Hvala. G. Milan Vrkljan, iznosit će stajalište Kluba zastupnika Za pravednu Hrvatsku. Izvolite.
Poštovani g. predsjedajući, kolegice i kolege. 12.5. ove godine Ustavni sud RH ukinuo je presudu Vrhovnog suda u slučaj Davor i Jasminka Petričević. Inače, Davor Petričević je državni odvjetnik, županijski državni odvjetnik u Osijeku. Ta Odluka Ustavnog suda o ukidanju presude je stručno upitna, pitanje njene neovisnosti, ali je neosporno da je Ustavni sud štitio županijskog državnog odvjetnika. 5.12.'91. g. formiran je prvi saziv Ustavnog suda RH nakon stvaranja slobodne države. Ustavni sud je glavni tumač Ustava i on, između ostalog, brine o usklađenosti zakona sa Ustavom, štiti ustavne slobode i prava čovjeka, a ono što je najvažnije, rješava sukobe nadležnosti između zakonodavne, izvršne i sudbene vlasti. 19.6.'90. g. Sabor RH ovdje izglasao je amandman 64. Tim amandmanom iz Ustava RH brišu se sve ideološke odredbe, tu se prije svega mislilo na komunistički sustav iz koga je RH izišla. Stvoreni su uvjeti za razvoj građanskog društva, slobodne političke misli i definiran razlaz sa ideologijom komunizma. Ustavni sud zadužen je, tada za nadziranje tih odluka. 2022. g., 32 godine kasnije, predsjednik Ustavnog suda i svi suci, predsjednik RH, predsjednik Vlade RH, predsjednik Sabora RH, svi su iz obitelji komunističkih moćnika ili su sami bili zaposlenici komunističkog sustava hrvatske i Jugoslavije ili su zetovi komunističkih moćnika. Postavlja se pitanje može li ovakav saziv Ustavnog suda na čijem je čelu Šeparović, inače došao iz Jugoslavenske narodne armije, provoditi u praksu odluke Sabora RH upisane u Ustav od 19.6.'90. g. i biti na čelu programa osude i odstranjivanje ideologije totalitarnog komunističkog režima? Ne, ne može. Ustavni sud je ideološki okupiran. Nalazi se pod snažnim pritiskom politike. Postavlja se pitanje kriterija, procedure i izbora sudaca Ustavnog suda. Po pitanju kriterija neosporno je da suci Ustavnog suda imaju zanemarivu stručnu karijeru, nemaju vrhunskog praktičara, također nemaju vrhunskog teoretičara. Po pitanju procedure neosporno je da procedura izbora je neprihvatljivo kratka, zabrinjavajući je nesklad između kratkoće procedure i moći koju ustavni suci nakon izbora imaju, ne postoji sigurnosni certifikat, a nakon uvođenja imovinske kartice nedavno vidjelo se da predsjednik ustavnog suda Šeparović je među najbogatijim Hrvatima iako nikad nije radio izvan sustava državne službe. Po pitanju izbora neosporno je da se suci biraju dvotrećinskom većinom u ovom saboru, a to je upravo temelj političke trgovine i političke korupcije između HDZ-a i SDP-a posljednjih 20 i nešto godina i spajanjem kriterija i procedura suci postaju trajno podložni političkom pritisku. Novi Zakon o sudstvu mora se precizno razraditi procedura izbora, pružiti vrijeme propitivanja kandidata, izbor u HS mora ići natpolovičnom većinom bez političke trgovine, uvesti sigurnosne certifikate, osigurati istinsku neovisnost ustavnih sudaca od svih tijela državne vlasti i osigurati uvjete za služenje isključivo javnom dobru, javnom interesu. Hrvatskoj trebaju neovisne institucije, trebaju nam vladavine prava ista za potpunog anonimca i predsjednika ili premijera države, Hrvatskoj treba ustavni sud bez intelektualnih i ideoloških invalida. Pozivam vladu i sabor, Plenkovića i Jandrokovića da kroz sabor i vladu kadrovski promoviraju nove ljude koji neće biti zarobljenici propalog komunističkog sustava, nama treba pravedna europska Hrvatska.
Hvala. I na kraju g. Ante Deur koji će iznositi stajališta Kluba zastupnika HDZ-a, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, dragi zastupnice i zastupnici. U posljednjih dana u medijskom prostoru susrećemo se s nedopustivim provokacijama koje diskreditiraju, pokušavaju, ali neće uspjeti diskreditirati Domovinski rat. Nećemo dopustiti stoga ću danas s ove govornice jasno govoriti, Domovinski rat i govorit ću ono što misle svi hrvatski domoljubi. Domovinski rat i hrvatski branitelji temelj su moderne hrvatske države. Podsjetit ću i na presudu međunarodnog suda kojima je potvrđeno da je Domovinski rat bio pravedan, obrambeni i oslobodilački. Hrvatski narod i branitelji pokazali su što je to upornost, ustrajnost i odgovornost, kako se brani domovina. To nikada nećemo zaboraviti. Nažalost, moram naglasiti kako borba hrvatskih branitelja nije završila završetkom Domovinskog rata. Nedavno, srbijanska optužnica i tužilaštvo za ratne zločine protiv pilota i zapovjednika Hrvatskog ratnog zrakoplovstva koja ih tereti za bombardiranje izbjegličke kolone na Petrovačkoj cesti u BiH, kao jučerašnja tribina o okolnostima na Petrovačkoj cesti otvara nova pitanja. Svaka žrtva zaslužuje poštovanje i suosjećanje, ali podsjetit ću da ta kolona bila je i ta u kojoj nisu bili isključivo i samo civili na traktorima, već i vojni obaveznici. Tu srbijansku istinu o egzodusu i protjerivanju Srba u Oluji i nedavnom raketiranju HRZ-a na Petrovačkoj cesti dematira i prof.dr. Miroslav Bjegović koji je bio oficir JNA i vojske Krajine za vrijeme Oluje, a sada radi kao profesor na Fakultetu za studije bezbednosti. On je prošle godine u emisiji Novo jutro na srpskoj Pink televiziji jasno rekao, avion koji je bombardirao kolonu na Petrovačkoj cesti imao je zvijezdu petokraku i bio je MIG Jugoslavenske armije. Nitko, ama baš nitko nije istjerao te ljude kako kaže srbijanska premijerka. Beograd je pozvao te ljude. Svaka dvojba o tome tko je i kada zapovjedio evokaciju Srba, odnosno tko je odgovoran za njihov odlazak, otklonjena je u Beogradu '95. g. na konferenciji za novinare na kojoj je prvi put, tzv. ta vlada sa svojim savjetom skupštini novinarima pokazana odluka Vrhovnog savjeta o planu evakuacije i stanovništva iz općina Benkovac, Knin, Obrovac, Drniš, Gračac koji su 5. kolovoza '95. tada donio njihov Vrhovni savjet i potpisao Milan Martić. Također, želim citirati svjedočanstvo obavještajca oficira te vojske, Slobodana Lazarevića, na sudu u Haagu koji je tada rekao, pred međunarodnim sudom, svi su znali što je '91. dogodilo Hrvatima u Krajini. Tada su stotine ubijenih i protjeranih te su njihove žrtve i njihove kuće, njihove radnje spaljene da je čitavo stanovništvo silom otjerano. Teze o tome da je Hrvatska etnički čista su smiješne. Valjalo bi premijerku podsjetiti na etničko čišćenje Bosanske Posavine od Hrvata, Vukovar ili na genocid u Srebrenici, istjerivanje Hrvata iz Vojvodine, sve su to počinile snage .../nerazumljivo/... srpske snage i srbijanska politika. Bili su to službeni ciljevi velikosrpskog agresora. Uostalom i proces mirne reintegracije hrvatskog Podunavlja svjedoči o mirotvornoj hrvatskoj politici jer smo tada bili jači i taj teritorij smo mogli uzeti vojno i o tome svjedoče i srpski izvori. Nakon toliko godina smiješno je, ali je potrebno pozvati Srbiju da se suoči sa svojom prošlošću, sa činjenicom da su oni pokrenuli agresiju na Hrvatsku i ostavili strahovite zločine. Činjenica je da se iza velikosrpske agresije Hrvatskoj ostavlja i krvavi trag više od 15 tisuća žrtava. U Hrvatskoj je pronađeno 151 masovna grobnica, 1 400 [[Upadica: Vrijeme.]] pojedinačnih grobnica sa žrtvama zločina koji su počinili pripadnici JNA i paravojnih srpskih snaga [[Upadica: Hvala.]] [[Govornik se ne razumije.]] svih žrtava u kontekstu Ukrajine [[Upadica: G. Deur.]] je milijun mrtvih, 3 milijuna ranjenih, 15 milijuna protjeranih. To treba znati [[Upadica: G. Deur, vrijeme.]] i to treba osvijestiti i na to treba podsjetiti da se oni koji danas nastupaju su, nastupaju sa velikosrpskih pozicija. Hvala.
Gospođa Anka Mrak Taritaš iznosit će stajalište Kluba zastupnika Centra i GLAS-a. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovane kolegice i kolege. U pokušaju da malo popravi svoj imidž i imidž ministarstva koje vodi, ministar zdravstva Vili Beroš najavio je ovih dana uvođenje obaveznih sistematskih pregleda za sve građane Hrvatske. To samo po sebi u nekom vakuumu i ne zvuči kao loša ideja. Hrvatski građani obolijevaju od teških bolesti više od prosjeka EU, životni vijek posebno muškarcima je kraći i umiremo prečesto od bolesti koje su u jednom značajnom dijelu mogli ranije dijagnosticirati i uspješnije liječiti. Činjenica je da kao nacija nismo skloni prevenciji, ne volimo ići liječniku u strahu od loših vijesti, imamo loše životne navine i skloni smo nezdravom ponašanju. Sistematski pregledi za nas bili bi dobra stvar, ali onda dolazimo do tvrde stvarnosti, a ona baš ne obećava. Hrvatska ima malo više od 3 milijuna odraslih stanovnika i sad će svi oni jednom godišnje, a neki jednom u dvije godine dobiti poziv za sistematski i onda će tako u redovima krenuti u ordinaciju primarne zdravstvene zaštite na sistematski od liječnika koji se već sada žale da su prenapregnuti i preopterećeni, sad će dakle raditi još 3 milijuna sistematskih. Zvuči obećavajuće. Nadam se da griješim, ali kako stvari izgledaju iz trenutne perspektive taj sistematski mogao bi se na kraju svesti na mjerenje tlaka. Odmah u startu isključeno je privatno zdravstvo. Zašto? Veli ministar Beroš da bi sistematski mogao koštati oko tisuću kuna po osobi, pa za taj novac dobijete sistematski u privatnoj klinici i danas i ovako na tržištu, posebno ako je neka akcija ili ako je neka promocija. Zašto ministarstvo ne bi raspisalo javni poziv, reklo da daje tisuću kuna po sistematskom i popis predmeta koji u to moraju biti uključeni pa nek se jave svi koji žele raditi. No dobro. Sad je taj naš zamišljeni građanin koji je bio na sistematskom zaista i obavio pregled i ustanovljeno je da nešto nije u redu pa treba daljnje pretrage. To je dobro, to je i ideja pregleda da se ulove problemi na vrijeme dok je šansa za liječenje veća, ali koliko 3 milijuna ljudi koji su bili na pregledu će morati ići dalje u postupak? 100.000, 300.000, 500.000, a onda će završiti na ekstremnim listama čekanja koje su već sada s one strane zdravog razuma, a svakako ne omogućavaju preživljavanje onima s teškim bolestima. Gotovo 900.000 ljudi u Hrvatskoj čeka neku pretragu. Na prvi pregled se prosječno čeka 123 dana, 4 mjeseca. 6 mjeseci se čeka na dijagnostički pregled. Magnetska rezonanca mozga u KBC-u Zagreb 427 dana. Magnetska rezonanca kralježnice u prosjeku 10 mjeseci. UZV srca, prostate ili dojke 4 do 7 mjeseci se čeka u prosjeku. U KBC-u Rijeka 3 mjeseca se čeka na kolanoskopiju i sad bih mogla nabrajati itd., itd. I tako se nešto što je možda samo po sebi i dobra ideja razbije u tisuću komadićaka u sudaru sa stvarnošću. S hrvatskom stvarnošću odnosno HDZ-ovom stvarnošću. Najdugovječniji premijer, najdugovječnija vlada odlično, ali zato su i liste čekanja na pregled najdugovječnije. Ministar Beroš ne zna i ne može to je već dokazano. Najavio je reformu zdravstva, vlastiti kolege ga pitaju kad će konačno nešto od toga biti i sad smo dobili na brzinu smiješani marketinški trik. Sistematske preglede koje će obavljati liječnici koji već sad ne stignu raditi svoj posao, a ako vam nešto ne daj Bože otkrije idete na liste čekanja 100, 200 ili 500 dana. Nikad se ništa tako neće postati i Hrvatska tako nikada neće naprijed. Umjesto spašavanja liječnika Beroša nekim dimnim bombama neka mu netko kaže da krene sa stvarnim problemima. Gdje cure milijarde na svakom koraku? Zašto su liste čekanja duže nego ikad? Kad bi samo te dvije stvari počeo rješavati našao bi vremena i novca za sistematske. A dotada u dobrom HDZ-ovskom stilu još jedna u biti dobra stvar, past će u blato nesposobnosti.
Gospodin Marin Miletić, stajalište Kluba zastupnika MOST-a.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine Radin, poštovani gospodine Bukarica, poštovane kolegice i kolege u Hrvatskom saboru. O inflaciji i krizi smo puno govorili ovih dana i tjedana. Ja još jednom apeliram na vladajuće. U zadnjih 14 godina najveća inflacija, cijene divljaju, rastu, plaće su iste, dolazi nam euro. Mi smo u klubu MOST-a molili da se stane sa uvođenjem eura dok se sve ne stabilizira, no vladajući su to odbili zajedno sa dijelom oporbe, pa evo još jednom apeliram da učinite što možete za naše umirovljenike, radnike, za poduzetnike. Ja bih htio danas govoriti o posljedicama lockdowna o kojima se šuti. Sada je evidentno, znanstveni časopisi govore kako su sve mjere sačuvale ukupno nešto manje od 0,2% populacije. 0,2% su sačuvale, a s druge strane milijuni ljudi su stradali od posljedica zatvaranja, milijuni ljudi. Lancet je objavio da više od 3000 dijabetičara u Velikoj Britaniji je umrlo direktno i samo zato radi posljedica zatvaranja. To je znanstveni časopis ne baba Vanga. Dakle, u tekstu Diabetes and endocrinology optužuju mjere koje su krive za smrt tih ljudi. Dakle imamo, mjere su spasile 0,2% ljudi, spasile, a umrlo je milijuni ljudi. Tko će za to odgovarati? Uništene su nam generacije studenata, srozano obrazovanje, uništena nam je kultura, poduzetništvo, generacije sportaša su uništene, unakažene, a mi i danas, Hrvatska danas troši milijun kuna na testiranja. Koga se to testira? Zašto? Di idu te pare? Pa svaki dan da smo milijun kuna otvorili, mogli smo po jednu kućicu napraviti na Banovini. Ljudi, 2 godine je prošlo tamo od onog strašnog potresa i dalje nemaju gdje živjeti. Ali imamo vidioce u Hrvatskoj. Vidioc Jonjić, npr. kaže da ga je strah od onoga što dolazi najesen. Imamo njemačkog ministra zdravlja, podsjetimo se, koji kaže da najesen dolaze sojevi opasniji od delte i zarazniji od omikrona, to su oni rekli, ljudi, citiram ih. Imamo zdravstveni sustav koji je u velikim problemima. Ministar Beroš najavljuje obvezne zdravstvene preglede. Pa je li on normalan? Na čemu je taj čovjek? Zašto mu netko ne pomogne? A naši bolesnici znaju čekati ključne preglede po 8 mjeseci. U dnevnom tisku vam pacijentica svjedoči da joj moraju odstraniti obje dojke radi tumora i da čeka godinu dana na operaciju. Pa tko je tu lud? Raspada nam se zdravstveni sustav, u velikim je problemima, on kaže uvest ćemo obvezne preglede. Radi čega? Iz kojih interesa? Šta, da opet neki liječnici privatno obavljaju i da deru lovu i zarađuju, a to im je omogućio klijentelistički sustav i zato je odgovoran samo ministar Beroš. I položit će račun za to. Isto tako, ovdje sjede među nama kolege, neću ih spominjati, reći ću samo da je radikalna ljevica, dakle iz Možemo! koji su napadali mene i kolegu Grmoju ovdje, dakle u srijedu su vrištali na nas, stavite maske, stavite maske, 3 puta su cijepljeni. To oni tvrde. U četvrtak je stožerokracija rekla da više ne treba nositi maske, u petak su ovdje dolazili bez maski u Saboru. Koje li genijalnosti. Pa je l' imaju ti ljudi logike? I sad ta ekipa bi htjela bilo šta voditi. Pa vidite kako vode Zagreb, pretvorili su je u europske prijestolnicu smeća. Oni sebe ne mogu voditi, a di nešto drugo. Ne d'o Bog državu, gdje bi nas takvi odveli radikali? Postavio sam pitanje premijeru, predsjedniku Vlade RH, je li RH potpisala bilo kakav ugovor, dokument sa Svjetskom zdravstvenom organizacijom koja bi na bilo koji način obvezala RH na bilo koji način u pogledu donošenja nekih politika, odluka, budućih, kako najavljuju, pandemija. Nadam se da će mi premijer odgovoriti, podsjetio sam ga malo i na Twitteru, je li, njegove tamo zaposlenike, pa onda ću upoznati hrvatsku javnost. Ovo što se neka ekipica ismijava i što nešto docira, g. Klaus Schwab je rekao, „We have penetrated to the governments.“. To je on rekao, ne ja. Znači imate, ja ću staviti sve ovo što govorim linkove, izjave tih ljudi. Dakle, u Hrvatskoj vlast proizlazi iz naroda i pripada narodu i neće nijedna globalistička organizacija, koliko god imala para i koliko god moćne meštre imala, vladati građanima RH nego neka majstori osnuju na stranku, izađu na izbore, izvažu se koliko su teški pa ako im narod da povjerenje, onda nek rade što hoće, a drugačije u Hrvatskoj neće ići.
I vama. Gđa. Urša Raukar Gamulin iznosit će stajalište Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, izvolite.
Hvala. Dakle, posljednji dan nastave maturanti diljem Hrvatske tradicionalno obilježavaju ludim danom tzv. norijadom. Davni je običaj da se učenici svakog razreda tog dana uniformiraju radi prepoznatljivosti, te da svojom odjećom pošalju neku poruku, ima tu svakakvih ideja, najčešće vezanih uz zanimanje za koje su se učenici školovali. No u jednom Slavonsko-brodskoj srednjoj školi jedna razrednica k tome još i profesorica hrvatskog jezika smatrala je puno važnijim poticati svoje učenike na ustaški pozdrav i maturantsku odjeću koja asocira na ustaške uniforme. Bila je sretna i zadovoljna, čak i ponosna kad je cijeli razred navela da se slika s uzdignutom desnicom. Što je ona mislila, čemu je te mlade ljude učila? Za pretpostaviti je da je mislila da je to domoljubno, a što je domoljubno u ustaštvu? Organizirano mučenje, klanje, ubijanje ljudi, zbog vjeroispovijesti, nacionalnosti, političkih uvjerenja, je li to domoljubno, je li domoljubno prodati Talijanima gotovo cijelu Dalmaciju i većinu otoka, što je to domoljubno u ustaštvu? Ustaštvo je nacionalna izdaja i krvavi zločin, ustaštvo je užas i sramota. Nije to nažalost usamljeni ispad u Hrvatskoj. Evo nedavno je izaslanik hrvatske vlade izjavio da nije bilo 10. travnja ne bi bilo ni hrvatske države. Hrvatska vlada i dalje nema niti snage, a što je još gore niti volje da se jasno i nedvosmisleno odredi prema ustaškim ispadima raznih političara, pjevača, crkvenih osoba, pa evo sada i profesora. Premijerova čuvena komisija dala je sjajan pravorijek, ustaški pozdrav je zabranjen, ali je dozvoljen. Sitne političke kalkulacije važnije su od jasnog odmaka od najsramotnije i najužasnije epizode u hrvatskoj povijesti, dodvoravanje desnim radikalima je važnije od pozicioniranja Hrvatske jasno na stranu antifašizma i pobjede u Drugom svjetskom ratu uz rame sa svim ostalim civiliziranim zemljama u Europi gdje joj je i mjesto. Profesorica književnosti u Slavonskom Brodu dobila je sankcije, neće moći biti razrednica slijedećoj generaciji, hoće li odgovarati i pred zakonom ostaje za vidjeti. No ja je pozivam da zajedno sa svojim učenicima, svakom novom generacijom pogleda film „Dnevnik Diane Budisavljević“, film o ženi koja spasila između 8 i 10 tisuća srpske djece od sigurne smrti u ustaškim logorima. Istinita je to priča o najboljim ljudima u najgorim vremenima. U tom filmu ima i arhivskih snimaka ustaških užasa. Vjerujem i nadam se da joj nakon toga više nikada neće pasti na pamet da mlade ljude zavodi na put veličanja mržnje, zločina, mučenja i smrti. Pozivam ju da zajedno sa svojim učenicima čita „Jamu“ I. G. Kovačića, potresnu veličanstvenu poemu za koju je netko napisao „i dok bude zadnji čovjek govorio hrvatskim i ljudskim jezikom uopće jama će snagom umjetničkog dosega biti trajna osuda zločina i himna čovjekove slobode, istine i ljepote, himna ljudskog dostojanstva“. Pozivam razrednicu da se vrati ljepoti poezije i humanizma baš danas u sjeni užasnog rata u Ukrajini, u svijetu siromaštva, nepravde, gladi, još je važnije mlade ljude usmjeravati na mirotvorstvo, uvažavanje drugog i drugačijeg, na solidarnost sa slabijima, nemoćnima, potrebitima, za borbu za ekonomsku i pravednost, uvažavanje prava radnika i radnica, prava žena, prava nacionalnih manjima, prava LGBT zajednice, prava izbjeglica. To je suvremeni antifašizam za koji se danas borimo kako bismo ostali ljudi osjetljivi na tuđu patnju, na tuđu muku, vjerni pravdi i istini sa željom izgradnje boljeg i pravednijeg društva. Hvala.
I vama. Gospodin Marijan Pavliček, stajališta Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS, kolegice i kolege. EU se nalazi u doba najveće energetske krize od kako postoji, nalazi se u doba najveće financijske neizvjesnosti i nalazi se u razdoblju najviših stopa inflacije u zadnjih 20 godina i to naravno osjete svi građani EU, pa naravno i građani Hrvatske. Naime, u zadnjih godinu dana smo svjedoci eksplozije gotovo svih cijena kako prehrambenih proizvoda tako građevinskog materijala, tako i transporta koji nažalost plaće nisu pratile. Naime, prosječna neto plaća isplaćena u Hrvatskoj po zadnjim podacima koje imamo za veljaču iznosila je 7.452 kune što je za 5,9% viša u odnosu na isto razdoblje prošle godine, ali u realnom smislu to je drastično manje jer je kupovna moć građana itekako oslabila. Najviše se to osjeti prvenstveno u cijeni goriva koja je uključena u cijene svih finalnih proizvoda, a posebice u cijene transporta. Naime, zadnjim poskupljenjem litra eurosupera 95 je bila 13,85 dok je litra euro dizela bila 13,14 lipa i ponovno su na povijesno visokim granicama. Kad to usporedimo sa prošlogodišnjim razdobljem odnosno svibnjem prošle godine tada dolazimo do zaključka da je gorivo u tih godinu dana poskupjelo za čak 35%, 35% tada je naime eurosuper bio po litri 10,25, a euro dizel 9,72. Kada pak usporedimo cijenu goriva sa našim susjednim državama opet je Hrvatska daleko najskuplja. Naime, u prosjeku je u Republici Sloveniji gorivo jeftinije za kunu, kunu i pol po litri, u Republici Srbiji za neke dvije kune po litri, dok je u Mađarskoj trenutno litra eurosupera svega 9,20 što je čak 40 i nešto posto manje nego u Hrvatskoj. Prije nekoliko dana odnosno u petak mađarska vlada je donijela odluku da te subvencionirane cijene goriva vrijede samo za građane Mađarske, za građene Republike Srbije i za građane Slovenije dok svi ostali građani EU pa tako i Hrvati će plaćati drastično skuplju cijenu goriva u Mađarskoj. I gdje su sada sve te uredbe EU o jednakopravnosti svih njezinih građana? Sve padaju u vodu i nitko neće Viktora Orbana slomiti da promijeni ovu odluku jer Viktor Orban se u ovih zadnjih nekoliko mjeseci pokazao kao premijer koji ponajviše skrbi o interesima svojeg naroda i države koju predstavlja. I čak nakon ovih zadnjih sankcija koje je EU uvela Viktor Orban je ponovno izašao kao pobjednik jer on ne mora i dalje staviti embargo na uvoz ruske nafte, a osigurat će mu se preko Hrvatske dodatni znači naftovod i Mađari će i dalje imati najjeftiniju naftu unutar EU. Kada ovo sve pogledamo postavljamo pitanje našem ministru gospodarstva Filipoviću koji jučer nije znao odgovoriti na jednostavno pitanje novinara, što će biti sa daljnjim cijenama goriva u Hrvatskoj. Naime, danas ističe odluka vlade po kojem su se ograničile trošarine i kojim su se ograničile trgovačke marže. Novu odluku još nismo dobili niti je ministar znao odgovoriti na ovo jednostavno pitanje. Hrvatska mora jasnije i učinkovitije intervenirati u cijenu goriva. Goriva mora biti drastično jeftinije i Hrvatska još uvijek ima prostora jer gotovo 40% od cjelokupne cijene odlazi upravo na PDV i na trošarine znači na sve ono što ide u državni proračun, a državni proračun se puni i bolje nego očekivano. Još polovicom ožujka sam ovdje pitao ministra Marića koliko je država uprihodovala od PDV-a, tada je rekao milijardu kuna više nego u istom razdoblju prošle godine, danas je taj iznos negdje oko 2 milijarde kuna više. Stoga prostora za dodatnu intervenciju u cijene goriva itekako imamo. I trebamo imati na umu da je upravo ta cijena goriva najbitniji faktor u određivanju svih ostalih cijena roba i usluga. Samo na taj način ćemo spasiti i ovako loš standard naših građana da ne tonemo sve više u financijsku i gospodarsku krizu.
Sada je na redu gospodin Hrvoje Zekanović koji će iznositi stajalište kao nezavisni zastupnik. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege puno je tema, pa ću ja otvoriti nekoliko tema u ovom slobodnom govoru. Prije nekoliko mjeseci Vladimir Putin je napao Ukrajinu i rekao je da razlog napada na Ukrajinu na jednu suverenu, nezavisnu državu famozna denacifikacija. Dakle, traži tamo naciste po Ukrajini, pokušava Ukrajinu osloboditi od nacista. Ja ću povući jednu interesantnu paralelu, nekima će se svidit, nekima neće, neki će shvatiti o čemu govorim. Imamo također i u Hrvatskoj isto lov na vještice bogu hvala nije na onaj način kako to radi Putin, ali u Hrvatskoj imamo jedan antifašizam koji stalno traži fašiste a u Hrvatskoj ja fašiste ne poznajem, ne poznajem ni naciste a stalno ih netko negdje vidi, pa je najsmješnija zapravo ova najnovija situacija kada u Slavonskom Brodu za vrijeme norijade dvadesetak mladića i djevojaka sa visoko uzdignutim rukama u zrak zbog toga što imaju crne majice i na majicama piše za norijadu spremni bivaju proglašeni nacistima. Spasili se svi antifašisti u Hrvatskoj, spasili se svi lovci na vještice. Odjednom konačno pronašli su ustaše u Hrvatskoj, pronašli su fašiste i idemo u lov, a ti fašisti, odnosno nacisti što god bilo nisu ništa drugo nego veseli maturanti slavonsko-brodske ako se ne varam strukovne škole. I to je Hrvatska danas. Druga stvar koja je obilježila protekli tjedan a o njoj se govorilo sad, možda ne u onolikoj mjeri, a zapravo je strašno. Radi se o odluci Visokog upravnog suda da se dozvoli usvajanje djece u ovom slučaju homoseksualnom paru. Ja se pitam ako je to već dozvoljeno, evo ja ću tu uputiti i sudu i Hrvatskom saboru jedan zahtjev da i ekipa dobrovoljno vatrogasno društvo također može usvojiti djecu, da ekipa koja ispija pivo na zidiću ispred dućana također može usvojiti djecu. Ja ne vidim razloga zašto bi netko tko nije u bračnoj zajednici, gdje nije zajednica žene i muškarca imao pravo usvojiti djecu odnosno ako već to dozvoljavamo nemojmo raditi diskriminaciju, dozvolimo bilo kome, bilo kojoj udruzi, bilo kojoj zajednici, bilo kojem pojedincu neka usvajaju djecu kad god im to padne na pamet. Ali ova priča itekako ide na ruku možemostu, konkretnije ogranku MOŽEMO koji upravlja gradom Zagrebom s tim da ja grad Zagreb više ne bih zvao Zagrebom, ja bih ga zvao Mariupoljem jer uz dužno poštovanje i pijetet prema žrtvi Mariupolja i svima koji su tamo stradali i stradavaju dan danas Zagreb i Mariupolj imaju puno sličnosti. Jedino Zagrebu i Mariupolju se događaju neplanirani vodoskoci, gejziri, goleme plamene baklje, stradavaju ljudi u požarima, pa će gradonačelnik Tomašević i njegovo društvo reći to nije njihova krivica, to je krivica nekih prijašnjih vlasti. Ali ljudi moji vi ste ravno godinu dana u tim foteljama a niste napravili ništa. Nikada prije se to događalo u gradu Zagrebu nije. Nisam ja odvjetnik Milana Bandića, međutim, ovo što se danas događa u Zagrebu, kako Zagreb stagnira i ide nazad je neviđeno, a jedino što Tomašević zna je upravo ta ista denacifikacija, može se, bavit će se opet likom i djelom druga Tita, pokušat će ga vratit tamo gdje mu nije mjesto. Neka ga drži i dalje u svojoj vitrini, neka pusti građane grada Zagreba da ne čuju za ime i prezime tog čovjeka. Zna bojati klupe u dugine boje, zna vješati dugine zastave po čitavom Zagrebu, a osim toga jedno veliko ili apsolutno ništa. Dakle, pa neka me proglase kako god hoće, ja ću iz svog mjesta napraviti isto ono što su napravili i mladići i djevojke u Slavonskom Brodu i reći za Hrvatsku spremni. Ako su oni fašisti i nacisti, e onda sam i ja!
Dobro da nismo išli dalje. Hvala lijepo. Poštovane zastupnici i zastupnice, molim vas samo da sjednete trenutak. Prije nego što započnemo s radom, pozivam vam da minutom šutnje odamo počast jučer preminulom kolegi Anti Plazoniću, bivšem zastupniku u 9. sazivu HS-a. Molim vas da ustanete. - Minuta šutnje – Neka mu bude slava. Započnemo sa iznošenjem stajališta u ime kluba zastupnika i nezavisnih zastupnika. Prvi je g. Stipo Mlinarić u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta, izvolite.
Slučaj četvorice naših pilota, Danijela Borovića, Vladimira Mikca, Zdenka Radulja i Željka Jelenića pokazao je svu bijedu hrvatske politike i Medvedovog sustava domovinske sigurnosti koja, kao što vidimo, postoji samo na papiru. Na politički montirane i pravno besmislene srbijanske optužnice, mi u Domovinskom pokretu i ja osobno upozoravali smo na vrijeme i s punim pravom mogu reći da i u ovom slučaju, kao nažalost i mnogima prije njih nisam ispao general poslije bitke. Za golobradog početnika Vučića, njegovu osobnu, ni baba ni deda premijerku, Anu Brnabić, malog Slobu Dačića ili banjalučkog ... [[Govornik se ne razumije.]] Dodika, mi Hrvati, ako smo jedinstveni, ozbiljni i složni, odavno imamo lijeka. Ako naše branitelje, u ovom slučaju, pilote, visoke časnike Hrvatskog ratnog zrakoplovstva namjeravaju i dalje progoniti montiranim političkim optužnicama služeći se samoproglašenom jurisdikcijom Beograda uz asistenciju tzv. pravosuđa Dodikove paradržavice Republike Srpske, jednostrano će biti proglašeni nepoželjnima u Hrvatskoj. Od pristupnih pregovora u Bruxellesu možemo im, ako hoćemo, napraviti pravi pakao, a srbijanski predsjednik kao persona non grate neće moći niti doći u Zagreb moliti za popuštanje i milost. Nemojte misliti da gajim bilo kakve iluzije kako će se nešto slično zaista i dogoditi. Plenković i njegova Vlada takav potez nisu u stanju povući iz više razloga. Doduše, jučer se u Bruxellesu čak i šefu HDZ-a malo omaklo pa je napokon, odgovarajući Brnabićki priznao kako Hrvatska nije etnički očišćena od Srba jer da jest, onda oni ne bi imali svoje predstavnike u Saboru i vlasti. De facto, Plenković je napokon izgovorio jednu veliku istinu, a ona glasi, Pupovčev i Hadžićev SDSS u HS-u i Vladi ne zastupa interese hrvatskih Srba već Beograda. Drugo i još mnogo važnije, kad smo već kod Pupovca, jučer je usred Zagreba novcem iz državnog proračuna organizirana tribina protiv četvorice hrvatskih pilota na kojem je govorio i neformalni glasnogovornik beogradskog tužiteljstva za tzv. ratne zločine i bliski suradnik Save Štrbca Janko Velimirović, čovjek je bio Martićev milicajac i pobunjeni terorist, a hrvatska država mu sada plaća da usred Zagreba, pa iako videolinkom iz Banja Luke, iznosi velikosrpske mitomanske laži protiv, kako oni kažu, genocidnih ustaških vazduhoplovaca. Pitam odavde s ove govornice, bez dlake na jeziku i premijera Plenkovića i ministra Medveda. Kada se već toliko zaklinjete u pomoć hrvatskim braniteljima i u ovom slučaju našim progonjenim pilotima, kome ti ljudi mogu vjerovati? Vama ili vašim koalicijskim partnerima? Pa sjedite u istoj Vladi, jedni navodno osporavaju optužnice, a drugi je zagovaraju. Zaključno, kad sam govorio o tome da bi Vučić trebao biti persona non grate u Hrvatskoj nisam uopće imao iluzije da će time problem biti riješen jer još uvijek ostaju oni koji usred Zagreba rade za Beograd, kojima su prave političke gazde u Srbiji, a u Banskim dvorima samo su Plenkovićevi podstanari. Zato Domovinski pokret smatra da pod hitno u ovoj sabornici treba donijeti zakonski prijedlog o oduzimanju hrvatskog državljanstva svima onima koji rade protiv naših nacionalnih interesa i hrvatske sigurnosti. Mi ćemo ga predložiti, a svi vi kojima je zaista stalo do toga da budemo sigurna, ozbiljna i snažna država, dignite ruku za, bez obzira na svoju stranačku pripadnost. Kada Milorad Pupovac u budućnosti opet videolinkom nastupi u jutarnjem programu neke beogradske televizije i zajedno sa Savom Štrbcem huška protiv hrvatskih pilota koji su doprinijeli našoj veličanstvenoj i k'o suza čistoj vojničkoj pobjedi u Oluji, on mora znati da reskira gubitak hrvatskog državljanstva. Ako mislite da je moj prijedlog, ne daj Bože, netolerantan, neuobičajan i nedemokratski, pročitajte slobodno izraelski zakon o nacionalnosti iz 2008. g. koji daje sudu pravo da oduzme državljanstvo u slučajevima kršenja lojalnosti prema državi Izrael. I kolijevka demokracije, SAD, sličan zakon imaju još od 1950. g., a kako me sada ne bi prozvali kolege s ljevice, pozivam i njih da napokon se slože sa mnom i progledaju što rade austrijski socijaldemokrati čiji su zastupnici mogućnost oduzimanja državljanstva predlagali prošle godine u saveznom parlamentu u Beču. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Hvala i vama. Hvala. Gospodin Milorad Pupovac iznosit će stajalište Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, bečka izreka u latinskoj formi kaže hic rhodus hic salta, pripisuje se Ezopu grčkom satiričaru i javnom kritičaru, upućena onima koji se hvališeju, junače, junače ili ne znaju gdje skaču i gdje bi trebali skočiti. Naš rodos je ovdje u Hrvatskoj i oko nas. Naš rodos je na prostoru jugoistoka Europe koji je nemiran, nesređen, neintegriran prostor. I naš je interes da doprinesemo tome da se taj prostor smiri u mjeri u kojoj mi to možemo. Da se sredi u skladu sa standardima u kojima smo se i sami sređivali, a ona ponovo uneređivali, pa onda ponovo pokušali sređivati. Naša je obaveza da pomognemo da se taj prostor integrira. Posebno u današnjim vremenima. Mi ne možemo mnogo napraviti ni u Libiji, ni u Maliju, ni u Siriji, nažalost ni u Ukrajini, ali možemo ovdje. To je naš interes. Ni jedna zemlja ako nije u velikoj nuždi ne traži prijatelje i stvara prijatelje daleko od sebe, nego troši golemu energiju da u svojem susjedstvu nema neprijatelja i nema neprijateljstva. To je mudrost od stare Grčke, ne od Ezopa, ali od Solona svakako, velikog državnika i velikog vojskovođe. Dakle, naš interes nije da budemo granica. U povijesti smo bili granica. I to je izraz nužde biti na granici svjetova, ali ako ne moramo, ako je taj svijet već pomaknut istočno od naše granice i o ostao arhipelag prostora europskoga koji je najviše nalik na europsku povijest pa možda i na europsku budućnost ako Europa ne bude dovoljno pametna. Kao što u ovoj zadnjoj krizi pokazuje da baš i nije u svemu pametna. Naš interes je da tu granicu pomaknemo, a to možemo ukoliko otvorimo kanale suradnje i ukoliko se od zemlje članice EU prometnemo u nekoga tko će doprinijeti pomicanju granica EU na istok. Stali smo oko toga kao što je stala i Europa. Stali su i neki drugi nama susjedni narodi i države i Srbija i Bosna zbog svojih unutrašnjih problema i Crna Gora, ali mi smo ostali samo na deklarativnim stajalištima. I to se treba promijeniti jer je sada prilika i sad je obaveza. Ovdje se možemo pokazati kao istinska europska nacija koja čuva i širi jedan europski prostor koji je ostao neintegriran. I naučiti Europu da doprinese tome da ovaj mali prostor sa manje od 2% stanovništva od ukupnog europskog broja stanovništva integrira što je moguće prije i osigura trajan mir i nama i našim susjedima, a i sebi samoj. Što se tiče nečega o čemu nisam mislio govoriti, reći ću samo ovo. One koji danas govore o etničkom čišćenju, zaboravljaju da smo nastavili etničko čišćenje, ali samih sebe, Srbi Srbe, Hrvati Hrvate. Nakon što su najprije Srbi radili Hrvatima, a Hrvati Srbima. Oni koji kažu da nekome ovdje treba oduzeti državljanstvo, ako to nisam ja, a jesam, [[Upadica: Hvala lijepa. Vrijeme.]] samo naprijed. Dobro je biti apatrid pored onih koji svoju patriju uništavaju mržnjom prema drugima i drugačijima.
Gospodin Siniša Hajdaš Dončić iznosit će stajalište Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče sabora. Kolegice i kolege. Dakle granični trošak u ekonomiji je trošak reći ću proizvodnje dodatne jedinice određenog proizvoda, pa tako i u HEP-u, sad ću naglasit zašto kažem ponovo u HEP-u. Njihov potez koji se tiče poskupljenja električne energije je u najmanju ruku kontroverzan. Naglasio sam to već i prošli puta da Hrvatska preko 30% električne energije zapravo dobiva iz hidro potencijala, znači koje su davno amortizirani, tako da je u principu dodatni trošak proizvodnje jedne jedinice nove jedinice zapravo jednak nuli. A kad ubrojimo u to i Krško gdje se cijena nije promijenila, kada ubrojimo u to istina minimalno, ali opet postoji fotonapone i vjetroelektrane dakle mi dobivamo nekih 65% proizvodnje energije koja bi zapravo cijene trebale biti više-manje fiksne. No međutim, HEP, vlada i ministarstvo ne vodi konzistentnu politiku i zapravo ne iskorištava interne potencijale domaćeg energetskog sektora kako bi ublažio rast cijena. Napomenuli smo u ime SDP-a da je poduzetnicima električna energija pa reći ću poskupila pa skoro do 200%, a upravo problem ću još jednom naglasit taj problem tzv. marginalnih troškova proizvodnje koji nisu iskorišteni u cilju da se ublaži inflatorni udar. No osvrnut ću se malo i na tzv. energetsku tranziciju i na cijenu građanima, naravno da je svima poznato da za jednu normalnu da tako kažemo energetsku tranziciju je potrebno vrijeme i investicije, to je nemoguće napraviti u kratkom roku. No međutim, vlada da pokrene javne investicije, a javne investicije nisu katedrale u pustinji, dakle to nisu infrastrukturni projekti koji se grade, a bez neke cost benefit analize i koje zapravo ni u kratkom ni u srednjem roku ne donose određene koristi ni lokalnoj zajednici, ni Hrvatskoj, niti bruto društvenom proizvodu nego predstavljaju u početnom dijelu zapravo veliki trošak. Što bi recimo mi kao SDP predložili Vladi RH, HEP-u, dakle svim stakeholderima koji sudjeluju na hrvatskom energetskom tržištu je zapravo da se okane dosadašnjeg načina dakle formiranja cijene, a isto tako da jednom aktivnom politikom koja uključuje zapravo javna ulaganja, public investement naprave za početak za građane tri stvari. Dakle, prvo je da oslobode ulaganja u sunčane elektrane do 50 kW plaćanja PDV-a, znači čime se na najjednostavniji način daje poticaj u visini, dakle po nekom izračunu od 20% od investicije i samim tim načinom kroz javne investicije, kroz povezivanje sektora a dakle u Hrvatskoj postoje tri ili četiri čak reći ću tvrtke, tvornice koje sklapaju solare. Dakle, pokrenuo bi se prvi val investicija. E sad, naravno da tu mjeru treba primijeniti i uz pojednostavnjenje svih procedura, dakle da se pojednostave sve procedure za građane, dakle da se olabavi dakle i HEP. Jer pazite u HEP-u vam postoje dvije osobe koje izdaju dozvole, a opet je kažem vrag u detaljima one se nalaze u Osijeku. Vrlo zanimljivo za jedan sustav kao što je HEP. Drugo bi trebalo omogućiti trajno otvorene natječaje za sufinanciranje građenja sa jedinstvenom stopom sufinanciranja investicija sunčane elektrane od 25% umjesto dosadašnjih natječaja, dakle koji su povremeni, dakle nisu kontinuirani, idu načelo najbrži prst. A vidjeli ste danas u jednom dnevnom tisku što se događa sa natječajima koji idu po principu najbrži prst. Dakle, imate botove, imate različita da tako kažemo softwarske makinacije, gdje vam zapravo najbolji često i ne pobjeđuju. A upravo bi ta predložena, jedinstvena stopa od 25% s prethodnom mjerom koju sam rekao oslobađanje od PDV-a bila dovoljna, dakle za sve kategorije građana, znači da trenutno ono što je najnepovoljnije postane povoljnije i u jadranskoj Hrvatskoj i u kontinentalnoj Hrvatskoj. I po nama bi ovakvo sufinanciranje omogućilo postojanje sunčanih elektrana i na postojeće zgrade i u novogradnji. I na kraju bi trebalo uspostaviti tzv. dedicirani financijski mehanizam za sunčane elektrane koji bi bio dostupan građanima u obliku povoljnih kredita sa niskom kamatnom stopom od 1%, pa onda uz oslobađanje, uz poticaj od 20% i uz dogovor sa poslovnim bankama takav mehanizam bi zapravo bio jedan zamašnjak javnih investicija u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala. Gđa. Katarina Nemet iznosit će stajalište Kluba zastupnika IDS-a, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Sve nam je bliža glavna turistička sezona od koje htjeli mi to ili ne u velikoj mjeri ovisi hrvatsko gospodarstvo, turističke brojke već su sada vrlo dobre, a booking za nastavak predsezone i glavnu sezonu daje za pravo nadati se da ćemo imati jednu vrlo dobru turističku godinu, što je ponovit ću još jednom, vrlo važno za gospodarsku sliku Hrvatske, za njezin BDP, za mnoge naše građane, ali i javne proračune od lokalnih do državnog. No hrvatski se turizam i ove godine, kao i nekolicinu proteklih susreće s jednim gorućim problemom, nedostatkom radnika u gotovo svim segmentima turističkog i ugostiteljskog poslovanja. Jedna od procjena kaže kako će se ovog ljeta u turističkom sektoru manjkati približno 35 tisuća radnika u gotovo svim zanimanjima turističke branše. Taj je problem kao što sam već rekla prisutan godinama, a sasvim je očigledno kako će nas još dugo pratiti. Dogodilo nam se neminovno ulaskom u EU hrvatski državljani dobili su mogućnost svoju egzistenciju riješiti u razvijenijim državama Europe u kojima su bolje plaće, uvjeti rada, životni standardi, ukratko u zemljama u kojima su vidjeli perspektivu za razliku od domovine im Hrvatske. Ponajviše iz tih razloga nema više turističkih radnika iz sredina koje su dugi niz godina bile kadrovski bazeni turističke privrede, poslovično je tu dugi niz godina bila Slavonija, a posljednjih su godina to zemlje u okruženju poput BiH, Srbije, pa i Makedonije, no i ti su kadrovski bazeni danas praktički iscrpljeni, pa se sve više poseže za radnicima iz dalekih zemalja i drugih kontinenata. Riječ je o kompleksnom problemu kojeg se ne može riješiti preko noći, o njemu treba razmišljati dugoročno, a istovremeno određenim brzim mjerama u što većoj mjeri amortizirati negativne posljedice. U tom pravcu sada kada je već dozvolila da do takve situacije dođe država mora djelovati tamo gdje ima ingerencije i alate, maksimalno treba liberalizirati tržište radne snage, te ubrzati proces dobivanja radnih dozvola i zapošljavanja radnika do kojih poslodavci nekako ipak dođu. No budućnost gospodarstva, pa tako i turizma nikako se ne može graditi na uvozu radnika, paralelno s kratkoročnim mjerama problemu treba pristupiti i dugoročno planski i strateški. Prenijeti ću ovdje mišljenje struke koja kaže kako bi upravo država u suradnji s poslodavcima i sindikatima trebala kao jednu od prvih stvari izraditi strategiju za kompletno gospodarstvo, te pri tom odgovoriti na pitanje koliko treba radnika iz koje struke. Usput rečeno ista ta stručna javnost nedavno je u jednom javnom predstavljenom istraživanju konstatirala kako nam je pristup i ovoj temi stihijski, kako nam se i sam turizam događa stihijski. Na taj zaključak struke naišla sam nedugo nakon što sam to i sama konstatirala s ove govornice i time uzrujala premijera Plenkovića, bojim se da ga je onda još više pogodila potvrda te moje po njemu promašene teze od strane ljudi koji se turizmom bave na stručnoj odnosno znanstvenoj razini. No vratimo se problemu radnika u turizmu, stručna javnost i turistički sektor slažu se kako rješenje na duge staze leži u dugoročnoj pripremi obrazovnog sustava uz prethodno definiranje sektorskih potreba. Uz to država treba dodatno regulirati tržište rada i u okviru svojih mogućnosti postaviti okvire da radnici dobiju primjerene uvjete i adekvatnu naknadu za svoj rad. Isto tako i poslodavci se moraju bez fige u džepu pridružiti toj novoj paradigmi na tržištu rada, moraju iskreno, a ne samo deklarativno prihvatiti da je radnik ključ poslovnog uspjeha, da bez dobrog i kvalitetnog, ali zadovoljnog i primjereno nagrađenog radnika nema perspektive ni u jednoj branši, pa ni u turizmu. Moramo shvatiti da su na naplatu došla vremena kada se prema radnicima odnosilo prema principu ako nećeš ti ima toliko drugih koji hoće, a opet dobro je primijetio netko može li se po tom pitanju uopće išta promijeniti sve dok se ljudi, radnici i radnice i dalje bez pardona nazivaju radnom snagom. Hvala.
Gospodin Silvano Hrelja iznosit će stajalište Kluba zastupnika HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege, cijenjene umirovljenice i umirovljenici koji u ovo doba sjedite pred tv ekranima ili kako je rekla pripadnici bivše radne snage kako je rekla kolegica Nemet ili još gore aktivni sudionici na tržištu rada što je i za mene su odiozni termini za ljudski rod, radi se o ljudskim sudbinama, o ljudima, o njihovim obiteljima, radi se o radnicima, o zaposlenima koji su poslodavcima na raspolaganju sa svim svojim intelektualnim i fizičkim kapitalom, znanjem i vještinama, dakle malo humanosti u ovaj prostor ne bi nam škodilo. Vama umirovljenice i umirovljenici koji me svakodnevno potičete da govorim o problemima umirovljenika ja uzvraćam jednom mojom dilemom. Molim vas pišite mi jesam li ja ovdje izabran u HS da govorim o vašim problemima i sve ostane isto ili sam izabran da predlažem zakone u suradnji sa vladom i da rješavamo vaše probleme jedan po jedan? Susrećem se sa situacijom što god pokrenem, e zašto niste dali prioritet na ovo, svako ima svako je najpametniji kao nogometni selektor, svakoga svrbi baš njegov problem, baš njegov problem. Jednoga što nije penalizacija uvedena retroaktivno, drugoga zašto imamo penalizaciju najniže mirovine, treći zašto se plaća 3% zdravstvenog doprinosa na mirovine koje su veće od prosjeka, svakoga svrbi upravo njegov problem. Znam i ovo govorim ne da bih govorio nego iz svog iskustva, znam da sve što sam radio u ovih 19 godina, a nije malo unatoč i usprkos onima koji misle da je malo rađeno u HS-u, vraćan je dug umirovljenicima, većina njih uživa dodatak od 4 do 27% odnosno od 2009. dalje 27% za sve umirovljenike koji su kasnije umirovljeni. Zašto to ističem, to je daleka prošlost? Pa ističem iz drugog razloga, ističem iz razloga što kod tog rezultata ona većina koja je dobila povećanje mirovina je šutjela da niko ne bi ni znao da je dobila, e ona koja zbog niskih uplata doprinosa, zbog malo staža je ostala u zaštiti najniže mirovine e ona je bila glasna. Kod obeštećenja oni koji su bili kratko oštećeni oni su bili glasni jer su svi očekivali unatoč tome što im je 100 kuna i 6% trajno ostalo unutra. Ovo govorim sada preventivno, na moju odgovornost otišao sam u dogovor sa predsjednikom vlade i Vladom RH da riješimo obiteljske mirovine. Očekujem drugi tjedan promociju ovog modela, ovo je prvi put da će se dogoditi u umirovljeničkoj politici da ciljana skupina od njih negdje oko 250.000 teško je to procijeniti jer nemamo dovoljno podataka će svi dakle svi ovaj puta će biti u plusu u odnosu na današnje stanje najmanje 10%, ali vjerujte mi kategorički tvrdim s ovog mjesta i tu će biti nezadovoljnih jer je već počelo. Umjesto da kažemo, aha taj problem riješen ajmo rješavat drugi, već je počelo zašto ne svima dignuti mirovine. Zato što smo procijenili da su obiteljske mirovine po zajedničkim i pojedinačnim uplatama doprinosa najslabije iskorištene i jedne od najnižih i ne možemo si dozvoliti u ovom društvu da nakon smrti bračnog partnera preživjela odnosno nadživjela, obično su to umirovljenice, padaju u zonu siromaštva koja nota bene nismo se potrudili da je i definiramo koja je to zona siromaštva i niti smo se organizirali da imamo i pojedinačne i obiteljske cenzuse u toj borbi protiv siromaštva. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Hvala. Gospođa Natalija Martinčević, Klub zastupnika HSLS-a i Reformista. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege. Danas bih ponovno htjela istaknuti jedan važan i velik problem nedostatka jasne strategije dugotrajne skrbi kojom bi se odgovorilo na potrebe starijih osoba u Hrvatskoj. Javni rashodi Hrvatske za dugotrajnu skrb starijih osoba manji su od 1% BDP-a, a poznata je činjenica da smo država čije je stanovništvo starije od prosjeka država EU. Taj trend starenja naše populacije raste već 70 godina, država ga sustavno ignorira i to ne samo što se tiče domova za starije i nemoćne no o njima ću danas nešto govoriti i tu na žalost imamo relativno zapušten i zastario sustav koji teško može odgovoriti na današnje potrebe skrbi za stariju populaciju. U Hrvatskoj danas imamo 45 županijskih domova i 3 državna doma u kojima je ukupno smješteno oko 11000 osoba. Postoje i privatni domovi u kojima je smješteno oko 6000 starih osoba. Naravno da su potrebe za smještajem starijih osoba znatno veće, pa liste čekanja premašuju i 72000 ljudi, a u županijskim domovima ovisno o vrstama sobe i smještaja čeka se u prosjeku 8 godina. Uzimajući u obzir sve navedene podatke, odnosno smještajne kapacitete svih naših domova za starije i nemoćne dolazimo do podatka da u svim domovima zajedno ima mjesta za svega 3,68% starijih osoba. No osim dugih lista čekanja, nedostatka kapaciteta i različitih cijena prisutna je i nejednaka distribucija u financiranju županijskih domova od strane države. Tako je varaždinski dom za starije i nemoćne već godinama sustavno zakidan za tri milijuna kuna godišnje. Time je dom za starije i nemoćne u Varaždinu izgubio više od 25 milijuna kuna jer država po korisniku plaća čak 40% manje sredstava u odnosu na druge domove u Hrvatskoj. Varaždinska županija u prošlom mandatu župana Čačića završila je jednu fazu ulaganja u dom umirovljenika koje obuhvaća prije svega energetsku obnovu u iznosu od 33,3 milijuna kuna najvećim dijelom iz sredstava EU, dakle EU fondova. Navedenim sredstvima obnovljeni su i uređeni i krovište i fasada, sustavi grijanja, hlađenja tople vode, nova kotlovnica, ugrađeni su solarni kolektori, led rasvjeta, dva nova lifta itd. Dakle, veliki su zahtjevi ovdje odrađeni, no pred domom je unutrašnje uređenje. Samo da napomenem da navedenim ne samo da se u velikoj mjeri poboljšala kvaliteta života svih umirovljenika i svog radnog osoblja u domu već se energetskom obnovom postigla i znatna ušteda koja iznosi čak 500 000 kuna u 2021. u odnosu na 2019. godinu. Iz svega navedenog pred nadležno ministarstvo i posebno pred novog ministra Piletića stavljam dva vrlo jasna zahtjeva. Prvo je osigurajte jednaka sredstva domu umirovljenika u Varaždinu kako isplaćujete i ostalim domovima u Hrvatskoj i učinite to odmah, jer potpuno je neprihvatljivo da dom za starije u Varaždinu bude zakinut i jedan mjesec više za sredstva koja mu pripadaju. I drugo, pomognite i usmjerite novog župana Varaždinske županije gospodina Stričaka iz HDZ-a da se nakon godinu dana mandata pomakne s mrtve točke i odradi bar nešto na drugoj fazi uređenja doma odnosno na unutrašnjoj obnovi doma. Danas predsjednici umirovljenika iz naše županije plače i čudi se kako je moguće da novi župan u godinu dana nije napravio baš ništa i da nije uložio baš ništa u daljnju obnovu doma, jedino što je učinio naravno da je smijenio postojeću ravnateljicu i postavio naravno ravnatelja iz HDZ-a. Bivša vlast pripremila je, prijavila, odradila, uložila 33,3 milijuna kuna, nova vlast u godinu dana nije uložila niti lipe, dapače nije u stanju zakrpati niti rupe, pa kao curi voda, pa pišu dakle takva priopćena. Dakle ministre, pomognite županu i uputite ga kako da zakrpa tri rupe u domu jer očito sam to ne zna, a nakon toga neka u ministarstvo pomogne pripremiti projekt daljnje obnove doma jer ako u godinu dana nije uspio odraditi ništa, ali baš ništa, vjerujte mi da mu je vaša pomoć zaista potrebna. Hvala.
Dobro. Idemo na prvu točku dnevnoga reda današnjeg rada: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju, drugo čitanje, P.Z. br. 249; Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85 Ustava RH i čl. 172. u vezi s čl. 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora, to je P.Z. br. 249. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnosi na drugo čitanje, što znači da amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. S nama je gospodin državni tajnik u Ministarstvu znanosti i obrazovanja g. Tomislav Paljak pa ga molim za uvod. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Stanka, gdje, ko. Nisam, Pavliček. Gospodin Pavliček izvolite.
Poštovani predsjedavajući, poštovani državni tajniče. Tražimo stanku od 10 minuta u ime kluba Hrvatskih suverenista kako bi se još jedanput konzultirali oko konačnog prijedloga ovog zakona, ali kako bi istaknuli da je jedan od gorućih problema u hrvatskom obrazovnom sustavu upravo to što hrvatsko obrazovanje ne prati tržište rada. To posebice dolazi do izražaja kod strukovnih obrtničkih zanimanja, a ponajviše uoči početka turističke sezone gdje ćemo po svemu sudeći ove godine uvesti 30.000 radnika iz inozemstva kuhara, konobara, ugostitelja jer jednostavno ih nemamo na domaćem tržištu rada. S druge pak strane smo svjesni da već godinama ako ne i desetljećima imamo sve manji broj upisane djece u strukovna zanimanja u odnosu na potrebe tržišta rada. Ovdje ima određenog pomaka u ovom zakonu, ali još jedanput želimo istaknuti da je nepojmljivo da s druge strane Ministarstvo gospodarstva krajem prosinca ove godine obavještava da ukida stipendije za deficitarna zanimanja, znači strukovna za srednje škole. 8.700 djece je ostalo bez stipendije jer je europski novac presušio odnosno jer nisu doneseni financijski planovi za novo operativno razdoblje od 2021.-2027.g. to je nekih 160 milijuna kuna. Žalosno je da država nije u stanju u vlastitom proračunu osigurati 160 milijuna kuna za stipendije deficitarnih zanimanja i na taj način potaknuti učenike da upišu upravo ta zanimanja koja su potrebna na tržištu rada. Pa zamislite kako se osjećaju djeca i roditelji koji su dobrim dijelom upravo i zbog toga i ovog financijskog kolača upisali deficitarna obrtnička zanimanja i u pola školovanja ostali bez istih. To samo pokazuje da u Hrvatskoj nema apsolutno strategije u ničemu pa tako ni u obrazovanju.
Hvala. Gospodin Emil Daus obrazlaganje stanke u ime IDS-a.
Tako je hvala lijepa. Tražim stanku od 10 minuta u ime kluba IDS-a da se dodatno konzultiramo i da naglasimo neke stvari koje smo pokušali i u prvom čitanju, a vezano je dakle mjera 2 točka 2 na koju se poziva i ovaj zakon gdje se osiguravaju potpore polaznicima uspostavom sustava stipendiranja za deficitarna zanimanja osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim sredinama i regijama RH. A što je s potpora polaznicima u onim razvijenijim sredinama i regijima za deficitarna zanimanja? Kakvu poruku šaljemo tim učenicima? Što manje vrijede oni u Rovinju, Puli i Zagrebu, Rijeci od nekih drugih? I dok kad će se više raditi diskriminacija građana RH po teritorijalnoj pripadnosti? Da je ovdje bilo riječi i da se stavio naglasak i da budu potpore za učenike slabijeg imovinskog stanja, ja mislim da bi to svi jednoglasno podržali. Ali nemojte raditi i dijeliti djecu na osnovu teritorijalne pripadnosti i na taj način davati potpore, već smo to naučeni za komunalnu infrastrukturu za druge stvari kažnjava se one napredne. Pa nisu djeca kriva gdje žive. I još jedna stvar na koju bi željeli ukazati, želimo mi majstore obrtnike ili gomilanje birokracije. Pa niko mi ne može objasniti da obrtnik koji je na tržištu 20, 30 godina kao majstor i svojim radom stvara si tržište ne može naučiti nekog novog polaznika iz srednje škole njegovom zanatu. Šta on mora ić polagat još ispit? Da li je nama cilj stvarat majstore ili birokrate? Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odobravaju se stanke, ove dvije i sada imamo još jednu stanku ustvari traženje stanke od gospođe Vesne Bedeković u ime HDZ-a.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče HS-a. Tražim stanku u ime kluba HDZ-a kako bih još jednom ukazala na činjenicu da strukovno obrazovanje u RH ima važnu ulogu u razvoju i gospodarstva i obrta i poduzetništva i kako bih podsjetila da Hrvatska ima jedan od najvećih udjela učenika na srednjoškolskoj razini strukovnog obrazovanja u Europi, a to je negdje gotovo 70% i upravo u tom dijelu sustava treba posvetiti osobitu pozornost. I stoga ovaj konačni prijedlog izmjena i dopuna Zakona o strukovnom obrazovanju predstavlja zakonodavni temelj za sve ključne reforme koje su potrebne u sustavu strukovnog obrazovanja i svakako ove reforme podsjetit ću predviđene su programom Vlade RH za razdoblje od 2020.-2024., ali isto tako i NPOO u razdoblju od 2021.-2026.g. i naravno da ove izmjene i dopune u potpunosti prate relevantne politike i procese razvoja strukovnog obrazovanja na razini EU. Ovom reformom, dakle ovim zakonskim okvirom bit će zahvaćeni svi dionici sustava od učenika preko nastavnika, poslodavaca, osnivača škole i drugih nadležnih partnera relevantnih partnera u sustavu, a ključne promjene koje donosi ovaj zakon su upravo u području učenja temeljenog na radu u području planiranja upisa u strukovne programe u skladu s tržištem rada u području poboljšanja sustava osiguravanja kvalitete u sustavu strukovnog obrazovanja i ono što je jako važno dakle reguliraju i jasnije definiraju sustav stipendiranja. Dakle, samo je potrebno dobro pročitati zakon da bi se vidjelo koje on dobrobiti i novosti donosi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odobrava se i ova stanka. A replike, ne mogu replike … [[Upadica se ne razumije.]] ne, ne idu, ne idu replike, ne idu replike na traženje stanke. Šta tražite još jednu stanku? Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] A na njega, čekajte samo malo mora najprije doći ovdje. Izvolite gospodine državni tajniče.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici, da pred vama se nalazi Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju te vam se prije svega želim zahvaliti na konstruktivnoj raspravi prilikom prvog čitanja kao i na iznesenim prijedlozima i mišljenjima od kojih smo neke uvažili i dopunili za drugo čitanje. Kao što sam istaknuo tijekom prvog čitanja strukovno obrazovanje u RH ima važnu ulogu u razvoju gospodarstva i poduzetništva, a ujedno je i tradicionalno opredjeljenje hrvatskih učenika koji završavaju osnovno obrazovanje. Budući da Hrvatska ima jedan od najvećih udjela učenika na srednjoškolskoj razini strukovnog obrazovanja u Europi gotovo 70% upravo u tom segmentu treba posvetiti posebnu pažnju kako bi se cijeli sustav dodatno ojačao i unaprijedio. S tim ciljem konačni prijedlog zakona predstavlja zakonodavni temelj za provedbu reforme strukovnog obrazovanja koja je i predviđena programom Vlade RH za razdoblje 2020. do 2024. i Nacionalnom planu oporavka i otpornosti u razdoblju 2021. do 2026. Važno je istaknuti da predložene izmjene i dopune zakona u potpunosti prate i relevantne politike i procese razvoja strukovnog obrazovanja na razini EU posebice one koje pridonose osiguranju kvalificirane radne snage, njihove brže prilagodbe uspješnosti na radnome mjestu te samim time i njihove mobilnosti. Reformom strukovnog obrazovanja koja će se još snažnije i brže odvijati u narednim godinama bit će i zahvaćeni svi dionici sustava i učenici i nastavnici, poslodavci, osnivači škola kao i drugi nadležni partneri u sustavu. A ključni je cilj reforme osposobiti mlade ljude za učenje kroz rad i u radnom okruženju, potaknuti ih na samostalno razmišljanje i rješavanje radnih zadataka te im dati ključne kompetencije koje će im omogućiti prilagođavanje i novim okolnostima na radnom mjestu i u društvu općenito. Ovaj konačni prijedlog zakona ide u pravcu kvalitetne dogradnje i unapređenja postojećeg sustava kako bi svakom učeniku bilo dostupno strukovno obrazovanje koje će mu omogućiti bolji položaj na tržištu rada, a posljedično i bolji socijalni status te osobnu dobrobit. Stoga, dopustite da još jednom naglasim ključne promjene koje donose izmjene i dopune Zakona o strukovnom obrazovanju, a koje će izravno utjecati na kvalitetu i relevantnost sustava. Prva ključna promjena odnosi se na jačanje učenja temeljenog na radu i snažnijeg povezivanja škola i poslodavaca. Naime, s ciljem podizanja kvalitete učenja i poučavanja u radnom procesu u školskoj ustanovi konačnim, konačnim ovim zakonom definira se učenje temeljeno na radu. Ono se kao učenje koje se temelji na radi omogućit će bolju povezanost strukovne škole i poslodavaca, a povodom istoga škole će u suradnji s poslodavcima aktivno pratiti dinamiku na tržištu rada i promjene u tehnološkim procesima. Uvođenjem učenja temeljenog na radu za razliku od dosadašnje praktične nastave i vježbi koja se većim dijelom izvodila u srednjoj školi, poslodavci postaju ravnopravni sudionici u izgradnji vještina za zanimanja koja će biti poželjna mladim ljudima. Od poslodavaca se očekuje da budu aktivni sudionici u procesu poučavanja stoga se njihove ovlasti ovim izmjenama i dopunama zakona proširuju na način da je jasno utvrđeno da je mentor učeniku kod poslodavca nositelj učenja u radnom procesu. S ciljem snažnije uključivanja realnog sektora u obrazovni proces kao i podizanja kvalitete mentorova rada izmjene i dopune zakona uvode obvezu mentorima da polože ispit kojim se dokazuju osnovna znanja o poučavanju učenika, a koji se provodi na temelju programa koje je donijelo Ministarstvo gospodarstva i održivog razvoja. Naime, sadašnje zakonsko rješenje nameće obvezu da sve osobe koje rade s učenicima u nastavi pa čak i osobe kod poslodavaca moraju steći pedagoške kompetencije prema programu u trajanju 225 sati odnosno u trajanju od gotovo godinu dana. Prema novom zakonskom prijedlogu uvodi se novi program koji je sadržajno prilagođen upravo mentorima kod poslodavaca te je u kraćem trajanju od 40 sati odnosno jedan do dva mjeseca, a očekujemo da će ova prilagodba pridonijeti većoj motivaciji poslodavaca u participaciji u strukovnom obrazovanju. Mentorima kod poslodavaca omogućit će se trajno stručno usavršavanje što dosada nije bilo propisano, a to za poslodavce neće biti dodatan trošak. Naime, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih u okviru svoje redovite djelatnosti omogućit će stručno usavršavanje mentora kod poslodavca prema njihovim potrebama vodeći računa da programi usavršavanja omoguće nadogradnju vještina potrebnih za rad s učenicima. Ovim se zakonom prvi put propisuje i mogućnost stručnog nadzora nad izvođenjem učenja temeljenog na radu kod poslodavca. Cilj izvođenja stručnog nadzora je kvalitetnija provedba učenja temeljenog na radu i osiguravanje svih relevantnih uvjeta za učenike koji provode dio svog strukovnog obrazovanja u radnom okruženju. U odnosu na tekst zakona u prvom čitanju dorađene su odredbe koje propisuju stručni nadzor na način da je propisana obveza sastavljana i sadržaja i nalaza o provedenom stručnom nadzoru, kome se isti dostavlja te su propisana postupanja u slučaju da utvrđeni nedostaci nepravilnosti nisu otklonjeni u utvrđenom roku. Slijedeća ključna promjena odnosi se na uspostavu mehanizama i kriterija kojima ćemo poticati učenike na odabir onih strukovnih kvalifikacija koje su relevantne za tržište rada čime će obrazovni sektor osiguravati gospodarstvu veći broj kvalificirane i tražene radne snage. Naime, kako bi ponuda obrazovnih programa u školama pratila aktualne trendove gospodarstva i potrebe poslodavaca za povećanjem radne snage u točno određenim zanimanjima prvi se put uvodi zakonska obveza školama, njihovim osnivačima kao i ostalim dionicima da planiraju upis učenika u strukovne programe. Planiranje upisa potrebno će biti usklađivati sa preporukama Hrvatskog zavoda za zapošljavanje za obrazovnu upisnu politiku a koje se donose u suradnji i u skladu sa potrebama poslodavaca. Dakle, ovaj novi zakonski okvir stvara pretpostavke za optimizaciju broja strukovnih programa obrazovanja kao i modernizaciju, te razvoj novih kurikulumskih dokumenata sa naglaskom na zelenu i digitalnu tranziciju. Politika stipendiranja učenika također je smjeru poticanja interesa učenika za uključivanje u određene programe strukovnog obrazovanja koji su relevantni u odnosu na potrebe tržišta rada. Stoga se ovim zakonskim izmjenama prvi put uvode jedinstveni kriteriji za dodjelu stipendija učenicima strukovnih programa i to za stjecanje kvalifikacija relevantnih na tržištu rada uvažavajući potrebe gospodarstva i tržišta rada na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini. Definiranjem stipendija kroz zakonodavni okvir žele se potaknuti različita tijela državne uprave i jedinice lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave ali i poslodavci da aktivno sudjeluju u donošenju odluka o kriterijima za dodjelu poticaja. Važno je naglasiti da je predviđeno da se stipendije mogu osiguravati iz sredstava državnog proračuna i proračuna osnivača škola iz sredstava fondova EU od poslodavaca kao i iz drugih izvora. Sljedeća ključna promjena dosadašnjeg zakonskog okvira odnosi se na poboljšanje sustava osiguranja kvalitete u strukovnom obrazovanju i unapređenje uvjeta za daljnji razvoj regionalnih centara kompetentnosti. U tom cilju ovim se izmjenama i dopunama zakona unapređuje provođenje postupka samovrednovanja strukovnih škola koje postaju efikasnije i daje veći značaj timskom radu unutar škola. Samo vrednovanje strukovnih škola uz proces vanjskog vrednovanja predstavlja nacionalni sustav osiguravanja kvalitete strukovnog obrazovanja te je time povezan i sa europskim sustavom osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju. Spomenimo da se i unapređuju uvjeti za daljnji razvoj regionalnih centara kompetentnosti koji su imenovani 2018. godine sa ukupnim ulaganjem od 1,9 milijardi kuna. To znači da je jačeg uključivanja gospodarskog sektora u razvoju vještina kvalificirane radne snage predviđeno uključivanje i privatne inicijative u razvoj RCK-ova kao jednog od prihvatljivih partnera što u okviru važećih zakonskih rješenja nije bilo moguće. Drugim riječima Regionalan centar kompetentnosti moći će kroz javno privatno partnerstvo osiguravati sredstva za osiguranje radnih strojeva, opreme i ostalih uvjeta za provođenje učenja temeljenog na radu, a sredstva se mogu osigurati iz vlastitih sredstava centra, sredstava osnivača, poslodavaca te iz drugih izvora. Na taj način uspostavit će se sinergija gospodarstva i obrazovnog sektora od najveće važnosti za promjene gospodarstva u smjeru digitalne i zelene tranzicije, te osigurati dugoročnu održivost centara. U odnosu na tekst prijedloga zakona koji je prošao prvo čitanje u Hrvatskom saboru u konačnom prijedlogu zakona prihvaćene su primjedbe koje su se odnosile na jasnije propisivanje pojedinih odredaba i jezične dorade teksta a koje ne utječu na njegov sadržaj. Također dodatno se propisuje kako se dio djelatnosti iz strukovnog obrazovanja provodi naukovanjem i to s ciljem da se više različitih modela strukovnih kurikuluma za isto zanimanje a za koje su sada nadležni Ministarstvo znanosti i obrazovanja i Ministarstvo gospodarstva i održivog razvoja poveže u jedan što će rezultirati smanjivanjem broja strukovnih programa i modernizacijom strukovnih kurikuluma. Isto tako u konačnom prijedlogu zakona izmijenjena je definicija pojma nacionalni kurikulum za strukovno obrazovanje čime se vrši usklađivanje Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi kao temeljnog zakonskog propisa u sustavu obrazovanja i Zakona o strukovnom obrazovanju. Dorađene su i odredbe koje se tiču mentora kod poslodavca i njegove zamjene na način da se pojasni kako poslodavac može zamijeniti privremeno odsutnog mentora s drugom osobom na rok od 60 dana uzastopno, a dorađene su i odredbe koje propisuju zapreke za imenovanjem mentora koji će raditi sa učenicima i osobe koja zamjenjuje mentora kod poslodavca. Također Ministarstvo znanosti i obrazovanja je kao predlagatelj razmotrilo i analiziralo i druge prijedloge i mišljenja dana u prvom čitanju. Vezano za prijedlog da se učenje temeljeno na radu računa kao dodatno radno iskustvo polaznicima što bi nakon završetka srednje škole značilo prednost na tržištu rada ističemo da je u tijeku provedba projekta razvoja dualnog obrazovanja te će se po okončanju projekta izraditi preporuke nadležnim tijelima koja će ispitati mogućnost za priznavanje vremena provedenog na učenje temeljeno na radu kao radnog iskustva. Što se tiče primjedbe koja se odnosi na dužnosti poslodavca koji sklapa ugovor sa učenikom, odnosno traži se da se propiše obveza redovite isplate ugovorene naknade učeniku ističem da je postojećim člankom 31. Zakona o strukovnom obrazovanju koji nije mijenjan propisano da za vrijeme izvođenja učenja temeljenog na radu kod poslodavca polaznik sukladno provedenom vremenu ima pravo na nagradu koju isplaćuje poslodavac. Zaključno želim još jednom istaknuti da je predloženo zakonsko rješenje neophodno kako bi se unijele promjene u sustav strukovnog obrazovanja i kako bi se doprinijelo boljoj usklađenosti obrazovnog sustava sa tržištem rada i osiguravanju dovoljnog broja kvalificirane radne snage. Promjene koje se predlažu doista su vrijedne, te će Ministarstvo znanosti i obrazovanja i Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih kao i ministarstvo nadležno za gospodarstvo pružiti svu potrebnu potporu strukovnim školama, te poslodavcima u cilju uspješne implementacije zakonskih odredaba. Hvala.
I vama hvala. Prva replika gospođa Vesna Bedeković.
Hvala vam lijepa poštovani državni tajniče. Jedna u nizu, dakle promjena koje donose ove izmjene i dopune Zakona o strukovnom obrazovanju, odnose se i na poboljšanje sustava osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju. Konkretno odnosi se na unapređenje provođenja samog postupka samovrednovanja strukovnih škola. I ja ću podsjetiti treba to naglasiti da je samovrednovanje uz proces vanjskog vrednovanja zapravo čini dio nacionalnog sustava osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju i svakako ono između ostaloga daje značaj, daje podupire timski rad u školi. Međutim, smatram da je potrebno precizno razlikovati pojmove školskog tima za vrednovanje i Povjerenstva za kvalitetu i jedna od primjedbi i od prijedloga, dakle tijekom javnog savjetovanja je bilo da se dakle ovo dvoje na neki način sublimira i poistovjeti, pa ću vas moliti da još jednom objasnite razliku između školskog tima i samo, za samovrednovanje i Povjerenstva za kvalitetu i da objasnite zašto [[Upadica: Hvala, hvala. Vrijeme.]] ovo ne treba poistovjećivati. Hvala vam lijepo.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Hvala vam uvažena zastupnice, dobro ste to uočili i točno je da su škole već i do sada imali ustvari Povjerenstvo za kvalitetu koje je bilo neučinkovito, koje je bilo veliko i u koje nije bio uključen ravnatelj škole, što je samo po sebi nelogično i škole su upravo inicirale da uvrstimo ovu promjenu odnosno da se, što se samog vrednovanja tiče tu oforme 2 povjerenstva, odnosno jedan je Povjerenstvo za kvalitetu na kojem je na čelu ravnatelj škole, a drugo je taj školski tim koji ste spomenuli, dakle operativno tijelo od 3 člana koje se onda bavi kvalitetom i koje onda doprinosi da taj odnos, odnosno da taj proces samog vrednovanja bude učinkovit.
Hvala. Gđa. Martinčević.
Zahvaljujem potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče, jedna od važnijih izmjena zakona vezana je na težnju jačeg motiviranja poslodavaca za primanje učenika na rad, na učenje temeljeno na radu tako što će se uloga mentora kod poslodavca mijenjati na način pomaka u korist poslodavca, a u konačnom benefitu i učenika i cijelog tržišta rada. Obzirom da je vezano na to bilo dosta i rasprave nakon prvog čitanja, dosta i prijepora i kritika i možda nejasnoća, možda da samo još jedanput pojasnite koje su to konkretne mjere i koja su poboljšanja vezana uz ovo drugo čitanje u odnosu na prvo čitanje. Hvala vam.
Hvala lijepa. Izvolite odgovor.
Hvala lijepo uvažena zastupnice. Točno, ustvari cijeli narativ ovog Zakona ide prema tome da se pojača uloga poslodavaca odnosno da dolazi do zbližavanja škola i poslodavaca jer je tu, uočene su velike razlike u dosadašnjoj praksi. Dakle mentori sada postoje aktivni sudionici, više nemaju onih 225 sati i godinu dana mučenja da uopće steknu taj status, sad se to radi u jednom programu od 40 sati koji je puno prihvatljiviji, mjesec dana do 2, oni to mogu završiti i regulira se i zamjena ukoliko, koja će biti odmah brza i operativna ukoliko će biti potrebe mijenjati tog mentora kod poslodavca. Upućuje ih se na škole jer mentor u školi i mentor kod poslodavca moraju zajedno djelovati. Primjerice, kod izrade završnog uratka učenika prilikom završetka školovanja, dakle čitav niz promjena upravo ide u tom smjeru kod pojma mentora kod poslodavca.
Hvala. G. Daus.
Hvala lijepa uvaženi državni tajniče. Ma, nekako se stječe dojam da je obaveza mentora kod poslodavca kao obaveza nastavnika u srednjoškolskoj ustanovi zapravo i sada kad smo mi u praksi, kad gledamo nekog tko već 20, 30 godina radi kao obrtnik, ali je i mentor ili je netko kod njega zaposlen s takvim iskustvom, možda su ti kriteriji trebali biti malo bolje usklađeni pa me zanima vaše mišljenje o tome da oni koji imaju toliko iskustva, da se to prihvati umjesto ispita jer netko će imati ispit sa jako malo iskustva i ne znam koliko položit će tih 40 sati, to je napredak u odnosu na 250, ali i dalje je neka vrsta, ajde, ovako ću se izraziti, maltretiranja mentora, da tako kažem, koji mora izgubiti vrijeme za to. Hvala.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče. Dobro, u metodologiji možda možemo raspravljati, međutim, ona je napravljena apsolutno na bazi onoga što je u programu zahtijevalo Ministarstvo gospodarstva. Program se odvija pri ustanovama koje su određene koje su najzastupljenije u strukama o kojima su na određenom području uočene potrebe i polaže se kod komora, dakle ili kod Obrtničke ili kod Gospodarske komore i mislim da u tom smislu ta neka procedura mora biti i da to nije preveliko maltretiranje onih koji žele postati mentori kod poslodavca.
G. Okroša.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani državni tajniče, u okviru mjere 2.2. u ovom Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju govorimo o ulaganju u obrazovanje, znanost i istraživanje u području intervencija u strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih, predviđene su intervencije kojima je cilj daljnje usklađivanje obrazovnog sustava s potrebama tržišta rada i osiguravanjem potpora polaznicima uspostavom sustava stipendiranja za deficitarna zanimanja, osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim sredinama i regijama RH. Apeliram da nam je potreban veći broj strukovnih škola, potrebno nam je jačanje kvalificiranja hrvatske radne snage jer se nećemo moći boriti s jeftinom uvoznom ravnom snagom, a niže kvalifikacije. Stoga me zanima koje je predviđanje, koliki nam je vremenski period da bismo uspjeli implementirati sve odrednice ovog Prijedloga zakona?
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Da, vremenski period je ustvari vezan i uz strateške dokumente zbog kojih i usklađujemo određene segmente ovoga Zakona i točno je da kad govorimo o strukovnom obrazovanju, ono se neminovno veže na pojam cjeloživotnog učenja i vezan je na onaj zakon koji smo već donijeli u ovom Saboru, ako se sjećate, jednoglasno, dakle Zakon o obrazovanju odraslih. Dakle to su povezani pojmovi. Ono što treba istaknuti da mi u Hrvatskoj nemamo problem sa strukovnim obrazovanjem kao terminom jer ga imamo zastupljenoga i više nego u Europi, imamo eventualno problem sa trogodišnjim zanimanjima, sa njihovom atraktivnošću ili neatraktivnošću, sa mogućnošću da sada u zakonu određenim stipendijama konačno imamo mogućnost da koristimo i konzumiramo dakle stipendije tamo gdje uočavamo da su, da je potrebno stimulirati određene kvalifikacije, odnosno određene zanimanja.
G. Pavliček.
Poštovani državni tajniče, mislim da je ovo prvi put da se u Zakonu o strukovnom obrazovanju spominju izrijekom stipendije kao stipendije, što je naravno, pohvalno, kao i kriteriji na koji način dodjeljivati, kao i izvori odakle osigurati sredstva te stipendije, bilo to na lokalnoj razini, na državnoj, bilo to EU fondovi. Međutim, još jedanput napominjem, sve će to možda ostati mrtvo slovo na papiru jer one ... [[Govornik se ne razumije.]] stipendije Ministarstva gospodarstva, njih 8 700 su naprasno ukinute, a iznosile su 1200 kuna mjesečno odnosno 18000 kuna godišnje. I učenici strukovnih obrazovanja koji su dobrim dijelom i upisali zbog ovog financijskog stimulansa određena zanimanja su zakinuti i nema naznake hoće li se uopće te stipendije vratiti i mislim da se s time šalje izuzetno loša slika. Na koji način želite privoliti učenike pogotovo u današnjem suvremenom, modernom razdoblju da se bave obrtničkim zanimanjem ako ne date dodatni financijski stimulans a upravo ministarstvo daje najviše a ukinuto je.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa. U pravu ste poštovani zastupniče. Upravo se to i dogodilo zato što nije postojalo zakonsko uporište u smislu korištenja stipendija, jer ako one ne posluju zakonu onda se ne mogu niti proračunski dodjeljivati. I tu kod tih JMO programa se dogodilo upravo to da se nešto iskonzumiralo, a nije postojala pravna osnova da se uđe sa mogućnošću stipendiranja po drugim osnovama. Upravo to ispravljamo ovim zakonom i takve situacije se neće više događati i vjerujem da će se intersektorski postići dogovor da se upravo gađa na ona zanimanja koja su nam najpotrebnija.
Gospođo Burić.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče Paljak. Svakako pozdravljam donošenje ovoga zakona budući da predstavlja zakonodavni okvir za provođenje reforme strukovnog obrazovanja što je svakako za pohvaliti. Prije svega odnosi se to na jačanju učenja temeljenog na radu, ali isto tako i na operacionalizaciji povezivanja sa jedne strane potreba tržišta rada, a s druge strane samog strukovnog obrazovanja, vještina i kompetencija koje ti mladi ljudi stječu. Ono što posebno pohvaljujem jest sustav stipendiranja učenika strukovnih škola. Isto tako i jedinstven model i kriterije za dodjeljivanje tih stipendija koje se koliko vidim mogu isplaćivati i iz sredstava EU fondova i državnog proračuna i lokalnih proračuna itd. Pa vas u stvari molim zbog svih roditelja koji gledaju ovaj prijenos na koji način ostvariti da njihovo dijete koje pohađa ili će pohađati strukovnu školu dobija i ostvari to pravo na stipendiranje?
Hvala, vrijeme. Izvolite odgovor.
Hvala lijepo uvažena zastupnice. Dobro pitanje. Dakle, nakon što se usvoji ovaj zakon tada međuresorna tijela određuju uvjete, kriterije, dakle utvrđuju tamo gdje je potrebno stipendirati dogovaraju se u kojim količinama, odnosno u kojem obimu će stipendirati i koje učenike i gdje. Naravno to ne ograničava niti jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave da se također uključe u cijeli proces i da ponude ono što misle da treba našem tržištu rada i što bi eventualno moglo pogoditi ciljnu skupinu, odnosno učenike koji bi zahvaljujući tim stipendijama željeli nastaviti svoje ili uključiti se u strukovno obrazovanje. Puno posla će biti u tom smislu ali sad konačno imamo alat da možemo konzumirati i stipendije po svim osnovama.
Gospođa Nemet.
Poštovani državni tajniče moje je pitanje konkretno kako mislite motivirati buduće srednjoškolce da upišu strukovna deficitarna zanimanja? Uveli ste u zakon članak 36a. Govorite o poticajima, ali naravno svjedoci smo toga da stipendija već neko vrijeme nema. Čak imamo i svjedočanstva da su deficitarne stipendije isplaćene za prvu godinu, za drugu godinu, za treću godinu nisu. Znači povjerenje je poljuljano. Na koji način mislite pozvati mlade da upišu strukovna deficitarna zanimanja? Hvala.
Hvala lijepo uvažena zastupnice.
Gospodine državni tajniče moram, piše tu da vam moram dati riječ. Izvolite.
Oprostite gospodine potpredsjedniče. Da, evo hvala vam lijepa. Jednim dijelom sam odgovorio. Kako? Međutim to je širi društveni problem. Moramo se svi uključiti u kampanju. Vidjeli smo da je natjecanje pod nazivom Worldskills bilo jako dobro posjećeno, da su u strukovnim zanimanjima i tehnikama koje učenici tih škola posjeduju, a gledaju ih osnovci polučili određene rezultate i tako treba raditi i dalje. Mi ćemo s razine našeg resora naravno nacionalnu kampanju još povećavati, sad ćemo točno ciljati tamo gdje su najslabije zastupljena zanimanja, odnosno interes za ta zanimanja a postoji velika potreba na tržištu rada. Ali kažem to nije problem samo jednog ili drugog ministarstva tu je potrebno postići jedan širi društveni konsenzus da bi ta kampanja uspjela. Jer recimo kod nas je pitanje kuhara dovedeno do toga da mi mislimo da ih ima premalo, a 1000 kuhara godišnje izlazi iz našeg obrazovnog sustava. Dakle, pitanje je gdje oni završavaju i zašto ne završavaju tamo gdje bi naše tržište to zahtijevalo. Hvala.
Hvala vam. Gospodin Brčić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče mislim da je za svaku pohvalu što će za svaku školsku godinu tražiti se preporuka Hrvatskog zavoda za zapošljavanje kao jedan smjerokaz kakvo je stanje na tržištu rada. Međutim, po meni možda nisam u pravu postoji bojazan zbog brzog ciklusa promjena na tržištu rada. Može li se dogoditi da pri formiranju, znači strukovne škole razrednih odjela stvori se jedan antagonizam jer što je primjerice aktualno u prvom razredu srednje škole ne mora u trećem i četvrtom razredu. Znači hoće li škole moći pri formiranju svojih razrednih odjela pratiti ovaj brzi ritam promjena na tržištu rada. Hvala.
Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče naravno da će moći, to čine i sada samo će sada taj proces biti puno dinamičniji s obzirom što će se takve odluke donositi za svaku godinu pojedinačno, dakle utvrđivat će se potrebe i tu u utvrđivanju tih potreba moraju sudjelovati, dakle i komore Gospodarska i Obrtnička i što je najvažnije Hrvatski zavod za zapošljavanje koji daje svoju preporuku i svoje mišljenje kako bismo izbjegavali ovu dosadašnju praksu da osnivači iz nekih razloga ili već nekakvih ustaljenih praksi predviđaju 20 pa i 35% veće upisne kvote nego što realno imaju potrebe, tako da i mi kada donosimo te odluke ćemo imati bolje pokazatelje i relevantnije na temelju ovih struktura o kojima sam pričao kao dodjeljujemo ili ne dodjeljujemo određene razne odjele za određena zanimanja.
Hvala vam. Gospođa Šimunić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, problem ovog prijedloga zakona vidim u tome što predviđa mnoštvo obveza i uvjeta za poslodavca da postoji mogućnost da će ih se određeni broj odustati od sklapanja ugovora iz razloga što se ne vodi računa opterećenosti poduzetnika i njihovoj trenutnoj motivaciji za prijem učenika koji ionako nije zadovoljavajuća. Praksa se i dosada svodila na rad kod malih obrtnika koje je bilo teško motivirati za preuzimanje takve obveze prvenstveno zbog administracije koju moraju proći. Ovaj prijedlog zakona pooštrava uvjete, a zaboravlja se da jedan od problema i kod programa naukovanja bio nedostatak obrtnika koji su bili spremni ući u postupak licenciranja. Danas malo poslodavaca želi preuzeti odgovornost za naukovanje učenika, a da pritom od države ne dobiju stimulaciju ili određenu olakšicu. Zanima me koliko je uopće licenciranih poslodavaca osigurano i nadalje smatram da se ovaj problem stimulacije [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] može riješiti kroz potporu obrtnicima i poslodavcima i da se je morao riješiti [[Upadica: Hvala.]] kroz ove zakonske izmjene. Zašto tome nije tako? Hvala lijepa.
Odgovor.
Hvala lijepa uvažena zastupnice, ne sve što smo radili na ovom zakonu u, od dakle povjerenstva koje ga je izrađivalo u svim tim procesima su bili uključeni poslodavci. Dakle, neki, neke točke i članci su upravo na zahtjev Hrvatske udruge poslodavaca, a koji su dakle pratili i interese Hrvatske obrtničke i gospodarske komore čiji su predstavnici također bili aktivni sudionici u izradi ovog zakona. Dakle, on je napravljen onako kako je procijenjeno s njihove strane da bi bilo najsnažnije motivacijski vezao za poslodavce da primaju učenike na učenje temeljeno na radu. I naravno da će, praksa je odnosno način kad taj zakon saživi pokazati jesmo li pogodili ili nismo, ali nismo, nismo gađali napamet nego smo slušali i osluškivali ono što oni misle i traže.
Hvala. Gospođa Puljak.
Evo, poštovani tajniče ja ću vam kasnije u raspravi pročitati pismo jedne nastavnice strukovne škole u Slavoniji koja je razočarana zapravo cijelim ovim zakonom ali evo prije nego čujemo nju htjela sam vas pitati opet o ovom mom prijedlogu dakle da ovo radno iskustvo je li uđe u, nakon završetka škole dakle uđe kao zapravo se praksa registrira kao radno iskustvo polaznicima. Naravno ona praksa koja nije dijeljenje kave i ne znam šta sve ne toj djeci daju po firmama već zaista posao uđe kao radno iskustvo. Rekli ste da je u tijeku projekt dualnog obrazovanja i da će nakon toga izaći nekakve preporuke nadležnima. Možete li malo to pojasniti jer zapravo kad sve svedemo na razinu preporuka to su ono znate kako izgleda to se često i ne, ne poštuje.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepo uvažena zastupnice, naravno i kroz rasprave, kroz saborske odbore svjedočili ste da nismo odbacili ovaj vaš prijedlog odnosno čekamo evaluaciju projekta koji je bio eksperimentalno izveden sa, u suradnji sa švicarskim ministarstvom i njihovim komorama u smislu dualnog obrazovanja. Ima tu zanimljivih stvari koje smo već kao rezultate implementirali u tekstu ovoga zakona, ali da bi se dogodilo to da učenicima njihovo učenje temeljeno na radu uđe u radni staž treba postojati širi društveni konsenzus odnosno trebaju se dogovoriti svi dionici procesa, dakle sektorski i ako se to dogodi neće biti razloga da se upravo to i ne počne ne primjenjivati jer je to svakako zanimljiv prijedlog u smislu da i na taj način ti učenici budu konkurentniji odnosno da budu motiviraniji upisivati ta zanimanja.
Hvala. Gospodin Mažar.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče sa suradnicom, evo drago mi je da danas imamo Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju i time nastavljamo reforme i nakon porezne reforme, reforme pravosuđa i javne uprave sada smo i na reformi strukovnoga obrazovanja. Čuli smo iz vašeg uvodnog izlaganja, a i iz replika kolega zastupnica i zastupnica da puno toga novoga se uvodi prije svega vezano za učenje na radu, za nadzor kod poslodavca, za kvalitetniju i snažniju povezanost škole i poslodavca, za konkretnije i jasne kategorije i kriterije dodjeljivanja stipendija. Iz stoga razloga što s obzirom i na ove određene pojedinosti koje smo istaknuli, ali i dosta toga koje možda i nećemo istaknuti u raspravi, gdje, kada, kako i na koji način bilo tko zainteresiran roditelji, učenici, poslodavci mogu doći do tih informacija i vidjeti dakle sve te novine koje zakon donosi. Dakle, da li postoji neko Internet mjesto i na koji način se može saznati sve ono što ih zanima?
Hvala lijepa, hvala. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Da, bit će naravno dostupno kao što je to uobičajeno na svim naravno mrežnim stranicama ne samo našeg ministarstva nego i svih onih na koji se ovaj zakon odnosi. Naravno da je, da potenciramo učenje temeljeno na radu odnosno način reguliranja i stručnog nadzora kad se to događa kod poslodavca što je jako bitno. Nama je to pedagoški vrlo važno, ali u tom procesu sudjeluju dakle svi dionici, ministarstvo, škola, komore i sudjeluju naravno poslodavci i njihovo [[Upadica: Hvala.]] mišljenje u slučaju nekakvih ispada će se uvažavati naravno.
Hvala lijepa, hvala. Gospođa Dreven Budinski.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Državni tajniče, ovako rezultati po, analize poslodavaca pokazuje da je trećina, samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencije mladih, pa onda ste rekli da u ovom, u zakonu se spominje i centri kompetentnosti, regionalni centri kompetentnosti. I vidimo da je u odredbama obuhvaćeno da se može kroz javno privatno partnerstvo osigurati sredstva za osiguravanje radnih strojeva, opreme, ostalih uvjeta za proizvodnje, za provođenje učenja temeljenog na radu, pa bih vas molila nešto malo šire da bi obrazložite [[Upadica: Hvala.]] ovo privatno partnerstvo.
Odgovor.
Hvala lijepo uvažena zastupnice. je, regionalni centri kompetentnosti moraju biti aktivni partneri u cijelom tom procesu da bi oni bili održivi, a ono sve što će biti ulagano u regionalne centre kompetentnosti su ogromna sredstva. U ovom trenutku su to europska sredstva, međutim mi pretpostavljamo da će u budućnosti zbog obnavljanja i vrlo skupih sofisticiranih dijelova biti potrebno uključiti javnog odnosno privatnog partnera i u svojstvu jednog javnog i privatnog partnerstva napraviti da taj proces bude samoodrživ. Imamo vrlo dobre primjere implementacije javnog privatnog partnerstva ne samo u opremi nego u izgradnji i infrastrukturi u Hrvatskoj, primjerice naravno u našoj Varaždinskoj županiji je to najočitije, ali je ovo model koji kroz zakon otvara mogućnost da se to dogodi svugdje.
Gospodin Bačić.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče. U svom uvodnom obrazlaganju samoga zakona spomenuli ste da Hrvatska ima iznadprosječan broj učenika u strukovnom obrazovanju, ali napomenuli ste i da mnogi ti programi su upravo i zastarjeli, normalno trebaju se prilagoditi samom tržištu tako da vam čestitam što ste krenuli upravo u ovu reformu, posebice vezano za ovaj dio gdje ćemo i sa Zavodom za zapošljavanje i sa svim dionicima povezat potrebe tržišta i to prilagodit našem obrazovnom sustavu. Ali me evo zanima pošto ste vjerojatno i dok ste radili na zakonu surađivali sa svima njima, znamo da za ovu reformu će trebat uključit i gradove i županije koji su sami osnivači, HZZ i vladu kao stratege koji će propisivati što nam treba jer smatrate da ćemo stić to za novu školsku godinu, hoće li bit problema jel znamo da određene škole ili određeni dionici mogu malo biti i usporeniji, a ovdje treba biti ad hoc i rješavati situaciju?
Vrijeme. Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče. Pa problema će biti, bilo ih je do sada, međutim mi vjerujemo da će ih biti manje upravo zato što smo i sada kod kad nemamo još ovaj zakon na snazi neposredno razgovarali sa svim osnivačima koji su se javili nakon što smo dali svoj prijedlog tih upisnih kvota kod tih strukovnih zanimanja u želji da optimaliziramo što je moguće više taj sustav i naravno pridržavajući pravo svakoga da iznosi svoje stavove i svoje razloge zbog čega upravo to predlaže. Mislim da će ovaj zakon omogućiti da taj proces ide puno lakše, a da moramo neposredno, što neposrednije sa institucionalne razine razgovarati i surađivati sa svim osnivačima to je neupitno i to će se svakako događati. A i naravno za iduću školsku godinu će to već biti jako vidljivo.
Potpredsjednica Glasovac.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče. Prikazivati ovo kao spektakularnu reformu nakon što je već Strategija obrazovanja, znanosti i tehnologije 2014. rekla da se ovo mora napraviti odmah je pomalo vrijeđanje inteligencije i časti svakog od nas saborskih zastupnika. Drugo, najavljivati kao novinu obvezu da će škole od sada morati zajedno sa osnivačima planirati upise u skladu s potrebama odnosno preporukama HZZ-a je isto prazna priča. Mi sada već u postojećem Zakonu o odgoju i obrazovanju u čl. 20. st. 2. i u čl. 22. Zakona o strukovnom obrazovanju imamo vrlo jasno definirano da osnivači zajedno sa školama u skladu s potrebama gospodarstva što bi podrazumijevalo i praćenje razvojnih strategija pojedinih županija odnosno osnivača i praćenje preporuka HZZ-a koje postoje godinama trebalo se planirati na takav način. Međutim, vi sada to najavljujete kao neku novinu, no ako je to novina recite vi meni s obzirom da niste propisali uopće ništa [[Upadica Radin: Hvala.]] kako ćete sankcionirati one koji to ne čine i kako osigurati provedbu ovog što kao najavljujete kao [[Upadica Radin: Hvala.]] novinu, što je to zapravo novo u ovom zakonu?
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Uvažena zastupnice ne znam jesam li djelovao spektakularno ili nisam nije namjera ovaj zakon prikazivati spektakularnim. Činjenica jest da on sadržajno nije diran više od 10 godina i da se ne odnosi samo na 2014., a ako nešto ne stoji izrijekom u zakonu onda se niti ne postoji mogućnost da se toga nečega oni koji ga trebaju provoditi pridržavaju. Mi ne možemo provoditi sankcionirajuće obveze zato to su one opet intersektorski vezane za neke druge resore i jednostavno nije niti to narativ ovog zakona, ali da će nam omogućiti kad dobijemo mišljenje HZZ-a trebaju li na nekom prostoru neka zanimanja ili ne trebaju i da će nam to olakšati donošenje odluka oko na primjerice kod formiranja razrednih odjela, hoće sigurno.
Hvala. Gospodin Kirin.
Poštovani … [[Upadica se ne razumije.]] aha dobro. Poštovani tajniče. Ovaj će zakon i on bi trebao omogućiti ključne promjene u sustavu strukovnog obrazovanja, posebice rješenja koja će regulirati jačanje učenja temeljenog na radu te podizanja kvaliteta u smislu snažnijeg povezivanja škola i poslodavaca. Time će doći do bolje usklađenosti obrazovnog sustava s tržištem rada te osiguravanjem radne snage i njihove brže prilagodbe i uspješnosti na radnom mjestu. S obzirom da bi se kontrolirali upisi u strukovne škole prema potrebi da li će se mnogi naći ili pomisliti da im se ograničava sloboda na pravo slobodnog izbora odnosno da li će biti opet intervencija kao nekad?
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Intervencija će uvijek biti i moraju biti, bilo ih je već i ove godine bez obzira na sve želje, potrebe, realne, nerealne mnoge smo uvažili kao što ste imali prilike čitavati u medijima, međutim neke nismo 49 nismo, dakle riječ je o upisnim kvotama. E sad kad će se pokazati nakon što se učenici upišu je li to bilo realno ili nije bilo realno, a mi znamo već prema nekim pokazateljima gdje bi se to moglo dogoditi onda će dolaziti do onih nepopularnih mjera, a to je onda ukidanje nekakvih raznih odjela zato što ne postoje interesi itd. dakle to su sve procesi koje ćemo ja mislim u ovom obimu smanjivati upravo zahvaljujući ovom zakonu jer ćemo reći evo ok vi ste predložili ovo, međutim realnost na vašem području je takva.
Hvala. Gospođa Pocrnić Radošević.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče. Vezano uz predmetne izmjene pozdravljam promjene koje se odnose na jačanje učenja temeljenog na radu koje znače snažnije povezivanje škola i poslodavaca. Na taj način bi dobili kadrove spremnije za izazove koji ih čekaju na tržištu rada. Međutim, osvrnut ću se na odluku o upisu učenika u prvi razred srednje škole za 2022. i '23. školsku godinu u Ličko-senjskoj županiji, od iduće godine učenicima je uskraćen upis u strukovna zanimanja u smjeru turističko hotelijerski komercijalist u Gospiću i poslovni tajnik u Otočcu. Znači dva obrazovna smjera su ukinuta, a nisu ponuđeni ni uvedeni novi kao alternativa. Radi se o brdsko-planinskom području, području od posebne državne skrbi, rijetko naseljenom i ovakve odluke još više produbljuju negativne demografske trendove s kojima su suočeni u Lici. Ima li ministarstvo plan, ideju, način kako pomoći ovakvim krajevima koji su zbog manjeg broja učenika još dodatno kažnjeni smanjenjem razrednih odjela i mogućnost [[Upadica: Hvala.]] upisa prema izboru učenika? Hvala.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepa uvažena zastupnice. Nažalost nisu, nisu kažnjeni ovakvim kriterijima nego su kažnjeni objektivnim pokazateljima koji su takvi kakvi jesu nažalost u tim demografski depriviranim krajevima. Postoji ta mogućnost, naime optimizacija ne znači ukidanje programa. Mi ih nismo ukidali nigdje jednostavno smo od županije do županije pokušali napraviti sustav koji bi bio optimalniji. Negdje smo to uspjeli u većoj mjeri, negdje smo to uspjeli u manjoj mjeri. Međutim, činjenica jest da ne ukidamo, ne ukidamo programe, ne ukidamo ona zanimanja za koja postoji manji interes nego ih pokušavamo spajati tamo gdje god je to moguće, vjerojatno se to i ovdje dogodilo. Nije intencija ukidanje, niti smanjivanja, ali negdje se to jednostavno prirodnim procesom događa.
Hvala. Gospodin Pavić.
Poštovani tajniče u zakonu piše da ćete motivirati učenike na način da ćete im dati stipendije za upise u strukovna zanimanja što je pohvalno. Kako ćete motivirati poduzetnike da primaju te učenike na praksu? Radi se o tome da su ti poduzetnici već ionako zakinuti jer nemaju radne snage zbog toga i dajete učenicima stipendije, moraju poslati mentora na obuku 40 sati, platiti mu troškove za tu obuku da bi nakon toga, kako ne, troškove putovanja tko plaća, plaćaju oni, znači i dnevnice plaćaju oni, vi im plaćate samo sam tečaj, prema tome plaćaju troškove. Nakon toga trebate jedan dio mentora, jedan dio radnog vremena mentora izdvojiti zapravo za obuku učenika što je pohvalno, međutim treba ga ponovo platiti. Na kraju godine kad ministarstvo raspiše natječaj možda će dobiti jedan dio naknade. Tu je problem, kako ih motivirati. Drugo pitanje, jeste li svjesni da regionalni centri kompetencije ne funkcioniraju, a imate još samo 14 mjeseci do, da se potroši novac … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče, što se tiče motivacije poslodavaca već sam rekao ovo je napravljeno upravo zato što su oni to htjeli i zato što su oni na taj način tražili da ih se motivira. Proces mentora kod poslodavca je pojednostavljen maksimalno. Troškovi programa nisu na poslodavcu nego na agenciji. Zakon predviđa i konstantno stručno usavršavanje tih mentora kod poslodavaca što će opet vršiti Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Dakle, tu su napravljen pomaci upravo na njihov prijedlog i na njihovo razmišljanje. A što se tiče regionalnih centara kompetentnosti, točno je konzumacija odnosno način trošenja je u ovom trenutku na nešto manjim postocima, ali to je posebna tema koja će zahtijevati jednu posebnu raspravu.
Hvala. Gospodin Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, evo pozdravljam donošenje ovog zakona. Zakon nije spektakularan ali je nužan s obzirom na stanje u strukovnom obrazovanju. Mi smo jedna od rijetkih europskih država koji zapravo upisujemo više učenika u strukovno obrazovanje nego što je to propisano. Znači negdje, negdje 70%. I sad idemo na … [[Govornik se ne razumije.]] znači imamo škole, imamo nastavna sredstva i pomagala, imamo učenike, a da li imamo nužne kadrove, stručne kadrove koji će raditi s tom djecom jer mi ulažemo puno novca u materijalne resurse, ali zapravo ne ulažemo dovoljno u ljude. I mislim da je to jedan od najvećih problema kako ćemo riješiti odnose u strukovnom obrazovanju, a i inače u obrazovanju u Hrvatskoj. I ono što ja želim naglasiti je da su ljudi ti koji čine sustav, a ne oni uvjeti koji se omogućavaju. Uvjete imamo, nemamo ljude. I što se tiče upisne politike još za kraj nije dobro da se [[Upadica: Hvala lijepa, hvala.]] zadnju godinu smo …
Hvala gospodin Šimičević [[Upadica: Ah, ok.]] imat ćete prilike još. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Da, uvaženi zastupniče potpuno ste u pravu kad opremimo, a radimo na tome da osuvremenimo i da opremimo škole onda se naravno uvijek postavlja pitanje tko će raditi sa tim učenicima odnosno tko će ih motivirati. Naravno želimo li da ti reformski procesi uspiju morat ćemo snažnije ovaj motivirati ljude koji rade u školstvu i u njihovim materijalnim primanjima, u njihovim materijalnim pravima i naravno da o tome vodimo računa i spremni smo na to svakako.
Hvala i nemate više replika, hvala za sada. Ima li netko iz odbora koji želi izvijestiti? Nema. Otvaram raspravu, prva je gospođa Marija Selak Raspudić u ime Kluba zastupnika MOST-a. Izvolite.
Mi danas ne govorimo samo o zakonu koji se odnosi na strukovno obrazovanje, mi govorimo i općenito o reformi strukovnog obrazovanja koja je barem na papiru na djelu već godinama. Isto tako govorimo i o reformi cjelokupnog obrazovnog sustava koja se i prethodno kroz ranije zakonske izmjene recimo Zakona o obrazovanju odraslih također odnosila i na ovo o čemu danas govorimo, a tiče strukovnog obrazovanja gdje su se davale ovlasti Agenciji za obrazovanje odraslih koja zapravo nije trebala imati ovlasti u pojedinim slučajevima gdje se vršio pregled i nadzor nad onim što treba biti dio obrazovanja odraslih. Reforma strukovnog obrazovanja na koje smo se ovdje osvrtali iznimno je važan proces, a pogotovo je važan u Hrvatskoj jer u strukovnom obrazovanju u Hrvatskoj kao što je poznato sudjeluje 70% đaka i mi smo tu četvrti u Europi, dakle za razliku od mnogih zemalja mi prednjačimo u strukovnom obrazovanju iako smo često čak i ovdje u saboru mogli čuti da su strukovna obrazovanja deficitarna. Mi proizvodimo puno strukovnog kadra, ali ključno je pitanje na koji način ga proizvodimo, na koji način planiramo obrazovati taj kadar u budućnosti predloženom reformom strukovnog obrazovanja i možda još važnije, za koga taj kadar proizvodimo. A moja temeljna teza koju ću obrazložiti dalje u izlaganju je da ga sigurno ne proizvodimo za RH u smislu obrazovnog kadra koji podrazumijeva aktivne i svjesne građane koji su u stanju participirati ne samo u svojim radnim zadacima nego i u svim drugim društvenim procesima s naglaskom na one demokratske jer nam je već dobro poznato da u Hrvatskoj imamo ozbiljni demokratski deficit. Reforma strukovnog obrazovanja iznimno je važan proces u koje bi trebali biti u sinergiji svi važni akteri procesa od Ministarstva znanosti i obrazovanja, Agencije za odgoji i obrazovanje i Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, međutim, ova je reforma isključivo u rukama Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Strategija razvoja sustava strukovnog obrazovanja i Hrvatski klasifikacijski okvir su temeljni dokumenti prema kojima se provodi reforma i tu su izabrani odnosno agencija je izabrala članove radne skupine prema zadanom unosu 60 u odnosu na 40% u korist strukovnih sadržaja. U međuvremenu Ministarstvo znanosti i obrazovanja okrupnjuje je broj učenika u razrednim odjelima u strukovnim školama ukidanjem razrednih odjela u tzv. suficitarnim zanimanjima. Mnoge škole nisu dobile ni priliku da same osvježe svoje programe i to je onaj problem s kojim se mi danas susrećemo, trenutno u strukovnom obrazovanju vlada potpuni kaos. Nitko ne zna zašto se nešto ukida, hoće li se nešto u konačnici ukinuti, koji će predmeti ostati, a koji će otići i po kojim se kriterijima to provodi, a svi nadležni od toga peru ruke i ne daju konkretne odgovore. Mi smo s nekakvom reformom neovisno o ovom zakonodavnom okviru već počeli, a niko ne zna kako će ona završiti i sve što se postavlja kao pitanje u procesima te reforme tretira se doslovce kao državna tajna umjesto da se na konkretna pitanja dobiju konkretni odgovori. Svi ćemo se složiti da su promjene potrebne, svakako revitalizacija strukovnih nastavnih sadržaja koji pate već godinama za razliku od onih gimnazijskih, međutim nejasan je odnos možda i ključan odnos za nas o kojem bi mi trebali ovdje kao izabrani zastupnici građana razmišljati prema opće obrazovnim sadržajima i nejasna je njihova sudbina. Povijest, geografija, biologija, psihologija, fizika, filozofija, logika dalje da ne nabrajam pa ćemo se onda svi u javnosti zgražati kad neko ne zna gdje je počeo i završio II. svjetski rat ili Domovinski rat i tko je bio na krivoj, a tko na pravoj strani povijesti. Dakle, istodobno ćemo biti toliko licemjerni da ukidamo mogućnost đacima koji pohađaju strukovne škole da se uopće obrazuju u nekom širem društveno povijesnom kontekstu, a od njih onda zahtijevati i prozivati zbog toga što ne znaju neke elementarne povijesne činjenice. Da ne spominjem da se ukidanjem takvih predmeta ili njihovim sažimanjem kojem je konačni cilj ukidanje dovodimo u situaciju da gubimo temeljnu prednost strukovnog obrazovanja za one koji će nastaviti svoje obrazovanje u smjeru visokog obrazovanja, a to su socijalno deprivirani učenici. Dakle, oni učenici koji će morati raditi uz pohađanje fakulteta, njima strukovno obrazovanje ukoliko su ga prethodno dobili omogućava da se zaposle i da rade dok studiraju i to je njihova komparativna prednost u odnosu na „obične studente“ i to su naravno oni koji dolaze iz težih socijalnih prilika. Međutim, ukidanjem tih predmeta oni uopće ne mogu konkurirati za upise na fakultete i time ne samo da gube svoju komparativnu prednost nego im se onemogućava stepenica dalje u njihovom razvoju jer kao što je poznato ono s čime krećete, a to prepoznaje i reforma strukovnog obrazovanja nije nužno vaša misao o tome kako vaše obrazovanje treba završiti s punih 18 godina jer se pogotovo mladi ljudi razvijaju i dobro je da je tako, ali je bitno da im mi kroz sustav i kroz zakon ostavimo otvorena vrata. Ovakvom reformom strukovnog obrazovanja koja se provodi unutar ovog zakonskog okvira ta vrata nisu ostavljena otvorenima. Koliko danas uopće đaka koji pohađaju srednju medicinsku upisuje fakultet medicine? A ne bi li oni trebali biti prvi koji su na listama jer su se ranije specijalizirali? E pa to nam daje možda jasan i plastičan odgovor na to koliko dobro i dugoročno promišljamo naše strukovno obrazovanje. Hoće li se mijenjati sadržaj općeobrazovnih predmeta osim izmjena koje su već učinjene za predmete koji su obavezni na državnoj maturi ili su za neke predmeti ostali stari nastavni planovi i programi još iz devedesetih jer ih se namjerava ukinuti. Članovi radnih skupina za izradu smjernica za općeobrazovne predmete izabrani su u ožujku 2022. devet ih je i njihova je uloga savjetodavna dok radne skupine za strukovne sadržaje rade duže od godine danas. Naravno argumentacija kojom će ministarstvo brendirati ovu reformu bit će da je u interesu učenika u svrhu lakše zapošljivosti i više praktične nastave i lakše prilagodbe tržištu rada. A kada smo kod prilagodbe tržištu rada podsjetit ću da Zavod za zapošljavanje daje kvalitativne, a ne kvantitativne preporuke, dakle čega fali, a čega ima previše. A tko će bit onda taj koji će to preusmjeriti u konkretnu kvantitativnu preporuku što je ono što nas u konačnici zanima i na temelju kojih kriterija. I koliko dugoročno s obzirom na to da se tržište mijenja svake godine, a mi ćemo ovdje na temelju tih promjena koje neće vrijediti za 4 godine upisivati đake u školu i određivati kvote. Znači mi bi trebali nekoga tko doslovce može predvidjeti budućnost. Ako ćemo isključivo tržište rada uzeti kao ono koje je mjerodavno za raspisivanje kvota. I dok istodobno, recimo, ukidamo nužnost da pokažemo koliki je paradoks i nerazumijevanje unutar sustava tih općeobrazovnih predmeta, ne smanjujemo njihove kvote, broj potrebnih profesora na nadležnim fakultetima. Pa zar jedno ne utječe nužno na drugo? Ili mi nemamo reformu nego ovdje moramo potrošiti tih nekoliko milijardi koje ćemo dobiti iz EU fondova za strukovno obrazovanje pa će se dijeliti bez jasnih kriterija šakom i kapom, znamo kako je to prethodno završilo s ministricom Divjak budući da smo mi na kraju iz svog džepa jer su poslove dobivali oni koji nisu išli putem natječaja nego su bili direktno imenovani u reformi obrazovanja, na kraju smo morali to platiti kroz penale iz vlastitog proračuna. Vidjet ćemo što će biti sa strukovnim obrazovanjem. Ono što je ključno je da odgovorimo na pitanje što će biti sa općeobrazovnim sadržajima, iako se tvrdi da neće biti značajnih odstupanja, iskustva s dualnim programima nas ipak uči da će moći biti rezanja satnice i da će se to podvoditi pod utemeljene razloge. Ako se dogodi rezanje, jasno je što se ne želi imati kao rezultat obrazovanja. Ne želi se populacija građana sposobnih za kritično razmišljanje, dobro informiranih, dobro obrazovani ljudi već samo poslušni radnici, ponovit ću, da stvar bude tragičnija, vjerojatno čak ne ni za hrvatsko tržište. Ljudi koji su dovoljno pametni da upravljaju strojevima i vode papirologiju i dovoljno glupi da pasivno prihvate, štoviše, polovičnih poslova s nižom plaćom, duljim radnim vremenom, smanjenim primanjima, prekovremenim radom i mirovinom koja nestaje čim odeš po nju, a da ne spominjem participaciju u demokratskim procesima u RH. S reformom strukovnog obrazovanja moramo biti itekako oprezni jer riječ je o većini srednjoškolaca u RH, a ovdje ih se gleda usko, tek kao sredstvo za rad, umjesto kao punopravne građane, odnosno djecu koja imaju svoja prava [[Upadica: Hvala, vrijeme.]] a temeljno je pravo, pravo na obrazovanje za koje se mi u HS-u za njih trebamo [[Upadica: Hvala.]] izboriti.
Sada će Klub zastupnika HSLS-a i reformista nastupati na sljedeći način, najprije gđa. Martinčević i onda g. Klasić. Izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani kolegice i kolege zastupnici, uvaženi državni tajniče sa suradnicom. U raspravi kod prvog čitanja ovog Zakona već sam istaknula kako su potrebe tržišta rada za kvalificiranim strukovnim radnicima velike te da su nažalost u ozbiljnom nesrazmjeru sa onim što naš obrazovni sustav danas producira. To je jasno svakome od nas, dakle na onako najobičnijem primjeru tko bi u ovom trenutku trebao stolara, tapetara, keramičara, vodoinstalatera, itd., jer se danas za obavljanje ovih poslova čeka i nekoliko mjeseci, a i cijene su naravno, zbog nedostatka ponude tih usluga na tržištu često nerealno visoke. Istovremeno, prisutno je i nezadovoljstvo poslodavca sa razinom konkretnih i primjenjivih znanja učenika koji izlaze iz našeg obrazovnog sustava i konačno, kao treći i možda najveći problem, posvemašnja nezainteresiranost djece da te programe uopće upisuju. Stoga je dobro da je intencija cijelog zakona čvršće povezivanje poslodavca i strukovnih škola, odnosno upućivanje jednih na druge, što je za uspostavu kvalitetnog i svrsishodnog strukovnog obrazovanja uvjet bez kojeg se ne može. Ovo bi naravno trebalo i motivirati poslodavce da primaju učenike na učenje temeljeno na radu, ... [[Govornik se ne razumije.]] dosadašnjeg zakona jer predviđaju određene ozbiljne pomake u korist poslodavca, kao što sam već ranije rekla, u konačnici, na benefit i svih učenika i tržišta rada u cjelini. To se posebno odnosi na povezivanje mentora i škole i mentora kod poslodavca koji će zajednički surađivati, izmjenjivati iskustva iz obrazovanja i realnog sektora, a što će u konačnici pridonijeti i kvaliteti samog obrazovanja i zadovoljstvo poslodavca znanjem učenika po završetku školovanja. Tako bi konačno praksa trebala postati konkretan rad na poslovima za koje se učenik školuje, a ne, kao što je to danas ovdje već rečeno, odlazak po gablece i kuhanje kave, što je do sada često bio slučaj. Kako bi se povećala zainteresiranost djece za upis u strukovne škole, svakako je od izuzetne važnosti i stipendiranje učenika, stoga je zakonska mogućnost da sva relevantna državna i regionalna tijela, ali i poslodavci koji imaju interes u obrazovanju i povećanju broja radne snage u svojim sektorima, sudjeluju u kreiranju kriterija i dodjeli stipendija učenicima i to je jedan zaista ozbiljan pomak u dobrom smjeru. Smatram kako je ovo vrlo učinkovit alat koji se u mnogim drugim državama članice EU pokazao kao uspješan model i stoga podržavamo ovu zakonsku odredbu. I na kraju bi se osvrnula, po meni, na posebno važnu odredbu vezano uz regionalne centre kompetentnosti odnosno mogućnosti da se kroz javno privatno partnerstvo osiguraju sredstva za osiguranje radnih strojeva, opreme i ostalih uvjeta za provođenje kvalitetne prakse. Kolika je važnost i snaga osnivanje i funkcioniranja centara izvrsnosti i koje mogućnosti oni zapravo daju ako se znaju koristiti kao ozbiljan alat u sustavu obrazovanja, obrazložit ću konkretno na primjeru Varaždinske županije, tim više što je državni tajnik ovdje prisutan, aktivno sudjelovao kao zamjenik župana u provedbi svih tih programa. Dakle temeljem javnog privatnog partnerstva, Varaždinska županija jedina je županija u Hrvatskoj koja je izgradila i obnovila u jednom mandatu 34 škole i sportske dvorane i omogućila time da preko 90% učenika pohađa nastavu u jednoj smjeni, danas je to gotovo 100%, što je za ostatak Hrvatske nedostižan standard, naime, mi smo još uvijek na 36% učenika koji pohađaju nastavu u jednoj smjeni. Upravo ta jednosmjenska nastava uz sve benefite koje pruža vezano na organizaciju nastave, obiteljskog života, prijevoza i svega drugoga omogućuje i organizaciju centara izvrsnosti. Danas u Varaždinskoj županiji imamo 11 centara izvrsnosti u koje je upisano 846 učenika, od čega 560 osnovnoškolaca i 286 srednjoškolaca, a s njima radi, sa njima radi 168 mentora. Zašto to govorim? Zato jer takva politika obrazovanja donosi i vrlo konkretne i mjerljive rezultate u svim područjima obrazovanja od stema, pa do strukovnog obrazovanja, tako da nije slučajno da je Strukovna srednja škola u Varaždinu najbolja u Hrvatskoj i povećala je broj upisanih učenika za 50%. Ovo navodim kao primjer dobre prakse želeći reći da nije poanta da ovdje zaista samo i uvijek sve kritiziramo, dakle kada se nešto zaista zna, može i hoće tada se mogu dobiti vidljivi i jasni i mjerljivi rezultati. Ova, ove izmjene i dopune zakona Narodna stranka Reformisti podržava, ali naravno obzirom da se ministarstvo ovdje na puno stvari obavezalo tražimo da će usmjeravati, da će pomagati i pratiti provode li se navedene mjere u praksi, a što će naravno kao i uvijek i kao i sve ostalo se vidjeti vrlo brzo na konkretnim brojevima. Hvala.
Gospodin Klasić, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče HS, uvažene kolegice i kolege. Strukovne škole imaju lošu reputaciju jer u Hrvatskoj samo poduzetništvo nema pozitivan predznak zbog toga što ne vrednujemo jednako opće i strukovne kompetencije. U Hrvatskoj se često ne shvaća da se na strukovnom obrazovanju temelji uspješno gospodarstvo. Gotovo svi bi htjeli biti visoko obrazovani, a pri tom se zaboravlja da su potrebni dobri i stručni radnici koji su važan stup našeg gospodarstva i srednjeg sloja koji sve više nestaje. Istodobno sve manji broj učenika se upisuje u hrvatske srednje strukovne škole čime se dodatno produbljuje i problem manjka radnika koji se bave deficitarnim zanimanjima iako na tržištu rada takva zanimanja se dobro plaćaju i oni ne moraju strahovati hoće li od svog posla moći normalno živjeti barem kada se u riječ u hrvatskim prilikama. Međutim, mladima to nije dovoljan poticaj da upišu strukovne škole, a učenike ne motiviraju ni veće državne stipendije. U našem društvu nažalost su uredski poslovi postali popularno mjerilo uspješnosti, a fizički rad često se kulturalno označava kao neuspješan. Uzrok tome često je okolina, ali i svi mi roditelji koji imamo različita očekivanja od svoje djece, te im svojim odgojem često ugrađujemo i određenu dozu lažnog elitizma i stajališta da mladi ljudi koji upisuju strukovne škole vrijede manje od gimnazijalaca. Zato mladi uglavnom manje biraju tzv. nepopularne stručne škole jer gotovo svi žele upisat gimnaziju ili barem 4-godišnju tehničku ili umjetničku školu. Mladi često ne znaju koje bi zanimanje odabrali je li misle da će biti uspješni isključivo ako upišu fakultet. Osim reforme obrazovnog sustava to je glavna paradigma koju trebamo mijenjati, ponajprije mi kao društvo, tako da svaki keramičar, konobar, mehaničar ili trgovac mora biti osoba koja je u društvu jednako cijenjena kao i profesor na fakultetu jer svaki posao koji se pošteno obavlja zaslužuje društveno poštovanje i priznanje. S druge strane također je potrebno u najvećoj mogućoj mjeri omogućiti nastavak školovanja svim mladima koji završe strukovne i srednje škole kako oni zbog toga ne bi gubili svoju atraktivnost. S druge strane također se primjećuje i smanjivanje kvalitete obrazovanja mladih nakon završetka strukovnih škola, ponajviše zbog problema manjka praktičnih znanja potrebnih za obavljanje pojedinih poslova. Učenici završavaju škole i upućuju se na burzu rada, ali vjerojatno neće odmah obavljat zanimanje za koje su se obrazovali. Stekli su diplomu, ali taj posao uglavnom nisu sposobni samostalno raditi. Velika je razlika između našeg učenika i učenika koji završava školu u zapadnom strukovnom obrazovnom sustavu. Kuhar koji školovanje završi u Hrvatskoj stječe obrazovanje na razini od prije gotovo 30.g., dok učenik iz zapadne Europe nakon završetka svojeg školovanja već radi molekularnu kuhinju. To nije isto i mi u tom pogledu nismo konkurentni kad kod nas postoji izrazit otpor promjenama, ponajviše zbog problema manjka praktičnih znanja potrebnih za obavljanje pojedinih poslova. Pokazalo se da je potreba intenzivnog i kvalitetne suradnje između strukovnih škola i poslodavaca uključenih u obrazovanje polaznika, a potrebne su i potrebe suradnje i projekti u okviru kojih bi se nastavnici osposobili za drugačije i kvalitetnije metode podučavanja koje su u skladu sa rapidnim tehnološkim i digitalnim globalnim promjenama. Isključivo sa zajedničkim angažmanom, promjenama nastavnih programa i metodama poučavanja, promjenom upisne politike i povezivanjem škola sa gospodarstvom mogu se postići prijeko potrebne promjene. Ako mladi prepoznaju da se strukovna zanimanja cijene i da će oni strukovnim obrazovanjem steći potrebno znanje koje će postati samostalni i cijenjeni članovi društva povećat ćemo i atraktivnost i interese za strukovne škole, a i time pokrenut naše gospodarstvo. Ovaj zakon predstavlja dodatni iskorak prema modernizaciji sustava strukovnog obrazovanja kako bi ono postalo atraktivnije, kompetentnije, konkurentnije i inovativnije, te kako bi učenici proizašli iz njega bili samostalniji. Kao liberali obrazovanje smatramo jednim od temeljnih sredstava neovisnosti i osposobljavanja, a i time i stvarne autonomije pojedinaca. Hvala lijepo.
Hvala. Sada je na redu Klub zastupnika IDS-a i g. Emil Daus, izvolite.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Za početak u ocijeni stanja i osnovnim pitanjima koja se trebaju urediti zakonom, te posljedice koje će donošenjem zakona proisteći piše, u okviru mjere 2.2. ulaganje u obrazovanje, znanost i istraživanje u području intervencije u strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih predviđene su intervencije kojima je cilj daljnje usklađivanje obrazovnog sustava s potrebama tržišta rada i osiguravanjem potpora polaznicima uspostavom sustava stipendiranja za deficitarna zanimanja, osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim sredinama i regijama RH. I pitam ono isto što i u stanci, što je s potporama polaznicima u razvijenim sredinama i regijama RH, kakva poruka se opet šalje i to mladim učenicima, budućim majstorima, da nije važno koliko si dobar nego odakle dolaziš i do kad će se raditi diskriminacija građana RH po teritorijalnoj pripadnosti jer ovo nije pozitivna diskriminacija. Da se umjesto slabije razvijenih regija i sredina zakonodavac, da je propisao da naglasak bude na učenicima slabijeg imovinskog stanja, e na to ćemo sigurno svi pristati, ali na ovo ne. Jer šta onda, koja je poruka? Da nije potrebno težiti razvoju i napretku. Da učenik u gradovima Primorja, Istre, Zagreba, vrijedi manje od onog u slabije razvijenim područjima. Nemojmo dijeliti djecu, to se ne radi i u prvom čitanju smo na to upozorili. Postoje gradovi i općine na području RH koje spadaju u 8. skupinu indeksa razvijenosti jedinica lokalne samouprave i koje se nalaze u prvoj četvrtini iznadprosječno rangiranih jedinica lokalne samouprave i oni imaju tamo škole s deficitarnim zanimanjima. I po svemu navedenom, jedino što se može shvatiti iz ovoga je da učenici iz tih područja koji se budu školovali u deficitarna zanimanja neće moći koristiti spomenutu potporu i ovo nije prvi put da se razvijeni krajevi Hrvatske diskriminiraju i da ih se putem natječaja degradira. Imamo to mnogo primjera lokalnih samouprava koje nisu mogle konkurirati, ni s vrtićima ni s komunalnom infrastrukturom, itd. Ali kad se to radi preko djece, e onda je to stvarno ispod svake razine. I nije riječ samo o kraju iz kojeg ja dolazim, da ne bude uvijek da se mi IDS-ovci samo za Istru borimo, ne, radi se o drugim županijama i gradovima i općinama u Hrvatskoj pa molim kolege iz vladajuće većine iz ostalih klubova da isto reagiraju i da se izbore za to, a što se samog mentorstva tiče, kao i dužnosti poslodavca predloženih u čl. 26a te 27 st. 1 vrlo je bitno reći i ovo, zanimanje u strukovnim programima zahtijevaju praktičnu nastavu kod licenciranog obrta, što otežava učenicima i školi pronalazak istih i kako bi dobili licencu, pružatelji naukovanja moraju učenicima osigurati uvjete za stjecanje kompetencija u stvarnom radnom okruženju, uključujući mentora s odgovarajućim kvalifikacijama i pedagoškim kompetencijama, i to je u teoriji super. Ali danas, malo poslodavaca želi preuzeti odgovornost za naukovanje učenika niti se upušta u takve avanture, a da pritom od države ne dobiju stimulaciju ili olakšicu. Odavno je vrijeme iza nas velikih firma, poduzeća, proizvodnih velikih hala s majstorima u njima. Ovim Zakonom i postavljenim uvjetima bez osiguravanja dovoljnog broja licenciranih obrta, pojedina će zanimanja nestati, znate? I kod nas u Istri poput automehatroničara, brodskog mehaničara, a čl. 26a spomenuti, obveza mentora kod poslodavca jesu praktički kao obveze nastavnika u srednjoškolskoj ustanovi. Malo više se počinjemo baviti teorijom nego samom praksom u naravi, ne? I zamislite si poslodavca s 3 djelatnika u nekim godinama već koji osim standardnog rukovođenja poslovima moraju ispunjavati svu propisanu i propisnu pedagošku dokumentaciju, evidenciju, itd., a za sve to moraju imati položeni ispit kojim dokazuje osnovna znanja. A ponovit ću još jednom, a želimo mi majstore obrtnike ili gomilanje birokracije? Ako majstor obrtnik već 20, 30 godina ili njihovi djelatnici u tom obrtu ili firmi rade u svojoj struci, ma koji ispit znanja moraju oni polagati? Možda i onima koji im predaju bi mogli nešto objasniti i taj, tko ne zna, on bi već odavno bio na tržištu propao, o čemu pričamo? I onako učenici imaju problema s pronalaskom kvalitetnih stručnih poslodavaca gdje mogu izučiti zanat, a sad još teoretiziranjem, birokratiziranjem još više ih se to onemogućava. Da, znamo da je bolje nego prije sa 250 ili koliko sati na 40, ali život je nešto drugo, kako bi rekao jedan, jedan tamo u Pazinu kod mene, sasvim nešto drugo. Znam da, znam, pretpostavljam da su namjere bile stvarno dobre i pozitivne, ali teren je nešto drugo. Mislim i smatram da je trebalo postaviti malo drukčije kriterije u nekim stvarima, prema kojima bi poslodavac mogao primati učenike na praktičnu nastavu bez da polaže ispit uz uvjet i samo takav, da ima određene godine rada i iskustva iza sebe i molim još jednom, prije samog ovoga glasanja da se o tome razmisli. Hvala lijepo.
Hvala. G. Damir Bakić ispred Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka. Izvolite.
Hvala vam g. potpredsjedniče, uvaženi kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Ponovit ću na početku ono što sam istaknuo i u prvom čitanju. Pozdravljamo intenciju da se ovim Zakonom bolje uredi, prije svega, praktični dio nastave u strukovnim školama te da se unaprijedi uloga i položaj mentora i poslodavaca kod kojih učenici izvode praktičnu nastavu. Ovaj Konačni prijedlog zakona u bitnom se ne razlikuje od inicijalnog i zato će i naše primjedbe biti u osnovi iste. U čl. 5 govori se o Povjerenstvu za kvalitetu. Ono se sad smanjuje sa 7 na 5 članova, a to je nadomješteno time što će sada ravnatelj dodatno imenovati tim za samovrednovanje sastavljen od troje članova iz redova nastavnika i stručnih suradnika. Timovi za samovrednovanje postoje u školama već dugo međutim su oni neaktivni i najčešće samo figuriraju i ispunjavaju formu, zato je nužno osnažiti njihovu ulogu i tražiti i dobiti sadržaj. Prije svega, mislimo, ponovit ću ponovo, to treba biti povjerenstvo, a ne tim. Radi se o velikom i odgovornom poslu i tim ljudima i toj zadaći treba dati kredit za to. Rad u ovom povjerenstvu treba biti prepoznat ili u normi nastavnika ili nekim drugim načinom nagrađen odnosno stimuliran. Također, predložili smo i još uvijek predlažemo da dva člana Povjerenstva za samovrednovanje budu članovi povjerenstva za kvalitetu kako bi se bolje harmonizirao rad tih dvaju tijela. Nažalost nije prihvaćeno. Kad govorimo o nagrađivanju ili nekom drugom obliku davanja priznanja rada članova Povjerenstva za vrednovanje, nejasno je iz obrazloženja predlagatelja zašto to nije prihvaćeno jer tamo se kaže, evo, citirat ću, aktivnosti školskog tima za samovrednovanje prepoznaju se kao one koje zahtijevaju resurse na razini škole u smislu znanja kojima je potrebno raspolagati kao i vremena koje je potrebno za operativnu provedbu aktivnosti. To nije argument, to nije ni „A“ argumenta. To je otuđeno birokratsko izbjegavanje argumenta. U članku 13. intervenira se u članak 26. temeljnog zakona u kojem se opisuje koji poslodavci mogu provoditi praktičnu nastavu. Poslodavac sada, tako se kaže dobiva važnu ulogu i postaje partner. Od apsolutno ključne važnosti je podizanje kvalitete obrazovnog i stručnog kapaciteta poslodavca, zato ih je važno educirati, pratiti njihov rad, osmisliti neki sustav olakšica za sudjelovanje u obrazovnom procesu kao i nagrađivanja onih najuspješnijih. Jednako tako potrebno je osmisliti, odnosno unaprijediti sustav nagrađivanja mentora. Praktičan rad učenika u strukovnom obrazovanju oko toga se naravno svi slažemo i sasvim lako je složiti se je od temeljne važnosti. Na žalost nerijetka je praksa, gotovo pravilo da se on izvodi samo zadovoljenja forme radi sasvim rutinski bez stvarnog angažmana i sadržaja. Od suštinske je važnosti ponovno se vraćam sad ovdje uloga Povjerenstva za samovrednovanje i Povjerenstva za kvalitetu koji će sa marom i interesom pratiti praktičan rad i njegove rezultate. Na tom tragu još i ovo ponovit ću jer je isto rečeno i prilikom prvog čitanja. Poslodavac polaznika može zadužiti samo onim poslovima koji osiguravaju stjecanje kompetencije u skladu sa kurikulumom i ugovorom o provedbi praktične nastave. Mislim da je osobito važno da se ova odredba ali striktno poštuje. Inače sad se intervenira i u stavak 1. tog članka gdje je dodana nova alineja koja glasi ponovno ću citirati: „Poslodavac je dužan putem mentora sudjelovati u izradi i obrani završnog rada.“ Nejasno je zapravo što ova odredba propisuje. Kako će to poslodavac sudjelovati u izradi završnog rada, kakvu točno obavezu propisujemo? U konačnici tko je mentor? Ništa od toga tu ne piše? Ne piše niti kako se ta obaveza provjerava, a spomenut ću što sam i prošli put rekao ovo je ružno rečeno mentor je osoba i pisati u zakonu da će se nešto provesti ili učiniti putem neke osobe sigurno nije najbolji hrvatski jezik, međutim ostalo je nepromijenjeno. A kad smo već kod toga, nije samo to. U obrazloženju na strani 17. piše, doslovno se spominje vođenje papirologije. Mislim nitko razuman ne misli da se zakonski teksti nužno moraju pisati nekim suhoparnim i sivim jezikom, ali to ne znači opet niti to da se u zakonskim tekstovima da su njima primjerene tim zakonskim tekstovima dosjetke iz neobaveznog ugovora. Na kraju još jedna stvar važnija od samog zakona. U obrazloženju se kaže predloženim zakonom po prvi puta se uvodi zakonska obveza za škole osnivače i ministarstvo, planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu sa preporukama Hrvatskog zavoda za zapošljavanje. To je upisano i u članak 9. Naravno u redu je slušati preporuke HZZ-a i osluškivati potrebe tržišta. To međutim nije dovoljno. Potrebna je vizija i potrebno je školama ostaviti slobodu da prepoznaju potrebe vremena i da budu brže od HZZ-a, jer ultimativni zahtjev koji se danas stavlja pred obrazovanje nije da sustav gleda unatrag ili pokušava biti u korak sa vremenom nego da osposobljava za usvajanje fundamentalno novih znanja i alata. Za to je međutim potrebno mnogo više od izmjena ovog ili bilo kojeg drugog obrazovnog zakona. Za to je potrebno obrazovanje istinski razumjeti ne samo kao društvenu zadaću, nego i kao društvenu vrijednost a to ne ide pukim proklamacijama. Ovo nas na kraju, a sad zaista na kraju dovodi do još važnijeg pitanja, još temeljnijeg. Ja bih rekao zapravo najbitnijeg. Jasno da je bitan gospodarski razvoj, jasno da je potrebno pratiti znanstveni i tehnološki razvoj ali u brizi za profesionalne perspektive mi sve češće zaboravljamo na širu ulogu obrazovanja i odgoja učenika, a bile škole strukovne ili opće to bi nam trebala biti prva briga. Osiguranje uvjeta za punu izgradnju osobe, za izgradnju angažiranih, upućenih, solidarnih, kreativnih i aktivnih građana. Trebalo bi biti, no izgleda da nije. Jer ovaj sramotni događaj koji se prije neki dan dogodio u Slavonskom Brodu to je prije svega krivica sustava, ministarstva na prvom mjestu. Jednostavno to se ne smije dogoditi. Sustav mora naći načina da osobama poput nastavnica u Slavonskom Brodu koja svoje učenike usmjerava protiv temeljnih civilizacijskih vrijednosti i u toj ih orijentaciji ohrabruje, a sve pod krinkom lažnog patriotizma da takvim osobama onemogući rad sa učenicima. Takvim osobama ne može biti mjesta u obrazovnom procesu i neovisno o tome što su osnivači škola i jedinica lokalne i regionalne samouprave, ministarstvo mora preuzeti odgovornost. Ako treba predložiti odgovarajuće zakonske izmjene kojima će dobiti odgovarajuće ovlasti, ali svakako osigurati obrazovni proces u skladu sa ustavnim i civilizacijskim normama. Stopa tolerancije prema odstupanjima u tom smislu ne može biti nego nula. A nastavnicima, pojedincima koji se usuđuju u našim školama iskazivati ili odobravati simpatiju prema ikojim elementima ili obilježjima nacizma, fašizma i ustaškog režima vrata naših škola trebaju se trenutno i bezuvjetno zatvoriti.
I vama. Gospođa Irena Šimunić Klub zastupnika Socijaldemokrati. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju koji je podnijela Vlada RH aktom od 12. svibnja 2022.g. Svakako je dobro raspravljati o ovom zakonu zapravo neophodno potrebno. Dobro je da se usklađujemo sa HKO-om, zapravo HOK kojeg često nažalost zaboravljamo u ovoj dvorani trebao bi postati temelj modernog obrazovanja jer tržište rada se prebrzo mijenja. Neke dosadašnje konvencionalne metode doskakanja zahtjevima tržišta više nisu moguće, već duže nisu moguće i puno toga će se morati definirati i kroz neformalno obrazovanje neformalno stečena znanja i vještine. Pravovremenom reakcijom na probleme koji su nastajali u strukovnom obrazovanju ne bi se našli u sadašnjoj situaciji koja je loša, već je davno trebalo reagirati na postojeće stanje. U obrazloženju stoji prema mišljenju predlagatelja kako će se donošenjem predloženog zakona omogućiti ključne promjene u sustavu strukovnog obrazovanja, posebice rješenja koja reguliraju jačanje učenja temeljenog na radu te podizanje kvalitete u smislu snažnijeg povezivanja škola i poslodavaca. Također implementacija zakonskog prijedloga trebala bi doprinijeti boljoj usklađenosti obrazovanog sustava s tržištem rada te osiguravanju dovoljnog broja kvalificirane radne snage i njihove brže prilagodbe i uspješnosti na radnom mjestu što svakako svi pozdravljamo. Ali i sada se nameće pitanje hoće li ove izmjene uopće riješiti glavni problem, prevelik raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada? Iako Hrvatska ima jednu od najvećih stopa sudjelovanja u strukovnom obrazovanju u EU 62,2% dok je prosjek EU 48,4% strukovno obrazovanje nerijetko se smatra drugorazrednim izborom što je itekako pogrešno. Ali tome je tako iz razloga što su mnogi strukovni programi, a posebice oni trogodišnji zastarjeli i niske su privlačnosti za učenike. Zbog kadrovskih zahtjeva i zahtjeva za određenom standardom opremljenosti strukovni su programi skupi, a ustanove trebaju značajnu podršku i u prilagodbi i u promjeni ponude programa. Dakle, trenutno trpimo posljedice nečinjenja niz godina. Do danas je izgubljeno puno previše vremena za konkretne poteze. Postavljaju se pitanja što se uistinu radilo po pitanju motivacije učenike za upis u obrtnička zanimanja budući je činjenica da posljednjih desetak godina imamo drastično manji broj upisane djece i polaznika u strukovna zanimanja nego što zahtijeva tržište rada. Evidentno je da profesionalna orijentacija koju provodi HZZ nije dobra i dostatna. Intenzivnije treba popularizirati strukovna zanimanja odnosno neke pojedine strukovne programe posebno deficitarne kod učenika osnovnih škola kako bi se i njima i njihovim roditeljima objasnilo da je ulaganje u takvu vrstu obrazovanja isplativo jer će biti traženo na tržištu rada i toj mladoj osobi će pružiti životnu, financijsku sigurnost, ali i osobno zadovoljstvo zbog svog doprinosa društvu. Također jedan od glavnih problema je manjak praktičnih znanja kod učenika koji izlaze iz strukovnih škola za obavljanje određenog posla. Rezultati analize i … poslodavaca pokazuje da je samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencija mladih. I opet se nameće pitanje, hoće li predložene izmijene riješiti i taj sve izraženiji problem? Vrijeme će pokazati. Ono što se pokazalo nužnim da treba osigurati, a to ove izmjene i dopune predviđaju je da se uvodi zakonska obveza za škole, za osnivače i za resorno ministarstvo obveza planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a i to za svaku kalendarsku godinu, dakle kontinuirano usklađivanje. Naša djeca se masovno upisuju u gimnazijske, ekonomske programe često nakon toga ne nastavljaju školovanje, a za te smjerove kao što brojke pokazuju ne postoji adekvatna potražnja dok se za ona zanimanja koja potražnja postoji ne upisujemo dovoljno djece i to je problem koji se zakonski mora regulirati. Modeli strukovnog obrazovanja podijeljeni su na klasični, dualni i jedinstveni model obrazovanja tzv. programi naukovanja pri čemu u svim zemljama u kojima se provodi upravo programi naukovanja kao npr. u Njemačkoj postižu se daleko najbolji rezultat, međutim, u Hrvatskoj je upravo takav model najviše zapostavljen. I demografska kretanja utječu na smanjenje broja učenika naročito s trogodišnjim programima srednjoškolskog strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Nedopustiva je trenutna situacija da se upravo u programima naukovanja prepolovio broj učenika u posljednjih šest godina. Bojim se da nas u Hrvatskoj ukoliko ozbiljno ne shvatimo popularizaciju strukovnog obrazovanja, ukoliko ga ne učinimo maksimalno fleksibilnim i u provedbi čekaju nesagledive posljedice po društvo. I zbog toga je odgovornost ovog zakon tim veća. Kao i uvijek namjera zakona je dobra, ali provedba sudeći po onome što smo do sada mogli gledati je nešto što izaziva sumnju, a to su često prakse koje su potpisane, koje su formalno postojeće, a zapravo ih nema. Takve situacije su nedopustive jer osoba koja izlazi iz sustava obrazovanja jednostavno mora biti osposobljena za nastup na tržištu rada, mora imat one vještine koje poslodavac zahtjeva jer je to u interesu poslodavca i učenika odnosno budućeg radnika, a na kraju i gospodarstva u cjelini, inače je uloženo vrijeme u takvo obrazovanje izgubljeno. To se nikako ne smije dozvoliti odgovorni smo za naše mlade, oni su naša budućnost. Stoga je dobro zakonski propisati mogućnost stručnog nadzora nad uvođenjem tog učenja temeljenog na radu kod poslodavca odnosno na praksi kod poslodavca kako bi se takve situacije svele na najmanje moguću mjeru odnosno nestale. Problem ovog prijedloga zakona vidim i u tome što predviđa mnoštvo obveza i uvjeta za poslodavca, pa postoji mogućnost da će ih određen broj odustati od sklapanja ugovora iz razloga što se ne vodi računa o opterećenosti poduzetnika i njihovoj trenutnoj motivaciji za prijem učenika koja ionako nije zadovoljavajuća. Praksa se i do sada svodila na rad kod malih obrtnika koje je bilo teško motivirati za preuzimanje takve obveze, prvenstveno zbog administracije koju moraju proći. Ovaj prijedlog zakona pooštrava uvjete, a zaboravlja se da je jedan od problema i kod programa naukovanja bio nedostatak obrtnika koji su bili spremni ići u postupak licenciranja. Kako bi dobili licencu pružitelji naukovanja moraju učenicima osigurati uvjete za stjecanje kompetencija u stvarnom radnom okruženju uključujući i mentora sa odgovarajućim kvalifikacijama i pedagoškim kompetencijama. Danas malo poslodavaca želi preuzeti odgovornost za naukovanje učenika, a da pri tom od države ne dobiju stimulaciju ili određenu olakšicu. Koliko je uopće licenciranih poslodavaca osigurano? Taj podatak bilo bi dobro naglasiti jer bi se iz njega zasigurno moglo iščitati dubina problema koje tišti sustav strukovnog obrazovanja. Smatram da se ovaj problem mora riješiti, naglašavam mora kroz potpore obrtnicima i poslodavcima i morao se riješiti kroz ove zakonske izmjene kao značajniji iskorak ka stvarnom rješenju problema. Posebnu pažnju treba posvetiti i poboljšanju sustava osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju. Naime, da bi se dobila slika o tome je li strukovno obrazovanje svrhovito, a to znači da je u skladu sa potrebama učenika, ali jesu li oni koji provode obrazovni proces zadovoljni, moraju se stvarati pretpostavke za kontinuirano poticanje daljnjeg razvoja okvira osiguravanja kvalitete. U postupak samog vrednovanja strukovnih škola uključuje se i ravnatelja škole koji postaje predsjednik povjerenstva za kvalitetu i osobu odgovornu za rad povjerenstva i proces samog vrednovanja ustanove. Upitno je što povjerenstvo za kvalitetu smanjuje broj članova sa 7 na 5 kako se želi unaprijediti uopće kvaliteta ako se baš struku izdvaja iz te provjere i naglašava svaki rad treba nagraditi. Sigurno da je bitan gospodarski razvoj i da je potreban pratiti zahtjeva tržišta, ali ni u kojem trenutku ne smije se zanemariti šira uloga obrazovanja i odgoja učenika, pa bile škole strukovne ili opće. Ponavljam, obrazovanje je potrebno razumjeti kao temeljnu društvenu vrijednost i naša je društvena odgovornost raditi na vraćanju ugleda i unaprjeđivanju statusa učiteljskoj profesiji i školi u cjelini. Hvala lijepa.
I vama. Gđa. Dragana Jeckov govorit će u ime Kluba zastupnika SDSS-a, izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče sabora, uvažene kolegice i kolege, državni tajniče sa suradnicom. Za ovom govornicom u posljednje vrijeme, tačnije jednom, tokom jednog iznošenja stajališta govorila sam, ali i tokom aktuelnog prijepodneva o određenim problemima, očiglednim kada je u pitanju strukovno obrazovanje bazirajući se zapravo prije svega na ponašanje ravnatelja jedne Vukovarske srednje škole, srednje strukovne škole, a naravno u svjetlu odluke koja je ukinuta, na sreću ukinuta jer sam bila jedna u nizu zapravo koja je bila nezadovoljna u kom se pravcu razvijala situacija sa upisima u srednju školu, naročito upravo tog strukovnog usmjerenja. Zbog čega? Zato što sam tada smatrala jednako kao i sada da prema procjenama iz struke za ovu sezonu, već smo imali prilike čuti da nam nedostaje oko 300 hiljada radnika koji će vjerojatno morati doći iz inozemstva, a koje će sve teže biti zapravo i pronaći zbog situacije, zbog globalne situacije u kojoj se nalazi. Međutim, ono što fascinira jeste činjenica da nam s jedne strane nedostaje preko 300 hiljada radnika, u pravilu upravo tih strukovnih zanimanja i to samo u turizmu, a s druge strane smo na pragu malte ne onemogućavanja obrazovanja odnosno osposobljavanje i usavršavanje novih radnih, novih mladih radnika čime bismo u određenoj mjeri ipak smanjili taj priliv radne snage odnosno čime bismo zadovoljili potrebe tržišta rada. U prvom čitanju profesor Pupovac je govorio o ovoj temi i usmjerio je prema predlagatelju zakona jednu tezu rekavši da je dobro da se u kontekstu strukovnog obrazovanja spominje rad, ali da ono što i da je dobro da se posvećuje radu veće mjesto u obrazovanju, ali da je to istovremeno dvosjekli mač jer postoji opasnost od zanemarivanja obrazovanja. Također pojavile su se i određene nedoumice, npr. kako to osigurati s pedagoških standarda, stručnih standarda i kako to osigurati u pogledu punog poštivanja onoga tko dolazi na stjecanje znanja temeljem rada kod poslodavca ili kod neke firme? U konačnom prijedlogu predlagatelj se osvrnuo na ova pitanja rekavši da je nacionalnim kurikulumom za strukovno obrazovanje utvrđen udio generičkih kompetencija u odnosu na strukovne ovisno o razini hrvatskog kvalifikacijskog okvira, te da dokument obvezuje dionike u sustavu strukovnog obrazovanja da kurikulume usklade sa utvrđenim razinama. Bojim se koliko je ovaj odgovor suvisao, koliko je jednostavan ili koliko je komplikovan, kako hoćete. Upravo spomenuti balans između prakse i teorije je ključ kvalitete obrazovanja nadam se da se tu svi slažemo i cilj strukovnog obrazovanja učenika treba biti osposobljavanje za produktivan rad u struci, ali isto tako i za nastavak školovanja nakon završene srednje škole te za permanentno obrazovanje i samoobrazovanje. Međutim, taj cilj je moguć samo ukoliko nađemo kvalitetan omjer između rada i obrazovanja, a bojim se kako ne možemo govoriti o univerzalnom modelu. Ako je 2 dana nastave, a 3 dana prakse idealna omjer primjerice za konobare, isti taj omjer može biti kontraproduktivan recimo za frizere. Zato je osluškivanje tržišta rada jedini kvalitetan recept za dobivanje formule spomenutog omjera jer će se samo na taj način stvoriti kvalitetna radna snaga. Dakle, notorna je činjenica da su potrebe tržišta rada za kvalificiranim strukovnim radnicima velike, ali da su isto tako nažalost u ozbiljnom nesrazmjeru sa onim što nas, što naš obrazovni sustav danas producira. S druge strane vidljivo je i glasno nezadovoljstvo poslodavaca s razinom konkretnih i primjenjivih znanja učenika koji dolaze iz našeg obrazovnog sustava. Ovo samo govori kako još nismo pronašli dovoljno dobar recept za strukovno obrazovanje i da su nam reforme neophodne. Poseban problem je kako odgovoriti na sve češću pojavu da se učenici s boljim prosjekom ocjena sve rjeđe upisuju u programe strukovnog obrazovanja. Sve ovo vodi nas na trag da je neophodna dalja modernizacija sustava i razvoj novih kurikulumskih dokumenata s naglaskom na zelenu i digitalnu tranziciju i uspostavu čvrstog okvira potpore poslodavcima i školama u daljem razvoju obrazovnih institucija. Potrebno je dakle poticati mjere koje se odnose na osiguranje sustava stipendiranja učenika koji će stjecati kvalifikacije relevantne za tržište rada i to poticanjem internacionalizacije obrazovanja i osposobljavanja međunarodne mobilnosti učenika i nastavnika. Obrazovanje, ne samo strukovno i tržište rada moraju biti uzročno posljedično povezani u svakom smislu. Tek kad jedno bude pratilo drugo dovest ćemo se u bolju situaciju nego što je sad odnosno neće biti ovakvog suficita u određenim zanimanjima, ni deficita u drugim. Zahvaljujem.
I vama. Gospođa Marijana Puljak govorit će u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a. Izvolite.
Zahvaljujem. Evo drage kolegice i kolege, poštovani tajniče, predsjedavajući, zamoljena sam da ovom prilikom, dakle u raspravi o ovom Zakonu o strukovnom obrazovanju pročitam jedno mogu reći otvoreno pismo nastavnice strukovne škole u Slavoniji. Dakle, ona se u tom svom pismu obraća ministru Fuchsu, dakle kreće sa poštovani ministre Fuchs, često ističete da je strukovno obrazovanje vrlo kompleksni dio obrazovanja. Kažete i da u Hrvatskoj postoji percepcija da bi trebalo čim više usmjeravati učenike na strukovna obrazovanja ali da je upravo to drugačije od onog kako strukovno obrazovanje funkcionira na razini EU ali i šire. A kako to funkcionira strukovno obrazovanje na razini EU? Tako da učenici idu na praksu koja im je osigurana i plaćena. Našu praksu učenici traže sami, ako ih netko i primi sretni su jer važan je samo papir. Kažete da u Hrvatskoj negdje oko 70% učenika koji završavaju osnovnu školu upisuje neki oblik strukovnog obrazovanja dok svega 30% upisuje gimnazijske programe. Na razini Europe oko 55% učenika upisuje gimnazijske programe, oko 45% strukovne, a od tih strukovnjaka svega4 do 6% nastavlja kasnije visokoškolsko obrazovanje. U Hrvatskoj od tih 70% koji upišu strukovno obrazovanje gotovo 90% polaže ispite državne mature i upisuje neki oblik visokog školstva. Sram ih bilo. Strukovnjaci polože ispite državne mature i oni na fakultet. Ako si završio strukovnu dosta ti je, kakav fakultet. Gdje li samo propade ono dugo godina spominjana vertikalna i horizontalna prohodnost? Izjednačite školstvo u svemu. Plaćama nastavnika, obvezama i pravima učenika i roditelja, materijalnom opremljenošću u školama pa onda možemo o Europi. Naravno da tko želi može upisivati studij, međutim kasnije se pojavljuju problemi u visokoškolskom obrazovanju zbog onog dijela općeobrazovnih predmeta koji ipak nisu tako zatupljeni u strukovnom obrazovanju kao što su u gimnazijskom. I to ste rekli. Svjesni ste i svi znamo da nam fakulteti niču kao gljive poslije kiše. U njih se ne dirate. Da se svi maturanti upišu na fakultete ostalo bi mjesta. Unatoč tome tu šutite ali ste ove godine odlučili zatvarati smjerove u strukovnom obrazovanju kako biste umjetno dizali prosjek gimnazijskih učenika, a nama u državi već nekoliko godina nedostaje radne snage. Ali nećete uspjeti jer je u sustavu puno više strukovnih škola. Ne želite priznati da obrazovni sustav drže entuzijasti, nastavnici koji rade koliko god ih vi gazili, učenici koji žele i znaju što hoće. Sustav on radi sve da im oteža. Uspjeli ste neki dan nakon godina i godina smijeniti jednu ravnateljicu u Muću čije će dugove škola plaćati godinama, a u školskom odboru te škole do neki dan je sjedio trenutni dožupan Splitsko-dalmatinske županije Čogelj. Toga se uhvatite, tu su vam problemi, a ne u zatvaranju strukovnih smjerova. Evo završavam ovo otvoreno pismo nastavnice strukovne škole u Slavoniji, a ja ću evo koliko mi vrijeme dopušta vratit se na raspravu iz prvog čitanja obzirom evo kao što su i prethodnici rekli da se nije puno promijenilo od prvog čitanja, dakle i u ovom drugom čitanju. Dakle, Zakon o strukovnom obrazovanju u ovom obliku u kojem se predlaže nosi većinom zaista kozmetičke izmjene postojećeg zakona, ne ulazi u suštinske promjene strukovnog obrazovanja. Jer za povećanje kvalitete strukovnog obrazovanja potrebno je suštinski izmijeniti strukturu strukovnog obrazovanja. Hrvatski sabor još je 2014. godine donio Strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije koja razrađuje prioritete i mjere za unapređenje predškolskog osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja, visokog obrazovanja, cjeloživotnog učenja i obrazovanja odraslih, te sustava znanosti i tehnologije. Među prioritetima reforme naglašava se fleksibilnost strukovnog obrazovanja kroz izbornost i modularnost, osiguravanje općeg obrazovanja i stjecanje ključnih kompetencija kao temelja za daljnje obrazovanje i cjeloživotno učenje. Također predviđa uvođenje učenja temeljenog na radu u svim programima strukovnog obrazovanja kako bi se učenicima olakšao prelazak iz sustava obrazovanja u svijet rada. Cjelovita kurikularna reforma na koju smo čini se svi zaboravili za rani i predškolski, osnovnoškolski, srednjoškolski odgoj i obrazovanje započela je kao prva mjera realizacije Strategije obrazovanja, znanosti i tehnologije ali na žalost ona u svojoj punini nije zaživjela. I baš na današnji dan je li 1. lipnja evo sjećamo se evo sad se sjećamo ja mislim u posljednjoj hrvatskoj povijesti najvećih prosvjeda u Hrvatskoj koji su izvukli na ulice 50 000 ljudi koji su 2016. godine prosvjedovali i tražili kvalitetno obrazovanje za svoju djecu. Prema programu razvoja sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja 2016. do dvadesete navodi se lista prioriteta čije rješenje nije vidljivo u koracima koje predlaže ovaj zakon. Neki od navedenih prioriteta su poboljšanje relevantnosti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u odnosu na tržište rada kroz uspostavljanje racionalne i učinkovite mreže strukovnih škola i programa, te poboljšanje kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Treba krenuti od izmjene upisnih politika kroz koje bi povećali atraktivnost strukovnog obrazovanja, te ih prilagodili potrebama tržišta rada. Prema podacima za nastavnu godinu 2020./2021. čak oko 70% naših učenika završnih razreda strukovnih škola upisuje visoka učilišta što je pokazatelj da strukovno obrazovanje u svojoj primarnoj funkciji stjecanja struke odnosno zanimanja nije dovoljno atraktivna. Potrebno je jasno odrediti pokazatelje praćenja kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, te definirati postupke za unapređenje sustava temeljem mjerljivih pokazatelja budući da se trenutačno ne koriste podaci o kvaliteti strukovnog obrazovanja i osposobljavanja kao temelj za planiranje i odluke, iako je postojećim Zakonom o strukovnom obrazovanju definirana potreba za jedinstvenom bazom podataka za informacijsko praćenje i upravljanje sustavom kvalitete, sustavom vrednovanja i prikupljanja rezultata vrednovanja te poticajnim i korekcijskim mjerama. Potrebno je dalje unaprijediti sustav profesionalnog usmjeravanja prije i za vrijeme strukovnog obrazovanja i osposobljavanja osobito u osnovnim školama u kojima će se učenicima omogućiti otkrivanje sklonosti pojedinim strukovnim zanimanjima. Također trenutačno ne postoji odgovarajući mehanizam praćenja zapošljivosti učenika srednjih strukovnih škola u struci koji bi dao jasnu sliku potreba za strukovnim obrazovanjem, odnosno relevantnosti postojećih programa obrazovanja te pridonio osiguravanju kvalitete strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Nadalje, treba suštinski izmijeniti i koncept strukovnih kurikuluma, odnosno uvesti znatno veću izbornost. Učenici trogodišnjih škola pohađaju pet dana nastavu i subotom praksu. Nameće se pitanje ako radnik ima pravo na dva dana odmora tjedno zašto to isto pravo nemaju i učenici? Učenicima trogodišnjih zanimanja trebalo bi smanjiti broj sati nastave škole, povećati praksu na bar dva, tri dana u tjednu. Iskustvo osoba koje su se školovale u zapadnim europskim državama govore o znatno većoj izbornosti te orijentiranosti na struku. Na primjer u Švicarskoj učenici strukovnih škola dva dana tjedno provode u školi, tri dana kod poslodavca na naukovanju. Učenici u Finskoj imaju teorijsku nastavu jedan dan u tjednu, ostale dane praktičnu nastavu na koju se mnogi stručni predmeti pokriju kroz rad. Dakle, za bilo kakve konkretne promjene nužno je povećati broj sati praktične nastave, smanjiti broj učenika u razredima, odnosno povećati broj razreda kako bi se povećala kvaliteta nastavnog procesa. Važno je poraditi i na kvaliteti praktične nastave. U ovom zakonu se nešto pokušava izmjenama učiniti, dakle po tom pitanju uvodeći dodatne obveze za majstore mentore. Spominjala sam evo već ovdje i na odboru potreba da se praktična nastava računa kao radno iskustvo prilikom zapošljavanja čime bi se mladim osobama omogućilo da po završetku svog školovanja budu konkurentniji na tržištu rada. U europskom kontekstu vrlo važnu ulogu ima i internacionalizacija strukovnog obrazovanja i osposobljavanja, te poticanje mobilnosti učenika i nastavnika što je također istaknuto bojnim europskim dokumentima. Dakle evo za kraj još napomenuti da postoji značajan prostor za jačanje kapaciteta škola za sudjelovanje u projektima unapređenje dostupnosti rezultata projekata i podizanje njihove kvalitete, uključivanje javnog i gospodarskog sektora, te bolje umrežavanje potencijalnih prijavitelja. Dakle evo iz svih navedenih razloga smatramo da ovaj zakon ovakav kakav je predložen ne može dobiti našu podršku. Hvala.
Hvala. Gospodin Davor Dretar govorit će u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Nekoliko redaka iz samog teksta ovog zakonskog prijedloga. Evo nas i u drugom čitanju. I još jednom dakle uvijek volim početi konstatacijom kako to dobro zvuči. Za sustav obrazovanja najvažnije je prepoznati sadašnju i buduću potražnju za kvalifikacijama koje će biti potrebne za gospodarski razvoj, nesumnjivo to je točno. Kako se struktura gospodarstva mijenja prema potrebama poslodavaca, a u svrhu jačanja konkurentnosti na globalnom tržištu mijenja se i struktura potrebnih znanja i vještina. Sjedi pet. Održavanje konkurentnosti moguće je samo ako su takva neophodna znanja i vještine prisutne u obrazovnim ishodima, standardima i kvalifikacijama koje donosi unaprijeđeno strukovno obrazovanje. Istraživanja koje je Ministarstvo znanosti i obrazovanja provelo zajedno s Europskom strukovnom agencijom između 2016.-2018. pokazuju da postojeći modeli strukovnog obrazovanja ne zadovoljavaju potrebe pojedinca i tržišta rada odnosno da je sve više izražen iskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada. Dakle, od 2016.-2018. čuli smo ovdje od zastupnice Glasovac da imamo i zakonski okvir iz 2014., pogled na kalendar kaže nam da je 2022.g. i to da smo blizu njene druge polovice. Rezultati analize stavova poslodavaca pokazali su da je samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencija mladih te da je glavni problem manjak praktičnih znanja potrebnih za obavljanje određenog posla. O tome smo ovdje govorili i za vrijeme prvog čitanja ovog zakonskog prijedloga kada smo ukazali na činjenicu tj. reći ću ukazao sam na činjenicu jer sam ju dobio odnosno složio iz razgovora sa mnogim kolegicama i kolegama koji su u tzv. realnom sektoru, privatni poduzetnici, ugostitelji vlasnici restorana požalili su im da iz škola izlaze ajmo to tako reći završeni strukovni radnici koji ne znaju filetirati ribu, konobari koji ne znaju postaviti stol i takve i takve slične stvari kako već koja struka ima određene svoje zahtjeve. Kaže se nadalje ovdje, potrebno je osigurati i relevantne mehanizme potpore koji će premostiti nedostatne interese polaznika za uključivanje u određene programe strukovnog obrazovanja koji su relevantni u odnosu na potrebe tržišta rada. Evo vidim ovdje po privi puta se izrijekom propisuje i mogućnost dodjeljivanja stipendija. Jedan članak koji sam nedavno pronašao, a baš je vezan uz to govori o stanju u Krapinsko-zagorskoj županiji gdje se jedna skupina privatnika što iz građevinskog, što iz ugostiteljskog ili bilo kojeg drugog sektora žali da bi željeli stipendirati nekoga mladog ko bi došao kod njih raditi, ali da interesa jednostavno nema. Vidjet ćemo hoće li ovo upaliti, ali bojim se teško. Predviđa se i obvezna povezanost strukovnog kurikuluma i HKO-a kroz standard zanimanja kao ključni element povezanosti kurikuluma s potrebama tržišta rada. Sve je to jako, jako, jako zgodno. I završno kaže da ćemo donošenjem ovoga zakona stvoriti i donijeti ključne promjene koje se odnose na jačanje učenja temeljenog na radu s ciljem podizanja kvalitete njegove provedbe i snažnijeg povezivanja škola i poslodavaca itd., itd., da ćemo doprinijeti boljoj usklađenosti obrazovnog sustava s tržištem rada, osiguravanju dovoljnog broja kvalificirane radne snage, njihove brže prilagodbe i uspješnosti na radnome mjestu te boljoj prohodnosti polaznika koji nastavljaju obrazovanje za višu razinu kvalifikacije. Eto dozvolite ipak da ovdje stavim jedan ali budući da je situacija na terenu demantira sve ove silne želje, no evo pogled na realno stanje. Samo u građevinskom sektoru trenutno nedostaje minimalno 20.000 radnika i to samo za poslove obnove, nitko ne zna gdje ih pronaći. Trenutno u građevinskom sektoru radi oko stotinu tisuća radnika, od toga gotovo trećina, nešto malo više od 30.000 je stranaca. Kapaciteti građevinskih tvrtki popunjeni su za iduće dvije godine, pa kada slušamo priče novoga ministra o brzom ili ubrzanom procesu obnove, nisam siguran da li na to on misli ili eventualno se sprema sam staviti rukavice, lopatu i uhvatiti se mješalice. Što se tiče ugostitelja, na početku sezone nedostaje 35.000 konobara, kuhara, recepcionera i drugih radnika iz struke. Tražimo li razloge nije teško uočiti onaj prvi, plaće su premale. No je li to baš tako odnosno je li to baš jedini razlog? Možda na prvi pogled i jest, ali svakako postoje još neki razlozi za tako loše stanje na tržištu radne snage u Hrvatskoj. Nedostatak promišljene strategije jednako je kriv z a ovakve probleme. Samo donošenjem ovog i sličnih zakona nećemo uspjeti postići ravnotežu između ponude i potražnje na tržištu radne snage. Država prvo mora osmisliti, pa onda i provesti strategiju za cjelokupno gospodarstvo u taj projekt obavezno uključiti i poslodavce i sindikate. Bez njih teško ćemo dobiti odgovor na najvažnije pitanje, koliko radnika trebamo i iz kojih struka. Kada definiramo koliko nam i kojih to strukovno obrazovnih ljudi treba, moći ćemo otići i korak dalje i odrediti potrebe po sektorima, a po sektorskim zahtjevima provesti i dugoročno usklađivanje obrazovnog sustava. Svakako na tome putu neće odmoći ono što donosi ovaj zakon, obveza škola i Ministarstva obrazovanja da planiraju upise učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a, ali to nije dovoljno. Hrvatskog radnika moramo zaštititi i stvaranjem uređenog tržišta rada na kojem će dobiti odgovarajuću naknadu za svoj rad i zadržati i radno i ljudsko dostojanstvo, da se više nikad ne ponavljaju one izjave ako ti nećeš ima tko hoće. Samo nekoliko primjera iz života, moji prijatelji bračni par ugostitelja zatražili su dokumentaciju za zakonito zapošljavanje dvoje stranca iz Azije na radnome mjestu kuhara. Dozvole, a samime time i radnici čekali su se preko jedne godine. Spomenuti dvojac stigao je naravno u Hrvatsku davno po završetku turističke sezone, premda za njih više nije bilo posla, moji su prijatelji ugostitelji odlučili zadržati ih obojicu preko zime, davati im naravno i plaću i smještaj neka ljudi nauče jezik i naravno kulinarske tehnologije koje se koriste u ovom dosta specifičnom zanatu na hrvatskom području. Pred novu sezonu jedan je jednostavno nestao, pronašli su nakon nekoliko dana na društvenim mrežama kako radi u jednom restoranu u Portugalu, eto pitanje je veliko, ono o čemu smo ovdje i pričali unutar priče o obrazovanju odraslih i onim vaučerima kako ljude zadržati u Hrvatskoj, to je ono što sam htio naglasiti. U obitelji imam veterinarskog tehničara, nakon 4.g. školovanja to stečeno zvanje uopće nije potrebno za upis na veterinarski fakultet, favoriziraju se učenice i učenici sa visokim brojem bodova na državnoj maturi i to iz predmeta u kojima gimnazijalci imaju ogromnu prednost, hrvatski jezik, matematika, strani ili pak klasični jezik, biologija, fizika ili kemija, eto još jedna nelogičnost. Svima nama je jasno da vrijeme donosi promjene, da više ništa nije isto kao što je bilo prije 50-tak godina, a o čemu ću vam i reći nešto u zadnju minutu. Sjećam se ja dobro, torbu za osnovnu školu roditelji su mi kupili kod kožara odnosno torbara. On mi je napravio i remen za hlače, njega i njegove radnje danas više nema. Djed je nosio šešir kupljen kod klobučara, cipele je i kupovao i kasnije popravljao kod postolara. Baka i mama često su odlazile kod susjede krojačice kako se kod nas reklo šnajderice i tamo provodile sate i sate, znate, sjećate se da su listale tzv. krojine arke. Dovoljno sam star da se sjećam i popravljača kišobrana i krpača lonaca. Kuća se gradila na ruke poslije radnog vremena, ako je trebalo još ruku znalo se dobro gdje se može pronaći barem 100-tinjak njih. Elektrotehničari su nam popravljali televizore, radio aparate, kazetofone i gramofone. Većina tih zanimanja možda još i danas postoji, ali samo u nekom planu ili na nekom komadu papira, vrijeme je jednostavno promijenilo uvjete pod kojima su ti ljudi mogli i steći svoje obrazovanje, a naravno i kasnije priliku da svojim radom zarade za svoj dostojanstven život. Dakle Klub zastupnika Domovinskog pokreta provest će još jednu rundu konzultacija, pa ćemo se onda odlučiti kada za to dođe vrijeme. Hvala lijepa.
I vama. Gđa. Vesna Bedeković zastupat će stavove HDZ-a, izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče HS, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Dakle Klub zastupnika HDZ-a će podržati ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjena i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju. Ja ću samo podsjetiti da je sustav strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u RH reguliran postojećim Zakonom o strukovnom obrazovanju koji je HS donio 2009.g. i otada je u nekoliko navrata noveliran, a potreba za ovim noveliranjem koje trenutno evo sad radimo je zapravo izraz potrebe za osuvremenjivanjem zakona i prije svega izraz potrebe da se donese jedan zakonski okvir koji će biti podloga i okvir za sve reformske procese koje Vlada RH planira i koje je ugradila u svoje planove i programe, prije svega u program za razdoblje od 2020. do 2024. gdje je planiran nastavak reforme strukovnog obrazovanja i to između ostaloga u okviru mjere ulaganje u obrazovanje, znanost i istraživanje u području intervencija u strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih gdje su predviđene intervencije kojima je cilj prije svega usklađivanje obrazovanog sustava s potrebama tržišta rada, razvojem i unaprjeđenjem novih kurikuluma za kvalifikacije upravo one koje su potrebne tržištu rada, naravno sve to kroz uspostavu čvrstog okvira potpore poslodavcima i školama u kojemu ono što je važno za naglasiti poslodavci postaju partneri obrazovnim institucijama. Također valja podsjetiti i podsjetiti ću da je u nacionalnom programu odnosno NPOO-u od 2021. do '26.g. u Poglavlju 3 koje obuhvaća obrazovanje, znanost i istraživanje, točka 1. reforma obrazovnog sustava između ostaloga planirano i provesti aktivnosti u sustavu strukovnog obrazovanja, a koje će biti prije svega usmjerene na bolju povezanost strukovnog obrazovanja i obrazovanja odraslih s tržištem rada kroz nastavak daljnje modernizacije sustava i kroz razvoj novih kurikulumskih dokumenata. E sad što u tom smislu i u tom kontekstu dakle donose ove izmjene i dopune Zakona o strukovnom obrazovanju? Prije svega ono što valja istaknuti je to da se ovim izmjenama i dopunama po prvi put u Zakonu o strukovnom obrazovanju uvodi obveza planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja i to obveza za sve škole, za sve osnivače i resorno ministarstvo i to je jedan od načina otklanjanja raskoraka između potreba tržišta rada i odabira strukovnih programa. Jednako tako u ovom konačnom prijedlogu po prvi put se izrijekom, izrijekom dakle propisuje mogućnost dodjeljivanja stipendija. Također predviđa se obvezna povezanost strukovnog kurikuluma i hrvatskog kvalifikacijskog okvira kroz standard zanimanja kao ključni element povezanosti kurikuluma s potrebama tržišta rada, što je izuzetno bitno. Jednako tako detaljnije se uređuje provođenje postupka samovrednovanja u ustanovama za strukovno obrazovanje i jasno se definiraju svi postupci i odgovornost tijekom tog postupka. Jednako tako valja naglasiti da u zakonu postoje odredbe koje se tiču regionalnih centara kompetentnosti u kojima se predviđa da regionalni centar kompetentnosti može kroz javno privatno partnerstvo osigurati sredstva za osiguravanje radnih strojeva, opreme i svih ostalih uvjeta za provođenje učenja temeljenog na radu, a jednako tako uvode se i zakonske odredbe koje su vezane uz mentora kod poslodavca te se propisuje njegove obaveze, njegove dužnosti u radu s učenicima koji sudjeluju u radu, u učenju temeljenom na radu kod poslodavca. Što se time želi postići? Dakle, želi se postići ta intenzivnija i kvalitetnija suradnja između strukovnih škola i između poslodavaca. Kad pogledamo razlike između konačnog prijedloga izmjena i dopuna ovog zakona u odnosu na prvo čitanje naravno uz jezičnu doradu teksta dakle u konačnom prijedlogu izmjena i dopuna dorađeni su neki članci, a prije svega dakle Članak 1. koji se mijenja u stavku 4. na način da se propisuje kako se dio djelatnosti strukovnog obrazovanja provodi naukovanjem je li, s ciljem da se više različitih modela strukovnih kurikuluma za isto zanimanje za koje su sada nadležni Ministarstvo znanosti i Ministarstvo gospodarstva poveže u jedan što je ja smatram vrlo, vrlo bitno i vrijedno jer će se time smanjiti broj različitih strukovnih programa na jednoj strani, a na drugoj strani smatram da će se poboljšati njihova kvaliteta. Isto tako u Članku 2. izmijenjena je definicija pojma Nacionalni kurikulum za strukovno obrazovanje čime se dakle usklađuje ova definicija sa Zakonom o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi i Zakonom o strukovnom obrazovanju. Zatim ono što mislim da je važno naglasiti dorađena je odredba koja propisuje postupak utvrđivanja uvjeta za izvođenje učenja temeljenog na radu. Jednako tako ono što je po meni dosta bitno dorađen je Članak 21. u kojemu je propisana obveza sastavljanja nalaza o provedenom stručnom nadzoru dakle, sadržaj nalaza i kome se isti dostavlja. I jednako tako su propisana postupanja u slučaju da utvrđeni nedostaci i nepravilnosti nisu otklonjeni u dakle zadanom roku što po meni dakle neposredno utječe na operativnost i na poboljšanje situacije u praksi. Isto tako, ono što posebno pohvaljujem to su kao što sam i rekla u replici državnom tajniku, u njegovom uvodnom izlaganju, to su sve one odredbe koje se odnose na unapređenje sustava kvalitete u području strukovnog obrazovanja za koje vjerujem da će u dogledno vrijeme uroditi plodom jer nam je strukovne programe itekako potrebno ne samo modernizirati nego osigurati kvalitetnu provedbu u svim segmentima što će onda za rezultat imati bolje kompetencije naših učenika koji upisuju strukovne programe koje će im onda bolje pomoći u snalaženju na tržištu rada. Podsjetit ću da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstava jer su ona već osigurana unutar Ministarstva znanosti i obrazovanja, unutar Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, a u državnom proračunu za ovu godinu s projekcijama za 2023. i '24. osigurana su sredstva u iznosima od 240 skoro 250 milijuna kuna u ovoj godini i 200 i otprilike gotovo 280 milijuna kuna u 2023. godini. I na temelju svega što sam dosada rekla, dakle zaključno Klub zastupnika HDZ-a će podržati konačni prijedlog izmjena i dopuna Zakona o strukovnom obrazovanju. Zahvaljujem.
I vama. Gospođa Katarina Peović zastupat će stavove Hrvatske seljačke stranke i Radničke fronte. Izvolite.
Dobar dan. Iako u svim drugim kategorijama hrvatski srednjoškolci pokazuju slabije rezultate od europskog prosjeka po PISA istraživanju, znači čitanje, matematika, prirodne znanosti postoji jedna kategorija u kojem su naši učenici znatno bolji od ostatka Europe. Naši učenici su iznad prosjeka u statusu. Znači socijalnom statusu. Znači naši učenici svoj rezultat ne vezuju uz socijalni status. Znači s obzirom na to koliko su im bogati roditelji, u kojem znači pripadaju klasnom razredu naši učenici u odnosu na njemačke, austrijske učenike ne pokazuju znači da se podudara socijalni status sa rezultatima na PISA istraživanju. To bi trebalo biti jedan optimističan rezultat, ali svi zakoni od u ovoj tu zemlji znači već neko vrijeme idu za tim da se ovaj podatak promijeni. Znači tendencija je ovog i sličnih zakona iz područja obrazovanja da socijalne razlike postanu povezane s uspjehom. I to se postiže na različite načine ovaj uspjeh znači klasnih razlika među učenicima. Jedan od njih je blokiranje vertikalne pokretljivosti. Smatram da je inzistiranje na učenju temeljenom na radu, znači izraz koji zamjenjuje dosadašnje praktično obrazovanje upravo pokazuje tu tendenciju. Znači učenje temeljeno na radu ide za tim da se blokira vertikalna pokretljivost da se blokira mogućnost da učenik znači srednje medicinske škole upisuje medicinski fakultet da učenik neke škole znači strojarskog usmjerenja upisuje strojarski fakultet i tome slično. Nama ne treba, cinično ću tako reći visokoobrazovana radna snaga, nama trebaju ljudi koji rade za male plaće, za neatraktivnim radnim mjestima, na neosnažujućim radnim mjestima i ovim zakonom kao i nizom drugih zakona se to postiže. Nakon što je HDZ osigurao jeftinu radnu snagu a to su studenti i umirovljenici treba se osigurati da toj armiji, znači se pridruže i srednjoškolci. Znači kaže se ovako. Izmjena prisutna u promjeni članka 24. inače članka 11. znači kaže ovako: „Znači učenje temeljeno na radu je učenje kojim će se stjecati specifična znanja i vještine potrebne za samostalan i siguran i odgovoran rad te rješavanje kako se to kaže lijepo stvarnih problema, radnoga procesa određenog zanimanja. Inače učenje temeljeno na radu se temelji na dualnom obrazovanju koje se izvodi, znači dijelom u obrazovnoj instituciji a većim dijelom kod poslodavca što je način obrazovanja preuzet iz njemačkog govornog područja u kojima se volimo ugledati. Nadam se da srednjoškolci koji sada ulaze nisu iz strukovne srednje škole jer bi ih ovo moglo i prestrašiti. Znači učenje temeljeno na radu je istovremeno vještinama usmjereno učenje. To je isto izraz koji se često koristi koji u odnosu na naš dosadašnji sustav se sve više potencira. Znači cilj je blokirati u odnosu na druge zemlje kod nas iznadprosječnu vertikalnu pokretljivost, mogućnost učeniku strukovne škole da upiše fakultet ali i da stekne vještine i mogućnost kritičkog mišljenja. Znači cilj je da se povećaju klasne razlike ukidanjem širokog obrazovanja onima koji to prema HDZ-u više ne trebaju. Istovremeno tome HDZ-u se pridružio, asistira mu poslodavački lobij kojima će HDZ isporučiti učenike kao dodatnu jeftinu, pa i neplaćenu radnu snagu. Dualnim obrazovanjem kojim se eksplicitno pogoduje interesima poslodavaca cilja se srednjoškolce pretvoriti u slabo plaćenu, slabo obrazovanu i samim time slabo mobilnu radnu snagu. Tu interes poslodavaca uopće ne treba čuditi jer je javna tajna, znači da su već sada studenti popunjavaju manjkove radne snage u dobrom dijelu trgovačkih lanaca. Da je tome tako svjedoči i članak iz aktualnog zakona, znači visina naknade za učenika koji radi kod poslodavca iznosi tek 10% prosječne plaće u prvoj godini, 15% prosječne plaće u drugoj godini i samo 25% prosječne plaće u trećoj godini naukovanja. Znači nakon tri ili četiri godine kada srednjoškolac već praktički u potpunosti je savladao vještine i može obavljati samostalno djelatnost, praktički poslodavac ima obučenog radnika. Njega je obavezan platiti tek 25% plaće. Ali to nije sve. Hrvatska obrtnička komora je napravila istraživanje koje je pokazalo da se i ovako niska naknada rijetko isplaćuje u punom iznosu, dakle učenika ne plate čak niti tu crkavicu od 10, 15, odnosno 25% plaće u najvećem broju slučajeva. I sad upravo umjesto da se to počne mijenjati ide se dalje sa tim famoznim usklađivanjem sa tržištem rada, s tim da ono što bi se trebalo uskladiti to je tržište rada sa realnošću ne školovanje i obrazovanje sa tržištem rada, nego tržište, famozno tržište rada da bi se trebalo i moglo uskladiti sa stvarnošću, sa činjenicom da imamo ogromnu inflaciju da imamo povećanje cijena i da cijena rada mora rasti. Plaće radnika za njihov rad trebale bi biti dostojanstvene, dostojanstvene plaće nisu slučaj koji mi niti potičemo, niti ova Vlada ide u tom smjeru. Ono što mi imamo su najniže, među najnižim plaćama u EU minimalne a napose i prosječne plaće. Floskula je da manjka radnika, znači ta floskula se ovdje čula nebrojeno puta. Znači kod nas manjka radnika, ne kod nas ne manjka radnika kao što nigdje ne manjka radnika, nego je cijena rada takva da radnici odlaze raditi u inozemstvo. 17,6% radne snage, radno sposobnih nije iselilo zbog turizma niti zbog toga što žele nova iskustva već zato što je kod nas, znači cijena rada tri puta manja nego u Europi. Znači naša cijena rada je tri puta manja nego u Njemačkoj, Austriji. Ukupan trošak sata rada je u 2018. bio 10,9 eura kod nas, dok je na razini EU iznosio 27,4 eura. Znači naš radnik radi za tri puta manju plaću. Zato su poduzetnicima godinama vršili pritisak i još uvijek vrše pritisak da se cijena radne snage snizi i da se stvori znači taj bazen radne snage od umirovljenika, srednjoškolaca a sad znači studenata, a sad i srednjoškolaca da se znači nađe onaj koji će raditi za manje. Uvijek ima onih koji će raditi za manje, zato je HDZ pristao i prije godinu i pol mijenjati Zakon o strancima, gdje se u potpunosti liberalizirao uvoz radne snage da bi se došlo do toga da zapravo imamo situaciju u kojoj uvijek imamo nekog tko će raditi za manju plaću. Umjesto da se radi na tome da se potiče vertikalna pokretljivost, da se studentima povećavaju i znači ne samo ta vještinama usmjerena radna etika ili radna perspektiva već da se u te srednje škole itekako znači uključuje i humanističku skupinu predmeta i da učenici imaju mogućnost da iz srednjih strukovnih škola odlaze na fakultete koji su povezani sa njihovim strukama mi idemo za tim da se zapravo toj srednjoškolskoj generaciji njih puno, jer kao što smo čuli čak 70% srednjih škola su strukovne srednje škole onemogući vertikalna pokretljivost i da se fakulteti zapravo rezerviraju samo oni koji to sebi mogu priuštiti, a čiji će se rezultati dovesti u korelaciju sa njihovom klasnom perspektivom odnosno njihovom socijalnom klasom. Sve je puno ovdje glorifikacije tržišta, tržišta rada, kvalifikacija relevantnih tržištu rada. No bez prave procjene što je zapravo to tržište? Kada bismo mi dobili zapravo te analize tržišta rada što bismo mi zapravo dobili? Pa mi bismo dobili potrebe tržišta rada u najvećem smjeru usmjerene na trgovinu i turizam. Znači ako bismo uistinu radili takve korelacije onda bismo stvarno svi radili u trgovini, bili ugostitelji, bili konobari, bili sobarice i to je ono što ovoj zemlji treba i umjesto da prilagođavamo srednjoškolsko obrazovanje tržištu rada apeliram da prilagođavamo tržište rada pametnim, industrijskim progresivnim politikama koje osiguravaju dobro plaćena radna mjesta, obrazovanje koje osigurava znanja za dobro plaćena kvalitetna radna mjesta, a ne za uistinu radnu snagu koja će biti eksploatirana i koja će biti podcijenjena. O konkretnim amandmanima nešto ću reć u samostalnom izlaganju.
Zahvaljujem se. Dozvolite da sada pozdravim na galeriji učenike OŠ Podmurvice i učenike OŠ Srdoči Rijeka, lijepi pozdrav … [[Pljesak]] Nastavljamo sa raspravom, u ime Kluba SDP-a saboru će se obratit potpredsjednica gđa. Sabina Glasovac.
Hvala g. potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Točno na današnji dan 1. lipnja 2016.g. održan je jedan od rijetkih, ali jedan od najmasovnijih prosvjeda u RH, a koji je zapravo poslao vrlo snažan vapaj hrvatskih građana i građanki u kojima su poručili da žele kvalitetnije i bolje obrazovanje i da im je itekako jasno koliko je zapravo obrazovanje ključ za napredak RH. I tamo je postojao jedan veliki transparent koji je vrlo jasno rekao ono što bi svima nama danas trebalo biti jasno u HS, ali ne samo u HS nego i vladi koja je glavno tijelo koje osmišljava politike i koja je dužna provoditi politike koje HS donese, a glasio je „Kakva škola danas, takva Hrvatska sutra“. Nažalost 6.g. od tog velikog prosvjeda mi se nismo puno pomakli s mjesta. Danas je pred nama prijedlog, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju i on pokušava odgovoriti na neke ključne probleme koji tište ovaj jedan od naj, a usudit ću se reći u sustav obrazovanja odraslih najzapušteniji sustav obrazovanja, a to je sustav strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Unatoč činjenici što 62,2% djece srednjoškolske, srednjoškolaca je uključene u upravo u strukovno obrazovanje, što nam je ovaj dropout postotak 3% jedan od najnižima u Europi što zapravo govori da gotovo sva djeca koja upišu strukovno obrazovanje odnosno srednjoškolsko obrazovanje isti i završavaju. Međutim mi i dalje imamo situaciju da jedan dobar dio djece, upravo one koji upisuju strukovno obrazovanje završavaju na Zavodu za zapošljavanje i to sebi, ja ću to ponoviti, ja sam to rekla ovdje za ovom govornicom nekoliko puta i u raspravi u prvom čitanju, to sebi takav luksuz ne bi mogla dozvoliti jedna Švicarska koja ima novca, a Hrvatska ga nema. Strukovni programi, strukovno obrazovanje, obrtnički programi su iznimno zahtjevni, iznimno skupi, a ne postojećom politikom upisnom i osiguravanjem kvalitete i tom komunikacijom tržišta i strukovnih programa mi se dovodimo u situaciju da zapravo djeca koja završe srednjoškolske programe strukovnog obrazovanja nažalost idu na Zavod za zapošljavanje i postaju problem, ostaju problem sebi i postaju problem državi. To Hrvatska mora praktički mijenjati. Hoće li ovaj zakon to promijeniti ja bih voljela da hoće, ali nisam sigurna u to. Kaže intencija je zakona da se ovaj sustav na neki način modernizira i to je logično jer imamo 300 ustanova u Hrvatskoj koje provode strukovno obrazovanje, rascjepkani su ti programi, imamo u školi u prosjeku 10 različitih, različitih programa, za to su potrebne bitne financijske, kadrovske, organizacijske, organizacijski uvjeti. Imamo i dalje djecu koja završavaju bez obzira završavaju li 3-godišnja obrtnička zanimanja, pa idu u 4-godišnja strukovna, nakon toga pristupaju državnoj maturi, možda žele ići na višu razinu obrazovanja, međutim matura i dan danas iako imamo sada i prilagodbu mature novim kurikulumima, ove godine po prvi put imamo paralelno dva sustava provođenja mature i dalje ta djeca, ta matura nije prilagođena njima zapravo ono što oni slušaju tijekom svog srednjoškolskog obrazovanja u strukovnim programima je potpuno nešto drugo i puno manje od onoga što se od njih traži na državnoj maturi, o tome ovdje danas ni riječi, al ni u drugim politikama vlade koja bi trebala dati odgovor na ova pitanja. Konstatira Vlada RH u ime predlagatelja da su strukovni programi u Hrvatskoj zastarjeli, da jesu, ali mi imamo od 2014.g. Strategiju obrazovanja znanosti i tehnologije koja je ključni nacionalni dokument koji vrlo jasno trasira viziju obrazovanja od predškolskog odgoja i obrazovanja preko osnovnog, srednjeg, pa do visokog i znanosti i tehnologije koja je vrlo jasno postavila ciljeve i ove stvari, o ovim stvarima smo trebali razgovarati puno prije, što smo radili 8.g., nismo radili ništa. Jedini iskorak koji imamo zahvaljujući iznimnom trudu i zalaganju bivšeg pomoćnika ministra odnosno pomoćnika ministrice g. Prskala je taj da imamo koliko toliko razvijen i uspostavljen sustav regionalnih centara kompetentnosti. Taj čovjek se nešto trudio raditi, imao je vrlo jasnu viziju, nažalost više nije u ministarstvu, da ne govorim o šteti koju je napravila bivša ministrica parcijalnim pristupom provedbi Strategije obrazovanja znanosti i tehnologije i kurikularnoj reformi gdje kao u šoping centru na švedskom stolu uzela dijelove onoga što je država sebi postavila kao nacionalnu politiku, uzela je dijelove toga i iste je primjenila, a druge je potpuno zanemarila i zato mi danas 8.g. poslije tek razgovaramo o tome kako ćemo pokušat postaviti sustav strukovnog obrazovanja na neke svoje noge. Nije mi drago što u ovom zakonu definicija nacionalnog strukovnog kurikuluma nije usklađena s ključnim dokumentom koji je na snazi od 2018.g., objavljen u Narodnim Novinama, odluka o donošenju nacionalnog kurikuluma za strukovno obrazovanje. Nema drugog osim ovoga i nije mi jasno zašto ste definiciju što je to nacionalni kurikulum strukovnog za strukovno obrazovanje zašto ste to mijenjali. To nema logike da nama jedan dokument ne razgovara s drugim. Pozivate se na Zakon o odgoju i obrazovanju, da ali taj isti Zakon o odgoju i obrazovanju je isto tako treba uskladiti s dokumentima i odlukama koje su, koje su važeći, a ne sada izmišljati nekakve nove trendove. Simplificirati i mijenjati stvari. To ničemu ne, ne koristi. Meni je jasno da se ovim pokušava konačno povezati tržište rada sa, da još sam nešto htjela reći. Neovisno o nacionalnom kurikulumu, kurikulumi za strukovna zanimanja, sektore kako god hoćete ne gledaju svjetlo dana onako kako bi trebali i dinamikom kojom bismo mi to željeli. Oni se rade negdje daleko od javnosti i to zapravo nije dobro i dinamikom koja nije zadovoljavajuća. Lijepo je što ćete pokušati, barem tako ste izrazili tu težnju u ovom zakonu povezati odnosno upravljati na neki način upisnim politikama na način da prisiljavate osnivače škola da zajedno sa školama kreiraju održive politike. Što znači održive politike? To nije nužno politika koja slijepo slijedi potrebu tržišta rada jer ta potreba se mijenja. To je politika koja gleda dugoročno razvojne planove te županije, određenog podneblja, koja vidi u kom pravcu se netko želi razvijati, a onda u skladu s tim, sa povratnom informacijom gospodarstva i obrtnika i poduzetnika u tom trenutku kreira stvari na način koji bi trebao zadovoljiti i jednu i drugu stranu. Međutim, mene i dalje muči odgovor na pitanje, mi i dan danas imamo u zakonima sve pretpostavke da se takva upisna politika provodi. Da sad ne nabrajam, Zakon o odgoju i obrazovanju, Zakon o strukovnom obrazovanju, Članak 20., Članak 22., Zakon o obrtu, preporuke za upisne politike i stipendiranje dane za 2021. godinu, sve alate i mehanizme imamo i u ovom trenutku koji kažu da se upisna politika i plan upisa u programe na području određene županije koje osnivač predlaže ministarstvu, a ministarstvo donosi konačnu odluku mora raditi u kreaciji, u zajedništvu s lokalnom samoupravom i u skladu s potrebama gospodarstva pa i prateći preporuke HZZ-a. To se ne čini, a ja nisam nažalost u ovom prijedlogu zakona vidjela mehanizme koji će osigurati da do tog cilja dođemo samo promjenom na ovakav način zakonskog rješenja. Možda sam nešto previdjela, ako jesam ja vas molim da me ispravite. Lijepo je i to što postrožavamo uvjete i na neki način to učenje temeljeno na radu prebacujemo na poslodavca, što definiramo da je mentor taj koji je ključan u tom odgojno obrazovnom procesu, izlazimo mu u susret da ne mora prolaziti edukaciju od 225 sati da bi mogao poučavati učenike nego ju smanjujemo na 40, malo sam skeptična prema tome ali u redu, ako želimo ubrzati, ubrzati procese, međutim ja si i dalje postavljam pitanje gdje su popratni dokumenti vezano uz ovaj zakon, gdje su tu druge stimulacije, druge motivacije, porezne olakšice koje bi poslodavce, obrtnike i poduzetnike poticale da se u jedan ovakav projekt upuste i da znaju da jednog svog čovjeka de facto radnu snagu, jednu osobu moraju žrtvovati pod navodnicima da radi s tim mladim ljudima. Nisam sigurna da smo tu našli najbolji, najbolji balans i najbolje rješenje kako ćemo to potaknuti. Uz to potrebno je raditi na snažnoj promociji obrtničkih i strukovnih zanimanja, razmisliti ponavljam o povlasticama i o stimulacijama za obrtnike i poduzetnike da uđu ovaj projekt. Ideja javnoprivatnog partnerstva nije loša ne samo u organizacijskom nego i u sadržajnom smislu, međutim mislim da nije dovoljno dobro, dovoljno dobro razrađena. I ja ću ovim završiti još neke detalje ću spomenuti u pojedinačnoj raspravi. Namjera je dobra, ali nisam sigurna da su rješenja kojima se ide ovim zakonom da će biti dovoljno učinkovita i jamčiti provedbu zakona, možda, ali ključnu intenciju, malo sam po tom pitanju skeptična. Hvala lijepo.
Hvala vama, evo za riječ se sada javio u ime Kluba HNS-a, HSU-a i nezavisnih zastupnika gospodin lega Silvano Hrelja. Izvoli.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, da na, po abecedi nakon SG ide SH jel, tako da je sve pod kontrolom. Dakle, pred 32 godine čuo sam potpredsjednika da je nastupao u jednoj televizijskoj emisiji, u ovim prostorima se dogodilo višestranačje, dogodila se demokracija, međutim ja mislim da naš svijet rada, namjerno ću govoriti svijet rada jer radnik nije roba, nego je subjekt u procesu rada to je za mene 10 odnosno 1 zapovijed božja da ne podcjenjujemo radnike i njihove socijalne, humane i sve ostale, ostale potrebe. Prema tome, nakon 32 godine mi smo još zatočenici nekih floskula iz bivšeg sustava. Ali nisu to floskule to su uvriježene izreke, uzrečice međutim ostavljaju trajne posljedice za hrvatski narod. Jedna je ne idi sine, kaže „idi sine u školu da ne moraš raditi“, a druga je još gora „snađi se druže“ pa ako treba u Prnjavoru ili negdje u Bihaću vozači ispit. Dakle, još uvijek, još uvijek plaćamo cijenu toga u strukovnom obrazovanju. Citirat ću i ovdje uvodno prije nego dam podršku izmjenama koje sigurno nisu dovoljne za budući svijet rada, za strukovno obrazovanje i potrebe koje će imati ovaj svijet rada pogotovo u Hrvatskoj ali i šire, citirat ću gospodina profesora Slavka Kulića koji kaže, mi smo mala zemlja u jednom globalizirano svijetu i ako ne učimo na svim, u svim segmentima od strukovnog obrazovanja, obrazovanja odraslih, akademskih zvanja, razvoja svih mogućih nauka onda smo u velikom riziku da će nam napredne tehnologije postati nedostupne, a da ćemo vještine i znate naših prethodnika naših starijih zaboraviti. Time ćemo zaboraviti i dio našeg identiteta i postajemo samo jedna mala mrvica u globaliziranom, globaliziranom svijetu. Danas je poštovani gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici, danas je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju. Pretpostavljam da smo svi svjesni problematike neusklađenosti između potreba domaćeg svijeta rada i kadrovske produkcije hrvatskog obrazovnog sustava. Obrazovni sustav i svijet rada su neodvojivi društveni podsustavi s iznimno osjetljivim i kompleksnim mehanizmima regulacije i o tome treba voditi računa prilikom svakog potencijalnog zakonskog uređivanja ove materije. Bez obostrane suradnje obrazovnog sustava i poslodavaca, e sad ću stati tu kod poslodavaca, koji su to naši poslodavci u strukovnom obrazovanju. Jesu li to ljudi školovani za poslodavce ili su to majstori koji su se naradili, nacrnčili i sada zapošljavaju mlade koje malo plaćaju kaže nek se muče i ja sam se mučio dok sam bio mlad ili ih priznaju u svim njihovim potencijalima i žele im da se razviju, da budu jaki stručnjaci na svom polju, očete mehatroničari, očete jedno, jedno zanimanje bez koga ne možemo očete keramičari, očete elektroinstalateri to su struke koje svakodnevno trebaju gdje se prati tehnološki razvoj, dakle ti poslodavci da li žele da oni budu bolji od njih, da nastave taj posao ili žele malo zaraditi na njihovom radu, na njihovoj mladosti itd. To je isto veliko pitanje u, oko kojeg će se vrtiti da li će projekat i ova novela zakona uspjeti, uspjeti ili neće. To je pitanje našeg odnosa prema tom radu, našeg odnosa prema tim mladim ljudima. Dakle, da suradnja, suradnja obrazovnog sustava, studenata odnosno učenika i poslodavaca. Da, ali pravih poslodavaca koji će imati viziju budućnosti i razvoj te djelatnosti, razvoj te struke, struke u budućnosti. Naravno bez te suradnje teško možemo očekivati uspješno aktiviranje svih domaćih gospodarskih potencijala. Stoga je bitno istaknuti da je partnerstvo školskih ustanova i poslodavaca u provedbi strukovnih kurikuluma temelj na kome treba počivati unapređenje kvalitete u strukovnom obrazovanju uz puno odricanja, uz puno energije. Jedan od učestalih prigovora koji možemo čuti u javnosti odnosi se i na nezadovoljavajuće kompetencije i vještine učenika koji završavaju srednje strukovne škole. Kvalitetnija koordinacija između strukovnih obrazovanja ili obrazovanja odraslih sa svijetom rada i usvajanje novih kurikularnih dokumenata postavljaju se kao imperativ pred čitav obrazovni sustav. Daljnja modernizacija sustava s posebnim naglaskom na zelenu i digitalnu tranziciju logični su i prirodni odgovori na potrebe i izazove suvremenog informatičkog doba. Upravo nam ovaj zakonski prijedlog kroz svoj normativni okvir na neki način naslućuje, da naslutiti nastavak uspješnog procesa osiguravanja kvalitete i to putem optimalizacije i racionalizacije strukovnog obrazovanja te jačanja, učenja temeljenog na radu i podizanja kvalitete u smislu snažnijeg povezivanja škola i poslodavaca. Mogućnost dodjeljivanja poticaja u obliku stipendija za uključivanje učenika u relevantno i tržišno opravdane kurikulume jest rješenje koje zaslužuje posebnu pohvalu jer uzima u obzir aktualni socijalni trenutak u RH i predstavlja izvrstan poticaj i motivaciju za mlade ljude u početku njihove profesionalne karijere. Praksa koju učenici obavljaju kod poslodavca neprocjenjivo je važna za kvalitetan i uspješan budući rad učenika te za stjecanje nužnih kompetencija i vještina za svijet rada. Pa je stoga uvođenje stručnog nadzora, pazite tu morate biti jako pažljivi da onaj koji nazire bude kompetentan ocijeniti tu suradnju i taj proces, proces učenja, ne da bude učenik na neki način stručniji od onoga koji nadzor izvodi. Nad izvođenjem, dakle, pa stoga uvođenje stručnog nadzora nad izvođenjem učenja temeljenog na radu kod poslodavca je značajan iskorak u smjeru potpunijeg reguliranja čitavog ovog procesa. Dužan sam napomenuti da ovaj zakonski prijedlog donosi i čitav niz drugih poboljšanja kao što su to uređeni sustav mentorstva, unaprjeđenje uvjeta za daljnji rad regionalnih centra kompetentnosti, ali i osiguranje kvalitete kurikuluma povezanih s hrvatskim kvalifikacijskim okvirom. Smatram da će sustavno, sustavne, sustavno planiranje upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a za obrazovanu upisnu politiku te dugoročna i ciljana politika stipendiranja učenika posebice doprinijeti kreiranju novih obrazovnih perspektiva i podizanju čitavog standarda gospodarskih i uslužnih djelatnosti u RH i šire. Dragi moji budući strukovni radnici ili radnici u svim zanimanjima potrebnim za život vrlo je bitno koliko se obrazujete jer vaše granice više nisu Hrvatska, budite uspješniji od vaših učitelja, vaše granice su danas cijela EU, slobodno je tržite, ja nisam od onih da će bilo koga osuditi ako sebi traži bolje mjesto pod suncem, o tome doista trebaju razmišljati i poslodavci i ko će nastaviti nakon što oni odu njihovu, njihovu struku kojom daju usluge građanima. Uvažavajući ove iznesene argumente Klub zastupnika HNS-a i HSU-a i nezavisnih zastupnika podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ovime smo završili rasprave u ime klubova i prelazimo na pojedinačne rasprave u kojem bi riječ imala prvo gđa. Dalija Orešković, ali nje ovdje nema, pa onda gubi pravo na raspravu, a iza nje odmah se, je na redu kolega Rade Šimičević, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Sustav strukovnog obrazovanja i osposobljavanja u RH reguliran je Zakonom o strukovnom obrazovanju kojim se uređuje strukovno obrazovanje, usavršavanje i osposobljavanje. Vlada RH je svojim programom za razdoblje 2000.-2024. i NPOO-a 2021.-'26. planirala nastavak reforme strukovnog obrazovanja kako bi se mladim omogućilo učenje, razmišljanje, prilagodba stalnim promjenama i novim okolnostima, trajno unaprjeđenje sustava odgoja i obrazovanja, samim tim i strukovnog obrazovanja od strateške je važnosti za razvoj društva. Istraživanje koje je provelo ministarstvo zajedno sa Europskom strukovnom agencijom u razdoblju od 2016. do 2018. pokazuje da postojeći model strukovnog obrazovanja ne zadovoljava potrebe pojedinca i tržišta odnosno da je sve više izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada. Također istraživanje je pokazalo da je potrebna intenzivnija i kvalitetnija suradnja između strukovnih škola i poslodavaca uključenih u obrazovanje, te da odgovornost za sveukupne ishode učenja nije jasno svim uključenim akterima. Pitanja koja se zakonom žele riješiti to je prva ključna promjena odnosni se na jačanje učenja temeljenog na radu i snažnije povezivanje škole i poslodavca. Drugo, učenje temeljeno na radu za razliku od dosadašnje praktične nastave i vježbi koje su se većim dijelom izvodile u radionicama srednje škole poslodavci postaju ravnopravni dionici u izgradnji vještina i znanja za zanimanje koje će biti poželjna za mlade ljude. Predloženim zakonom po prvi put se uvodi zakonska obaveza za škole osnivače i resorno ministarstvo kod planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja. Nažalost, mi znamo da je, samo za sveučilište mi imamo 39 tisuća završenih srednjoškolaca, a sveučilišta trebaju 46 tisuća, tisuća mjesta s ciljem postizanja intenzivnije i kvalitetnije suradnje između strukovnih škola i poslodavca, kao i jačanje kvalitete učenja temeljenog na radu. Prvi put se uvode zakonske odredbe vezano uz mentora kod poslodavca, te se propisuju njegove obaveze i dužnost u radu s učenicima koji samostalno sudjeluju u učenju temeljenom na radu. Prije smo imali 200 i nešto sati, sad imamo 40 sati koji su nužni da bi mentor mogao kvalitetno i uspješno provoditi pedagošku praksu sa učenicima. Također jasnije se propisuju i proširuju dužnosti poslodavca koji prima učenike, te se jasnije propisuju i proširuju obaveze učenika koji polaze učenje temeljeno na radu kod, kod poslodavca. Zakonske izmjene, prvi put se uvode jedinstveni kriteriji za dodjelu stipendija, a mogu se osigurati i sredstva iz državnog proračuna, proračuna osnivača, iz sredstava EU, od poslodavca, kao i od drugih izvora. Donošenjem predloženog zakona omogućuju se ključne promjene koje se odnose na jačanje učenja temeljenog na radu s ciljem podizanja kvalitete njegove provedbe, te snažnije povezivanje škole i poslodavca, poboljšanje sustava osiguranja kvalitete u strukovnom obrazovanju, uspostava mehanizama i kriterija za poticanje polaznika na odabir kvalifikacije relevantne za tržište rada, unaprjeđenje uvjeta za daljnji razvoj regionalnih centara kompetencije. Stoga je nužno pored svega rečenog uskladiti kurikule s društvenim potrebama jer ako kurikul nije u skladu sa društvenim potrebama poslodavac neće moći zaposliti kvalificirani kadar, a posljedice toga će biti smanjen društveni i gospodarski razvoj, veća nezaposlenost, manje plaće i mirovine. I zato reforma strukovnog obrazovanja i općenito obrazovanja u Hrvatskoj treba biti usklađena sa strateškim gospodarskim ciljevima i našu domovinu učiniti još boljom za rad i obrazovanje. Hvala lijepo.
Hvala vama. Evo kolega Šimičević je svojom polemičnom raspravom izazvao čitav niz polemika, prva je na redu kolegica Vesna Bedeković, izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče HS. Uvaženi kolega, vi ste u svojoj raspravi naglasili da je zapravo ovaj prijedlog izmjena i dopuna ovog zakona zapravo predstavlja jedan zakonodavni okvir odnosno temelj za provedbu reforme strukovnog obrazovanja. Jedan od bitnih elemenata je ja bih rekla važna pretpostavka reforme u sustavu strukovnog obrazovanja i osuvremenjivanje suvremenih kurikuluma i svakako njihova prilagodba potrebama tržišta rada uz naglasak na učenje temeljeno na radu. To su po meni 3 bitne stvari preko kojih dakle kao efekt možemo imati veće zapošljavanje u dakle ovom sektoru i veće kompetencije naših učenika. Iz perspektive ravnatelja vi ste bili ravnatelj, doduše ne strukovne škole. Kako gledate dakle na ove iskorake u smislu privlačenja [[Upadica Vidović: Vrijeme kolegice.]] učenika da upišu strukovne programe? Hvala vam lijepa.
Izvolite odgovor na repliku.
Zahvaljujem kolegice. Da, čuli smo ovdje m alo prije sa govornice da se prije strukovna zanimanja da su se smatrala manje vrijedna. Međutim, promjenom u društvenom sustavu svaki rad je vrijedan pogotovo ovaj strukovni jer on je taj koji donosi dodanu vrijednost i čini društvo uspješnijim nego prije. Ono što ja mogu reći iz perspektive ravnatelja i u suradnji sa svojim kolegama dolazim iz Zadarske županije, da izuzetno je važna uloga ravnatelja pogotovo u planiranju i osmišljavanju novih kurikula. Mi na žalost do sad nismo imali takvu mogućnost, nego nam je sve bilo zadano, dano i onda smo to trebali provoditi. Međutim, vremena su danas sasvim druga i stvarno ljudi koji imaju viziju, ideju mogu osmišljavati nove kurikule, a samim tim pogoditi ona buduća zanimanja [[Upadica Vidović: Vrijeme.]] koja će biti atraktivna.
Imamo sljedeću repliku kolegica Anita Pocrnić Radošević.
Hvala potpredsjedniče, poštovani kolega. Izmjenama i dopunama zakona unapređuju se i daljnji uvjeti za daljnji razvoj regionalnih centara kompetentnosti na način da je predviđeno uključivanje i privatnih inicijativa u razvoj centara. Na taj način će se kroz privatno javno partnerstvo osigurati i sredstva za radne strojeve, opremu i sve ono što je potrebno za provođenje učenja temeljenog na radu. Recimo Ličko-senjska županija nema niti jedan centar, regionalni centar kompetentnosti i teško da će ga imati ukoliko se značajno ne promijene trenutne okolnosti. To je županija koja je orijentirana i na razvoj turizma, kako morskog tako i kontinentalno na poljoprivredi, a djeca nemaju mogućnost školovati se u tim sektorima ili im je ta mogućnost smanjena. Kako ćemo mi iz manjih sredina razvijati gospodarstvo ukoliko nemamo školovane kadrove i smatrate li da bi regionalni centri kompetentnosti trebali biti planski raspoređeni u svim dijelovima Republike Hrvatske [[Upadica Vidović: Hvala.]] a ne samo u velikim gradovima. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice. Da, mi moramo učiniti sve da ravnomjerno razvijemo Hrvatsku. Znači ne možemo biti hendikepirani rođenjem. Mi smo u našoj Domovini i Domovina bi nam trebala dati jednake mogućnosti. I ja ću se sigurno zalagati isto kao i vi, da svi dijelovi Hrvatske odnosno županije imaju centre kompetencije gdje bi dolazili stručni ljudi i gdje bi učenici dobivali jednaka znanja i jednake mogućnosti bez obzira živjeli u Lici, Dalmaciji, Istri ili u Slavoniji. I svakako ako želimo zadržati ljude ovdje u Hrvatskoj moramo im dati mogućnost da budu konkurentni u Hrvatskoj, moramo im dati mogućnost da budu konkurentni sa drugim zemljama svijeta.
Hvala. Sljedeća replika Ante Bačić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Šimičević sami ste član Odbora za obrazovanje i često pričamo na ovu temu posebice ne samo na temu srednjih škola, nego i na temu studijskih programa na našim sveučilištima i često se studijski programi ali i ovakvi srednjoškolski programi kao što čujemo prilagođavaju upravo po dostupnosti kadra, po dostupnosti profesora koji će biti angažirani uopće da provode takve programe. Vi ste bili dugogodišnji ravnatelj. Kako mislite da će škole reagirati upravo na ovakvu reformu posebice kad gledamo manje sredine, hoće li se moći prilagoditi posebice kada gledamo i same uvjete tržišta koliko se brzo mijenjanju, koliko će se novi programi morati osmišljavati, a pitanje je hoćemo li u malim sredinama imati dovoljno kadra da prilagodimo se i tržištu, ali i novim srednjoškolskim strukovnim programima. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zahvaljujem kolega na pitanju da, doista će biti problem ne samo ekonomski, sociološki, društveni i mislim da bi tu ministarstvo trebalo već sad raditi za sljedećih pet godina što će se događati ovdje. Nije lako, ja isto imam zamolbe ravnatelja iz svoje županije odakle dolazim gdje se sad na početku školske godine neću reći da se ukinulo zanimanje, ali se smanjio se broj odjela, a recimo povećao se broj učenika. Znači učenici ostali isti, ali su zato s druge strane ljudi ostali bez određene satnice. I to je zasigurno problem, ali ako želimo napraviti sustav odgoja i obrazovanja po mjeri ovog trenutka i budućnosti onda ćemo morati se uhvatiti u reformu koja će biti opsežnija [[Upadica Vidović: Hvala.]] i sveobuhvatnija.
Hvala. Kolegica Radolović ima repliku, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega u ovom zakonskom prijedlogu izrijekom se spominje mogućnost stipendiranja kao jedan od načina otklanjanja još uvijek primjetnog raskoraka između potreba tržišta rada i onoga što se nudi od strane kvalificiranih radnika. Međutim i sami ste svjesni nakon dugog niza godina prvi puta Ministarstvo gospodarstva nije raspisalo stipendije za deficitarna zanimanja koja su iznosila 1500 kuna i mene zapravo zanima da mi prokomentirate kako vladajući misle razvijati onda taj sustav stipendiranja i o kakvoj zapravo to politici stipendiranja mi govorimo. Niti ne treba spominjati koliko su i roditelji i učenici ogorčeni zbog onoga što se zapravo stavlja samo da izgleda lijepo na papiru, a u praksi potpuno drugačije. Državni tajnik mi je prilikom prvog čitanja jednostavno rekao da to nije u ingerenciji njihovog resornog ministarstva. Ali ako ćete se tako loptati između ministarstva onda zaista ne vidim niti smisla da upućujete ovakve prijedloge u zakonsku proceduru.
Hvala. Izvolite odgovoriti na ovu repliku.
Zahvaljujem kolegice na pitanju. Mislim da možda ovdje brkamo neke stvari, dakle deficitarna zanimanja su ona zanimanja kojih nema na tržištu rada. Da li danas učenici dobivaju ili su dobivala stipendiju za određene vrste zanimanja koje nemaju budućnost na tržište rada, ja to ne znam, ali ovim zakonskim okvirom daje se mogućnost da i ministarstvo i poslodavac i EU i privatne osobe mogu dati stipendiju, dakle postoji način da oni učenici koji odaberu ovaj određenu vrstu zanimanja i dobiju tu stipendiju da li ministarstvo treba imati veće ingerencije na dodjeli stipendija i na koji način ih raspodijeliti to ostaje otvoreno, ali zasigurno mislim da će danas jel znam da u Zadru postoje ovaj zanimanja pomoraca i drugih koji dobivaju stipendije bez ikakvih problema.
Zahvaljujem se i imamo još repliku kolegice Andreje Marić, izvolite. A netko je, dakle imamo povredu, izvolite povreda Poslovnika
Zahvaljujem. Povrijeđen je čl. 238., poštovani kolega vi dobro znate o čemu ja pričam, bili ste ovdje i prilikom prvog čitanja. Nije primjereno i nije lijepo da izvrćete činjenice, ove stipendije Ministarstva gospodarstva su usko vezane uz vaš zakonski prijedlog i tiču se direktno strukovnog obrazovanja, tako da nema veze što vi ovo navodite da stoji u prijedlogu da će se to rješavati. Nas ovdje zanima konkretno kao oporbu kako ćete to u praksi rješavati.
Evo kolegice morat ću izreć, morat ću izreći opomenu jer ovo i sami znate nije bila povreda Poslovnika nego replika, a sada repliku ima kolegica Andreja Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, i sami ste nešto govorili, a i evo čuli smo više puta da definitivno postoji raskorak između ponude kvalificiranih radnika i onoga što zapravo tržište traži odnosno naše gospodarstvo traži ako se želimo još više razvijati. Čini li vam se da malo kaskamo u cijeloj toj priči jer evo malo kad gledate ovoga po webu, pa vidite zapravo nema dovoljno programa i edukativnih kampanja kako bi se podigla svijest o potrebi da se pojačaju upisi za deficitarna zanimanja, dakle malo mi se čini da smo malo tu sve skupa zakasnili, čak evo imate i naslove „Izumiru li strukovna zanimanja u Hrvatskoj“, nedovoljan je interes mladih za pojedina zanimanja. Mislite li da će ovaj zakonski okvir nešto doprinjeti da se malo te kampanje i edukacije poboljšaju i u krajnjoj liniji da izađu iz škola ona zanimanja koja su nam zaista potrebna, koja su deficitarna? Hvala.
Zahvaljujem se. Odgovor na repliku, izvolite kolega.
Zahvaljujem. Zahvaljujem kolegice. Da mi trebamo mijenjati stav o strukovnom obrazovanju i strukovno obrazovanje je vrijedno, ono je, to sam i maloprije rekao, ono je to koje zapravo ovaj drži gospodarstvo jedne države i zasigurno treba učiniti sve da se ta strukovna zanimanja prepoznaju. Da li mi radimo dovoljnu promidžbu ili ne, maloprije sam kazao. Mi smo zapravo već dosta, dugi niz godina stojimo neću reći na mjestu, krećemo se, ali se sporo krećemo, dakle doista treba učiniti iskorak i napraviti sve da mi dobijemo zanimanja koja su potrebna tržištu rada. Mi sad imamo i puno škola i puno profesora, a možda imamo malo djece, dakle što je, najbolji odlaze vani, oni koji ostaju možda nisu dovoljno dobro plaćeni i onda odlaze u neka druga zanimanja koja opet imaju problem na tržištu rada jer neće nikad doći do tog posla.
Hvala, zahvaljuje se, kolega Šimičević vi ste svoje, svoje replike završili, a sad se za pojedinačnu raspravu javila kolegica Katarina Peović, izvolite.
Dobar dan. O famoznom tržištu rada se nešto reklo u ovoj raspravi prethodnoj, pa ću ja sa konkretnim amandmanima, a prije toga samo da napomenem da je dosta šokantno da se zakon pripremio u ovom obliku jer kako je i pučka pravobraniteljica primijetila, vrlo nestručno pisan zakon i nije se to promijenilo od prvog do drugog čitanja, znači ne može se u obrazloženju članaka prepisivati članke, znači to čisto znači stručno gledano tu se mogu složiti sa pučkom pravobraniteljicom nije stručno napisan zakon, znači obrazloženje ne može biti samo preslika samog članka, tako da pravilima nomotehnike i odredbom čl. 175. Poslovnika HS zakon nije pripremljen znači u skladu s tim. Što se tiče konkretnih amandmana koje ćemo predati znači prvo i osnovno nejasno je znači na koji način se kvaliteta strukovnog obrazovanja misli podići ako povjerenstvo za kvalitetu ovim izmjenama biva zapravo desetkovano umjesto 7 će dobiti 5 članova, a simptomatično je jel ko je izletio jel iz tog povjerenstva, izletili su nastavnici, znači tu se šalje jasna poruka ona struka, struka je ona koja je pa reći ću čak i problem sa svim tim famoznim usklađivanjem sa tržištem rada, nejasnim kvalifikacijama, optužbama da sami i nastavnici i učenici nisu dovoljno prilagođeni tom tržištu rada koje ponavljam, mislim što sam rekla u prošloj raspravi, tržište rada bi se trebalo prilagođavati realnosti, stvarnosti, a ne obrazovanje da se prilagođava famoznom tržištu rada, onda bismo možda išli naprijed ovako mislim kaskamo kako i kaskamo jel. No povjerenstvo za kvalitetu svakako ne bi trebalo izgubiti dva nastavnika gdje su znači važniji i osnivač i učenik i predstavnik roditelja, a nastavnik dolazi u podređenu poziciju, mislim što je opet ono klasični liberalni narativ jel ko plaća taj treba staviti šapu na to odnosno to nadzirati jel, a nastavniku se oduzima bilo kakav autoritet, a poslodavce i roditelje jel se stavlja u poziciju nadautoriteta ali dobro to je praksa koju pratimo na svim obrazovnim razinama jel da se roditelji, učenici pretvaraju u odvjetnike, vlastite odvjetnike, a da se nastavnicima autoritet jel ruši. U pozadini takvih promjena bojim se da stoji sve ono što sam govorila i u prošloj raspravi znači da se tržištu treba dati da sve samoregulira jel nevidljiva ruka tržišta, najbolji autoritet to je mislim vizija društva koje je socijalno neosjetljivo, društveno neuračunljivo itd., društvo kapitala ne rada, ali u svakom slučaju nastavnike ćemo staviti u ovaj amandman jer Članak 5. znači nema nikakvog smisla ukoliko se želi unaprijediti kvaliteta kako se tvrdi deklarativno onda bi nastavnici trebali biti osnova potvrđivanja te kvalitete ili ne kvalitete, pa ćemo probati jel amandmanom nadamo se da će nas čuti ova većina, mijenjati tih 5 u 7 članova kako je bilo prethodno. Nadalje, intervenirat ćemo u Članke 13. i 15., znači Članci 13. i 15. mislim tu se ne može previše intervenirati u smislu onom u kojem sam govorila u prethodnoj raspravi da je mizerna naknada koju ti učenici primaju za svoj rad. Znači 5, 15, 25% u 3, 4 godini prosječne plaće. Vi u 3 godini dobijete kvalificiranog radnika kojeg poslodavac mora, ima obvezu uplatiti samo 25% plaće. To je nedostatno. Mislim to je uistinu nikakva naknada, a još je Hrvatska obrtnička komora utvrdila da se taj iznos uglavnom najčešće, ne uglavnom ali najčešće ne plaća u punom iznosu. E sad, po zakonu kad idete, a i u ovim izmjenama i dopunama zakona vidjet ćete i zašto je to. Zato što se to naziva nagradom, nagradom učenika umjesto naknadnom za njegov rad, ali to ne možemo mijenjati pa ćemo mijenjati ove članke koji postoje tj. Članak 13. gdje ćemo staviti da poslodavac može sklopiti ugovor osim onoga što je ovdje navedeno ako ima propisane radne prostore, opremu itd. i ako može i ima sredstva isplatiti nagradu jel učeniku. I isto tako u Članku 15. stavit ćemo da su dužnosti poslodavca isplaćivati [[Upadica: Hvala lijepo.]] naknadu polazniku u skladu sa Člankom 31.
Na vaše izlaganje imamo 2 replike. Prva je kolegice Irena Šimunić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovana kolegice jedan od problema je manjak praktičnih znanja kod učenika koji izlaze iz strukovnih škola za obavljanje određenog posla. Rezultati analize o stavu poslodavaca pokazuju da je samo trećina poslodavaca zadovoljna razinom kompetencije mladih što poražavajuće za sustav i nameće se pitanje hoće li predložene izmjene riješiti ovaj sve izraženiji problem? Također, smatrate li da će ove zakonske izmjene riješiti gorući problem prevelikog raskoraka između kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada jel?
Hvala. Izvolite odgovor na repliku.
Hvala. Jasno da neće, mislim ako i samo povjerenstvo za kvalitetu izbacuje te nastavnike onda je jasno da niti intencija zakonodavca i nije zapravo unaprijediti kvalitetu strukovnog obrazovanja. S tim da isto tako moram reći ono što bi unaprijedilo kvalitetu strukovnog obrazovanja nije samo famozno usklađivanje sa potrebama kako se to ovdje neizmjerno puno puta reklo tržišta rada nego upravo davanje struci mandata da kaže što bi unaprijedilo stručne vještine, kvalitete, znanja u njihovoj konkretnoj struci, a ne da se evo prilagođavamo famoznom tržištu rada jer znanost je uvijek jedan korak ispred tog famoznog tržišta rada i ona mora predvidjeti što tom tržištu rada treba, a tržište rada nekad ni ne zna šta mu zapravo treba jel.
Hvala lijepa. Slijedeća je replika kolegice Marije Selak Raspudić, izvolite.
Uvažena kolegice Peović evo ja ću se nadovezati na pitanje tržišta rada i kako uskladiti tržište rada sa strukovnim obrazovanjem. Naime, u službenim dokumentima navodi se da se preporuke HZZO-a za obrazovnu upisnu politiku i politiku stipendiranja utvrđuju na regionalnoj i lokalnoj razni i u svojoj su osnovi kvalitativne, a ne kvanitativne te ukazuju samo na postojanje potrebe za povećanjem ili smanjenjem broja upisanih u određeni strukovni program. Ove preporuke se ne uzimaju uvijek u obzir pri određivanju upisnih kvota za pojedine strukovne programe te je prepoznata potreba za učinkovitijim i preciznijim sustavom. Dakle, šta ćemo mi uskladiti? Kako ćemo mi uskladiti kad uopće tih preporuka nema. Niti ovo što se sada radi je adekvatno sve i da to bude taj cilj i da on je opravdan tako kako je postavljen ovim zakonom i onime što se nama podvodi pod strukovnu reformu.
Hvala. Odgovor na repliku.
Da, hvala na pitanju. Ono što je stvarno meni ovdje simptomatično meni se čini da ne samo da nema podataka pa da ne možemo zapravo vidjeti što se s čim usklađuje nego da je intencija zakonodavca i nije zapravo da se uskladi sa potrebama jel. A i to iz dva razloga. Jedan je razlog onaj koji sam iznijela u prošloj raspravi mislim da se ovim zakonom i zakonskim preinakama ide za tim da se osigura jeftinu ili nikako plaćenu radnu snagu poslodavcima. Upozorila sam znači koliko su plaćeni ti učenici, a najčešće nisu nikako plaćeni. Znači osigurava se besplatna skoro radna snaga jel u nedostatku volje ne radne snage, nego volje poslodavca da uopće plati svoju radnu snagu jer je primarno interes poslodavca eksploatacija rada radnika i zarada i, a ne da se zapravo dođe do kvalitetnog radnika. A druga stvar je da zapravo ovdje poslodavac ovim zakonskim promjenama fingira usklađivanje sa tim tržištem rada [[Upadica: Hvala.]] koje uopće niti nema namjeru slušati.
Zahvaljujem se. Za raspravu je sada prijavljena kolegica potpredsjednica sabora Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo, ovo je Program razvoja sustava strukovnog obrazovanja i osposobljavanja RH od 2016. do 2020. godine. Danas je 2022. godina, a ja ću samo podsjetiti što smo se mi kao država obvezali, a ministarstvo između ostalog predložilo da će do 2020. godine napraviti. Ono što je prethodilo ovom programu je bila strukturna analiza koja je pokazala i neke podatke koji nam se serviraju ovdje u obrazloženju za donošenje ovog zakona, da u Republici Hrvatskoj 70,7% redovitih učenika srednjih škola odnosno približno 140 000 je upisano u neke od 2709 strukovnih nastavnih planova i programa strukovnih kurikuluma od toga 66,25% učenika u četverogodišnje i jedan petogodišnji to je onaj medicinski. Programe strukovnog obrazovanja 32,17% učenika u trogodišnje programe obrazovanje uz vezane obrte, j.m.o. i tzv. klasični model i 1,58% učenika bilo je upisano u dvogodišnje i jednogodišnje programe obrazovanja za učenike s teškoćama. U cjelokupnom odgojno-obrazovnom sustavu prisutan je bio pad broja učenika zbog negativnih demografskih kretanja, a taj trend je bio najizraženiji kod upisa u trogodišnje programe u posljednjih 15 godina budući se broj učenika koji završavaju trogodišnje programe smanjio sa 21 tisuće iz 1998. godine na samo 11710 učenika u 2014. godini. Tada je, kada je rađena ova analiza u Hrvatskoj bilo 299 ustanova za strukovno obrazovanje koje su u prosjeku imale po 400 učenika s prosječno 10 različitih programa obrazovanja što je iznimno zahtjevno u financijskom, kadrovskom i organizacijskom smislu. Strukovno obrazovanje i osposobljavanje u Republici Hrvatskoj priprema učenike za uključivanje na tržište rada, ali i za nastavak obrazovanja na visokim učilištima, analiza upisa na studijske programe visokih učilišta u Republici Hrvatskoj na osnovi rezultata ispita državne mature u razdoblju od akademske godine desete i jedanaeste do trinaeste i četrnaeste pokazala je da 78% učenika četverogodišnjih strukovnih škola uspješno polaže državne ispite, ispite državne mature i da 60,7% učenika strukovnih škola upisuje studijske programe visokih učilišta. U razdoblju od desete do petnaeste godine podaci Hrvatskog zavoda za zapošljavanje pokazuju da se najveći broj registriranih nezaposlenih osoba prosječno 58% odnosi na osobe sa srednjoškolskim obrazovanjem. Sve je to lijepo napravljena analiza, napravljen je i program koji je do 2020. godine trebao biti ispunjen. U tom programu se vrlo jasno reklo da ono što Republika Hrvatska mora napraviti odnosno što je sama sebi zadala jest da mora donijeti Nacionalni kurikulum za strukovno obrazovanje što je i doneseno 2018. godine. Rekla sam vi mijenjate sada u samom zakonu definiciju što je to nacionalni kurikulum za strukovno obrazovanje ne znam čemu to i da se mora izraditi model vertikalne i horizontalne prohodnosti učenika strukovnih škola do 2017. godine nije učinjeno. Nadalje, rečeno je da će morati biti izrađeni sektorski kurikulumi i kurikulumi za stjecanje pojedinih kvalifikacija do 2020. godine nije učinjeno. Provedbene mjere i osigurani poticaji za provedbu svih oblika učenja temeljenog na radu danas predlažemo samo zakonsko rješenje, ali nemamo ni analizu, ni ideju kako ići tim putem. Rečeno je isto tako da će do 2020. godine morati biti uspostavljena racionalna i učinkovita mreža strukovnih škola i programa. Toga do dan danas nemamo. Idemo u novi zakon. Da će morati biti osnovati regionalni centri kompetentnosti u svim strukovnim sektorima do 2020. godine. To sam spomenula, napore velike uložio je gospodin Prskalo, to je jedno što očito iz ovog programa imamo. Da će se morati uspostaviti novi sustav vanjskog vrednovanja učeničkih znanja kroz nacionalne ispite, ispite državne mature, nije učinjeno. Vanjsko vrednovanje rada ustanova nije učinjeno Osiguranje kvalitete primjene HKO-a nije u potpunosti učinjeno itd. itd. Jedno 20 mjera, odnosno rezultata koje smo trebali donijeti do 2020. godine nismo učinili. Zašto to kažem? Ja razumijem težnju ovog zakona i sve to lijepo zvuči, ali ako se mi ne držimo dokumenata koje smo sami donijeli, koje samo sami predložili onda od toga nema ništa i to ostaje mrtvo slovo na papiru. Da ne govorim o tome da još nisu doneseni operativni programi kojima bi se trebale financirati glavnina aktivnosti koje mi u našem proračunu nemamo, a sredstva su osigurana u EU fondovima. Znači, dok nemamo jasnu analizu stanja, jasan cilj kojim želimo ići, jasno uspostavljenu mrežu programa i strukovnih škola, ustanova koje provode to obrazovanje i sredstva u operativnim programima gdje će jasno biti alocirano koji su naši nacionalni ciljevi i kojom dinamikom tim putem želimo ići od ovoga zakona na žalost života biti neće.
Hvala. Imamo repliku kolegice Marije Selak Raspudić, izvolite.
U ljeto 2018. naravno kada bi nego u ljeto i to j vaš najčešće iskorišteno zanimljivo od Ministarstva znanosti i obrazovanja kao prigodno vrijeme kada će se mimo javne rasprave uvoditi promjene u sustav. Krenulo se sa tzv. reformom dualnog obrazovanja. I sada mi na neki način nastavljamo taj put sa reformom strukovnog obrazovanja a nigdje evaluacije jasne, konkretne i precizne reforme dualnog obrazovanja. Kako je to moguće i kako možemo krenuti sličnim putem a da prethodno nismo uopće uočili što smo učinili i koje će biti posljedice te prethodne reforme u odnosu na ovu reformu.
Hvala. Odgovorite molim vas.
Ispričavam se. I ja se isto pitam kolegice Raspudić i ovakav pristup zapravo bez ikakve analize dolaženja ovdje sa zakonom koji nema svog realnog utemeljenja zapravo daje jednu vrlo neodgovornu sliku Vlade. Ja razumijem da smo mi imali veliki odljev učenika koji su odlazili iz jedinstvenog modela obrazovanja u ove klasične modele obrazovanja, jer smo mi, naša Vlada smo stali obrtnicima na neki način na kraj. Neću reći da smo im se zahvalili kao partnerima ali rekli smo da mi želimo partnerstvo i sinergiju u sustavu obrazovanja, ali ne na način da se naše učenike dovodi kao praktikante, da ih se ne plaća, da im se ne daje mogućnost da uče za kuhare nego da čiste tamo nekakvo najgore moguće posuđe i da na taj način zapravo od tog naukovanja nemaju ništa. Ali znači ono s čim smo mi danas trebali imati pred sobom sa prijedlogom ovog zakona je što smo napravili s JMO-om, zašto on više nije dobar, zašto odustajemo od dualnog modela i što želimo od sustava temeljenog na radu [[Upadica Vidović: Hvala.]] Apsolutno ste u pravu.
Hvala. Zahvaljujem se kolegice. Andreja Marić imate repliku.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice prije nekih mjesec dana mogli smo vidjeti da je bila dosta burna javna rasprava oko odluke o upisima u pojedine škole, po pojedinim županijama, gradovima, općinama. Dakle, tu je bio očito raskorak između odluke ministarstva i odluke škola, odnosno jedinica regionalne samouprave koji će se razredi upisivati. Nešto je ministarstvo bilo ukidalo, dakle očito tu nije nešto dobro odrađeno, s jedne strane imamo preporuke HZZ, a s druge strane ministarstvo koje očito ne zna dobro iskomunicirati ono što bi trebalo, dakle oni kažu da svake godine na razini RH ostane oko 7.600 nepopunjenih mjesta, a očito ne odradi ono što bi trebalo po jedinicama lokalne i regionalne samouprave da se točno iskomunicira koja su to deficitarna zanimanja, kako potaknuti da se školarci upisuju u ta zanimanja nego onda ukidaju razrede, natrpaju u druge razrede, veći broj učenika i to zaista na ništa ne liči. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku će, izvolite kolegice.
Odgovor na to pitanje je malo složeniji. Uz dužno poštovanje osnivačima i njihovom pravu u decentraliziranom sustavu da upravljaju ljudskim resursima na način da kreiraju obrazovne politike gdje dobivaju uz to suglasnost ministarstva nažalost mi u praksi imamo situaciju da osnivači nerijetko na prijedlog škola donose neodržive dugoročno obrazovne politike zbog toga što se čuvaju radna mjesta i strukture zaposlenika u školama, a ne ide se sa težnjom onog što bi ta upisna politika trebala donijeti određenoj zajednici, a to je prateći razvojne programe osigurati da mi imamo dovoljnu snagu ljudskog potencijala da sve te razvojne programe i planove stvorimo u javnost. I ja smatram da ovaj put gdje ministarstvo mora moći kao sukreator državne politike reći naš je cilj upravljanja ljudskim potencijalima ne samo slijepo praćenje tržišta ili osnivača nego i nekakav viši interes, to potpuno podržavam, al nismo našli balans.
Zahvaljujem se, zahvaljujem se.
Ispričavam se.
Evo ja molim samo kolegice i kolege imaju gore sat, pa onda kad vide da se primiče kraj pa da onda budemo svi u jednakom tretmanu. Kolegica Katarina Peović ima repliku.
Hvala. Evo kolegice Glasovac rekli ste 58% tražitelja posla dolazi iz strukovnih obrazovanja, ako sam dobro to zapisala, pa kako, kako je to moguće, nije li to jedan paradoks da govorimo da nema dosta radnika, a da imamo 58% radnika koji traže posao, a da su strukovnog obrazovanja, nismo li u nekakvom raskoraku, drugim riječima nije li ono što bi se trebalo prilagođavati i to tržište rada nekoj stvarnosti, a ne samo da se školovanje i obrazovanje kako smo ovdje nekoliko tisuća puta čuli prilagođava tržištu rada. Ono što želim sugerirati je da je naše tržište rada nažalost svedeno na ugostiteljstvo i turizam, slabo plaćena i loša nekvalitetna radna mjesta i ono što bi trebalo se prilagođavati to je znanost i struka koja bi trebala određivati što treba i kako treba izgledati naša privreda i naš razvoj.
Hvala. Odgovor na repliku izvolite.
Ja se s vama potpuno slažem kolegice Peović i mi imamo problem taj da zapravo produciramo premalo ljudske, ljudske snage koja treba nositi određene sektore ondje gdje su oni puno potrebniji, a previše ondje gdje nije potreba za tim, al to nije problem samo ovog sekundarnog sustava po završetku srednjoškolskog obrazovanja, mi isti problem znate imamo i sa visokim obrazovanjem gdje nama kronično nedostaje nekih kadrova odnosno ljudske, ljudske snage, a s druge strane država ne čini apsolutno ništa kako bi to isto, tu istu društvenu potrebu, potrebu zadovoljila, ali to uopće ne čudi kad mi imamo i situaciju sada da nama nedostaje recimo konobara, ali vi kad gledate malo neke upisne programe vi ćete vidjeti isto tako da je to, taj upisni dio deficitaran u smislu da nema interesa jer to mogu raditi i oni koji nisu završili formalno obrazovanje ili…
Tako je hvala.
Aha, dobro.
Kolega Hrelja ima repliku.
Poštovana kolegice Glasovac, želim vas samo podsjetiti da problem počinje u našem poimanju rada. Jedna naša susjedna odnosno bliska zemlja Republika Italija je u svoj ustav upisala da republika počiva na radu i vrijednostima rada. Mislim da smo mi u tom dijelu taj dio zapostavili. Često zazivamo u strukovnom obrazovanju reformske postupke, reforme, reforme, ovdje su postojale cijele političke grupacije koje su stalno govorile reforme, reforme, reforme, pa od reformi ništa. Ja mislim da je kontinuitet praćenja i prilagođavanja fluidnosti svijeta rada puno bolje, bolja formulacija onog što bi mi trebali radit, al to nije samo na strani polaznika strukovnih obrazovanja nego i na strani poslodavaca i na strani školskog sustava, dakle strukovnog obrazovanja i oni se moraju mijenjati, a ne samo od drugih tražiti da se promijene.
Hvala lijepo. Imate odgovor na repliku?
Apsolutno, ali mi uopće ne pratimo zapravo što se događa sa našim učenicima ili studentima nakon što završe taj stupanj, određeni stupanj obrazovanja i onda je logično da država ne reagira kako bi trebala reagirati jer zapravo te podatke i alarme uopće ne, ne aktivira na mjestima na kojima bi trebala, a s druge strane sada smo svjedoci kako se čudimo, zamislite nitko neće u Hrvatsku doći raditi kao mesar ili kao kuhar za 25 tisuća kuna neto, neće doći ljudi radit, pa normalno da ljudi neće doći raditi kada im taj posao koji im se jamči je samo nešto što je kratkoročno, što njima ne pruža nikakvu sigurnost samo nekakav sezonski posao i nešto gdje oni stječu dojam da su oni roba za jednokratnu upotrebu i zbog toga mi imamo problem, zbog sustavnog ponižavanja radnika u smislu da ga uzmeš onda kad ti treba, kad ti više ne treba zgužvaš ga, baciš, staviš na, na čekanje i naravno da ti taj radnik više neće doći i da mu daš 50 tisuća kuna jer mu ne nudiš nikakvu sigurnost.
Zahvaljujem se, hvala vam lijepo kolegice. Evo imamo slijedeću pojedinačnu raspravu, kolega Ante Bačić izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Iz ovih svih rasprava i uvodnog obrazlaganja samoga državnog tajnika dobili smo nekoliko podataka vezano za strukovno obrazovanje na našoj srednjoškolskoj razini i nešto šta smo bili vjerujem svi ovdje u zabludi određeni niz godina, a to je da je više gimnazijskih programa i da je više učenika u samim gimnazijskim programima nego u strukovnima i ovdje vidimo da na razini Europe ipak imamo više, više srednjoškolaca i samih učenika u strukovnom obrazovanju i to nekakvih 62% dok prosjek EU nije ni 50%. U samome zakonu i ovim izmjenama tj. u ovom konačnom prijedlogu u drugom čitanju vidimo i podatke da mnogi strukovni programi obrazovanja su zastarjeli, posebice mislimo na ove trogodišnje i evo kolege prije mene koji su govorili većina su članovi Odbora za obrazovanje i tu stvarno često otvaramo temu ne samo srednjoškolskih programa nego i studijskih programa, njihove neadekvatnosti, zašto se osnivaju. Vjerujem da i kad dođe i Zakon o visokom obrazovanju da ćemo pričati malo i o autonomiji sveučilišta i načine kako pojedini osnivači određenih normalno i sveučilišta i fakulteta ali i srednjih škola, ovdje pričamo o gradovima i županijama, kako osnivaju određene programe i kako prilagođavaju kurikulume i kako dobijaju dopusnice od ministarstava i od same agencije. Često to nije usklađeno, često pričamo ovdje upravo o profesorima i o kadru koji zna biti u određenim manjim sredinama deficitaran i zato i imamo neke zastarjele programe jer jednostavno vjerujem da i škole i ravnatelji i osnivači možda nisu ni hrabri nešto promijeniti jer znaju da će imati problema sa zapošljavanjem novog kadra, imat će problema upravo i sa, sa obrazovanjem određenih profesora koji se možda neće u ovom trenutku ni moći prilagoditi novim sustavima i samom tržištu rada. Uz dužno poštovanje svim kolegama i kvalitetnim raspravama i ovo što je kolegica prije mene spominjala možemo se složiti oko, oko dosta stvari i oko slažem se i sa kolegama da u nekim segmentima i kasnimo, ali moram ovdje napomeniti da nikad nije kasno. Ne trebamo svaku reformu ismijavati i onda za nekoliko godina kad shvatimo da, da je vlada i ministarstvo učinila nešto dobro onda mučimo pokunjeno i ne znamo što odgovoriti. Mislim da trebamo otvoreno dočekati bilo kakvu reformu, a kada pogledamo samo segment ovoga zakona gdje se spominje i strategija vlade i ovaj dio mislim točka 9. u samome NPO-u, sve što vlada i ministarstvo radi vezano za strategiju obrazovanja, ne samo visokog obrazovanja nego ovdje pričamo i o srednjoškolskom i strukovnom, da ne spominjemo stipendije koje su se i poduplale u zadnjih 5 godina, upravo ono šta pričamo i na odborima i šta pričamo u ovim raspravama je to da smo malo se makli od samoga tržišta rada, da ne prepoznajemo, da ne prepoznajemo što će za godinu, dvije, pet, deset biti potrebno našem tržištu. Shvaćamo da određeni studijski programi i određeni učenici studenti se ne mogu zaposliti nakon, nakon svog obrazovanja zato što nema potrebe na tržištu rada u RH i sada kad imamo prijedlog zakona koji sve to mijenja koji to sve nadopunjuje i koji nam daje sada alate tj. daje državi i vladi daje alate da analizira i ponavljam tj. napomenut ću da ovaj zakon nije došao sam od sebe došao je i temeljem velike analize i temeljem suradnje i razgovora s poslodavcima koji su uvidjeli i oni sa svoje strane nedostatke u našem obrazovnom sustavu. Tako da mislim da imamo jedan kvalitetan prijedlog kojem definitivno trebamo ga svi podržati, kojem definitivno trebamo dati šansu. Možemo pričati o bojazni oće li određeni osnivači županije, gradovi, određene škole biti sposobne u novim školskim godinama se prilagodit. To je mislim jedna velika zadaća ministarstva jer će tu biti potrebno i dodatna sredstva i dodatna zaposlenja, ali kada izanaliziramo koliko će to benefita sutra donijeti za naše gospodarstvo i za RH mislim da je to nemjerljivo. Vidimo da su određene privatne obrazovne ustanove su se uspjele prilagoditi tržištu i svake, svake godine mijenjaju svoje programe, svoje kurikulume i jednostavno prilagođavaju se tržištu. Mislim da je krajnje vrijeme i da je dobro vrijeme da država uđe u koštac s tim i da se država prilagodi uvjetima i rada, ali i uvjetima tržišta. Tako da evo, bez obzira na sve vaše nekakve zamjerke vjerujem da ćete naći nešto dobro u ovom zakonu [[Upadica: Hvala.]] i podržati ga.
Hvala, imamo nekoliko replika. Prvi je kolega Luka Brčić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačić, evo mogu posvjedočiti prije 2-3 godine sam upravo sa malo prije ovdje spomenutim gospodinom Prskalom obišao sve strukovne škole na području Splitsko-dalmatinske županije i to je bila također jedna od analiza na kojima su se izgradili i današnji prijedlozi zakona i tu je odmah bilo vidljivo da veliku ulogu u već tada ostvarenim projektima o sadržajima unutar samih radionica za praksu i unutar škola imaju ravnatelji. Danas te uspješne srednje škole su između ostaloga i centri kompetencija. Ja mogu spomenuti evo i našu Pomorsku školu koja svake godine da tako kažem pod navodne znakove proizvodi kvalitetne pomorce, naša Turističko-ugostiteljska škola, isto tako škola koja ima projekte od 100 miliona kuna i da dalje ne nabrajam, vrijeme je isteklo, u svakom [[Upadica: Isteklo vam vrijeme, isteklo.]] slučaju zanima vaše gledanje na ulogu samih ravnatelja.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zahvaljujem kolega Brčić, meni je žao ja sam se malo referirao više na ovih nekoliko zadnjih rasprava koje su bile pa se nisam držao materijala koje sam ja pripremio jer sam mislio spomenit dio zakona koji se odnosi i na centre kompetentnosti. Vi ste dobro upoznati, radili ste u Splitsko-dalmatinskoj županiji kao dožupan upravo na, na jednom velikom projektu, a to je naša Turističko-ugostiteljska škola koja mislim da je svijetli primjer za cijelu Hrvatsku i da je to jedna škola koja strukovna je bila prije 15 godina na crnoj listi i upisivao se niko tj. nećemo govoriti tko se sve upisivao, tko nije imao gdje, a danas imamo liste čekanja i to je škola koja proizvodi najkvalitetniji kadar u području turizma i ugostiteljstva ne samo za Splitsko-dalmatinsku županiju nego cijelu Hrvatsku i upravo je završila taj projekt zajedno sa Ministarstvom turizma od 10 miliona eura. Ali slažem se s vama. Ovdje će biti veliki naglasak na ravnateljima da prepoznaju, da se drže zakonskih odredbi, da prepoznaju trenutak u kojem živimo i mislim da će dosta posla biti na njima. Nadam se da će [[Upadica: Zahvaljujem se.]] oni biti spremni na to.
Kolegica Ljubica Maksimčuk je slijedeća za repliku.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega obrazovanje je temelj promišljenog razvijanja gospodarstva. Dobro obučen i vještinama i znanjem obogaćen mladi čovjek po izlasku na tržište rada bit će lako zaposliv, samostalan i što je najvažnije moći će odmah po izlasku na tržište rada odgovoriti na potrebe koje isti stavlja pred njega. Ulaganje u strukovno obrazovanje je ulaganje u gospodarski oporavak. Koliko će ovaj zakonski prijedlog ubrzati da konačno uskladimo obrazovanje i tržište rada i da smanjimo ovaj nesklad koji je ovaj čas na tržištu.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice Maksimčuk. Mislim da upravo da ovaj prijedlog zakona da ne idemo ništa preširoko, da idemo dosta konkretno i ovo sve što smo iščitali, što smo vidjeli vezano za sve odredbe i ovo što smo čuli od državnog tajnika upravo je jedan ovakav jedan propis, jedan ovakav zakon potreban da malo je možda grubo reći da prodrmamo tržište, da prodrmamo i osnivače i srednje škole ali i da se napokon prilagodimo tržištima rada. Evo sa kolegicom prije smo nešto diskutirali vezano za šumarstvo. Ne znam u Gorskom kotaru ne postoji šumarska škola. U Lici postoji smjer u strukovnoj šumarski tehničar, a ovdje pričamo zadnjih dva mjeseca o sadnji milijun stabala godišnje, o prilagođavanju klimatskim promjenama, o vladinom planu vezano za smanjenje CO2. Pitanje je jesmo li se prilagodili i hoćemo li imati dovoljno radnika upravo u tom sektoru?
Hvala. Kolegica Marija Selak Raspudić ima repliku.
Pa ne bih baš bila sklona pridjevu, odnosno terminu koji ste vi upotrijebili da smo se ismijavali ovdje sa reformom. Radije smo postavljali pitanja budući da smo i ranije imali reforme koje su se ticale strukovnog obrazovanja. Nitko ne zna njihov epilog. Ono što me zanima ovdje svi glorificiraju doista usklađivanje sa tržištem rada budući da se radi o kao što sam već rekla kvalitativnim preporukama koje se mijenjaju na godišnjoj razini, a obrazovanje traje tri godine kako mislite da će se na takav način odgovoriti izazovima tržišta rada s obzirom na dinamiku njegove promjene?
Hvala. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolegice Selak Raspudić. Ne sjećam se da sam koristio izraz ismijavati. Ja se ispričavam ako jesam, nisam tako mislio. Imali ste svi konstruktivne vaše prijedloge. Vidim da je dosta stvari usvojeno između dva čitanja i svi ste kolege iz samog Odbora za obrazovanje tako da definitivno znate što govorite. A što se tiče same prilagodbe tržištu rada mislim da je itekako upravo ovakav propis potreban. Spominjali ste trogodišnje škole kao neadekvatne. Ja ću vam osobno reći pošto sam malo i u tom školskom obrazovanju dosta dugo. Sa valom jeftine radne snage mi se borit u Hrvatskoj nećemo. Vidimo i sami potrebu i dan danas počinje turistička sezona, mi radnika nemamo i sa relativno jeftinom radnom snagom i niskom kvalifikacijom mi se borit nećemo pored malo masovnijih, većih zemalja. Zato moramo napraviti kvalitetno strukovno obrazovanje i sutra i gimnazijske programe, visokoškolske ne bi li …
Jest, hvala. Sljedeća replika je kolega Rade Šimičević, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani kolega. Da svakako treba podržati ovaj zakon. Međutim, ono što sam ja htio problematizirati je promjena trendova na tržištu rada. I mi zasigurno u sustavu strukovnog obrazovanja imamo neka zanimanja koja neće doći na tržište rada i teško da će ostvariti svoje profesionalne ciljeve. Meni se čini da bismo mi trebali ili pri agencijama ili ministarstvu zapravo imati određeni tim koji će pa neću reći gatati, ali predviđati nova zanimanja koja će biti atraktivna za pet ili više godina. Jer ako mi danas donosimo neko zanimanje, ono za pet godina više neće ili deset neće biti atraktivno. Tako da bi morali što se tiče zanimanja osuvremeniti srednju školu i dati nove mogućnosti.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče, zahvaljujem kolega Šimičević. Slažem se sa vama i tu se mogu složiti sa kolegama u oporbi kad kažemo da kasnimo, jer nešto što smo možda prije pet ili deset godina pričali fali nam strategija, fali nam razvojna strategija gdje mi vidimo radnu snagu za pet, deset godina. Mislim da su uvjeti na tržištu jednostavno, svijet je toliko ubrzao i ta modernizacija jednostavno iz godine u godinu se mijenja i ovaj put nemamo više prilike za raditi nekakve interne, velike strategije koje će obuhvatiti Republiku Hrvatsku i gdje se vidimo ne znam za 15 ili 20 godina. Ovdje će ministarstvo se morati prilagođavati svake godine kao što Hrvatski zavod za zapošljavanje, Državni zavod za statistiku rade svake godine kvote vezano za potrebitu radnu snagu stranu i dao je određene dozvole poslodavcima vezano za reciprocitet koga se može zaposliti, koga ne. Tako će sada morati raditi i škole. Jednostavno se moraju prilagoditi neće im bit druge.
Hvala. Sljedeća replika kolegica Anita Pocrnić Radošević.
Hvala. Poštovani kolega Bačić, evo osvrnut ću se na nešto što sam već spomenula u replici predlagatelju, a to je situacija u Ličko-senjskoj županiji gdje imamo 413 učenika osmih razreda i upravo matematičkim izračunom odobreno je 18 razrednih odjela na način da su ukinuti i poslovni tajnik u Otočcu i hotelijersko-turistički komercijalist u Gospiću. I ukidanjem smjerova učenici neće ići u druga mjesta u županiji, jer tih smjerova nema u županiji, a da ih ima to je nemoguće zbog loše međumjesne povezanosti unutar županije. Stoga učenici će odabrati školovanje u nekoj od drugih županija i na taj način se još više produbljuje i onako loša demografska slika u županiji. Mislim da mi sa ovog mjesta moramo poslati poruku ministarstvu da treba uzeti u obzir i ostale čimbenike prilikom donošenja odluka o upisu naročito u rijetko naseljenim krajevima, a ne samo matematički izračun temeljem broja učenika u odjelu. Treba uzeti u obzir broj, gustoću stanovništva [[Upadica Vidović: Hvala.]] prometnu povezanost i sve ostale elemente.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zahvaljujem kolegice Pocrnić Radošević. Slažem se sa vama ne treba biti ovdje surova analiza i statistika isključivo temeljena samo na izvještaju Zavoda za zapošljavanje ili Državnog zavoda za statistiku koliko nam fali nečega i pod svaku cijenu tu uvoditi određene krajeve, normalno svaki naš kraj je specifičan po sebi, ima i određena kulturna, zašto ne bi i kultura određenog područja bila dio ovoga obuhvata i ove analize i da i Lika i Gospić zna što im triba i u kojem smjeru se želi razvijat, ali vraćamo se na ovo, čak i, čak je i poželjno i nije bitno hoće li učenik iz Like otići u Zadar ili u Karlovac ili negdje u srednju školu ili sutra na fakultet, bitno je da područje Like prepozna tj. da država prepozna što će bit na području Like i koji će radnik trebat da se upravo sutra taj učenik i student vrati i može lako nać posao u Lici.
Hvala. Sad će kolegica Sanja Radolović replicirati.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačić, iako se možemo pohvaliti udjelom od 70% učenika u strukovnom obrazovanju što se tiče razine EU moramo pogledati istini u oči i reći da što se tiče programa naukovanja tzv. jedinstvenog modela obrazovanja, u posljednjih 7.g. broj učenika se prepolovio. Kako komentirate činjenicu da se u prijedlogu zakona taksativno navode nekakve mjere kojima bi se trebao riješiti raskorak između stanja potražnje na tržištu rada i ponude, a uopće se ne bavimo jedinstvenim modelom obrazovanja u samom zakonsku prijedlogu koji predviđa čak 2.600 praktičnih sati u nastavi kako one u radnom procesu tako i u samom obrazovanju, a opet u teoriji se spominje da će se riješiti raskorak između ponude i potražnje na tržištu rada kada je evidentno da u ovom zakonskom prijedlogu nema jasnih mjera niti aktivnosti kojima bi se to omogućilo i vratili se, vratili se tom programu naukovanja umjesto klasičnom modelu obrazovanja.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zahvaljujem kolegice Radolović, ne bi se složio s vama da, da upravo ovo šta, što pričate vezano za naukovanje da nema u samom zakonskom prijedlogu i u samome obrazloženju. Mislim da je veliki naglasak i stavljen na poduzetništvo i na poduzetnike, ne samo na one koji će krojit ono što im treba u tom trenutku na tržištu nego, nego određeni kurikulum gdje će se upravo i strukovna zanimanja učiti poduzetništvu, ali se slažem s vama, u neka prijašnja vremena strukovno, strukovno obrazovanje je bilo ne znam 5 dana prakse, 4 dana prakse, 1 dan, 1 dan teorije, to se sad malo promijenilo, vidimo i po ovoj statistici i vidimo po ovome istraživanju da poslodavci se s tim, s tim slažu i da, da potrebne kvalifikacije koje oni očekuju od učenika da ih ne dobijaju, al ovaj sustav mentorstva i sustav prilagođavanja i samim poslodavcima i tržištima mislim da će to promijeniti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Kolegica Vesna Bedeković ima repliku.
Hvala vam lijepa. Poštovani kolega, vi ste u svojoj raspravi problematizirali problem kvalitete strukovnih programa i dobro ste uočili problem njihove zastarjelosti i ja bih rekla predisperziranosti različitih strukovnih programa njihovoj, njihovoj razgrabljenosti i zapravo kud su nam predisperzirani znači na 100 mjesta jedni te isti programi na, na, karikiram, figurativno govorim, tud su nam upitne kvalitete i moramo bit realni i priznati nerijetko se izvode na način da se ide linijom manjeg otpora i da se čuvaju radna mjesta, dakle što ima svog, ima svog opravdanja. Međutim, ono na što bih ja htjela staviti naglasak, a vjerujem da ćete se složiti sa mnom, to je ipak rad na kvaliteti strukovnih programa kroz ovaj zakonski okvir, između ostalog i kroz odredbe koje su vezane za kvalitetu strukovnih programa, a i odredbe koje su vezane za regionalne centre kompetencija [[Upadica: Isteklo je vrijeme]] koje se prvi put dakle jasnije definiraju ovim prijedlogom. Hvala vam predsjedniče.
Hvala. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Zahvaljujem kolegice Bedeković, slažem se s vama i ne samo vezano za kvalitetu obrazovnih programa, ovdje se uvodi i jedan nadzor koji će se vršiti za sami projekt mentorstva što mislim da je u strukovnom obrazovanju itekako bitno, al ovo što ste i vi napomenuli, nekad zadržavamo određene programe čisto radi nekakve možda tradicije, radi nečega što je taj kraj bio poznat. Vi dolazite iz Virovitičko-podravske županije, kada zbrojimo koliko obitelji se tad bavilo paprikom, duhanom i proizvodnjom klupa gdje je svaka škola u RH imala klupu iz Gaja, a sada je to potpuno drukčije, koliko je, koliko se sad promijenilo i tržište, koliko ima tu sad i dijela i vinogradarstva i turizma i potpuno drugih nekih kultura moramo se jednostavno prilagodit. Kao i vaša županija, kao osnivač vaše srednje škole tako u Splitsko-dalmatinskoj koja je isto potpuno drugačija nego prije možda 15 ili 20.g., a možda neke 3-godišnje programe imamo iste i nismo se pomakli nimalo. Hvala.
Zahvaljujem se. Kolegica Sabina Glasova ima repliku.
Kolega Bačiću, nismo se mi negativno očitovali o ovome zakonu, ali smo izrazili svoju tugu i razočaranje. Prvo zbog toga što neke stvari koje se tek planiraju provesti ovim zakonom su već definirane nekim dokumentima koje su već trebale biti provedene do 2020.g., zato što se ide presporo, što se ide kasno, a i što se sada ne daje odgovor na pitanje na koji način ćemo usklađivati potrebe našeg društva, ja neću reći svijeta rada, potrebe našeg društva sa onim što mi možemo kao država i kao odgovorna, vi kao odgovorna vlast ponuditi, na koji način nije jasno ćemo preporuke, on kaže preporuke HZZ-a, da al to je onda usklađenost sa sadašnjim potrebama, razmišlja li netko o usklađenosti s budućim potrebama, o onome što nas čeka, znači to su pitanja na koja mi ne dobivamo odgovor, na koji način ćemo populazirati strukovno obrazovanje. Kako biste vi uvjerili nekog dečka [[Upadica: Hvala]] tamo u Splitsko-dalmatinskoj županiji [[Upadica: Nikako]] da upiše zanimanje, za zanimanje za mesara, kako?
Teško, evo … [[Govornik se ne razumije]] odgovorit, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsjedniče zahvaljujem. Kolegice Glasovac, ne treba ga teško nagovarat, mislim mesara u Splitsko-dalmatinskoj županiji sad ne možete nać kilometar kad je turistička sezona i to ide jako dobro ovaj poduplane su cijene. Nego bi se referirao na vašu repliku, slažem se, slažem se s vama da se u nekim stvarima ide sporo, al zato treba podržat ovaj prijedlog zakona, pa vidite samo strategiju Vlade RH, vidite NPOO, ja bi volio da možda čak i ja i vi manje raspravljamo vezano za ovo i da ovo podržimo, a da se ja i vi izborimo za sav natječaj koji će ići na ljeto i da iskoristimo sredstva i da vi sagradite jednu strukovnu školu na vašu inicijativu u Zadarskoj županiji, ja u Splitsko-dalmatinskoj. Mislim da ministarstvo vapi za takvim angažmanom i mene i vas, a što se tiče same rasprave ja vjerujem da ćete ipak u konačnici vi podržati ovaj konačni prijedlog zakona bez obzira šta svaka vaša sugestija normalno da je dobro došla.
Evo kolegica Glasovac misli da je povrijeđen Poslovnik.
Ne da mislim, nego sam sigurna da je kolega Bačić povrijedio zdrav razum. Konkretno mene je uvrijedio u ovom slučaju. On meni spominje MPO. Dobro kolega Bačiću, ali mi imamo Strategiju obrazovanja, znanosti i tehnologije od 2014. godine koju je donio ovaj Hrvatski sabor koji je na žalost vaša Vlada predvođena prethodnom ministricom opstruirala, opstruirala. Drugo, operativni programi kasne godinu i pol dana. Pustimo na stranu MPO. Uzmimo proračunsko razdoblje redovno, gdje su operativni programi? [[Upadica Vidović: Hvala.]] Na temelju čega ćemo vuči novce iz EU?
Kolegice Glasovac uvreda, vi ste, znam da ste uvrijeđeni i uvrijeđena i zdrava pamet, ali nisam vidio u Poslovniku da to, da je to nekim člankom regulirano pa onda i vi morate dobiti opomenu. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Nije, nije treća. Sada je na redu kolegica Marija Selak Raspudić. A ne, oprostite i Ante Bačić ima povredu Poslovnika.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Taman sam vas htio upozoriti da se kolegica uopće, tražija sam sad u Poslovniku da nisam našao članak vezan za zdrav razum. Valjda je ne znam 239. ako se često pozivate na 238. Novaca ima, trebamo ih samo iskoristiti. Nije to bila nikakva uvreda vama, nemojte slučajno to shvatiti. Strategije su tu da se mijenjaju. Ovo šta cijelo vrijeme pričamo, nešto do 2020. je bila sad zastarjela tehnologija, idemo dalje.
Hvala lijepo kolega. Mogli ste to reći kolegici izvan ove rasprave, a po Poslovniku ne, zato i vi dobivate opomenu. A kolegica Marija Selak Raspudić ima pojedinačnu raspravu.
Kad netko prethodno završi sa konstatacijom da novaca ima samo ih treba iskoristiti u trenutku ovakve inflacije i raspada cijelog europskog gospodarstva posljedično i hrvatskog čovjeku doista dođe da samo zažuti i time zaključi raspravu jer bi možda bilo efektnije nego nadovezat se na strukovno obrazovanje. Da, ako ćemo govoriti o nekim novcima koje ćemo povući potencijalno iz EU zbog čega žurimo sa različitim reformama kao i reformom visokog obrazovanja kroz novi zakon, pa onda govorimo da nam je to preduvjet za povlačenje novca, umjesto da kvalitetna reforma ima za posljedicu povlačenja novca pa ucjenjujemo zapravo Sabor da mora prihvatiti kakve god zakonske izmjene treba imati u vidu sljedeće. Da zadnji put evo kada smo povlačili velike novce iz Europe da bismo unaprijedili naše obrazovanje došlo je do toga da smo mi te novce hajmo reći privremeno dobili, a onda je došlo do onoga što se naziva jednim lijepim eufemizmom korekcija, a ta korekcija završava tako da mi na kraju plaćamo iz vlastitog džepa reformu koju smo loše proveli jer nismo na primjeren način proveli različite natječaje, kadroviranje i sve ostalo što je bilo nužno prema europskim kriterijima unutar projekata. Tako da ne bih ja bila samo oprezna oko činjenice ili pokušaja konstatacije da novaca ima jer ih na većini mjesta nema u Republici Hrvatskoj pogotovo tamo gdje je novac potreban nego oko toga hoćemo li ih uopće povući a i ako ih povučemo hoćemo li ih na kraju uspjeti realizirati, odnosno zadržati ili će to sve skupa nas koštati. S obzirom da uvijek postoji mogućnost da mi stradamo zbog ove reforme, a čak i da nije toga vrlo je važno paziti da se ona kvalitetno napravi a ja ću se i nadovezati kasnije na ovo konkretno što se tiče trošenja novaca prethodno jer je to izrazito povezano upravo sa strukovnim obrazovanjem koje može kao takvo s obzirom da se tu radi i o konkretnim plaćama, određivanjima zanimanja i svega ostaloga sada imamo recimo i vaučere koji su stupili na tržište, a razgovarali smo i o reformi odnosno načinu na koji će se davati vaučeri za obrazovanje odraslih, pa ćemo vidjeti kakve su sve malverzacije moguće s obzirom da ovdje direktno dolazi do utjecaja novca i korištenja novca u obrazovnom sustavu na svakodnevnoj razini zato što đaci imaju svoje prakse. Ovako, znači ja ću se još jednom vratiti na ono što me muči i što se tiče toga kako ćemo doista obrazovati naš strukovni kadar. Nastavnike opće obrazovnih predmeta u strukovnim školama trebalo se voditi kroz Agenciju za odgoj i obrazovanje koja je zapravo od njih de facto digla ruke i smjer reforme prepustila Agenciji za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. I gdje dolazi do problema? Piše se 120 novih kurikuluma i ne zna se što će u njima biti s opće obrazovnim sadržajima. Ja se ovdje mogu samo pitati hoće li doći do djelomične ili potpune devastacije. Ako to se i dogodi, a već sad imamo neke kurikule koji spominju izmjene, manjak opće obrazovnih sadržaja kako će se rješavati problem tzv. tehnoloških viškova i prema kojim kriterijima? Što će biti sa svim tim profesorima koji rade unutar tog sustava? Reforma je potrebna i oko toga smo se svi složili, međutim pitanje je kako će tu reformu shvatiti i moći provesti nastavnici struke koji tek sad uče što su ishodi. Strukovnjaci su se nametnuli ovdje i kao kreatori opće obrazovnog dijela, znači ne strukovnog, nego opće obrazovnog dijela. Kad kažem opće obrazovnog mislim povijest, zemljopis itd. da bude jasno na korist svoje satnice i podjele razreda na grupe. Ne može se pod krinkom reforme ukinuti povijest i geografiju u svim srednjim strukovnim školama, ostaviti samo Hrvatski, engleski, matematiku i vjeronauk jer onda je otvoreno pitanje kakve mi to kadrove i za koga doista proizvodimo i po kojim kriterijima i tko ima pravo odrediti što je to potrebno, nije potrebno obrazovanju. Ja ću još jednom podsjetiti to su djeca u pitanju koja imaju svoja prava, a ne samo neka sadašnja ili buduća radna snaga za čije god tržište. I ta djeca će se jedan dio njih na sreću možda i predomisliti, htjeti dalje još više obrazovati, a bit će onemogućeni da ne spominjem da neće moći kvalitetno participirati u društvenim procesima zbog deficita u obrazovanju. I nije ovo samo pitanje Hrvatske. Pogledajte što radi Njemačka i druge zemlje? Nitko nije izbacio takve predmete iz svog strukovnog obrazovanja iti mu to pada na pamet. Podsjetit ću da ako ne reagiramo na vrijeme da nam se može dogoditi ono što je prvi put bilo s dualnim programima u kojima je ministrica Divjak svojevoljno, možda ujutro nakon prve kave, obrisala nastavu povijesti i zemljopisa u smjerovima prodavač, frizer, staklar i dimnjačar i onu jednu mizernu godinu koju su imali.
Kolegice, isteklo je vrijeme, pa probajte nastaviti kroz replike. Imate sada kolegu Bačića, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Kolegice Raspudić, slažem se s vama samo u ovoj prvoj rečenici da ste trebali zaključit raspravu kad ste spomenuli mene i inflaciju. Ne znam je li vi pratite koliko smo mi osigurali sredstava … [[Govornik se ne razumije]] jel vi pratite koliko će ministarstvo izgradit srednjih škola u narednom razdoblju, jel to nešto loše? I kad smo već kod inflacije, u kojem segmentu vašeg života je vama loše radi te inflacije, jel možda ministarstvo uzelo nešto visokom obrazovanju, jel plaća odakle vi dolazite sa sveučilišta, jel plaća profesora na sveučilištu nešto pala, ne razumim di, di vi osjećate da vas je taklo u visokom obrazovanju, u školstvu da vi osjećate baš tu inflaciju, kad nam je već spočitavate i jel nešto problem u ovoj omotnici, nećete je iskoristit, pa na nama je da je iskoristimo zato šta, zato sam malo i karikirao i apelirao kod kolegice ajmo se izboriti da i moja i vaša županija dobije još jednu ovaj novu srednju školu. Gdje vas dira ta inflacija u visokom obrazovanju, ne mislim općenito u vašem kućnom budžetu?
Hvala.
Dakle, za razliku od vas ja znam da imamo nešto preko dvije milijarde kuna da iskoristimo za strukovno obrazovanje, nisam sigurna baratate li vi, baratate li vi s konkretnim brojkama, a ja ne mogu vjerovati da ste vi mene upravo pitali da na koji način mene dotiče inflacija, pa jeste li vi, oprostite ali pri zdravoj pameti? Pa znate li vi kakva je situacija trenutno u RH, znate li da ovo uopće nije pitanje mene. Vi možda g. Bačić živite na kuli bjelokosnoj gdje probleme hrvatskog društva isključivo vidite kroz vlastiti džep i gledate to što vi imate saborsku plaću i vas baš briga je li kruh, mlijeko dvoznamenkasta inflacija trenutno na opće životne potrepštine, ne znam ni znate li tu statistiku i da li vas zanima, kolika je ona za prosječnog hrvatskog građanina i može li preživjeti. Ja ovdje nisam o tome da govorim koliko meni treba nego da zastupam građane koje ova inflacija itekako dotiče, a dotiče nas se sviju. Ja ne mogu vjerovat da je to vama smijurija, postavljanje pitanja inflacije trenutno u ovoj društveno političkoj situaciji.
Hvala lijepo, hvala, nemojte, nemojte se uzrujavat previše. Kolega, kolega Bačić riskira povredu Poslovnika, to bi bilo sada drugi puta…
Može, može.
…pretpostavljam da smatra neprimjerenim reć…
Tako je.
…reći da je kolega pitanje da li je pri zdravoj pameti…
Može, može, ali ja ću se potrudit da bude.
…a nije, evo izvolite.
Hvala potpredsjedniče, čl. 238. trebali ste upozorit kolegicu znači vrijeđa mene, trese se i kune sa zdravom pameti, sa ne znam s čime. Druga stvar, ja sam pitao vas, jel mi imamo možda neku različitu plaću, ne kužim? Pa ja, jel pričamo ovdje o obrazovanju il pričamo o mlijeku, kad budemo pričali o mlijeku pričat ćemo o inflaciji, o ekonomskim pokazateljima, o proračunu itd., ja vas pitam u vašem visokom obrazovanju šta je vas taklo, jel vam se smanjila plaća, jel možda nemate dovoljno tonera u uredu na filozofskom ili ne znam di predajete? Pa ne pričamo ovdje o mlijeku, mogli smo pričati o rebalansu o mlijeku i o ulju i o svemu što se… [[Govornik se ne razumije]] , šta vi mislite da ja živim u zlatnoj vili, ne znam di.
Kolega Bačić, nemojte se kolega Bačić više ovaj… [[Govornik se ne razumije]]
Imate plaću bolju od mene zajedno sa cilom familijom, ona meni priča koju ja plaću imam, ne kužim, vozi dobar auto … [[Govornik se ne razumije]] i pričaš mi o plaći.
Kolega Bačić, dobivate opomenu, dobivate opomenu zato što morate mimo …
Upadica iz klupe se ne razumije/
ja vam čak opomenu nisam dao zbog zloupotrebe povrede Poslovnika, ali jesam zbog ovoga što ne poštujete vrijeme, niti način na koji se treba, tako da imate drugu opomenu. Imamo povredu Poslovnika kolegica Marija Selak Raspudić.
Čl. 238., ja doista evo ne mogu vjerovat da moram govorit ovako očite stvari, kolega Bačić svima nam je došla inflacija na način da nam je plaća pala budući da su narasli svi životni troškovi, kako vam nije jasna ta osnovna životna činjenica. Al lako za to što su meni narasli, ovdje nisam ponovo da predstavljam sebe nego hrvatske građane koji su u velikim problemima, njima je obrazovanje postalo nedostupnije zbog troškova koje one iziskuje su im narasli svi ostali životni troškovi koje moraju zadovoljit da bi uopće pristupili visokom obrazovanju. Ko će si moć platit stan, znate li koliko to košta?
Isteklo je vrijeme, isteklo je vrijeme i za obrazlaganje povrede Poslovnika, a povrede Poslovnika nije bilo, recimo mogli ste iskoristit, ovo reći u nekoj od replika. Evo Sabina Glasovac ima repliku, kolegica.
E kolegice Raspudić, ne znam ja kako vama nije jasno kad vama HDZ-ovci objašnjavaju da novaca ima, pa normalno da ima, ima 25 milijardi hvalio se premijer, al ne znamo kako ih uzeti, vidimo potresom pogođena područja godinu i po dana nijedna kuća obnovljena, a novaca ima, novci čekaju, al nema volje i nema sposobnosti. Isto tako i za ovo operativni programi još nisu napravljeni, ni učinkoviti ljudski potencijali, ni konkurentnost ni kohezija kojima bi se itekako već sad moglo financirati u dobrom dijelu dosta ovoga što predviđa između ostalog i ovaj Zakon o strukovnom obrazovanju, al mene to uopće ne čudi, ne znam jeste primijetili ovdje da opet rade kao Antuntun sve naopako. Procjenu učinaka propisa nisu proveli prije prijedloga samog zakona, ono prvo idu u dućan, onda dođu doma, pa rade popis što su trebali kupiti, sve naopako. Naopako je i to što nakon donošenja i usvajanja ovog zakona jer imaju većinu trebamo donijeti još 6 pravilnika u roku od godinu dana da bi uopće počeli s provođenjem ovoga zakona. To je ono…
Hvala lijepo. Odgovor na repliku. Izvolite kolegice.
Shvatila sam vas kolegice, da mislim ja se još uvijek oporavljam od, od šoka toga da mi je postavljeno pitanje da gdje ja zaboga vidim inflaciju i zašto uopće smatram da je to problematično i na koji način je to povezano sa sustavom visokog obrazovanja koji živi negdje van ovoga svijeta i sa mojim svim studentima koji uopće neće moć doć studirat u druge gradove ili gdje treba jer si ne mogu priuštit osnovne troškove života koji su preduvjet da bi pristupili visokom obrazovanju, da ne spominjem sve ostalo što im treba tokom studiranja. A što se ovoga tiče ja se potpuno slažem s vama, sada se trenutno i pratimo to kroz cijelu godinu mijenja veliki broj zakona koji se odnose na obrazovni sustav i jedini argument za to, a mnoge smo stepenice preskakali, je upravo povlačenje sredstava jer bez toga nećemo moći povući sredstva i onda nas se pod tom ucjenom može prisiliti da prihvatimo bilo kakve zakonske izmjene bez obzira što na kraju može opet doći do toga da penale plaćamo sami, a sa ovakvim zakonima i sličnim prijedlozima bojim se da je to jedini mogući epilog.
Isteklo je vrijeme za vašu raspravu, hvalu lijepo. Kolegica Sanja Radolović, pojedinačna rasprava, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege zastupnici, da, danas smo već nekoliko puta spomenuli koja su dva najveća problema ovog zakonskog prijedloga, a to je to što se ne rješava ključna problematika. Prvo izražen raskorak između ponude kvalificiranih radnika i njihove potražnje na tržištu rada i naravno drugo ono šta je najveća zamjerka poslodavaca, a to je da učenici izlaze sa visokim manjkom praktičnih znanja na tržište rada. Naravno, treba tu razmišljati i ne samo o onim učenicima koji žele odmah ući na tržište rada nego koji dio njih se želi ući i na u područje visokog obrazovanja i zbog toga pozdravljamo ovaj zakonski prijedlog jer će se koliko toliko omogućiti ajmo reći nekakva vertikalna i horizontalna pokretljivost. Međutim, ono na što najviše zamjerke imam u ovom zakonskom prijedlogu krenimo redom. To je prvo što će biti usvojena obveza prijave potrebe zapravo i planiranje sukladno preporukama HZZ-a, a dobro znamo da cijeli privatni odnosno realni sektor ne predviđa prijavljivanje potrebe za radnom snagom prema HZZ-u i zapravo nema napravljene nikakve dubinske analize koje su stvarne potrebe privatnog sektora nego možemo reći imat ćemo zapravo samo stanje koje je potrebne javnog sektora. A i sami znamo svi da nije javni sektor taj koji se bavi proizvodnjom, koji se bave tvornicama i da ti učenici ne idu u javni sektor u, na obrazovanje, naukovanje, na praktičnu nastavu nego odlaze kod obrtnika i kod poduzetnika. Upravo je taj jedinstveni model obrazovanja što sam spominjala prije i kroz replike, to je sustav zapravo u kojem se prepolovio broj učenika u posljednjih 7 godina, a on je bio za razliku od onog klasičnog modela i čak dualnog modela obrazovanja u strukovnom obrazovanju jedini koji je detaljno i precizno definirao zadatke, obveze, odgovornosti, ciljeve i sve navedeno, a posebice je povezivao škole s gospodarskim subjektima i tržištem rada. Naravno svi ti učenici odlazili su manje-više na naukovanje kod malih obrtnika. I tu dolazimo do onog glavnog problema. Ovim prijedlogom zakona dijelom se definira i rješava problematika međusobnih odnosa između učenika i obrtnika gdje će odlaziti oni na naukovanje, ali istina je da smo ih prenormirali. Ja zaista ne znam koji će si, koji će mali obrtnici moći prihvatiti na ovakav način učenike na praktičnu nastavu jer budimo realni ne odnosi se manje-više ova praktična nastava na velike poslodavce. Ti učenici odlaze manje-više svi kod malih obrtnika, a oni nemaju potreban educiran kadar za rad s učenicima i nemaju volje ono što treba reći za tolikim administrativnim opterećenjem, za bavljenjem papirologijom i birokracijom. Ovaj prijedlog zakona samo pooštrava uvjete koji ti mali obrtnici moraju ispuniti, a zaboravlja se da je jedan od najvećih problema upravo i njihov nedostatak. Ono što mi tražimo da se uz obvezu koja se nalaže da se uvede zakonska obveza za škole, osnivače i resorno ministarstvo planiranja upisa učenika u strukovne programe u skladu s preporukama HZZ-a, da se napravi jedna dubinska analiza tržišta rada i po samim županijama jer ne vidimo smisao da se ide u takvu zakonsku obvezu ako se neće napraviti nekakva dubinska analiza prema županijama. I naravno da se sjedne sa predstavnicima privatnog sektora jer je njihova dobra volja da li će ili neće iskazivati potrebe prema HZZ-u. Također, ono što treba reći to se ne odnosi samo dakle na resorno ministarstvo, problematika kvota. One su nedovoljne, nedostatne i premale. Još kad uzmemo u obzir ukidanje stipendija koje su iznosile 1.500 kuna mjesečno dolazimo zaista do problematike i povlačenja paralele da neće nam se samo prepoloviti broj učenika u programima naukovanja odnosno JMO modelu nego će nam se prepoloviti broj učenika obuhvaćenih strukovnim obrazovanje. No, što sam htjela reći po pitanju samih županija. Obratilo mi se nekoliko ravnatelja strukovnih škola koji kažu da nije samo problematika u resornom ministarstvu nego da dolaze, nailaze na problematiku i kod njihovih osnivača koji im korigiraju kvote prije odlaska na usuglašavanje u resorno ministarstvo i mislim da to samo resorno [[Upadica: Hvala.]] ministarstvo mora skordinirati kako se takve stvari ne bi događale.
Hvala, ostanite još imamo, imate nekoliko replika. Kolega Emil Daus, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice, zanima me vaše mišljenje mjera 2 2 ulaganje u obrazovanje, znanost i istraživanje osigurava se potpora stipendiranja za deficitarna zanimanja, ali osobito za polaznike sustava strukovnog obrazovanja u slabije razvijenim područjima, regijama RH. Pa me zanima, prije sam isto imao u raspravi prijedlog da umjesto slabije razvijenih regija i sredina zakonodavac je trebao propisati da naglasak bude na učenicima slabijeg imovinskog stanja, jer ova diskriminacija u RH da neka regija ili sredina, općina, grad koja je više razvijena mora zbog toga ispaštati smatram da nije ispravno pogotovo kad su djeca u pitanju, pa me zanima vaše mišljenje o tome. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku.
Pa naravno kolega Daus da nije ispravan, ispravna ni poštena. Upoznata sam sa cijelom problematikom ali vidjeli ste neće to bi jedini nažalost slučaj. Svjedočimo tome da se Istarska županija i sve razvijenije regije neće moći javiti praktički ni na jedan natječaj posebice za obrazovanje iz NPO-a. Jedino valjda što nam preostaje da i mi isto tako unajmimo botove i da klikamo najbrži prst na natječaju novog ministra Filipovića pa ćemo valjda imati više sreće nego pameti.
Zahvaljujem se. Slijedeća replika Andreja Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice mislim da smo se svi tu usuglasili da definitivno postoji disbalans između broja učenika koji završavaju školovanje osobito deficitarnih zanimanja i onoga što zapravo tržištu i našem gospodarstvu treba. I mislim da je itekako važno ako ne i zaista presudna suradnja između ministarstava, između obrtničkih komora, županija, strukovnih škola da se donesu kvalitetni programi i planovi za osobito deficitarna strukovna zanimanja. Spominjali ste stipendije, ovdje se također u zakonu navode stipendije na koji način se one mogu zapravo postići i zato zapravo i malo rastužuje kad čitate naslove da su presušile stipendije iz EU fondova koji su trebali ove godine biti za deficitarna zanimanja, to je bilo 1.800 kuna, ali onda opet naiđete na nekakve dobre primjere gdje se ipak i županije i županijska obrtnička komora recimo iz Varaždinske županije [[Upadica: Hvala, presušilo je vrijeme.]] surađuju s ministarstvima pa ipak nešto novaca povlače. Koji je vaš komentar? Hvala.
Odgovor, izvolite.
Zahvaljujem. Da, govorila sam o ukidanju stipendija i ne samo to, čak treba reći da postojeći zakon koji je na snazi vezan za strukovno obrazovanje jasno i decidirano predviđa davanje nekakve naknade odnosno nagrade učeniku koji je na praktičnoj nastavi ili programu naukovanja. Ovdje se to bitno komplicira. Bitno se prenormira dakle i samog učenika i samog osnivača, ali i samog poslodavca koji su manje-više svi mali obrtnici. A komentar vezano za presušivanje novaca za stipendije iz EU fondova nikako ne mogu prihvatiti. Posebice s toga što se premijer stalno hvali sa nove 24 milijarde eura. Novaca ima samo što ih mi nismo sposobni povući zbog toga što još nismo niti raspisali natječaje kako je bilo predviđeno iz Nacionalnog plana otpornosti i oporavka, a da ne govorim o operativnim programima koje nismo niti ovoga dali na savjetovanje. Valjda ćemo do 2027. kad istječe razdoblje ih usvojiti.
Zahvaljujem se. Kolegica Katarina Nemet ima repliku, izvolite.
Zahvaljujem. Kolegice Radolović u prilogu vašoj raspravi i onog prvog iskoraka kojeg ste spomenuli ja bih vas molila da nam ovdje komentirate situaciju Strukovne škole Eugena Kumičića u Rovinju koja je za ovu '21. i '22. tražila 2 kombinirana razreda i to automehatroničar i vodoinstalater te elektroinstalater i elektromehaničar. Iz ministarstva su dobili odbijenicu sa obrazloženjem da se broj razrednih odjela ne smije povećavati po uzoru na proteklu školsku godinu.
Hvala. Odgovorite molim vas.
Zahvaljujem, da kontaktirali su me oni vezano i za zanimanje grafičkog tehničara. Ono što rastužuje da zapravo oni imaju u kompaniji Istragrafika već potrebu i potražnju za takvom vrstom radnika i da im se ne dozvoljava upis jednog razrednog odjeljenja za grafičkog tehničara uz ova ostala zanimanja. I tu dolazimo zapravo opet do loptanja županije i do loptanja resornog ministarstva. Ja moram reći da mene kao oporbenu zastupnicu zaista ne zanima niti tko je na vlasti na državnoj razini u ministarstvu, niti u županiji, nego me zanima da se taj problem riješi. I ne može se dogoditi to da ravnatelji onda očajno malo pišu županiji, malo pišu ministarstvu i da im se u županiji kaže joj ne možete jer ministarstvo neće dozvoliti, a u ministarstvu se kaže ma ne možemo vam mi dozvoliti jer jednostavno ne smijete preći tu kvotu razrednih odjeljenja i broja učenika od strane županije. Mislim da se to sustavno mora riješiti i da se takva deficitarna zanimanja svakako trebaju odobriti.
Hvala. Uvaženi zastupnik Željko Pavić ima repliku.
Poštovana zastupnice ovo nepostojanje dubinskih analiza je veliki problem. Međutim, za neke stvari su napravljene tek površne analize. Primjerice za regionalne centre kompetentnosti. Da su napravljene analize potreba za pojedine županije onda ne bismo imali u Zadru RCK za strojarstvo ne bismo vjerojatno imali niti u Sisačko-moslavačkoj županiji elektroniku i računarstvo nego bi to bilo drugačije malo raspoređeno, prema potrebama koje su stvarno tamo prisutne trenutno i koje će biti u budućnosti. Međutim, ne postoji nikakva komunikacija sa poduzetnicima, ne postoji komunikacija sa obrtnicima, ne postoji komunikacija niti nikakav popis njihovih želja i potreba za budućnost, niti smjerovi njihovog razvoja. I tu nastaju problemi. Imat ćemo problem i dalje, utrošit ćemo novac, a efekti će biti nula.
Hvala. Izvolite odgovor.
Zahvaljujem na pitanju. Kolega Pavić, moram prvo reći da načelno podržavam cijeli taj projekt i program izgradnje regionalnih centara kompetencija. Posebice mi je u Istarskoj županiji recimo gradimo centar kompetencija turizma i ugostiteljstva i u njemu sudjeluje čitav niz kompanija i iz turizma i iz ugostiteljstva. Mislim da je to jedan primjer dobre prakse. Međutim, mislim da se u dobrom dijelu lijepe naše to dijelilo isključivo po političkom ključu, a isto tako činjenica je da ostalo svega 14 mjeseci za iskorištenje sredstava, a da dobar dio centara kompetencija nije zapravo niti jedna lopata zabijena i mene samo zanima kako će se to uspjeti izgraditi i opremiti do kraja budući da svi znamo da 31.12.'23. ističe onaj konačan rok i nema nikakvog produženja niti daljnjeg odobravanja od Europske komisije. I mislim da nam treba biti svima skupa žao što ministarstvo je toliko kasnilo sa spuštanjem tih sredstava i raspisivanjem poziva.
Zahvaljujem se kolegice. Slijedeća za raspravu je kolegica Vesna Bedeković, izvolite.
Hvala vam lijepo poštovani potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, pa evo koliko mi vrijeme dozvoljava u ovih 5 minuta nastojat ću krati samo osvrt dati i možda na neki način ukazati na samo neke od, od dijelova ovog prijedloga zakona za koje smatram da su izuzetno bitni. I podsjetit ću da što se tiče Hrvatske u EU da imamo jedan od najvećih udjela učenika na srednjoškolskoj razini što se tiče zastupljenosti strukovnog obrazovanja u Europi i on iznosi gotovo 70%. I smatram da upravo u tom dijelu sustava svakako treba posvetiti posebnu pažnju kako bi se cjelokupni ovaj sustav dodatno ojačao i unaprijedio. I kroz raspravu se vidjelo ne samo sada nego i u prvom čitanju da je sustav strukovnog obrazovanja vrlo kompleksan sa brojnim problemima i ne možemo reći da problema nema. Problema ima, ali to ne znači da probleme ne treba rješavati i da ne treba sustavno pristupiti rješavanju ove problematike i upravo stoga mislim da je ovaj Konačni prijedlog izmjena i dopuna ovog zakona zapravo predstavlja zakonodavni temelj za reforme, za reformske procese. Možemo reći da reformski procesi idu sporo, da idu umjerenom brzinom, da ne idu nikako, ali nikako ne možemo reći da se ništa ne događa. Događa se itekako puno toga u sustavu strukovnog obrazovanja. Događa se radi toga što imamo puno posla i puno posla i puno toga je potrebno mijenjati, a vi znadete da, svi skupa jako dobro znademo da svaka promjena ide teško, da ide mukom, ali ukoliko postoji zajednički konsenzus i zajedničko slaganje da su promjene potrebne, onda promjena dakle i ide i u tom smislu dakle ovaj zakonski prijedlog kao podloga reformskih procesa u strukovnom obrazovanju, ono što mislim da je najvažnije, da će se njime biti zahvaćeni prije svega, svi dionici sustava, znači i učenici i nastavnici i poslodavci i osnivači škola i svi drugi nadležni partneri u ovom sustavu, a ono što je zapravo konačni cilj ove reforme i što svakako treba imati u negdje, dakle u fokusu, to je dakle o osposobljavanje naših učenika, dakle mladih ljudi za učenje kroz rad i u radnom okruženju ih potaknuti za samostalno razmišljanje i uspješno rješavanje radnih zadataka i na temelju toga im dati ključne kompetencije koje će im omogućiti prilagođavanje, upravo ono o čemu cijelo vrijeme govorimo, a to su stalne promjene koje ne možemo izbjeći i prilagođavanje tržištu rada. Mi govorimo o prilagođavanju tržištu rada nakon što učenici izađu iz sustava strukovnog obrazovanja, prilagođavanje tržištu rada ih čeka od onog trenutka kad počnu raditi u sustavu pa sve do kraja radnog vijeka jer su promjene vrlo brze i vrlo nagle i ne možemo ih zaustaviti. Ono što su ključne .../nerazumljivo/... ključno u ovom Zakonu, samo bih kratko nabrojila, dakle ono što smatram bitnim, dakle zakonodavni okvir za učenje temeljeno na radu, on što je dalje bitno, dakle planiranje upisa u strukovne programe u skladu s potrebama tržišta rada, ono što je nadalje bitno, jasno definiranje sustava stipendiranja i ono što je po meni krucijalno i jako važno, dakle poboljšavanje sustava osiguravanja kvalitete u strukovnom obrazovanju. Jedino će sustav kvalitete i kvalitetni programi u strukovnom programu dugoročno, ne brzo i ne odmah, ali dugoročno pomoći rješavanju problema i osuvremenjivanja strukovnih kurikuluma i davanja pravog mjesta regionalnim centrima kompetentnosti i na neki način, okrupnjivanju strukovnih programa da nam se ne događa da u različitim školama, u različitim mjestima RH imamo strukovne programe koji su nam jednako i na isti način svi zastarjeli, neučinkoviti i još sa smanjenim brojem učenika. Dakle, regionalnim centrima kompetentnosti zapravo idemo prema ustrojavanju mreže strukovnih programa na način da radimo na njihovoj kvaliteti i pružamo kvalitetnu mogućnost školovanja. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Imamo nekoliko replika, prva je kolegice Irena Šimunić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovana kolegice. Kao i uvijek, namjera zakona je dobra, ali provedba često upitna. Sudeći po onome što smo do sada mogli gledati, to je nešto što izaziva sumnju, a u prilog tome govore česte prakse koje su potpisane, koje su formalne, postojeće, a zapravo ih nema u kvalitetnoj realizaciji. Takva je situacija je nedopustiva jer osoba koja izlazi iz sustava obrazovanja, trebala bi biti osposobljena za nastup na tržištu rada, mora imati one vještine koje poslodavac zahtjeva jer je to u interesu poslodavca i učenika, odnosno budućeg radnika, a na kraju i gospodarstva u cjelini. Predloženi zakonski okvir .../nerazumljivo/... propisuje mogućnosti stručnog nadzora nad izvođenjem tog učenja temeljenog na radu kod poslodavca odnosno na praksi kod poslodavca. Smatrate li da će ova zakonska odredba utjecati na rješavanje ovog, nažalost problema u [[Upadica: Hvala.]] strukovnom obrazovanju i osposobljavanju i vidite li njegovo konačno rješavanje, na koji način? Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala vam lijepo. Odgovorit ću vam vrlo kratko. Dakle u Zakonu su jasno definirane, čak sad u konačnom, konačnoj, konačnom, konačnoj verziji prijedloga zakona vrlo, vrlo jasno definirane sve odredbe vezane za nadzor. Vrlo kratak odgovor, smatram da će to u praksi puno pomoći i da će unaprijediti sustav. Hvala vam na pitanju.
Hvala lijepo. Sljedeća replika, kolegica Ankica Zmaić.
Zahvaljujem potpredsjedniče, kolegice Bedeković. Niz godina školovali smo djecu za zanimanja koja nisu više baš atraktivna. Nama nedostaju majstori, od krovopokrivača, limara, keramičara, vodoinstalatera, itd., a to su zanimanja koja doprinose zaradi. Ovim Zakonom sigurno ćemo učiniti veliki iskorak oko strukovnog obrazovanja, a upravo za nove programe pruža se velika pomoć i podrška iz sredstava EU koristeći Nacionalni plan oporavka i otpornosti. Možete li to malo prokomentirati?
Hvala. Izvolite kolegice.
Hvala vam lijepa. Hvala vam lijepa kolegice Zmaić na ovom, na ovoj vašoj replici, naravno, ja sam rekla i u svojoj raspravi uvodnoj u ime našeg Kluba zastupnika HDZ-a, kasnije sam to ponovila, dakle ovaj Zakon je, još jednom ću zaista naglasiti, zakonodavni temelj za provedbu reformi koje su predviđene, prije svega programom Vlade za razdoblje '22. do, 2020.-2024. i predviđena Nacionalnim planom oporavka i otpornosti od '21. do 2026. godine na temelju kojega ćemo iskorištavati, dakle sredstva iz EU. I činjenica je i ja zaista to imam potrebu još dodatno naglasiti da nam danas nedostaje kvalitetnih majstora krovopokrivača, bravara, svega onoga što ste vi nabrojili i svi skupa se moramo zapitati kako i na koji način, dakle osigurati kvalitetno obrazovanje koje će nam majstore takvog profila vratiti na tržište.
Zahvaljujem. Kolega Luka Brčić, replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana kolegice. Evo mi i danas kao i u prvom čitanju pričamo o mladim ljudima ja bih rekao koji su još u formativnoj dobi i zasigurno je bitno da ih osposobimo za tržište rada i to je naša temeljna nakana i ovog zakona. Ali zasigurno u tom osjetljivom formativnom kako sam rekao razdoblju bitno je da imaju i neka druga znanja, tako da mislim za razliku od nekih mogli smo čuti da se isključivo posvetimo samo praksi. Mislim da je bitno naći jedan sklad između općih obrazovnih, pa i odgojnih predmeta i same pripreme za njihovo buduće zvanje jer oni su izabrali to u četrnaestoj i petnaestoj godini pitanje koliko su i sami dovoljno imali uvida u znanje i zanimanje koje će raditi. Hvala.
Zahvaljujem se. Izvolite kolegica Bedeković.
Hvala vam lijepa. Kolega zapravo ste načeli jednu jako važnu temu o kojoj bi se puno dalo pričati pa je teško dati odgovor, evo na vaš poticaj u jednoj minuti. Ali ja ću samo reći da dobro ste to rekli. Dakle djeca su u petnaestoj godini kada upisuju, dakle srednju školu u vrlo osjetljivom razdoblju razvoja, dakle formativna dob i jako, jako dobro kod izrade kurikuluma trebamo odmjeriti koliko čega dozirati i nikako nisam za pristup da se strukovni programi ostave bez opće obrazovnih sadržaja. Naravno strukovni programi su oni programi za koje se još uvijek tradicionalno opredjeljuje velik dio hrvatskih učenika i to je sjajno, dakle ali osim znanja dakle svog zanata da tako kažem putem koje će steći putem učenja temeljenoga na radu svakako onaj drugi dio naobrazbe mora biti u području opće obrazovnih programa, jer moramo omogućiti razvoj našim učenicima cjelokupne ličnosti.
Hvala. Kolegica Katarina Peović ima repliku.
Hvala. Kolegice Bedeković rekli ste da nedostaje krovopokrivača. Jel' mislite da ih nedostaje zato što nedostaju kvalitetni srednjoškolski programi za krovopokrivače ili zato što na tom famoznom tržištu rada nitko to ne želi raditi zato što imamo nisku cijenu rada, zato što to ljudi rade ako to rade odlaze u inozemstvo. Znači ono što pokušavam sugerirati u svojim raspravama da nije samo stvar u tome da uskladimo to famozno tržište rada sa obrazovnim sustavom, nego i da samo tržište rada preispitamo i da vidimo gdje su uzroci i razlozi zašto naša ekonomija zaostaje, zašto mi nemamo visoko kvalificirane radne snage koja ostaje u Hrvatskoj? U tom smislu bih voljela da ovaj prijedlog to prepoznaje, a ne da možda kao više na strani pa čak i liberala stalno ponavljamo famozno tržište rada i trebamo se prilagoditi famoznom tržištu rada.
Hvala. Izvolite odgovor na repliku.
Hvala vam lijepa kolegice. Pa složila bih se sa vama, da to je vrlo kompleksno pitanje. Da li, ja pretpostavljam da je kad govorimo o krovopokrivačima da govorimo simbolički, dakle je li nemamo krovopokrivača zato što imamo loše, zastarjele programe, zato što imamo smanjeni upis učenika, interes za upisom učenika u te programe ili imamo smanjen broj pokrivača zato što su slabo plaćeni na tržištu rada. To je vrlo jedan kompleksan problem. Dakle tu treba napraviti jednu jako, jako detaljnu analizu i nije vam to stvar samo Zakona o strukovnom obrazovanju. To vam je stvar čitavog niza seta drugih zakona koji se rubno dotiču, dakle područja općenito rada u Republici Hrvatskoj. Hrvatski sabor nije tijelo koje će se baviti analizom tržišta, niti tržišta rada, niti bilo bilo kojeg drugog tržišta. Hrvatski sabor je zakonodavno tijelo, ali svakako o ovoj problematici valja progovarati. Ja i dalje smatram da je ovaj prijedlog jedan dobar zakonodavni okvir za reguliranje kvalitete i poboljšanja strukovnog obrazovanja i hvala vam na replici.
Hvala lijepo. Možete se zahvaliti kolegi Radi Šimičeviću na replici.
Zahvaljujem predsjedavajući. Poštovana kolegice, evo zašto mi donosimo ovaj zakon? Pa donosimo vjerojatno zato što imamo neusklađenost ponude i potražnje odnosno kvalifikacija iz svijeta rada. I mi moramo učiniti sve da dobijemo potrebna znanja koja će zadovoljiti svijet rada, odnosno mi moramo planirati buduća zvanja, zanimanja, vještine i sposobnosti koji će biti konkurentni. Međutim, mi danas imamo preko 300 ili 400 ne znam točno zanimanja koja u ovom trenutku nisu sva adekvatna i ne mogu se dogoditi potrebe za tržištem. I po meni je ovaj zakon nužan, potreban i možda smo mogli ga i prije donijeti da bismo napravili doista reda u sustavu strukovnog obrazovanja. Hvala.
Hvala. Izvolite odgovor.
Hvala vam lijepa poštovani kolega. E sad smo evo sad ste dali poticaj da uđemo u područje koje se zove hrvatski kvalifikacijski okvir i da vrlo kratko se referiramo na to koja je poveznica između kvalifikacijskog okvira i ovog zakona. Naime, ovaj zakon između ostaloga predviđa obveznu povezanost strukovnih kurikuluma i hrvatskog kvalifikacijskog okvira kroz standard zanimanja, kroz standard zanimanja naravno kao ključni element povezanosti kurikuluma sa potrebama koje traži tržište rada. I ono što je važno istaknuti da se ovim zakonom uređuje kako bih rekla uređuje način raspoređivanja strukovnih programa u sektore. To je jako bitno, opet u skladu sa pripadajućim zanimanjem na temelju nacionalne klasifikacije zanimanja i na taj način kad shvatimo koliko je to bitno onda ćemo smanjiti broj ovih nagomilanih programa neučinkovitih.
Zahvaljujem se. Kolegica Maja Grba Bujević ima repliku, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena kolegice, kada se provela analiza stavova poslodavaca samo je 1/3 poslodavaca bila zadovoljna razinama kompetencije za obavljanje određenog posla. Hoće li uvođenje mentora, ali kod poslodavca, ne mentora školska, da li će to promijeniti nešto što se tiče stavova? Meni se čini da je to dobar iskorak i da je to upravo put kojim treba, al me s obzirom da vi iz te struke dolazite zanima vaše mišljenje.
Hvala. Izvolite.
Hvala vam lijepa kolegice na ovom pitanju. Da, uvođenje mentora kod poslodavaca je silno bitno jer to je osoba koja neposredno radi sa učenikom koji dolazi iz strukovnog programa stjecati kompetencije u praksi, dakle zašto je važan mentor? Mentor ne može biti bilo tko, upravo tu želimo znači fokusirati osobu mentora na učenika na način da kroz mentorsko vodstvo učenik stječe sve moguće znanja, vještine, pa onda na kraju krajeva kompetencije potrebne za buduće radno mjesto i ono što je dobro u ovim odredbama zakona se propisuje što sve mentor mora proći da bi mogao raditi s učenicima, dakle koju vrstu osposobljavanja, dakle ja bih rekla da dobije onaj didaktičko metodički paket da bi učenika mogao osposobiti da bi bio kvalitetan na svom radnom mjestu, a onda će i poslodavac koji ga prima na buduće radno mjesto [[Upadica: Zahvaljujem se]] kroz vrijeme biti zadovoljniji. Oprostite.
Zahvaljujem se. Evo i kolega Nikola Mažar izvolite replika.
Hvala lijepo predsjedavajući. Uvažena kolegice, danas raspravljamo o donošenju ovoga konačnoga prijedloga zakona i o bitnosti strukovnoga obrazovanja. Uvažavajući i podupirući sve ono što ćemo ovim prijedlogom zakona unaprijediti nažalost rekao bih svjedoci smo toga da s jedne strane imamo deficitarna zanimanja koja su visoko zapošljiva, a s druge strane imamo nedostatak tih kadrova na tržištu rada i svakako smatram da je tu ključ i u popularizaciji dakle strukovnih zanimanja. Pohvalno je da i resorno Ministarstvo znanosti i obrazovanja raspisuje i javne pozive financiranja programa koje rade na popularizaciji strukovnih vještina, a isto tako i evo državno natjecanje koje je održano „Worldskills Croatia“ koje je okupilo 450 najboljih učenika strukovnih škola, a u prezentaciji i 40 različitih vještina, a i time postalo i najveće strukovno natjecanje u ovom dijelu Europe tako da svakako mislim da bi bilo dobro i u tom smjeru nastaviti.
Hvala. Izvolite odgovoriti na repliku.
Hvala vam kolega na ovoj replici, dakle na podsjećanju na to koliko je važna promidžba i koliko je važno motivirati osnovnoškolce završene za upis strukovnih programa. Ja sam rekla u svojoj raspravi da jedan dio hrvatskih učenika se tradicionalno opredjeljuje za upis strukovnih programa, međutim da bi to i dalje bilo tako moramo promovirati strukovne programe na način da učenicima dajemo, budućim učenicima, dakle osnovnoškolcima, a i roditeljima, informaciju o tome koliko je strukovno zanimanje važno, koliko je vrijedno i koliko je bitno za osiguravanje buduće egzistencije. Svi znamo koliko skupo danas plaćamo jednog majstora koji lijepi pločice, jednog ne znam sad da ne nabrajam dakle krovopokrivača što je rekla kolegica nema ih na tržište.
Ni nema vremena više za nabrajanje, ali možete nastavit kad kolegica Nadica Dreven Budinski … [[Govornik se ne razumije]]
Hvala lijepa potpredsjedniče. Poštovana kolegice, pa evo ga i u čl. 41. su navedeni i ciljevi strukovnog obrazovanja su omogućiti polaznicima stjecanje temeljnih i strukovnih kompetencija za dobivanje kvalifikacija potrebnih tržištu rada, za daljnje obrazovanje, cjeloživotno učenje i u funkciji osobnog razvoja, te gospodarskog i općeg razvoja društva i tako da sad ja to ne čitam. Znači detektirano je sve, zakon je ovaj dobar i mislim jer je detektirao probleme koje imamo u strukovnom obrazovanju, tržište rada, znači mi smo otvarali i poslovne zone, zovemo gospodarstvenike. Evo ja dolazim iz Varaždinske županije gdje možemo reći da se stvarno vodila stvarno sustavna briga kad su se otvarale poslovne zone razgovaralo se i sa Zavodom za zapošljavanje, sa strukovnim našim obrazovnim školama i na neki način i dan danas kad dolaze novi investitori svi prvo što pitaju kakve kadrove imate u svom strukovnom obrazovanju, mislim da bi to trebao biti nekakav temelj.
Hvala. Možete odgovoriti na repliku.
Hvala lijepo. Poštovana kolegice, ovaj zakon je itekako prepoznao i probleme u strukovnom obrazovanju i prepoznao prijedloge načina na koji se mogu rješavati, naravno zakon je podloga, konkretno zakon se ostvaruje, ja ću tako reći figurativno, u operativi, dakle u praksi. Vi kad pogledate i usporedite ovo zakonsko rješenje, ovo sa prvim Zakonom o strukovnom obrazovanju i obrazovanju odraslih donesenim 2009.g. koji je nakon toga 3 puta mijenjan, dakle 3 puta je noveliran, ovo je četvrta izmjena, kad usporedite to onda ćete vidjeti koliko ovaj, ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona donosi novosti u odnosu na početno stanje, u odnosu na svako noveliranje, dakle iza toga i koliko zapravo novosti donosi prepoznatih upravo u neposrednoj praksi i nudi moguće, moguću zakonsku podlogu za rješenje, a osobito za reformske procese.
Hvala. Kolegica Ljubica Maksimčuk ima repliku, izvolite.
Hvala [[Upadica: Mikrofon]] [[Govornik naknadno uključen]] niti jedna vlada do sada nije ozbiljno pristupila rješavanju problema nagomilanih u strukovnom obrazovanju. Sve je to imalo za posljedicu i činjenicu da učenici naših strukovnih škola izlaze nespremni kako kaže posljednje istraživanje. Prijedlogom ovog zakona trebalo bi se otkloniti sve te manjkavosti i dobro povezati obrazovni sustav i tržište rada. RH, ali i EU vape za obrazovnim kadrovima spremnim da se odmah nakon škole uključe na tržište rada. Uz ovaj zakonski prijedlog bitna je naravno i kvaliteta studijskih programa i puno drugih čimbenika. Danas se u nekoliko navrata spominjalo ime jednoga ravnatelja iz moje županije, gospodina Prskala koji je od jedne nepoželjne škole napravio vrlo poželjnu. Imamo mi još tu ravnateljicu Obrtničko-tehničke škole, Medicinske škole koje su doista dostigle jedan takav nivo gdje učenici nastoje ovaj [[Upadica: Hvala, hvala kolegice.]] se upisati i koliko je bitna evo, koliko je bitna uloga ravnatelja uz sve ovo.
Znamo da imamo jako puno dobrih ravnatelja. Odgovorite na repliku, izvolite.
Hvala vam lijepa. Ma da kolegice, ima, ima sjajnih primjera. Zato je dobro da ste ovo rekli. Ima, mi imamo sjajnih primjera, sjajnih strukovnih škola u Hrvatskoj. Dakle, naš problem je što sve što vrlo smo skloni defetizmu i skloni kritici. Mislim ja ću reći, iznijet primjer moje škole u mojoj Pitomači gdje ja živim. Mi imamo sjajnu srednju školu, gdje smo našu srednju školu, u našoj općini izgradili vlastitim sredstvima i sredstvima županije bez ijedne kune iz ministarstva tadašnjeg znanosti i obrazovanja. A to je bilo u vrijeme vlade kada su smanjene plaće prosvjetnim radnicima, učiteljima, nastavnicima i profesorima, nekima su pale čak za 1.000 do 1.500 kuna, kad su ukinute božićnice, kad su ukinuti regresi, kad je bila sjeća glava, gotovo 30 ravnatelja koji su by the way kasnije svi dobili sudske sporove [[Upadica: Hvala.]] dakle najlakše je kritizirati.
Hvala, je tako je, ja ću spomenuti u Sisku sjajnu srednju tehničku školu, pa evo prije nego kolegica Majda Burić replicira, izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče sabora. Poštovana kolegice Bedeković, mislim da ćemo se svi složiti da je zaista prijeko potrebna i daljnja popularizacija strukovnih zanimanja ne samo sa razine resornog ministarstava i srodnih ministarstava već i kompletno cijeloga društva, pa u tom smislu mislim da je jako, jako dobar posao odradila emisija Masterchefa [[Upadica: Sjajno.]] isto tako sjećamo se one sjajne reklame promidžbe strukovnih zanimanja koje, iza koje, što je provelo Ministarstvo gospodarstva vezano uz ruke mislim da se zvalo upoznaj struku i živi od svojih ruku. To su bile sjajne kampanje i emisije itd. i mislim da treba i dalje nastojati u popularizaciji strukovnih zanimanja da to puno pridonosi. A ono što ja ovom prilikom u stvari želim vas pitati budući da smo od oporbe čuli jako, jako puno neznanja i zluradosti vezano uz povlačenje sredstava europskih fondova ja vas molim u stvari da nešto više kažete o 7,5 milijardi [[Upadica: Hvala.]] koja su osigurana kroz NPO upravo za sektor obrazovanja što je nikad više za izgradnju novih škola, [[Upadica: Hvala, hvala kolegice Burić.]] novih vrtića, zelenu tranziciju itd.
Nemojte više, evo ga sad će kolegica odgovor Bedeković. Izvolite.
Hvala vam lijepa. Ma da, ja bih rekla previše je zluradosti i previše je negativizma. Ne znam zašto, ali rekla bih ili se ne zna ili se ne želi vidjeti ono što se događa i ono što se zaista trenutno radi. Dakle, ja ću naglasiti i ponoviti, hvala vam što ste to evo spomenuli, umjesto smanjenih plaća, umjesto ukinutih božićnica, umjesto ukinutih regresa, umjesto sječa glava ravnateljima ne samo strukovnih nego i drugih škola, umjesto pada kreditnog rejtinga na razinu smeća ova vlada kao što ste i sami rekli ulaže dakle milijune i milijune eura između ostaloga i u sustav odgoja, odgoja i obrazovanja i to na svim razinama. Znači od, nismo rekli vrtiće, niste spomenuli ja ću ih spomenuti, milijarde kuna, milijuni i milijarde kuna u vrtiće, kasnije u osnovne škole za [[Upadica: Hvala vam.]] cjelodnevnu nastavu, strukovne, visoko obrazovanje itd. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem se … [[Upadica se ne razumije.]] sve u redu. Kolega Erik Fabijanić, izvolite, pojedinačna rasprava.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, dakle pitanje stručnog obrazovanja kao i općenito srednjoškolskog obrazovanja je univerzalno pitanje zato što je riječ o našoj djeci odnosno o našim unucima kako će se školovati i koju će budućnost izabrati. Mi ovdje govorimo o izmjenama iz Zakona o strukovnom obrazovanju zato da bi lakše bio prilagodljiv tržištu. Da vi to pitanje postavite sveučilišnim profesorima odnosno akademskoj zajednici da li nama su sveučilišta prilagođena tržištu onda će vas onako odozgor pogledati i reći pa nismo mi tu zbog tržišta mi smo tu radi znanosti. Dakle, možemo imati i ovo je možda zericu bolji propis od onoga koji sad imamo, ali nam to problem riješit neće. Neće riješit problem iz razloga što strukovno, određene struke su u Hrvatskoj deficitarne. Deficitarne su prije svega zato što su slabo plaćene. I onog trenutka kad mi nekoga iškolujemo strukovno i deficitarno i stipendiramo ga, nažalost ovaj on će dobiti struku s kojom će poslije ići raditi u inozemstvu gdje ima veću sigurnost radnog mjesta, gdje ima veću sigurnost na radu, gdje ima bolje uvjete rada i gdje ima veću socijalnu sigurnost po pitanju zdravstvenog i mirovinskog osiguranja. To je zakon tržišta. Prema tome, mi možemo riješiti ovaj problem, pa i ovim izmjenama i dopunama i zakona, ali nismo riješili problem, on samo nažalost biti će bolji, bolji razlog da, da, da poboljšat ćemo sustav školovanja, ali pitanje za koga, za koga ćemo to školovati. Ja ću se evo ovdje javno zahvaliti ministru Fuchsu baš vezano za suradnju sa Primorsko-goranskom županijom oko mnogo čega, ali kao pozitivan primjer. Dakle, mi smo prije nekih, pred nekoliko dana evo čitam u novinama odlučili napraviti jednu stvar odnosno drugu školu koja ima naziv brodograđevna ćemo preimenovat, maknut ćemo brodograđevna. S prvom školom s kojom smo to napravili prije nekih 10-ak godina samo zbog stigme brodogradnje nama se upis djece sa 117 danas, dakle za prošlu godinu je bilo preko 200 u strukovnim i obrtničkim zanimanjima, ali treba pratiti gdje će ta djeca poslije završiti. A isto tako evo javno ću se zahvaliti ministru Fuchsu što je nakon 30 godina vratio šumarski odjel u Delnicama. A treba znati tko je ugasio prije 30 godina isto tako taj šumarski odjel. Isto tako treba znati još mnogo štošta kad mi govorimo o Gorskom kotaru, evo ja sigurno njega nisam pritiskao, možda su ga neki drugi pritiskali, ali sad da li ga je HDZ pritiskao da popusti vezano za srednju školu u Delnicama ne bih, ne bih u to, ne bih u to ulazio, ali sam razgovarao s osnivačem pa točno znam tko je s kim, tko je s kim razgovarao, ali i na školi u Delnicama mu se isto, mu se isto zahvaljujem. Međutim, problem nažalost ostaje. U prošlosti je isto tako vezano za Gorski kotar, dakle za šumarskog tehničara, dakle Hrvatske šume su isto tako centralizirane pa su se onda zbog toga u Gorskom kotaru pilane gasile, a otvarale se u okolici Zagreba jer smo mi previše centralizirali sustav, bilo da je riječ o šumama, bilo da je riječ o obrazovanju jer osnivači gradovi i županije imaju jedan veliki problem. Imaju jedan veliki problem, ja se nadam da ćemo ga možda barem donekle u ovom sazivu riješiti. Naime, srednje škole su, su županije osnivači, ali one se ne financiraju od proračuna županija od decentraliziranih funkcija koje su de facto dakle županija je tu samo kurir prema sredstvima. Može se dogoditi da osnivač itekako ima sluha za potrebe tržišta. Može se dogoditi da i ministar ima sluha za potrebe tržišta, ali imamo jedan drugi problem, a problem je da li će se to poslije i financirati. I to ne vrijedi samo za srednje škole. Evo, zahvaljujem.
Hvala lijepo, imate 2 replike. Kolega Emil Daus je prvi, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani zastupniče, ja ću se zahvaliti ministru Fuchsu kad otvori medicinski fakultet u Puli, ali, ali nisam to htio vas pitati. Zanima me nešto drugo. Da li po vama ako majstor obrtnik ili majstori koji su u njegovom obrtu ili firmi, a imaju već dugo staža i dokazani su na tržištu koliko struka kaže ne znam 10, 15 godina 20, da li oni po vama trebaju polagati ispit za mentora ili ne? Ili bi bilo pametnije da se ugradi u zakon da se može primati učenika na praktičnu nastavu kod onih obrtnika i onih majstora koji zapravo već svojim dugogodišnjim stažem zaslužuju biti mentori jer su se dokazali pa i na tržištu jer ako ne bi bili propali. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku.
Ja se zahvaljujem, ali nisam dovoljno stručan da bi na to mogao odgovoriti. Činjenica je da mentor mora imati i druge vještine i sposobnosti koje su pedagoške naravi, dakle koje i da li se to može prepoznati kroz radno iskustvo ili ne to zbilja, to zbilja vam ne mogu odgovoriti.
Hvala. Kolegica Majda Burić, replika.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Poštovani kolega Fabijanić, drago mi je u stvari da ste javno s ove govornice zahvalili ministru Fuchsu na svemu što je učinio za Gorski kotar i za Srednju školu Delnice jer da je bilo po vama i po ljudima koji vode Primorsko-goransku županiju mi danas u stvari ne bismo imali niti novi smjer šumarskog tehničara u Srednjoj školi Delnice, niti bismo imali sačuvan smjer ekonomista. Zašto to govorim? Zato što znamo što je bilo u prethodnom vremenu dok ste u stvari obnašali vlast na razini države. Ukinuli ste Zakon o brdsko-planinskom području, pretvorili ga u jedan zakon koji se odnosi i svodi na branje bobičastog voća. Napravili toliko štete za područje Gorskog kotara sa nacionalne razine da se to ne pamti. Sve to popravljeno je od 2016. nadalje i ovdje zaista [[Upadica: Hvala kolegice.]] ne glorificiram nikoga već govorim isključivo [[Upadica: Hvala kolegice.]] i jedino o činjenicama da je novi zakon [[Upadica: Isteklo je vrijeme kolegice.]] stupio na snagu s 1.1.2019. Ispričavam se što sam prekršila vrijeme.
Sve u redu, srdoboljna, srdoboljna ameba, peronospora. Izvolite kolega, odgovorite.
Dakle, kad je riječ o ekonomskom smjeru u Srednjoj školi u Delnicama treba reći jednu stvar da je postojao prijedlog o ukidanju to sigurno nije zahvaljujući osnivaču nego je to bio prijedlog ministarstva. Ministarstvo se predomislilo i to je u redu. Kad govorimo o brdsko-planinskom on jest ukinut, onda je donesen Zakon o ovaj potpomognutim područjima, mi još uvijek, evo prošlo je već 3 godine čekamo provedbene propise koji bi trebali pomoći Gorskom kotaru, still waiting.
Zahvaljujem se. Imamo sada povredu Poslovnika.
Poštovani kolega Fabijanić je povrijedio 238. Poslovnik, uvrijedio sve stanovnike Gorskog kotara budući da ne raspolaže sa dovoljno informacija. A to je da su upravo goranske lokalne samouprave prije nekih 10-ak dana dobile odluku o financiranju projekata na području Gorskog kotara u vrijednosti skoro 6 miliona kuna. S obzirom da ne raspolažete informacijama koje su relevantne, točne i činjenične [[Upadica: Isteklo je vrijeme kolegice Burić.]] smatram ovo povredom Poslovnika.
Ja nisam opet vidio nigdje u tom Poslovniku da piše da je neznanje, neinformiranost uvreda za bilo koga, on smije biti i neinformiran i ne znati, a vi morate prema Poslovniku dobit opomenu jer ovo nije povreda. Dakle, evo jeste vi htjeli povredu Poslovnika ili?
Povreda Poslovnika zato što se u povredi Poslovnika kolegica osvrnula na iznose novaca koji se daju kao milodar općinama Gorskog kotara, a ja sam govorio o provedbenim propisima ne o novcu.
Da i time nije ona povrijedila Poslovnik nego na neki drugi način, ali vi ste povrijedili sad kolega. Isto dobivate opomenu. A Rade Šimičević bez opomene u završnom govoru u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo na kraju ove rasprave što mogu reći da za jednu državu je važna sigurnost, važna je obrana, važna je ekonomija, važno je zdravstvo. Ali bez obrazovanja zapravo ne bi bilo ni jednog od ovih segmenata i zato izuzetno važno da država prepozna potrebu ulaganja i razvoja u obrazovanje, a pogotovo u strukovno obrazovanje. Ovaj zakon kolegica je rekla malo prije nije spektakularan, ali je ovaj zakon izuzetno važan i nužan da se donese, da se urede odnosi u strukovnom obrazovanju. Mi danas smo konstatirali da upisujemo puno više učenika nego što to radi EU ili zemlje u našem okruženju. Znači 30% dok u gimnazijsko obrazovanje upisujemo 30% učenika, a zapravo intencija je Europe, odnosno EU da se upisuje 40% učenika u gimnazije, 60% u strukovne škole. Dakle, što se tiče strukovnih zanimanja mi tu prednjačimo. E sad postavlja se pitanje da li mi zadovoljavamo potrebe za tržištem rada. Ono strukovno zanimanje koje je aktualno i koje može udovoljiti potrebama ovog trenutka na tržištu rada ono je prepoznato i ono zapravo služi razvoju ekonomije, napretku društva i stvaranju dodanih vrijednosti. Da li su naša strukovna zanimanja takva i da li oni odgovaraju ovom izazovnom trenutku. Zasigurno ne i zato smatram da pored što radimo sa Zakonom o strukovnom obrazovanju sljedeća faza koju bi trebali napraviti je sektori, odnosno zanimanja, odnosno hrvatski klasifikacijski okvir. Dakle, mi moramo smanjiti broj zanimanja koji postoje na tržištu rada u Hrvatskoj jer oni u ovom trenutku su zastarjeli i ne mogu odgovoriti potrebama današnjeg društva. Kad mi to sve napravimo da li ćemo mi doista školovati ljude koji će ovdje ostati u Hrvatskoj ili s obzirom da smo mi zajednica uljuđenih europskih zemalja gdje im se pruža druga mogućnost da li će naši učenici odlaziti vani to je sad jedna druga tema. Ali zasigurno ako ne budemo vrednovali strukovna zanimanja, ako ne budemo dovoljno dobro plaćali ta zanimanja onda će nam ljudi odlaziti. Istina bog uvijek je bilo migracija i sedamdesetih i osamdesetih i devedesetih, pa i sad. Jednostavno to je tako, granice su otvorene, Hrvati idu u Njemačku, Nijemci idu u Španjolsku, Španjolci idu u Ameriku, znači tržište je otvoreno. Ali ako mi poradimo na tome da naši ljudi mogu dostojanstveno živjeti od svog rada onda ćemo mi njih zasigurno zadržati ovdje u Hrvatskoj. Ovim zakonom je, dakle dana mogućnost da i lokalne zajednice mogu planirati zajedno sa školama zanimanja, dana je mogućnost da se praktični rad ne realizira samo u radionicama u školi, nego da se realizira kod poslodavca. Dana je mogućnost mentora koji će to sve voditi. Isto tako postoji mogućnost ostvarivanja prava na stipendije za deficitarna zanimanja i ja se toplo nadam da ćemo mi doista ovaj zakon privesti svrsi i da će on opravdati povjerenje. Ono što želim na kraju reći je da moramo više ulagati u ljude. Znači izuzetno je važno da mi ne samo što populariziramo znanje, vještine strukovnih zanimanja nego i ljude koji rade u strukovnim školama da oni budu adekvatno plaćeni. Sve bez toga zapravo bojim se da nećemo ostvariti onaj cilj koji ovaj zakon treba donijeti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se. U ime kluba Socijaldemokrata završno će govoriti kolega Željko Pavić.
Zahvaljujem predsjedavajući. Kolegice i kolege iz vladajuće većine ja ne znam jeste li vi čitali isti zakon kao i mi, ali stav Socijaldemokrata je da sa ovim zakonom na žalost ne rješavaju u biti problemi koji su prisutni u strukovnom obrazovanju a sad ću nabrojati tri razloga zbog čega to nije dobro. Prvo možemo krenuti od učenika. Pričate ovdje o povezivanju obrazovnog sustava i tržišta rada. Jeste li u ovom zakonu sada osigurali učenicima praksu u poduzećima? Niste. Tko će im to osigurati? Njihovi roditelji. Ići će moliti, kumiti da dijete dobije praksu u nekom poduzeću ili će to učenik sam tražiti. Škola mu to ne može osigurati, škola je samo jedan od potpisnika tripartitnog sporazuma, odnosno ugovora i nakon toga učenik ostaje na cesti ukoliko si ne nađe praksu, a to ste mogli napraviti. To mjesto za naukovanje učenika neće osigurati ni škola, neće osigurati ni država. Prema tome, pitanje je da li će odnosno hoće li učenik moći ići u onaj smjer koji je naumio ukoliko mu roditelj ili on sam ne nađe mjesto za naukovanje. Drugo, jeste li ovim zakonom možda predvidjeli da se certificiraju poduzeća u kojima bi se obavila praksa odnosno naukovanje, zar ne bi bilo normalno da se definiraju uvjeti u kakvom to poduzeću učenik mora biti na praksi, u kakvom to poduzeću učenik mora obaviti naukovanje, zar ne bilo normalno da imamo propise koji to strojevi moraju biti u tom poduzeću, koje sve korake mora proći? Govorim ovdje, pričali ste i vi i evo tu ljudi iz opozicije, zastupnici iz opozicije, da imamo problem jer nam na tržište dolaze učenici koji nisu spremni za rad, a kako će biti spremni za rad ukoliko su naukovanje obavili u poduzeću koje ima jedan jedini stroj, a 15 drugih strojeva nije prošao koje je trebao proći, jel ste to predvidjeli u zakonu, niste, zašto niste, ne znam, ali tvrdite da je zakon odličan. Nadalje, ajmo na regionalne centre kompetencije. Kolegica iz Ličko-senjske županije koja je ovdje izrazila žaljenje i sumnju, ne treba se žaliti, niti se ništa ovoga truditi i mučiti zato što u Ličko-senjskoj županiji nema ni jednog regionalnog centra kompetencije. Izgleda da su i ti centri se dobivali po sistemu najbržeg prsta, a ne po tome kome, gdje i što treba i sada imamo situaciju koju imamo, da u nekim županijama imamo 2, 3 ili 5 centara, a u nekim županijama nemamo ništa. Znači li to da djeca iz Ličko-senjske županije ne trebaju biti kompetentni? … [[Upadica iz klupe se ne razumije]] Nego s čime ima veze? Gdje će učenik ići na praksu? Nadalje, jeste li, jeste li osigurali, jeste li osigurali da regionalni centri kompetencije nakon 5.g. žive? Jel znate da 5.g. RCK ne može izaći na tržište, to vam je jasno, jel tako, do onda će biti financiran sa sredstvima iz EU, a što nakon toga, imat ćemo prazne RCK-ove, kao što imamo prazne sportske dvorane, financirane su dvorane sportske, a danas zjape prazne, zašto, jer su u gubicima. Tko će kasnije financirati te RCK-ove, jel to negdje definirano u zakonu? Nije. Zašto kasnimo? Imamo 14 mjeseci da potrošimo novac, znači novac je rezerviran negdje u EU, imamo 14 mjeseci da taj novac potrošimo, jesmo ga sposobni potrošiti? Većina RCK-ova još nije niti počela sa svojim izgradnjama, većina, neki bar imaju projekte, a većina njih nema niti projekte gotove. To sve skupa u zakonu nije definirano i Klub Socijaldemokrata smatra da se ovim zakonom ne rješavaju problemi i zbog toga za taj zakon nećemo glasati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se. Evo okončane su rasprave, na kraju će nam se obratiti g. Tomislav Paljak u ime predlagatelja, izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici HS. Evo nastojat ću u svom završnom slovu osvrnuti se redom na izlaganja zastupnica i zastupnika ispred klubova zastupnika jer vjerujem da ću tako objediniti ključne elemente ovoga zakona kao još jedan podsjetnik na razloge zbog kojih vas u ime predlagatelja molim da ga podržite, ali ono što je bilo problematizirano tijekom izlaganja i rasprave. Recimo, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih je operativno tijelo sa stručnjacima koji imaju dugogodišnje radno iskustvo u strukovnom obrazovanju, oni su kapacitirani za provedbu reformi i u povlačenju EU sredstava i zato oni vode i oni su nadležni za ono što se događa u tom resoru. Doneseni su jedinstveni kurikulumi za razinu 4.2. za hrvatski jezik, matematiku i strani jezik upravo zato da svi učenici imaju iste mogućnosti na državnoj maturi. To je što se tiče opće obrazovnih predmeta. ASO provodi modernizaciju kurikula, preko 120 novih strukovnih kurikuluma je u izradi i bit će u primjeni od 2023. na '24.g., kako izgleda ta shema ću objasniti kasnije, a što se tiče ishoda učenja oni se mogu stjecati kroz opće obrazovne predmete točno, ali i kroz strukovne modele, čak i kroz učenje temeljeno naravno na radu. Glede atraktivnosti 3-godišnjih i strukovnih zanimanja kako ćemo podizati, pa tako što ćemo promovirati ugled tih zanimanja, a tu ulogu moraju imati i u nadležnoj komori i sami poslodavci i toga smo svjesni i zato zajedno i djelujemo. ASO već nekoliko godina provodi promociju strukovnih zanimanja kroz Worldskills natjecanja, mogli ste nedavno vidjeti kako to izgleda u praksi i koliko je posjećeno. Za podizanje atraktivnosti zanimanja upravo je važna suradnja škola i poslodavaca, to je narativ ovoga zakona i on to posebno naglašava. Što se tiče stipendija za učenike i općenito stipendija za učenike slabije razvijenog područja podsjetit ću zakon govori o tržišno opravdanim i traženim kvalifikacijama, dakle zakon ne govori o socijalnom statusu učenika. Kriterije za dodjelu stipendija donosit će ministarstva, županije, gradovi, poslodavci i sami će određivati tko ima pravo na stipendije, sami će određivati visinu tih stipendija, dakle oni će biti ti koji će to raditi zato što oni to bolje znaju od mene ili primjerice evo zastupnika Dausa ili zastupnice Radolović. Zašto je obvezno polaganje ispita mentora? Zato što on mora imati osnovna znanja za rad s učenikom i to su kompetencije koje su naravno i pedagoški obilježene. Sama činjenica da je neko dugogodišnji uspješan djelatnik u tom poslu ne znači da zna prenijeti znanje. Činjenica je da smo taj program značajno skratili i maksimalno prilagodili potrebama poslodavaca i da on koji je, dakle mentor koji je osposobljen nakon toga umjesto onih 225 sati to rješava u 40 sati, proces se ubrzava i proces kada tome dodamo i mogućnost brzog uključivanja njegove zamjene je sasvim nešto drugo od onoga što smo imali sada. Zašto je upravo ovakav proces samo vrednovanja i činjenica da odnosno spominjano je da nastavnici ne participiraju u ovom povjerenstvu? Prvo, to povjerenstvo je bilo i preveliko i nije bilo operativno i pokazalo se odnosno škole su nam ukazale da ne valja, da to moramo mijenjati. Promijenili smo na način da imamo povjerenstvo za kvalitetu od 5 članova gdje se nalazi predstavnik nastavničkog vijeća, ali isto tako imamo operativni školski tim gdje su 2 nastavnika i jedan stručni suradnik. Dakle, mislim da uopće problematizirati činjenicu da imamo puno aktivniji, proaktivniji proces samo vrednovanja ne treba posebno navoditi. Što se tiče papirologije, ne znam, ja nisam našao da je ona baš u tom terminu negdje navedena, ali činjenica jest da smo u obrazloženju napisali da ona nije posebna za te mentore jer oni samo vode mapu praktične nastave, a to su radili i do sada. Kako poboljšati praktična znanja s obzirom na uočen manjak tih praktičnih znanja, upravo je to ono što zakon naglašava, učenjem temeljenom na radu u radnom okruženju, dakle jača se uloga poslodavca, potiče ih se da primaju učenike, odgovornost je svih dionika motivirati učenike za deficitarna zanimanja, promovirati ih, doći do toga da je danas napredak vidljiv toliko da jednostavno oni klišeji koji su se nekad postavili kod tih strukovnih zanimanja više nisu takvi, to su visoko sofisticirani alati i oni uvelike mijenjaju paradigmu rada na tim poslovima. Kako će oni sa poboljšanim radnim uvjetima moći privući učenike u određenim zanimanjima i bez obzira na nadležne komore i bez obzira na bojazan da ćemo sad učenjem temeljenom na radu sve prebaciti prema poslodavcima ni ne stoji zato što se nastava uvijek odvija i odvijat će se u školama i participirat će se i u stručnim znanjima u školama samo što će se omjer mijenjati kako djeca budu išla u više razrede srednjih škola i tako će se povećavati i ti ishodi njihovih učenja. Materijalni status nastavnika, naravno, činjenica je da se unazad nekoliko godina poboljšala, rasle su plaće, poboljšan je Pravilnik napredovanja, oni mogu i time poboljšati svoj status, najbolji nastavnici se kao što znate i nagrađuju, ali naravno da ih treba vrednovati i dalje i da materijalni položaj profesora i učitelja i svih onih koji rade s djecom treba poboljšavati i toga smo svjesni i ne bježimo od toga. Što se tiče o onome što se motivira kod poslodavca da primaju učenike, ja mislim da upravo ovaj zakon najviše uključuje poslodavce u procesu obrazovanja i da će oni koji će sada jednostavno biti motivirani surađivati sa školama i sa nastavnicima i sa realnim tzv. sektorom i tako promovirati i svoje dakle sektore i promovirat će ono čime se bavi i mislim da će na taj način htjeti ugovorima i nagrađivati učenike. Mi ne možemo propisati zakonom da, da poslodavac mora plaćati, čak i kad je to stajalo to se u praksi nije događalo, jednostavno poslodavac mora biti toliko motiviran da prima učenike na učenje temeljeno na radu i da ga ugovor veže i da ga naravno nagrađuje, a to je isto omogućeno ovim zakonom. Dakle, što se tiče nacionalnog kurikuluma definicija je u zakonu upravo onakva i prati ono što, što taj dokument iz 2018. predviđa, a usklađuje se i sa temeljnim zakonom, Zakonom o odgoju i obrazovanju, znači to smo isto evo i ovako morali malo pojasniti. Stalno usavršavanje u struci, naime strukovno obrazovanje ne završava završetkom škola, toga smo danas ja mislim svi itekako svjesni, mora biti fleksibilan, mora biti kreativan, mora se razvijati, to su jednostavno kompetencije koje današnje vrijeme i koje današnje doba nudi, jednostavno je takav ritam života i to je nešto na što mladi čovjek, budući radnik mora biti spreman i zbog toga naravno agencija je voljna i jest tu da stalno vrši, permanentno vrši stručno usavršavanje. Što se tiče dalje onoga što smo imali i do sada i te percepcije da imamo strukovno obrazovanje zastupljeno 70% u našem obrazovnom sustavu, to jest točno, međutim činjenica je da od tog postotka je u omjeru 3-godišnjih i 4-godišnjih, 40% 3-godišnjih i 60% 4-godišnjih, od tih 4-godišnjih, dakle uz svu ovu priču da nema dovoljno znanja, opće obrazovni predmeti itd., 75% ih upisuje visoka učilišta. Dakle mi nemamo problem sa vertikalom i sa prohodnošću sustava, mi imamo problem sa eventualnim, eventualnim definiranjem što je to strukovno obrazovanje. Na kraju krajeva i ovi 3-godišnji nisu zakinuti u toj vertikali i njima se pruža mogućnost da ukoliko se predomisle, ukoliko žele mogu ići upisati još jednu godinu i ona nije posebno obvezujuća, dakle normalno se upisuje ko i svi drugi učenici, dakle na teret države i obrazovnog sustava. Ono što se tu naravno događa jest činjenica da smo imali, a to je više puta spomenuto, klasično, klasične programe, dualne programe imali smo ih u eksperimentu i ove jedinstvene modele obrazovanja koji su bili stipendirani, koji su bili uvezani u strateške dokumente EU, koji sada su iskonzumirani i nisu više bili naznačeni zato što ne postoji proračunska utemeljenost u zakonu da se ono može stipendirati iz proračuna. Sada ona postoji i zbog toga je izrijekom navodimo u zakonu. I to je ta priča oko stipendiranja, budućeg stipendiranja i budućeg motiviranja učenika. Što se tiče upisne politike, svake godine je 7.000 neupisanih mjesta u našim školama. To vam je 350 razrednih odjela od preko 20 đaka. Imamo 420 razrednih odjela od koji vam bilježi od 1 do 9 učenika u razredu, dakle to su sustavi koji jednostavno moraju doživjeti neku vrstu optimalizacije naravno uz sve ove primjere u kojima smo uz naš prijedlog od 150 takvih spajanja funkcionalnih došli na 49 razgovarajući sa, sa osnivačima i uvažavajući njihove razloge. Ovaj zakon će biti jedan indikator i na drugoj strani odnosno koje su to realne potrebe tržišta, a koje eventualno nisu. Što se tiče kvalitete, a ovdje ću vam reći samo još nešto evo za vašu informaciju. Kojih je to, koja su to strukovna zanimanja koja su na razini RH u najvećem opsega upisa? Evo, ekonomist četverogodišnji najviše, slijedeći je hotelijersko-turistički tehničar i zatim je tehničar za računalstvo. Koji su najmanje? Dimnjačar trogodišnji 1 učenik, vrtlar trogodišnji i obrađivač lima trogodišnji po 2 učenika u cijeloj Hrvatskoj, voćar, vinogradar, vinar trogodišnji i bačvar trogodišnji po 4 učenika, pismoslikar trogodišnji 7 učenika i meteorološki tehničar četverogodišnji program 9 učenika. I svima je odobren upis. Dakle, nije intencija da se negdje nešto ukida, nije intencija da negdje gdje imate nažalost 3 interesa za zidara da ukinute razredni odjel sa zidarima nego ih treba komplementarno spajati i optimizirati. Kvaliteta zakona je isto bila ovdje na neki način problematizirana, prošla je sve procedure uključujući Odbor za zakonodavstvo. Što kako radi, ne radi, koji je intenzitet ne znam. Znam da u zadnje dvije godine smo donijeli dakle iz mog resora 2, 6 zakona, 2 idu u drugo čitanje i 3 će biti do kraja godine. A sad rasprave ili retoričko pitanje tko je kako radio odnosno koji je najbolji trenutak učiniti ono što je trebalo odavno učiniti naravno da je najbolji trenutak sad ne ulazeći u razloge tko dosada nešto u smislu reforme strukovnog obrazovanja, a tako i mijenjanja nužnog zakonodavnog okvira jest odnosno nije činio, trenutno resorno vodstvo kojem pripadam ne osvrčući se na to odlučno je provesti planirane promjene predložene ovim zakonom, a kojem je prethodila detaljna analiza procesa koji utječu na postojeći zakonodavni okvir te omogućavaju uvjeren sam provedbu kvalitativnih promjena u sustavu strukovnog obrazovanja i osposobljavanja. Hvala lijepo.
Hvala, evo imamo nekoliko replika na vaše izlaganje. Prvi je kolega Željko Pavić, izvolite.
Poštovani tajniče to da vam zahvalim što ste objasnili vladajućoj većini o tome koliko ima učenika koji su upisani u strukovna obrazovanja jer tehničar za računarstvo jako mali postotak će završiti odmah u nekoj ovaj u nekoj poduzeću, ići će svi na fakultete. Isto tako i sa elektrotehničarima itd., itd. da sada ne nabrajam. Ja bih vas molimo da nešto malo pojasnite. Rekli ste ovdje da zapravo stimulirate poduzetnike da primaju učenike na naukovanje. Koje su to stimulativne mjere kojima ih vi stimulirate, to je prvo pitanje? I drugo pitanje, imamo u zakonu mogućnost javnoprivatnog partnerstva. Kako mislite privući ulagače da ulažu u centre kompetencije kad ćemo, kad će oni teško taj novac vratiti s obzirom da 5 godina nema izlaska na tržište, a nakon toga pitanje šta će i kako će?
Izvolite.
E hvala lijepa. Poštovani zastupniče što se tiče ovog zadnjeg pitanja regionalnih centara kompetencije naravno da su oni postavljeni tako da bi bili samoodrživi, kako će biti kad se izgrade samoodrživi to ćemo vidjeti. Naravno da i ovaj zakon pretpostavka da se to dogodi. Ovo što ste naveli i što sam namjerno naravno pročitao iz ovih podataka u stvari ide u prilog potrebi donošenja ovoga zakona, a to je ono što sa svim njegovim eventualnim manama od kojih ne bježimo ovaj je nužno i mi ne bježimo od toga, želimo da se taj proces pokrene, a ne da budemo u nekoj hibernaciji 10, 12 godina. A što se tiče sadržaja strukovnog zakona odnosno Zakona o strukovnom obrazovanju to je upravo tako izgledalo. Privlačenje poduzetnika ono se i odvija u paralelnom procesu, dakle cijelo vrijeme u stvari smo u komunikaciji sa Hrvatskom udrugom poslodavaca i sa dvije komore i obrtničkom i gospodarskom i slušamo što nam oni predlažu. Oni su nam upravo predložili ovakav model [[Upadica: U redu je, hvala.]] učenja temeljenog na radu i to smo implementirali.
Hvala. Kolegica Radolović, izvolite vi s replikom.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, prozvali ste mene i kolegu Dausa vezano za mjeru 2 2 za stipendiranje, ali činjenica je da to tako stoji u vašem prijedlogu da će opet razvijene jedinice lokalne samouprave i regionalne biti zakinute. Mi smo prošle godine iz te mjere povukli 590.000 kuna i ne želimo onda da se radi razlika među djecom. Dakle, mislimo da ne treba postojati razlika s obzirom na geografsku zastupljenost. Druga stvar, vezano za stipendiranje. Ok, kažete tek će se znati kriteriji što se tiče mjere 2 2. Što se tiče stipendija koje su bile raspisane od strane Ministarstva gospodarstva, ja danas nisam čula vaš odgovor što je s tim stipendijama. Zbog čega su ukinute, zbog čega deficitarna strukovna zanimanja neće dobiti učenici 1.500 kuna mjesečno. I treća stvar koju bih vas zamolila da mi odgovorite, niste objasnili kako ćete privući privatni i realni sektor da prijavljuje svoje potrebe za radnom snagom, a sukladno tome što želite staviti da preporuke HZZ-a zapravo budu obvezne pri planiranju kvota.
Hvala kolegice. Izvolite odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Ovaj, odgovorio sam zato što ste pitali, ne. Zašto? Nije to uvjetovano, te stipendije nisu uvjetovane socijalnim ili bilo kakvim cenzusima niti regionalnim podjelama. Ako imate potrebu stipendirati svoje učenike u razvijenom dijelu Hrvatske, nitko vas ne ograničava da ih stipendirate i upravo je to u tekstu ovog Zakona. Naravno da se može dogoditi da se još posebno stimuliraju ona područja gdje je uočen, naravno i ovaj eventualno socijalni problem i njega sam potpuno svjestan i nisam vas prozvao nego sam u svom izlaganju naveo to kao primjer, dakle netko tko je na terenu zna bolje što mu treba od mene koji nisam na tom terenu. Što se tiče Ministarstva gospodarstva, ne mogu vam odgovoriti zašto. Znam da se iscrpljuje jedan dio koji je bio fondovski vezan uz sredstva EU, sada se omogućava da se i ta sredstva implementiraju u stipendije i sad se takve stvari više neće ... [[Upadica se ne čuje.]] događati.
Zahvaljujem se. Kolega Nikola Mažar ima repliku. ... [[Upadica se ne čuje.]] Kolegice, na hodniku. Izvolite kolega Mažar. ... [[Upadica se ne čuje.]] Nemojte. Izvolite kolega Maraž. ... [[Upadica se ne čuje.]] Pa nećemo baš opomenu, ali će kolega Mažar sad govoriti, a kolegica može na hodniku nastaviti razgovor s ... [[Govornik se ne čuje.]]
Hvala vam lijepo predsjedavajući. Poštovani državni tajniče, evo, iako je kolega Pavić pokušao nas sve uvrijediti da nismo čitali isti zakon, ja se neću spuštati na tu razinu dežurnih katastrofičara po kojima bi RH trebala imati 400 tisuća nezaposlenih, najgori pad BDP-a u Europi, katastrofalnu turističku sezonu, smanjivanje plaća i mirovina, nekorištenje EU fondova, itd., itd., ali to su njihove izjave u Saboru i mogu samo reći, hvala hrvatskim građanima što nisu oni na vlasti i vjerujem da će tako i ostati, ali ono što želim reći je da zahvaljujem vama što ste saslušali cijelu raspravu i sada u završnom obraćanju replicirali na sve pitanja nas saborskih zastupnika, želim vam sreću i u ovome konačnom prijedlogu zakona i pitanje da li imate možda projekcije kada ćete vidjeti prve rezultate ovoga prijedloga Zakona?
Zahvaljujem se kolegi Mažaru, ali imamo prije povredu Poslovnika, kolega Željko Pavić, izvolite.
Poštovani predsjedavajući, čl. 238. Kolega Mažar izvrće moje riječi, ja sam samo pitao jesmo li čitali isti zakon s obzirom da su ga ovdje očito krivo shvatili. Problem je koji se u Zakonu oni uopće ne vide. A ti će nam problemi sutra doći, pokucati na vrata i nećemo moći provesti reforme. Kolega Mažar, ne možete tako raditi. Ne može roditelj tražiti praksu za svoje dijete, ne može i ne smije, to mu treba osigurati ili škola ili država.
Ja se, kolega, imali ste dobru repliku, ali ne povredu Poslovnika, onda je to opomena. E sad vi izvolite, državni tajniče, odgovorite kolegi Mažaru na repliku.
Hvala lijepa. Da, točno, hvala vam na ovome što ste rekli. Što se tiče kada će se vidjeti prvi rezultati, to će biti vrlo vidljivo i najvidljivije početkom iduće školske godine, dakle implementaciju ovog Zakona, vidjet ćemo kako ide, treba li donositi pravilnike i koje i tada će zakon početi živjeti. Ovo je samo osnovna pretpostavka, a evo, da ne ostanem dužan zastupnici i na ovaj drugi dio pitanja, pa naravno, sve što je ovdje rađeno je rađeno u smislu motiviranja poslodavaca da baš oni primaju učenike s obzirom da im treba određena vrsta radne snage odnosno treba im određena kvalifikacija za poslove kojim se bavi da bi ih mogli stimulirati na sve načine i stipendijama i ugovorima i materijalnim doprinosima, itd. To je njihov interes.
Hvala lijepo. I posljednja replika, kolegica Maja Grba-Bujević.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi državni tajniče. Ovdje se danas moglo čuti da su se centri kompetencije davali, da ne kažem, onako po babi i po stričevima. Osobno se sjećam svega što je trebalo priložiti i dokazati da je centar kompetencija negde potreban, a i nije točno da se je dijelilo tako da se, da je vladajući si birali sebi. Jedan dobar centar kompetencija nastat će zajedničkom suradnjom u Karlovcu i .../nerazumljivo/... Karlovačkoj i Primorsko-goranskoj županiji, jedno je jedna vlast, drugo je druga vlast, zato što su pokazali da je to potrebno na tom području ... [[Govornik se ne razumije.]] vama sve moguće dokumente koje ste tražili. Pa evo, samo malo da to prokomentirate.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala vam lijepa uvažena zastupnice. Da, dobro ste rekli, to jest ideja regionalnih centara kompetentnosti. Oni moraju u sebi sadržavati, osim što treba biti pridržani dio ovih strukturnih reformi u strukovnom obrazovanju, oni trebaju biti jedan primjer izvrsnosti, a čak i ako na nekom području fizički ne postoji regionalni centar kompetentnosti, to ne znači da ono nije prisutan na tom području jer svaki centar ima svoje partnere. Te partnerske škole aktivno sudjeluju u radu regionalnog centra kompetentnosti, kao što će sudjelovati u njegovoj samoodrživosti u budućem vremenu, prema tome, disperzija se nalazi na cijelom prostoru RH i na nama je da učinimo od tog dobrog projekta koji jest izuzetno zahtjevan i zahtijeva posebnu raspravu, da učinimo ono maksimalno što je njime predviđeno.
Zahvaljujem se. Evo, kolegice i kolege, možete ići. Kolegice i kolege, ovime smo zaključili raspravu o Končanom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o strukovnom obrazovanju, a glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Hvala vama. Kolegice i kolege, evo, predstoji nam sada rasprava o: - Konačni prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija, drugo čitanje, P.Z. br. 250 Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85 Ustava RH i čl. 172 u vezi s čl. 190 Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Izvolite. Gospodin Ivica Šušak, državni tajnik.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Pred vama se nalazi Konačni prijedlog zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija, te vam se prije svega želim zahvaliti na konstruktivnoj raspravi prilikom prvog čitanja kao i na iznesenim prijedlozima i mišljenjima. Kao što smo istaknuli prilikom prvog čitanja važeći zakon datira iz 2003. godine, te je posljednji put izmijenjen 2011. godine. Zastario je i nije usklađen sa direktivom EU o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Predmetna je direktiva ugrađena u Zakon o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih, stručnih kvalifikacija. Osnovni ciljevi Konačnog prijedloga zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija su propisati vrednovanje u svrhu zapošljavanja, te propisati priznavanje u svrhu nastavka obrazovanja. Kada govorim o vrednovanju u svrhu zapošljavanja potrebno je prvo pojasniti kako se taj postupak provodi prema važećem zakonu. Rješenje o priznavanju inozemne obrazovne kvalifikacije za pristup tržištu rada koje se sada izdaje ne pruža dodatne informacije za poslodavce osobito u dijelu koje se odnosi na usporedbu razine stečene kvalifikacije u državi u kojoj je kvalifikacija stečena u odnosu na razinu stečene kvalifikacije sa razinama kvalifikacija koje se stječu u Republici Hrvatskoj, jer to nije predmet upravnog postupka. Zbog toga agencije na zahtjev stranke izdaju dodatna mišljenja što produljuje cijeli postupak, predstavlja nepotrebno administrativno opterećenje kako za agencije, tako i za stranke i trošak za stranke. Novim zakonom uvodi se postupak vrednovanja inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu pristupa tržištu rada, odnosno zapošljavanja u nereguliranim profesijama. Ishod ovog postupka je mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji. Mišljenje sadrži detaljne informacije o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji i visokom učilištu, odnosno odgojno-obrazovnoj ustanovi koje je stečeno, te nije vezano krutom formom upravnog postupka u odnosu na sadržaj čime se povećava kvaliteta informacije za potencijalnog poslodavca. Vrednovanje, odnosno mišljenje o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji obuhvaća utvrđivanje razine, obujma, profila i kvalitete inozemne obrazovne kvalifikacije kao i prava koje ta kvalifikacija daje u zemlji u kojoj je stečena. Time se fleksibilizira postupak za nositelje kvalitetnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu lakšeg pristupa tržištu rada, kvalitetnoj radnoj snazi s jedne strane i u svrhu zaštite od nekvalitetnih kvalifikacija, odnosno diploma s druge strane. Postupak će kao i do sad voditi tri sektorske agencije Ministarstva znanosti i obrazovanja Agencija za znanost i visoko obrazovanje, Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, te Agencija za odgoj i obrazovanje. Slijedom prakse većine država članica europskog prostora visokog obrazovanja poslodavcima je potrebno pružiti više informacija o samoj kvalifikaciji kako bi mogli napraviti informirani odabir potencijalnih pristupnika odnosno kandidata za zapošljavanje. O odredbama o vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu zapošljavanja propisuje se postupak u svrhu pristupa profesijama koje nisu na popisu reguliranih profesija u Republici Hrvatskoj, te se uklanjaju nejasnoće u nadležnosti između agencija u sustavu obrazovanja i tijela nadležnih za regulirane profesije prema Zakonu o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Nadalje, važećim zakonom nije omogućeno priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u završenom poslije srednjoškolskom obrazovanju koje nije dio visokog obrazovanja, a na taj način su zakinute osobe koje su tu kvalifikaciju stekle u inozemstvu i treba im omogućiti priznavanje, odnosno bolji status na tržištu rada. Novim zakonom, novim zakonskim okvirom uvodimo mogućnost priznavanja poslije srednjoškolskog obrazovanja koje nije dio sustava visokog obrazovanja, te definiramo nadležnost za provedbu tog postupka koja se dodjeljuje Agenciji za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Ističem i da uvjerenje o završenom studiju postaje vjerodostojan dokaz i više nije potrebno čekati da inozemno visoko učilište izda diplomu što traje do godinu i više dana. Time se skraćuje trajanje postupka i osobama sa inozemnom obrazovnom kvalifikacijom se omogućuje brži pristup tržištu rada. Novim zakonom predlaže se i izmijenjeni postupak priznavanja inozemne, obrazovne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja. U praksi to izgleda na sljedeći način. Prema važećem zakonu provode se dva postupka. Visoka učilišta postupak priznavanja provode odvojeno od postupka upisa i često postupak priznavanja završava nakon postupka upisa koji dolazi nakon postupka priznavanja. Postupak priznavanja provodi se kao upravni postupak u sklopu centraliziranog upisnog postupka u Agenciji za znanost i visoko obrazovanje, a ako se upisi provode preko Agencije za znanost i visoko obrazovanje ili kao samostalni postupak kojega provode samostalno visoka učilišta u svrhu upisa na studijske programe koji se ne provode centralizirano preko Agencije za znanost i visoko obrazovanje. Riječ je o dijelu diplomskih studija, poslijediplomskim studijima, te studijima na stranim jezicima. Ovom dvostrukom postupku isti je cilj utvrditi razinu stečene kvalifikacije s obzirom na pravo pristupa visokom obrazovanju. Ovakav dvostruki postupak sa istom svrhom predstavlja nepotrebno administrativno opterećenje stoga novim zakonom predlaže se da se postupak priznavanja na visokim učilištima u svrhu nastavka obrazovanja provodi u sklopu prijavnog postupka pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje. U slučajevima kada prijavni postupak provodi samo visoko učilište priznavanje će provoditi visoko učilište u sklopu jedinstvenog postupka priznavanja i upisa. Slijedom rasprave u prvom čitanju zakona o nejasnoći nadležnosti za priznavanje u svrhu nastavka obrazovanja odnosno kako će studenti znati trebaju li podnijeti zahtjev za priznavanje Agenciji nadležnoj za znanost i visoko obrazovanje u sklopu središnjeg upisnog postupka ili visokom učilištu predlagatelj je doradio obrazloženje i pojasnio postupak preko aplikacije, odnosno poveznice Agencije za znanost i visoko obrazovanje. Administrativna opterećenja značajno će se smanjiti i ugrađivanje preporuke vijeća EU o promicanju automatskog uzajamnog priznavanja kvalifikacija visokog obrazovanja i srednjoškolskog obrazovanja i osposobljavanja, te ishoda učenja u inozemstvu iz 2018.g.. Automatsko priznavanje razine odnosi se na kvalifikacije visokih učilišta iz EU koja je vanjski vrednovana agencija koja je članica Europskog registra za osiguravanje kvalitete u visokom obrazovanju, te iz kvalifikacijskih sustava koji su povezani s Europskim kvalifikacijskim okvirima. Automatsko prepoznavanje razine ne znači automatski upis već odluku o upisu u skladu sa autonomijom sveučilišta i akademskom samoupravom donosi samo visoko učilište. Nadalje, novim zakonom propisuje se priznavanje razdoblja obrazovanja odnosno priznavanje dijela obrazovanja provedenog u inozemstvu s ciljem nastavka obrazovanja u RH. Ako se radi o osnovnoškolskoj, o razdoblju osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja postupak priznavanja provodi odgojno obrazovna ustanova u kojoj podnositelj zahtjeva želi nastaviti svoje obrazovanje. Ako se radi o razdoblju visokog obrazovanja postupak priznavanja dijela obrazovanja provode samostalno visoka učilišta. Želim naglasiti da se novim zakonom uvodi postupak vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija osoba pod međunarodnom i supsidijarnom zaštitom koje nisu u mogućnosti dostaviti dokaz o stečenoj kvalifikaciji i članova njihovih obitelji koji zakonito borave u RH. Potaknuti događajima i agresijom na Ukrajinu u konačni tekst zakona uvrstili smo i kategoriju stranaca pod privremenom zaštitom, te članove obitelji stranaca pod privremenom zaštitom koji zakonito borave u RH. Uz nomotehničke primjedbe saborskog Odbora za zakonodavstvo slijedom rasprave o novom zakonu u prvom čitanju prihvatili smo i prijedlog o skraćivanju roka za vrednovanje inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu pristupa tržištu rada, te je rok sa 60 skraćen na 45 dana. Također propisali smo i minimalne kriterije u postupku priznavanja i vrednovanja u svrhu nastavka obrazovanja na razini visokog obrazovanja, te smo definirali isprave kojima se dokazuje inozemna obrazovna kvalifikacija odnosno da se postupak može provesti temeljem potvrde o završenom studijskom programu. Prihvaćamo i amandmane Odbora za zakonodavstvo HS s obzirom na nomotehničke ispravke u čl. 1., te s obzirom na čl. 9. i 19.. Sredstva za provedbu ovog zakona osigurana su u Državnom proračunu RH za 2022.g. i projekcijama za '23. i '24. u okviru redovitih aktivnosti nadležnih tijela, nadležne agencije, odgojno obrazovne ustanove, te nadležna visoka učilišta. Vezano uz raspravu o osiguranju dodatnih financijskih sredstava za provedbu postupka priznavanja za azilante i strance pod supsidijarnom zaštitom, supsidijarnom i privremenom zaštitom koji nemaju potrebnu dokumentaciju, postupak će provoditi djelatnici nadležnih agencija i visokih učilišta u sklopu njihove redovite djelatnosti. Azilanti i stranci pod supsidijarnom i privremenom zaštitom bit će oslobođeni troškova postupka priznavanja, a isto će biti uređeno Pravilnikom o visini naknade za troškove postupka priznavanja i vrednovanja, načinu raspodjele naknade, oslobođenje od plaćanja naknade, te drugim pitanjima troškova. Zaključno, ovaj konačni prijedlog zakona zasniva se na unaprjeđenju postojećeg sustava priznavanja i vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija i razdoblja obrazovanja u inozemstvu, te je u skladu sa strateškim dokumentima EU i europskog prostora visokog obrazovanja kojeg čini 49 država koje provode bolonjski proces. Ministarstvo znanosti i obrazovanja pružit će potporu nadležnim tijelima u cilju uspješne provedbe zakonskih odredbi. Zahvaljujem se na pozornosti.
Zahvaljuje se, zahvaljujem se i ja državnom tajniku. Imamo jedan niz replika na vaše uvodno izlaganje, prvi je kolega Nikola Mažar, izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. Poštovani državni tajniče Šušak, evo iz vašeg uvodnoga obrazloženja čuli smo da se ovaj konačni prijedlog zakona donosi i radi unaprjeđenja, ali i radi usklađenja nekih nejasnoća koje su bile vidljive u samom postupku priznavanja, ali također imamo i određene novine i ovo što ste rekli, zanima me dakle visoko učilište i agencija nadležna za znanost i visoko obrazovanje provodit će i ovo automatsko priznavanje dakle određenih razina kvalifikacija, ali i to prilikom upisa, ali to neće dakle biti i priznavanje dakle konačno nego će to biti na institucijama, a isto tako da bi došlo do automatskog priznavanja bit će potrebni određeni uvjeti, dakle povjerenje u sustav iz kojega ta kvalifikacija dolazi, ali isto tako i da je nacionalni okvir usklađen sa europskim okvirom i spominje se tu i europski prostor, pa me zanima možda pobliže ako možete reći i vezano za taj europski prostor dakle da li su to države koje nisu članice EU?
Hvala, hvala. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče, naime automatsko priznavanje podrazumijeva i potpisivanje sporazuma i temeljni uvjet je da je vrednovanje u državi iz koje će se priznavati inozemna visokoškolska kvalifikacija da vrednovanje odnosno osiguranje kvalitete provodi nadležno tijelo ili agencija koja je upisana u Europski registar agencija. Mi imamo problem, nažalost ni sve države članice EU nemaju takav sustav osiguranja kvalitete kao što ga ima i Hrvatska, recimo mislim da je primjer za Bugarsku, za još drugu državu nisam siguran, da njihove države članice nisu ovoga, nemaju tako dobru razinu osiguravanja kvalitete i vanjskog vrednovanja visokog obrazovanja gdje bi onda išlo automatsko priznavanje visokoškolskih kvalifikacija i u svrhu pristupa tržištu rada, ali i u svrhu daljnjeg obrazovanja. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Slijedeća replika je kolegica Vesna Bedeković, izvolite.
Hvala vam lijepo. Poštovani državni tajniče, i sami ste uvodno rekli da ovaj zakon dakle postojeći datira iz 2003.g., noveliran je jednom, jednom, znači 2011.g. i, dakle zaista je u mnogo čemu zastario i prije svega nije usklađen sa Zakonom o reguliranim profesijama i priznavanjem inozemnih stručnih kvalifikacija, a isto tako niti sa Nacionalnom razvojnom strategijom, a niti ono što je bitnije sa strateškim dokumentima EU i naravno ja smatram da ovo dakle konačno, konačni prijedlog zakona u mnogo čemu, dakle ovaj zakon prilagođava vremenu u kom živimo. Ono što ja osobito pozdravljam to je skraćivanje roka za vrednovanje inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu pristupa tržištu rada sa 60 na 45 dana. I ono što je bitno u Članku 2. u pojmovniku jasnije definirane isprave kojima se dokazuje inozemna obrazovna kvalifikacija. Držim se, držim da će to doprinijeti kvaliteti i efikasnosti.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Dakle, povjerenstvo koje je pripremalo i radilo na nacrtu zakonskog teksta bilo je sastavljeno od dionika sustava i unutra je bio predstavnik Rektorskog zbora RH koji čine rektori svih javnih i predstavnici privatnih sveučilišta. Išli smo na objedinjeni i centralizirani postupak kako bi zaštitili stranke, kako bi stranke u postupku priznavanja morale imati pravnu zaštitu i jedinstven koloplet svih informacija za pristupanje. E sad ovisi o samom visokom učilištu hoće se li opredijeliti da mu postupak priznavanja provodi agencija ili će ga samostalno provoditi. Sveučilišta su inzistirala na formalnom upravnom postupku. Za razliku od ovog priznavanja u svrhu zapošljavanja ili pristupa tržištu rada koje ide putem vrednovanja koje završava mišljenjem gdje će poslodavac moći vidjeti zaista kakav je kvaliteta i što je završio njegov kandidat za posao i kakve su razlike u kvaliteti u odnosu na diplome koje se stječu u RH.
Hvala lijepo. I kolega Šimičević ima repliku, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajniče, Zakon o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija ima zapravo za cilj da imatelju te kvalifikacije koji dolazi u Hrvatskoj da mu se prizna ili uključivanje u svijet rada ili nastavak obrazovanja ovdje u Hrvatskoj. A to se, koliko sam ja razumio, to se odnosi na regulirane profesije. Na koji način su regulirane ne regulirane profesije i da li imamo, imamo i takvih zahtjeva koji dolaze ovdje u Hrvatsku? Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče, dakle regulirane profesije idu prema Zakonu o reguliranim profesijama i postupku njihovog stručnog priznavanja gdje veliku ulogu igraju stručne komore, cehovska udruženja za pojedine struke koje su propisane. Veliki broj svih profesija ili struka su regulirane i poseban je, posebna je procedura gdje sama struka mora dati mišljenje ili sav o kvaliteti neke diplome i sadržaju odnosno ishodima učenja koje je netko stekao. Ovdje je, ovaj zakon regulira, zakon koji je pred vama regulira odnosno propisuje ili uređuje ili normira neregulirane profesije. Pokušali smo složiti ili kompromisno riješiti dva suprotstavljena zahtjeva. S jedne strane zahtjev za novim tržištem radne snage odnosno pristupom i inozemnih osoba tržištu radne snage u Hrvatskoj, s druge strane osigurati razinu kvalitete diploma koje ulaze na hrvatsko tržište rada što je imperativ kako bismo zaštitili i naše, naš obrazovni sustav i naša visoka učilišta i odgojno obrazovne ustanove. Hvala.
Kolegice Grba Bujević, replika.
Hvala potpredsjedniče. U Članku 15. propisano je da će ministar obrazovanja donijeti pravilnik kojim se uređuju kriteriji priznavanja i vrednovanja za svrhu nastavka obrazovanja. Ali da bi se provelo vrednovanje prethodnog učenja za one koji npr. ne mogu iz ratnih zona dostaviti dokumente to se ne može započeti provoditi, a jako nam je važno zbog ljudi koje imamo u zemlji prije donošenja tog pravilnika. Ima li tu neka iznimka ili kad se može očekivati donošenje pravilnika?
Hvala. Izvolite.
U svakom slučaju službe ministarstva rade već na pripremi pravilnika. Prvi uvjet da naravno donesemo zakon koji ministru daje ovlast za izradu pravilnika. Kriterije za vrednovanje odnosno priznavanje razdoblja dijela obrazovanja ili osobama koje su pod supsidijarnom zaštitom ili raseljenim osobama, riječ je o dosta teškom i specifičnom postupku gdje su ustanove tu potpuno autonomne kako odgojno obrazovne ustanove za razinu osnovnoškolskog i srednjoškolskog obrazovanja tako i sama visoka učilišta što spada u srž njihove autonomije. I postoje pravila, postoje radne skupine koje će ovoga pokušati unaprijediti taj sustav propitivanja gdje se mora organizirati i polaganje i provjera znanja odnosno provjera usvojenosti pojedinih ishoda učenja što predstavlja komplicirani postupak. Mi dosad u Hrvatskoj nismo imali veliki broj međutim zbog situacije i rata u Ukrajini i agresije, agresije Rusije na Ukrajinu naprosto imamo veliki problem i tu visoka učilišta posebno moraju ovoga napraviti iskorak kako bi propisali same kriterije autonomno, a onda i dali nama podlogu za donošenje pravilnika. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Kolega Brčić, izvolite replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, evo i sami ste spomenuli Ukrajinu i mislim da je pohvalno sve ono šta RH čini pomoći Ukrajini, a na poseban način izbjeglicama kojih ima ovdje kod nas negdje oko 16.000. To je bilo nekih 10-ak dana, očekuje se 20.000 da bi Hrvatska primila i pohvalno je što ste ukalkulirati ovaj zakon prijedloga upravo imajući na umu njihovu sudbinu pri vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija znači da im se maksimalno iziđe u susret bilo da se idu zaposliti, bilo da nastave školovanje, pa mene zanima je li možda imate barem naznaku o kojem se broju otprilike barem radi takvih traženja.
Pa broj, broj zahtjeva za pristup odnosno uključenje u odgojno-obrazovne ustanove je dosta velik i on na dnevnoj bazi varira. Mi sad imamo kako se provodi u principu raspisani su natječaji za, za upise odnosno kvalifikacije i državna matura i za upise na visoka učilišta, osobe koje dobiju status raseljene osobe odnosno izbjeglički status imat će jednaka prava kao i državljani RH u pogledu ovoga upisa na visoka učilišta i snošenje troškova studija. Ovoga trenutka nema točan, točan broj koliko s obzirom da je upisan postupak otvoren odnosno postupak prijava za upis. Tako da vjerujem da negdje u srpnju ćemo imati ovoga potpune podatke i s njima ćemo izaći u javnost. Na dnevnoj bazi komuniciramo kako sa visokim učilištima tako i sa odgojno obrazovnim ustanovama naša uprava za nacionalne manjine ovoga iz sata u sat prati i koordinira cijeli, cijeli sustav. Hvala lijepa.
Hvala vama. Dobar dan kolegice i kolege, idemo na slijedeću repliku, kolega Ante Bačić, izvolite.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Poštovani državni tajniče, evo nekoliko upita smo dobili upravo za, vezano za osobe i studente iz Herceg Bosne koji su svoje kvalifikacije stekli upravo na učilištima i sveučilištima posebice ovdje apeliram na Sveučilište u Mostaru. Ovim prijedlogom zakona posebice upravo napuštanja postupka same nostrifikacije njih zanima da li se nešto mijenja za njih posebice za ove i koji su stekli određene kvalifikacije, ali i za ove koji trenutno studiraju kako ćemo se tu postaviti, hoće li se nešto zakomplicirat oko samih, oko samih postupaka ili pošto imamo suradnju sa samim Sveučilištem u Mostaru i za takva javna, javna učilišta i sveučilišta neće biti nekih značajnijih promjena. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa, dakle kad je u pitanju Sveučilište u Mostaru kao jedina visokoškolska ustanova u kojoj se nastava izvodi na hrvatskom jeziku i koje RH podupire gdje hrvatski akademski nastavnici sudjeluju u izvođenju nastave ništa se neće promijeniti jer je naša agencija za znanost i visoko obrazovanje vrednovala odnosno reakreditirala Sveučilište u Mostaru i tu ide postupak automatskog priznavanja kvalifikacija u svrhu nastavka obrazovanja i u svrhu pristupa tržištu rada. Međutim, kad je u pitanju inače BiH od 1.000 do 1.100 zahtjeva za priznavanje visokoškolskih diploma u RH u svrhu zapošljavanja ili pristupa tržištu rada tu imamo problema i manjkavosti s kvalitetom jer imate veliki broj privatnih visokih učilišta u BiH, da sad ne spominjem poimenično imena gradova, naziva i gradova u kojima su smješteni i oni imaju problem s kvalitetom i tu se provodi postupak priznavanja gdje se utvrđuju bitne razlike u kvaliteti, primjer Brčkog ili ovoga Travnika ili Viteza to su ovako nekakvi možemo reći negativni primjeri. Hvala lijepo.
I posljednja replika, kolegica Murganić.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče, ja ću isto prikloniti se svima onima koji pozdravljaju donošenje ovog zakona. Sigurno će i doprinijeti olakšavanje naših građana pristupu tržištu rada. Međutim, priklonit ću se također i prethodnoj replici gdje bih posebno naglasila da je potrebno i poboljšati ili donijeti neki novi zakon vezano za regulirane profesije gdje znamo da se pored agencije nameću još i komore sa dodatnim zahtjevima polaganja dodatnih ispita. Posebno recimo ista diploma mora se vrednovati i u agenciji, ali isto tako i u komori da bi se moglo zaposliti u različitim sektorima. Taj proces dugo traje, puno košta i mislim da bi to trebalo svakako dodatno urediti tim više što se radi baš o onim zanimanjima koji su nam zaista nasušna potreba, socijalni rad, medicina, defektolozi.
Vrijeme, hvala. Odgovor na repliku.
Hvala lijepa uvažena zastupnice, definitivno ako se smijem tako izraziti vapi za, za unapređenjem i dopunama i izmjenama cijeli sustav priznavanja u reguliranim profesijama. Mi imao zahtjev za sastankom Ljekarničke komore gdje je veliki nedostatak i ljekarnika, farmaceuta, ali također zanimanja u području socijalne skrbi, zdravstvene zaštite gdje je ogroman nedostatak radne snage odnosno uopće ljudi koji će, koji će voditi i nositi taj cijeli sustav, imamo komplicirane pa u području sestrinstva to je višekratno isticano. Naprosto komore su svjesne, takav je dojam koji mi stječemo, svjesne problema i čini mi se da polako dolaze i prijedlozi za unapređenje od palijativne medicine do sustava socijalne skrbi, domova za ovoga za umirovljenike i slično, tako da imamo naznaka iskoraku i vjerujemo da u planu normativne aktivnosti za iduću godinu bi mogli ići sa unapređenjem tog normativnog okvira. Hvala lijepa.
Hvala vama državni tajniče, nemate više replika možete na mjesto. Krećemo s raspravama u ime klubova. Prvi je u ime kluba kolega Nikola Grmoja, nema ga, gubi pravo na raspravu. Slijedeća na redu je uvažena zastupnica Katarina Nemet u ime Kluba zastupnika IDS-a. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Kolegice i kolege, današnjim iznošenjem stajališta u ime Kluba zastupnika IDS-a ukazala sam na jedan problem koji je upravo eskalirao u turizmu, a to je problem nedostatka radnika. Pozvala sam sve dionike u sustavu a poduzmu konkretne korake ka rješavanju ovog ključnog problema. A sada je pred nama Zakon o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija kojim se uređuje način i postupci vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu pristupa tržištu rada u profesijama koje nisu uključene u popis reguliranih profesija u RH, a koji se provode sukladno posebnim propisima. I to vidimo kao jedan pozitivan pomak prema rješavanju nedostatka radnika u svim segmentima gospodarstva. Pohvaljujemo i činjenicu kako se izmjenama predlaže da se postupak priznavanja razine inozemne obrazovne kvalifikacije provodi ubuduće samo jednom u okviru upisnog postupka pri Agenciji za znanost i visoko obrazovanje odnosno na visokim učilištima, a ne dva puta kako je to bilo dosada. Nadalje, kako je uvažen prijedlog kojim se skraćuje rok za vrednovanje inozemne obrazovne kvalifikacije sa 60 na 45 dana, a sve sa ciljem bržeg pristupa tržištu rada. Pozitivna je i odredba Članka 20. zakona koja regulira činjenicu da vrednovanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija mogu sada tražiti i azilant, stranac pod supsidijarnom zaštitom i stranac pod privremenom zaštitom te članovi obitelji azilanata, stranaca pod supsidijarnom zaštitom odnosno stranaca pod privremenom zaštitom koji zakonito boravi u RH, a koji su pravima i dužnostima izjednačeni s hrvatskim državljanima. Dolazim iz sjeverozapadne Istre, pogranično je to područje u kojem se nemali broj naših mladih sugrađana odluči školovati u susjednoj Sloveniji ili Italiji. Odlaze tamo na fakultete, ali i upisuju srednje škole i tu za njih počinju problemi ako se žele nakon završenog školovanja vratiti u Hrvatsku i radi ono za što su se školovali. Za ovom smo govornicom već spomenuli slučaj djevojke koja je završila srednju medicinsku školu u Sloveniji, međutim kada se odlučila vratiti u Umag i raditi kao medicinska sestra ispostavilo se da mora dvije godine polagati diferencijalne ispite i tek onda može raditi u svom zanimanju. Do onda je u ovoj državi ona osoba sa završenom osnovnom školom i praktički ne može dobiti ni jedan posao za koji je uvjet srednja stručna sprema. Sljedeći primjer je primjer djevojke koja je diplomirala logopediju u Italiji. Nakon završenog školovanja odlučila se vratiti u Hrvatsku i pokušati potražiti posao kao logopedica, te je naišla na kompliciran postupak nostrifikacije diplome i podatak da će to trajati najmanje dvije godine, odnosno da ona nakon završenog fakulteta još dvije godine neće moći raditi u struci i to struci koja nam fali kako u vrtićima, tako i u školama. Ne trebamo se stoga čuditi da mladi ljudi odlaze iz Hrvatske. Kad se govori o reformama uvijek je naglasak na potrebu provođenja reforme u ovom ili u onom sektoru, ali na ovim primjerima vidimo da sustav kakav imamo danas stvara nepravdu među ljudima i oni nezadovoljno, nepovratno napuštaju Hrvatsku i odlaze u druge europske države koje će prepoznati njihovo znanje, sposobnosti i stručne kvalifikacije. Kada će tome doći kraj?
Hvala vam lijepa. Nastavljamo sa raspravom u ime klubova. Sljedeći na redu je Klub zastupnika zeleno-lijevog bloka. U ime tog kluba govorit će uvaženi zastupnik Damir Bakić, izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani predstavnici ministarstva, državni tajniče. Ja ću najprije i u ovoj raspravi o konačnom prijedlogu započet sa konstatacijom da dvije novosti svakako pozdravljamo. Dobro je što je konačno uređeno priznavanje poslije srednjoškolskog strukovnog obrazovanja, dakle to je ono što se zove netercijarno postsekundarno, jer takvih kvalifikacija ima sve više. I dobro je također i to što je za priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija u svrhu pristupa tržištu rada konačno ukinut upravni postupak. Idemo sad na primjedbe koje smo iznijeli i u prvom čitanju. Prvo i ovaj Konačni prijedlog zakona predviđa upravni postupak u priznavanju inozemne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja. U argumentaciji, u obrazloženju ovog teksta konačnog prijedloga zakona navodi se kako zadržavanje upravnog postupka faktički omogućuje brže ostvarivanje prava u slučaju spora. To je moguće, točno. Međutim, s druge strane mi smo ukazivali na potrebnu fleksibilnost, jer problem je u krutosti upravnog postupka koji ne ostavlja dovoljno prostora za razne situacije koje se često javljaju u visokom obrazovanju. Spomenut ću ponovno kad na primjer visoko učilište na kojem je ostvareno prethodno obrazovanje nije akreditirano u zemlji u kojoj se nalazi, ali je prepoznatljivo po kvaliteti studija ili nije akreditirano jer se radi o nadnacionalnoj instituciji osnovanoj od više država itd. S druge strane pozdravljamo dopunu pojmovnika u članku 2. za koju smo se bili založili, kojom se sad eksplicira da se pod javnom ispravom podrazumijeva i potvrda o završenom programu jer to je zaista potrebno u slučajevima kada odgovarajuća diploma još nije izdana posve svejedno je iz kojeg razloga. Dakle, to je naravno bila intencija zakonskog teksta i u prvom čitanju, to se bilo podrazumijevalo. Svakako smatramo da je bolje da je to sada i eksplicirano. Pozdravljamo i izmjenu stavka 3. članka 9. na intervenciju nekih kolega zastupnika kojom se sada rok za vrednovanje inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu pristupa tržištu rada skraćuje sa 60 na 45 dana. Što se tiče postupka za azilante i strance pod supsidijarnom zaštitom koje iz opravdanih razloga nisu u mogućnosti dostaviti dokumentaciju kojom dokazuju inozemnu obrazovnu kvalifikaciju. Naglasili smo da je za to potreban osmišljen sustav, svakako neki novi resursi i naravno onda i dodatna financijska sredstva. Bez toga, bez dodatnih resursa, bez dodatnog novca kratko i jasno neće biti moguće zadovoljiti članak 21. ovog zakona koji nalaže da su obvezni dijelovi informativnog dokumenta o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji podaci o odgojno-obrazovnoj ustanovi ili visokom učilištu koje je izdalo kvalifikaciju, podaci o profilu, razini i procjeni obima kvalifikacije itd. Jer kako je već istaknuto u zemljama iz kojih dolaze azilanti i osobe pod supsidijarnom zaštitom takve informacije često nisu dostupne, a problema ima i sa web stranicama obrazovnih institucija i nadležnih tijela. Trebamo imati na umu da je naša sredina mala. Velike i mnogoljudne države koje zaprimaju puno takvih zahtjeva za priznavanje kvalifikacija iz takvih zemalja i koje onda izdaju odgovarajuće informativne dokumente raspolažu resursima prije svega na primjer izvornim govornicima koji mogu provesti intervjue sa podnositeljima zahtjeva i koji se bave obrazovnim sustavima pojedinih zemalja i znaju detalje koji im omogućavati filtrirati informacije. Jasno je da uspostava odgovarajućih mehanizama ili alata košta i zbog toga tvrdnja da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva nije točna. E sad, u obrazloženju ovog konačnog prijedloga zakona se kaže kako će odgovarajući pravilnik uključiti odredbu o oslobođenju azilanata i stranaca pod supsidijarnom zaštitom od troškova postupaka priznavanja i vrednovanja. To je obrazloženje koje se odnosi na komentar koji smo u ovom kontekstu dali u prvom čitanju. Naravno da treba pozdraviti odredbu tog budućeg pravilnika koja će uključiti odredbu o oslobođenju azilanata i stranaca pod supsidijarnom zaštitom od troškova postupaka priznavanja njihovih kvalifikacija, to svakako pozdravljamo, međutim, to ništa ne govori o osiguranju potrebnih dodatnih sredstava. I na kraju, već smo ukazali na moguće nejasnoće u primjeni čl. 13 i 14 koji inače pozdravljamo. Ti članci govore o postupku priznavanja inozemne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja na diplomskoj i poslijediplomskoj razini. Naime u čl. 13 se izrijekom kaže da postupak započinje podnošenje urednog zahtjeva agenciji nadležnoj za znanost i visoko obrazovanje. Međutim, u čl. 14 se naprosto odmah nakon toga dozvoljava i druga opcija, pa piše, u svrhu upisa na diplomske, poslijediplomske te studije na stranim jezicima, visoko učilište može i samostalno provoditi postupak priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije. Može dakle jedno, može dakle drugo i u tom smislu bi odredbu čl. 13 vjerojatno trebalo nešto relaksirati odnosno unijeti odgovarajuće proširenje u formulaciji od čl. 14 kako bi se ta dva članka uskladila. Kontekst je jasan, interpretacija vjerojatno nije teška, ali sigurno da bi u praksi bilo korisno to i preciznije urediti. I kad već o tome govorim, onda je zapravo nejasno i koja je uloga, odnosno stvarni sadržaj st. 2 čl. 14 pa molim vas da to provjerite. Na tom tragu ćemo podnijeti odgovarajuće amandmane, ali kažem, oni su samo tehničke prirode, svakako pozdravljamo mogućnost dakle, pozdravljamo alternativu koju nude čl. 13 i 14 u kompletu. Evo, neću duljiti, to bi bilo sve. Zahvaljujem vam na pozornosti.
Hvala vama kolega Bakiću. Pozdrav. Nastavljamo dalje. Uvaženi zastupnik Rade Šimičević govorit će u ime Kluba zastupnika HDZ-a, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjednice HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo pred nama je Konačni prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Da se podsjetimo, donošenjem Zakona 2003. napušten je postupak nostrifikacije koji se temeljio na usporedbi studijskih obrazovnih programa sa srodnim programima koji se izvode u RH te rezultiraju ispravom koja je predviđala izjednačenost inozemne kvalifikacije kvalifikacijom koja se stječe u RH. Umjesto nostrifikacije uveden je postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija sa svrhom zapošljavanja i priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija ili razdoblja obrazovanja u inozemstvu sa svrhom nastavka obrazovanja. Da je tu bilo poprilično posla može s vidjeti iz podataka gdje Agencija za znanost i visoko obrazovanje u razdoblju od 2017. do 2021. provela ukupno 8 346 postupaka priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Istina Bog, preko 50% zahtjeva u 2021. odnosi se na kvalifikacije iz R. Bosne i Hercegovine, slijedi Slovenija sa ukupno 8% i Srbija sa 5%. Prosječno trajanje postupka priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije u 2021. iznosilo je 5 dana. U razdoblju 2011.-2021. Agencija za znanost i visoko obrazovanje je na zahtjev visokih učilišta koji provode priznavanje inozemnih i obrazovnih kvalifikacija u svrhu nastavka obrazovanja izdala ukupno 913 mišljenja o inozemnoj obrazovnoj kvalifikaciji u visokom obrazovanju. Postupku priznavanja hrvatskih kvalifikacija u visokom obrazovanju inozemstvo, Agencija za znanost i visoko obrazovanje u razdoblju od 2017.-2021. izdala je ukupno 484 mišljenja o kvalifikacijama koja su izdala visoka učilišta iz RH. Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih u razdoblju 2004.-2021. provela je ukupno 5 175 postupaka priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije završene u srednjoškolskom obrazovanju, u strukovnim programima radi zapošljavanja ili nastavka obrazovanja u srednjem obrazovanju u strukovnim programima radi zapošljavanja ili nastavka obrazovanja u RH. Zašto se pristupilo izmjenama? S obzirom na to da važeći Zakon o priznavanju inozemne obrazovne kvalifikacije ne razlikuje jasno postupke priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija s ciljem pristupa tržištu rada koje nije regulirano i pristupa profesiji koje je utvrđeno kao regulirano u RH, dolazi do nejasnoća u nadležnosti između agencija u sustavu obrazovanja zaduženih za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija i tijela nadležnih za reguliranje profesija. Dodatne nejasnoće u nadležnosti uključuju nejasnoće zbog dvostruke nadležnosti ili nejasnoća zbog postupanja nadležnosti. Tako, primjerice, u čl. 6 Zakona o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija, citiram, postupak priznavanje inozemne školskih kvalifikacija o završenom osnovnom obrazovanju radi zapošljavanja ili nastavka obrazovanja, završen citat, vodi Agencija za odgoj i obrazovanje dok se u čl. 7 istoga zakona navodi, citiram, postupak priznavanja osnovnoškolskog obrazovanja radi pristupa srednjoškolskom obrazovanju vodu školska ustanova, završen citat. S druge strane, važećim Zakonom o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija nije niti jedna, niti jednoj agenciji dano u nadležnost priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija na razini koja je viša od srednjoškolske, ali nije dio visokog obrazovanja budući da se takve kvalifikacije ne stječu u RH, ali se stječu u inozemstvu. Nadalje, nedostatak transparentnosti i nedovoljne jasnoće u postupcima priznavanja koji proizlaze iz postojećih propisa ne sastoji se samo u nejasnoj nadležnosti već i u nedostatnoj informaciji koju pruža formalni ishod postupka priznavanja inozemne obrazovne kvalifikacije sa svrhom zapošljavanja. Priznavanje kvalifikacije sa svrhom nastavka obrazovanja na prvoj razini visokog obrazovanja prema postojećem Zakonu o priznavanju inozemne obrazovne kvalifikacije provodi Agencija za odgoj i obrazovanje ako je riječ o priznavanju srednjoškolske kvalifikacije općeg obrazovanja ili Agencija za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih kada je riječ o kvalifikaciji stečenoj u strukovnom obrazovanju i osposobljavanju. Pitanja koja se zakonom rješavaju. Postupak vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija primjenjuje se u svrhu pristupa tržištu rada u profesijama koje nije uključeno u popis reguliranih profesija u RH. Nakon postupka vrednovanja izdaje se mišljenje o razini, obujmu, profilu i kvaliteti inozemne obrazovne kvalifikacije koja mora biti obrazložena. U slučajevima kad nositelj kvalifikacije želi nastaviti obrazovanje u RH ovim se zakonom predlaže priznavanje razdoblja obrazovanja, priznavanje inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja i automatsko priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u srednješkolskom i visokom obrazovanju. Priznavanje razdoblja obrazovanja provodit će visoka učilišta ili odgojno obrazovne ustanove za osobe koje su počele obrazovanje u inozemstvu, a nisu stekle inozemnu obrazovnu kvalifikaciju. Priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu nastavka obrazovanja na višoj, na istoj ili višoj razini obrazovanja provodit će Agencija nadležna za znanost i visoko obrazovanje u okviru upisnog postupka ili će ih samostalno provodi visoko učilište ili Agencija za strukovno obrazovanje odraslih. Visoka učilišta i agencije nadležna za znanost i visoko obrazovanje provodit će automatsko priznavanje razine inozemne obrazovne kvalifikacije u sklopu prijavnih odnosno upisnih postupaka bez postupka priznavanja. Automatsko priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u srednjoškolskom i visokom obrazovanju provodi se i u slučajevima kad postoji opravdano povjerenje u sustav osiguranja kvalitete obrazovanja u zemlji u kojoj je kvalifikacija stečena. Takvo povjerenje postoji ako se radi o kvalifikaciji o stečenim u državama koji je nacionalni kvalifikacijski okvir povezan s europskim kvalifikacijskim okvirom te s kvalifikacijskim okvirom europskog prostora visokog obrazovanja i na visokim učilištima koje je vanjsko vrednovanje od strane Agencije za osiguranje kvalitete koje je upisano u europski registar obrazovanja. Nadalje, ovim se zakonom uvodi mogućnost vrednovanja inozemne obrazovne kvalifikacije u svrhu nastavka obrazovanja na istoj ili višoj razini obrazovanja te i u svrhu pristupa tržišta rada za azilante, strance pod supsidijarnom zaštitom, te strance pod privremenom zaštitom u RH te članove obitelji azilanata, stranaca pod supsidijarnom zaštitom odnosno stranaca pod privremenom zaštitom koji zakonito borave u RH koji nisu u mogućnosti dostaviti dokumentaciju kojom dokazuju inozemno obrazovanje. Time se omogućava provedba odredbi o pravima osoba bez dokumentacije potrebne za priznavanje sukladno Zakonu o utvrđivanju konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija u području Europe. Cilj izmjena zakonskog okvira za priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija bi trebao biti unapređenje politike priznavanja inozemnih obrazovnih politika, priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija uz pojednostavljenu proceduru i otklanjanje administrativnih prepreka za međunarodnu mobilnost u obrazovanju i mobilnost radne snage uz primjenu kvalifikacijskog okvira i u skladu s europskim načelima o osiguravanju kvalitete u visokom obrazovanju. Na kraju, evo zahvaljujem ministarstvu na ovako predloženom uratku. Klub HDZ-a podržat će ovaj Konačni prijedlog Zakona o priznavanju i vrednovanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Zahvaljujem.
Hvala vama kolega Šimičeviću. Idemo dalje, u ime Kluba zastupnika SDP-a sada je na redu uvažena zastupnica Sanja Radolović. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice. Poštovana kolegice i kolege zastupnici, svi znamo da je priznavanje inozemnih kvalifikacija posebice ovih visokoobrazovnih inozemnih od iznimne važnosti za naše građane, ali i državljane trećih zemalja i osobe bez državljanstva našega kao za poslodavce. Mobilnost građana unutar same EU, a i šire kao i cijela internacionalizacija obrazovanja donijela je zasigurno brojne benefite, ali je iznjedrila i probleme kojima smo svakodnevno svjedoci obrazovanja ljudi koji mijenjanju stalno mjesto svog prebivališta. Svi znamo da je recimo i primjerice programom Erasmus porasla mobilnost naših studenata koji su primjerice prilikom nastavka obrazovanja u početku nailazili na broju problematiku priznavanja njihovih diploma. Međutim, danas imamo puno veću problematiku priznavanja kvalifikacija za potrebe tržišta rada negoli što je to za sam sustav nastavka obrazovanja. RH provodi postupak priznavanja inozemnih visokoškolskih kvalifikacija još od 1.7.2004. godine, a temelji se na načelima Konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija na području Europe odnosno Zakona o potvrđivanju Konvencije o priznavanju visokoškolskih kvalifikacija u području Europe. Moram priznati da ovaj zakon ne donosi zapravo ništa novoga. Nema tu nekakvih mogla bi reći pomaka niti na gore, ali nema niti previše na bolje. Ono što i dalje u ovom zakonskom prijedlogu je vidljivo da ćemo imati problematiku dupliranja rada pojedinih agencija. Znači imamo 3 sektorske agencije plus urede za akademska priznavanja ustrojene na visokim učilištima i dalje se u ovom zakonskom prijedlogu na određenim područjima često pojavljivati dupliranja. Posebice, mene zanima u ovom zakonskom prijedlogu nije strogo definirano, što će se dogoditi, primjerice, lako je u EU, svi znamo dakle ako je netko obuhvaćen ERIC/NARIC mrežom, ako je akreditirala Europska agencija za osiguravanje kvalitete da će se automatizmom, i to je dobro u ovom prijedlogu Zakona, priznavati takve visokoškolske kvalifikacije. Međutim, dolazimo do problematike što ako netko primjerice sa prestižnog kineskog sveučilišta, što ako netko sa prestižnog američkog sveučilišta krene nostrificirati svoju visokoškolsku kvalifikaciju koja mu treba ili za nastavak obrazovanja ili za potrebe tržišta rada. Tu mislim da ova prijedlog Zakona i dalje to ne dorađuje u tom smislu kako bi trebalo, ne pojednostavljuje. Mislim da nije realno i da se nismo trebali fokusirati samo na EU i obuhvat ERIC/NARIC mreže budući da jasno postoje i svjetski rangirana sveučilišta i velik broj tih najviše rangiranih sveučilišta sa najprestižnijim diplomama upravo je i izvan same EU. Nadalje, ono što također, mislim da će i dalje zbunjivati, kako poslodavce tako i studente, tako i cijelu akademsku zajednicu, to je zasigurno samo razlikovanje terminologije, od priznavanja razdoblja obrazovanja, priznavanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu nastavka obrazovanja, kao i automatsko priznavanje obrazovnih kvalifikacija u visokom obrazovanju. Naime, osobno svjedočim tome da čak i u našim uredima za akademsko priznavanje inozemnih visokoškolskih kvalifikacija na sveučilištima gdje sjede i profesori u trajnim zvanjima i dalje imaju problematiku sa razumijevanjem same terminologije, tako da, i onda još se to pojačava kada upućuju dopise, primjerice, na Agenciju za znanost, dodatno dolazi do samog zbunjivanja i onda osoba koja je podnijela zahtjev često čeka i puno duže nego što je to recimo, tok za upis. Nadalje, problematika združenih studija. Onako, upozorili su me na tu problematiku priznavanja njihovih diploma. Evo, mi u Puli imamo jedan recimo, združeni doktorski studij sa Eisenstadtom i bila je velika problematika kako će se nostrificirati te diplome kada osoba se želi zaposliti, dakle ne govorim o nižem nekakvom, nižoj razini obrazovanja, govorim o doktoratu znanosti. Naišli su doktorandi na velike probleme prilikom završetka studija kada su recimo, došli u Njemačku zapošljavati se, nisu znali kako im nostrificirati te diplome jer primjerice, u Hrvatskoj vrijede jedne pravila, u Austriji gdje je druga sastavnica združenog studija vrijede treća pravila. Također, ono na što bih htjela ukazati, a to je i po malo neusklađenosti sa Zakonom o Hrvatskom kvalifikacijskom okviru. Mislim da će tu nastati veliki problem. Ne samo zbog same neusklađenosti, zbog toga što mi još nemamo niti nacrt novog Zakona o osiguravanju kvalitete u visokom obrazovanju koji je u pripremi. Vidjeli smo da je izašao na svjetlo dana novi zakon o znanstvenoj i visokom obrazovanju, međutim, osobno sam, stava sam da je primarno morao ići Zakon o osiguravanju kvalitete jer se on veže na sve ove zakonske prijedloge koje i ovaj danas koji mi imamo ovdje pred sobom i zapravo sam gotovo sigurna da će se u tom smislu kada izađe i prijedlog Zakona o osiguravanju kvalitete u obrazovanju morati ići u nekakve zakonske izmjene i ovih priznavanja visokoškolskih kvalifikacija. No, međutim, najveći problem, ono što sam i sama rekla u početku, zašto je ovaj Zakon kamilica, a to je ono što smo spomenuli i ovdje u samim replikama, to je problematika rješavanja reguliranih profesija. Dakle činjenica je, nemamo mi toliki problem kada govorimo o priznavanju kvalifikacija unutar EU ako se ne radi o reguliranim profesijama. Ako se radi o reguliranim profesijama, tu dolazimo do ogromnog problema. Čak niti resorno ministarstvo, čak niti Agencija za znanost ne znaju kako osobu uputiti na adekvatnu adresu gdje se moraju obratiti. Prva stvar, ne znam, kad se radi o pravnicima, oni moraju proći Odvjetničku komoru, kad se radi o liječnicima, moraju ići i u Ministarstvo zdravstva i u Hrvatsku liječničku komoru i ljudi su naprosto zbunjeni, šetaju, pišu mailove, zovu, znači hodaju od adrese do adrese i ovim zakonskim prijedlogom se to ne rješava. Ja svakako apeliram na resorno ministarstvo, jer ako se oni ne pokrenu, neće ni ova druga ministarstva. Svi zajedno moraju sjesti, dogovoriti se, po meni bi trebalo ići u revidiranje cijele odluke o reguliranim profesijama, u 21. smo stoljeću, mislim čak da na nekom na tom popisu nema mjesta za pojedine profesije koje danas smatramo reguliranima. Ne zbog toga što ih smatram nižerangiranima, nego će se omogućiti upravo ljudima lakša mobilnost vertikalne i horizontalna pokretljivost i na tržištu rada i u obrazovnom sustavu, a smatram da ne trebaju biti u popisu reguliranih profesija. Ali ponavljam, ako to ne pokrene samo Ministarstvo znanosti i obrazovanja, teško da će ostala ministarstva se pokrenuti u tom smislu i mislim da je to ono šta primarno moramo rješavati u području inozemnih visokoškolskih kvalifikacija. Osim reguliranih profesija, problematika priznavanja van EU. Evo, ja sam i u prvom čitanju rekla da smo mi imali jedan problem u pulskoj bolnici gdje osoba koja vodi Kliniku za dermatologiju u KBC Sarajevo htjela doći raditi u pulsku bolnicu, nije mogla nostrificirati svoju diplomu. Dakle mi je nismo mogli zaposliti, bolnica je bila bez dermatologa, mi osobu koja vodi dakle kliniku na KBC-u, nismo je mogli zaposliti jer jednostavno nije bilo moguće nostrificirati diplomu. Mislim da i ovaj zakonski prijedlog ne rješava tu problematiku i da s ovim zakonskim prijedlogom i dalje nećemo znati što s onim kvalifikacijama koje nisu pokrivene ERIC/NARIC mrežom, odnosno koje su izvan EU. Evo, zahvaljujem.
Hvala kolegice Radolović. Nastavljamo dalje. Uvaženi zastupnik Rajko Ostojić govorit će u ime Kluba zastupnika socijaldemokrati. Izvolite.
Hvala. Kolegice i kolege, prije mene su naravno govorili o zakonu i manje-više su osobito ovi iz oporbe ukazali na ključne stvari. Ali ja bih prije problema u zakonu ukazao, a to je sad kolegica Radolović u zadnjoj rečenici rekla da živimo u 21. stoljeću. Pa živimo u 21. stoljeću, a živimo u zanimljivim godinama tog stoljeća od covida do problema u Ukrajini i sa svim reperkusijama pa samo četiri premise prije zakona. Bilo je četiri industrijske revolucije, sad smo u petoj industrijskoj revoluciji. Sve industrijske revolucije su se temeljile isključivo i samo na prirodnim resursima znači ugljen, parobrod, nafta druga. Jedino je četvrta i peta temeljena na znanju, na znanju. Četvrta je ICT, a peta je zadnjih desetak godina nano tehnologija. Znači nemaju resursa, ne kopaš ugljen da bi napravio nano tehnologiju ili napravio kompjuter, nego znanje. I zato je ova današnja točka užasno, užasno važna i za Hrvatsku i za cijeli svijet. Druga premisa je živimo u velikoj državi koja se zove EU gdje je temeljna postavka slobodan protok roba, usluga i ljudi. I to je naprosto tako. O.k. Nije sve dio acquisa, primjerice zdravstvo nije dio acquisa, pa vjerojatno zbog toga su same regulirane profesije iz zdravstva komplicirano za priznavanje, ali moramo dozvoliti slobodan protok roba, usluga jer to je temelj EU. Treća premisa je da petina a neki kažu čak četvrtina naše djece Hrvata ili Europljana u EU koji sad upišu prvi razred pučke škole u rujnu visoko vjerojatno na kraju svog školovanja neće raditi posao za koji se školuju. Naprosto će taj posao nestati ili će se nadograditi, ostat će drugačiji. Neće bit blogovi nego vlogovi, video blogovi ili će biti nešto drugo castproducenti ili nešto treće. Naprosto neće raditi za što su temeljeni, za što su educirani, za što su plaćali njihovi roditelji ili društvo u socijalnim državama kao što je Hrvatska. I četvrto je naprosto shift pomak radne snage sa istoka na zapad koji traje dobrih 50-tak ako ne i više stotinu godina, dakle sa istoka polako odlaze prema zapadu. Ja ću govoriti kao liječnik već godinama svaki treći liječnik u Americi nije završio medicinu u Americi, ne završio je u Europi pretežito a onda u Japanu. Rade headhunting a onda naravno u Europu dolaze u zapadnu Europu oni iz istočne Europe, proširenje EU, a sad dolaze iz dalekog istoka ovaj čas iz Ukrajine. Dakle, to su četiri premise – znanje prvo, drugo slobodan protok roba, usluga, a time i znanja. Treće 20% ljudi neće raditi posao za koji se školuju i četvrto ne manje važno shift sa istoka na zapad. Agencije su bolje, opseg rada agencija je bolje definiran ovim zakonom ali i dalje postoji … [[Govornik se ne razumije.]] postoji preklapanje. To treba bit potpuno jasno koja agencija što radi bez preklapanja, bez suglasja među njima itd. I naravno dobro je da je skraćen rok sa 60 na 45 dana osobito za one strance koji primjerice su azilanti ili ovi naši na žalost ljudi koji su sada pobjegli iz Ukrajine pod ruskom agresijom. Njih već ima 6 milijuna. Spašavali su ljudi glave, nisu tražili diplome, nisu završili medicinu, jel su završili fiziku, jel' su završili matematiku ili pravo, spašavali su glave. Dakle, njima na neki način treba pomoći. Kolega državni tajnik je govorio o reguliranim profesijama i spominjao je tri komore koje mislim da rade jako dobro i Hrvatska liječnička komora i Hrvatska komora medicinskih sestara i Hrvatska ljekarnička komora su napravili ono što bi trebala napraviti i agencija napravili su standardne operativne postupke, dakle sopove i mislim da bi veći naglasak ja znam da se država plaši agencija, da se država plaši, pardon komora, da se državi plaši jer je to u koncepciji svake države pa i Hrvatske države da se plaši da neke svoje ingerencije daje nekakvoj nezavisnoj komori. Ali naprosto treba omogućiti osobito u nas u zdravstvu da se vrednuje ne samo znanje, nego dakle knowedge nego i vještine skills. Danas je tu bila državna odvjetnica, nisam je slušao ali sam gledao kratko na video linku pa je rekla u slučaju jednog slučaja koji je Olaf prepoznao a nije naš državni USKOK pogreška je bila, ali Olaf je to ispravio. U zdravstvu je pogreška gubitak života. Ovdje će netko napraviti nešto drugo, zato je zdravstvo užasno važno, ne zato što sam ja liječnik nego zato što se pogreška u zdravstvu skupo plaća, plaća se ljudskim životom. I zato primjerice Amerika radi dva puta godišnje bord. Svatko tko želi nostrificirati svoju diplomu dva puta godišnje ima pravo doći u Ameriku, tri dana je zatvoren i ispunjava testove. Svatko u isto vrijeme, a oni koji su, ne mogu doći u Ameriku, u isto to vrijeme zavisnosti od vremenskog razmaka rade to u američkoj ambasadi. Primjerice Hrvati su išli u Beč. Nema u Zagrebu. Sad ima zadnjih deset godina. Moj sin je položio pred sedam, osam godina u Zagrebu, a mi, moja generacija je morala ići u Beč ili u Ameriku. Ali zadnjih par godina možeš u Zagrebu, ali u isto vrijeme, u isto vrijeme Japanac, Hrvat, Egipćanin, južnoafrikanac nema dealera. Ulaziš bez mobitela, bez gadgeta, sa olovkom pišeš, pregledaju te kao da ulaziš u atomsko sklonište i tko položi, položi. Zašto? Jer Ameri znaju da je greška liječnika medicinske sestre gubitak života. Zato sam ja kao ministar bio protiv, iako sam imao naravno problema da se nekakve kvalifikacije primjerice medicinskih sestara pa liječnika iz, sjetio sam se Kraegujevca ili nekih sličnih mjesta bivše Jugoslavije ne mogu priznati, ne mogu. Dokaži da si bila u Kragujevcu ili bio, dokaži da si radio, dokaži da si napravila njegu, a ne da si to radila iz Zagreba na telefonski poziv. Tek onda može bez obzira na štrajk i na sve ono što se naravno dešavalo. Velesile su se uvijek mjerile brojem nuklearnih glava, a danas se broje brojem otvaranja novih radnih mjesta. Create new jobs. Otvaranje novih radnih mjesta i zato je ovaj Zakon užasno važan. Ne sad to, da nam dođu ovi jadni ljudi iz Ukrajine, jadni ljudi jer su nažalost potjerani pod ruskom čizmom, ali dozvolimo ih da odmah svoje kvalifikacije, svoje znanje i vještine naprave ovaj čas, ako naravno žele u Hrvatskoj. U svakom slučaju, ja bih volio da, a to ću vjerojatno u pojedinačnoj raspravi, ne vjerojatno nego sigurno jer ne tiče se zakona, zamoliti da Ministarstvo znanosti i obrazovanja više surađuje sa komorama jer imamo problem sa edukacijom. Dakle, ja dolazim iz KBC-a Zagreb sa Klinike za unutarnje bolesti koja ima više centara izvrsnosti, dakle samo moja klinika nego svi ostali KBC-ovi. I Dubrava i Split i Osijek, više je na mojoj klinici i dolaze nam ljudi, ne samo iz bivše Jugoslavije, dolaze nam ljudi na edukacije iz Europe, dolaze nam ljudi iz Azije, dolaze nam ljudi iz Bliskog, Srednjeg Istoka, evo sad nam je bio, baš kod mene na mom zavodu kolega iz Egipta. To, dobit papire, omogućiti, to je never ending story. Napravite to s komorom. Komora, kolega Luetić to vodi sjajno. Dakle pokušajte to, ako se želimo prodati, pod navodnike, ako želimo da smo mi centar, da smo mi show room, dakle show hospital, kao tranzicija prema nekome drugome, zadržati te ljude, moramo im omogućiti ne samo da budu obzerveri, dakle da gledaju kako moj kolega operira, radi endoskopiju, UZV, nego da aktivno uzmu taj aparat, uzmu taj skalpel, uzmu taj endoskop i aktivno rade. To ću vas, naravno, zamoliti u pojedinačnoj raspravi. Hvala vam lijepa.
Hvala vama kolega. Idemo sada na pojedinačne rasprave, prva je ona zastupnika Ante Bačića. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice HS-a, poštovani državni tajniče sa suradnicom. Ovu pojedinačnu raspravu ću iskoristiti, dosta smo ovdje pričali o odredbama samoga konačnog prijedloga Zakona i što sve uvodi i samu statistiku agencije, koliko zaprima zahtjeva i koliko vremena prolazi oko samih priznavanja diploma, posebice i ovih što idu automatizmom i ovih vezano za rad i nastavak školovanja. Bazirao bih se na 3 primjera, tj. na 3, reći ćemo, prijedloga, 1, 2 pozitivna i 1 relativno negativan koji sam napomenuo u samom prvome čitanju. Prvo malo o ovim pozitivnima, ono što sam otvorio i kroz samu repliku na uvod u ovu raspravu i što je državni tajnik dobro napomenuo i to je bitno za naglasiti jer imamo velik broj studenata upravo iz BiH, čak 50% prijava kroz agenciju što prođu upravo je iz BiH. Treba posebice naglasiti situaciju sa samim Sveučilištem u Mostaru i da njihove diplome se priznavaju automatizmom upravo i radi ugovora što se tiče naše države, što se tiče Sveučilišta u Mostaru, ali normalno i svih djelatnika i studenata koji dolaze i velikim brojem iz Hrvatske tako da je to itekako ovaj pozitivan primjer jer to je isto jedna baza odakle trebamo crpiti buduće kadrove i trebamo im otvoriti put i za nastavak školovanja na hrvatskim sveučilištima, ali normalno, sutra i za rad. Druga pozitivna stvar koju bih htio ovdje napomenuti, a doktor me podsjetio na to, a to je, moramo naglasiti da na splitskom sveučilištu i to je jedna dobar primjer i same suradnje i ugovora dvaju fakulteta, ali normalno i samih vlada. Upravo na splitskom sveučilištu koje 15.6. će slaviti svoju obljetnicu i koja će se obilježiti upravo i na Medicinskom fakultetu u glavnoj dvorani, uskoro će prvih 17 studenata iz Njemačke diplomirati na Medicinskom fakultetu u Splitu, to je jedan vrhunski pokazatelj što Hrvatska u znanstvenom dijelu i obrazovnom može ponuditi. To je ono što je i doktor napomenuo, da svaki treći doktor u Americi nije završio medicinu u Americi već pretežito u Europi, da ne spominjemo Indiju i ostale krajeve. Neću spominjati sve benefite vezano za studente iz Njemačke, koliko je to zapravo jedan izvozni proizvod i jedan turistički proizvod koji imamo u Splitu, neću spominjati i lokaciju Medicinskog fakulteta u Splitu koji je de facto na samome moru sa najboljim uvjetima za studiranje, menze, smještaja, itd. Što se tiče ovoga trećega primjera, to vam je malo negativnije, o tome sam nešto pričao i u samom prvom čitanju. Volio bih da nešto o tome reče i sami državni tajnik, a to je upravo vezano za onaj popis akademskih titula i naziva koji mi donosimo kao RH, konkretno Rektorski zbor i gdje već od Bologne, koliko je prošlo vremena, a vučemo određene nedostatke koje nismo ispravili, sada kada pogledamo konačni prijedlog Zakona vezano za priznavanje i vrednovanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija, kada napomenemo da smo prije nekog vremena raspravljali ode i o globalnoj konvenciji o priznavanju kvalifikacija u visokom obrazovanju, nažalost od 2015. uvodimo, tj. uveli smo i imamo jedan dosta zastarjeli popis koji nije bio, koji nije bio korektan prema određenom broju studenata gdje se diploma sa sveučilišta npr. u Zagrebu i ekonomskog fakulteta vrednovala, sa ne znam, 180 ECTS bodova, isti studijski program, isti kurikulum, sve isto, dok npr. u Splitu na toj istoj ekonomiji taj stručni studij je vrednovan sa 120 ECTS bodova. Nadam se, da evo, izmjenama zakona sutra i o visokom obrazovanju, da će se malo uspiti stisnuti i sveučilišta, ali i Rektorski zbor da se ipak, takve stvari kada se donose, da se konzultira i samo ministarstvo i da se te nepravde isprave. Za sada nismo to osjetili jer tržište rada je takvo kakvo je, ali sutra ukoliko netko od tih osoba koje su prije završili takve studijske programe na hrvatskim sveučilištima ukoliko odluče cjeloživotno se obrazovati ili nastaviti imat će definitivno problema. Zahvaljujem.
Hvala, imate tri replike. Prva je kolega Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Bačić, evo zakon je donesen 2003., 2011. su bili izmjene, sada 2022. i svakako da je cilj, intencija ovog zakona da uredi odnose na tržištu odnosno da oni koji imaju svoje diplome da ih učine konkurentnim ovdje u Hrvatskoj. Ovdje se spominjalo da imamo 3 strukovne agencije i da će, moguće da će dolaziti do dupliranja posla. Ako mi sad u izradi tek zakona nismo predvidjeli mogućnosti i otklonili te, te, to dupliranje onda zapravo nismo napravili ništa. I ja vjerujem da ćemo mi zapravo s ovim Zakonom o priznavanju inozemnih obrazovnih kvalifikacija doseći tu razinu, da ćemo imati protok i ljudi i diploma, a uz to smo skratili rok sa 60 na 45 dana i da će to dosta biti [[Upadica: Vrijeme.]] odličan … [[Govornici govore istovremeno ne razumije se.]]
Hvala. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem potpredsjednice. Zahvaljujem kolega Šimičević, slažem se s vama. Mislim da sve vezano i nomotehničke nedostatke ministarstvo je sagledalo u dva čitanja. Vi konkretno govorite za članak iz 6. i 7. zakona koji je definitivno bio je, bio je kontradiktoran gdje u jednom, u jednom trenutku se spominje da postupak priznavanja vodi Agencija za odgoj i obrazovanje, dok u Članku 7. tog istog zakona se spominje vezano za priznavanje upravo da cijeli proces vodi školska ustanova. To mislim da je napomenuo i sami državni tajnik u uvodu. Bilo je tih nekakvih problema što se tiče same jurisdikcije i nejasnoća vezano za nadležnost tko obavlja koji posao, ali evo ovim konačnim prijedlogom zakona vjerujem da će se to ovaj maksimalno pročistiti i da neće biti nikakvih nejasnoća i problema. Zahvaljujem.
Hvala. Slijedeća replika, kolegica Grba Bujević.
Hvala potpredsjednice. Kolega Bačiću drago mi je da ste po, po, u svojoj, svom izlaganju spomenuli priznavanje sveučilišnih diploma pogotovo kad bi se to odnosilo na zdravstvo i socijalnu skrb. To je jedna jako važna tema zbog one uloge komora koje imaju u tome koje propišu teoretski dio i propišu praktični dio da bi se ti ETSC stigli i onda to je zapravo neprovedivo u praksi. Naime, to izgleda ovako. Student u BiH koji je završio stomatologiju dobije te papire i onda teoretski dio još obavi, ali praktični dio nema gdje obaviti pa se to protegne na 3 godine. To znači da nije dostupan tržištu rada, to znači da ga financiranju i dalje roditelji njihovi i drago mi je da je u svojem izlaganju, a u mojoj replici onda državni tajnik najavio da će se i tu stvari mijenjati. To je zaista potrebno jer u zdravstvu nam je poznat nedostatak kadrova.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem potpredsjednice. Zahvaljujem kolegice Grba Bujević, slažem se s vama posebice kada pričamo o zdravstvenoj struci i svim nedostacima koje imamo, kad kažem nedostacima mislim pod same kadrove koje imaju naši klinički bolnički centri problema. Ovim prijedlogom zakona ćemo ipak neke stvari pojednostaviti, ubrzat. Vjerujem i ovaj zakon prije koji smo imali vezano za strukovno obrazovanje veliki naglasak stavljamo upravo na tržište rada. Moramo jednostavno pratiti trendove, moramo gledati što je tržištu našem potrebno, moramo brže reagirati i kao samo ministarstvo ali i agencija ili bilo koja druga ustanova koja sudjeluje u procesu odlučivanja ili priznavanja tako da vjerujem da i studenti normalno posebice koji su završili u, na Sveučilištu u Mostaru s kojima imamo odlične odnose neće imati ovaj nikakvih problema i da ćemo što više takvih budućih djelatnika imati u Hrvatskoj. Zahvaljujem.
Hvala. I zadnja replika kolega Ostojić izvolite.
Hvala vam lijepa. Dakle, prvo čestitam kolegama iz Medicinskog fakulteta u Splitu, sjajne stvari, ali ću samo podsjetiti da je prof. Labar 2001., znači prije 20 i nešto godina napravio je studij na engleskom na Medicinskom fakultetu i odgojili smo čudo, čudo ljudi. Ali sam ostao zbilja iznenađen sa ovim ETSC bodovima na Ekonomskom fakultetu u Splitu za ovo imate potpunu potporu i to državni tajnik mora naprosto reagirati, to je nedopustivo. Dakle, već kad spominjemo strance ne zaboravite da je prvi stranac dekan bio baš na Ekonomskom fakultetu prije 20 godine iz jedne zemlje koju je kolega Bačić spomenuo Indije, a Indijci su kao što znate svoj materinji jezik, drugi materinji jezik ako tako smijem i reći engleski jezik, oni su dio komonvelta, mnogoljudna zemlja, tako da je u principu nedopustivo ako ne pusti manje strance govorimo sada o našim prijateljima i kolegama iz BiH kamoli ćemo urediti situaciju između Splita i Zagreba. To je u biti nevjerojatno, ako je to točno ja sam frapiran. Samo sam to htio reći.
Hvala. Odgovor.
Zahvaljujem potpredsjednice. Zahvaljujem kolega Ostojić, nažalost istina je, vjerujem da će i državni tajnik nešto u završnome obraćanju reći. Ja ću vam dati primjer, ja mislim ne želim optuživati nikoga i tko je sjedio tada u rektorskom zboru zašto je popis akademskih titula i naziva za hrvatska sveučilišta, veleučilišta i učilišta tako napravljen, ja to ne znam kako su oni to vrednovali. Mislim da je bila stvar brzine i uvođenja Bolonjskog procesa. Uzet ću vam samo primjer, imate prije onaj stari stručni studij npr. menadžmenta ili marketinga na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu, imate isti identični studij na Ekonomskom fakultetu u Splitu, u Splitu je ta ista diploma vrijedi 120 bodova i on se zove pristupnik ekonomije, a u Zagrebu se on zove prvostupnik ima 180 bodova i potpuna prava. Tu ima nekakvih čudnih, čudnih odluka vezano za nekakva privatna učilišta, veleučilišta, nekakva zanimanja gdje su dobili 180 ECTS bodova ne znam zašto, vjerujem da državni tajnik zna malo više. Zahvaljujem.
Hvala. Idemo dalje s pojedinačnim raspravama. Slijedeća na redu je ona uvaženog zastupnika Rajka Ostojića. Izvolite.
Hvala lijepa. Spomenuli ste nešto kratko privatno, ne treba se plašiti privatnika, najgori je državni monopol. Privatnici su dobri, privatni su dobri i u zdravstvu, privatnici su dobri i u znanosti, bez privatnika nema konkurencije, nema 4K. Ako nemaš konkurenciju, nemaš kompetenciju, nemaš na kraju kvalitetu, ostaneš nigdje. Dakle, privatnici su dobri ali je činjenica što je kolega Bačić vrlo lijepo rekao da se na žalost da su tamo mehanizmi kvalitete nerijetko drugačiji nego u državnim i javnim službama. Hrvatski kvalifikacijski okvir, dakle popis zanimanja to treba abdejtirati, prilagođavati, to je opsolentno, smiješno, staro. … [[Govornik se ne razumije.]] doktor znanosti, netko je spominjao doktor Ante. Ja kad sam došao u Ameriku prvo su me pitali kad su vidjeli kakav sam liječnik i kad su me zamolili da ostanem, pitali su me a ozbiljno zašto sam ja doktorirao? Pazite imao sam 30 i nešto godina. Ja sam mislio da me zezaju. Kako mislite zašto sam doktorirao? Pa kaže zašto ste doktorirali? To je nepotrebno ako se bavite klinikom i tak je. Mi smo na žalost Austro-ugarska dio Bizmarka, cijela Europa a onda naravno imate i frankofilske i anglosaksonske države koji su slični. Ako se ne želiš baviti znanosti taj doktorat polako ali sigurno trebamo maknuti, stavljati stalno natječaje na koje se javljaju iz centra kompetencije evo gledam Erika kao Talijana, dakle iz Italije sjajan centar u Italiji, Trstu. Zove se sad se ne mogu sjetiti, ali znam da je jedan od vodećih tehnoloških centara, bio sam tamo par puta. Imaju malo ljudi sa doktoratima, a vodili su cijeli niz projekata u Hrvatskoj ali nemaju … [[Govornik se ne razumije.]] jer je nepotreban. … [[Govornik se ne razumije.]] imaš labos, kompjutor, mikroskop i radi … [[Govornik se ne razumije.]] Dakle, cijeli niz stvari moramo naprosto promijeniti barem u onome što mi radimo, u ovom slučaju zdravstvo ako si kliničar si kliničar, ne treba ti doktorat za kliničara. Treba ti, jer moraš postat profesor, pa ali to mora se drugačije rješavati. To je svijet davno riješio. Znači promjene tu također treba po meni napraviti. Komora, Hrvatska liječnička komora sjajna je komora. Kolega Lucić to vodi jako dobro, ne znam za druge komore. Spominjao sam malo prije Ukrajinu. Hrvatska liječnička komora je vidjeli ste prije neki dan u novinama darovala 350 000 kuna, pokušala kupit lijekove, nije uspjela. Ne znam jel' to napravila Hrvatska odvjetnička komora? Možda je. Ne znam da jesu li napravile druge komore? Ponovit ću, od komora ne treba bježati, komore su dobra stvar, komore su u našoj tradiciji i komorama treba omogućiti da pomognu državi i ovom zakonu, dakle što je moguće jednostavnijoj proceduri. Ali lege artis proceduri priznavanja inozemnih glorifikacija osobito u našim profesijama koji na žalost i na sreću pored znanja moraju imati i vještine inače ništa od toga. Na tom tragu, dakle postoji pomak ovog zakona, ali naravno još uvijek treba abdejtirati ili možda bolje rečeno nadograditi i zanoviti. Hvala lijepa.
Hvala vama. Jednu repliku imate, kolega Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana potpredsjedniče, poštovani kolega. Ma kratak jedan komentar, kratka replika. Kao doktor i kroz fakultet ali i kroz kliniku i KBC radili ste vjerojatno sa medicinskim sestrama i doktorima sa raznih sveučilišta raznih zemalja, stranaca domaćih. Gdje ste osjetili najveću razliku kod stečenih kompetencija ili da ste možda nešto prijavili ili da ste bili nezadovoljni sa određenom skupinom koja je završila negdje a da nije Hrvatska. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor.
Najviše i najkonkurentnija zemlja je zemlja sa najviše inovacija to je Amerika definitivno. Ja sam imao sreću da sam radio u njihovim vodećim centrima i to je nešto što treba svaki mladi čovjek napraviti. Ja svakom svom studentu kažem završi medicinu, završi specijalizaciju i onda godinu, dvije dana u Ameriku i vrati se u Hrvatsku, nemoj ostati. Ali ono što je sjajno, vi ste to spomenuli je Sveučilište u Mostaru. Ja sam predavao nekoliko godina tamo fakultativno, dakle bona fide u dobroj vjeri, bez novaca, bez sati, jer mi ne treba satnica. Imam svoju satnicu, sasvim dovoljno. Taj Medicinski fakultet i KBC Mostar treba njegovati, treba poštovati, treba omogućiti da i oni budu ravnopravni. Jer ako primjerice, ako se zaposlenik iz Mostara želi javiti na natječaj kod mene na Rebru ne dobije bodove državni tajniče za rad, jer nije radio u Hrvatskoj. Može radit tamo tri godine, dobije nula bodova. Pa to je diskriminacija. Radio si tri godine u Mostaru, priznaj mu to. Hvala lijepo.
Hvala vama. Sljedeća pojedinačna rasprava je rasprava uvaženog zastupnika Erika Fabijanića, izvolite.
Potpredsjednice, kolegice i kolege, poštovani predstavnici predlagatelja. Imam samo jedno pitanje koje je u biti komentar. U članku 7. se propisuje šta osoba koja traži priznavanje inozemne obrazovne kvalifikacije mora priložiti samom zahtjevu za priznavanje, dakle svojeg školovanja odnosno titule koju zaslužuje u inozemstvu. Moje je pitanje, jer vidim da je došlo do promjene između prvog i drugog čitanja iako u biti do promjene nije ni došlo, a to je zadnja alineja u drugom stavku. Zbilja pitam pojašnjenje, jer u prvom čitanju kaže da podnositelj zahtjeva mora između ostaloga priložiti ispravu o državljanstvu osim u slučaju osobe bez državljanstva. Dakle, može dat potvrdu o državljanstvu i ne mora zato što ga nema. Ovdje je riječ na kraju krajeva o … [[Govornik se ne razumije.]] U drugom čitanju su dodano međutim druge vrste, dakle tko može pristupiti, dakle mora priložiti ako je azilant, stranac pod supsidijarnom zaštitom i stranca pod privremenom zaštitom te članova njihovih obitelji. Moje pitanje je zašto za priznavanje diploma nam treba dokaz o državljanstvu jer nam u biti i ne treba, jer osoba može biti bez državljanstva u prethodnoj alineji, u prethodnoj alineji lijepo piše da, i što je normalno, da se osoba mora identificirati dakle da je ona ta, tog imena i prezimena kao što piše u diplomi i to je bez daljnjega uvjet, dakle moraš osobu identificirati, da je zbilja riječ o toj osobi. To sa dokazom o državljanstvu nije uvjet, dakle a već imamo propisani uvjet da se osoba mora identificirati. Ja se onda pitam čemu državljanstvo ako još može i bez državljanstva, a usput još idemo sa daljnjom enumeracijom. Naime, jer to onda može biti povod nečeg drugoga, a to je analize koja može dovesti do određene diskriminacije, možda ćemo imati hrvatske državljane sa nekim diplomama iz nama susjedne države i oni će imati povlaštenu liniju samo zato što su državljani određene države. Možda ćemo imati strance koji su ovekvalificirani, ali su možda iz nama manje simpatične države pa ćemo njima otezati priznavanje diplome. Tako da ja ne vidim razloga zašto ovaj, zašto stoji opće taj kriterij. Pogotovo ako je znanost kao i crkva, jedna jedina i univerzalna. Evo, zahvaljujem.
Hvala vama kolega. Imate jednu repliku, kolega Ostojić, izvolite.
Ja samo kratko, hvala lijepa, dakle kolega Fabijanić. Slično je sa radnim mjestima. Dakle ... [[Govornik se ne čuje.]] govorio sam u zadnjim sekundama. Dakle Pravilnik o specijalizaciji je javan, transparentan akt, podzakonski akt gdje se boduje prosjek ocjena, znanje jezika, jedno od njih je bodovanje dužine radnog staža. Dakle u Zagrebu u Hrvatskoj, ali primjerice, Zagrebu je pod 1., ali ako se radi o brdsko-planinskom području ili Sisačko-moslavačkoj županiji, ... [[Govornik se ne razumije.]] Banovini koja je pogođena potresom ili na otocima, dobiješ još neki faktor 0,5 i to je sve super, ljudi se s tim slažu, ali imamo situaciju dakle da dolazi kolega koji je bio liječnik obiteljske medicine, radio je u hitnoj u Mostaru, Hrvat je, ima i državljanstvo, bio je najbolji student i radio je dole 3 godine, može početi raditi odmah kod mene na Rebru, ali ne može dobiti niti jedan bod jer to nije u Pravilniku. Nonsens. Pravilnik se mijenja u roku 24 sata, večeras to ministar može promijeniti, večeras. Kao i ovo. Dakle, ako želimo, a želimo dobiti dobre ljude, omogućimo im da uđu u sustav.
Odgovor.
U biti slažem se jer ovaj, jer mi imamo ljude koji poznaju jezik, koji su i iz druge države, ono što vi kažete, pa ne mora imati hrvatsko državljanstvo, bitno je da zna hrvatski i da poznaje materiju, a to se dokazuje na sasvim drugačiji način. Hvala [[Upadica: Hvala vama.]] Mislim imamo jako puno hrvatskih državljana koji ne znaju hrvatski, ne, mislim, by the way.
Hvala. Nemate više replika i idemo sada na iznošenje završnog stajališta u ime Kluba zastupnika HDZ-a, kolega Bačić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjednice. Još jednom pozdravljam kolegice i kolege, državnog tajnika sa suradnicom. Drago mi je da smo i kroz raspravu, da smo ipak posvetili malo pozornosti ovoj temi, da smo otvorili i neke konkretne slučajeve, da nismo samo ovaj, pričali općenito o zakonu nego i neke nejasnoće koje bi trebalo ispraviti, na koje trebamo paziti i drago mi je šta smo veliki fokus sa same rasprave stavili na studente iz BiH, konkretno sa sveučilišta u Mostaru jer tu smo imali i velikih nekakvih promjena u smislu uspoređujući se sa drugim učilištima u BiH, a normalno, to nam je i glavni fokus jer većina, da ne kažem skoro sva priznanja i svi zahtjevi za priznavanje upravo dolaze sa toga područja, nešto malo iz Srbije i Slovenije, tako da je itekako bitno upravo stati na kraj tim razlikama u pojedinim učilištima, pojedinim studijskim programima i izdvojiti i normalno, reći jasno što znači biti student, doktor, medicinska sestra sa Sveučilišta u Mostaru, a što znači biti sa nekoga drugoga učilišta ili veleučilišta koja možda ima nekih drugih problema i ne mogu proći sve ove kvalifikacije. Tako da, drago mi je da smo otvorili neke konkretne probleme. Bitno je naglasiti, evo, u samom završnom obraćanju, neke malo i općenite stvari, ono što sam napomenuo, nakon prije samoga ovoga Zakona vezano za priznavanje i vrednovanje inozemnih obrazovnih kvalifikacija, imali smo globalnu konvenciju na istu temu. Ukida se upravo taj postupak same nostrifikacije, mislim da je puno pravednije i kvalitetnije i vjerujem da će polučiti više rezultata da umjesto nostrifikacije se uvodi postupak priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija sa svrhom samoga zapošljavanja ili nastavka obrazovanja. Više to nije puko uspoređivanje nekakvih studijskih i obrazovnih programa već formalno potvrđivanje vrijednosti inozemno obrazovne kvalifikacije tako da će tu biti puno jednostavnije za nešto vrednovati. Vidjeli smo i ponavljam samu statistiku Agencije za znanost i visoko obrazovanje, vezano za zahtjeve oko samih priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija. Nešto nam je državni tajnik spomenuo vezano i za azilante i strance, dobro da smo otvorili i ovoj pitanje Ukrajine jer mislim i po bliskosti, normalno i kulture i jezika, to je jedan bazen ljudi koji definitivno nekim deficitarnim strukama i zanimanja poput medicine, ugostiteljstva, hotelijerstva, itd., možemo itekako crpiti i koristiti. Normalno, ovo je usklađivanje vezano i za onu prijašnju direktivu koju nismo napomenuli vezano za sami zakon i dobro je da su određeni nedostaci i nejasnoće, posebice kod ovih članaka 6 i 7 vezano za same nadležnosti oko postupka priznavanja između agencije i određenih i ostalih školskih ustanova, da je to izmijenjeno i da je jedna veća transparentnost i da je jasniji postupak tako da će se vjerojatno s time i skratiti samo vrijeme postupka priznavanja, ne bi li osobe koje takav zahtjev imaju, mogle nastaviti svoje školovanje ili se zaposliti ovaj, što prije u RH. Postupak samog vrednovanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija primjenjuje se u svrhu pristupa tržišta rada u profesijama koje nisu uključene u popis reguliranih profesija u RH i normalno naglasak samog zakona kaže ovoga zakona s kojim smo započeli dan i današnju raspravu vezan i za strukovno obrazovanje i upravo naglasak na samoj kvaliteti i da jednostavno ne samo da pukim nekakvim izborom i usporedbom priznajemo ili ne priznajemo određene diplome ili da potičemo ljude u određena zanimanja. Vjerujem da sada malo više slušamo i samo tržište rada jer nam ono pokazuje da je naš obrazovni sustav, ali i ova brzina rješavanja ovakvih administrativnih stvari kao što je priznavanje inozemnih kvalifikacija ne može čekati, moramo se definitivno prilagodi i samom tržištu i učiniti ga pristupačnim, jednostavnijim jer mi se nemamo šta bojati ni stranih studenata, ni stranih diploma, dapače nama one trebaju u ovome trenutku. Tako da evo još jednom završno Klub HDZ-a poziva vas da podržite ovaj konačni prijedlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala kolega Bačiću. I sada će nam se završno u ime predlagatelja na kraju ove rasprave obratiti državni tajnik Ivica Šušak. Izvolite.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice. Uvažene saborske zastupnice, uvaženi zastupnici pokušat ću biti kratak i obuhvatiti što više naglasaka iz rasprave kao pojedinačne tako i ime kluba zastupnika. Umjesto dijela ovog završnog obraćanja prepričat ću iskustvo od prošlog tjedna kad me zvao dekan jednog od najstarijih fakulteta Zagrebačke Univerze, veli da imaju postupak reakreditacije znači utvrđivanja kvalitete i da mu inozemni član povjerenstva ga pita koliko imate zaposlenih stranaca, a veli znate ni jednog, a koliko ima u Hrvatskoj zaposleno, pa ne ne, pa nemamo ni mi podatak u središnjem tijelu državne uprave nadležnom za poslove obrazovanja u vertikali i znanosti. Što nam to govori? Gdje smo sa postupkom internacionalizacije visokog obrazovanja prvenstveno govorim o visokom obrazovanju s obzirom na radnu snagu koja nam ulazi na tržite rada u Hrvatskoj i onda članovi njihovih obitelji dolaze, ulaze u osnovne škole kako živim u Svetoj Nedjelji to sam mislim prije spominjao na jednom našem ovoga raspravi. Onda dolaze što veći broj, dolaze strani državljani kao radna snaga i onda ulaze u osnovnu školu i dobro se uključuju u obrazovni proces, međutim imamo problem sa visokim obrazovanjem. Imamo dosta usudim se reći zatvorenu i autarkičnu, autarkičnu akademsku zajednicu, a to je u sustavom spojenih posuda povezano i sa postupkom priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija u svrhu nastavka obrazovanja posebice na razini visokog obrazovanja. Ja sam ja mislim u uvodnom obraćanju spomenuo da je predstavnik rektorskog zbora koji je bio u povjerenstvu inzistirao čak na utvrđivanju jedinstvenih minimalnih kriterija za priznavanje u svrhu nastavka jer doći će nam loše, loši studenti sa loših, pa će ući, ući će lagano na naš ovoga visokoobrazovni sustav itd., itd., gdje smo imali suprotstavljene stavove. Manja sveučilišta i operativnija su ovoga htjela pojednostavljeni sustav zato i imao ovaj dvojni sustav priznavanja u svrhu nastavka obrazovanja kojeg vodi agencije ili samo visoko učilište, ali imamo centralizirani pristup za stranke odnosno osobe koje žele provesti priznavanje i eventualno u čitanju tih normi je moglo biti nejasnoća do, do ovog drugog čitanja. Pitanje reguliranih, nereguliranih profesija je pitanje osiguranja kvalitete, vještina, ishoda učenja, znanja itd., ali je pitanje nacionalnog interesa i popunjavanja nedostatne radne snage, kvalificirane sa ovoga iz inozemstva i to je nešto što ovaj visoki dom također treba odlučiti, resorna ministarstva i Ministarstvo rada. I ovoga definitivno u tom smislu regulirane profesije u suradnji s komorama se može unaprijediti kako bi se, kako bi se pokrio nedostatak posebice u području socijalne skrbi, ali i ovoga i biomedicine i zdravstva. Spominjano je pitanje oslobađanja od troškova. Dakle, naveli smo to kao mogućnost s obzirom na ovaj pravilnik, pitanje priznavanja ishoda učenja, dijelova obrazovanja ili razdoblja provedenih ovoga bez stečene kvalifikacije pogotovo osobama bez dokumenata odnosno isprava, bez državljanstva je dosta komplicirani postupak gdje nažalost i europska praksa ne daje dovoljno mjerila i smjernica. Ono što moram ovoga naglasiti da kad, spominjana je ovdje mogućnost priznavanja odnosno diploma odnosno za pristup tržištu rada SAD je spominjana Kina, nitko ne prijeći potpisivanje sporazuma. Naprosto mi smo obveznici primjene europskog prostora visokog obrazovanja i smjernica standarda kvalitete u ESG tzv. smjernica i te smjernice se koriste i kod vrednovanja i osiguranja kvalitete u našim, u našim visokoškolskim ustanovama. Uvaženi kolega, uvaženi zastupnik Bačić je spominjao pitanja akademskih i stručnih naziva. Na određen način ovaj zakon je uvertira za, za ovoga reformu koja se dugo najavljuje u sustavu visokog obrazovanja i znanstvene djelatnosti i naprosto tijelo koje je ovlašteno prema Zakonu o akademskom i stručnom nazivlju i akademskim stupnjevima, to je rektorski zbor kojeg čine rektori javnih sveučilišta nije do danas iščistilo taj popis. On ima 80-ak stranica, naprosto svaki studijski program sveučilišni, ali i stručni koji se izvodi na različitom visokom učilištu završava drugačijim stručnim ili akademskim nazivom što izaziva jedan podsmjeh u javnosti i naprosto dovodi do problema. Pitanje različitog bodovanja odnosno utvrđivanja sustava ECTS bodova za različite studije kako stručne tako i sveučilišne je pitanje na sreću ili na žalost autonomije sveučilišta i akademske samouprave gdje visoka učilišta samostalno utvrđuju nastavna opterećenja poštujući one odredbe, odredbe o minimalnom iznosu ECTS bodova gdje onda nažalost imate i situacije da su se negdje i aritmetičkom sredinom određivali iznosi, ukupni iznosi nastavnih opterećenja što je naprosto nevjerojatno. I s obzirom na, na ovoga ishode učenja i vještine koje su ti studenti stekli. Bilo je puno prijepora oko Zakona o hrvatskom kvalifikacijskom okviru. Mi imamo jedno ubrzanje ili akceleraciju kad je u pitanju utvrđivanje standarda kvalifikacija i standarda zanimanja za pojedina zanimanja posebice za neregulirane profesije, gdje ćemo onda moći imati jedinstven državni ili nacionalni standard kvalitete u području visokog obrazovanja kako bi jednaki kriteriji bili i uvjeti za sva visoka učilišta od kadrovskih do infrastrukturnih do znanstvenih. Ovaj zakon bi, otvorio je prostor ili otvorio je mogućnost internacionalizacije visokog obrazovanja. On definitivno, tu smo na začelju, imamo veliku infrastrukturu, imamo 9 javnih sveučilišta, 134 visoko školske ustanove, financiraju se iz državnog proračuna. I njima je posredno ili neposredno osnivač Republika hrvatska. Podaci za državnu maturu ove godine imamo 1000 maturanata manje. Od tih 1069% ih se odlučilo za nastavak obrazovanja na visokoškolskoj razini za razliku od protekle državne mature, gdje 75 posto maturanata se bilo odlučilo. Dakle, definitivno pred nama je razdoblje internacionalizacije gdje moramo uskladiti različite prepreke gdje smo nekonkurentni za studente trećih zemalja s obzirom na dobijanje viza ili statusa boravka kao i na sustav zdravstvenog osiguranja za strane studente gdje imamo najskuplje zdravstveno osiguranje za studente trećih zemalja. Evo ja bih tu nekako zaokružio. Imamo replika, pa ako mogu onda.
Da, imate par replika. Idemo redom. Kolega Pavić, izvolite.
Poštovani tajniče, ja vam zapravo ne bih replicirao nego imam jedno pitanje. Kad sam se pripremao za raspravu za ovu točku prvi članak koji sam pročitao piše da trebamo poznavati popis reguliranih profesija u Republici Hrvatskoj, pa sam otišao onda na stranice Agencije za znanost i visoko obrazovanje i tamo sam pronašao bazu reguliranih profesija u Republici Hrvatskoj. Međutim, ta baza je jako štura. Ima jako malo zanimanja unutra, odnosno profesija koja su unutra regulirana. Ima li još neka baza koja je proširena? Rekli ste da ima neki popis od 80 stranica, a tu na ovoj bazi imamo svega možda stotinjak.
Odgovor.
Hvala lijepa. Dakle, ja sam rekao 80 stranica to je popis akademskih i stručnih naziva koje donosi ili utvrđuje Rektorski zbor Republike Hrvatske kao rezultat studija koje završavaju naši polaznici, odnosno studenti. Pitanje reguliranih profesija propisano je Zakonom o reguliranim profesijama i stručnom priznavanju kojeg vodi Ministarstvo rada. Oni su propisani i kroz komore. Nama kad dođe uopće kad se izvodi neki studij visokoškolski, odnosno sveučilišni i koji je u području regulirane profesije mi onda resorno ministarstvo najčešće Ministarstvo zdravstva ako su to studiji iz područja biomedicine, iz zdravstva konzultiramo. Dakle, više tijela državne uprave sudjeluje. Ovo su regulirane profesije za razinu visoko školskog odnosno visokog obrazovanja. Imate reguliranu profesiju u području srednjoškolskog odnosno strukovnog obrazovanja i odgoja. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika kolega Ostojić.
Hvala lijepa. Dakle, rekli ste da koliko ima stranaca u našem sveučilištu da je to mali broj. Naravno da je to američki izum, dakle oni stalno računaju koliko ima … [[Govornik se ne razumije.]] koliko ima Hispanoamerikanaca, Afroamerikanaca, koliko na sveučilištu ima osoba sa posebnim potrebama, odnosno osoba ranijeg naziva sa invaliditetom, koliko ima ostalih stranaca. Ali to nije loše, to je dapače dobro. Bio sam zamjenik ministra u Račanovoj Vladi mi smo tada doveli za šefa klinike na Rebru Hrvata iz otorine koji je ostao i danas i doveli smo Slovenca za neurologiju, njega su potjerali. Indijac je bio dekan Ekonomskog fakulteta tada. Ne možemo ako se ne otvorimo, ne možemo. Dakle, ne treba tome robovati, treba poštovati našu tradiciju, naš jezik. Tomislav Mihaljević kardiokirurg, dekan i direktor Cleveland klinike, najveće, najmoćnije klinike u svijetu. Mlađi je od mene moj prijatelj, sjajan prijatelj pet godina. Kad bi on to postao? Tomislav Mihaljević doktor, profesor, kardiokirurg najveća klinika na svijetu [[Upadica Glasovac: Vrijeme. Hvala.]] Aktualno.
Odgovor.
Pitanje zatvorenosti ili autarkičnosti naše akademske zajednice je uvjetovano naravno propisima. Naši pravilnici o uvjetima za izbor zvanja podrazumijevaju neke dodatne kriterije koje vrlo teško ispune inozemni profesori, zatvoren sustav izbora dekana, rektora, čelnika katedri gdje nemate mogućnost da jedan profesor sa jednog hrvatskog sveučilišta dođe na drugo za rektora, a kamoli da dođe netko iz inozemstva. To je nešto što naprosto podliježe jednoj akademskoj kritičkoj raspravi i nečemu što bi javnost trebala odgovoriti. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća replika kolega Bačić.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče za kraj drago mi je da ste odgovorili vezano za ovaj moj upit i vezano za popis akademskih stručnih naziva, titula. Evo ja apeliram na vas kao državnog tajnika i na ministra na sljedećoj sjednici Rektorskog zbora da otvorite tu temu, po mogućnosti čak da ministarstvo i pomogne Rektorskom zboru i napravi izmijenjeni i revidirani popis akademskih titula i naziva i samo ga donesete na izglasavanje. To će biti možda najbrže. Hvala.
Odgovor.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče. Dakle, od početka mandata ministra profesora doktora Radovana Fuchsa do danas gotovo na svim sjednicama Rektorskog zbora smo bili i višekratno smo upozoravali Rektorski zbor na te odredbe. U planu normativnih aktivnosti ministarstva mislim da je predviđeno i izmjena i dopuna Zakona o akademskom i stručnom nazivlju kako bi se onda drugačije uredio sustav stručnih naziva, jer možete pogledati mislim da je upravo na mrežnim stranicama Rektorskog zbora kad imate magistar ekonomije ispada da nije isti naziv bez obzira završili ga na Ekonomskom fakultetu u Rijeci, u Splitu, u Osijeku ili u Zagrebu što naprosto graniči sa nemogućim. Hvala.
Sljedeća replika kolegica Radolović.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče. Mislila sam nešto drugo pitati, ali iskoristit ću da se nadovežem na ovo. Pa zapravo i sami ste svjesni gdje je problematika. Problematika je uopće što Rektorski zbog ima pod svojom ingerencijom mogućnost da izda taj popis i vrlo ću javno to reći, da uopće ne vidim smisao zbog čega bi to bilo u ingerenciji rektorskog zbora, to komotno može biti u ingerenciji ili resornog ministarstva ili Agencije za znanost i visoko obrazovanje koje zapravo provodi cijeli postupak akreditacije. I gdje dolazi do problema kolega Bačiću? Osobno sam radila u uredu za kvalitetu, dolazi do problema, da nas Agencija za znanost i visoko obrazovanje vrlo kvalitetno rukovodi cijelim procesom akreditacije studijskog programa, zatim ministarstvo do izdavanja dopusnice, ali onda kad bi trebao nastupiti rektorski zbor kada vidi da je izdana dopusnica za studijski program oni naprosto zaborave kontaktirati visoka učilišta uopće da se uvrsti njihov novi studijski program u popis akademskih naziva i tako vam završi ta priča da onda po godinu, dvije, tri dana [[Upadica: Vrijeme.]] nema naziva.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa. Pa s obzirom na buduće promjene u zakonodavnom okviru koje će uređivat sustav visokog obrazovanja i znanstvene djelatnosti definitivno pazeći na autonomiju i akademsku samoupravu kao što smo pazili i ovdje kod postupka priznavanja u svrhu daljnjeg nastavka obrazovanja bilo na preddiplomskoj, bilo na diplomskoj ili poslijediplomskoj razini, također moramo onda paziti i bilo bi dobro da agencija s obzirom da je plan da bude neovisna i regulatorna onda sama, samostalno i neovisno kao sastavni dio kontrole kvalitete utvrđuje i popis akademskih i stručnih naziva koji se stječu. Hvala lijepa.
Hvala. Slijedeća replika kolegica Grba Bujević.
Hvala potpredsjednice. Uvaženi državni tajniče, strukovna zanimanja su podložna ozljedama to nam je poznato zbog nakane koju radi i s čim sve rade. E sad, ja već 10 godina svim ministrima pišem pa sad evo i vama, a vi znate o čemu ću ja sad reći, dakle da se u obrazovanje osnovnoškolsko, srednjoškolsko uvede, pogotovo za ovakva zanimanja uvede predmet koji se zove prva pomoć. U sklopu nečega, bilo čega, ali mislim da bi jako to bilo dobro. Postoje 3 stanja u kojima reagiramo odmah, ne možemo čekati hitnu, pa ili smo pomogli ili nismo pomogli i mislim da ovaj evo želim vas zamoliti da još jedanputa o tome razmislite pogledate. Kolegica Glasovac se jednom sa mnom o tome složila, pa evo imat ćemo konsenzus ovdje, ali lijepo vas molim uvedite prvu pomoć, naučite ljude da to znaju još od osnovne škole, to je neobično važno, to spašava ljudski život i to nema svoju cijenu.
Hvala. Odgovor.
Hvala lijepa uvažena zastupnice. Pred nama paralelno kako idemo sa cjelovitom reformom, cijele vertikale obrazovnog sustava od ranog i predškolskog do famoznog ovog prijedloga Zakona o visokom obrazovanju i znanstvenoj djelatnosti, znam da se intenzivno radi na novom tekstu Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. I definitivno je prigoda da se ovoga onda propiše kroz, a u planu je i uvođenje cjelodnevne nastave i reforma ovog cijelog sustava rada u jednoj smjeni tako da definitivno prostora ima i mislim i mogućnosti. Evo, hvala lijepa.
I zadnja replika kolegice Dreven Budinski, izvolite.
Hvala. Poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče, evo možda ovaj malo Članak 8. bih vas pitala, znači Članak 8. propisuje što se sve procjenjuje u postupku vrednovanja inozemne obrazovne kvalifikacije. Predloženo rješenje će značajno pridonijeti kvaliteti informacije za poslodavce budući da rješenje o priznavanju sukladno važećem zakonu navodi prava nositelja, kvalifikaciju u državi u kojoj je stečeno što većina poslodavca ne prepoznaje u smislu kompetencije koje su potrebne za radno mjesto. U tom smislu temeljno je mišljenje koje se ishodi vrednovanju poslodavac može napraviti informirani odabir, pa mi malo pojasnite taj dio temeljno mišljenje kojega i ovaj kakav informativni, informiran, informativni odgovor. Hvala lijepa.
Evo državni tajniče objasnite malo.
Hvala lijepa uvažena zastupnice, dakle informativni odabir mi paralelno sa ovim zakonom dakle, na javnom savjetovanju je i Zakon o visokom obrazovanju i znanstvenoj djelatnosti gdje se uvodi podloga za tzv. digitalnu diplomu i dopunsku ispravu o studiju odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] u, u, gdje bi i poslodavci sa diplomama koje izdaju hrvatska visoka učilišta imali potpunu paletu informacija s obzirom na sve veću specijalizaciju u zanimanjima i ovoga kvalifikacijama kako bi mogli imati informativni odabir. Postupak mišljenja će biti takav s obzirom i na zahtjev za vrednovanje u svrhu pristupa tržištu rada. Zavisi već za koje područje se ovoga namjerava zaposliti i time će svaki poslodavac moći vidjeti bitnu razliku u kvaliteti, u ishodima učenja, u vještinama što je spominjao prof. Ostojić, dakle naprosto bi to činio taj informativni odabir prema postupcima kakve propišu agencije.
Hvala, nema više replika. Zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Najavljujem da sutra sjednicu počinjemo u 9 i 30 sati s Prijedlogom Zakona o olakšavanju uporabe financijskih i drugih informacija u svrhu sprječavanja, otkrivanja, istraživanja ili progona teških kaznenih djela, prvo čitanje, P.Z.E. broj 277. Vidimo se sutra i želim vam ugodan ostatak dana. SJEDNICA PREKINUTA U 18,01 SATI.