo je. Dakle, inflacije koliko god se ona mogla izračunati nije bilo. Ljudi su imali plaće, pitajte ih danas kako su tada živili, pitajte ih. I nije Jugoslavija propala radi konvertibilnog dinara. Jugoslaviju je vrag odnio iz drugih razloga. Na žalost je propala u ratu. Bolje bi bilo da rata nije bilo i da smo to mogli napraviti kao Česi i Slovaci, podijeliti se mirnim putem. Niti bi imali ovu štetu koju imamo od rata, a niti bi imali ovu štetu koju imamo u pretvorbi. Usput da kažem, svi mi vjerojatno isto mislimo o pretvorbi i to vam je isto ko' perje s nebodera bačeno, to se ne da skupit više. To vam je govoriti o pretvorbi i o povratku nazad, to je ko' … [[Ne razumije se.]] ugovor, Ivo Lončar zna šta je lanjski snig. E da vam kažem još kako su ocrtali pretvorbu neki, neke moralne vertikale neke, recimo crkvena moralna vertikala. Kardinal Bozanić je 99. rekao "grijeh struktura". A jedna moralna vertikala kojeg stariji sabornici znaju, a koji je umro prije 10 godina, u 10. mjesecu 95. u predizbornoj kampanji, sjedio je ovdje u Saboru u mandatu 92.-95. Zove se Velimir Terzić je to ovako definirao. Druge europske države imaju mafiju, a kod nas mafija ima državu. Hvala lijepo.
Dobro. Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Jakša, spomenuli ste gospodina Markovića i njegovo vrijeme. Ja sam također bio u to vrijeme zaposlen i pamtim to vrijeme. Nije koliko ja znam, nije kolabirala u to vrijeme država koju je vodio Ante Marković zbog tečaja ili ne tečaja, ili ovoga ili onoga, samo malo reći ću vam, nego zbog toga što je pokušao zadržati, održati zajednicu zemalja na principu na kojem je bila neodrživa i to nisu srušili u to vrijeme Hrvati nego Slobodan Milošević. Prema tome, Ante Marković je čovjek koji je pokušao zadržati Jugoslaviju na principima na kojima je on mislio da može, međutim pokazalo se da je to neučinkovito i nemoguće. To toliko o Anti Markoviću. Kada je u pitanju ova pljačka, pretvorba u vrijeme ne znam ni ja, Domovinskog rata itd. Pa znate kako ja na to gledam i što o tome mislim? Evo, samo ću vam reći sljedeće. Ni Washington ni Churchill ni jedan veliki državnik ni za Jotu nije manje važan i velik radi toga dok je on stvarao državu i njegova Vlada se borila za nju, neki tamo miševi su ne znam ni ja krali, pljačkali, ne znam što. Pa to je njima na sramotu, a ne toj vlasti, ne tom vodstvu, a osobito ne ovome, ovome političkome vodstvu HDZ-a, odnosno Hrvatske i ovoj Vladi koja još i sve to što je bilo lošega je odstranila i izvadila iz svog tkiva. Hvala lijepa.
I zadnja replika, poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Zahvaljujem. Cijenjeni kolega Bagarić je još jednom u nizu rasprava u stilu onoga "držite lopova". Izgleda nije kriv kriminalac koji opljačka jednu drugu, treću, desetu banku već su krive štediše koje su u toj banci bile i nisu ga spriječile ili su krivi ne znam, policajci koji mu nisu uspjeli ući u trag. I uistinu naš grijeh, grijeh prošle Vlade je taj što nismo uspjeli razbiti leglo kriminala i korupcije, a o razlozima zašto je do toga i došlo moglo bi se na dugačko i na široko razgovarati. Također kolega Bagarić govori o trulom gospodarstvu. Pa ja postavljam pitanje, zašto meni kao prognaniku tih 90-tih netko nije pokucao na vrata hotela i ponudio banku da je uzme. Već sam dobio nekih, sada ću lagat, 80, 90 ili stotinu dionica, a nakon nekog vremena prije tjedan ili dva dana kopajući po stvarima našao sam i dopis jednog od PIF-ova koji nudi da iste te dionice koje su se znači davale stradalnicima, otkupe po nekakvoj cijeni. Ne znam da li bih dobio par stotina kuna tada, dionice su ostale kod mene, evo mogu ih i vratiti državi jer ne želim da se obogatim na račun države i svih građana. Također kolega Bagarić, evo ovdje završavam, spominje i neki vozni park. Ja ne znam, dok sam bio u Vladi vozio sam, odnosno imao sam vozilo čini mi se iz 96. ili 97. godine, znači naslijeđeno. Tako da ne znam da li možda gledate sadašnji vozni park ove Vlade, uistinu nešto se, odnosno bitno se popravio.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dragi kolega, vi ste obećali da ćete valjda zdravlja radi ili naroda ili Bog te pita čega, zdravog okoliša, hodati pješke na posao, s biciklima itd. i vrlo brzo ste tu vrijednu i hvale vrijednu, običaj napustili i rasprodali ste, puno ste rasprodali vozila koliko me sjećanje služi i kupili ste ova vozila o kojima sam ja govorio. Ja sam o tim vozilima govorio i okolnostima, ne kupili nego rentali i još i sada su to ta vozila. To je što se tiče vozila. Što se tiče vašeg progonstva i vaše pozicije. Pa ja znam da ste vi bili branitelj jel' tako, prema tome ne mogu razumjeti kako može mlad čovjek prihvatiti još usput branitelj, da se stavi u poziciju prognanika i da još očekuje da mu netko pokuca na vrata i da mu dadne ne znam ni ja, da nešto privatizira. Ja vam to ne zamjeram nego vam zamjeram kad ste postali ministar kako ste se solidarizirali s ovima, odnosno što ih niste progonili jer ste obećali da hoćete. A s druge strane, kao gljive poslije kiše, sa vama skupa vaši kolege nastavili su to isto raditi, ali više ne u ratu nego u miru. Pa to je strašno!
Dobro. Sada idemo na, ajmo dame i gospodo završiti ovu raspravu, imamo još nekoliko klubova zastupnika. 5-minutna rasprava. Klub IDS-a je isključen od rasprave, jer mu je oduzeta riječ predsjedniku kluba. Silvano Hrelja u ime Kluba zastupnika HSU-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege, gospodo iz državnih institucija. Polazeći od prognanskih načela i zadataka Hrvatske stranke umirovljenika nas bi na kraju ove rasprave zadovoljila rješenja i svakako njima bi dali prednost kojim bi se oduzela imovina svima onima koji su zlorabili položaj ili se na bilo koji način okoristili privatizacijom u smislu privatizacijskog inžinjeringa. To će biti moguće učiniti po našem mišljenju samo ako u sljedećem mandatu u saborskim klupama bude sjedilo najmanje 30 zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika. Do tada nećemo se baviti uzaludnim poslovima, nećemo biti oduševljeni novim neprovjerenim modelima privatizacije. Jedino što ćemo tražiti je da se postupi po zaključcima Hrvatskoga sabora iz travnja 2005. godine, da se po njima radi i da se po njima raspravlja i vidi njihova provedba. Građani Hrvatske, a naročito naši članovi cijenili bi svakako i male pomake ove vlasti i svake nove vlasti u utvrđivanju odgovornosti pojedinaca za devastiranje i uništavanje javnog dobra Republike Hrvatske. Vrlo bi rado podržali izmjene i dopune Kaznenog zakona po kojima djelovanje protiv javnog dobra i javnog interesa ne bi zastarijevalo. Prihvatit ćemo ova izvješća kao profesionalno korektna, kao što smo prihvatili izmjene i dopune Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije, ali ćemo inzistirati na provedbi travanjskih zaključaka. Imamo mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika samo jednu opasku i to na činjenicu da je izvješće Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka ne može zbog zadanih okvira prikazati pravu dimenziju učešća bankarskog sustava na tijek pretvorbe i privatizacije. Za nas u Hrvatskoj stranci umirovljenika kristalno je jasno da je financijski sustav na početku i kraju priče, odnosno faktor koji zatvara začarani krug privatizacije, a to je iz ovog izvješća nije moguće vidjeti. I sam gospodin Kajin u replici je potvrdio umiješanost banke u sve privatizacijske procese i spregu financijskog kapitala i politike. Govorim iz perspektive Istre. Samo vas cijenjene kolegice i kolege molim da ne izjavljujete da ste sa onima koji su se okoristili modelom privatizacije u vašim redovima rasčistili. Pogledajmo čime se danas bave ključne figure prve i druge faze privatizacije, bilo da su obnašali izvršnu vlast ili vodili institucije. Niti su prvi rasčistili sa svojima, niti su drugi sankcionirali prve, a niti su drugi rasčistili sa svojima. Sada se mogu riješiti samo pojedinačni problemi, ali ne i sustav. Hrvatska stranka umirovljenika i naši birači jesu žrtve privatizacije, svjesni su da je ovakva sirova i surova privatizacija podijelila građane Hrvatske na tajkune, vi recite koliko ih ima, dajkune, gledajte koliko ima birokracije, i one bez kune. I da se ovaj problem ne može riješiti na način da politička pozicija ili opozicija otvore problem, blokiraju rješenja i odmjeravaju ovdje na javnoj sceni političku snagu. To je jeftina zabava, a rješenje moramo pronaći u političkom i građanskom konsenzusu. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSLS-a, DC-a, LS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, štovani predstavnici Vlade i institucija, štovane kolegice i kolege. Isto tako mogli bismo se ovako zapitati što se još poslije svega ovoga što smo dva dana slušali može reći. Ukratko, sve je već ovo viđeno, sve smo već ovo čuli i kako stvari stoje, bojim se da ćemo to u neko dogledno vrijeme ponovno slušati. Da ćemo ponovno donijet neke zaključke, da se nakon izvjesnog vremena ponovno saberemo ovdje i pokušamo razriješiti ono za što smo uvjereni i sami ovdje, ako želimo biti iskreni prema sebi, prema biračima, prema građanima ove zemlje, da to mi zapravo na ovakav način ne možemo sve i da hoćemo razriješiti. Ponovno ćemo čuti da tajnik nije bio sjajan, ponovno ćemo govoriti o socijalističkom gospodarstvu, o njegovim performansama, ponovno ćemo govoriti o ratnome vremenu i ono što kaže, … [[Govornik se ne razumije.]] svijet će propasti iz dobrih razloga. Mi ćemo svi jako dobro pronalaziti razloge, argumentacije za svoje stavove, a stvari se zapravo na ovakav način sve i da hoćemo nećemo promijeniti. Odnosno, slušat ćemo ovdje čitavu, ovo će biti gotovo da bauk teških riječi, velikih gesta, posebne retorike kruži Hrvatskom. I upravo natjecat ćemo se u tome koliko možemo biti u svom pristupu selektivniji. Ta ideološka gluhoća ili metodistička sljepoća, kako god hoćete, je svojstvena jer mi svi zapravo iz tih nekih svojih stranačkih interesa, partikularnih interesa zapravo pokušavamo dokučiti cjelinu, istinu, a to vrlo teško ili, to je zapravo, to je nemoguće i od toga treba odustati. Ne bi želio da pripadam onim ljudima, onim političarima koji će pristati na relativizaciju. Sjećam se 70-ih godina, onda je netko bio rekao da smo svi mi odgovorni. Isto moram priznati, ne osjećam se odgovornim za ono što se događalo svih ovih godina. I ne znači ako je netko iz moje stranke također okrvavio ruke u privatizaciji, kako se to kaže, i sudjelovao u tome da bi zbog toga i ja sam morao biti odgovoran. Ali jednostavno ono što sam jučer rekao, čini mi se, bez obzira iako je ovdje i ministar bio rekao da ne bi trebalo zatvoriti ovu priču, ovu knjigu o privatizaciji pa to manje-više kao smatramo jako mudrim da to kažemo jer to kao javnost od nas očekuje. Ali bojim se da zapravo nekakvih drugih mehanizama i nema da se to doista i ne dogodi. Jer sve ovo ništa drugo, to je prolongacija u jednu lošu beskonačnost koja zapravo apsolutno ništa neće riješiti. Ja sam jučer ovdje, govoreći o drugoj, o sličnoj temi, bio predložio onaj Putinov koncept i nije on nimalo tako bezazlen kako se na prvi pogled može činiti. On zapravo kaže, od 1. listopada se povlači neka crta, ali se zahtijevalo se od tih svih ruskih tajkuna da se pare vrate nazad, da se stave u funkciju ruskog gospodarstva i da na taj način se sudjeluje i pokušava ispraviti sva ona nepravda koja je prema njihovim građanima učinjena. Mi to također možemo isto također napraviti. Mislim da ne treba sumnjati u institucije ovoga sustava, jer ako tako radimo onda to nije dobro. Svi mi postavljamo, nažalost ne samo profesionalni menadžment, ne samo profesionalno pravosuđe, ne samo profesionalnu upravu nego imamo tu potrebu da mijenjamo i da stavljamo svoje ljude. I u tome sudjelujemo manje-više svi sa manje ili više strasti i žara, i to treba jedanputa se doista priznati ako mislimo da ćemo neke pomake napraviti. Ta prvobitna akumulacija kapitala i vlasti uvijek počinje. Nažalost, mi smo imali samo Krležu koji je to, koji je zapravo pisao o jednoj fiktivnoj stvarnosti. Sve je počelo u jednoj šumi kada je tamo, krajem 18. stoljeća kada je neki Glembaj nekoga ubio. Pa onda od tog ubojstva se zapravo kasnije Ignjac Glembaj postaje poznati i cijenjeni bankar. Ja ne kažem da je to model, ali to je, to su zapravo one stvari kako priroda ne čini skokove, tako ni ovo, sve ovo što smo mi imali pa onda što je i predsjednik Sabora rekao pa ću se ja, ja ću ga poštivati pa neću govoriti o nekim imenima. Pa smo mi izmišljali neke svoje šofere, neke svoje upravne referente ili neke druge, opet da nekoga ne izostavimo, koji su zapravo bili naši igrači, eksponenti nečega što se zapravo nije smjelo dogoditi. Ali već sad kad se dogodilo onda trebamo vidjeti da li u privatizaciji ima alternative, kakvoj vrsti privatizacije i da li je, kažem, moguće napraviti tu neoprivatizaciju koja će upravo voditi računa da što veći broj građana u njoj participira. I da na neki način ima koristi od tog silnog bogatstva, a govori se o 24 milijarde maraka, odnosno sada bi to bilo 12 milijardi eura koji su zapravo netragom nestali. Eto, to bi bio stav kluba, da zapravo se opet ne nađemo ovdje za koju godinu dana i opet je jasno da se sa zaključcima na deklaratornoj razini ne može kreirati i mijenjati naša stvarnost. Hvala.
Hvala lijepa. Ja mislim da je ono bilo barutanski što je onoga priklao. U Krleži, da je ono bio barutanski stanoviti koji je postao kasnije ugledni industrijalac. U ime Kluba HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo, nakon dva dana rasprave, temeljem očitovanja izvješća Hrvatskog fonda za privatizaciju, DAB-a, Državnog odvjetništva, Hrvatske narodne banke i Državnog ureda za reviziju kojim je utvrđeno da je u tisuću 556 revidiranih društava kapitala, temeljnih kapital smanjen za 4 milijarde maraka. Da je 345 društava otišlo u stečaj, da 996 društava kapitala nije ostvarilo razvojne ciljeve, da je 386 tisuća radnika ostalo bez posla, da je u svega 4,82% društava privatizacija provedena sukladno zakonu, a 95,18% protivno propisima Klub Hrvatske seljačke stranke očituje se kako slijedi. Proces pretvorbe i privatizacije je politički projekt vlasti iz 90. godina i tada vodeće stranke Hrvatske demokratske zajednice. Nezakonita postupanja, pravni nered, zlonamjernost postupanja, klijentalizam, neučinkovitost kaznenog progona i štete dokazane su kroz nalaz revizije kroz navedena očitovanja. Dokazano je da su moguće djelomično sanirane moguće djelomično sanirati nastale štete tužbama, povrat protupravno stečene imovine, te tužbama za poništenje ugovora. Dokazano je da Hrvatski fond za privatizaciju ignorira zaključke Sabora a upušta se u postupke obeštećenja tek pod pritiskom nalaza državne revizije i mišljenja državnog odvjetništva o čemu nam govore ama izvješća. Dokazano je da Hrvatski fond za privatizaciju najvećim dijelom snosi krivnju za protuzakonito postupanje u procesu privatizacije i pretvorbe. Dokazano je da se još uvijek skrivaju imena društava i pojedinaca koji su bili najistaknutiji klijenti procesa pretvorbe i privatizacije. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke naglašava da su izvješća Državnog ureda za reviziju korektna, dovoljno jasna i kao takva prihvaćena u ovom Saboru. DA je očitanje Državnog odvjetništva definitivno skinulo prašinu sa sveukupnog procesa pretvorbe i privatizacije. DA se kroz raspravu pokušava ponovno dovesti u pitanje utvrđenu istinu po nalazu Državnog ureda za reviziju. Ako ima političke volje da se na temelju utvrđene istine pristupi procesu obeštećenja i države i građana. Da se kazne oni koji se nisu sakrili iza rokova zastare, tada prihvatimo zaključke koje između ostalog i Klub Hrvatske seljačke stranke predložio ovom Saboru kako se ne bi zadržali samo na razini deklarativnosti i politikantstva. Dakle, na potezu dokazivanja vjerodostojnosti je Vlada Republike Hrvatske i ovaj Sabor. Nakon glasovanje o zaključcima bit će potpuno jasno tko je a tko nije za kažnjavanje onih koji su državni kapital selili u privatne džepove.
Hvala. Klub HSP-a poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz Hrvatske vlade iz Državnog ureda za reviziju i iz Hrvatske narodne banke. Ova današnja rasprava vodi se s jedne strane temeljem zaključaka Hrvatskog sabora, a s druge strane temeljem niza dokumenata koji su dostavljeni Hrvatskom saboru. Međutim, mi u dosadašnjoj raspravi nismo dobili od Vlade nikakva jamstva da ćemo dobiti na klupe ni novi Zakon o privatizaciji, ni novi Zakon o javno privatnom partnerstvu, niti smo dobili od Vlade nikakva jamstva da će se na odgovarajući način zakonski sankcionirati nezakonito raspolaganje, nezakonito stečenom imovinom. MI smo u tom smislu podnijeli niz svojih zaključaka s kojima vas sada u ovih 5 minuta želim upoznati. Želimo dakle obvezati Vladu Republike Hrvatske na pokretanje postupka poništenja svakog pojedinog slučaja pretvorbe i privatizacije koji je proveden na nezakoniti način. Želimo jednako tako obvezati Vladu na pokretanje postupka oduzimanje imovine nezakonito stečene tijekom privatizacije radi povratka vlasnicima od kojih je nezakonito oduzeta. Nekome se to može činiti pretjerano ali ako to ne učinimo onda cijela ova današnja rasprava i sav rad državne revizije nemaju apsolutno nikakvog smisla. MI ćemo samo reći dobro prijatelju ukrao jesi, mi smo to zapisnički konstatirali, nastavi uživati u onome što si uzeo bez zakona. Dakle, ako ne učinimo ovo, ako ne pokrenemo postupke poništenja nezakonitih ugovora o privatizaciji, ako ne pokrenemo postupke oduzimanja imovine koja je nezakonito stečena tijekom privatizacije, onda je cijela priča sa revizijom privatizacije besmislena. Također obvezujemo Vladu da u roku od 30 dana konačno predloži Saboru novi Zakon o privatizaciji, i novi Zakon o javno privatnom vlasništvu upravo zato jer se pokušava podvaliti privatizacija kroz javno privatno partnerstvo. Javno privatno partnerstvo nije privatizacija ono znači ulazak privatnog menadžmenta i privatnog kapitala u neku javnu, dakle bilo državnu bilo neku lokalnu firmu koja nakon toga ostaje u javnom vlasništvu. Kod privatizacije se firma predaje u privatno vlasništvo, da se dalje vodi temeljem privatnih interesa novog privatnog vlasnika i to je ogromna razlika. Međutim, sintagma o privatizaciji, o javnom privatnom partnerstvu je ponavljam kao da ste rekli da nekoga oživljavate kroz ubijanje. Također tražimo da se radi javno iskazanih sumnji u brojne nepravilnosti i u zakonitost postupaka Vlade Republike Hrvatske i fonda za privatizaciju da se obveže Državni ured za reviziju, da napravi reviziju privatizacije organizacijske jedinice Transport Promal tlm u Šibeniku, ali jednako tako reviziju privatizacije Liburnija Rivijere u Opatiji i da o tome izvijesti Sabor u roku od 90 dana. Da vidimo koji su to interesi bili da se donesu baš takove odluke što se krilo iza svega toga zajedno. Ako je bilo nezakonito onda naravno to treba biti poništeno. Ako iza toga nije stajala nikakva razvojna poslovna logika onda se moramo zapitati kome je bilo stalo da se mimo bilo koje poslovne logike to donese upravo na taj način. Želimo ukratko da se počne odgovorno ponašati prema zakonima Hrvatske države i da oni koji krše zakone ostanu bez onoga što su nezakonito stekli. Još jedna stvar gospodo iz Hrvatske vlade. To je ono što nas u Klubu muči već godinama a to je tko zapravo i da li uopće itko kontrolira provedbu ugovora o privatizacije, jer da kontrolira onda onaj lik u Primoštenu koji je kupi hotele ne bi morao raditi ono što radi, niti bi radio to isto u Jelsi i ne samo on nego i brojni drugi. Da se kontroliralo onda tih situacija sigurno ne bi bilo i danas ni državna revizija ni mi ne bismo imali toliko posla. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS PGS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodo iz Vlade. Opet smo dva dana potrošili raspravljajući o tome kako ćemo se dogovoriti da se ne možemo dogovoriti, ili smo se dogovorili da ćemo se dogovorili, a uglavnom nismo se ništa dogovorili. Sve što smo govorili u ova dva dana, svi s lijeve i desne strane, nešto je što kako kaže Hrvatska udruga sindikata, i vrapci na granama znaju, svi znamo te podatke. Nemojmo si to raditi, svi znamo što se dogodilo. Podatke koje smo navodnici saznali iz izvješća znali smo u najmanju ruku 14. travnja ove godine kad je Sabor donio famozne zaključke da će poduzeti mjere, vjerojatno sa prstom ovako. Da će naći načine da se obešteti Republika Hrvatska i da se obavezuje u roku od 90 dana izraditi nacrt novog Zakona o privatizaciji kojim bi se između ostalog trebao definirati i ESOP model. Ti zaključci su izglasani u ovom Saboru kao što su izglasani vjerojatno i prije toga, kao što će biti i sljedeći zaključci izglasani. Međutim, o tim zaključcima danas i jučer uopće nismo razgovarali kao da ih nije bilo, kao da se ništa nije dogodilo. Moram reći da ostane zapisano zaključke su predložili i izglasali svi klubovi osim Kluba HNS-a i HSP-a. Znali smo što će se zaključcima dogoditi, znali smo koja je nakana pa nam je bilo suludo sudjelovati u toj šaradi. Zašto o svojim obvezama klubovi "velikih stranaka" šute a potpisali su prijedlog tih zaključaka i donijeli prijedlog tih zaključaka ne znam, no očito da je odluka bila da će se ova dva dana provesti prebacivanje krivnje s lijeve na desnu stranu i da će se onda na koncu donijeti nekakvi zaključci. Gospodo, pa nemate pravo predlagati nove zaključke dok ove koje imamo, koje smo izglasali, dok ama baš ništa po njima nismo napravili. Shodno tome Klub HNS-a PGS-a neće glasati ni za kakve nove zaključke dok ove zaključke ne ostvarimo. Ono što iz čitave ove diskusije ne možemo povjerovati je da postoji volja da se nešto uradi kako unaprijed tako i unatrag. Naime, protok vremena ne čini lošu stvar dobrom. Ako danas odšutimo o lošoj stvari i gurnemo ju pod tepih taj će kostur jednog dana iskočiti iz ormara i opet će nam skočiti za vrat. Toliko unatrag. Unaprijed elementarna pristojnost nalaže da se sagledaju i priznaju vlastite greške pa da se onda nešto i popravi. Ako toga nema a novog Zakona o privatizaciji nema ono što možemo danas jedino povjerovati je da će se nastavak privatizacije, ima još toga u Hrvatskoj, provesti na dosadašnji način pa će neki drugi saziv Sabora razgovarati što se dogodilo u onom mandatu tamo između 2003. i 2005. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo, s obzirom da sam i osobno ovdje pogođen moram reći da je netočan navod da svi sve znadu o privatizaciji. Ja recimo nemam pojma iako sam se puno bavio s privatizacijom Coninga. Nemam pojma o tome da li je istina da je Coning ponudio … [[Govornik se ne razumije.]] 9 milijuna prije privatizacije pa je vraćeno poslije privatizacije i slično. Bilo bi zgodno puno stvari raščistiti jer znamo ono što se događalo oko nas ali sigurno ne malo dalje. Hvala.
Hvala. I Klub SDP-a poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Klub SDP-a uputio je predsjedniku Hrvatskoga sabora četiri zaključka i predlaže da ih ovaj Sabor usvoji. Kao prvo predložili smo da se ne prihvati očitovanje Hrvatskog fonda za privatizaciju na Izvješće Državnog ureda za reviziju o provedbi revizije pretvorbe i privatizacije zbog toga što je nekompletno i ne udovoljava onim istim našim zahtjevima iz travnja 2005. godine. Zatim kao drugo predlažemo da se obveže Vlada Republike Hrvatske da u roku od 30 dana Hrvatskom saboru dostavi izvješće o odgovornosti članova Vlade u pogodovanju prodaje dionica Liburnije Rivijera hoteli d.d. Opatija Domholdingu d.d.d. Naime, nijedna Vlada do sada nije povukla ovoliko svojih odluka kao ova posljednja afera iz tog niza predaja opatijske Liburnije fondovima grofu Eltzu i Ostoji. Ona se ipak izdvaja ne samo zbog vrtoglavog iznosa koji se u njoj spominje nego i zbog prve smjene predsjednika Hrvatskog fonda za privatizaciju zbog eto neke privatizacijske afere. To je po nama samo jedan od načina, možda i naivan način prebacivanja krivice čitave Vlade na jednog čovjeka koji sigurno odnosno vrlo je vjerojatno da sam bez vrha Vlade nije mogao donijeti ovakvu odluku. Afera Liburnija sigurno je da je stavila ponovo na dnevni red ozbiljno čitavu priču o privatizaciji. Zatim predlažemo da se obveže Vlada Republike Hrvatske da u roku od 90 dana utvrdi naknadu za korištenu i prodanu imovinu koja nije unesena u temeljni kapital društva i pokrene postupak naplate za korištenu odnosno prodanu imovinu u korist državnog proračuna. Naime, iz nalaza državne revizije u procjenu nije uključeno zemljište u površini od 2,8 milijuna metara kvadratnih i građevinski objekti u površini od 80 tisuća metara kvadratnih. Korišteni su bez ikakve pravne osnove a neki protuzakonito odnosno protivno Kaznenom zakonu prodani pa se predlaže upravo i obeštećenje neovisno o kaznenim progonima. Zatim predlažemo da se obveže Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana Hrvatskom saboru dostavi prijedloge zakona kojim bi se jednokratno oporezivala imovina pravnih i fizičkih osoba stečena u postupku pretvorbe i privatizacije. Taj prijedlog zakona već postoji ovdje. O njemu je u prošlom sazivu Sabor proveo nažalost samo prethodnu raspravu, nije bilo toliko političke volje. Ali evo, upućujemo Vladu na gotov već prijedlog pa se može slobodno koristiti tim SDP-ovim prijedlogom. I kao zadnje, da se obveže Vlada Republike Hrvatske da izmijeni i dopuni Kazneni zakon i precizira gospodarski kriminalitet kako je također učinjeno za vrijeme koalicijske Vlade, imamo takav prijedlog zakona a ako neće to učiniti jer smatra da već postoje zaključci neka se onda povine tim zaključcima koji već egzistiraju a ako neće ni to neka onda posluša Državno odvjetništvo koje po zakonu je dužno i ima pravo i koristi se tim pravom i ovlašću a Vlada je i prihvatila Izvješće o radu državnih odvjetništava o kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije a kojim oni upravo skreću pozornost na potrebu promjene gospodarskih inkriminacija koji kažu da su one postojeće zastarjele i da ne odgovaraju novonastalim gospodarskim situacijama. Da nailaze na čitav niz pravnih nejasnoća. I dakle, upravo na nužnost onakvog pravnog uređenja gospodarskog kriminaliteta sa potrebnim produljenjem zastarnih rokova jer sve ovo što dajemo reviziji ponovno da radi je besmisleno. A ako pokažete da imate zbiljsku namjeru a još uvijek vjerujemo do zadnjega da je tomu tako onda svi zajedno moramo onemogućiti onima kojim je ona prva HDZ-ova vlast omogućila da nesmetano uživaju u svom plijenu. Dakle, imamo mogućnost da sada svi zajedno neovisno što je bilo spasimo što se spasiti dade da bi hrvatski građani i svi skupa sa hrvatskim građanima bili zadovoljni da se kakva takva pravda postigne. A mislim da se još puno toga može na zadovoljavajući način riješiti ali samo i produljenjem zastarnih rokova da se eto stigne učiniti ono što još nije palo u zastaru ali jednako tako sa ozbiljnom i sa velikom odgovornošću da prionemo daljnjem procesu privatizacije i da se ovakvi slučajevi ne bi događali. Dakle, prvotno je u to, dakle ono što je jako važno u tim novim inkriminacijama koje postoje ove već oblikovane, dakle, Vlada se ne treba puno truditi da se zaštite vjerovnici. To je nešto što kod nas još ne postoji. A tko ne štiti vjerovnike, ne štiti ni imovinu. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Netočan je navod uvažene kolegice koja je kazala, citiram: "Slučaj Liburnija predstavlja naivan način prebacivanja odgovornosti Vlade na druge osobe.". Upravo suprotno! … [[Govornik se ne razumije.]] suprotno, sve odluke Vlade u ovom postupku kako vi kažete, slučaj Liburnije, upućuju na odgovornost Vlade, na odgovornost Vlade i donošenje onakvih odluka koje su najbolje, imali smo prilike čuti i danas i ovih dana od potpredsjednika Vlade u kom pravcu Vlada donosi odluke i što dakle poduzima da se uočeni problem razriješi.
Hvala. Sada je vrijeme zaključaka. Imam dojam da potpredsjednik Vlade i čelnici ovih institucija koje su podnijele posebna izvješća nemaju namjeru više dodatno obrazlagati niti se javljati za neka objašnjenja. Hvala vam lijepa gospodo i potpredsjedniče Vlade i čelnici svih ovih institucija koja su podnijela izvješća. Gospođe i gospodo zastupnici, Hrvatski sabor je 14. travnja raspravljajući o izvješću na provedbi revizije, pretvorbe i privatizacije za razdoblje od prosinca 2003. do rujna 2004. izvješću obavljenim revizijama pretvorbe i privatizacije donio cijeli niz zaključaka, među inima je obvezao određene državne institucije da dostave svoja izvješća. I konačno zaključak broj 8. da će, prema kojem će Hrvatski sabor nakon isteka rokova iz prethodnih točaka, to znači nakon dostave svih ovih izvješća razmotriti sva dostavljena izvješća, to je ova koja smo razmotrili i na temelju provedene rasprave koju smo proveli utvrditi poduzimanje potrebnih mjera u roku od 90 dana radi otklanjanja nepravilnosti, nezakonitosti i mogućeg obeštećenja Republike Hrvatske za štete nastale u pretvorbi i privatizaciji uključujući i izradu novog zakona o privatizaciji kojim bi se između ostaloga trebao definirati i EZOP model. Izvješća smo dobili. Raspravu smo o njima proveli. Klubovi su dostavili, tri kluba su dostavili svoje prijedloge zaključaka, Klub SDP-a, HSS-a i HSP-a. I sada se nalazimo u jednoj situaciji u kojoj trebamo naći jednu tehnologiju, jednu metodologiju na koji način će Hrvatski sabor nakon što je razmotrio sva ova izvješća utvrditi poduzimanje potrebnih mjera radi otklanjanja precizno naznačenih nepravilnosti. Tri prijedloga zaključaka već imamo i to je jedna specifična tehnologija. Jer mi ne možemo sada staviti na glasovanje ta izvješća, te prijedloge separatnih zaključaka pojedinih klubova nego ćemo trebati pokušati naći jedan i sa tim zaključcima, sa tim prijedlogom zaključaka ovih troje klubova, naći jedan model, jedan način kako doći tehnološki do jednoga konsenzusa koji će značiti utvrđivanje Sabora u pogledu poduzimanja potrebnih mjera. Stoga ja ostavljam otvorenim taj rok i mi ćemo u narednim danima, ja ću sazvati predsjednike Klubova da pokušamo koncenzualno doći do zajedničkih rješenja. Molim i predsjednike klubova koji nisu podnijeli svoje prijedloge zaključaka da ih podnesu da imamo jednu podlogu za zajednički rad. Toliko o tome.
Idemo na glasovanje o izvješćima Hrvatskog fonda za privatizaciju na Izvješće državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije. Izvješće o radu državnih odvjetništva na kaznenim predmetima u svezi pretvorbe i privatizacije, Izvješće Hrvatske narodne banke u procesu osnivanja, odnosno preoblikovana banaka u dionička društva ili društva sa ograničenom odgovornošću. Izvješće Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka, a u svezi sa Izvješćem Državnog ureda za reviziju o provedenoj reviziji pretvorbe i privatizacije. Zaključke su predložili klubovi zastupnika HDZ-a, SDP-a, HSS-a, HSP-a, HSU-a, pa ćemo glasovati. Molim, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče. Budući su u zaključcima kluba HDZ-a koje smo sad vidjeli u biti stavljene one stvari koje smo mi tražili mi molimo samo stanku od 10 minuta da se usuglasimo za glasovanje o ovome. Može 10 minuta po Poslovniku, da? Samo da se uskladimo.
Moram dati 10 minuta stanku jer to je minimum stanke. Stanka 10 minuta. STANKA U 15,15 SATI
Molim predstavnika kluba HSP-a da nakon sjednice kluba da očitovanje.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo klub HSP-a je razmotrio ove zaključke. Svi znate i hrvatska javnost stajalište kluba HSP-a i Hrvatske stranke prava vezano za pretvorbu i privatizaciju, za nas je uvijek bilo jasno stajalište da nešto što je nezakonito stečeno, što je jamljeno nikad ne može postati zakonito i zbog toga smo mi tijekom rasprave dali i zaključke, dali smo i u proceduru Zakon o dopunama Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije i tražili smo da se na utvrđeno činjenično stanje primijene sankcije i ovaj zaključak je vrlo bitan za budućnost Hrvatske države, za sve one obespravljene, za sve one koji su pokradeni u pretvorbi i privatizaciji i sad tražimo odlučnu provedbu od Vlade i Državnog odvjetništva i svih mjerodavnih tijela ovih zaključaka, jer na taj način vratit ćemo i povjerenje i dostojanstvo u nas kao zakonodavnu vlast da se ne mirimo i da se ne možemo miriti sa situacijom kako i na koji način je sve to provedeno. Prema tome, pozdravljam i drago nam je da je klub HDZ-a naše zaključke stavio i u svoje zaključke i naši su zaključci bili daleko, prvo su bili u obliku amandmana na vrijedeći zakon, podneseni što zna uvaženi poštovani predsjednik Šeks, nakon toga smo dali i Zakon o pretvorbi i privatizaciji, ali … [[Zbog predsjedničkog zvona, govornik se ne razumije.]] , dokazuje da se sve ovo moglo raditi godinama i za vrijeme bivše vlasti i za ove vlasti, znači i Vlada i Državno odvjetništvo su imali na raspolaganju instrumente i dobro je, bolje ikada nego nikada. Prema tome, podržat ćemo ove zaključke i povlačimo svoje. Hvala lijepo.
Molim uključimo se. Dajem na glasovanje Prijedlog zaključaka koje je predložio Klub zastupnika HDZ-a. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Zaključci su usvojeni sa 85 glasova za, 12 suzdržanih i 21 protiv.
Dajem na glasovanje zaključke koje je predložio Klub zastupnika SDP-a. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Za 30, 10 suzdržanih, 78 protiv. Nisu dobili potrebnu većinu.
Dajem na glasovanje zaključke koje je predložio Klub zastupnika HSS-a. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 25 za, 13 suzdržanih, 77 protiv. Nisu dobili potrebnu većinu.
I dajem na glasovanje zaključke koje je predložio Klub zastupnika HSU-a. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? 12 za, 26 suzdržanih, 74 protiv. Nisu dobili potrebnu većinu.