Poštovane zastupnice, poštovani zastupnici, možemo početi sa radom. Prema utvrđenom dnevnom redu sada je na redu - Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2011.godinu Pučki pravobranitelj dostavio je izvješće temeljem članka 8. Zakona o pučkom pravobranitelju. Materijal ste primili poštom. vlada je dostavila svoje mišljenje. Raspravu o izvješću proveli su Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo. Izviješća tih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Poštovani Jurica Malčić, pučki pravobranitelj. Izvolite poštovani pravobranitelju.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene gospođe i gospodo zastupnici. Ovo je prvo izvješće, redovno godišnje izvješće o radu pučkog pravobranitelja u ovom novom mandatu Hrvatskog sabora. Istodobno to je i posljednje izvješće u ovom mandatu pučkog pravobranitelja budući da i pravobranitelju i zamjenicima prestaje mandat krajem studenoga ove godine. Ja se ujedno nadam da je to i posljednje izvješće koje se podnosi temeljem starog Zakona o pučkom pravobranitelju iz 1992. godine, a koji je još uvijek na snazi iako je trebalo Zakon o pučkom pravobranitelju uskladiti s Ustavom još u travnju prošle godine. Međutim, kao što vam je poznato zakon je donesen u listopadu, a u veljači ove godine je Ustavni sud zbog formalne neustavnosti odredio da ne može zakon stupiti na snagu kada je trebao 1.7. ove godine, tako da će uskoro biti u postupku pred ovim Saborom donošenje Zakona o pučkom pravobranitelju. Ja se nadam da će to biti u nešto izmijenjenom obliku nego što je izglasan u listopadu prošle godine i da će u skladu s obvezama koje je Hrvatska preuzela i u pregovorima sa EU on značiti jačanje ove institucije, a ne njeno slabljenje. Dakle, izvješće je u skladu s djelokrugom i ovlastima utvrđenim tim starim zakonom, pripremljeno prema standardnoj metodologiji koji već osmu godinu na koji način mi podnosimo Saboru izvješće. Ono sadrži podatke statistike i podatke o radu po pritužbama s naznakom nekih trendova i kretanja u odnosu na prošlu i na prethodne godine, zatim sadrži prikaz rada po pritužbama i o pojavama ugrožavanja i kršenja prava građana po pojedinim upravnim oblastima s karakterističnim primjerima dakle opisom predmeta iz kojih je na najbolji način vidljivo i kako postupaju državna tijela i kako postupa pučki pravobranitelj u odnosu na te pritužbe. I na kraju izvješće kao i obično sadrži ocjene, prijedloge i preporuke o problemima u funkcioniranju uprave i pravosuđa uopće i o pravnoj i socijalnoj sigurnosti. Samo dvije napomene prije nego što pređem na kratki opis sadržaja. Kao što sam istaknuo ovo je prvo izvješće i stoga smo u njemu uz neke nove ponovno istakli i ranijih godina već ponovljene pa čak i više puta ocjene i preporuke koje smatramo još uvijek aktualnim i smatramo da im je mjesto da im je mjesto da se kažu i u ovom novom sazivu Sabora. Smatramo ih aktualnim i pažnje vrijednim, tako da svaka sličnost ranijim izvješćima nije nipošto slučajna. Izvješće ne sadrži kao ni prošle godine specifična pitanja položaja i zaštite manjina odnosno osoba koje štiti Zakon o suzbijanju diskriminacije, budući da će i ove godine ja vjerujem kroz mjesec i pol, mjesec dana će biti pred novim Saborom i posebno izvješće o pojavama diskriminacije. To su dvije potrebne napomene. Vrlo kratko o sadržaju, obzirom da je izvješće obimno i naravno ne treba ponavljati i prepričavati. Vidjeli ste da se radilo o 1900 pritužbi, to su predmeti otvoreni predmeti od toga skoro 400 na pravosuđe, uglavnom sudove. Iako je najveći dio izvješća pa čak od 130 stranica gotovo samo 5 je posvećeno pravosuđu sve ostalo faktički upravi, ipak najviše pažnje i medijske uvijek izaziva taj dio, a to se i ove godine ponovilo, tako da se očito pokazuje da je jedan od najvećih problema koje velik broj građana tišti još uvijek pravosuđe. Ja ću ponovno tu spomenuti da pučki pravobranitelj prema starom zakonu još uvijek nema ovlasti postupati neposredno prema sudovima pa čak ni kada se radi o dugotrajnosti postupaka ili nekim očitim zlouporaba ovlasti. U novom zakonu bar do sada je u nacrtu to tako bilo tu će se stvari nešto promijeniti. Od sljedeće godine će pučki pravobranitelj imati određene ovlasti u odnosu na sudsku upravu. Drugo i dalje se smanjuje broj predmeta koji su povezani s posljedicama rata i raspada bivše države. Vi koji ste dulje u Saboru znate da je nekih ranijih godina bilo i 70%, pa 50, pa prošle godine 20, a ove godine 10% takovih predmeta. To su uglavnom predmeti iz obnove stambenog zbrinjavanja, mirovina prema među državnim ugovorima, a zatim neka statusna pitanja konvalidacije itd. Očito da ide kraju ipak međutim 10% od ukupnog broja predmeta oko 200 predmeta to je ipak još uvijek poseban problem obzirom da se tu jasno radi o predmetima koji su stari od 20, 15 pa i najmanje 10 godine i to je zaista vrijeme da se to poglavlje zatvori. Nešto više o tome će biti u izvješću o pojavama diskriminacije. I kratim, ono što se također može primijetiti to je da je trend smanjenja udjela onih pritužbi koje mi smatramo osnovanima i to je dobro. Ali tu ih je još uvijek previše, oko 26%. Opet napominjem da ih je bilo ranijih godina i 50 pa i više posto. To naravno pripisujemo poboljšanju rada na određen način i tome što je na neki način u nekim oblastima nema više toliko pritužbi na dugotrajnost postupaka. Taj broj je još uvijek daleko veći nego što je u zemljama komparativno kad mi gledamo, kod drugih ombudsmana, tamo gdje bolje funkcionira uprava, brže, ažurnije, sudovi itd., dakle smatramo da je to još uvijek preveliki broj, a on se najviše ipak još uvijek odnosi na dugotrajnost, dakle ta osnovanost i zbog nepostupanja tijela i prema odgovaranju pučkom pravobranitelju. Ono što se kao trend također može reći, da ekonomska i socijalna situacija naravno dovodi i do povećanog broja pritužbi koji su povezani s tim stanjima, dakle iz socijale, dakle radnih odnosa, a posebno napominjemo da je povećan, bitno povećan broj pritužbi u vezi s ovrhama, a to je naravno i posljedica tog stanja, ali je posljedica toga što je prošle godine stupio na snagu Zakon o naplati novčanih potraživanja, ovrhama na novčanim potraživanjima. Ostalo se kreće u uobičajenim okvirima te je podaci s tim da se povećava broj pritužbi na pružatelje javnih usluga. Tu ću nešto kasnije reći o tome, ja mislim da je jedan od razloga i to što neke odredbe novog zakona o upravnom postupku koji je već na snazi preko dvije i pol godine ne funkcioniraju i ljudi ne znaju puno situacija kome se obratiti za zaštitu svojih prava. Što se tiče pojedinih oblasti, mi smo se posebno osvrnuli i tamo gdje je bilo moguće uputili neke preporuke. Ja ću samo par navesti koje smatram da su važne. Jedna od tih preporuka za usklađivanje propisa, harmonizaciju dakle propisa koji reguliraju pitanja stambenog zbrinjavanja, dakle i na područjima posebne državne skrbi izvan tog područja kako bi svi podnositelji imali jednaku mogućnost pravne zaštite i pravnih lijekova, a također i za rješavanje pitanja naknade privremenim korisnicima koji su uložili sredstva u objekte vlasnika kako bi se vlasnicima imovina koju oni često ne mogu preuzeti s obzirom da su sudskim presudama oni dužni naknaditi ono što je privremeni korisnik. Tih predmeta nema više tako puno, ali oni su teški i oni su predmeti rasprave u europskim tijelima tako da mislim da bi tome trebalo doći brzo kraj. Također, dobar dio izvješća i preporuka se odnosi na osiguranje potrebnih standarda u skladu sa konvencijama pa i i našim propisima, uvjeta života, zdravstvene zaštite, ali i pravne zaštite osoba lišenih slobode. Vijeće je za zaštitu građana od mogućih zlouporaba policijskih ovlasti i nezakonitog ili nepravilnog rada policijskih službenika, to je također ukratko obrađeno u izvješću. Zatim to je pitanje za zaštitu preporuka za zaštitu građana kojima su prava povrijeđena nezakonitom gradnjom. Ja neću to posebno obrazlagati, međutim građani nemaju gotovo nikakvu pravnu zaštitu, a osobito zbog toga što se sada niti novi instituti ZUP-a još ne primjenjuju tako da mi imamo najveći broj pritužbi upravo na to da građani nemaju pravnog sredstva faktički obzirom da su inspekcije provode po službenoj dužnosti. Njima se ne priznaje pravo stranke nego moraju podnosit posebne zahtjeve. To je jedno pitanje za koje ja vjerujem da će novo ministarstvo riješiti. Zatim mi ponavljamo po ne znam koji puta pitanje konačnog rješavanja pravnog odnosa između zaštićenih najmoprimaca u stanovima privatnih vlasnika i vlasnika sukladno odluci Ustavnog suda i izvještaju Ustavnog suda. To je pitanje koje pokreću već godinama i vlasnici zbog neodgovarajućih prava, stanarina neodgovarajućih itd., ali naravno i stanari koji su koji puta izloženi sudskim i gdje oni najsiromašniji koji nemaju dobru pravnu pomoć nisu također zaštićeni. Zaista je krajnje vrijeme da se nakon 13 godina i nakon zahtjeva Ustavnog suda upućenog Saboru da se to pitanje stavi na dnevni red ovog Sabora. Sljedeće je preporuka za žurnu dopunu Zakona o zaštiti prava pacijenata odredbama o djelotvornom pravnom sredstvu, osobito nakon upitne odluke Ustavnog suda koji je takvo stajalište zauzeo. Zatim preporuka za usklađivanje postupanja Ministarstva unutarnjih poslova s odlukama i praksama Ustavnog i Upravnog suda u pitanjima državljanstva, boravka i drugih statusnih pitanja stranaca, za poboljšanje položaja beskućnika i sustava socijalnog stanovanja i potpore starijim osobama bez mirovine, za ubrzanje procesa deinstitucionalizacije psihički bolesnih osoba i za reformu instituta skrbništva, ali i praksu vrlo čestu potpunog lišavanja poslovne sposobnosti. Jedna od preporuka je na temelju brojnih pritužbi i pisama studentskih organizacija za sustavno uređenje pitanja troškova studiranja i participacije studenata u tim troškovima i na kraju, za žurnu izmjenu dva zakona. Jedan je Zakon o pravu na pristup informacijama, tako bi se i drugostupanjskom tijelu omogućilo provođenje testa javnog interesa i proporcionalnosti, ali i kontrole opravdanosti proglašavanja tajnosti podataka, dakle usklađivanje tog zakona i Zakona o tajnosti podataka. I na kraju, ali možda i najvažnije, za izmjenu sustava besplatne pravne pomoći koji se pokazao potpuno neučinkovitim i koji je nakon odluke Ustavnog suda, promjenama još i pogoršan upravo zbog toga što je na neki način restriktivno i dalje uređeno pitanje primarne pravne pomoći koju pružaju i udruge i pravne klinike. Mislimo da je taj dio o primarnoj pravnoj pomoći potrebno hitno izmijeniti s obzirom na to da to ne bi bilo samo zbog zaštite prava građana od kojih mnogi ne mogu i u najtežim slučajevima ostvariti pravo na pravnu pomoć nego i zbog efikasnosti uopće sudskog sustava, pravnog poretka itd. Pravno savjetovanje je jednako tako važno kao što je i zastupanje pred sudom. Dakle, sekundarna pravna pomoć. E sad idem na zaključni dio izvješća koji sadrži neke ocjene o slabostima i nedostacima u funkcioniranju uprave i sudstva u cjelini, a i u uzrocima i posljedicama takvog stanja na pravnu i socijalnu sigurnost i stanje ljudskih prava. Taj dio izvješća je u zadnjem mandatu Hrvatskog sabora izazvao određene prijepore i osporavanja tako da izvješće tri godine nije bilo prihvaćeno u Saboru, bilo je primljeno na znanje i izložene su određene kritike na ta izvješća. Od tada vladajuće većine osporavane su bile ne samo kritične ocjene i njihov sadržaj nego i samo pravo pučkog pravobranitelja da takve ocjene iznosi. Takvi prijepori nadam se su iza nas, osobito nakon promjene Ustava iz 2010. godine koji je definirao instituciju sa širim mandatom na području ljudskih prava i kao instituciju i za promicanje i zaštitu ljudskih prava. Tako da vjerujem da će se to očitovati kroz novi zakon i da takvih prijepora više neće biti. Ove godine u tom dijelu upozoravamo na to da je reforma uprave još uvijek tek na samom početku te da se neki ključni ciljevi ne ostvaruju. To se prije svega odnosi na potrebu depolitizacije i profesionalizacije državne uprave, a osobito rukovodećeg sloja državnih službenika u javnoj upravi. Danas nadam se nikom više nije potrebno posebno obrazlagati pogubne posljedice dugogodišnje politizacije i političkog kadroviranja na svim razinama javne uprave. Osim profesionalne devastacije i pada kvalitete rada uprave politiziranost naravno pogoduje arbitrarnosti, klijentelizmu i korupciji. Politizirana uprava ponaša se uvijek više kao vlast nad građanima nego kao javna služba, javni servis. Pri tome logično je i zakonito najlošije prolaze oni tzv. "mali ljudi" bez utjecaja, moći, ali nažalost i novca. Posljedica takve uprave zaključujem jest i činjenica da se i novi instituti reformskog Zakona o općem upravnom postupku gotovo ne primjenjuju iako je sam zakon u primjeni već više od dvije, sada skoro dvije i pol godine. Zakon je uvođenjem novih instituta i mehanizama trebao modernizirati i unaprijediti rješavanje u upravnom postupku, omogućiti brže i lakše ostvarivanje prava građana i osigurati bolju zaštitu njihovih prava u odnosu na sva postupanja, ali i nepostupanja upravnih i drugih javno-pravnih tijela pa čak što je osobito važno i pružatelja javnih usluga. Taj zakon zajedno sa novim Zakonom o upravnim sporovima zaista je već trebao pokazati rezultate u većoj zaštiti građana u odnosu na sva ta tijela i institucije. Što se tiče stanja u pravosuđu ja sam napomenuo mi direktno ne možemo postupati prema sudovima, mi postupamo na neki način da dajemo ovakve ocjene i postupamo preko indirektno putem Ministarstva pravosuđa koje obavlja poslove pravosudne uprave. Ocjena je, ja sam napomenuo da je oko 400, oko 21% svih pritužbi se odnosi na pravosuđe od ukupnog broja pritužbi iako naglašeno mi je godinama upozoravamo građane da mi nismo nadležni i da možemo intervenirati u tom smislu. Međutim, osim tih 400 većina građana koji nam se obraćaju ovako, dakle gotovo polovica ljudi koji nam se uopće obraćaju, obraćaju se u pogledu pravosuđa. Stanje po nama još nije dobro. Status quo ne može biti opcija iako su se u procesu pregovora sa EU iako su stvorene normativne organizacije i materijalne pretpostavke neki ključni problemi, a to je ažurnost, znači dugotrajnost postupaka osobito tu treba spomenuti građanske stvari zajedno s ovrhama i upravne sporove daleko su od dobrog. Posljednji podaci za 2010. i 2011. govore da su se sve one mjere koje su poduzimane i o kojima smo već govorili iscrpili donekle i da je problem tvrdokoran i da će trebati godine da se on ne riješi nego ublaži. Stoga zabrinjavaju ocjene da je zatvaranjem Poglavlja 23. glavni posao dovršen. Naprotiv, unapređenje stanja u pravosuđu mora biti i dalje jedan od društvenih prioriteta ne samo zbog monitoringa iako ni to ne treba zanemariti nego prvenstveno zbog građana, vladavine prava i pravne sigurnosti koja je ujedno neophodna i za funkcioniranje gospodarstva. Dakle, mjere moraju biti sveobuhvatne i istodobne jer su i uzroci mnogobrojni. Pojednostavljene su ocjene kojih dosta ima i u medijima da je uzrok i da je sva krivnja na sudovima i sucima iako naravno pritom ne treba zanemariti da taj sudski sustav još uvijek trpi od posljedica vremena kad je kadroviranje u sudstvu bilo pod neprimjerenim utjecajem ne samo politike nego i interesnih grupa. Dakle, potrebno je daljnje unapređenje zakonodavnih okvira u svim smjerovima, ali, to spominjem po drugi ili treći puta, redefiniranje odnosa između sudskog samog čistog sustava koji uključuje i DSV i ministarstvo koje vrši poslove pravosudne uprave. Mi smatramo da bi trebalo bitno ojačati vrh sudske uprave u Vrhovnom sudu i logistički i materijalno i kadrovski. Također je potrebno ono što dosada baš i nije bilo među prioritetima i na dnevnom redu, preispitati, po meni, i položaj, ulogu i funkcioniranje drugih institucija od kojih ovisi i funkcioniranje sudova. Tu bi ja spomenuo i Ustavni sud, spomenuo bih odvjetništvo, sustav pravne pomoći koje sam već istaknuo i pravno obrazovanje. To su sve institucije od kojih bitno ovisi i funkcioniranje sudstva. Unapređenje rada upravnih tijela i pravosuđa ključno je za ostvarivanje i zaštitu prava svih građana, za opće stanje pravne sigurnosti, za vraćanje povjerenja u državne institucije ali i uvjet za uspjeh svih reformi i mjera za gospodarski oporavak. Povjerenje u institucije ozbiljno je poljuljano o čemu svjedoče i brojne protestne akcije, pojave građanskog neposluha pa i samopomoći. Višegodišnja kriza još je više produbila i onako velike socijalne razlike nastale još u vrijeme privatizacije. Siromaštvo je realnost za sve veći broj građana. Uz socijalne slučajeve i nezaposlene prijeti i umirovljenicima ali i zaposlenima čija primanja zaostaju za troškovima života o čemu svjedoči dramatičan porast broja ovrha. U pritužbama Pučkom pravobranitelju građani ukazuju na ugroženosti, povrede iz socijalnih prava ali i na nezadovoljstvo radom uprave i sudova pred kojima kako tvrde zbog lošeg imovnog stanja nisu uvijek ravnopravni i nemaju jednake šanse. Smatraju da ih državna tijela dovoljno ne štite i da im ne pomažu, te da im ni potrebna pravna pomoć često nije dostupna. Žale se da zbog neažurnosti i nedostatka komunikacije, neodgovaranja na predstavke osjećaju kao građani drugog red. Naravno, sve to ukazuje na to da uz gospodarske, usko ekonomske mjere jednaku pažnju treba posvetiti i reformi uprave i pravosuđa, odnosno vladavini prava uopće, jel naravno bez, ni gospodarske mjere ne mogu biti uspješne bez povjerenja u institucije, bez potrebne socijalne kohezije, a što sve naravno utječe i na rak socijalne izdržljivosti koji u ovom trenutku teškog ekonomskom stanja o kojem treba voditi računa. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani Pučki pravobranitelju. A da li predstavnici Vlade dodatno žele obrazložiti mišljenje Vlade? Ne. Hvala lijepa, ujedno pozdravljam Sandru Artuković Kunšt i Janku Mrak Karitaš predstavnice Vlade i suradnike, pomoćnike Pučkog pravobranitelja. Da li žele izvjestitelji radnih tijela, odbora Hrvatskog sabora uzeti riječ? Ne. Hvala lijepa. Otvaram raspravu, idemo raspravu po klubovima. Prava za riječ prijavila se poštovana zastupnica Vesna Fabijančić-Križanić u ime Kluba zastupnika SDP-a u Hrvatskom saboru. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine Pučki pravobranitelju sa suradnicima, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je izvješće Pučkog pravobranitelja za 2011. godinu, izvješće se temelji na djelokrugu utvrđenom po Zakonu o Pučkom pravobranitelju iz 1992. Promjenom Ustava iz lipnja 2010. bitno su izmijenjene i ojačane ovlasti Pučkog pravobranitelja. U svrhu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s europskim mjerilima prihvaćena je obveza jačanja uloge Pučkog pravobranitelja pa je donese novi Zakon o Pučkom pravobranitelju u studenom 2011., a kao što smo čuli i od Pučkog pravobranitelja i kao što znamo Ustavni sud u veljači 2012. utvrdio je da zakon ne može stupiti na snagu jer kod njegovog donošenja nije bilo dovoljan broj glasova. Stoga treba naravno što prije pristupiti izradi novog zakonskog teksta, s obzirom da je Vlada Republike Hrvatske u vezi s ovim izvješćem već zadužila nadležna tijela da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere vjerujemo da će se to doista i dogoditi. Klub SDP-a prihvatit će ovo izvješće jer je opsežno, kvalitetno i sveobuhvatno, posebnu kvalitetu ovom izvješću daje to što je korišteno više izvora za njegovo sastavljanje, tako je izvješće odraz pritužbi građana, drugih informativnih izvora kao što su različita izvješća nadležnih državnih tijela, ne vladinih organizacija, izvješća tijela nadležnih za praćenje pojedinih instrumenata međunarodnog prava. Svakom segmentu ovog izvješća valja pristupiti sa dužnom pažnjom. Zašto? Zato što je ovo vrlo važan dokument, dokument koji govori o stanju i funkcioniranju država, dokument koji je značajan pokazatelj stanja ljudskih prava u državi, dokument koji govori o nefunkcionalnosti sustava, dokument koji govori koliko smo uređena zemlja i dokument koji nam pokazuje koliko nam je potrebna jeftinija i efikasnija uprava, uprava koja je u službi građana i koja ne postoji radi same sebe. Što se tiče broja pritužbi u 2011. godini ono je u okviru višegodišnjeg prosjeka. Ono što posebno upada u oči je što se već godinama ističu određena pitanja i problemi, ali u njihovom rješavanju nije zabilježen napredak. Pitanja i problemi u kojima nije zabilježen napredak iako se godinama ističu u izvješćima Pučkog pravobranitelja je tema politizacije uprave, uređenje statusa i plaća državnih službenika i namještenika, potreba daljnje reforme sustava besplatne pravne pomoći i razrješenja složenog pitanja odnosa vlasnika i najmoprimca u njihovim stanovima. Nedopustivo je da nadležna tijela godinama na jednak način nepravilno postupaju iako im se opetovano ukazuje na nepravilnosti, nedopustivo je da dolazi do ozbiljnog kršenja ljudskih prava i da do zaštite ljudskog prava može doći jedino posezanjem za postupkom pred Europskim sudom za ljudska prava. Jedno od temeljnih ljudskih prava, pravo vlasništva ustavna je kategorija, ali neki naši građani niti danas ne mogu koristiti svoju ranije privremeno oduzetu imovinu ili moraju isplatiti znatna sredstva privremenim korisnicima koji su ulagali u njihove nekretnine. Kako možemo vidjeti iz ovog izvješća prečesto je slučaj da problem ostaje neriješen i nakon intervencije ili izvješća Pučkog pravobranitelja. Do generiranja sudskih postupaka i upravnih sporova dolazi često krivnjom administracije što dovodi do ne efikasnosti cjelokupnog aparata i nepotrebnog trošenja proračunskih sredstava. Uloga Pučkog pravobranitelja izuzetno je važna u svakom uređenom društvu, stoga posebno treba poraditi da se njegove ovlasti razmatranja pojedinačnih slučajeva ugroženosti prava građana, koja su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti počinila tijela državne uprave i tijela s javnim ovlastima, ne opstruiraju, neažurnošću odgovaranju na upite Pučkog pravobranitelja. Iako je zakonski rok 30 dana u nekim je slučajevima nadležnim tijelima trebalo preko godinu dana za odgovor. U čak 173 predmeta što je gotovo 10% sveukupnog broja predmeta, bilo je potrebno uputiti čak do 5 požurnica, a u 60 predmeta Pučko pravobranitelj nije dobio odgovor iako je opetovano požurivao. Dakle, ne samo da neka tijela državne uprave i tijela s javnim ovlastima svojim djelovanjem ugrožavaju prava građana, već se oglušuju i na zakonsku obavezu da u roku od 30 dana odgovore na upit Pučkog pravobranitelja. Među tim tijelima su prije svega po starim nazivima bivša Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva, Ministarstvo regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja, Ministarstvo uprave te pojedine jedinice lokalne samouprave. I kada vidimo kod kojih to bivših ministarstava dolazi opetovano do istih stvari ne mogu a da se ne sjetim izvješća državnog odvjetnika Republike Hrvatske kada smo gledali onaj dio njegovog izvješća koji se odnosi na građanski dio nadležnosti državnog odvjetništva, kada smo vidjeli da upravo ta ministarstva koja sam sada pobrojala su ona kod kojih je bio najmanji uspjeh u dobivanju parničnih postupaka. Dakle, posebno naglasak navodim da upravo taj dio državne uprave na odgovarajući način ne odrađuje svoj posao. Postoje područja koja od 2007. godine imaju tendenciju rasta pritužbi pa je potrebno posebno obratiti pažnju na ta područja u sklopu provedbe racionalizacije i efikasnosti te reforme uprave. To su područja pravosuđa, osoba lišenih slobode, radni i službenički odnosi, obiteljsko pravo, skrbništvo, financije i ovrhe. Učinkovito poštivanje ljudskih prava u velikoj mjeri ovisi o kvaliteti javne uprave. Nezakonito postupanje uprave uključujući i kršenje temeljnih prava uvijek predstavlja i zloupotrebu službenog položaja. To je ono ključno što u našoj zemlji treba promijeniti. Godinama je to bio model ponašanja i funkcioniranja. I ne samo da je bio model ponašanja i funkcioniranja već je iz godine u godinu dobivao na zamahu u svojoj beskrupuloznosti i u svojim razmjerima. Svjedoci smo brojnih postupaka zbog zlouporabe službenog položaja i niže rangiranih i visoko rangiranih službenika i dužnosnika, a o tome smo raspravljali ponovo podsjećam i na Izvješće o radu Državnog odvjetništva. I na kraju ocjene i prijedlozi koje nam u svojem izvješću daje pučki pravobranitelj s područja uprave, pravosuđa, te pravne i socijalne sigurnosti izuzetno su korisni na putu izgradnje uređene države, države u kojoj svi njezini građani ostvaruju svoja temeljna ljudska prava. I zbog svega rečenog klub SDP-a prihvatit će ovo izvješće.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Učešće u raspravi o izvješću pučkog pravobranitelja ima sada klub Hrvatske demokratske zajednice i poštovani zastupnik Ante Babić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege zastupnici Hrvatskog sabora. Svojim izvješćem za 2011. godinu pučki pravobranitelj iskazuje ambiciju da podacima do kojih je došao i slučajevima kojima se bavio da općenitu i potpunu ocjenu o stupnju poštivanja ustavnih i zakonskih prava hrvatskih i ne samo hrvatskih građana u Republici Hrvatskoj. S obzirom na opsežan materijal od 134 stranice zastupnici Hrvatskog sabora su s pravom mogli očekivati da će u toj količini teksta zaista biti prikazan i presjek poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana. Međutim, ako je suditi po broju predmeta, odnosno pritužbi koje su zaprimljene u Uredu pučkog pravobranitelja i o broju građana s kojima je o istom obavljen razgovor, te posebice broj osnovanih pritužbi proizlazi da je poštivanje ljudskih prava i stupanj njihove zaštite u Republici Hrvatskoj u 2011. godini a tako vjerojatno i u prethodnim bio na relativno visokoj i zavidnoj razini. Naime, tijekom 2011. godine kao što je iz izvješća vidljivo pučki pravobranitelj zaprimio je 1900 pisanih pritužbi a u uredu je obavljen razgovor sa 616 građana. Od ukupno zaprimljenih predmeta u 2011. godini zajedno sa onima preostalim iz prethodne godine riješene su 1903 pritužbe od čega je neosnovanih bilo 1089, a onih koje su nepotpune ili ne spadaju u nadležnost pučkog pravobranitelja bilo je 318 dok je osnovanih bilo tek 496. Ne podcjenjujući važnost i problem ugroženosti ustavnih i zakonskih prava bilo kojeg građanina u Republici Hrvatskoj jer svaki je uistinu važan, ipak baratajući baš brojčanim pokazateljima i područjem kojim se bavi pučki pravobranitelj, a to su sustav državne uprave, lokalne samouprave i javnih službi nameće se neminovno pitanje koliki je zapravo postotak osnovanih pritužbi kojima se bavio pučki pravobranitelj u odnosu na ukupan broj predmeta državne uprave, lokalne i regionalne samouprave i pravosudnih tijela, te javnih službi koji su rješavali u određenim ustavnim i zakonskim pravima hrvatskih građana. Teško je ovoga trenutka doći do takvih podataka, ali samo primjera radi možemo spomenuti da samo državna uprava tijekom jedne godine rješava preko 6 milijuna upravnih predmeta i u svakom od njih odlučuje o nekom pravu ili obvezi neke od fizičke ili pravne osobe u Republici Hrvatskoj. Kada to stavimo odnos osnovanih pritužbi o kojima je rješavao pučki pravobranitelj moglo se zaključiti da je taj broj gotovo zanemariv. Međutim, bilo bi na temelju toga možda i pogrešno izvlačiti takav zaključak o poštivanju ustavnih i zakonskih prava hrvatskih građana jer dobro znamo uz sva nastojanja svih dosadašnjih vlada da se poboljša rad državne, lokalne, pravosudne i javne administracije u cjelini da još uvijek nismo u potpunosti zadovoljni s radom ukupne javne administracije i zbog toga se kontinuirano govori o potrebi njene reforme s ciljem da se poveća njena efikasnost i zakonitost u radu. Međutim, na što nam može ukazivati ovoliki broj ukupno zaprimljenih, a posebice osnovanih pritužbi koje je zaprimio pučki pravobranitelj u 2011. godini. Govori nam o tome po našem mišljenju da pučki pravobranitelj nije kod hrvatskih građana u potrebnoj mjeri prepoznat kao institucija koja bi zaista djelovala kao opunomoćenik Hrvatskog sabora i kao istinski zaštitnik svih ustavnih i zakonskih prava hrvatskih građana. Postavlja se pitanje što je trebalo učiniti, a nije se učinilo da zaista pučki pravobranitelj bude ono što mu iz Ustava i zakona proizlazi. Ako je suditi po broju opravdanih ili osnovanih pritužbi u 2011. godini pučki pravobranitelj mogao nas je izvijestiti u skraćenoj verziji o svakoj od tih 496 osnovanih pritužbi i mislimo da ovo izvješće ne bi bilo puno opsežnije. Kao što smo već naveli pučki pravobranitelj svojim izvješćem pokušava ocijeniti stupanj poštivanja ustavnih i zakonskih prava ali to na žalost čini s jasnim i nedvosmislenim ideološkim i političkim pozicijama. To posebice proizlazi iz dijela izvješća koji govori o ocjenama i prijedlozima naročito u dijelu koji se tiče državne uprave u kojim nedvosmisleno politički ocjenjuje štetnost provođenja posebnog natječajnog postupka za imenovanje rukovodećih državnih službenika, ravnatelja uprava u prethodnom mandatu držeći iste da su imenovani isključivo po kriterijima političke podobnosti i lojalnosti umjesto po stručnim i profesionalnim kriterijima. Takav način on drži štetnim. S druge strane drži potrebni uklanjanje dotičnih rukovodećih državnih službenika budući da su isti druge političke opcije dok imenovanje pomoćnika ministara kao politički imenovanih dužnosnika koji su na čelu i neposredno upravljaju upravama i službama u čijem je radu potrebna stručnost i profesionalnost te se očekuje politička neutralnost, ne ocjenjuje baš tako štetnim nego samo blago konstatira da to nije dobro. Dok se u prethodnom razdoblju imenovanja rukovodećih državnih službenika, ravnatelja uprav provodilo nakon javnog natječaja ostavljena je mogućnost svakom od natjecatelja koji nije bio imenovan i odgovarajuća sudska zaštita. Postavlja se pitanje, jeli neki od nezadovoljnih natjecatelja pokrenuo odgovarajući sudski postupak i raspolaže li pučki pravobranitelj nekom od opravdanih pritužbi o postupku imenovanja rukovodećih službenika iz tog razdoblja. Za ovu novonastalu situaciju kada se niti ne provode javni natječaji jasno da nema niti mogućnosti ulaganja bilo kakvih žalbi ili tužbi pa time niti opravdanih tužbi pučkom pravobranitelju. Iz svega ovoga može se zaključiti da pučki pravobranitelj odobrava i drži neupitnim primanje državnih službenika u državnu službu bez prethodnog postupka javnog natječaja, bez obzira na ustavno zajamčeno pravo savkom hrvatskom građaninu na dostupnost državne ili javne službe pod jednakim uvjetima. Isto tako nema ni riječi o daljnjem proširivanju politički imenovanih osoba i izvan kruga zamjenika i pomoćnika ministara i na neodređeni broj državnih službenika koji se mogu zaposliti u kabinetima ministara bez ikakvog utvrđivanja njihove stručne sposobnosti nego se isti bez imalo zadrške mogu zaposliti isključivo po kriterijima političke podobnosti. U tome pučki pravobranitelj po svemu sudeći ne vidi nikakav problem koji može negativno utjecati na politizaciju i deprofesionalizaciju državne uprave. Ustavna i zakonska prava nisu ideološki određena niti su crvena niti su plava pa prema tome i opunomoćenih Hrvatskog sabora koji se bavi zaštitom ustavnih i zakonskih prava hrvatskih građana ne bi smio bio politički ideološki obojen u svojim ocjenama nego bi morao biti ideološki neutralan i držati se isključivo jasno definiranim ustavnim pravima i slobodi hrvatskih građana i njihovoj zaštiti bez obzira s koje strane i od koga ta ista prava i pretpostavke za njihovo ostvarivanje dolazile. Ako je suditi o ovako jasno izraženoj ideološkoj obojenosti izvješća pučkog pravobranitelja s velikim zanimanjem očekujemo njegovo izvješće sljedeće godine za ovu 2012.godinu koja će se po svemu sudeći biti obilježena apsolutnim poštivanjem ustavnih i zakonskih prava hrvatskih građana. S obzirom na činjenicu da je promjenom vlasti sadašnja vladajuća većina kao što su prethodnih godina sugerirali spremna temeljem izvješća pučkog pravobranitelja izraditi akcijski plan za otklanjanje svih prepreka za ostvarivanje ljudskih prava u svoj njihovoj punini. A iz mišljenja Vlade RH koji nam je dostavljeno proizlazi da Vlada RH osim što predlaže Hrvatskom saboru da prihvati izvješće pučkog pravobranitelja za 2011. godinu tek konstatira da je zadužila nadležna tijela da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću kao da i u neposrednom kontaktu s pučkim pravobraniteljem dodatno razmotre pojedine primjedbe s ciljem njihovog što bržeg uklanjanja. S obzirom da je pučki pravobranitelj opunomoćenih Hrvatskog sabora očekivali smo da će Vlada RH Hrvatskom saboru prezentirati akcijski plan za otklanjanje uočenih nepravilnosti kao što je prigodom rasprave o izvješću pučkog pravobranitelja prethodne godine tadašnja oporba, a sada vladajuća većina tražila od tadašnje hrvatske Vlade. To bi bilo politički korektno i vjerodostojno, međutim kao što ova Vlada nije vjerodostojna u mnogim drugim stvarima tako nije ni u ovom slučaju. Iz svega navedenog klub HZD-a neće glasati za zaključak kojim se prihvaća ovo izvješća pučkog pravobranitelja za 2011.godinu. Hvala.
Hvala vam poštovani zastupniče. Sljedeći klub je klub HNS-a i poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine pučki pravobranitelju. Danas je pred nama po HNS-u najvažnije godišnje izvješće koje se podnosi javnosti putem ovog Visokog doma. To je izvješće o radu pučkog pravobranitelja popularno zvanog ombudsmana. Mi u HNS nismo u izvješću primijetili nikakvu političku obojenost samog izvješća. To je po nama najvažnije izvješće jer se direktno tiče temelja razloga postojanja države, sigurnosti ljudskih prava i građanskih sloboda svih njenih stanovnika. Pučki pravobranitelj ujedno izvještava i o stupnju poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana. Godišnje izvješće pučkog branitelja uz izvješća ostalih pravobraniteljica i pravobranitelja naprosto oslikava zravlje nacije u prošlogodišnjem razdoblju. Zakonskom odredbom odnosno člankom 2.pučki pravobranitelja je opunomoćenik Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koji su dio unutarnjeg pravnog poretka RH. To je svakako jedan od najplemenitijih poslova uopće, ali to je ujedno jedan od najodgovornijih poslova uopće. U zakonu dalje piše da pučki pravobranitelj promiče i štiti ljudska prava i slobode te vladavinu prava razmatrajući pritužbe o postojanju nezakonitosti i nepravilnosti u radu državnih tijela te jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave, pravnih osoba s javnim ovlastima, te pravnih i fizičkih osoba u skladu s posebnim zakonima. Te dalje, u članku 9. piše da pučki pravobranitelj ima pravo dobiti sve informacije te ima pravo uvida u sve podatke, dokumente, tijela iz članka 4. tog zakona, znači prethodnog članka koji sam pročitao, o obavljanju zadaća iz svog djelokruga bez obzira na stupanje njihove tajnosti ili zaštićenosti. Smatramo zabrinjavajućim i nedopustivim to što pučki pravobranitelj čeka na neke odgovore na svoje službene upite preko godinu dana, iako je zakonski rok 30 dana. U 173 piše u izvješću pučkog pravobranitelja bilo je potrebno uputiti od jedne do pet požurnica, a u 60 predmeta pučki pravobranitelj uopće nije dobio odgovor. Čini se nevjerojatno, ali istinito. Mi u HNS-u smatramo da je naprosto apsurdno da se na upite ombudsmana oglušavaju i ne odgovaraju ažurno neka ministarstva Republike Hrvatske te druge institucije i lokalne samouprave pa čak i Ministarstvo pravosuđa. Za nas je nevjerojatna ignorancija i nesavjesna prepotencija u odnosu na one zbog kojih ta ista ministarstva institucija postoje, a to su hrvatske građanke i građani. I ponavljamo, pučki pravobranitelj je opunomoćenik Hrvatskoga sabora. Institucija kojoj svi mi koji se bavimo politikom na bilo kojoj razini i u bilo kojem svojstvu moramo izaći u susret i naprosto osigurati brz i učinkoviti uvid i odgovor na bilo koji zahtjev jest institucija pučkog pravobranitelja. Pučki pravobranitelj je u svojoj konačnosti naprosto savjest društva, uključujući i pravobraniteljicu osoba s invaliditetom, pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova i pravobraniteljicu za djecu. Statistički podaci govore kako u 2011. godini je blag porast od 77 pritužbi u odnosu na 2010. U 2010. ih je bilo 1823, a u 2011. 1900. Ukupno se s predmetima iz prethodnih godina radilo na 2356 predmeta, dovršeno je 1903 i od toga 1498 predmeta iz 2011. godine što ukupno iznosi 76% riješenih predmeta, odnosno 24% neriješenih. Problem rješavanja postupaka vezan je i uz trajanje rješavanja postupaka kod nadležnih tijela. No ukupan broj od 1900 prijava u 2011. godini čini se relativno maleni broj, to je oko 0,044% u odnosu na broj stanovnika i dobiva se dojam da su ljudska prava građana Republike Hrvatske pod zaista dobrom zaštitom. No nama se u HNS-u čini kako je prisutna nedovoljna informiranost građanki i građana o njihovim stvarnim pravima te o postojanju i opisu rada pučkog pravobranitelja. Smatramo da je neophodno značajno poboljšati informiranje i obavještavanja građana o djelatnostima ombudsmana. To treba raditi sustavno, na svim razinama koristeći sva moguća raspoloživa sredstva znanja i ljudstva. Mislimo da za upoznavanje građana kako i na koji način mogu i trebaju zaštititi svoja prava ne smije biti nerazumnih ograničenja. Preporučamo da se u ovoj godini na temelju iskustava osmisli snažna profesionalna kampanja koja bi se mogla realizirati u idućim godinama. Ovime pozivamo i sve medije da se odmah uključe u pojačano informiranje građana o njihovim pravima, posebice iz domene zaštite ljudskih prava i … [[Ne razumije se.]] sloboda i time rada pučkog pravobranitelja. U članku 7. Zakona o pučkom pravobranitelju pučki pravobranitelj je u svom radu samostalan i neovisan. Zabranjen je svaki oblik utjecanja na rad pučkog pravobranitelja. U obavljanju svojih ovlasti pučki pravobranitelj djeluje u skladu s ustavnim i zakonskim odredbama te međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koji su dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Pučki pravobranitelj se u svom radu rukovodi načelom pravičnosti i morala te postupa nepristrano i u skladu sa standardima dobrog upravljanja. U obavljanju svojih poslova iz svog djelokruga pučki pravobranitelj surađuje s javnošću, a posebno s udrugama koje promiču interese građana, akademskom zajednicom i medijima. U obavljanju poslova iz svog djelokruga pučki pravobranitelj može zatražiti pomoć znanstvenika, stručnjaka i ustanova. Vrlo je znakovita i zorna tablica usporednog prikaza pritužbi po temama, pravnim područjima za razdoblje od 2007. do 2011. godine iz izvješća. Iz te tablice se može naprosto iščitati razvoj navedenih pravnih područja, odnosno tema iako zbog malog broja prijava i tu tablicu treba uzeti s određenom rezervom. Pročitat ću samo neke. Pravosuđe recimo 2007. 276 prijava, 2011. 397. Osobe lišene slobode 2007. 131 prijava, 2011. dvije dvanaest. Graditeljstvo, prostor uređenja i okoliš 2007. 129, 2011. 67. Stambeno zbrinjavanje 117 2007., 2010. je 50 i 2011. je 37. Može se kroz te tablice stvarno iščitati u kojim područjima su se određena prava više ili manje poštovala. U članku 15. Zakona o pučkom pravobranitelju piše da svatko tko smatra da su nezakonitim ili nepravilnim radom tijela iz članka 4. ovog zakona ugrožena ili povrijeđena njegova ustavna ili zakonska prava i slobode može podnijeti pritužbu pučkom pravobranitelju radi pokretanja postupka. Pučki pravobranitelj može radi ispitivanja pojedinačnih i učestalih istovrsnih povreda ustavnih ili zakonskih prava i sloboda pokrenuti postupak na vlastitu inicijativu. Ako pučki pravobranitelj namjerava pokrenuti postupak na vlastitu inicijativu ili na prijedlog osobe čija prava nisu povrijeđena za provođenje postupka potrebno je pribaviti suglasnost osobe kojoj su ustavna ili zakonska prava i slobode neposredno ugrožena ili povrijeđena, osim ako je riječ o zaštiti dobrobiti djeteta, ako je slučaj saznao putem medija ili ako se radi o hitnom slučaju. Nitko ne smije biti stavljen u nepovoljniji položaj niti pozvan na odgovornost zbog obraćanja pučkom pravobranitelju. Pučki pravobranitelj svoju funkciju u načelu vrši preporukama, mišljenjima i upozorenjima tijela javne vlasti i svim ostalima koji moguće ili stvarno ugrožavaju nečija ljudska prava i građanske slobode. Zbog toga je javna podrška i priznanje djelatnosti rada pučkog pravobranitelja još i važnija. Mi u HNS-u smatramo da je tu uloga medija nasušna i da se nijedan odgovorni medij ne može oglušiti na rad, primjedbe, preporuke i probleme pučkog pravobranitelja. Hrvatski sabor i mediji moraju biti najbliži saveznici u radu pučkog pravobranitelja. U svom Izvješću za 2011. godinu pučki pravobranitelj je dao 27 preporuka za razna područja. Mislimo da je ovdje važno pročitati i upozoriti na 7 preporuka iz područja socijalne skrbi, obiteljsko-pravne zaštite i skrbništva rodiljne i roditeljske potpore. Prvo, pučki pravobranitelj preporučuje da treba poticati rad prihvatilišta ili skloništa za beskućnike u velikim gradovima zbog kvalitetnijeg privremenog prihvata te poboljšati suradnju sa centrima za socijalnu skrb radi socijalnog uključivanja beskućnika u lokalnoj zajednici u kojoj žive. Donijeti strategiju i Zakon o socijalnom stanovanju kojim bi se razvio sustav socijalnog stanovanja i omogućio jednak pristup pravima, odnosno ublažile regionalne nejednakosti. Treće, ubrzati proces deinstitucionalizacije posebice duševno psihički bolesnih osoba uz prethodno osiguranje, mrežu usluga i podrške u lokalnoj zajednici koje bi osobama s invaliditetom osigurale ravnopravni život u zajednici. Četvrto, provoditi stalni nadzor nad radom i općim aktima jedinica lokalne samouprave u području socijalne skrbi radi otklanjanja nepravilnosti u njihovom postupanju posebice glede priznavanja prava na pomoć za stanovanja i novčane pomoći radi nabavke opreme za novorođeno dijete. Peto, stvoriti uvjete radi uvođenja novog instituta državne potpore starijim osobama bez mirovine tzv. "socijalnu mirovinu". Šesto, osigurati multidisciplinarni pristup u postupku vještačenja radi ostvarivanja rodiljnih i roditeljskih potpora u sustavu zdravstva, odnosno ubrzati ustrojavanje jedinstvenog tijela vještačenja za sve sustave. I sedmo, žurno provesti reformu instituta skrbništva posebno napustiti dosadašnji institut lišenja posebne sposobnosti i primjenjivati ga iznimno u rijetkim i opravdanim slučajevima, a ovlasti Centra za socijalnu skrb iz područja skrbništva valja prenijeti na sudove jer se radi o ograničavanju ljudskih prava. Važno je zbog javnosti reći da je zakonom određeno da pučki pravobranitelj obavlja od ove godine poslove i nacionalnog preventivnog mehanizma za sprečavanje mučenja i drugih okrutnih, neljudskih ili ponižavajućih postupaka i kažnjavanja. Svakako treba napomenuti da je neophodno promijeniti izuzetno kompliciran i složeni Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Opsežno i temeljno obrađeno je Izvješće hrvatskog ombudsmana i svakako ga valja podržati što ćemo mi u klubu HNS-a i učiniti. No gledajući stvarnom životu u oči bez zavaravanja bilo koga pa najmanje samih sebe treba na koncu reći da su građani i građanke RH u prošlom razdoblju bili sve samo ne slobodni te da su im permanentno bila ugrožena ljudska prava. Pravo na istinu, pravo na posao, pravo na slobodu izbora, pravo na pravnu zaštitu, pravo na jednakopravnost pred sudovima, pravo na informiranje, pravo na obrazovanje, pravo na slobodu kretanja, pravo na zdravlje, pravo na socijalnu sigurnost, pravo na osobnu privatnost, pravo na jednakopravnost u zapošljavanju i još brojna druga ljudska prava i građanske slobode. Posebno ugroženo pravo bilo je pravo na pošteno upravljanje državom. U proteklom razdoblju država se s ovim institucijama naprosto nije izvršavala svoju funkciju. Nije bila ni poštena ni pravedna, a bogami ni jeftina. Ufam se u sve nas u Saboru, u novu Vladu da ćemo se svi beskompromisno uhvatiti u koštac sa baš svim izazovima uspostavljanja najviših mogućih standarda ljudskih prava i građanskih sloboda za naše građane i građanke. Ufam se da nam nijedna promjena zakona i propisa neće biti dovoljno radikalna ako je vođena tim najvišim standardima. Mišljenja sam da naše ambicije moraju biti ogromne i bez limita. Sve što je poznato u vidu najviših dosega ljudskih sloboda i građanskih prava mora biti u najmanju ruku naš cilj, a u mnogim prilikama samo polazna točka jer za naše građane imamo i pravo i dužnost tražiti i realizirati apsolutno i samo ono najbolje. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Sljedeći klub je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prema Izvješću pučkog pravobranitelja za prošlu godinu 1900 novih predmeta je i to je povećanje u odnosu na godinu prije. Da li je broj predmeta koji dolaze do pučkog pravobranitelja iz godine u godinu je veći da li je to dobro ili je loše? Da li je tih 1900 predmeta puno ili malo? Dobro je ako je to odraz povjerenja u instituciju, našeg opunomoćenika za zaštitu ljudskih prava. Malo je ako su to svi predmeti kojima su u bilo kojem postupku povrijeđeno bilo koje pravo. Ali mi dobro znamo da svi oni kojima jest povrijeđeno nekakvo pravo ne žale se, ne obraćaju se ne samo pučkom pravobranitelju nego i ostalim specijaliziranim pravobraniteljstvima pa ne koriste sve mogućnosti i drugih institucija. Ali činjenica da iz godine u godinu taj broj predmeta raste ukazuje da još uvijek u svim segmentima uprave, upravljanja ovom državom nismo ni normativno, a niti izvršno poredali stvari kako treba. Tristo devedeset sedam predmeta bilo je na temu pravosuđa. I taj broj iz godine u godinu raste iako pučki pravobranitelj nema nadležnost i ovlasti u tim predmetima. Možemo samo konstatirati tu činjenicu i otići dalje i baš nas briga, ali ja bih stao malo na tome i rekao a kako će se Hrvatski sabor uključiti u rješavanje te činjenice i problema da nas pučki pravobranitelj iz godine u godinu upozorava na dugotrajnost sudskih postupaka zbog čega i državna blagajna bude oštećena jer po presudama međunarodnih sudova moramo plaćati odštete i naknade. Možemo od te brojke pobjeći skrivajući se iza floskula da je ovo izvješće ideološko i politički obojeno. Ali problem dugotrajnih sudskih postupaka će ostati. I bez obzira tko bude pučki pravobranitelj za godinu, dvije, pet ili deset ta konstatacija će uvijek u tim izvještajima stajati kao što stoji u ovom osmom po redu kojega sam ja čitao. 173 predmeta je bilo gdje je Pučki pravobranitelj morao opisati i do 5 požurnica da dobije odgovor, na 60 svojih zahtjeva uopće nije dobio odgovor. Ne odgovoriti Pučki pravobranitelj isto kao je kao što ne odgovoriti i Hrvatskom saboru, probajte zamisliti situaciju da Hrvatski sabor od nekog ministarstva traži nešto a oni to odbiju, to je isto. Koja su to tijela državne vlasti koja u prošloj godini nisu htjela, znala, mogla ili iz bilo kojih drugih razloga surađivala sa Pučkim pravobranitelje. Ministarstvo zaštite okoliša, Ministarstvo regionalnog razvoja, Ministarstvo pravosuđa, poljoprivrede, uprave i poneke jedinice lokalne, regionalne samouprave, tko su bile ministrice ili ministri u tim ministarstvima? Očekivao sam da svi danas budu ovdje u dvorani i da ih pitam, dobro kolegice i kolege osjećate li bar malo političke odgovornosti da kao članovi Vlade i ministri niste surađivali sa Pučkim pravobraniteljem, ili niste znali da vaši podređeni ne odgovaraju na pitanja, zahtjeve i upite Pučkog pravobranitelja? Da li itko zbog toga sankcioniran, smijenjen iz osjećaja odgovornosti političke dao ostavku? Nije. I to je problem nas u Saboru, jer iz godine u godinu izvješće prihvaćamo ili primamo k znanju i ništa drugo, nakon cjelodnevne više ili manje burne rasprave. Očekivao sam ispriku bivših ministrica i ministara Pučkom pravobranitelju ovdje u Saboru zbog nesuradnje do koje ih obavezuje zakon. Vlada je sa svojim stavovima i mišljenjima pokrivala takvo ponašanje, amnestirala ih od odgovornosti 8 godina za redom i želim vjerovati da nikad više nećemo na stol dobit mišljenje Vlade s floskulom da su izvještaj pročitali i da su tamo zadužili nekoga za nešto, da nešto napravi. Zaprepašten sam stavom kluba HDZ-a da je ovaj izvještaj ideološko i političko svrstavanje Pučkog pravobranitelja. Naprosto je nevjerojatno takve rečenice slušati, jer njima ni jedan put izvještaj Pučkog pravobranitelja nije odgovarao i uvijek su to svodili na osnove političkog ili tobože ideološkog razvrstavanja. Pa valjda zbog toga što su oni unaprijed znali kako će se Pučki pravobranitelj postaviti, valjda zbog toga ministarstva nisu odgovarala na njegove upite, nisu rješavale probleme građana. I postoji još jedna nova vrsta pritužbi građana koja se pojavljuje nešto malo 2010. a posebice 2011., a to su ovrhe i problem ovrha. I od toga možemo pobjeći na način da samo konstatiramo novi oblik problema građana koji imamo i ne moramo otvoriti raspravu ni o tome, niti od Vlade ništa ne moramo tražiti, možemo se pravit slijepi nad činjenicom da nas Pučki pravobranitelj upozorava da u sustavu provođenja ovrha nešto nije u redu. Ja bi ipak volio da raspravu završimo konkretnim prijedlozima. Najvažniji dio izvještaja uvijek su preporuke Pučkog pravobranitelja, pa dozvolite da izdvojim tri. Pučki pravobranitelj piše, novi Zakon o općem upravnom postupku stupio je na snagu 1. siječnja 2010., dakle u primjeni je više od 2 godine. Zakon je trebao modernizirati i unaprijediti rješavanje u upravnom postupku omogućiti lakše i brže ostvarivanje prava građana, ali i osigurati zaštitu njihovih prava u odnosu na sva postupanja ili ne postupanja upravnih i drugih javno pravnih tijela pa čak i pružatelja javnih usluga. I dalje konstatira da unatoč činjenici da je takav zakon na snazi 2 godine velikog napretka nije bile i podsjeća da je Ministarstvo uprave obvezatno izvijestiti, izvješćivati Vladu o rješavanju upravnih stvari i o provedenim postupcima zaštite od postupanja javno pravnih tijela i pružatelja javnih usluga. Što mislite kako bi bilo da umjesto Vladi, Ministarstvo uprave to izvještaje mora dostavljati Saboru? Zakon je donio Sabor, realizaciju, izvještaj o realizaciji tog zakona ide Vladi ne Saboru i Vlada nakon upozorenja Pučkog pravobranitelja veli da su primili izvještaj na znanje, a on upozorava da sa primjenom zakona nešto nije u redu. Daje ukupno 5, a ja bi izdvojio 3 preporuke. Postoje ozbiljni problemi u ostvarivanju načela i primjeni odredaba u upravnom postupku. Neki novi instituti Zakona o općem upravnom postupku iz 2009. u praksi se gotovo ne primjenjuje, a o tome se ne vodi ni potrebna evidencija. Drugo, u izvještajima Vlade Republike Hrvatske, ministarstvu treba pravovremeno predlagati mjere za rješavanje problema u neažurnim resorima i službama. Da li je i ova Vlada, dajući mišljenje tom izvješću naznačila da je od ministarstva zatražila takvo hitno izvješće. Treće, ojačati službe nadzora u Ministarstvu uprave. Da li Vlada prihvaća ovu preporuku Pučkog pravobranitelja i da li će ojačati službe nadzora u Ministarstvu uprave. Što se pravosuđa tiče, u prošlogodišnjem izvješću pozdravili smo i pozitivno ocijenili zakonske prilagodbe koje su trebale stvorit pretpostavke i okvire za poboljšanje ažurnosti pravosuđa, piše Pučki pravobranitelj. Međutim, istodobno smo upozorili i na tvrdokornost problema i njegove višestruke izvore, uzroke zbog čega će rješavanje pa čak i ublažavanje trajat godinama. A prema podacima iz 2011. pokazuje se da su učinci dosadašnjih mjera donekle iscrpljeni i upozorava da samozadovoljstvo mjesta nema, učinci iscrpljeni i preporuča nove poteze. Koje nove poteze je Vlada na temelju ovog izvješća pripremila da dođu prema Saboru, i pravna i socijalna sigurnost. Pučki pravobranitelj kao opunomoćenik Hrvatskog sabora i svojevrsni posrednik između građana i državnih tijela upozorava na loše stanje pravne i socijalne sigurnosti u svakom godišnjem izvješću još od 2006. I na potrebu promjena odnosa između tijela vlasti i građana. Poseban problem u pogledu socijalne i pravne sigurnosti je sustav besplatne pravne pomoći na loša rješenja zakona o besplatnoj pravnoj pomoći koja mnoge kojima je ta pomoć potrebna ostavljaju bez zaštite. Upozoravali smo i prije i nakon donošenja zakona i ukazivali na prestroge kriterije i kompliciranost procedure. Na to su upozoravali i građani, na to smo upozoravali i u Saboru prilikom usvajanja zakona. Ali sada nas i pučki pravobranitelj upozorava da model, način i kriteriji ostvarivanja prava na besplatnu pravnu zaštitu nisu dobri. Da li će iz one rečenice koju je Vlada u svom mišljenju napisala da prihvaćaju ovo izvješće i činjenica da će ovo izvješće u Saboru biti usvojeno znači da ćemo uskoro dobiti prijedlog novog ili promijenjenog Zakona o pružanju besplatne pravne pomoći. Ako ni jedan od tih prijedloga, aktivnih poteza novih zakona, izvještaja ili uspostava nadzornog sustava u resornim ministarstvima neće bit provediv onda rasprava i usvajanje ovog izvještaja doista postaje tek formalnost, zadovoljavanje zakonom propisane forme i vjerujte mi slanje poruke koje građane obeshrabruje da se u većem broju obraćaju pučkom pravobranitelju i na taj način mi Hrvatskom saboru doprinosimo lošem statusu institucija vlasti ovoj zemlji zbog toga što na upozorenja i preporuke ne reagiramo aktivno nego samo konstituiranjem. Ako Vlada ne predloži te pomake i poteze očekujem takve prijedloge od klubova zastupnika vladajuće većine.
Hvala lijepa. Sljedeći klub je klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Dražen Đurović.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine pučki pravobranitelju, zastupnice i zastupnici. Ovdje se radi o jednom sveobuhvatnom i po našem mišljenju relativno kvalitetnom sačinjenom izvješću stoga odmah na početku rasprave ističem da je klub zastupnika HDSSB-a ovo izvješće a kao i rad Ureda pučkog pravobranitelja podržava u cijelosti ili na drugi način da se izrazim da 10 milijuna kuna koliko porezni obveznici godišnje izdvajaju za rad ovog ureda nije uzalud bačen novac. U Izvješću za 2011. navodi se da je tijekom 2011. obavljeno 616 razgovora, da je dovršeno 1903 predmeta. Ovdje je jedan usporedni prikaz pritužbi po pravnim područjima za razdoblje nula sedma do dvije tisuće jedanaesta. Vrijedno je zamijetiti trendove pada, odnosno trendove porasta po određenim područjima i to su zapravo i vidljive neke neuralgične točke u društvenim odnosima ili u radu određenih javnih sektora. Tako je vidljivo da zapravo padaju pritužbe iz područja mirovinskog osiguranja, pada broj za razdoblje posljednjih četiri, pet godina, pada broj pritužbi s područja stambenog zbrinjavanja, obnove stambenih odnosa, imovinskih pravnih odnosa, denacionalizacije. Dakle, općenito iz područja tog stanovanja, graditeljstva, obnove. Broj pritužbi u sektoru zdravstva, školstva, pritužbi na rad policije stagnira, odnosno ne mijenja se dok su zapravo tu vidljiva četiri područja na kojima raste broj pritužbi. Dakle, to su evidentno neke točke u kojima se događaju problemi. To je u prvom redu pravosuđe, zatim problem zatvorskog sustava i tu je problem financija odnosno ovrha. Prema tome, očito to je ono gdje građani nailaze na probleme i na nezadovoljavajuć način kako to rješavaju institucije ovog sustava. Predgovornici su spominjali dvije mjere kao odgovor što bi trebalo činiti, pa ću se samo na njih osvrnut. Jedna je mjera koja se spominjala višekratno jačanje institucija, jačanje državnih institucija. Pa ja mislim da su državne i javne institucije dovoljno jake i legislativno i kadrovski i nema se tu što više jačati. Gospodarstvo je opustošeno, građani su osiromašeni. Nema se što više jačati država niti javne institucije, niti ovo društvo više ima resursa za njihovo jačanje. Ali je vrijeme zasigurno za njihovo prozračivanje, za poboljšavanje njihove učinkovitosti, ne jačati ih više ni legislativno, ni kadrovski, ni materijalno ni na koji način, ali ih prisiliti da bolje rade svoj posao. Tu su unutarnje rezerve čitavog javnog sektora. Također drugi leit motiv koji se spominjao rasprava je jedan od odgovora kako poboljšati stanje i poboljšati informiranost građana o njihovim pravima. Pa građani su zasuti informacijama. Ljudi žive od kad se probude do kad legnu u svijetu bombardirani su s informacijama. Ljudi više ne mogu apsorbirati tolike informacije. Mislim da nije odgovor u njihovom pojačanom informiranju, ali je odgovor u tome da pojačano budu informirani oni koji građane servisiraju. Jer danas građanin ima problem u tome što od onoga kome se obrati ne može dobiti informacije u dovoljnoj mjeri ili u cijelosti. Dakle, ne informirati građane već educirati i informirati one koji s građanima rade. I mislim da bi tu trebalo zapravo staviti težište pitanja informiranja kako bi oni građanu koji se obratio s bilo kakvim pitanjem i neovisno o kojem javnom servisu se radilo moglo dati punu i cjelovitu informaciju, a ne da čovjeka šetaju. Jer građani nemaju više apsolutskih kapaciteta i ne mogu ljudi se jednostavno informirati o svemu i svačemu. Ljudi rade, imaju svoje obitelji, imaju svoje živote, ne mogu još biti informirani o svim svojim zakonskim pravima ili ne pravima koje imaju, to je iluzorno očekivati. Ali oni koji s njima rade bi o tome trebali biti informirani jer to je njihov posao između ostalog. Evo kratko o područjima koja su obrađena. Kada je riječ o osobama lišenima slobode dakle broj pritužbi 2007. je bio 131, 2012. je bilo 212 pritužbi. Dakle očiti je porast broja pritužbi osoba lišenih slobode. Na uvjete smještaja prekapacitiranost zatvorskog sustava koje je eto kaže pučki pravobranitelj 135% neki kažu 150% neki kažu 170% postoji određena neujednačenost u iskazivanju prekapacitiranost tog zatvorskog sustava možda ovisi o presjeku vremena kada se to utvrđuje. Spominju se problemi … tumačenja zakonskih odredbi o posjetama, o izlascima i slično, manjak kreveta, manjak kisika, manjak prostora. Ono na što se pučki pravobranitelj nije osvrnuo u ovom dijelu je pitanje probacijskog sustava koji pruža određene dodatne rezerve za smanjenje zatvorskih kapaciteta. No sustav probacije nije u dovoljnoj mjeri još ušao u svakodnevnu sudsku praksu općenito u svakodnevnu praksu. Ta je sudska praksa dijelom ne ujednačena bez obzira što je striktno propisana, ali neujednačene su i metode provedbe te probacije. Tako da mislimo da tu ima još prostora znatno sa uvođenjem tog sustava u cijelosti da se smanji broj ljudi koji će izdržavati kazne u zatvorima. Spominje se tu također i problem zdravstvene zaštite zatvorenika, stomatološke zaštite, operacija, liječenja. Činjenica je nema tko raditi te poslove, danas više ni za one koji nisu zatvorenici a kamoli u zatvorskog sustavu. Ja znam u Požegi gdje se nalazi velika kaznionica već desetljećima se ne može naći liječnik koji bi tamo radio, zato što je plaća iznimno mala, manja nego liječnika u javnom sustavu, uvjeti rada su loši, osobe s kojima se radi su ipak puno rizičnije i naravno da nitko taj posao neće raditi. odgovor je uvije manje-više kada postoji deficitarni kadar da ga treba više platiti neovisno o tome gdje to bilo i na kojem radnom mjestu. Što se tiče radnih i službeničkih odnosa spominje se rast broja pritužbi sa 73 od 2007. na 182 pritužbe u 2012. godini. Te se pritužbe odnose na nepravilnosti pri zapošljavanju, ne produžavanju ugovora na određeno, neisplate plaće, nedopušteni otkazi ugovora o radu i mobing. Kada je riječ o problemu rukovodećih službenika i depolitizaciji državne uprave kao i o problemu lokalnih službenika i namještenika u izvješću se ističe porast broja pritužbi lokalnih službenika na nezakonite promjene strukture zaposlenih u upravnim tijelima zbog promjene političke opcije koja je pobijedila na izborima. Tu dolazi pitanje razrješavanje pročelnika upravnih tijela jedinica lokalne uprave i samouprave. Mi možemo pričati jedni drugima i javno i privatno no Vlada je dala primjer kako se to radi. Dakle, ako ministri u Vladi dakle dužnosnici koje narod nije izabrao već koji su imenovani imaju pravo praktički bez ikakvih kriterija birati krug svojih suradnika, s druge pak strane tražimo od izravno izabranih od građana izravno izabranih dužnosnika, to su gradonačelnici i župani da to pravo nemaju. Gradonačelnicima i županima su pročelnici i njihovi pomoćni ministara samo u malom i tome je tako, bili mi tim zadovoljni ili ne bili. Ali tome jest tako. I od njih i gradonačelnici i župani traže i sposobnost ali i lojalnost. Ne pozivam ni na kakve čistke niti imam osnove, mi nismo u toj situaciji kao stranka ali ovdje treba iznaći realna rješenja pa razmisliti o tome i da se preslika model kakav smo preuzeli za razinu države. Zanimljivo je također da je ovo jedino poglavlje, dakle poglavlje o radnim i službeničkim odnosima koje koliko sam vidio ne donosi nikakve preporuke pučkog pravobranitelja. Financije i ovrhe, problem financija i ovrha je očit, tu stalno raste broj pritužbi građana, građani su u sve težem financijskom stanju, banke su nemilosrdne, država je nemilosrdna, svi su zapravo prema građanima nemilosrdni i tu se ljudi nalaze u situacijama da prebačeno je javnim bilježnicima koji su još k tome skupi pa i oni nauzimaju uzimaju taj svoj zalogaj, zatezne kamate se visoke naplaćuju, mislim da danas biti građanin Hrvatske i biti u financijskim problemima jadna ti majka. Što se tiče pravosuđa u 2007. 276 pritužbi u 2012. 397 pritužbi. Najviše na neažurnost i dugotrajnost postupka kao najveći problem sudstva i to je zapravo uzrok brojnih povreda i ljudskih prava. Pitanje da li je pravda spora ali dostižna? Često je spora pravda jedna obična nepravda. Da pročitam jedan dio iz ovog izvješća koji me se jako dojmio, dijelom ga je gospodin Malčić samo kratko iznio, pa bih ga ja pročitao u cijelosti, pitanje pravne i socijalne sigurnosti. "Višegodišnja kriza i gospodarska recesija još je više produbila i onako velike socijalne razlike nastale još u vrijeme pretvorbe i privatizacije. Siromaštvo postaje realnost za sve više građana. U socijalne slučajeve nezaposleni oni koji rade a neredovito primaju plaću, siromaštvo prijeti umirovljenicima i zaposlenicima čija primanju zaostaju za troškovima života. O tome svjedoči dramatičan porast ovrha koje teško pogađaju najsiromašnije. Zajednički osjećaj siromašnih je nepravda i odsustvo vjere da će se njihov položaj uskoro promijeniti. Traže od države da o njima vodi više računa pri donošenju svih propisa i mjera te da se teret krize pravednije raspodijeli. Uvjereni su ti siromašni ne pučki pravobranitelj, da se proračunski novac pa i novac za socijalu neracionalno troši. Posebno traže da se uvede više rada u rad uprave i pravosuđa u kojem se često zbog neažurnosti, nedostatka komunikacije i neodgovaranja na predstavke osjećaju kao građani drugog reda", ovdje zapravo izvješće odlično poentira jednu od najvećih društvenih problema hrvatskog društva i hrvatskih građana. Duboki osjećaj nepravde, jedne društvene nepravde koju zapravo tišti većinu građana. To je osjećaj nepravde koji smo svi na ovaj ili na onaj osjetili ili njemu bili izloženi u hrvatskom društvu. Država i građani nisu partneri već na neki način u toj frustraciji postaju protivnici, u jednoj trajnoj igri koja se zove tko će koga. Hoće li više država iscijediti građana ili će građanin uspjet na neki način se tu izvući pa ako treba po cijenu svoje egzistencije i prevariti državu, ne da bi se obogatio, najčešće da bi preživio, i on i njegova djeca i njegova obitelj. Pod državom ne podrazumijevam ovdje samo središnju državu već sve ono što se građanu nađe s druge strane šaltera. I pošta i banka i gruntovnica i porezna uprava i HZZO i gradski ured, sve je to neka personifikacija neke države pred kojom se čovjek nađe i tu nema povjerenja. To povjerenje nije narušeno danas, ono je urušavano kroz posljednjih 20 godina, kroz sustavnu nevjerodostojnost vlasti na svim razinama. U onim rijetkim slučajevima gdje lokalna vlast koliko toliko funkcionirala tu je i taj jaz zapravo manji. Zid birokracije na koji građani nailaze često je jednostavno previsok i onda što će građani? Ili lupaju glavom od zid ili malo podmažu šarke na onim malim vratašcima u tom zidu kroz koja se može provući ili se žale pučkom pravobranitelju i bar s nekim podijele svoju muku.
Hvala lijepa. U skladu sa člankom 207. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora isteklo je vrijeme u 11 za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Hvala lijepa. Idemo sa raspravom po klubovima. Sada je na redu klub IDS-a i poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, uvažena gospodo zastupnici. Da li i ovo izvješće kao što je rekao gospodin Ante Babić iz HDZ-a ideološko izvješće. Koliko ja znam HDZ je gospodina Malčića predložio najprije u Ustavni sud, a kasnije i na mjesto pučkog pravobranitelja, mislim da je bilo tako. Istina, gospodin Malčić vjerojatno želi da ga i nova vlast potvrdi, ali za gospodina Malčića danas kazati da je on ideološki obojan to je u najmanju ruku bezobrazluk jer ako je čovjek imao potrebe da se nekome svidi da bi postao ustavni sudac danas nema potrebe nikome podilaziti. I konačno, ova neutralna i ono što je najbitnije korektna izvješća već ne znam koliko godina to i potvrđuje. Klub HDZ-a je isto tako rekao, gospodin Babić, ili govorio je o primanjima bez natječaja aludirajući na ovu novu koaliciju, govorio je o ovoj glavi radni i službeni odnosi. Ali vidite šta se nedavno dogodilo pred nekoliko dana. Usuđujem se kazati da je Ravnateljstvo Policije de facto preuzelo vođenje jedne velike hrvatske stranke pa i to govori koliko je gospodo Policija bila depolitizirana u prošlom mandatu prošle Vlade. Sada se ne smije intervenirati čak niti u zakonska ili kadrovska rješenja bivšeg ministra, as vi znamo da je Policija par exallance politizirana. Točno je, i Bruxelles sada komplicira izmjene zakona, ali ako jedna vlast ne može mijenjati neki zakon onda si čovjek postavlja pitanje koliko je ta država neovisna i koliko je uopće suverena, da ne kažem ozbiljna pa da budem ciničan, ubuduće će se valjda i država morati početi obraćati pučkom pravobranitelju da je štiti u nekom od njenih suverenih postupanja. Kad mi govorimo općenito o pravobraniteljima onda govorimo o četiri pravobraniteljstva, znači imamo pučkog pravobranitelja, ombudsmana, imamo pravobraniteljicu za djecu, pa pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom, za ravnopravnost spolova itd. Puno puta sam govorio da bi možda sva ta pravobraniteljstva trebalo spojiti u jedno, da bi se trebalo vratiti na one pozicije na kojima smo bili tamo možda do 2001. godine. Predsjednik Vlade slušamo govori ako tako nastavimo neće biti za plaće ili božićnice, regresi, ostala prava iz kolektivnih ugovora su prošlo svršeno vrijeme itd. pa shodno tome Hrvatska ja mislim da ne bi osjetila nikakvu promjenu kada bi, kada je riječ o pravobraniteljstvima, možda vratili se na pozicije iz 2000., 2001. godine. Ne govorim to zbog novca, ne govorim to zbog proračuna, govorim to prije svega zbog učinkovitosti. Ali ono što je mene sigurno najviše dojmilo to je da citiram, to je ova glava koja govori na strani čini mi se 50 i nekoj o tzv. zaštićenim najmoprimcima, ali o tome samo malo kasnije. Na 1. strani između ostalog se kaže da je zaprimljeno u pučkom pravobraniteljstvu 1900 pisanih pritužbi, 80-tak više nego prošle godine, a osobno je u uredu obavljen i razgovor sa 616 građana. Znači, pučki pravobranitelj imao je tih 1900 predmeta i tih 600 razgovora. E sad, ni to nije najbitnije, najbitnije je to da li nekima koji se obraćaju pučkom pravobranitelju pučki pravobranitelj ili bolje rečeno nakon njegove intervencije institucije države mogu pomoći. Jasno je i to da kada netko formira neku instituciju nakon toga nju nije moguće ukinuti. No ja najviše uzimam učešće u ovoj raspravi zbog tzv. zaštićenih najmoprimaca i stvarno postavljam pitanje kada će se taj problem riješiti. Cijelu jednu glavu u ovom izvješću pučki pravobranitelj je posvetio upravo tim odnosima. Bivša Vlada taj problem nije željela riješiti, sada je jasno neka nova Vlada, neko novo vrijeme. Ja govorim ovdje o svom privatnom stavu, ali nepravda koja se čini tzv. zaštićenim najmoprimcima je nepravda usuđujem se kazati koja boli. Ja ne bježim od istine da je poratna, mislim na onu komunističku vlast '46., '47., '48., kad je to već bilo, kroz nacionalizaciju učinila jednu strašnu nepravdu vlasnicima tzv. nacionaliziranih stanova. Nitko nije došao samo tako do stana i taj netko i njihove obitelji morali su se tko zna čega sve lišiti da bi sagradili kuću ili došli do neke imovine. I to je sigurno ono što boli. Vlasnika stana jasno da treba obeštetiti, međutim što je danas na djelu? Sada su neki od stanara, mislim da ih ima negdje oko 3000 u Hrvatskoj, 60, 50, 45, preko 40 godina žive u tim stanovima, sve češće ih se pod navodnicima ne doslovce tako deložira, baca ih se na ulicu i čini im se isto ono što su komunističke vlasti kroz nacionalizaciju činili vlasnicima stanova. Ja mislim da vlasnike apsolutno treba obešteti, zaštićenim najmoprimcima omogućiti da po nekoj fer cijeni otkupe te stanove u kojima, rekoh, neki od njih žive 60, 50, 45, 40 godina. Možda ja ne bih bio na toj poziciji da tamo ranih '90-ih godina nisu vraćeni tzv. "konfiscirani" stanovi. Koja je razlika između tih nacionaliziranih i konfisciranih stanova? Nacionalizirani su stanovi, imanja, tvornice nije bitno, vile pod navodnicima, uzimane ili nacionalizirane, otimane da budem precizniji, klasnim neprijateljima, a konfiscirana imovina je pod navodnicima "narodnim neprijateljima" kolaboracionistima, suradnicima sa okupatorom itd. Znači na neki način nacionalizirani … [[Govornik se ne razumije.]] imućnim ljudima, konfiscirani onima koji su surađivali sa rekoh ili kolaborirali ili surađivali s okupatorom. I sada što se dešava '90-e godine? Konfiscirane stanove država vraća tako da nekoliko kuća, stanova ovdje u Zagrebu između ostalih u posjed tih stanova i kuća dolazi recimo i kći Ante Pavelića, a nacionalizirane se ne vraća. I slažem se čini se nepravda i bivšim vlasnicima, ali se čini jednaka takva ako ne i veća nepravda i samim stanarima. Stanari, još jedanput ću reći, žive u tim stanovima 60, 50 ne znam 45 godina. To su isto ljudi koji imaju što ja znam neku memoriju, neka sjećanja do tog prostora gdje su živjeli. Tu su porodili ili tu su dobili djecu, dobili su unuke i doista danas više ti ljudi nemaju kamo. Mogu se javljati samo gospodinu Malčiću pučkom pravobranitelju. A gospodin Malčić u ovom slučaju može podastrijeti cijelu jednu glavu u ovome izvješću, ali on je u pravilu bespomoćan. S druge strane dogodile se to da '91. ili '92. prodano je 400 tisuća društvenih stanova ili stanari u tim stanovima otkupili su stanove za 4, 5, 10 tisuća ne znam ondašnjih maraka ili tome slično. Ovi stanari jednostavno ostali su ja bih rekao sami sa sobom na jednoj zakonodavnoj vjetrometini. I zato mislim da jednim budućim zakonom tim stanarima treba omogućiti da otkupe te stanove, a vlasnike, a to su u pravilu danas nasljednici, treba na jedan korektan način od tako dobivenog novca obeštetiti. Ne može se stanara izbaciti na ulicu, a to se danas događa. Mi ćemo vratiti imovinu Židovima, to je obećao u Jeruzalemu predsjednik Josipović. Ok, 100% ispravno. Jasno iza toga stoje Amerikanci. Vratit ćemo 5 236 tzv. "nekretnina" koje su u Istri, Rijeci, Dalmaciji posjedovali uglavnom građani talijanske nacionalnosti danas u Italiji, a dobili su tzv. otpust iz jugoslavenskog državljanstva. O tome smo nedavno isto tako razgovarali. Znači ako je moguće oni će doći u posjed kroz jednu formu naturalne restitucije, a ako ne će se namiriti u novcu. Sve ćemo to riješiti, ali vlastite državljane ili te stanare ili zaštićene najmoprimce pitanje je da li ćemo, kada ćemo i da li ćemo uopće razriješiti ili riješiti? Ja znam da je to jedno moralno pitanje, ja znam da je to i jedno nezahvalno pravno pitanje. Imamo i odluku Ustavnog suda, imamo i nesretne sudbine vlasnika, imamo nesretne sudbine stanara, ali mislim da je manje zlo u ovom trenutku te stanove ostaviti stanarima, a u pravilu nasljednike nacionaliziranih stanova obeštetiti. Ja znam da to nije neka idealna pravda i opet će se meni javljati i jedni i drugi, možda je to jedna nategnuta pravda, ali isto tako nemojmo gospodo jednu nepravdu rješavati jednom novom možda u ovom trenutku još i većom nepravdom od one koja se ili jednakom takvom nepravdom kakva se desila tamo '46., '47. od onoga komunističkog režima. Slažem se to je nezahvalna tema, ali pučki pravobranitelj zbog ovoga ima silan broj upita. Drugo o čemu pučki pravobranitelj isto tako govori to su pitanja državljanstva. Ako netko traži hrvatsko državljanstvo poglavito ako je u Hrvatskoj netko od njegovih otac, majka, nije bitno, ako je on recimo sa majkom išao u Beograd ili ne znam Sarajevo iz rastavljenih obitelji, ako je taj netko lojalan građanin, ako nije sudjelovao u ratu protiv Hrvatske ja mislim da tome treba na neki način izaći u susret. Točno, nije to uvijek moguće, nije to uvijek jednostavno, ali to isto može sugerirati o Hrvatskoj kao jednoj prosperitetnoj zemlji na tom pod navodnicima "nesretnom Balkanu". Uglavnom nam se javljaju građani Srbije čiji su neki roditelji ovdje u Hrvatskoj, drugi u Srbiji, javljaju nam se radnici koji žele riješiti taj neki svoj status iz BiH, Makedonije itd., itd. Pokušajmo im izaći u susret jer sam siguran da će kroz svoju lojalnost prema ovoj državi ti ljudi znati cijeniti pod navodnicima "gostoprimstvo". Povrat izbjeglog srpskog stanovništva, obnova, povrat imovine stanarskih prava itd., također je jedna od glava o kojoj govori gospodin Malčić. Rekao je ranije gotovo pola izvješća odnosilo se upravo na ovu problematiku. Hrvatska je apsolutno bila žrtva agresije. Stanovništvo iz tzv. "krajine" se iselilo prije Oluje dan, dva. Ne daj Bože da nije jer bi bilo i krvi do koljena. Gro te ostavljene imovine je bilo uništeno, bilo je zapaljeno, potom zaposjednuto. Hrvatska je uložila ogromna sredstva za obnovu te imovine umjesto da je bez kune spriječila taj palež '95. godine, ali što je tu je. Jasno, Hrvatska treba isto tako tražiti povratak Hrvata i u Banja Luku i u Vojvodinu i u Beograd i u Kragujevac i ne znam gdje sve ne. No bit je sljedeće, onima koji se nisu ogriješili o hrvatski zakon koji nisu sudjelovali znači u agresiji ti ne smiju biti šikanirani. Jasno u ovom kontekstu i ovih izbora u Srbiji bit će zanimljivo pratiti i prve istupe bivšeg ovog četničkog vojvode sadašnjeg srbijanskog predsjednika gospodina Nikolića, ali mislim da će spram Hrvatske progovarati s pozicija EU kao što će i Hrvatska spram Nikolićeve politike nastupati sa jedne europske platforme. Niti se mi trebamo bojati Srbije, niti se mi trebamo bojati Nikolića, niti se Srbi trebaju bojati ne znam hrvatske politike, ali Hrvatska isto tako mora biti obaviještena ili znati što je taj Nikolić, ratnih devedesetih godina radio na tlu u Hrvatskoj, iako je ovdje pucao isto mu treba reći mi možemo surađivati i preko nekih drugih struktura, preko Vlada, preko ministarstva, ne trebamo s tobom direktno. Kojih je 5 skupina koje, zbog kojih se ljudi obraćaju javnom tom pravobranitelju, javnom pravobranitelju. To je pravosuđe, to je jasno mirovinsko, to su osobe lišene slobode, to su radni službenički odnosi o čemu sam nešto govorio i to su jasno ovrhe, financije, 129 to govori jasno u ovom trenutku što građane najviše tišti. Gospodin Đurović je maloprije spomenuo banke, danas sam pročitao jedan podatak da 10 hrvatskih banaka prošle godine je poslovalo sa gubitkom, Zagrebačka, Privredna ostvaruju znatno manje dobiti nego 2011., nije dobro. Ako i banke počinju gubiti onda doista nije dobro, taj neadekvatnost kapitala sa 12,4% u prva 3 mjeseca skočila im je na 12,7%. Zašto nije dobro, da bankama nije dobro? Jer će svima zbog toga biti još gore…
Privedite kraju poštovani zastupniče.
Znači sve u svemu želio sam istaknuti još jedan primjer, ako mi dopustite u 2 minute, ali je već isteklo vrijeme.
Molim vas.
Što radi administracija ali nekom drugom prilikom. Sve u svemu ovo izvješće o radu Pučkog pravobranitelja za 2011. godinu po našem sudu treba prihvatiti.
Hvala lijepa na vašem izlaganje imamo prijavljen ispravak netočnog navoda i poštovani zastupnik Željko Reiner. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Ja bih ispravio jedan netočni navod koji je upravo i potpuna besmislica naravno, a to je izjava da je ravnateljstvo policije preuzelo jednu političku stranku, naravno aludirajući pritom na HDZ. Jasno je svakom da je to besmislica, ali takve besmislice krasno odjeknu onda u medijima i mediji od cijele rasprave koja je često puta važna, pametna, suvisla, korisna onda izvuku takvu jednu tvrdnju. Da bi stvar bila složenija uvaženi zastupnik je onda optužio i Brisel da se nalazi očito u uroti sa bivšim ministrom unutarnjih poslova, odnosno predsjednikom HDZ-a u jednoj široj uroti, vjerojatno u kojoj je uključena i cijela Europska unija, ali onda su i Amerikanci u to uključeni jer citiram: "Amerikanci stoje iza zapravo tog inače vrlo korektnog pravednog obećanja potpredsjednika Josipovića da se, predsjednika pardon Josipovića da se imovina oteta Židovima u strahoti Holokausta vrati. Prema toge moram ispraviti jedan cijeli niz netočnih, doslovno besmislica. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Nažalost, Poslovnik predviđa ispravljanje netočnih navoda, a ne besmislica. Hvala lijepa. Idemo sa raspravom kluba zastupnika u Hrvatskom saboru, Kluba nacionalni manjina i poštovanog zastupnika Nedžada Hodžića. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, poštovani Pučki pravobranitelju sa suradnica, cijenjene kolegice i kolege. Kao što smo rekli i na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina u kojem smo kao zastupnici nacionalnih manjina svi i članovi tog odbora. Klub zastupnika nacionalnih manjina će podržati i prihvatiti ovo izvješće o radu Pučkog pravobranitelja za 2011. godinu. O razlozima prihvaćanja ovog izvješća mi ovdje nećemo posebno govoriti jer je to vidljivo u izvješću sa rasprave na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i nema potrebe dodatno ponavljati pa ni hvaliti ovo izvješće za koje smo donijeli zaključak da je napravljeno kvalitetno. Želimo samo napomenuti da ovo izvješće tretira problematiku pripadnika nacionalnih manjina samo u onoj mjeri u kojoj su se pripadnici nacionalnih manjina obraćali uredu Pučkog pravobranitelja sa svojim problemima, a koja se prema ovom izvješću uglavnom odnosila na probleme stambenog zbrinjavanja povratnika i povrata privremeno zauzete imovine. No, i ovom prilikom želimo podcrtati da je problematika pripadnika nacionalnih manjina mnogo šira, počev od zapošljavanja, odnosno ne zapošljavanja u državnim i javnim ustanovama, rješavanja odnosno ne rješavanja braniteljskih statusa i prava koja iz toga statusa proizilaze, pa do registracije odnosno ne registracije vijeća i predstavnika nacionalne manjine u za to predviđenim rokovima. Kada bi se u uredu Pučkog pravobranitelja obraćali svi oni pripadnici nacionalnih manjina koji imaju određene probleme iz nadležnosti Pučkog pravobranitelja, onda niti puno brojnije ekipiran ured ne bi bio dovoljan da obradi samo probleme pripadnika nacionalnih manjina. Stoga mi u Klubu zastupnika nacionalnih manjina rješenje problema svih građana ove zemlje, a posebno pripadnika nacionalnih manjina vidimo prije svega u dosljednoj primjeni zakona i odgovornosti onih institucija i pojedinaca koji su za to zaduženi. Dakle, u dosljednoj primjeni zakona i stvarnom funkcioniranju pravne države. A upravo tu na dosljednoj primjeni zakona i odgovornosti institucija i pojedinaca zaduženih i plaćenih da provode zakone naše društvo stoji jako loše. Razvijena je krilatica "Neka pravna država radi svoj posao", a pod krinkom te krilatice građane vlastite zemlje se dovodi u situaciju da pravdu traži u dugogodišnjim sudskim procesima na najvišim instancama našeg pravosuđa, ali vrlo često i u Strasbourgu, odnosno izvan granica naše zemlje. Primjeri su brojni, ali i da je smo jedan previše je. Institucije i pojedinci koji iz ovog ili onog razloga opstruiraju i ne provode zakone ustvari provode bezakonje, bezakonje u jednom društvu može imati po građane tog društva negativnije posljedice čak i od društava sa zakonima segregacijskog karaktera u kojima se makar i takvi zakoni provode. Bezakonje koje provode institucije same države ustvari je ništa drugo do rušenje vlastitog ustavnog poretka. Tome smo u ovom društvu svjedočili u proteklih dvadesetak godina nebrojeno puta i daleko, u daleko najvećem broju žrtve nezakonitog postupanja i samovolje institucija i pojedinaca zaduženih za provođenje zakona bili su pripadnici nacionalnih manjina. Kako to spriječiti i gdje je uloga Hrvatskog sabora, odnosno nas zastupnika u Saboru Republike Hrvatske. Prije svega, po našem mišljenju saborski zastupnici neovisno o tome kojoj političkoj opciji pripadaju, i da li su u oporbi ili u vlasti, moraju pored rada u Parlamentu naći vremena da u svojim izbornim jedinicama primaju građane, saslušaju probleme koje oni imaju i kod uočenih nezakonitih postupanja bilo izvršne ili sudske vlasti na to reagiraju. Nepoštivanje zakona u praksi apsolutno anulira rad Parlamenta u kojem se zakoni donose, i mi kao saborski zastupnici na to moramo reagirati. To nikako ne znači da se na taj način miješamo u rad izvršne ili sudske vlasti ali imamo načina da kod saznanja o nezakonitim postupanjima izvršimo pritisak i na sudsku i na izvršnu vlast da svoj posao odrade sukladno zakonima brzo i efikasno i na korist svih građana ove zemlje. Kada bismo to činili onda smo u izvješću pučkog pravobranitelja iz godine u godinu ne bi ponavljali isti neriješeni problemi. Kada bismo to činili bili bismo vjetar u leđa i Uredu pučkog pravobranitelja i ojačali i njegovu, ali i našu poziciju u hrvatskom društvu. Podsjetit ću vas da u našoj zemlji na otprilike svakih 28000 stanovnika imamo jednog zastupnika. Kada bi svi zajedno nakon izbora svaki u svojoj izbornoj jedinici neovisno o tome kojoj stranci pripadamo bili na usluzi građanima i pratili kakve probleme imaju mogli bismo dati ogroman doprinos da pravna država profunkcionira čim prije i čim efikasnije. Samo primjera radi, jedna press konferencija saborskog zastupnika na kojoj bi se ukazalo na eventualna nezakonita postupanja mogla bi imati strahovito velike efekte naročito preventivnog karaktera i dati doprinos da imamo puno manje posla i za izvršnu i za sudsku vlast, a time i za Ured pučkog pravobranitelja kao našeg opunomoćenika. Nakon osamostaljenja i stvaranja Hrvatske države pa do danas ostvareni su svi glavni politički ciljevi. Hrvatska je suverena, međunarodno priznata i cjelovita zemlja, članica smo NATO saveza, a za nešto više od godinu dana i punopravna članica Europske unije. Jedini preostali politički zadaci koji stoje pred svima nama su stvaranje zemlje materijalnog blagostanja i vladavine prava za sve njene građane. Na žalost, u ovom trenutku ni u jednom ni u drugom segmentu ne stojimo dobro. Daleko smo od društva materijalnog blagostanja, a još dalje od zemlje u kojoj svi njeni građani osjećaju pravnu sigurnost. Razlozi takvog stanja su jedna druga ja bih rekao i duga, ali svima nama dobro znana priča. Stoga vas pozivam da svi skupa damo doprinos da se u što skorijoj budućnosti ovakva situacija promijeni. Ovu prigodu koristimo i da kao klub zastupnika nacionalnih manjina izrazimo svoju zabrinutost zbog nedavnih nemilih događaja u Škabrnji. Posebno brine činjenica što jedan diskriminirajući stav prema pripadniku romske nacionalne manjine odraz kolektivne svijesti gotovo svih mještana Škabrnje na čelu sa načelnikom općine. Događaji u Lici i formiranje tzv. Kriznog štaba za obranu Like od Cigana svjedoče o rastućoj ksenofobiji na koju valja reagirati. Ovom prilikom želimo izraziti svoje zadovoljstvo reakcijom ukupne hrvatske javnosti na događanja u Škabrnji i Lici počev od medija, državnog odvjetništva, saborskih zastupnika, pa uz određenu rezervu na prve reakcije i policije. Stječe se dojam da nam je ipak svima stalo da se stvari na bolje mijenjaju. Ali želimo i podsjetiti da se nalazimo u kriznim vremenima koja su pak idealna za razvoj svih vrsta netrpeljivosti u kojima su pripadnici nacionalnih manjina najugroženija društvena kategorija. Mi u Klubu zastupnika nacionalnih manjina svakodnevno dobijamo od građana pritužbe na razne institucije naše zemlje u kojima pripadnici nacionalnih manjina uglavnom izražavaju svoj osjećaj diskriminiranosti u odnosu na domicilno stanovništvo ili pak osjećaj nezaštićenosti ili nejednakosti pred zakonom. Takav osjećaj naravno ima i dozu subjektivnog karaktera, ali brojni su dokazi i o stvarnoj diskriminaciji prije svega o konzumiranju radnih mjesta u državnoj i javnoj upravi, ostvarivanju braniteljskih prava, te prava na povrat privremeno zauzete imovine. I na kraju još jednom ističemo da smo ovim Izvješćem o radu pučkog pravobranitelja za 2011. zadovoljni i da ćemo kao Klub zastupnika nacionalnih manjina ovo izvješće podržati i prihvatiti, a Uredu pučkog pravobranitelja poželjeti da uz našu pomoć u budućnosti ima što manje posla. Hvala.
Hvala lijepa zastupniku Nedžadu Hodžiću i klubu nacionalnih manjina u Hrvatskom saboru. A sada pozivamo zastupnicu Višnju Fortuna i u ime kluba HSU-a u Hrvatskom saboru. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2011. godinu zorno nam prikazuje stanje ljudskih prava u područjima koje obrađuje, te ga možemo ocijeniti vrlo kvalitetnim. Osim statističkih podataka o podnijetim pritužbama građana izvješće sadrži opsežnu analizu po upravnim područjima, prikaz međunarodne suradnje, te osobito važan zaključni dio u kojima su izneseni načelni stavovi pučkog pravobranitelja kao i prijedlozi poboljšanja koji su svakako smjernica za daljnje rasprave. Ono upozorava da postojeće stanje u hrvatskom pravosuđu ima teške posljedice na građane i gospodarski razvoj, neažurnost, dugotrajnost postupaka još uvijek je najveći problem sudstva i uzrok brojnih povreda ljudskih prava. To potvrđuje i udio pritužbi građana na rad sudova i sudaca koji je u ukupnom broju pritužbi i dalje velik 21% čime pravosuđe mora ostati društveni prioritet kao što je bilo i do završetka pristupnih pregovora. Ipak najveći dio 1900 novo pristiglih pritužbi odnosi se na rad upravnih tijela i tijela s javnim ovlastima, a najviše pritužbi na rad središnjih državnih tijela. Kao i prethodnih godina u izvješću se osobito ističe ponavljanje pojedinih problema s kojima se građani suočavaju u ostvarivanju svojih Ustavom i zakonom zajamčenih prava kao i preporuke pučkog pravobranitelja za njihovo rješavanje. Ponavljanje istih problema zapravo je pokazatelj slabosti i problema javne uprave koja mora na svim razinama državnoj, lokalnoj biti stručna i profesionalna kao temelj ostvarivanja prava građana. Stoga je izvješće pučkog pravobranitelja bitan argument o nužnosti reforme javne uprave u smjeru depolitizacije i njene profesionalizacije. Osvrnut ću se i na sustav besplatne pravne pomoći koji se pokazao neučinkovitim s kompliciranim postupkom i prestrogim kriterijima za njihovim ostvarivanjem i dobivanjem. Zbog navedenog i sve manje mogućnosti velikog broja građana da samostalno vlastitim sredstvima pokrivaju troškove postupaka pred upravnim i sudskim tijelima mnogi građani ostaju zapravo danas bez pravne zaštite. Stoga smatramo iznimno važnom preporuku pučkog pravobranitelja o nužnosti razrade novog sustava besplatne pravne pomoći u skladu s dobrom europskom praksom te žurnom izmjenom važećeg zakona. Pučki pravobranitelj je opunomoćenik Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama, te na temelju ovoga izvješća možete zaključiti kako građanima institucija pučkog pravobranitelja ulijeva znatno povjerenje. Stoga je nužno kontinuirano raditi na promicanju uloge pučkog pravobranitelja, te informiranosti javnosti o djelokrugu i načinu njegova rada. Iako je prema izvješću pučkog pravobranitelja iz područja mirovinskog osiguranja vidljiv manji broj pritužbi zbog težine problema sigurna sam da zahtijevaju veću pozornost. Ističemo kako je udio osoba starije životne dobi u ukupnom broju stanovništva u Hrvatskoj preko 17% a demografske projekcije govore da će za 10 godina biti i preko 20% Ovom bih prigodom upravo baš na ove pokazatelje podsjetila da je Klub zastupnika HSU-a dva puta u saborsku proceduru uputio prijedlog Zakona o pravobranitelju za umirovljenike i starije osobe, nažalost prijedlog nije prihvaćen i Klub zastupnika HSU-a i nadalje drži opravdanim prijedlog za prihvaćanje koncepta specijaliziranog pravobranitelja za umirovljenike. Opravdanost navedenog prijedloga vidimo u činjenici da se ovdje radi o iznimno osjetljivoj kategoriji građana. Specijalizirani pravobranitelj upozoravao bi nadležna tijela mirovinskog osiguranja … [[Govornica se ne razumije zbog brzog čitanja.]] Vladi RH te upućivao zakonodavne i druge poticaje Hrvatskog sabora u cilju poboljšanja stanja osoba starije životne dobi i umirovljenika. Pravobranitelj za umirovljenike i osobe starije životne dobi predstavljao bi specijaliziranu instituciju koja bi promicala i štitila njihova prava. Ovdje bih željela naglasiti jedan problem nasilja u društvu kao globalni problem, a osobito obiteljskog nasilja, međutim često puta se desi kojim su ugrožena temeljna ljudska prava i slobode u kojem često su žrtve osobe starije životne dobi i njihovi članovi. Moram istaknuti i zdravstvenu skrb starijih osoba koja ne odskače od prethodnih primjera. Trenutno velik problem predstavlja nepovoljan omjer umirovljenika te zaposlenih jedan zaposlen napram jedan umirovljenik napram 1,20 zaposlenih. Takvo stanje nastalo je zbog odlaska znatnog broja umirovljenika u mirovinu ne svojom voljom nego zbog stečajeva, propasti tvrtki, tehnološkog viška, nepravilnosti u privatizaciji itd., a jedan broj čeka još uvijek na HZZZ prvi uvjet za mirovinu. Sve su to razlozi stanja u mirovinskom sustavu gdje je prosječna mirovina svega 40% prosječne plaće što nas svrstava među najniže u Europi. Iz svega rečenoga opravdanost specijaliziranog pravobranitelja i institucije nije uopće upitna. No svjesni trenutačne gospodarske situacije predlažemo razmatranje mogućnosti imenovanja zamjenika pravobranitelja za umirovljenike i osobe starije životne dobi unutar Ureda pučkog pravobranitelja. Klub zastupnika HSU-a prihvatit će izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2011. godinu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa zastupnici Fortuna Višnji. Slijedeći Klub zastupnika u Hrvatskom saboru je SDSS i poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite poštovani zastupniče.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici u Hrvatskom saboru. Klub zastupnika SDSS-a je sa posebnim interesom je i ove godine pratio izvještaj i rad pučkog pravobranitelja zato što o njegovom radu kao i o njegovom izvještavanju u ovom Saboru o pritužbama građana na rad državnih organa i institucija vlasti je poseban predmet interesa nas kao zastupnika SDSS-a zbog toga što se najvećim dijelom pitanja s kojima se suočavao proteklih godina pučki pravobranitelj ili se suočava u svom izvještaju za proteklu godinu suočavamo i mi kao zastupnici SDSS-a. Prvo bih htio kazati da je izvještaj pučkog pravobranitelja i ove godine jedan od najprimjerenijih i najbolje napravljenih izvještaja koji od bilo kojih sličnih institucija dolaze u Hrvatski sabor. Kako u pogledu sistematizacije tako i u pogledu oprimjerenja a isto tako i u pogledu analize slučajeva i preporuka koje bi trebale biti osnova za djelovanje ovog Sabor i istovremeno bi trebala biti osnova za nastupanje Sabora prema Vladi i prema tijelima vlasti. Dvije stvari koje bih htio istaći na temelju ovog izvještaja prije nego što prijeđem na konkretne slučajeve ili posebne područja, prvo da se na temelju prikaza stanja slučajeva u proteklih 5 godina može vidjeti kako zapravo pad koji se bilježio 2008. u pogledu broja slučajeva kada je bilo 1560 slučajeva prema pučkom pravobranitelju u odnosu na 1878 za 2007. godinu, od 2008., preko 2009., 2010., 2011. bilježi rast pritužbi pučkom pravobranitelju. Taj rast nije reklo bi se takav da je spektakularan ali je postojan i očito ukazuje na trend da vlasti ili tijela vlasti zapravo se ne osvrću ne samo da se ne osvrću na izvještaje pučkog pravobranitelja, nego istovremeno se i umnažaju razlozi zbog kojih se građani obraćaju pučkom pravobranitelju. Posebno u tom smislu su zastupljeni slučajevi koji se tiču pravosuđa, koji se tiču osoba lišenih slobode i koji se tiču radnih i službeničkih odnosa. Oni su zapravo u vrhu po brojnosti slučajeva s kojima se suočava Ured pučkog pravobranitelja i na koje ljudi ulažu različite prituže. Nakon toga slijede slučajevi koji se tiču stambenoga zbrinjavanja, koji se tiču prava na obnovu i koji se tiču graditeljstva, prostornog uređenja i socijalne skrbi i zdravstva te obiteljskoga skrbništva. To znači da s jedne strane mi bilježimo da se pravosuđe reformira, a istovremeno bilježimo da se broj slučajeva i broj predmeta u kojima se ljudi žale pučkom pravobranitelju zapravo povećava. Kako je to moguće? Pa vjerojatno je moguće zbog toga što ispunjavamo neku vrstu domaćih zadaća prema EU na nekim mjestima. Drugim riječima, moguće je tako što ispunjavamo neke osnovne zahtjeve ali ne mijenjamo radnu filozofiju i ne mijenjamo radni pristup. Kako je moguće da dužina trajanja postupaka bude takva da je to još uvijek jedan od temeljnih razloga zbog kojeg se ljudi žale pučkom pravobranitelju. Kako je moguće drugim riječima da se i dalje narušava princip suđenja u razumnom roku, kako je moguće da ljudi i dalje nemaju povjerenja u sudske presude i da se i dalje žale na način na koji su donesene sudske presude i na način na koji se presuđivalo ustvari. Očito je moguće zbog toga što zapravo osim na nekim višim razinama, osim na nekim proceduralnim nivoima ništa bitno se nije promijenilo u našem pravosuđu. Drugim riječima, nije se promijenilo u kadrovskoj filozofiji, nije se promijenilo u kadrovskoj etici i nije se promijenilo u kadrovskoj efikasnosti. I iz tog razloga mi drugog razloga u klubu SDSS-a ne vidimo nego u tome da zapravo ponovo zavladava neka vrsta inercije, neka vrsta letargije i neka vrsta zapravo ponovnog umrtvljivanja pravosudnih organa u odnosu na njihove zakonske i ustavne obaveze. Drugo, što se tiče slučajeva koji se vuku preko 20 godina kao što su slučajevi prava na obnovu i kao što su slučajevi prava na stambeno zbrinjavanje. Kolegice i kolege, vi ste vjerojatno svi čitali ovaj izvještaj i nesumnjivo ste onda u njemu mogli i pronaći primjere koji govore o tome na koji način i kako se pojedini od tih slučajeva rješavaju. Posebno ilustrativan slučaj koji pučki pravobranitelj ponovo navodi jeste slučaj građanke M.M. koja je do rata u Zagrebu imala stan i u sjevernom dijelu Hrvatske imala kuću za odmor. U kratkom vremenu je ostala i bez jednog i bez drugog i u taj stan i u tu kuću je uselila osoba koja je bila navodno hrvatski branitelj za koju se kasnije ispostavilo da nije bila hrvatski branitelj. Ali naravno, to nadležna tijela vlasti nije sprečavalo da toj osobi dodijele pravo na obnovu i na stambeno zbrinjavanje u jednom gradu istočno od Zagreba, bolje reći u Novskoj, koju ta osoba nije koristila ali je dobila. Ali istovremeno, od momenta kada je uselila u stan, odnosno u kuću nije do 2007. godine htjela izaći iz stana i kuće osobe M.M. Kad je u pitanju kuća za odmor, kuću za odmor je neovlašteno ne samo dobila nego neovlašteno izvršeno ulaganje i proširila kuću sa 30 i nešto kvadrata što je neka prosječna veličina kuća za odmor u vrijeme kad su se one gradile '70.-tih godina i eventualno '80.-tih, na 100 i nešto kvadrata. I dakle na jednoj razini osoba M.M. je dobila svoju imovinu natrag, govorim o kući, o kući za odmor, a na drugoj razini je osoba koja bila uzurpator, koja je kršila zakon po više osnova od suda dobila presudu da vlasnica vikendice treba platiti 300 tisuća kuna nadoknade za uloženi novac u dogradnju kuće za koju nije imalo nikakvih papira, nije imalo nikakve potrebne osnove. Taj slučaj dakle je sramota, višestruka sramota, višestruka sramota da se netko predstavlja kao branitelj a nije, nego je najobičniji uzurpator i kriminalac i višestruka sramota zbog toga što se prema tom istom uzurpatoru i kriminalcu država odnosi kao da jeste branitelj i nadležno ministarstvo se godinama odnosilo kao da jeste branitelj, a nije. A prema osobi M.M., riječ je o osobi ženskoga spola, koja živi od 500 kuna socijalne pomoći, koja nema više stana, koja više nama svoju imovinu, odnosno sad ima imovinu ali kao da je i nema jer ne može s njom raspolagati, ne može je koristiti jer je u devastiranom stanju, država ne poduzima ništa od onoga što pučki pravobranitelj predlaže, a to je da država uzme tu imovinu, tu kuću kao svoje vlasništvo, a osobi M.M. da adekvatan stan za stambeno zbrinjavanje. Ne, država to neće uraditi. Zašto, zato što ovu državu pravda ne zanima, zato što ova država nema interesa za pravdu i zato što u ovoj državi nažalost temelji nisu na pravdi, jer da jesu onda se ovakva stvar ne bi događala 20 i nešto godina. A budući da je riječ o pripadnici srpske zajednice onda naravno postoji dodatan razlog da netko razumije da država zapravo djeluje po pravdi jer tako joj budi kad je krive nacionalnosti. Ja bih htio zahvaliti pučkom pravobranitelju što je taj slučaj naveo još jedanput i htio zahvaliti onima koji su kao predstavnici vlasti pokušali nešto napraviti da se to promijeni ali nisu uspjeli. Zašto, zato što nema države tamo gdje je treba biti, ima je tamo gdje je ne treba biti, ima u rukama onih koji je ne bi smjeli imati, a nema je u službi onih zbog kojih je stvorena. Sad bih mogao preći na prava hrvatskih branitelja, onih kojima su prava doista uskraćena, a ne ovih koji su uzurpirali prava, ali to ću ostaviti kolegicama i kolegama koji to bolje znaju od mene ali zavređuju također našu pažnju. Što se tiče državljanstva, apsolutno je nedopustivo kolegice i kolege da SOA ljudima uskraćuje pravo na državljanstvo bez ikakvoga obrazloženja koji su u programu stambenoga zbrinjavanja. I da zbog toga što im se uskraćuje pravo na državljanstvo ili što im se uskraćuje pravo na status trajno nastanjenoga stranca zapravo ne mogu ostvariti pravo na stambeno zbrinjavanje koje im je već nadležno ministarstvo osiguralo. Dvije osobe ženskoga roda iz Slavonskoga Broda u razlici od 2 godine starosti, 58. i 60. godište, ne mogu rješenje za stambeno zbrinjavanje koje su dobile nakon što su 20 i nešto godina čekale da dobiju pravo na povrat stana koji stan nisu dobili iz kojega su izbačene. Sada su dobile zamjenski stan. Ne mogu dobiti ni taj zamjenski stan zato što SOA kaže da predstavljaju prijetnju za RH. U čemu? Nijedna osoba nije ni na koji način zabilježena u sudskim ili policijskim registrima kao nasilna, kao kriminalna ili kao bilo što slično. Ali predstavlja opasnost za RH. Zbog čega? Pa zbog toga, reći ću vrlo otvoreno i direktno, zato što se radi ono što se radi već 20 godina – lijevom daš, desnom uzmeš. Jedno tijelo vlasti ti da pravo, a drugo tijelo vlasti ti oduzme pravo. Sramota! Nemam drugog komentara. Sramota! Sramota me što sjedim u Saboru, a takve stvari se događaju. Jer nisu nikome ništa uzeli za razliku od nekih drugih koji su uzeli tuđe, a one su prihvatile da ne dobiju svoje nego da uzme zamjensko, a nadležno tijelo koje bi trebalo brinuti o tome tko je zavrijedio da ima državljanstvo tko nema, koje bi trebalo voditi računa o nacionalnoj sigurnosti u različitim aspektima izigrava snagu o nacionalnoj sigurnosti na onima koji ne predstavljaju apsolutno nikakvu opasnost. Naprotiv, predstavljaju moralni izazov za ovu državu. Ne pravni nego moralni.
Privedite kraju poštovani zastupniče.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Imao bih još ponešto reći, prije svega o ljudima koji su u zatvoru bilo da je riječ o Lepoglavi ili drugima koji žive u prenapučenim uvjetima, lošim zdravstvenim uvjetima, lošim mogućnostima komunikacije sa ljudima koji brinu o njima, o njihovoj sigurnosti ili koji ih čuvaju ali to ćemo ostaviti za neku drugu priliku. Ali, samo bih htio završiti s ovim. Puno je onih koji su u zatvorima, kao što se može vidjeti i iz Izvještaja pučkog pravobranitelja. Prenapučeni su zatvori. Ali je puno više onih koji krše zakon, ne poštuju zakon, a posao bi im bio da rade po zakonu a koji ga dnevno krše prema ljudima prema kojima ga ne bi apsolutno smjeli kršiti. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Prvi za raspravu prijavio se poštovani zastupnik Peđa Grbin. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi gospodine predsjedavajući, uvažene kolegice i kolege, uvaženi gospodine pučki pravobranitelju. Evo nakon ovog inspiriranog i iskrenog govora kolege Pupovca iskreno malo je toga ostalo za reći, ali bit ću slobodan i nadovezati se na nešto o čemu je kolega Pupovac govorio, a to je činjenica da u nekim hrvatskim zatvorima na jedan ležaj dolaze dva zatvorenika. Da oni žive u uvjetima da im se sanitarni čvor nalazi usred ćelije, da jedu po krevetima i da se sa njima postupa gotovo kao da smo još uvijek u nekom mračnom srednjem vijeku. Demokratičnost i pravednost nekog društva možda se najbolje cijeni prema tome kako se postupa sa onima koje to društvo kažnjava, koje to društvo sankcionira. Ako je to mjerilo za RH onda je to još jedno mjerilo na kojem smo pali. Jer danas tretman u hrvatskim zatvorima nije kažnjavanje, nikako nije rehabilitacija već je kad pogledamo Izvještaj pučkog pravobranitelja to je zlostavljanje. I to je nešto čemu moramo stati na kraj. Međutim, Izvještaj pučkog pravobranitelja nije samo izvještaj o zatvorima on je preslik stanja u hrvatskom društvu, jedan od preslika stanja u hrvatskom društvu kao što je to primjerice bio i Izvještaj Državne revizije. I to je izvještaj koji nam, poštovani kolegice i kolege, nažalost govori da smo pali. Da nismo položili neke standarde. Mene posebno žalosti kada čitam u dijelu Izvještaja pučkog pravobranitelja da se njemu ne odgovara na dopise, da se njemu ne odgovara na požurnice. To je sramotno. I to bez ikakve sankcije. Opet ću se vratiti na nalaz Državne revizije i tamo smo vidjeli situaciju gdje Državna revizija godinama upozorava, ukazuje a ništa se ne događa. Ovdje imamo isto to. Pa čemu uopće osnivamo te institucije u RH kada ih nitko ne poštuje? I upravo zbog toga predložit ću da se prvom prilikom, prilikom izmjena Zakona o pučkom pravobranitelju uvedu odredbe kojima će se prekršajno sankcionirati i po džepu kazniti oni koji pučkom pravobranitelju ne dostavljaju zatražene podatke. Mislim da ćemo na taj način možda malo potaknuti one državne službenike koji ne obavljaju svoj posao. Jer postavite si pitanje ako jednoj instituciji kao što je pučki pravobranitelj država ne odgovara kako možemo očekivati da će odgovoriti običnom građaninu. No vratimo se na sam izvještaj. Osim zatvora istaknuo bih pitanje Policije. U svojem nalazu pučki je pravobranitelj ukazao na nedostatak građanskog nadzora nad Policijom. Ali ne samo na to, pučki je pravobranitelj ukazao i na nedostatak u postupanju, odnosno u reguliranju pitanja unutarnje kontrole. Jer ako je Policija ona koja se brine o poštivanju reda i kontrolira građane onda moramo biti kao građani uvjereni da postoji netko tko će kontrolirati i nadzirati rad Policije. Međutim, sa kadrovima koji su u tu Policiju, pogotovo u zadnjih godinu dana ugurani, unaprijeđeni bez ikakvog kriterija, bojim se da koja god zakonodavna rješenja donesemo neće tu puno biti spasa. Nadalje, upozorio bih da pučki pravobranitelj godinama upozorava na raznorazne probleme u hrvatskom društvu, a kao što sam rekao nitko ih ne poštuje. Evo ovdje ću se malo pohvaliti, primjerice pučki pravobranitelj je godinama upozoravao na problem građanskih stanja, odnosno osobnog imena i ukazat ću da je uvaženi ministar uprave najavio da će se evo barem taj jedan segment kojeg godinama nismo riješili vrlo skoro riješiti promjenom Zakona o osobnom imenu. No, da ne duljim Pučki pravobranitelj je jedna institucija kojoj je zadaća brinuti o pravima i interesima građana, brinuti se o tome da se njihova prava poštuju. Pučki pravobranitelj kao takav, bez obzira na ono što kolege iz HDZ-a govore ex lege mora biti opozicija svakoj vlasti, to je njegova zadaća. Njegova zadaća je da svakoj vlasti kaže što je dobro, ali prije svega što je loše, gdje vlast griješi. I upravo zato je zadaća Pučkog pravobranitelja da svakoj vlasti stoji iza leđa i puše za vrat. Ne zato što mu se ta vlast sviđa ili ne sviđa, nego zato što je njegova zadaća da tim puhanjem za vrat čini da vlast bude bolja. Hvala lijepa.
Repliku na ovo izlaganje prijavljuje kolega Željko Reiner.
Štovani gospodine potpredsjedniče. Ja se u potpunosti slažem sa stavom uvaženog zastupnika Grbina da Pučki pravobranitelj bi trebao na neki način uvijek biti opozicija, uvijek puhati, kao što je on rekao za vrat svakoj vlasti. Međutim, moram reći da to baš nije tako jer upravo iz ovog izvješća se vidi da je on puhao za vrat jednoj vlasti, a da prilično hvali drugu vlast jer mogao bih citirati to se nakon promjene vlasti krajem 2011. godine i dogodilo i tako dalje. Time je povećan broj državnih dužnosnika, ali je smanjen ukupni broj političkih imenovanih položaja u sustavu državne uprave što nije točno, sto pa i više novih je stvoreno. Navedene promjene mogu se ocijeniti djelomično opravdanim. Znači pravda se ovo što se dogodilo, u svakom slučaju ih je omogućila i legitimirala dosadašnja vlast, dakle obrazlaže se zašto. To političkim imenovanjima rukovodećih službenih s druge strane je bilo potrebno, naglašavam, u kriznim vremenima kada su potrebne hitne promjene ukloniti s ključnih mjesta politički imenovane osobe i druge političke opcije. Prema tome, nije točno da je to samo za jednu, nego ovaj vlast, da se puše, nego se puše za svim vlastima, nego se jednoj puše za vrat, a drugoj se baš i ne puše. Hvala.
Odgovor za repliku uvaženi zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem. Pa uvaženi kolega Reiner, meni se čini da vi i ja nismo čitali isto izvješće. Bez obzira što je predmet ovog izvješća 2011. godina, gospodin Pučki pravobranitelj je više nego ispravno ovdje ocijenio i neke prijedloge zakona koje naša vlada predlaže. To je primjerice govoreći o Zakonu o policiji, izrijekom naveo da neke manjkavosti tamo nisu uklonjene, naravno u nacrtu koji se tek predlaže. I to je njegova zadaća i mi ga zato ne krivimo, mi se zato na njega ne ljutimo, mi mu na tome zahvaljujemo jer je upravo u tijeku izrade zakona sugerirao šta tamo ne valja i omogućio nam da to promijenimo, da to prilagodimo prije nego što zakon koji bi eventualno u tom dijelu bio loš stupio na snagu. I zato kolega ne mogu se s vama složiti. A tek kad budemo raspravljali od 2012. godini vidjet ćete da će i tada gospodin Pučki pravobranitelj biti poprilično opozicijski nastrojen, ali tako i mora biti. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. A sad ćemo čuti raspravu uvažene kolegice Sandre Petrović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi predlagatelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Prije svega želim zahvaliti Pučkom pravobranitelju na izvješću u kojem daje, po mom mišljenju kritičku i realnu ocjenu stanja ustavnih i zakonskih prava građana pred tijelima javne vlasti, ma koliko god ona bolna bila i loše izgledala. Pučki pravobranitelj, ombudsman je zakonskom definicijom jedna institucija koja štiti ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koja imaju javne ovlasti, te tijelima lokalne i područne samouprave. Međutim, unatoč uvriježenom mišljenju Pučki pravobranitelj nema ovlasti štititi ustavna i zakonska prava građana o kojima odlučuju sudovi u građanskim, parničnim, izvanparničnim te kaznenim stvarima. Iako smatram da je prema broju predstavki građana koje dolaze na rad pravosudnih tijela upravo to daleko najtraženija usluga, da tako kažem Pučkog pravobranitelja. Ako Pučki pravobranitelj već u pravilu nema ovlast postupanja u stvarima u kojima je u tijeku upravni ili sudski postupak pravedno je da u slučaju kada upravni postupak traje neopravdano dugo Pučki pravobranitelj može intervenirati s preporukom za bržim rješavanjem zahtjeva građana. Što se tiče neopravdano dugog trajanja postupka, ja se slažem sa kolegom Grbinom da bi trebalo razmisliti o uvođenju prekršajnih sankcija za odgovorne osobe kod kojih se nalazi predmet neopravdano dugo i ja ću u daljnjem tijeku rasprave napomenuti i neke konkretne slučajeve pa ću vam moći zornije prikazati koliko to daleko ide. Proučavajući i ocjenjujući pojedinačne slučajeve ugroženosti prava građana koje su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti počinila tijela državne uprave i tijela s javnim ovlastima, možemo zaključiti da se ne možemo baš pohvaliti vladavinom prava i pravnom sigurnošću u onoj mjeri u kojoj bi smo to željeli. Razmatrajući i druga pitanja za, od interesa za zaštitu ustavnih i zakonskih prava koja temeljem ne samo na ovom izvješću nego i na drugim izvorima saznanja o nepravilnom radu upravnih tijela i tijela sa javnim ovlastima, mogu zaključiti samo da takvih slučajeva ima i mnogo više ali se ti slučajevi ne pojavljuju pred Pučkim pravobraniteljem. Možemo reći kako je to jedna vrsta sive zone, sive brojke kršenja ustavnih i zakonskih prava građana u ovom segmentu. Iz usporednog prikaza prema broju zaprimljenih zahtjeva u ovom izvješću također možemo vidjeti da su kritične točke u sustavu pravosuđe, mirovinski sustav, pravo na obnovu, prava osoba lišenih slobode te područje graditeljstva i okoliša. Ali bez obzira na te kritične točke smatram da se svaki djelatnik u tijelima javne vlasti koji se u bilo kom dijelu ovog izvješća prepozna treba zapitati koliko je u svom djelovanju građane zakinu u njihovim pravima, ako ne u sadržaju rješavanja, a ono barem u brzini rješavanja upravne stvari. U ukupnoj brojci zaprimljenih predmeta u 2011. godini primjećujem da je omjer riješenih predmeta 76 naprema 24% u korist onih riješenih. Ono što zabrinjava nije omjer riješenih i neriješenih predmeta, već složenost i problematika neriješenih predmeta i dinamika njihovog rješavanja. Ja podsjećam da je njih čak 453. Požurnice i šutnja nadležnih tijela u odgovaranju na upite bilo je previše, u čak 173 predmeta bilo je uputiti 1 do 5 požurnica. Pitam kolegice i kolege, pitam Pučkog pravobranitelja i pitam javnost, kakav je to djelatnik tijela javne vlasti koji uz spis prima 5 požurnica u roku od godinu dana i na to se uredno oglušuje. I što to građanima a i samom pravobranitelju govori o vjerodostojnosti javne vlasti? Podsjećam da je u čak 60 predmeta niti nakon upućivanja ovih požurnica nije dobiven odgovor. Možemo samo zamisliti koliko bi takvom neažurnom tijelu i inertnom tijelu bilo potrebno da poduzme radnju ili dovrši postupak koji je kod njega na rješavanju ako nije u stanju reagirati niti na požurnicu pučkog pravobranitelja s upitom o stanju predmeta. Pretpostavljam da je prije slanja požurnice pučkog pravobranitelja bio određeni broj požurnica od strane te iste stranke. Glavnina pritužbi u 2011. godini od 1900 novo zaprimljenih čak 397 odnosi se na pravosuđe. Budući da pučki pravobranitelj nema ovlasti utjecati, a u Saboru kao zakonodavnom tijelu to ne želim zbog načela trodiobe vlasti reći ću samo nekoliko primjera iz odvjetničke prakse koje možemo vezati za ovu temu kad već govorimo o problemu prava na pravodobno rješavanje upravnog predmeta koje je između ostalog pandan pravo na suđenje u razumnom roku. Naime, određenom broju predmeta koji su meni bili osobno povjereni na rješavanje bilo je potrebno uputiti desetak požurnica u roku od dvije godine u kojima se moli samo zakazivanje rasprave kako bi se postupak nastavio. Postoji određeni broj slučajeva gdje se unatoč opetovanom upućivanju požurnica sudac godinu dana oglušivao i na sam poziv da izradi presudu nakon zaključene glavne rasprave što daleko premašuje sve zakonske mjere za poštivanje roka izrade i otpreme sudskih odluka. Ne samo da se tu radi o povredi dužnosti osobe koja ima u rukama instrument javne vlasti nego se radi o nedostatku svijesti, o tome da se tim postupcima krše ustavna i zakonska prava građana. Slična situacija dogodila se i u predmetu da se sad vratimo na temu i u predmetu pred jednim ministarstvom. Slučajno je to bilo Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka. Naime, od upućivanja predmeta prošlo je dvije godine, a čak i nakon upućivanja velikog broja telefonskih poziva i pisanih požurnica nikakva odluka nije donesena. Ovo su primjerice predmeti u kojima stranka koja nema razloga uopće biti zadovoljna svojim tretmanom pred tijelima državne vlasti nije uputila pritužbu pučkom pravobranitelju. Kao takva ulazi u tu sivu brojku o kojoj sam ranije govorila. Što se tiče konkretnih povreda građanskih prava zanimljivo je i prepoznato u izvješću pučkog pravobranitelja kao problematično pitanje primanja u hrvatsko državljanstvo ili zahtjev za reguliranje boravka u Republici Hrvatskoj. Znam za nekoliko primjera neosnovanog odbijanja zahtjeva za primanje u hrvatsko državljanstvo iako neke od tih osoba koje su zakinute za svoja prava žive u Hrvatskoj preko 30 godina, ispunjavaju sve uvjete za stjecanje državljanstva. Posebno zanimljiv slučaj je na sreću završen i riješeni slučaj hrvatskog repera Ede Majke koji je nakon dugogodišnje borbe za hrvatsko državljanstvo konačno isto dobio u ljeto 2010. godine. Podsjećam da je Edo Majka živio u Hrvatskoj od svoje 16 godine i hrvatsku estradu zadužio za mnogo toga, a prvenstveno društvenu kritičku svijest u svojim stihovima. Sljedeći i posljednji problem na koji ću se osvrnuti u raspravi jesu prava osoba lišenih slobode. Povezana su sa prenapučenosti zatvora o kojim smo također mogli nešto čitati iz izvješća i u raspravi kolege Grbina i u raspravi kolege Pupovca. Prosječna prenapučenost zatvora u Hrvatskoj doseže 150% ukupno dok u karlovačkom zatvoru prekapacitiranost iznosi nevjerojatnih 220%. Slična situacija je u Bjelovaru, Osijeku i Varaždinu. Zamislite recimo iako ovo baš možda nije najzgodniji primjer, najbliži nam je. Zamislite da se u ovoj sabornici svaki dan nalaze 332 umjesto 151 osobe kakvi bi ovo bili radni uvjeti. E takva je situacija u pojedinim zatvorima 24 sata na dan. Ministar pravosuđa bivše Vlade je 2009. ja bih rekla pomalo i vizionarski donio akcijski plan za unapređenje zatvorskog sustava 2009. do 2014. godine. Razvoj kapaciteta hrvatskih zatvora mislim da se mora nastaviti i uvjeti u zatvorima moraju se svesti na prihvatljivu mjeru. A podsjećam da je pučki pravobranitelj prilikom pregleda uvjeta u pojedinim zatvorima utvrdio da zatvorenici često nemaju adekvatno mjesto za jelo, jedu na krevetu, a hranu trgaju prstima i zubima. Također u zatvorima ni sanitarni čvorovi često nisu odvojeni od ostalih prostora što citiram „povremeno uzrokuje intenzivne neugodne mirise“. Ovo izvješće podržavam kao i sve daljnje aktivnosti pučkog pravobranitelja u tekućoj godini, a ja se nadam da će u sljedećem izvješću imati i pozitivan pomak. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. U raspravu će se sada uključiti poštovana zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući, gospodine pučki pravobranitelju i zamjeniče, poštovane kolegice i kolege. Javila sam se za raspravu u stvari najviše zbog toga da kroz nekoliko rečenica, nekoliko minuta dam u stvari svoju podršku pučkom pravobranitelju, uredu i svemu onome što pučki pravobranitelj sa svojim suradnicima radi ili barem u jednom dijelu i pokušava raditi sve protekle godine. Kako sam već dosta dugo u ovom Saboru imala sam dakle prilike čitati puno izvješća pučkog pravobranitelja i raspravljati naravno o njima bilo na plenarnoj sjednici, bilo na pojedinim odborima. I na žalost ja bih ovako rekla. Do sada niti ovaj Sabor, a niti dosadašnje Vlade nisu ja bih rekla ili nisu shvaćale ili nisu htjele shvatiti ulogu pučkog pravobranitelja i što to znači kada je pučki pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskog sabora na zaštiti onog osnovnog temeljnog što stoji u hrvatskom Ustavu, dakle zaštiti i promicanju ljudskih prava i sloboda. Naime, sve dosadašnje godine bili smo svjedoci toga da u stvari vladajući nisu prihvaćali izvješća pučkog pravobranitelja. Manje-više su ga primali k znanju ja bih to tako nazvala i doslovce tako se i u ovom Saboru glasovalo. I ono na što smo mi sve ove godine upozoravali to se na žalost pokazuje i kroz Izvješće 2011. godine da bez obzira i na određena ograničenja koja pučki pravobranitelj ima u odnosu na državna tijela, tijela lokalne samouprave da niti preporuke koje su se davale od strane pučkog pravobranitelja niti često puta opetovani zahtjevi da se sastane, nađe sa nadležnim ministrom ili nekim iz ministarstva su nailazile na zatvorena vrata i nerazumijevanja. Pa onda ću ustvari reći da me ustvari danas nije niti iznenadio stav kluba HDZ-a da ne prihvaća izvješće po prvi puta otvoreno ne prihvaćaju izvješće pučkog pravobranitelja za prošlu godinu i još k tome nakaleme na to da je ovo izvješće ideološki obojeno. Ja se nadam da smo svi koji smo se pripremali za raspravu iščitali cijelo izvješće, pa onda se na stranicama recimo onim pri kraju gdje se govori o ocjenama i preporukama koja se daju se itekako mogu iščitati određena kritičnost prema određenim promjenama zakona koje je radila i ova Vlada. Dakle, kao jedno upozorenje, ja to ne smatram da je pučki pravobranitelj ideološki sada usmjere protiv već sada vladajuće koalicije nego itekako smatram kao jedno upozorenje i određene preporuke pogotovo u ovom smislu da treba dalje raditi i iznalaziti najpovoljnija rješenja za depolitizaciju državne uprave i imenovanja kroz sustav državne uprave. U tom smislu kao i do sada pučki pravobranitelj moju osobnu podršku će imati i kažem nadam se stvarno se nadam i vjerujem da će od sada pa na dalje bez obzira koje vlade jesu na vlasti na sasvim drugačiji način se odnositi između ostalog i prema ovome što piše u izvješću pučkog pravobranitelja. I ok i ove godine Vlada je prihvatila izvješće i je unutra stoji ona jedna rečenica uobičajena da tako kažem da će se sve preporuke, primjedbe i slično uputiti svim nadležnim tijelima i ministarstvima, no vjerujem da će makar ovaj saziv Hrvatskog sabora i ova vladajuća koalicija znati na pravi način zatražiti od Vlade da kada je potrebno da se i očituje o onome što se traži kroz izvješće pučkog pravobranitelja i da u konačnici sa u suradnji sa pučkim pravobraniteljem vidjet ćemo kasnije kada budemo raspravljali o ostalim pravobraniteljstvima također u suradnji sa njima i njihovim preporukama korigirati određene stvari koje će eventualno trebati kroz i pojedina zakonska rješenja. Drugo što želim u ovoj raspravi osvrnuti iskoristiti priliko da još jedanput poduprem pučkog pravobranitelja u njegovom nastojanju da se ojača Ured pučkog pravobranitelja, da se ojača kako je to pisalo i u preporukama koje su stizale iz Europske komisije prilikom pregovaračkog tijeka, dakle da se ojačaju kapaciteti u svakom pogledu i administrativni i financijski toga ureda. Ja se nadam da će to sa novim zakonom koji se koliko imam informacije priprema odnosno već je praktički pri kraju što se tiče novog Zakona o pučkom pravobranitelju da će se to i desiti, da će ovoga puta za razliku od prošle godine kada je stvarno na jedan način doslovce ja bih ovako rekla bez obzira što je postupak trajao nekoliko mjeseci ali ipak na kraju sve ono što se predlagalo ne samo sa razine oporbe nego i sa razine stručnjaka ali i sa razine nevladinih udruga nije prihvaćalo da će to ove godine dakle prije 1.srpnja biti uvaženo i da će novi Zakon o pučkom pravobranitelju dodatno ojačati nadam se dakle ove kapacitet ali i ovlasti koje kao pučki pravobranitelj bi trebao imati u odnosu na državna tijela odnosno da stvarno svojim radom ali i ovim povratnim da tako kažem fit backom koji će prvenstveno stizati sa razine Vlade odnosno od ostalih institucija da će stvarno u konačnici nakon toliko godina se ostvariti i to u pravom smislu riječi to što je pučki pravobranitelj opunomoćenik Hrvatskog sabora i da ćemo se mi ovdje kao zastupnici upravo na taj način i odnositi prema tom uredu. Stoga pozdravljam još jednom ovo izvješće. Nema vremena, puno stvari koje jesu unutra ponavljaju se praktički godinama, a kažem to je upravo zbog toga što do sada se nije smatralo da su svi oni prema kojima idu određene primjedbe, ocjene, preporuke uopće dužni da se o njima očituju. Nadam se da će s vremenom ta praksa biti promijenjena. Zavaljujem.
Zahvaljujem kolegici Sobol. Sada ćemo čuti raspravu uvaženog zastupnika Domagoja Hajdukovića.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi pučki pravobranitelju sa suradnicima, dame i gospodo zastupnici. Pa evo kolegice i kolege prije mene su već dosta toga rekli o općenito o ovom izvješću i ukazali su na neke probleme, no dozvolite mi da možda neke ponovim, na neke se posebno osvrnem i neke posebno podcrtam. Naime, ono što se iz ovog izvješća da iščitati to je dugotrajnost postupaka. Da su mnogi postupci izuzetno dugotrajni, dugotrajni preko svake mjere, a znamo da je jedno od ljudskih prava pravo na suđenje u razumnom roku. Ja razumijem da se pučki pravobranitelj ne bavi sporovima pred sudovima, jer u tom slučaju su nadležni sudovi, ali bez obzira na to mnogi postupci koji se vode pred državnom upravom i nad tijelima državne uprave su izuzetno dugački. A zbog čega? Zbog neažurnosti i to neprihvatljive neažurnosti državnih institucije. Pa se čak i poimence navode ministarstva koja vode ja bih rekao taj hall of shame dvoranu srama po svojoj neažurnosti. I tako se navodi Ministarstvo zaštite okoliša i graditeljstva, Ministarstvo regionalnog razvoja, Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo uprave, Ministarstvo poljoprivrede. Dame i gospodo zastupnici, ja mislim da je sramota da je sram da institucije jedne države među kojima je dakle pučki pravobranitelj kao institucija RH su spremne druge institucije tako grubo ignorirati, posebno time što pučki pravobranitelj ima izuzetno važnu ulogu kao ombudsman i ne samo u hrvatskom sistemu nego i sistemima svim demokratskih država. Nadalje, navode se jedinice lokalne samouprave koje također su vrlo neažurne, neaktivne i spore prilikom odgovaranja na upite i požurnice pučkog pravobranitelja. Ono što bih ja predložio gospodinu pučkom pravobranitelju je da u sljedećem izvješću vidimo koje su to jedinice lokalne samouprave, da napravimo jednu listu sramote onih koji ne rade svoj posao od ministarstava do jedinica lokalne samouprave. Ja vjerujem da će se to u sustavu ministarstava sada promijeniti da ćemo u izvješću za 2012.godinu imati ne više dvoranu srama nego i dvoranu pohvala odnosno onih koji ažurno odnosno onih koji obavljaju svoj posao. Ali isto tako tražim da se isti kriterij primjeni i na jedinice lokalne samouprave. jer mislim da i saborski zastupnici i javnosti ima pravo znati koje su to jedinice lokalne samouprave koje tako grubo krše svoje obaveze. Nešto što bih htio još reći o ovom izvješću su preporuke. Dakle, nakon svakog poglavlja i analize nekoliko slučajeva pučki pravobranitelj daje neke preporuke. Ono što sam pitao gospodina pučkog pravobranitelja i na odboru, a mislim da ne bi bilo loše da nam u svom zadnjem izlaganju i ponovi, koliko su te preporuke efikasne zapravo, koliko se one uvažavaju od institucija države jer mislim da bi ovakva analiza, dakle preporuke koje pučki pravobranitelj daje mogle poslužiti nama kao zakonodavcu,dakle kao tijelu koje donosi zakone u Republici Hrvatskoj, ali i Vladi koja sastavlja prijedloge zakona, dakle mogle poslužiti kao smjernice u donošenju novih i izmjenama starih zakona jer upravo institucija pučkog pravobranitelja je ta koja prva može upozoriti na neke nedostatke, manjkavosti, zloupotrebe ili iskrivljena tumačenja određenih zakona. Također jasno je da neke preporuke se i ne mogu kao takve uvažiti, barem u sadašnjem zakonskom okviru. Primjerice, u školstvu i obrazovanju tu je pučki pravobranitelj zaključio da većina pritužbi je u vezi troškova studiranja, međutim odluke o visini naknade dakle o koštanju jedne akademske godine, koliko snosi student je prepuštena Zakonom o financijskoj autonomiji dakle i regulativama o kriterijima upisa pojedinim institucijama sveučilišta, odnosno visokih učilišta i sličnih institucija koje te usluge rade. Tako da sada ne možemo govoriti barem po važećem zakonu, budući da se institucijama visokog obrazovanja garantira i financijska autonomija između ostalih, ne možemo govoriti o takvim preinakama. Još na kraju, kolegice i kolege prije mene su govorile o sramotnim uvjetima u našem zatvorskom sistemu, dakle gdje je kapacitiranost pojedinih zatvora čak i 220%. Pa ja ne bih o tome dužio, dakle oni su naveli koji su to uvjeti, ali bih rekao sljedeće. Dakle ako usporedimo ovakav tretman osoba lišenih slobode s tretmanom za koji znamo da su neki bivši visoki dužnosnici s desne strane političkog kompasa imali u Remetincu možemo zaključiti kako gospodarska kaznena djela daju mogućnost ekskluzivnijeg tretmana u zatvorima od kaznenih djela protiv života i tijela. Što to govori građanima koji promatraju ovako nejednako postupanje? Govori im da nisu svi pred zakonom jednaki, da neki ipak imaju tretman koji je jednakiji od ostalih, čak i kad su lišeni slobode. Koristim ovu priliku da skrenem pozornost na dosljednu primjenu jednakosti pred zakonom bilo na slobodi, bilo u zatvoru. Dakle ja bih predložio da se svi tretiraju jednako, da svi onda imaju ili vlastite apartmane ili da su svi u ćelijama koje su pretrpane jer ne smijemo, Hrvatska ne smije biti država jednakijih nego mora biti država jednakih pred zakonom i onih koji su lišeni slobode. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega Hajdukoviću. Pozivam sada uvaženog zastupnika Branka Vukšića da iznese svoju raspravu.
Poštovani potpredsjedniče, časni pučki pravobranitelju, poštovani suradnici, kolegice i kolege. 1978. godine rođen je kolega saborski zastupnik Daniel Mondekar, nakon toga je vjerojatno išao u vrtić pa je išao u školu, završio neke fakultete i došao je u saborske klupe. Iste godine nekoliko mjeseci ranije, jedan drugi čovjek koji se zove Emil Römer započeo je sudski spor. Gospodin Mondekar kome se ispričavam što ga uzimam, ali našao sam da je on '78. godine rođen, znači došao je do saborskih klupa, obavio mnoge stvari u životu, a gospodin Emil Römer je počeo sudski spor koji vodi dan danas i koji se nije pokrenuo s mrtve točke. Je li to sramota, to je kriminal. To je sramota nad svim sramotama, to je drugi po redu najstariji sudski proces u Hrvatskoj državi. Što su do sada radile sve hrvatske institucije da ne bude 34 godine navršen taj sudski spor. Onaj stariji je mislim 35 ili 36 godina ili još stariji. Takvih sudskih sporova ima napretek. Kada sam proučavao i održavao jednu presicu sa godinom Römerom tad sam vidio koliko ima patnje ljudi koji vode duge sudske sporove. To nije kažu svaka nepravda se ispravlja pa taman i dugim sudskim sporom. Ovo je nepravda koja se čini čovjeku 34 godine s tim da nema izgleda jer je čovjek u poznim godinama da taj sudski spor on živi doživi, kraj sudskog spora. Sa tim postupkom čini mi se da je i pučki pravobranitelj isto tako upoznat. Upoznati su bili svi ministri, upoznati su suci i Vrhovnog suda, Ustavnog suda, svi su upoznati. Kada sam razgovarao sa ministrom, sadašnjim ministrom pravosuđa on je rekao to je sramota. Kad smo obilježavali taj datum nije se pojavio i nije poslije gospodina Römera primio i nije dao poruku, a što bi trebao dati poruku javnosti da se tako ne smije raditi. Isto tako postoje, u zapadnim demokracijama je sramota ako se radni spor vodi duže od 6 mjeseci. Kod nas se radni sporovi vode čitavo desetljeće. Uvijek je kažu neprimjereno na ovakvim mjestima svoje primjere navoditi i ja ću reći, ja vodim radni spor osmu godinu, biti će kraj osme godine. To je kriminalno. Radi se samo o jednom dokumentu koji treba student na prvoj godini prava može ocijeniti je li to zakonski otkaz ili nezakonski otkaz. O čemu se radi, radi se o korupciji. Pučki pravobranitelj je u ovom izvješću napravio je zapravo sjajno izvješće, po poglavljima, izvješće koje ukazuje na sve bolesti društva, ona najveća bolest društva i koja najviše boli hrvatske građane je upravo hrvatsko pravosuđe, neefikasnost hrvatskog pravosuđa. I ja se jedino ne bih složio sa rečenicom časnog pučkog pravobranitelja da stanje u pravosuđu još nije dobro, kao što je on rekao. Ne, stanje je katastrofalno. Druga stvar koja je zabrinjavajuća, katastrofalna, kriminalna je odnos hrvatskih institucija prema pučkom pravobranitelju. Odnos hrvatskih institucija, ministarstava prema pučkom pravobranitelju je pokazatelj odnosa prema Hrvatskom saboru. Kada ignoriraju pučkog pravobranitelja oni ignoriraju Visoki dom iznad kojega je samo, rekao bi prvi hrvatski predsjednik, Bog. Znači da institucije, ono što smo jučer govorili, znači institucije vlasti odnosno Vlada ignorira Sabor. To nije problem pučkog pravobranitelja to je problem, kolegice i kolege, svih nas. Treba imati stvarno debeli obraz kada se predbacuje nama ovdje u Saboru pa čak i vlasti koju ću prvi put obraniti da zapošljava svoje kadrove, a pritom se 17 godina čini da jedina iskaznica i jedina svjedodžba za primanje u državnu službu bude članska iskaznica stranke. Stvarno to treba imati debeli obraz i onako kao da se ništa nije dogodilo, kao da je Hrvatska Danska, kao da je Hrvatska Švedska, kao da je Hrvatska Finska reći vi ste zaposlili čak 200, 300, 400 ljudi. Teško mogu naći u javnim upravama čovjeka koji nema člansku iskaznicu HDZ-a. Zatim, Ured pučkog pravobranitelja koji je naš predstavnik bi trebalo slažem se netko je već prije rekao pojačati, ekipirati. Trebalo bi možda da bude na usluzi građanima s tim da ga mi uvažavamo, a dokažimo u ovom sastavu i oporba i pozicija da uvažavamo pučkog pravobranitelja možda napraviti i područne urede pravobranitelja, jake. Što nakon ovog Izvješća pučkog pravobranitelja u Saboru? Dosad uglavnom kad je pučki pravobranitelj davao izvješća uglavnom se prihvaćalo, čini mi se da se svaki put prihvatio izvještaj, i što se dogodilo? Napisao je isto tako drugo izvješće u kojem je konstatirao da je status quo. Mislim da to neće biti za godinu dana kada budemo raspravljali u ovom visokom Domu Izvješće pučkog pravobranitelja, poraz pučkog pravobranitelja ako se to dogodi to će biti poraz svih nas. Hvala lijepa.
Hvala vam kolega Vukšiću. Svojih 10 minuta za pojedinačnu raspravu sada će iskoristiti uvaženi zastupnik Josip Kregar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi pučki pravobranitelju, dame i gospodo. Ja sam mislio svoje izlaganje započeti time da dam opća obilježja izvješća jer radi se o jednom izvješću koje je pošteno, koje je istinito, koje izvrsno održava stvarnu situaciju, a ne izvješće koje bi bilo neka vrsta površnog pregleda problema koji postoji i koji će se prije ili kasnije riješiti. Ovo izvješće odražava stvarnost. Međutim, rasprava me navodi da izlaganje započnem na jedan drugi način. Ovdje je u sumnju dovedena objektivnost izvješća pa i objektivnost pučkog pravobranitelja. A ja želim reći, i žao mi je što gospodina Babića nema ovdje, da je to krivo i da se radi o osobi koju karakterizira iznimno pošten odnos prema svojem zadatku i službi, jedna naglašena pravednost u ocjenjivanju stvarnosti, hrabrost u izražavanju i nastupu koja je dokaza ne sada nego u prošlosti i smatram, a žao mi je da je tako i najavljeno, da gospodin Malčić zaslužuje jedno opće priznanje ove kuće za sve ono što je učinio, tim prije što je najavio i završetak svog mandata. Još jedan element ličnosti bih htio istaknuti jer će biti vezan uz ocjenu izvješća. U obavljanju svoje funkcije često puta čovjek postane bešćutan. On je ovdje pokazao visoki stupanj socijalne inteligencije i skrbi za prava onih koji se najčešće ne spominju u izlaganjima ili novinskim natpisima. On pokazuje brigu i razumijevanje za one koji su lišeni prava, nekad i bespravni zato što ne postoji nikakvo uporište po kojem bi im se pomoglo, a žrtve su raznih slučajeva ili općeg društvenog razvitka. Dozvolite da tri stvari u ovom izvješću posebno istaknem i komentiram. Prvo se tiče, a to je spomenuto nekoliko puta, pravosuđa. Uvaženi zastupnici i zastupnice da li ste svjesni da je ovo sada zadnja i čak jedina poluga u kojoj mi raspravljamo o pravosuđu? Nezavisnost, neovisnost pravosuđa dovedena je do paradoksa. Da mi ne možemo, zabranjeno nam je, nema institucija, nema ni povoda u kojem bismo mi razgovarali o pravosuđu. A vi znate iz kontakta sa živim ljudima, svojim biračima, koliko oni nepravdi osjećaju i koliko malo povjerenja u pravosuđe imaju. I to je glavni problem koje ovo izvješće vrlo plastično, pogledajte podatke na stranici 8., pokazuje. A to je da iako praktički ne raste broj slučajeva, broj slučajeva koji se tiču pravosuđa narastao je 80% u izvještajnim razdobljima. To pokazuje da ljudi iako nemaju vjere više u institucije, iako znaju da im pučki pravobranitelj ne može Bog zna što pomoći oni osjećaju toliku nepravdu, a nemaju kome se požaliti, osjećaju nepovjerenje prema instancionom postupku kojim se brane inače njihova prava u pravosudnim postupcima pa se obraćaju pučkom pravobranitelju. To je loše radi više posljedica. Prije svega to je i posljedica činjenice da se pravosuđe osjeća neovisno, ali neovisno od posljedice svog djelovanja. Oni svoj posao, za razliku od pučkog pravobranitelja, doživljavaju kao izvršenje zakona, ali izvršenje koje je često puta neučinkovito, zakašnjelo i nepravedno. Nisam bio svjestan možda razmjera tog problema, ne do čitanja ovog izvješća, nego do toga da sam u ovom Saboru obasipan pismima koja se tiču pravosuđa. Nevjerojatno je o kakvim slučajevima se radi i što je sve u stanju proći onu vjerovao sam uobičajenu i strogu proceduru instancione kontrole u pravosuđu. To je nešto što nas treba brinuti ja se nadam da će ministarstvo voditi računa o tome kod promjene Zakona o pučkom pravobranitelju i omogućiti veći stupanj intervencije i kontrole. Drugu stvar su isticali prethodnice pa je neću toliko komentirati, a radi se o stanju u zatvorima. Ne to nije samo ovdje izraz u ovom izvješću da tako kažem socijalne skrbi za inače ugroženu kategoriju ljudi. Često puta ljudi kažu oni su u zatvoru jer su to zaslužili, oni vraćaju svoj dug društvu, ali oni pri tome moraju biti isti i identični u svojem položaju. Pa ljude najviše brine to što optuženi kriminalci hodaju slobodno sa štakom, istina ponekad, slobodno hodaju, žive u svojoj kući, a kad su u zatvoru imaju povlašteni položaj s kojom mi pada na pamet da Karlovac nije tako jako daleko od Zagreba i da bi se pritvorenici mogli prevoziti iz Karlovca u Zagreb. Ali da na jedan krevet kao što je rečeno dolaze dva zatvorenika to je neprihvatljivo, to ne odgovara standardu ne Europe nego Afganistana. Neću braniti zatvorenike iako je to lijepo učinio pučki pravobranitelj, ali činjenica da nemaju zdravstveno adekvatnu, zdravstvenu zaštitu, osobito psihološku pomoć, zvoni na uzbunu jer zatvori se pretvaraju u kaznionice gdje se služi kazna, a ne u mjesta u kojima oni se resocijaliziraju pa dobiju i odgovarajuću psihološku i drugu pomoć, to je samo. I treće što želim kratko reći, je činjenica da postoji još jedna kategorija na koju je ukazao gospodin Kajin, najčišće koja se spominje u ovom izvješću, a to su stanari u nacionaliziranim stanovima. Tu kao da je jedna zaboravljena i prešućena tema, ali to je tema koja je moralna obaveza Sabora, ne moralna pa ovdje su se zakoni donosili sa obrazloženjima i objašnjenjima da slijedi uskoro efikasne mjere koje će riješiti problem stanovanja takvog stanara, tako i vlasnika stanova, to se nije desilo. Ja znam da to meni nije osobno na savjesti, ali pritišće kao jedno moje, jednog velikog društvenog sloja koji se nalazi u nemogućoj situaciji. Tu smo mi imobilizirali jednu veliku društvenu imovinu, napravili veliko zlo i nepravdu ljudima. Dozvolite da završim. Pučki pravobranitelj na kraju navodi jedan cijeli niz prijedloga, to su prijedlozi koji su i obaveze nama zastupnicima ako podržimo ovo izvješće. Ja nisam našao ni jedan prijedlog koji ne bi podržao ili o kojem ne bi razmišljao. Ovo izvješće podržavam to više što ona nije samo jedna zdvojna ocjena stanja, znači jedan niz mjera kojim se stanje popravlja.
Hvala vam. Poštovani kolega Kregar. Pozivam sada cijenjenu zastupnicu Tatjanu Šimac- Bonačić da se uključi u raspravu.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine pučki pravobranitelju, kolegice i kolege. Pa evo ovo izvješće, ovo izvješće je zapravo prava slika ljudskih prava i kako je moj prethodnik profesor Kregar rekao to je istinito izvješće. Naravno da istina mnoge boli, istina mnogima smeta pa smo vidjeli i jedno negativno, jedno neprihvaćanje ovakvog izvještaja po sistemu reče pa uteče. S druge strane iz ovog izvještaja se vidi i značajan stupanj povjerenja naših građana koji su stekli u instituciju pučkog pravobranitelja. Građani se naime sigurno osjećaju sigurnijim, znajući da njihova prava će biti zaštićena ne samo kroz djelovanje sudova gdje je vidljivo da imaju određeno dozu razočarenja, nego i zbog intervencija pučkog pravobranitelja. Isto tako je vidljivo mnogih problema, problema od neažurnosti nadležnih tijela da odgovaraju, da se sada ne ponavljam jer su moji prethodnici o tome govorili, i usprkos požurnica koje je gospodin pučki pravobranitelj slao, ipak je ostalo 60 predmeta na kojih odgovor nije uopće dobio. I ja se nadam da će, da će, izražavam zapravo nadu u bolju ažurnost u slijedećem izvještaju. Upozoravalo se na preduge sudske i upravne postupke isto tako ima slučajeva kod kojih se ne primjenjuje pravna norma. Međutim, ja se pitam ovdje što je s onima koji ne poznavaju pravu normu, koji nisu upoznati, kome se ne mogu obratiti, zapravo kome se oni mogu obratiti radi nezakonitosti u radu državne uprave, koji ne znaju kako bi svoje pravo moglo dobiti. Evo upravo zbog toga je institucija pučkog pravobranitelja hvale vrijedna za takve naši i za takve naše sugrađane. Iz tablice koju navodite vidi se da je u ove 4 godine rastao broj prijava do ovih 1900 pritužbi u protekloj godini. Velik broj prijava se odnosio na rad pravosuđa. Ja ću ovdje istaknuti, istaknuti ću vrlo česte loše odluke brakorazvodnih parnica koje nažalost dosta takve odluke loše kompliciraju i onako narušene odnose gdje su nažalost uvijek žrtva djeca. Pitanje je da li je treba dodatno educirati takve suce za rad na takvim predmetima? Nadalje, veliki je problem besplatne pravne pomoći koju su moji prethodnici naglašavali, jer je današnja praksa i postupak je vrlo složen upravo zbog toga često se odustaje prije nego što se uopće ide u potraživanje. Veliki je broj pritužbi isto tako na prava iz rada, socijalne skrbi, imamo čak i pritužbi za pedagoški odgoj, školstvo, visoko obrazovanje i znanost koje su se u zadnje dvije godine izvještaja počeli pojavljivati. O ovrhama da ne govorimo, svjedoci smo i tu vrlo teškog stanja najsiromašnijih, ali bi ponovila, citirala bi ono što je napisao gospodin pučki pravobranitelj koji kaže da: "Višegodišnja kriza, gospodarska recesija još je više produbila ionako velike socijalne razlike koje su nastale u vrijeme pretvorbe i privatizacije". Upravo zbog toga mislim da je ključna, ključni bitka upravo se vodi da građani koji su pogođeni krizom osjete da sustav funkcionira, i upravo i u tim segmentima je i ovdje jedna nada kroz pučkog pravobranitelja te ih ipak on štiti. Još bih zapravo izvadila ovdje da se zapravo ovdje ukazuje na brojne slučajeve u kojima se odredbe jednog zakona pobijaju sa odredbama drugog zakona. Pučki pravobranitelj je na to ukazivao, međutim i dalje ta pitanja ostaju nerazriješena i dalje se to ponavlja. Zatim bih ovdje istakla djelovanje pučkog pravobranitelja kod radnika koji su se zaštitili od zlostavljanja na radu, jer mi znamo da ne postoji zakon koji će djelovati u tom smjeru. On tek stupa na snagu 1.1.2013. godine. Međutim, i tu pučki pravobranitelj ostaje jedina nada koji ukazuje zapravo da se tu gleda na odredbe koje se odnose na povredu prava osobnosti. Ovdje bih istakla još kad se pitamo koji su rezultati kada pučki pravobranitelj može konkretno nekome pomoći, pa bih ovdje istakla jedan primjer kada se zapravo vratilo na radno mjesto jednog djelatnika u Ministarstvu unutarnjih poslova zbog degradacije državnih službenika premiještanjem upravo upornošću pučkog pravobranitelja. Tu imamo jedan pozitivan ishod. Zatim je postavljeno pitanje deinstitucionalizacije psihičkih bolesnika i tu je apostrofiran problem koji nije riješen. Ja se nadam da ćemo i taj problem rješavati. I na kraju postavlja se pitanje ostvarivanja prava na karitativne posjete osobama lišenih slobode i gdje nam pravobranitelj zapravo ukazuje na pravo posjeta koje se tumači na loš način. Tumači se zapravo na uštrb i zatvorenika, odnosno najviše na uštrb djece. Pa ću reći primjer. Naime, po zakonu dva puta mjesečno i blagdanom se može doći u posjet, a maloljetnici svaki tjedan. Međutim, do 14 godine maloljetnik treba imati i odraslu osobu. I sada ukoliko zatvorenik ide svaki vikend, dođe mu dijete, znači iskorišten je maksimalan broj posjeta i upravo zbog toga ne mogu dolaziti drugi članovi obitelji. Ukoliko dva puta netko dođe mjesečno onda je smanjen broj posjeta djeteta. Međutim, nigdje u zakonu nije propisano da broj posjeta djeteta ograničava, jer je broj posjeta djeteta zapravo i njegovo osnovno pravo djeteta. Pridruživam se naravno svima onima koji su dali pohvale na rad gospodina pučkog pravobranitelja i prihvaćam ovo Izvješće za 2011. godinu. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Sljedeća za raspravu od 10 minuta poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovani pučki pravobranitelju, kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici. U svom izvješću pučki pravobranitelj dosta prostora je posvetio sustavu socijalne skrbi i upravo na to područje se želim i ja referirati u svojoj raspravi. Naime, pučki pravobranitelj je rekao za taj sustav da je previše centraliziran i da ga treba decentralizirati, dakle i funkcionalno i fiskalno ali i deinstitucionalizirati. I u tome se potpuno slažem i to u potpunosti podržavam. Ukazao je na neke nepravilnosti u postupanju jedinica lokalne samouprave kao i na to da je gospodarska kriza onemogućila donošenje nekih strateških dokumenata i neophodnih instituta socijalne skrbi, ali i da je usporila provedbu nekih planiranih mjera i to naravno nije dobro obzirom na sve izrazitije raslojavanje građana pod utjecajem negativnosti koje je donijela gospodarska kriza. I ne samo gospodarska kriza, dakle jasno nam je danas svima da je kapitalizam ovaj svijet podijelio na onaj veći dio nekakvog virtualnog rekla bih blagostanja, odnosno manji dio tog virtualnog blagostanja i sve veći dio u kojem se očituje vrlo realno siromaštvo. Pa jedna od skupina hrvatskih građana koje je gospodarska kriza najviše pogodila su starije i nemoćne osobe i upravo o tome bih željela nešto više reći. Bilo bi zapravo točnije reći da je ova skupina građana pogođena dvostruko. S jedne strane njihov i inače težak materijalni status dodatno je pogoršan činjenicom da im prethodna Vlada nije usklađivala njihova primanja, dakle mirovine nego je te mirovine dvije godine držala zamrznutima. S druge strane upravo zbog recesije odgođena je provedba planiranih mjera usmjerenih na suzbijanje siromaštva starijih i nemoćnih osoba. Naime, jedna od najvažnijih planiranih mjera u tom smislu bilo je uvođenje instituta socijalne mirovine kao eto potpore starijim osobama bez mirovine. To je dakako trebalo biti riješeno Zakonom o socijalnoj skrbi, međutim znamo da to nije riješeno i to je primijetila i Europska komisija u svojim preporukama koje nam je dala potkraj 2011. godine. Tako su eto i te socijalne mirovine ostale kao jedan od vrućih krumpira koje nam je ostavila prethodna vlada i sadašnja aktualna Vlada će se znati nositi sa tim vrućim krumpirom. Dakle, mi ćemo problem socijalnih mirovina riješiti. Sljedeće što pučki pravobranitelj primjećuje u svom izvješću je da već godinama nema gotovo nikakvih promjena oko deinstitucionaliziranja skrbi o starijim i nemoćnim osobama. Takav zaključak između ostalog temelji i na činjenici da domovi za starije i nemoćne osobe nisu uvršteni u nacionalni plan deinstitucionalizacije i transformacije domova socijalne skrbi za razdoblje od 2011. do 2018. godine. Prema raspoloživim podacima Ministarstva zdravlja i socijalne skrbi, dakle današnjeg Ministarstva zdravlja na dan 31.12.2010. u domovima za starije i nemoćne osobe u vlasništvu županija, dakle riječ je o državnim domovima bilo je smješteno ukupno 10 i pol tisuća korisnika, 5 i pol tisuća nepokretnih u stacionarima i 5000 pokretnih korisnika u stambenim kapacitetima domova. Istovremeno potrebe za smještajem višestruko su nadilazile raspoložive kapacitete pa je primjerice za stalni smještaj u stambenih kapacitetima bilo čak 20000 zahtjeva. Dakle, na jednog udomljenog korisnika dolazila su 4 potencijalna. Potpuno je drugačija situacija kod privatnih domova za starije i nemoćne osobe. Naime prema istim tim podacima u tim je domovima bilo smješteno 4200 korisnika s tim da je zainteresiranih za smještaj bilo 460. Bez obzira što su danas dakle sredinom 2012. godine ovi podaci nešto drugačiji nego 2010. godine jer su u međuvremenu i smještajni kapaciteti povećani i to uglavnom u privatnom sektoru, a puno manje u državnom, i tada i sada je očita taj jedan ogroman nesrazmjer u iskazanom interesu za smještaj u državne domove u odnosu na privatne. Državni dakle županijski domovi su pod velikim pritiskom, na smještaj se čeka godinama a nerijetko se nažalost smještaj i ne dočeka. Eto i kod mene u mom Čakovcu u Međimurskoj županiji se na smještaj u dom čeka duže od pet godina. Problem nedostatka smještenih jedinica u državnom vlasništvu je ogroman, otvaraju se privatni domovi međutim korisnici za smještaj u privatne domove nažalost nemaju sredstava. Naime, opće je poznata činjenica da su prosječne plaće u Međimurskoj županiji 25% niže od prosjeka države pa su onda posljedično tome i mirovine daleko niže od prosjeka u državi. Koji je razlog velikog interesa za državne domove, a malog istovremeno za privatne domove? Dakle to su upravo cijene. U državnim domovima cijena je prihvatljiva većini korisnika ili pak njihovim obveznicima uzdržavanja jer polovicu cijene plaća država, a onu drugu polovicu većina korisnika može podmiriti svojim mirovinskim ili nekim drugim primanjima. U privatnim domovima korisnici plaćaju punu cijenu i to je uglavnom dvostruko više nego što je to slučaju u državnim domovima i unatoč činjenici što su i ti privatni domovi u javnoj mreži jer imaju ugovor sklopljen sa ministarstvom i unatoč tome što se i u privatnim domovima osigurava isto zakonsko pravo, a to je pravo na smještaj i na skrb o starijim osobama. Dakle, bez obzira na to što privatni domovi funkcioniraju na profitabilnoj osnovi neprihvatljivo je da korisnici za istu kvalitetu i standard socijalnih usluga plaćaju potpuno različitu cijenu i to će se naravno morati mijenjati kroz Zakon o socijalnoj skrbi. Ovo naravno tim više što broj starijih osoba iz godine u godinu progresivno raste. On je sada negdje na razini 17% ukupnog stanovništva, a za kratko vrijeme popet će se zasigurno na 20-ak posto i te činjenice se dakako ne smiju ignorirati. Ono što je nedopustivo je da se prema starijim osobama odnosimo kao prema bivšim ljudima, dakle naše ponašanje prema njima ovoga trenutka bit će svojevrstan obrazac za ponašanje budućih generacija dakle naših nasljednika sutra prema nama. I u tom kontekstu željela bih podsjetiti da je 2012.godina eto proglašena godinom aktivnog starenja i međugeneracijske solidarnosti. I ono što bih na kraju htjela reći vezano za ovu problematiku smještaja starijih i nemoćnih osoba, dakle to je nešto afirmativno. Naime, želim reći da se na skrb o starijim i nemoćnim osobama može gledati i kao na djelatnost koja nudi velike mogućnosti otvaranja novih radnih mjesta. Ilustracije radi navodim primjer Njemačke gdje je sektor njegovatelja starijih i nemoćnih osoba zapravo sektor s najviše zaposlenih u državi. U posljednjih 17 godina u Njemačkoj je broj osoba koji zbrinjavaju stare i nemoćne porastao čak za 50%. Danas je u tom sektoru s punim radnim vremenom zaposleno 1,2 milijuna osoba, a ako se uzmu u obzir i oni sa skraćenim radnim vremenom sveukupan broj zaposlenih u ovoj branši prelazi 2 milijuna osoba. To je znatno više primjerice broja zaposlenih u metalskoj industriji gdje radi 980 tisuća radnika ili u čuvenoj njemačkoj automobilskoj industriji gdje radi 780 tisuća zaposlenih ili pak recimo u elektronskoj industriji u kojoj radi tek nešto više od pola milijuna radnika. Dakle, ponavljam ovo je područje koje jest u određenoj mjeri problem ali ono je i veliko potencijalno područje za zapošljavanje novih radnika pogotovo onih teško zapošljivih skupina a tu smatram prije svega žene iznad 45 godina starosti. Hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Sljedeći za raspravu u trajanju od 10 minuta prijavo se poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Danas sam u mojem izlaganju u ime kluba govorio nešto više o samom izvješću pučkog pravobranitelja, važnosti postojanja uopće pučkog pravobranitelja, neophodnosti institucije pučkog pravobranitelja, a sada bih nešto više želio reći o ljudskim pravima, ljudskim slobodama čiji je zaštitnik i naš izaslanik naš pravobranitelj je pučki pravobranitelj. Naime, osobno smatram i na vrlo sam čvrstim stanovištima da se svaka osoba rađa sa zagarantiranim ljudskim pravima, pravom na život, pravom na sigurnost, pravo na slobodu i pravom na sreću. I ta prava nitko nikom ne može i nema pravo oduzeti, a država je tu baš zato da ta ista prava štiti. Svojom voljom nakon što nas upišu u matične knjige postajemo politička bića, građani i građanke, a sa 18 godina postajemo punopravne građanke i građani i kao građanke i građani dio svojih prava i sloboda prenosimo na državu baš zato da ih ona štiti svim mogućim sredstvima odnosno zato se institucije i uspostavljaju i zato je uspostavljena institucija pučkog pravobranitelja. I naše su slobode beskonačne do trenutka dok ne uđemo u prostor tuđih sloboda. Bez slobode nijedna druga ljudska vrijednost ne može biti ostvarena. Svako ljudsko biće treba slobodu kako bi razvilo svoje talente i kako bi ostvarilo sebe u potpunosti. Bez slobode ljudski duh kopni, kultura i znanost se zapuštaju, gospodarstvo ne napreduje. Naš um treba slobodu kao što naše tijelo treba zrak za disanje. Svako ljudsko biće jest jedinstvena pojava. Pojedinac odnosno pojedinka sa svojim osobnim jedinstvenim idejama, željama, potrebama. Istodobno svi smo mi i društvena bića, ovisna o ostalim pojedincima i pojedinkama s određenim obvezama spram njih. Prava i sloboda pojedinke ničim ne smije ugroziti prava i slobode drugog pojedinca ili pojedinke. Sloboda i odgovornost su nedjeljivi, zajedno određuju odnose između pojedinca i zajednice. … [[Ne razumije se.]] prava su neophodna ukoliko pojedinac ili pojedinka želi slobodno raspolagati sa svojim osobnim životom. Zbog toga sloboda mišljenja i izražavanja nije samo snažan moralni zahtjev za tolerancijom i vladavinom prava, to je ujedno i put prema razvoju ljudskog uma, put koji se temelji na natjecanju, slobodnim idejama, natjecanju u znanjima. Pravo privatnog vlasništva također spada u ljudska prava i bez priznavanja prava vlasništva mnoga druga prava ne bi mogla biti i ne mogu biti ostvarena. Suvremena politika potiče jednakost u početnim pozicijama svakog pojedinca, potiče natjecanje i pluralizam. Time se teži slobodnom pristupu svim tržištima za svakog, tržištu znanja, tržištu informacija, tržištu rada, tržištu roba, tržištu usluga, financijskom tržištu, svim tržištima. Mi liberali ujedno vjerujemo da je neophodno oslobađanje pojedinca ili pojedinke od prisile države i neimenovanih institucija kako bi mogao ili mogla u potpunosti ostvariti svoju odgovornost u slobodi, a sloboda pojedinca uvjetovana je odgovornošću prema zajednici. Moderna država potiče povećanje sloboda građana ili građanki u svim područjima života i nastoji smanjiti ulogu države do neophodnosti. To podrazumijeva sposobnost građana i građanki da se i sami organiziraju i građani mogu preuzeti i preuzimaju brojne poslove odgovornosti u političkim zajednicama, lokalnoj samoupravi, udruženjima, klubovima, interesnim skupinama, inicijativama. Suvremeno razumijevanje uloge države jest kroz zaštitu individualnih sloboda, zaštitu građana od nasilja iznutra i izvana te čuvanje Ustavom zajamčenih prava i određenja. Moderna država osigurava da se određenja, prava i obveze primjenjuju na sve, ali ostavlja prostor slobodnog odlučivanja pojedincu i pojedinkama. Ujedno mi liberali smatramo da suvremena politika ne želi predodrediti krajnji rezultat, ona uspostavlja pravila umjesto rezultata jer takav unaprijed određeni rezultat naprosto ne postoji. Danas svaka politika moderna teži demokraciji. Demokracija omogućava izbor i promjene, ali ne osigurava slobodu. Iz tog razloga osobno smatram da smo čvrsto svi na pozicijama odvajanja kontrole i ograničavanja u moći države i da je to nasušno. Suvremena politika teži državi koja ne prelazi granice zadanih pravila i koja cijeni slobode. Država ima obvezu zakonom garantirati sigurnost svakom njenom građanu i građanki. U svakoj modernoj demokratskoj državi vladavina prava poštuje i štiti grupne interese. Zato ih … provodi sa slobodom i odgovornošću, a ne političkom moći. Mi liberali smatramo da se država ne bi smjeli miješati u gospodarstvo, država se ne smije natjecati s privatnim poduzetnicima na slobodnom tržištu putem svojih institucija. Ujedno smatramo da država mora koristiti polazište od ljudskih sloboda i odgovornosti u donošenje odluka u svim područjima djelovanja za sadašnjost, ali i za budućnost. Zbog toga ako je poštena ta politika odbija donositi rješenja za današnje probleme na račun budućih generacija, posebice zaduživanjem javnih funkcija ili nebrigom za okoliš. I dozvolite mi sad bih pročitao jedan citat Thomasa Paine iz njegovog eseja u obranu prava čovjeka. Thomas Paine je inače aktivni sudionik i američke i francuske revolucije i koji je rekao: Društvo je proizvod naših potreba, a vlast naše zloće. Društvo unaprjeđuje pozitivno na svu sreću, objedinjujući naše osjećaje, a vlast to čini negativno držeći pod kontrolom naše mane. Društvo pospješuje odnose, vlast stvara razlike. Društvo štiti, vlast kažnjava. Pod bilo kojim uvjetima sloboda je blagoslov, vlast je i u najboljem obliku nužno zlo, a u najgorem je nepodnošljiva. Zato moderne demokracijske države uz razne druge moderno ustrojene institucije u smislu zaštite ljudskih prava uspostavljaju i vrlo važnu instituciju pučkog pravobranitelja, ombudsmana. No gledajući danas Hrvatsku, u stvarnosti, bez zavaravanja bilo koga pa najmanje samih sebe, treba reći da su građani i građanke Republike Hrvatske u prošlom razdoblju bili sve samo ne slobodne. Stalno su im bila ugrožena osnovna ljudska prava. I zato kolegice i kolege, vjerujem u sve nas u Saboru i u novu Vladu da ćemo se svi beskompromisno uhvatiti u koštac sa baš svim izazovima uspostavljanja najvećih mogućih standarda ljudskih prava i građanskih sloboda za naše građanke i građane. Vjerujem i želim vjerovati i trudit ću se da nam nijedna promjena zakona i propisa neće biti dovoljno radikalna ako je vođena tim najvišim standardima. Mišljenja sam da naše ambicije moraju biti ogromne i bez limita. Sve što je … [[Ne razumije se.]] u vidu najviših dosega ljudskih sloboda i građanskih prava mora biti u najmanju ruku naš cilj, a u mnogim prilikama samo polazna točka jer za naše građane imamo i pravo i dužnost tražiti i realizirati apsolutno i samo ono najbolje. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći za raspravu u trajanju od 10 minuta prijavio se poštovani zastupnik Draženko Pandek. Nema ga u sabornici, gubi pravo rasprave o ovoj temi. Sljedeća kolegica je poštovana zastupnica Ana Lovrin. Nema je u sabornici, gubi pravo na raspravu o ovoj temi. Sljedeći zastupnik je poštovani Branko Bačić. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine pučki pravobranitelju sa suradnicima evo dozvolite mi da se i ja uključim u raspravu o vašem Izvješću za 2011. godinu. Ja bih se osvrnuo u svom izvješću na dvije teme koje ocjenjujem da je potrebno evo raspraviti tijekom ove rasprave. Jedna se odnosi na vašu ocjenu rada Uprave za inspekcijske poslove u Ministarstvu zaštite okoliša i prostornog uređenja, a u drugom dijelu bih se osvrnuo na vašu ocjenu izmjene i provedbe Zakona o državnim službenicima koja je nova napravljena 2008. godine. U dijelu koji se odnosi na rad i postupanje Uprave za inspekcijske poslove ja moram reći nepravda je dakle rad same inspekcije. Činjenica je da Uprava za inspekcijske poslove u svom postupanju uređuje problematiku bespravne gradnje u RH i postupanje sa bespravno izgrađenim objektima. Suočeni sa problemom bespravne gradnje koja trajno devastira hrvatski prostor s jedne strane, a s druge strane za preko 150 tisuća hrvatskih obitelji predstavlja traumu zbog neriješenog statusa njihovih zgrada, objekata ili bolje rečeno krova nad glavom prijašnja Vlada pristupila je na način da je donijela Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim zgradama kako bi se s jedne strane riješila ta trauma koja jest bila za vrlo veliki broj hrvatskih obitelji, ali s druge strane kako bi se pokušalo u uvjetima nesređenog stanja u RH definirati status neriješenih objekata i na taj način olakšati postupanje Upravi za inspekcijske poslove i s druge strane te objekte koji su bespravno sagrađeni kroz postupak legalizacije staviti u funkciju gospodarskog razvoja Hrvatske. Svjesni smo bili svih nedorečenosti postojeće zakonske regulative i težine postupanja urbanističke inspekcije u svakom pojedinom slučaju. No bili smo svjesni da bez donošenja jedne jake norme koja može zaustaviti bespravnu gradnju i zalediti je ako tako mogu reći sa danom 21. lipnja 2011. godine kad je završeno aerofotogeometrijsko snimanje cijele Hrvatske, bili smo dakle svjesni da nije moguće efektno, snažno zaustaviti bespravnu gradnju u Hrvatskoj. Iz tog razloga smo i uveli u zakon odredbu kojom je zabranjeno stavljanje u pravni promet objekata koji su nelegalni, koji su nezakonito izgrađeni i mislili smo i dan danas držim da je to mjera koja bi doista u budućnosti spriječila takvu bespravnu gradnju. Ta odredba koja je u zakon uvrštena nije nešto što je samo rađeno kroz ovaj zakon već smo iz analize određenog broja zakona u državama članicama EU vidjeli da je to primjerice i Vlada Republike Italije na sličan način rješavala jer je i ona bila suočena sa tom pošašću bespravne gradnje diljem cijele države. Pa prema tome evo s obzirom da i vi u svom izvješću polemizirate, odnosno ocjenjujete dubioznom takvu jednu odredbu, a svjestan sam i činjenice da je protiv takve odredbe i podignuta ustavna tužba pri Ustavnom sudu ja držim da je provedba takve odredbe bi doista mogla u budućnosti spriječiti bespravnu gradnju i da nije bila namjera zakonodavca da ocjenu o tome prepusti javnim bilježnicima koji ne moraju ulaziti u solemiziranje samih ugovora koji bespravne objekte dovode u pravni promet već da je to sa dodatnim pojašnjenjima samog zakona od strane i resornog Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i gradnje s jedne strane, a s druge strane Ministarstva pravosuđa da se moglo riješiti dakle sa podzakonskim aktima koji su takve stvari mogli riješiti. Drugi dio, evo ono što sam u svom uvodu i rekao, odnosio bi se na izmjenu Zakona o državnim službenicima. Naime, na strani 125. vašeg izvješća vi ste napisali kako je ta novela Zakona iz 2008. godine omogućila da se citiram: "te promjene zakona omogućile su imenovanja po političkim kriterijima podobnosti i lojalnosti umjesto po isključivo stručnim i profesionalnim kriterijima imenovanja dakle ravnatelja uprava u državnim tijelima, tijelima državne uprave." Ja vjerujem da je takva vaša ocjena sigurno temeljena na analizi izbora ravnatelja u pojedinim upravama u svim ministarstvima jer s obzirom da ste ozbiljna i stručna, seriozna osoba ne vjerujem da biste takvu jednu ocjenu mogli dati temeljem onoga što smo i ovih dana, a i u proteklih godinu dana čuli o imenovanjima ravnatelja uprava u pojedinim ministarstvima. Naime, evo s obzirom da sam bio ministar u prošlom mandatu i da sam i sam sudjelovao i predlagao Vladi imenovanje nekoliko ravnatelja uprava ne samo u Ministarstvu zaštite okoliša i prostornog uređenja već sam jedno vrijeme i kao državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture sudjelovao u predlaganju kandidata za ravnatelje u pojedinim upravama koje su bile u mom resoru državnog tajnika za more moram reći da se s tom ocjenom naime ne slažem da je kriterij za imenovanje ravnatelja uprava u tim ministarstvima bila politička podobnost ili lojalnost. Ja mogu reći da je od osam uprava u kojima sam predlagao ravnatelje tih uprava prije svega kriterij bio stručnost, dugogodišnji rad u upravi i da me prilikom predlaganja imena tih osoba doista nije interesirala njihova stranačka pripadnost niti politička lojalnost. Mene evo kažem baš interesiralo koliko je, a vjerojatno bi ta analiza i pokazala, koliko je bivših ravnatelja uprava kasnije imenovano na mjesta načelnika sektora ili načelnika služba u pojedinim ministarstvima jer vjerujem da je prilikom imenovanja načelnika u tim ministarstvima u sektorima i službama kriterij bi trebala biti stručnost i znanje i iskustvo koje su oni stekli radom u državnoj upravi. Jer takvom ocjenom praktično smo dali politički legitimitet izmjeni Zakona o državnim službenicima na način da smo, da smo pokrili, ako tako mogu reći odluku da se pomoćnici ministara imenuju isključivo na prijedlog resornog ministra odnosno čelnika tijela državne uprave bez bilo kakvog javnog natječaja, bez definiranja bilo kakvih kriterija. Prema tome, ako je bilo propusta, ako je bilo takvih imenovanja, ja ne mogu reći da ih nije bilo, vjerojatno ih je bilo kažem u slučaju mojih predlaganja toga doista nije bilo, to se može vrlo lako provjeriti u jednom i u drugom ministarstvu. To još uvijek dakle nije dovoljna podloga da se taj zakon mijenja na način kako je promijenjen kako bi se omogućilo postavljanje pomoćnika ministara isključivo po slobodnoj volji čelnika tijela državne uprave. Tim više što je kasnija novela zakona išla za time da čelnici tijela državne uprave mogu u svojim kabinetima imenovati određeni broj osoba bez javnog natječaja. Prema tome, ako je ponavljam bilo, a vjerujem da je bilo, propusta ili eventualnih političkih … [[Govornik se ne razumije.]] imenovanja po političkoj podobnosti temeljem izmjene zakona iz 2008. godine čini mi se da i vi kao pučki pravobranitelj i cjelokupna Hrvatska javnost treba biti svjesna činjenice da su tako imenovane osobe za koje je kriterij, za čije imenovanje su uspostavljeni jasni kriteriji da je onda kud i kamo bolje rješenje, nego ovo rješenje koje je proisteklo iz izmjena i dopuna Zakona o državnim službenicima. A prema tome jasno i želim reći sljedeće, činjenica da je netko pripadnik političke stranke, ako ispunjava uvjete koji su zakonom propisani to mu ne bi trebala biti, ne bi to trebao biti krimen koji bi mu onemogućio zapošljavanje, odnosno obavljanje za mene osobno najzahtjevnije dužnosti u državnoj upravi…
Vrijeme poštovani zastupniče.
…uprave koja, sad ću završiti gospodine potpredsjedniče. Dakle biti rad il uprave koja u stvari, koji su propisani zakonom za pojedina ministarstva. Evo hvala.
Poštovani zastupniče, na vaše izlaganje prijavljene su tri replike. Idemo po redu. Poštovani zastupnik Peđa Grbin ima prvu repliku.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Ma ja se ovdje moram dotaknuti jedne točke, a to se tiče djela govora uvaženog kolege koji se odnosi na Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim zgradama. Kolega, Vlada i Sabor su u prošlom sazivu počinili dvije greške. Prvo, kada nisu razmišljali kako će se odnositi odredbe Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim zgradama u vezi sa Zakonom o prostornom uređenju i gradnji kojim su 11. kolovoza 2011. godine sve zgrade u Republici Hrvatskoj odjednom proglašene nelegalnim, a poslije ste pokazali duboko nerazumijevanje kada ste mislili da se tumačenjima ministarstva i uputama koje ministarstvo daje može regulirati postupanje pred sudovima. Na žalost sudovi, zemljišno-knjižni sudovi koji postupaju po zakonu, ne samo da nisu vezani nego ne smiju postupati po tumačenju ministarstva, to bi bilo duboko protuzakonito i protuustavno. Na žalost vi ste donijevši takve zakone doveli do toga da je u proteklih pola godina nastala nemjerljiva šteta, nemjerljiva šteta jednom od trenutno najugroženijih sektora gospodarstva Republike Hrvatske. Ja se nadam, ja vjerujem da to nije bila vaša namjera, ali ako ste uočili grešku tada ste ju trebali odmah i ispraviti, a ne kada smo mi pokušali vašu grešku ispraviti tome se buniti. I poštovani kolega zabrana prometa nekretninama neće dovesti do gašenja nezakonite gradnje, nezakonitu gradnju se može spriječiti jedino, a to je vrlo jasno napisao i poštovani gospodin pučki pravobranitelj učinkovitim djelovanjem inspekcije i nadzorom nad radom te inspekcije. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ja ću svoj stav do kraja o problematici zbog koje mi je replicirao gospodin Grbin reći kad dođe u Sabor prijedlog izmjena i dopuna Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim zgradama. Dakle, ja tvrdim da, da je postupanje pojedinih zemljišno-knjižnih odjela prisežem općinskim sudovima u cijeloj Hrvatskoj dokaz da je i temeljem ranije odredbe zakona omogućeno dostavljanje u promet svih objekata i da to nije, svih objekata, svih zgrada u Hrvatskoj i da to nije bila prepreka za postupanje i rješavanje zemljišno-knjižnih odjela. Naime, sa okružnicom koju je dostavilo Ministarstvo pravosuđa bilo je jasno da je, da se takva odredba odnosi samo na one objekte koji su upisani u zemljišne knjige u vrijeme kada zakoni i pozitivna zakonska legislativa u Republici Hrvatskoj omogućavala je upis u zemljišnu knjigu objekata bez dostave akta o uporabi, a na sve druge objekte i zgrade koje su upisane u zemljišno-knjižnim odjelima u vremenima kada je bilo propisano sa zakonima da se ne može vršiti upis u zemljišnoj knjizi bez da se dostavi akt o upravi, na te se objekte takva odredba zakona nije odnosila, ali kažem o tome ćemo kad dođe izmjena i dopuna Zakon o postupanju s nezakonito izgrađenim objektima, ovdje u raspravu u Hrvatski sabor.
Hvala lijepa. Slijedeću repliku prijavio je poštovani zastupnik Dinko Burić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Bačiću osvrnut ću se samo na onaj dio vašeg govora koji je sasvim nepotrebno stavljen vjerojatno u raspravu, a to je o načinu kadroviranja u vrijeme dok ste vi bili ministar i u vrijeme dok je HDZ obnašao vlast. Razlika između načina kadroviranja sadašnje Vlade i prethodne HDZ-ove Vlade je samo u boji članske iskaznice, ni u čemu drugom, nemojte zaglupljivat vlastiti narod takvim izjavama da nema kriterija političke podobnosti kao najvažnijeg kriterija pri kadroviranju u javnim sustavima. Toga je bilo i u HDZ-ovo vrijeme, a nažalost svjedoci smo toga i danas.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Moram reći da je bilo razloga za ovakav moj istup iz razloga što je na stranici 125 izvješća gospodina pučkog pravobranitelja se osvrće na provedbu Zakona o državnim službenicima i na činjenicu da je izmjena zakona iz 2008. godine omogućila da na mjesta čelnih osoba u upravama, u tijelima državne uprave se zapošljava po stranačkoj pripadnosti. Ja sam rekao i to ću ponoviti još jednom da vjerujem da je bilo i takvih slučajeva. Ja sam samo rekao da bi me interesiralo da li je takva ocjena temeljena na analizi broja i svih onih zaposlenih imenovanih ravnatelja uprava jer ovakva ocjena za veliki broj tih ravnatelja na određeni način nije korektna jer se govori kako su u pravilu imenovani po političkoj podobnosti, odnosno lojalnosti pojedinoj političkoj stranci. I ja mislim da takva ocjena je paušalna ako nije izrečena temeljem određene analize. Jer rekao sam da sam kao čelnik Ministarstva zaštite okoliša i prostornog uređenja i graditeljstva predložio niz osoba na čelna mjesta za čiju stranačku pripadnost iako je ima evo ja do dan danas ne znam a to se može vrlo lako provjeriti u tom ministarstvu. Vrlo lako.
Hvala lijepa. Potrebu za replikom prijavio je poštovani zastupnik Josip Borić. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, evo ja se u potpunosti slažem sa svime što je izgovorio gospodin zastupnik gospodin Bačić vezano uz ovo što piše na stranici 125. ovog izvješća. Moram reći da je ovo jedna rečenica koju ću pročitati za mene zapravo i nevjerojatno. S druge strane bilo je potrebno u kriznim vremenima kada su potrebne hitne promjene ukloniti s ključnih mjesta politički imenovane osobe druge političke opcije. Kada pročitamo Zakon o pučkom pravobranitelju gdje jasno u članku drugom piše da on u svom radu se mora voditi načelima moralnosti i pravičnosti ili pravednosti ne znam kako to paše na ovakvu jednu rečenicu koja je zapravo odobravanje svega što je učinjeno u sustavu državne uprave u proteklih nekoliko mjeseci, a što imamo za činjenicu? Osobno sam bio i pomoćnik ministra i državni tajnik i smatrao sam da je to politička dužnost. Međutim, ravnatelj, ravnatelji su došli javnim natječajem. Nigdje nije pisalo niti HDZ, niti SDP kao uvjet zapošljavanja. Ti ljudi gdje su oni danas? 80% su načelnici sektora u novim ministarstvima jer su stručni, jer 15, 20 godina već rade na svojim mjestima, bave se usko sa određenim temama i očito znaju najviše o tim temama. I mi ih danas proglašavamo i kroz ovo izvješće politički obojenim ljudima. Smatramo da je to jedna velika nepravda. Postavlja se pitanje što bi se desilo da se jedan od tih ravnatelja obratio u nekakvom svojem podnesku uvaženom pučkom pravobranitelju i tražio zaštitu svojih vlastitih prava. Bi li mu pučki pravobranitelj odgovorio na ovaj način da su bile hitne potrebe da se to sve promijeni i da je stoga bilo potrebno da ih se ukloni sa tih funkcija. Mislim da je to nepravedno prema tim ljudima i da ovakve rečenice ne bi trebala stajati u ovakvim izvješćima. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Odgovor na vašu repliku ima poštovani zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo slažem se sa izlaganjem svog kolege Borića. Jedan od kriterija ili razloga kad je zakon mijenjan bio je da će se Zakon o državnim službenicima mijenjati između ostaloga i iz razloga što će novi zakon dovesti do smanjenja broja državnih dužnosnika. S obzirom na protek evo od pet mjeseci od kada je Vlada imenovana ja moram reći da je prilikom primopredaje vlasti u Republici Hrvatskoj u tijelima državne uprave bilo ukupno 85 što ministara što državnih tajnika. U proteklih pet mjeseci već sada, a još sva ministarstva nisu do kraja dovršila svoj ustroj već je sada 107 državnih dužnosnika. Dakle, ministri, zamjenici ministara i imenovani pomoćnici ministara. Ponavljam vjerujem da će kad se popune i donesu ustroji u cijelosti svih ministarstava taj broj biti negdje oko 135 državnih dužnosnika. Dakle, ne samo da nije došlo do smanjenja već je evo što i najnoviji podaci s današnjim danom ukazuju ukupno 107 državnih dužnosnika raspoređeno u tijelima državne uprave. Hvala.
Hvala lijepa. Sad ćemo zastati sa radom. Dajem stanku do 15,00 sati. Prvi za raspravu je poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Hvala lijepa.
Kolegice i kolege nastavljamo s radom i raspravom o Izvješću pučkog pravobranitelja za 2011.godinu. Gospodin zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Ja se zahvaljujem na raspravi jer kada sam došao na red zastupnik poslije mene dobio je prednost, tu je bilo nekoliko replika i u znak toga što mi je preskočeno riječ dana riječ odričem se rasprave u znak protesta.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Petar Baranović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine pučki pravobranitelju. Evo na kraju nekoliko rečenica o ovom izvješću. Opća ocjena moja osobno kao zastupnika ali i građanina da je u ovom izvješću dosta dobro prikazano s kakvim se sve izazovima i zadacima suočava institucija pučkog pravobranitelja u RH. Iščitavajući različite slučajeve i pojedina poglavlja ovog izvješća izvukao sam tri o kojima se kanim nešto očitovati. Prvo od njih je stanje u zatvorima. O tome su govorili manje-više gotovo svi govornici danas. Malo kome je to stanje koje ste vi opisali u ovom izvješću promaklo. Bez obzira što se radi o zatvorima ono što RH i njene institucije ne smiju smetnuti s uma, a to je da je Hrvatska potpisnica svih relevantnih međunarodnih dokumenta i konvencija o temeljnim ljudskim pravima. Iščitavajući detalje o stanju u hrvatskim kaznionicama pomalo vam pred očima zaigraju scene iz onog kultnog filma u kojem Dustin Hoffman čini mi se i Stiv Mcqueen igraju glavne uloge film o čuvenoj kaznionici u kojoj su robijali francuski robijaši. Nije dobro da danas 2012. godine u hrvatskim kaznionicama zatvorenici bez obzira zbog kakvog su delikta zatvoreni spavaju na podu, da u sobama koje su predviđene za 8 ljudi boravi i do 20 zatvorenika, da se kasno pristupa liječenju ljudi koji imaju vrlo ozbiljne dijagnoze, nedostatna zdravstvena zaštita pa čak i situacija u kojima je od 23 sata 22 se boravi u zatvorenom prostoru, a svega 2 sata na nekakvoj kako piše u izvješću terasi na kojoj se mogu eto malo razgibati. Ljudi zbog koji su zbog težih ali i lakših kaznenih djela pritvorenici u zatvorskom sustavu RH. Naime, odnos prema temeljnim ljudskim pravima pojedine države društva svjedoče o tome koliko cijeni samu sebe. I u svakom slučaju ono što bi mi kao Hrvatski sabor trebali povesti računa, a to je da se novom ravnatelju zatvorskog sustava skrene pozornost na neprihvatljive uvjete i eklatantno kršenje temeljnih ljudskih prava. Druga stvar gospodarenje poljoprivrednim zemljištem, sama tema kao takva možda i ne bode oči nije opisana nešto posebno široko. Jasno da je posljedica između ostalog propuštenog provođenja komasacije, rascjepkanosti poljoprivrednog zemljišta, vrlo složene procedure, manje ili više efikasnih institucija koje su toj složenoj proceduri elementi u postupanju i odlučivanju. Međutim ono što bode oči to je zaključak odnosno bilješka da se resorno ministarstvo u nekoliko navrata nije uopće očitovalo o preporukama i pismima koje je pučki pravobranitelj prosljeđivao prema ministarstvu. U konačnici pravosuđe, kao što je i kolega Kregar u svojoj pojedinačnoj raspravi primijetio porastao je broj predmeta koje građani nezadovoljni radom hrvatskog pravosuđa prosljeđuju prema pravosuđu putem pučkog pravobranitelja i sam sam kao saborski zastupnik u prilici da mi se građani obraćaju nezadovoljni prilažući pri tome i određenu dokumentaciju iz koje je u pojedinim slučajevima potpuno razvidno da postoje nepravilnosti od slučajeva evidentnog sukoba interesa konkretno u mom gradu pa onda znam da su podaci relevantni na zastupničko pitanje odgovor je poučak o trodiobi vlasti u RH i neovisnosti pravosuđa. Neovisnost pravosuđa je u svakoj uređenoj demokratskoj ustavnoj državi vrlo značajna fundamentalna institucija međutim u svemu treba biti reda i granica kada se uzme u obzir da je zabilježena i tu u pojedinim slučajevima zakašnjela reakcija, zakašnjelo odgovaranje pučkom pravobranitelju moramo se zapitati neke stvari. Naime, pučki pravobranitelj definiran je u članku 93. Hrvatskog Ustava u kojem jasno piše da je Sabor taj koji je ovlastio pučkog pravobranitelja da izvršava svoje zadaće. Ako smo u situaciji da je to tako, a jeste onda je zapravo odnos institucija Hrvatske države jedinica lokalne samouprave, regionalne uprave prema pučkom pravobranitelju zapravo od nas odnos prema Hrvatskom saboru. Ako je zabilježeno a jeste u izvješću o radu pučkog pravobranitelja apsolutno ignoriranje pojedinih dijela izvršne vlasti, jedinica lokalne samouprave onda je to zapravo dame i gospodo odnos prema ovoj kući i ovom Domu i njegovoj ulozi u RH. Stoga zaključno predlažem da se u Hrvatskom saboru kroz sva otvorena pitanja vrlo detaljno i kontinuirano pozabavimo sa temeljnim pitanjem, gdje je danas Hrvatski sabor, koja je njegova stvarana uloga kakav je odnos svih institucija u hrvatskom društvu prema Hrvatskom saboru, kakav je odnos izvršne vlasti prema Hrvatskom saboru, a kroz to ćemo onda vrlo sigurno doprinijeti i jačanju pozicije efikasnosti i učinkovitosti pučkog pravobranitelja. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Rasprava je zaključena. Završni osvrt, pučki pravobranitelj gospodin Jurica Malčić. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja ću biti vrlo kratak, prvo želim zahvaliti na raspravi koja je ne samo po mojoj ocjeni bila izuzetno tolerantna i koncentrirala se na stvarne probleme, na funkcioniranje uprave i pravosuđa i zaštitu ljudskih prava. Dakle, nije bilo nekada uobičajenih konfrontacija na nekim manje važnim pitanjima. To je vrlo važno i nadam se da će se u tom tonu i nastaviti. Drugo je pitanje o kojem vrlo kratko želim nešto reći, a to je pitanje koje je izazvalo jedino ustvari na neki način malo polemike i različitih ocjena. To je pitanje politizacije javne uprave, ja bih rekao. Odmah ću jasno izraziti svoj stav iako ja smatram da je on i u izvješću potpuno jasan. Politizacija nikakvog predznaka ne može biti dobra. Ona je pogubna za javnu upravu. Dakle, niti lijeva niti desna ili kako je netko rekao crna ili plava, nijedna nije dobra. Ja smatram da sam to potpuno jasno izrazio. Drago mi je što je sa ove lijeve strane sam čuo na određeni način i prihvaćanje onog stajališta da nije bilo dobro da se načelo upravnih, da tako kažem, organizacija javne uprave da se politički imenuju pomoćnici ministara. To je potpuno jasno. U tom smislu ja predlažem i predložio sam i u preporukama da se vrati na početne principe Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine. Naravno da to nije moguće sutra, ali to treba biti cilj i treba naći jedan model, a takvi modeli su poznati u svijetu čak i prevladavajući, a to je da javna uprava bude vođena po profesionalnim i karijernim službenicima, da bude relativno autonomna i samostalna jer ne može se rješavati o zakonskim pravima građana političkom arbitrarnošću niti političkim nalozima. To moraju biti ljudi koji će isključivo provoditi zakon. Ono što u toj situaciji treba napraviti to je da se ojača izvršni dio ministarstva. Dakle, ljudi okupljeni oko ministra, a to su oni pomoćnici ministara koji nisu direktno na čelu upravnih organizacija nego su oni koji vrše onu ulogu koju ministar kao član Vlade ima prema upravi. To je usmjeravanje vođenja zakonodavnih aktivnosti, politika itd. Ja mislim da sam to dovoljno jasno izrazio. Ono što je primijećeno kao jedna razlika u tonu, dakle donekle opravdavanje ove situacije, ja ću samo podsjetiti da sam ja u izigravanju Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine koje se desilo 2008. godine, dakle nakon izbora kada je trebalo doći do promjena, da sam ja spominjao u tri izvješća dosada, da su uvijek bila ona osporavana na neki način, međutim ja sam jasno tada napisao da se na taj način ako se ne primjenjuje Zakon o državnim službenicima u svim njihovim odredbama nego se 2008. odredilo da i te ravnatelje uprava se politički imenuje i to ne po natječaju koji važi za sve ostale državne službenike i da će to dovesti ponovno do jednog začaranog kruga u kome će politička imenovanja i nakon promjene vlasti. To se naravno dogodilo. Takva imenovanja nisu izdržala smjenu vlasti. Pri tome ja se slažem sa gospodinom Bačićem koji je rekao naravno da nisu svi, daleko od toga da bi svi ravnatelji tada bili imenovani kao politički podobnici itd. Naravno da ima i stručnih ljudi, međutim sam način na koji je to politički imenovano je dovelo do ovakve situacije. Međutim naravno da sada ne treba na tome graditi ovaj princip. Ja koliko sam shvatio lijevu stranu, shvatio sam da je to pitanje na neki način, a vidio sam i u razgovoru s ministrom da je to akceptirano i ja se nadam da ćemo mi imati jedan model uprave jer reforma uprave tek je počela ustvari. Da ćemo imati jedan model koji će na neki način učiniti da uprava bude profesionalna, karijerna i neutralna što je najvažnije. Evo to sam samo htio pojasniti, a kažem ove ostale stvari su čini mi se bile u ovoj raspravi vrlo kvalitetno postavljene. Na kraju ja pozivam vas i imat ćete priliku vrlo brzo dobiti Zakon o pučkom pravobranitelju i tada bi meni bilo drago da one vaše primjedbe i prijedlozi koje ste sada iznijeli da i u toj raspravi na neki način se aktualiziraju i da dobijemo zakon koji će biti za sljedeće razdoblje, da tako kažem za novu ekipu koja dolazi krajem ove godine koji će joj omogućiti da bolje nego dosada obavlja svoj posao. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2011. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela i mišljenja Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2011. godinu Molim da se izjasnimo tko je za taj zaključak. Izvješće o radu pučkog pravobranitelja tko je protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak prihvaćen većinom glasova, 93 za i 27 suzdržanih, nitko protiv. I sukladno prijedlogu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasovanje sljedeće zaključke: 1. Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pučkog pravobranitelja dani u izvješću dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. 2. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da što ažurnije uputi u saborsku proceduru prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju. Tko je za ovaj prijedlog zaključaka? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da su zaključci koje sam pročitao maloprije doneseni jednoglasno sa 120 glasova.
Sad idemo na sljedeću točku. - Izvješće o radu pravobraniteljice djecu za 2011. godinu Pravobraniteljica za djecu dostavila je izvješće temeljem članka 18. Zakona o pravobranitelju za djecu. Materijal ste primili poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mladež i šport, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Pravobraniteljica za djecu gospođa Mila Jelavić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani zastupnici, gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je Izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za djecu i o stanju dječjih prava u RH za 2011. godinu. Uvodno bih nekoliko rečenica rekla o samom izvješću, a zatim o stanju dječjih prava kako je to sistematizirano i u izvješću koje se nalazi pred vama. Način izrade Izvješća za 2011. i prikaz podataka u njemu slijedi metodologiju koja je korištena i u dosadašnjim izvješćima. Prvi dio sadržava podatke i informacije o povredama pojedinačnih prava djece, zatim slijedi dio koji sadrži opću inicijative ureda, odnosno prijedloge i preporuke za izgradnju cjelovitog sustava zaštite dječjih prava. Nakon toga slijedi dio koji se odnosi na upozorenja, prijedloge i preporuke za sprječavanje štetnih djelovanja potom prijedlozi za izmjenu propisa, obilasci institucija i uvid u uvijete u kojima žive ili borave djeca. Slijede ostale aktivnosti vezane za zaštitu i promicanje prava djece, te prikaz susreta, razgovora i suradnje s djece. Dajemo na kraju i prikaz naših aktivnosti na međunarodnom planu te prikaz rada regionalni ureda, Ureda pravobraniteljice za djecu kao specifičnosti našeg ureda. Željela bih navesti samo nekoliko statističkih podataka o našem radu i postupanju tijekom protekle godine. Otvorili smo 2259 novih predmeta, od kojih seu 1054 bile pojedinačne prijave kojima je obuhvaćeno 1616 djece, 1205 je općih inicijativa ureda, postupali smo i u 864 prenesena pojedinačna predmeta. Po broju prijava rekla bih da smo na istoj razini kao i godinu prije. Imali smo i 1963 telefonska savjetovanja koji ne ulaze u naprijed navedene brojke. I samo riječ, dvije o strukturi povreda o kojima govorimo. Najveću skupinu već, ja bih rekla nekoliko godina za redom čine povrede dječjih prava, osobnih dječjih prava djece, njih ukupno 636 od kojih je 306 povreda prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb i 273 odnosi se na nasilje i zanemarivanje. Slijede potom po brojnosti, povrede o obrazovnih prava djece 159, zatim ekonomski prava djece 79 itd. podrobnije je navedeno u izvješću. Mnogi pojedinačni slučajevi bili su nam poticaj za preporuke koje smo i protekle godine uputili na brojne adrese, tijekom 2011. godine svojim članstvom sudjelovali smo u radnim skupinama zatim šaljući primjedbe i prijedloge na 21 propis koji se radio i koji je prolazio zakonodavnu proceduru, te smo dali i 9 inicijativa za njihovu izmjenu. Obišli smo i brojne ustanove i mjesta gdje borave djeca dulje ili kraće vrijeme, ukupno njih 65, od toga 13 ustanova socijalne skrbi, 3 ustanove za smještaj žrtava obiteljskog nasilja, 3 zdravstvene ustanove, 28 odgojno obrazovnih vrtić i škole, đački domovi, 4 kaznene ustanove, 6 dječjih odmarališta i 8 igraonica za djecu. Značajan broj djece nas je i posjećivao u našim uredima na sve 4 lokacije. Bavili smo se različitim područjima dječjeg života, a prednost smo kao i prije uvijek davali povredama njihovih pojedinačnih prava. Otvorili smo i brojne nove teme te suradnju s mnogim tijelima i institucijama jer su nam to nalagale prilike u kojima smo živjeli, ali i naše opredjeljenje za intenzivnijim uključivanjem djece i mladih u procese izrade važnih dokumenata i odlučivanja o pitanjima koji se tiču djece. Svakako želim istaknuti nastavak intenzivne suradnje s lokalnom zajednicom u brojnim zajedničkim temama. Spomenut ću samo dvije, tri poput dostupnosti prometnih veza znači osiguranje javnog prijevoza, financiranje predškolskog odgoja i obrazovanja, osiguranje pomoćnika u nastavi djeci s teškoćama u razvoju. Puno pažnje posvetili smo radu s djecom i mladima te jačanju njihove uloge i povećanju vidljivosti u društvu općenito. Dječje sudjelovanje u svim temama koje ih se tiču mora biti izraženije, jače, djeca moraju biti prisutnija u društvu. Kroz stalno savjetničko tijelo pravobraniteljice, mrežu mladih savjetnika kontinuirano komuniciramo s djecom, propitujemo i slušamo njihova mišljenja i stavove, a oni sudjeluju u procesu donošenja odluka u našem uredu. Tijekom 2011. godine državnim tijelima uputili smo i 47 preporuka, one su navedene i sistematizirane u jednom dijelu izvješća, a analizom smo utvrdili da ih je oko 30% prihvaćeno. I sad bih zapravo prešla na ovaj drugi dio, na stanje dječjih prava u Republici Hrvatskoj općenito. Podnošenje Godišnjeg izvješća o radu, prilika je da se u cjelini sagleda stanje dječjih prava u našoj državi te da se ukaže na slabosti i propuste kako bi se oni prevladali. Protekle godine smo se susretali s brojnim pitanjima iz gotovo svih područja života djece, no dominantne teme su kao i prethodnih godina, ugroženost djece zbog konfliktnih obiteljskih odnosa te nedjelotvornost zaštite od nasilja. Nepovjerenje roditelja prema institucijama potaknuto dugotrajnošću sudskih postupaka i neučinkovitošću Centara za socijalnu skrb i dalje je osobito izraženo u slučajevima prekida obiteljske zajednice, što dodatno otežava položaj djeteta. Vrlo često roditelji ne mogu ili ne žele sagledati potrebu djeteta da ima nakon rastanka roditelja zadrži veze i s mamom i s tatom, niti prihvatiti odluke nadležnih tijela ako one nisu u skladu s njihovim očekivanjima. Djeci onemogućuju kontakte s drugim roditeljem, optužuju i ocrnjuju jedno drugo pred djetetom u svakoj prilici. Nažalost razina učinkovitosti pravosuđa u postupcima u kojima se rješava u pitanjima djece još uvijek nije zadovoljavajuća. Sustav zaštite djece koja sudjeluju u pravosudnom postupku manjkav je, dugotrajnost postupaka, neučinkovitost ovrha, neujednačenost sudske prakse i presporo rješavanje složenih obiteljsko-pravnih odnosa izravno nanose štetu djeci. Mnogu djecu pogodile su i teškoće zbog ovrha na sredstvima njihovih roditelja, zatim neplaćanja uzdržavanja od roditelja s kojim ne žive, ali i smanjivanja radnih olakšica i povlastica socijalne sigurnosti. Siromaštvo djece i njihovih obitelji reflektiralo se i u otežanom ostvarivanju zdravstvenih i obrazovnih prava životnog standarda te primjerenih stambenih uvjeta stoga je nužna veća socijalna osjetljivost države u osiguranju i ostvarivanju mjera i programa namijenjenih socijalno ugroženima, a noročito djeci. I dalje se velik broj djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi nalazi u ustanovama. Proces te institucionalizacije provodi se presporo zbog nezadovoljavajućeg razvoja udomiteljstva. Nedostatna je i podrška biološkim obiteljima u stvaranju uvjeta kad im se djeca vrate iz ustanove. Ako se procijeni da povratak u biološku obitelj nije u interesu djeteta nedopustivo je zadržavati ga i dalje u ustanovi pa i kod udomitelja već je nužno žurno provesti postupak posvojenja. Zabrinjavajuće je da zbog raznih razloga, ali i manjkavog angažiranja centara za socijalnu skrb u ustanovama borave i djeca koja imaju ispunjene sve zakonske pretpostavke za posvojenje, ali se za njih ne mogu naći posvojitelji. Tjelesno kažnjavanje djece tolerira se i opravdava unatoč kvalitetnim propisima koji ga zabranjuju kao i brojnim argumentima koji upozoravaju na njegovu štetnost za djetetov razvoj. Djeca uz tjelesno kažnjavanje trpe i druge vrste nasilja u obitelji. Pred vršnjačkim nasiljem u domovima često se zatvaraju oči. Ono ostaje nevidljivo te u nekim svojim oblicima nedovoljno prepoznato pa samim time izostaju i potrebne reakcije. Nasilje je prisutno i u odgojno-obrazovnim institucijama i to ne samo među djecom već ga kao način rješavanja konflikata ili kao odgojnu metodu primjenjuju i zaposlenici tih ustanova. Vršnjačko nasilje izvan i oko škole poprima nove oblike čemu pogoduje posebice razvoj novih tehnologija. U društvu u kojem je nasilje na žalost postalo način rješavanja sukoba djeca dobivaju poruku o njegovoj prihvatljivosti iako sve više raste svijest o važnosti prevencije premalo je implementiranih kvalitetnih i učinkovitih preventivnih programa. Sprječavanje seksualnog zlostavljanja djeteta kao osobito teškog načina ugrožavanja djetetovog integriteta zahtijeva maksimalan angažman svih društvenih struktura. Hrvatska se ratifikacijom Konvencije o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja pridružila borbi protiv ovog oblika zlostavljanja djece što podrazumijeva obvezu da se prema njemu odnosi kao prema zločinu neovisno o tome tko ga je i gdje počinio. Na žalost svijest o potrebi zaštite djece od seksualnog iskorištavanja još uvijek nije dovoljno razvijena. Potvrđuju to i reakcije iz kojih je vidljivo da je naše društvo znatno osjetljivije na interes, ugled, status ili položaj odraslih nego za zaštitu i dobrobit djece. Ne jednom svjedočili smo o velikoj zabrinutosti da će se prijavom seksualnih zlostavljača djece uništiti njihova karijera, okaljati čast, stigmatizirati uglednog građanina ili ugroziti pravila profesionalnog ili drugog staleža pri čemu je zlostavljeno dijete nestajalo iz fokusa. Postupanje prema djeci u sukobu sa zakonom i nadalje je zabrinjavajuće. Svi odjeli za mladež na kojima se sudi djeci nemaju zaposlene stručne suradnike čija je prisutnost obvezna u svim postupcima. Predugo se čega na izricanje sankcija maloljetnicima kad je sudski postupak u tijeku unatoč zakonskoj obvezi žurnog postupanja. Zabrinjava nedostatak odgovarajućih smještajnih i stručnih kapaciteta za djecu pritvorenike u pripremnom postupku kako bi se osiguralo njihovo odvajanje od punoljetnih počinitelja kaznenih djela, odgovarajući tretman i školovanje za vrijeme pritvora. Primjena alternativnih mjera i sankcija često je upitna zbog nedovoljnih kadrovskih, materijalnih i drugih uvjeta. U institucijama nedostaje primjereni tretman, a post institucionalni prihvat djeteta nedovoljno je pripremljen i neučinkovit. Velikom broju djece nisu dostupni pojedini odgojno-obrazovni programi, pomoć i podrška stručnih suradnika, organizirani prijevoz do škole ni primjereni prostorni uvjeti za održavanje nastave. Nužna su dodatna ulaganja i na nacionalnoj i na lokalnoj razini kako bi se osigurala veća dostupnost i odgovarajući uvjeti odgoja i obrazovanja. Prava djece nerijetko su ugrožena neprofesionalnim i neetičnim postupcima odgojno-obrazovnih radnika. Važne aktivnosti koje država treba poduzeti su uspostava sustava vrednovanja njihova rada i licencija, te jačanje kapaciteta inspekcijskih i stručno-pedagoških nadzornih službi. Nužno je poboljšanje suradnje odgojno-obrazovnih ustanova i drugih tijela nadležnih za zaštitu djece kako bi se pravovremeno i koordinirano zaštitila djeca. Potrebno je donijeti podzakonski propis o obrazovnim pravima djece s teškoćama u razvoju, regulirati status pomoćnika u nastavi, te nastaviti senzibilizaciju i edukaciju odgojno-obrazovnih djelatnika na svim razinama odgojno-obrazovnog sustava radi postizanja što većeg stupnja uključenosti djece s teškoćama u razvoju, u redovne odgojno-obrazovne ustanove. Škole bi trebale biti mjesta gdje će djeca dobiti sve informacije vezane uz očuvanje mentalnog, spolnog i fizičkog zdravlja, prevenciju nasilja i ovisnosti, te razvoj zdravih stilova života. Stoga je u sustav odgoja i obrazovanja potrebno uvesti zdravstveni odgoj. Ne poštuje se ni pravo djeteta na najbolju moguću zdravstvenu skrb. Na to ukazuje nedostatak zdravstvenih djelatnika na različitim razinama zdravstvene djelatnosti, te dotrajalost odjela zdravstvenih ustanova na kojima se liječe djeca zbog čega je onemogućeno pružanje cjelovite zdravstvene zaštite uz osiguranje dostojanstva djece pacijenata. Boravak roditelja uz djecu u trenucima bolesti djeteta često nije moguće zbog nedostatnih smještajnih kapaciteta. Zabrinjavaju loši i skučeni uvjeti na odjelima na kojima se liječe djeca oboljela od malignih bolesti, te nedostatka psiho-socijalne podrške djeci i roditeljima kako u vrijeme trajanja bolničkog liječenja tako i nakon izlaska djeteta iz bolnice. Poseban problem je nedostatak stručnjaka za mentalno zdravlje djece i njihova neujednačena regionalna rasprostranjenost. Unapređenje položaja djece pripadnika nacionalnih manjina posebice Romske djece i dalje mora biti važan cilj država uz nastavak aktivnosti koje se poduzimaju u okviru različitih planova i strategija te osiguranja novca za provođenje tih aktivnosti važno je da se više aktivnosti usmjeri i na rad s većinskim stanovništvom na suzbijanju predrasuda. Potrebno je više osvješćivati i educirati građane o pravima i jednakosti svih stanovnika Hrvatske o tome što su to stereotipi i predrasude, što su stereotipi i predrasude prema nekoj manjinskoj grupi te koliko predrasude i nedostatak tolerancije utječu i odražavaju se na svakodnevni život djece. Nedovoljna zaštićenost i stradanja djece kao sudionika u prometu i u organiziranom prijevozu učenika ukazuje na potrebu pojačanog nadzora nad poštovanjem propisa kojima se uređuje sigurnost u prometu i prijevozu djece, razvijanje prometne infrastrukture koja će omogućiti siguran prijevoz djeci posebno u manjim sredinama obveza je država i lokalne zajednice, propis kojima se uređuju prava djece na sudjelovanje u kulturno-umjetničkim aktivnostima, sport, igru i rekreaciju te provođenje kvalitetnog slobodnog vremena uz istodobno osiguranje zaštite najboljeg interesa djece su manjkavi, nedostaju pravila o uvjetima za obavljanje djelatnosti u okviru u kojih djeca ostvaruju svoja kulturna prava. Sport nije dostupan svoj djeci. Prijave stradanje djece na igralištima i u igraonicama ukazuju na neprikladne prostore za dječju igru, neodržavanost i neispravnost sprava za igru, nepostojanje nadzora. Obveza je jedinica lokalne samouprave da održavaju i nadziru dječja igrališta na svojem području, pored toga država je dužna poduzeti mjere za hitno donošenje zakona kojim bi se osiguralo pravo djeteta na sigurnu igru i odrastanje u sigurnim uvjetima. Pojačanu aktivnost države očekujemo u zaštiti djece od štetnih djelovanja iz okoliša jer nedovoljno i nepravovremeno ulaganje u infrastrukturu i modernizaciju postrojenja koja onečišćuju zrak mogu trajno ugroziti zdravlje i život djece. Premda stručnjaci institucije i javnost uočavaju i reagiraju na kršenje prava djece u medijima ono vrlo često prolazi bez pravnih posljedica jer se postojeći propisi ne primjenjuju pa djeca nisu stvarno zaštićena. Aktivno sudjelovanje djece u svim njihovim interesnim područjima od posebne je važnosti. Odrasli moraju naučiti kako omogućiti sudjelovanje djece u donošenju odluka koje ih se tiču. Nužno je osigurati i sustavne mehanizme kojima pravo na izražavanje vlastitog mišljenja i sudjelovanje u donošenju odluka neće biti samo deklarativno već stvarno omogućeno i zajamčeno. Istovremeno veliku pažnju treba posvetiti informiranju djece o pravu na sudjelovanje te aktivnosti usmjeriti na osnaživanje djece i mladih za aktivnu participaciju u društvu. Zaključno, unatoč brojnim slabostima i propustima na koje smo ukazali u ovom izvješću moramo istaknuti da su u RH učinjeni i brojni pomaci u poštovanju i zaštiti ljudskih prava. No, naš zadatak i naša misija je težiti izgradnji sustava koji će biti skrojen po mjeri djeteta u kojem će dječja prava biti u potpunosti zaštićena, ostvariva i ostvarena. Za izgradnju takvog sustava odgovorni su odrasli. Stoga ukazujemo na probleme i potičemo nadležne na njihovo prevladavanje jer se to očekuje od pravobraniteljice za djecu kao glasa djece u svijetu odraslih. I na kraju, govoreći o dječjim pravima nužnim držimo spomenuti i u zadnje vrijeme sve češće spominjanu odgovornost i obveze djece ili bolje rečeno njihov izostanak, te istaknuti kako se prava ne treba zaslužiti, a pogotovo ih se ne može umanjivati zbog izostanka odgovornosti i ispunjavanja obveza. Tako je i kod djece i kod odraslih. No jedni i drugi trebaju snositi odgovornost za svoja ponašanja a za razvoj te odgovornosti kod djece odgovorni su odrasli. Hvala vam lijepo.
Hvala. Odbor za obitelj, mladež i šport? Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina?
Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmotrio je na svojoj 5. sjednici 25. travnja 2011. godine izvješće pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. 0dbor je navedeno izvješće razmatrao kao zainteresirano radno tijelo. U uvodnom dijelu rasprave pravobraniteljica za djecu izvijestila je članove odbora o najvažnijim naglascima iz izvješća kao i preporukama koje je tijekom 2011. godine upućivala nadležnim institucijama. Posebno je istaknula kako je Ured pravobraniteljice za djecu jedini ured u odnosu na sva ostala pravobraniteljstva koja ima svoje ispostave na regionalnoj razini u Splitu, Rijeci i Osijeku. Mišljenja je da je upravo rad ureda na regionalnoj razini znatno pridonio vidljivosti rada Ureda pravobraniteljice za djecu ali i porastu broja pritužbi koji se bilježi iz godine u godinu. Naglasila je da je u uredu tijekom 2011. otvoreno 2259 novih predmeta od kojih su 1054 bile prijave povreda pojedinačnih prava djece, 1205 opće inicijative ureda. Pojedinačnim povredama prava djece u 2011. obuhvaćeno je 1616 djece. Istaknula je da pored 1054 nove prijave ured postupao i u 864 prenesena predmeta iz prethodnih godina što je od osobite važnosti jer se pojedini zahtjevniji predmeti prate i više godina kako bi se osiguralo ostvarivanje prava djece u svakom pojedinom slučaju. Najveći dio zaprimljenih pisanih prijava odnosi se na povredu osobnih prava djece vezanih za odnos sa roditelja i djece te nasilju u obitelji i zanemarivanja, a potom slijede povrede prava djece u obrazovnom sustavu i povrede njihovih ekonomskih prava. Posebno je istaknula sudjelovanje ureda u izradi zakonskih prijedloga te je naglasila kako je tijekom 2011. godine upućeno 21 mišljenje na prijedloge zakona koji su upućeni u saborsku proceduru te 9 inicijativa za izmjene pojedinih zakona koji su se naravno doticali prava djece. Kao što vidite jedan veliki rad i na pojedinačnim slučajevima i na slučajevima koje je započeo ured i na zakonima, na zakonodavstvu. U raspravi su članovi odbora posebno se osvrnuli na dio izvješća koji se odnosi na nasilje putem interneta i mobitela s obzirom na iznimno veliki broj djece koji imaju mobitele i kojima je omogućen pristup internetu. Naglašeno je da posljednje istraživanje Ekonomskog fakulteta u Splitu o korištenju interneta sadrži podatak da su djeca između 6 i 7 sati dnevno na internetu što je podatak koji dodatno ukazuje na važnost i složnost problema. Istaknuto je da o problemu verbalnog nasilja na internetu u više navrata raspravljalo se na ovom Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina te da bi se ovoj temi trebala posvetiti puno veća pozornost budući da je vrlo teško odrediti kada se prelazi granica između prostora slobode i dolazi do narušavanja slobode i prava određenih društvenih skupina i pojedinaca. Posebno je ukazano na problem nedostatne informiranosti roditelja o opasnostima i snazi ovog medija. Članovi odbora su mišljenja da se samo putem obrazovanja i razvijanjem bolje komunikacije s djecom kako bi se upoznalo s prednostima i opasnostima korištenja ovog medija može utjecati na smanjenje kršenja prava djece u ovom području. I konačno budući da je pravobraniteljica posebno istaknula podatak o velikom broju obilazaka institucija u kojima borave djeca kako bi se promovirala dječja prava članovi odbora ukazali su na važnost upoznavanja djece s njihovim obavezama koje imaju u skladu sa njihovom dobi. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu i mišljenje, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i primjedbe i prijedlozi i preporuka pravobraniteljice za djecu danim izvješćem dostavljaju se Vladi RH jer je to i smisao radi poduzimanja mjera učinkovitijeg rada nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne osnove. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za ravnopravnost spolova? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Srđan Gjurković. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicima, kolegice i kolege. U ime kluba HNS-a prvo moram reći da podržavam ovo izvješće. Procjena stanja dječjih prava, problemi i potrebe djece detaljno i sveobuhvatno su prikazani na jednom mjestu i ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu vrijedan je doprinos, prilika i poticaj svima nama za redefiniranje ciljeva, daljnje postupanje i poduzimanje mjera i aktivnosti koje se odnose na zaštitu djece. I to je jedna od naših daljnjih odgovornosti u radu ovoga Parlamenta. To je stav kluba HNS-a. Pregled rada ureda koji je pregled stanja stvarne razine briga o ostvarenju prava djece u ovom izvješću odnosi se na gotovo sva područja života djece – obitelj, obrazovanje, zdravstvena zaštita, socijalna skrb, pravosuđe, slobodno vrijeme. Iz izvješća je vidljivo da naš sustav još uvijek nema jasne i učinkovite odgovore na pitanja i probleme manipulacije djecom tijekom i nakon razvoda roditelja, a manipulacija se često koristi kao sredstvo obračuna među roditeljima na račun štete djece. Fizičko kažnjavanje djece je još uvijek prihvaćeno u društvu i ne sankcionira se. Djeca žrtve i počinitelji nasilja ne dobivaju odgovarajuću pomoć i zaštitu kao obitelj tako u odgojno-obrazovnom i drugim ustanovama. Time se njihove poteškoće umnožavaju. Svijest o potrebi zaštite djece od seksualnog iskorištavanja još uvijek nije dovoljno razvijena. Naše društvo znatno je osjetljivije za interes, ugled, status i položaj odraslih nego za zaštitu i dobrobit djece, naglašava pravobraniteljica. Podržavamo je u ime kluba HNS-a u tom stavu i maksimalno ćemo se založiti da se te stvari promijene. Sve je veći broj nasilja putem novih tehnologija, interneta, mobitela itd. Djeca putem novih tehnologija doživljavaju i povrede prava na privatnost te su izložena brojnim neprimjerenim i pornografskim sadržajima. Nužno je raditi na prevenciji na svim razinama odgojno-obrazovnog sustava te podržati preporuku pravobraniteljice kojom se zalaže za uvođenje zdravstvenog odgoja u školi. Pravobraniteljica za djecu dala je i pregled problema djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi i ukazala na dugotrajnost njihovih boravka u ustanovama koji je između ostalog posljedica nepostupanja Centra za socijalnu skrb kao i nedovoljnog zagovaranja udomiteljstva. Prema prijavama povreda prava djece na trećem mjestu su se prijavila povreda prava djece u obrazovnom sustavu. Jedan dio povreda uzrokovan je neprofesionalnim i neetičnim postupcima odgojno-obrazovnih radnika. Ove godine osjetan je porast i u prijavama povreda ekonomskih prava djece. U ekonomskoj krizi brojnoj djeci su ukinuti besplatni udžbenici, financiranje školskog prijevoza koje ova koalicijska vlast ponovno uvodi od 9. mjeseca znajući i prepoznavajući i bez ovog izvješća tu potrebu. Također, i financiranje osobnog asistenta te subvencije u smještaju u dječjim vrtićima. Pravobraniteljica za djecu u svom radu u protekloj godini otvorila je i temu sudjelovanja djece u umjetničkim audiovizualnim i promidžbenim djelatnostima. Iz izvješća je vidljivo da su djeca koja sudjeluju u pravosudnom postupku izložena dodatnoj viktimizaciji zbog nedovoljno organiziranog, manjkavog i neučinkovitog sustava njihove zaštite. Postupci na sudovima kao i ovrhe su dugotrajni, nesenzibilni za probleme i potrebe djece čime im se dodatno nanosi šteta, a posebno kad se susreću s počiniteljima na mjestu kao što je sud. Zato treba osigurati druge prostore, kvalitetne prostore ili drukčije načine na koje djeca mogu svjedočiti o nasiljima koja su bila nad njima. Pravobraniteljica u svom izvješću ukazuje na probleme sigurnosti djece na dječjim igralištima i igraonicama, čuli smo i u uvodu. U izvješću se upozorava i na propuste u načinu izvještavanja o djeci u medijima. To je jedna izuzetno bitna stvar zaštitit djecu i njihovu privatnost i pri tome pravobraniteljica posebno naglašava potrebu potpune zaštite identiteta djeteta što mi u klubu HNS-a podržavamo. Naravno svjesni smo, a i to pravobraniteljica upozorava, i na nedostatak zdravstvenih djelatnika i neprimjerene prostorne uvjete zdravstvenih ustanova na kojima se liječe djeca. Posebno ću se osvrnuti na dio izvješća koji govori o brizi za mentalno zdravlje djece. Državne institucije u sustavu zdravstva i socijalne skrbi često ne mogu pružiti usluge dugotrajnog terapijskog savjetovanja i psihoterapije, već se djeca i roditelji upućuju na udruge, razne organizacije ili privatnicima. U većini zdravstvenih ustanova ne postoje specijalizirani odjeli, ambulante i liječnici za psihijatrijsku skrb o djecu i mladima, a potrebe pokrivaju odjeli opće psihijatrije. I Split i Osijek kao regionalna središta nude mogućnost liječenja djece u sustavu zdravstva ali one nisu dovoljne. Stručnjaci u ovim regijama posebno naglašavaju nedostatak institucije poliklinike za zaštitu djece grada Zagreba, koja bi se bavila zaštitom zlostavljanja djece, forenzičnih vještačenja, vještačenjima, ispitivanjima, terapijom djece i obitelji. Da bi dobila cjelovit interdisciplinarni nalaz i mišljenje na jednom mjestu djeca iz Slavonije i Dalmacije uglavnom moraju putovati u Zagrebu. Premda civilni sektor u Splitu i Osijeku preuzima dio aktivnosti u brizi za mentalno zdravlje on uglavnom nema resurse za savjetovanje i psihoterapiju. Aktivnosti civilnog sektora mogu biti dopuna radu institucija u nadležnosti države ili lokalne samouprave, ali udruge ne mogu u cijelosti preuzeti i ne smiju obaveze koje je država dužna izvršili ili lokalna samouprava u omogućavanju zaštite prava, interesa djece iz ugroženih skupina. U sustavu zdravstva nužnim držim podržati osnivanje ustanova tipa poliklinike za zaštitu djece kao što je u gradu Zagrebu i u slavonskoj i dalmatinskoj regiji na što je pravobraniteljica pokušavala potaknuti lokalne zajednice proteklih nekoliko godina. Ono šta je ključni pokazatelj te potrebe je nažalost, prema podacima poliklinike za zaštitu djece grada Zagreba, više od 47% djece dolazi izvan Zagreba, a kapaciteti ustanove nisu u mogućnosti udovoljiti potrebama djece bez dužeg čekanja, a naravno o troškovima i samoj činjenici da djeca moraju dolaziti u Zagreb i vraćat se u ili u Osijek ili u Split su daleko iznad onog što je potrebno u zaštiti djece. I prijave uredu pravobraniteljice upućuju na velik broj djece koja pate zbog zanemarivanja, zlostavljanja ili drugih traumatskih iskustava, a posebice su teški slučajevi manipulacije, emocionalnog zlostavljanja vezanih za konflikte i razvode roditelja. Stoga postoji potreba za ustanovama koje će pružit kvalitetnu dijagnostičku i forenzičku obradu djeteta, njegov tretman, ali i edukaciju drugih stručnjaka kada je relevantna istraživanja. Stoga smatramo da treba podržat preporuku pravobraniteljice te nužno i prioritetno osigurati osnivanje ustanova ovakvog tipa u svakoj regiji kako bi kvalitetna skrb bila dostupna svoj djeci. Poseban dio izvještaja je posvećen posebno osjetljivim skupinama djece, pripadnicima nacionalnih manjina, djeci s problemima u ponašanju, djeci čiji su roditelji u zatvoru, djeci koja žive na otocima, djeci koja se bave sportom te dala je pravobraniteljica prikaz prijedloga i mjera za njihovu cjelovitu zaštitu. Kad je riječ o djeci s teškoćama u razvoju kroz cijelo izvješće uočava se inkluzivni pristup pravobraniteljice i njezinih suradnika u odnosu na ovu skupinu djece. Iz izvješća je vidljivo da pravobraniteljica za djecu i njezini suradnici u svojim uredima te u drugim mjestima u kojima borave kontinuirano sudjeluju u brojnim aktivnostima i susretima s djecom. Poseban je naglasak na susretima s djecom i slušanju dječjeg mišljenja. Rad mrežnog savjetnika pravobraniteljice za djecu posebno je naglašen i istaknut, to je pohvalno jer dječji stavovi i razmišljanja kao smjernica rada ureda je nešto što apsolutno i mi u klubu HNS-a podržavamo i time ubiti pravobraniteljica u potpunosti opravdava svoju ulogu glasnogovornice djece. Jedan od pokazatelja uspješnosti rada pravobraniteljice za djecu je njena stalna prisutnost u javnosti. Nažalost pro aktivna prisutnost u javnosti, prisutnost u medijima i isticanje problema naravno uz zaštitu osobnosti djece je potrebno i dalje. Mi ćemo apsolutno podržavat i dalje podržavamo da budete glasnogovornica djece da ističete probleme koji sustav mora napraviti uključujući i nas kao zakonodavno tijelo jer to je jedan od osnovnih vaših zadaća, a i nas ovdje u Parlamentu. U ime kluba HNS-a mogu jasno reći da je ovim izvješćem u sadržajnom i metodološkom smislu svojim sveobuhvatnom i dubinskim pristupom, da su se postavili visoki standardi u radu i zaštiti dječjih prava nažalost ne dovoljno u provedbi i tu moramo maksimalno svi zajedno s vama raditi. I na posljetku bi se osvrnuo na novi Zakon o pučkom pravobranitelju usvojen krajem godine u Hrvatskom saboru kojim se predviđa ukidanje specijaliziranog pravobranitelja za djecu. Svojim obraćanjima pravobraniteljica, stručna javnost pa i mi u klubu HNS-a kazujemo i potkrepljujemo argumentima da bi takva odluka ugrozila dosadašnju razinu zaštite djece kao najranjivije populacije. Bez postojanja specijalizirane institucije pravobranitelja za djecu nije za očekivati da može doći do sustavne zaštite dječjih prava i unaprjeđenja dječjih prava, a Ured pravobraniteljice za djecu dokazao je, potvrdio je i ovim izvješćem da ima potencijal, nažalost i veliku potrebu, nužnost za daljnje samostalno djelovanje u cilju podizanja razine zaštite dječjih prava. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo dječja pravobraniteljice, kolegice i kolege. Ispred nas je kvalitetno i iscrpno izvješće, a nas u Saboru žena nešto više zastupnica nego zastupnika, da li je to slučajnost ili je to zato što je ova tema o djeci više zainteresirane zapravo žene. Pitanje, dakle data je snimka stanja na planu zaštite interesa i prava djece, njihova kršenja, ignoriranja a isto tako i ključne preporuke. Klub SDP-a će podržati ovogodišnje izvješće, inače institucija pravobraniteljice za djecu jedna je od onih koji se na zadovoljstvo kontinuirano dobro razvija i za koju držimo da je strukovno potrebna biti autonomna i dalje. U vremenima smo ekonomske krize, svjedoci slabljenja u ovom vremenima roditeljskih vještina i kapaciteta za pravilan i zdrav odgoj. Svjedoci smo izloženosti djece nasilju u obitelji, u školi, na ulici, izloženosti alkoholu. Suočavamo se zapravo sa posljedicama nefunkcionalnog društva. Iz ovog izvještaja se vidi da se često najbolje u interesu djeteta ne daje prednost niti važnost kakvu bi trebali imati, a sukobi i interesi odraslih gotovo uvijek odgurnu u drugi plan prave probleme i prava djeteta. Isto tako brojni problemi proizlaze iz neusklađenosti zakonskih propisa, a posljedica je grubo kršenje najosnovnijih ljudskih prava djece tipa pravo na ime, dobivanje prebivališta novorođenog djeteta. Velik broj prijava se i dalje odnosi na dugotrajnost sudskih procesa, isto tako neučinkovitosti Centra za socijalnu skrb i sudova u zaštiti djece. S druge strane mnogi prijavitelji su nespremni preuzeti odgovornost za situacije u kojim se dijete nalazi uz odbijanje stručnog i drugačijeg mišljenja što naravno čitav sustav dovodi u pat poziciju. Zakon ne osigurava preduvjete za efikasnu stručnu pomoć kad su roditelji u pitanju. Najveći broj prijava u 2011. godini kao i prethodnih godina nekako se odnosi na ugroženost djece zbog konfliktnih obiteljskih odnosa, te nedjelotvornost zaštite djece od nasilja. U odnosu na prethodno razdoblje broj prijava nasilja u obitelji je povećan. Povećan je i broj prijava u drugim ustanovama dok se broj prijava nasilja u odgojno-obrazovnim ustanovama smanjio. Pitamo se zbog čega? Može se dovesti u pitanje prepisati zapravo većim kompetencijama škola da reagiraju u situacijama nasilja u školi, osviještenost problema je veća. Ja ću reći primjer dobre prakse u lokalnoj samoupravi gdje smo osnovali kolegij ravnatelja, ravnateljica osnovnih škola gdje smo radili tematske sjednice o nasilju. U grupi se lakše osvješćava problem, a svijest o problemu je zapravo prvi korak u rješavanju, odnosno prvi korak ka kompetenciji. Isto tako bih ovdje spomenula i Vijeće za prevenciju kriminaliteta koja su moguće osnovati i vjerojatno su osnovana u lokalnim samoupravama gdje su uključene škole, gdje se zapravo i mi smo osobno, ja sam osobno inzistirala na stalnom ponavljanju protokola o postupanju u slučaju nasilja. Zatim spominje se vršnjačko nasilje izvan i oko škole koje poprima nove oblike čemu pogoduje i razvoj novih tehnologija što smo čuli i u prethodnom izlaganju. S druge strane pravobraniteljica ističe prijave u kojima se problem nasilja nad djecom i među djecom pokušava riješiti premještanjem djeteta, žrtvu nasilja u drugi razred, drugu školu. To je vrlo loš način jer je na taj način poslana poruka nemoćnima. Žrtve su sada bile kažnjene. One su protjerane, a počinitelji su na ovakav način bili ohrabreni u daljnjem činjenju nasilja. To sigurno nije u interesu djeteta i pitam se koji su to stručni suradnici, odnosno koji su to ravnatelji uopće donijeli tu odluku kakve su te kompetencije takvih ravnatelja. Stota zabrinjavaju naravno upute i savjeti ovakvih stručnih suradnika koji su brojnim prijavama otvoreno priznali nemoć time što su ili sami savjetovali roditelje da premjeste žrtvu, dijete žrtvu, žrtvu nasilja u drugu školu ili je čak premještanje obavljeno na inzistiranje roditelja koji su zapravo na taj način zaprijetili da neće više slati djecu u školu. Struka treba znati koju poruku daje, a roditeljima treba pomoć. Zato ne čudim se ni jednom navodu kojeg ću sad citirati iz jednog pisma roditelja pravobraniteljici koji kaže: „Moj sin se spornog dana nije obratio za pomoć osoblju škole iz razloga što je već prethodno imao negativnih iskustava na način da se ništa ne rješava konkretno već sve ostaje na razgovoru u uredu pedagoginje ili psihologinje ili bilo koje osobe iz stručne službe.“ A sjećanje takvoj djeci, traume ostaju za cijeli život. Isto tako roditelji iznose pritužbe na rad institucija, nedostatak senzibiliteta i sporost u postupanju. Djeca predugo čekaju na termine za obradu, za vještačenja, terapiju itd. Dijete žrtva seksualnog zlostavljanja u više navrata daje iskaze, dodatna traumatizacija, a u konačnici odbija svjedočenje, ne može izdržati više. Problem je isto tako nepravovremenog i neprimjerenog reagiranja institucije na nasilje kojem su izloženi. Kod djece nemamo vremena čekati. Stručnu pomoć trebamo dati na vrijeme. Zbog nedostupnosti pomoći produbljuju se teškoće djece koja su sklona nasilnom ponašanju, a kojoj bi rana intervencija pomogla da promijeni takvo ponašanje i da se zapravo prekine taj začarani krug nasilja. Iskazano je i nepovjerenje roditelja prema institucijama potaknuto trajanju sudskih postupaka, neučinkovitošću centara za socijalnu skrb u slučaju prekida obiteljske zajednice što dodatno otežava položaj djeteta. S druge strane u praksi postoji ne mali problem naplate alimentacije koji nesavjesni roditelji onemogućavaju na razno razne načine od davanja netočnih podataka, o mjesečnim primanjima do odricanja od vlasništva na nekretninama. Zbog toga bi trebalo utjecati na savjest poslodavaca o hitnosti dostave od suda zatražene dokumentacije koji pritom trebaju odgovarati za istinitost podataka koje daju. Zatim su to ovršni postupci za naplatu alimentacija koji traju godinama itd. To su sve primjedbe roditelja koje su došle u ured. Isto tako je nezadovoljstvo sa birokratskim problemima neučinkovitog pravosuđa. Svi postupci u kojem sudjeluju djeca trebaju se tretirati kao hitni postupci jer presporo rješavanje složenih obiteljskih odnosa zapravo izravno nanosi štetu djeci. U velikom broju slučajeva djelatnici škola izražavaju nezadovoljstvo zbog nepostupanja centara za socijalnu skrb zbog neučinkovitosti mjere nadzora nad izvršavanjem roditeljske skrbi, te zbog odustajanja voditelja koji vode mjeru nadzora u slučajevima kada izrečena mjera nije odmah donijela pozitivne pomake. Ali slaba učinkovitost mjere nadzora, nedovoljan broj vršitelja mjere rezultiraju zapravo dugotrajnoj izloženosti djece neadekvatnim odgojnim postupcima roditelja. Potreban je rad s roditeljima ili kroz savjetovališta ili kroz centre za, obiteljske centre u stjecanju roditeljske kompetencije. I slažem se sa preporukama koje ste dali na kraju izvješća da treba razvijati specifične programe rada s roditeljima kao modele dobre prakse te educirati stručnjake za njihovo provođenje. Možda kroz prikupljanje primjera dobre prakse, primjere civilnog društva, obiteljskih centara itd. možda ćemo u sljedećim izvještajima i to imati. I dalje smo svjedoci nažalost da djece u vremenu od 23 do 5 sati ujutro borave vanka kuće, često se opijaju po parkovima. O posljedicama alkoholizma na tako mlade živote da ne govorimo. U praksi u slučaju pijenja alkohola kod djece ne postupa se kao kod zanemarivanja djece pa čak ni u slučajevima kada ta djeca završe na hitnoj medicinskoj pomoći u nesvjesnom stanju. Nema sustava prijave od strane zdravstvenih ustanova čak ni unutar sustava zdravstva, npr. obiteljski ili školski liječnik neće dobiti informaciju da je to dijete koje je kod njega završilo na hitnoj medicinskoj pomoći u alkoholiziranom stanju. Svaki slučaj se tretira kao izolirani, jedini, a u strahu da ne povrijede nečija prava stručnjaci su često zbunjeni i ne surađuju međusobno. Zabrinjavajući je velik broj djece zatečen u nedopuštenim noćnim izlascima, a to je po ovim podacima preko 3 tisuće djece. To jest manje nego 2010. godine za 21,6% međutim siva brojka je sigurno dvostruko možda i trostruko veća. Ali moramo između ovoga vidjeti da je 314 djece mlađe od 14 godina. A moramo znati da je najveći rizik od smrti, smrti kod djece bilo da se radi o saobraćajnim nesrećama, predoziranju, alkoholiziranom stanju itd. upravo se događa u vremenu od 23 do ujutro do 5 sati. Razlozi kod takve djece maloljetnika su najčešće neposlušnost roditelja ili dozvola pak roditelja. Nakon toga centri za socijalnu skrb razgovaraju s većinom roditelja i dalje su izrečene mjere obiteljske pravne zaštite. A što mi imamo? Imamo i Zakon o trgovini i Zakon o sprečavanju potrebe duhanskih proizvoda, Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti, svi oni zabranjuju prodaju, svi oni zabranjuju usluživanje konzumiranja alkoholna pića maloljetnicima, prodaju duhanskih proizvoda maloljetnicima itd. isto tako imamo i Nacionalnu strategiju za sprečavanje štete upotrebe alkohola, imamo Nacionalne strategije za suzbijanje upotrebe opojnih droga, imamo akcijske planove, imamo protokole, imamo sve, ali imamo problem. Postavlja se pitanje što je sa zakonom? Zakoni postoji ne provodi se. Eto što je s njima. Ima još jedan podatak koji me zaintrigirao, a to je gospodarski inspektori kada su Zakon o trgovini su ispitivali u 31459 slučajeva, svega 29 slučajeva su našli prodaje maloljetnicima ili kada su provodili provjeru Zakona o ograničavanju prodaje duhanskih proizvoda 13533 su subjekta gledali, samo 32 slučaja prodaje maloljetnicima. Meni se čini ili oni rade samo u neko određeno vrijeme, na taj način se ne može provoditi ovakvi zakoni. Upravo zbog toga imamo ovakav disbalans podataka koji imamo i legislative koju u biti imamo. Potpuno je isto imati loše zakone kao imati i dobre i kvalitetne zakonske odredbe koje se ne poštuju ili čak potpuno zanemaruju. Stoga treba raditi na većoj efikasnosti provođenja slova zakona odnosno pretvoriti ono što je u stvarnosti. Ipak ovdje govorimo o posljedicama odnosno rješavanju posljedica, a cilj je nama rješavati uzrok. Čudno je i vrlo neodgovorno što se toliko vremena opiralo uvođenju zdravstvenog odgoja u školama u prošloj vladi. Svjesni potrebe ova Vlada uvodi program zdravstvenog odgoja u kojem će biti obrađene sve teme koje su sada u domeni preventivnih školskih programa. Važna tema kojom su se bavili u 2011. godini to je bila skrb djece u predškolskoj dobi koja nisu obuhvaćena nijednim oblikom predškolskog odgoja i obrazovanja već o njima brinu roditelji članovi obitelji i druge osobe odnosno dadilje. Međutim pri HZZZ-u provodi se program osposobljavanja za zanimanje dadilja sukladno nacionalnoj populacijskoj politici ali posto je problem pri zapošljavanju osoba koje su završile taj program jer ga hrvatsko zakonodavstvo nije prepoznalo kroz nacionalnu klasifikaciju zanimanja. Ministarstvo socijalne politike i mladih potvrdilo je važnost uspostave zakonske regulative radi mogućnosti zapošljavanja dadilja radi najbolje zaštite interesa djece ali i opravdavanje ulaganja sredstava programa pretpristupne pomoći kojim je program dadilja financiran. Isto tako je ministarstvo svjesno toga da sve manje imamo baka, sve manje imamo onih koji čuvaju prema tome ova potreba je itekako velika. Pravobraniteljica ističe problem deinstitucionalizaciju djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi, radi se o udomiteljstvu. Zabrinjavajuće je da zbog raznih razloga ali i manjkavog angažmana centara za socijalnu skrb u ustanovama boravi djece koja imaju ispunjene sve zakonske pretpostavke za posvojenje, ali se za njih ne mogu naći posvojitelji. I u tom smjeru Ministarstvo socijalne politike i mladih radi na izradi registra udomitelja te na Zakonu o udomiteljstvu koji će brzo u saborsku proceduru. I na kraju završavam s nečijim citatom "Dječji život, njegovo odrastanje, njihove razvojne potrebe i promjene u društvu ne dopuštaju nam da samo čekamo prijave pojedinačnih povreda i istražujemo njihovu osnovanost te tako pomognemo djeci koja nam se obraćaju već nas potiču da na proaktivan nastup i djelovanje na dobrobit djece općenito". I na kraju apeliram na svakoga od nas da se preispitamo kakvi smo roditelji, kakvi smo političari, kakvi smo predstavnici lokalne, regionalne samouprave odnosno koliko su nama u djelokrugu našeg rada djeca. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSU-a gospođa zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Svaka se država rado hvali svim onim mjerama i olakšicama koje su namijenjene djeci. Ostvarena razina društvene brige o djeci kao osjetljivoj skupini u svakom je društvu upravo osobna iskaznica njegove humanosti i demokratičnosti, a i potvrda njegove usmjerenosti na budućnost. Zato državna tijela i institucije koje su dužne skrbiti o potrebama i pravima djece nastoje što detaljnije izvijestiti o tome što je sve učinjeno i koja su poboljšanja ostvarena u zaštiti djece. Ali ono što nam često nedostaje to je onaj drugi pogled, iz perspektive djeteta koji uočava i ono što nije učinjeno, probleme koji nisu riješeni i slabosti sustava koji priječi ostvarivanje najboljeg interesa djece. Zato je jako važno da imamo instituciju koja će nam ukazati na stanje upravo iz te perspektive, dječje perspektive što nam proteklih godina omogućuje iz Izvješća pravobraniteljice za djecu. Na temelju mnogobrojnih izravnih obraćanja roditelja, djece, profesionalaca koji rade s djecom i drugih te suradnje s institucijama, udrugama i lokalnim zajednicama nastalo je izvješće koje daje vjernu sliku o tome kako se i koliko u praksi stvarno štite dječja prava u Hrvatskoj, koliko se naši nacionalni planovi i strategije doista prenose u stvarni život. To izvješće pokazuje nam da su najslabija mjesta u zaštiti djece konfliktni obiteljski odnosi u kojima se manipulacija djecom često koristi kao sredstvo obračuna među roditeljima te nasilja nad djecom i među djecom jer država još uvijek nema učinkovite mehanizme kojima bi spriječila takva kršenja dječjih prava. Najveći broj prijava pravobraniteljice za djecu tiče se upravo ovih problema. Tjelesno kažnjavanje još je prihvaćeno nažalost u našem društvu. Mnoga djeca pate i kao žrtve vršnjačkog nasilja i kao žrtve nasilja odraslih, ali i kao žrtve nepravovremenog i neprimjerenog reagiranja institucija na nasilje kojem su izložena. Stručna pomoć koja im treba i koja im je najpotrebnija zbog pomanjkanja stručnjaka često ne stiže na vrijeme ili potpuno izostaje. Odgovarajuću stručnu pomoć ne dobivaju ni djeca koja su sklona nasilju i kojoj bi rane stručne intervencije pomogle da promjene ponašanje te se njihove teškoće samo produbljuju. I tako se nastavlja ono što nazivamo začaranim krugom nasilja u kojem žrtve nasilja i zanemarivanja postaju zapravo sutra nasilnici. Sve je više nasilja nad djecom počinjenog putem interneta i mobitela, a pravobraniteljica upozorava da su nasilnički modeli ponašanja ono što djeca uče od nas odraslih, što vide u svakodnevnom životu oko sebe i u medijima. Iako mnogi govore o prevenciji premalo je provedenih kvalitetnih i učinkovitih preventivnih programa. Položaj djece otežava nepovjerenje roditelja u institucije, a osobito dugotrajnim sudskim postupcima koji bi morali biti žurni kad god se tiču djece. Iz Izvješća pravobraniteljice za djecu doznajemo i kako u praksi stvarno izgleda položaj djeteta koje se nađe u pravosudnom postupku tijekom razvoda svojih roditelja ili kao svjedok ili žrtva kaznenog postupka. Neki od tih opisa ispunit će nas nelagodom jer pokazuje se zapravo da i malu djecu nepotrebno se više puta ispituje na sudu, da ponekad moraju svjedočiti u nazočnosti optuženika, da se uopće ne vodi računa o njihovoj dobi te im se ne pruža zaštita koju moraju oni imati jer su samo djeca. Doznajemo na koje sve načine siromaštvo pogađa djecu i u kojim sve područjima je nužna pomoć države kako bi svakom djetetu bila dostupna zdravstvena zaštita i obrazovanje. Doznajemo i da je unatoč planovima i strategijama i dalje veliki broj djece bez odgovarajuće roditeljske skrbi smješteno u ustanovama gdje borave i duže od 4 godine umjesto da budu udomljena, posvojena ili da se vrate svojim roditeljima. Proces deinstitucionalizacije provodi se presporo zbog nedovoljnog razvoja instituta udomiteljstva, a ima i dosta djece koja bi mogla biti posvojena, ali se za njih ne mogu naći adekvatni posvojitelji. Prava djece na zdravstvenu skrb ne mogu se ostvarivati na dotrajalim odjelima za liječenje djece, a posebno se to odnosi i na zabrinjavajuće loši i skučene uvjete na onim odjelima gdje se liječe djeca oboljela od malignih bolesti kao i nedostatak prostornih i kadrovskih kapaciteta za zaštitu mentalnog zdravlja djece. Mnogo toga još treba učiniti i na unapređenju položaja djece pripadnika nacionalnih manjina, osobito romske djece, podržavati ih u školovanju te aktivnije djelovati na uklanjanju predrasuda kod većinskog stanovništva. I inače je potrebno povećati dostupnost kvalitetnog odgoja i obrazovanje svakom djetetu u svim sredinama, poticati njihova obrazovna postignuća te uspostaviti sustav vrednovanja rada odgojno-obrazovnih radnika i njihovih licenciranja te jačati kapacitete inspekcijskih stručno pedagoških nadzornih službi. Radi postizanja što veće uključenosti djece s teškoćama u razvoju u redovne odgojno-obrazovne ustanove potrebna je daljnja senzibilizacija i edukacija odgajatelja i učitelja te podzakonski akti koji će jasnije definirati njihova obrazovna prava, status pomoćnika u nastavi i slično. A nadamo se da će se u školu uvesti i zdravstveni odgoj što pravobraniteljica već godinama preporučuje, od prošle godine to traži i Mreža mladih savjetnika pravobraniteljice za djecu. Pravobraniteljica također upozorava na niz područja u kojima zakoni još uvijek ne obuhvaćaju sva važna područja zaštite djece ili ne jamče potpunu razinu zaštite kao što je primjerice zaštita djece od spolnog iskorištavanja i zlostavljanja ili sigurnost djece na dječjim igralištima i u igraonicama zbog čega djeca često postaju tragične žrtve. Upozorava se također na to da se mnogi propisi ne primjenjuju ili se primjenjuju tek djelomično. Ta upozorenja i prijedloge treba iskoristiti kao poticaj i podlogu za izmjene i donošenje novih zakonskih i podzakonskih akata, odnosno za poboljšanje nadzora nad njihovom provedbom. Pravobraniteljica nas uporno podsjeća i na potrebu zaštite prava djece u medijima kao i na važnost aktivnog sudjelovanja djece u društvu osobito u donošenju odluka koja se tiču upravo djece. A mi odrasli moramo im to omogućiti i osnažiti ih za stvarno sudjelovanje u tim donošenjima odluka. U izvješću se ističe i ostvarena poboljšanja poštivanja i zaštite dječjih prava, a opisane slabosti sustava trebale bi nas samo potaknuti na razmišljanje i djelovanje, pomoći nam da razumijemo što to znači da u svim postupanjima usmjerenim na djecu moramo dati prednost najboljem interesu djeteta na što nas konačno obvezuje Konvencija o pravu djeteta. Htjela bih podsjetiti i na to da je krajem prošle godine u Hrvatskom saboru usvojen novi Zakon o pučkom pravobranitelju kojim se dokida samostalnost specijaliziranih pravobranitelja pa tako i pravobranitelja za djecu. Ustavni sud je u veljači ove godine donio odluku da taj zakon ne može stupiti na snagu. To nam zapravo omogućuje da još jednom, da još dobro razmislimo je li spajanje dječjeg pravobranitelja s pučkim pravobraniteljem dobro rješenje, ako zaista želimo osigurati bolju zaštitu prava djece, a sigurna sam da to želimo. Teško je zamisliti da bismo ovako detaljan prikaz stanja dječjih prava u svim područjima života djece mogli dobiti iz jedinstvene institucije koja štiti ljudska prava svih građana. Malo je vjerojatno da bi se u sklopu svih nadležnosti takove institucije moglo tako duboko i široko istraživati i zahvatiti sve važne teme koje se tiču samo djece, osim toga najvažnije je, teško je zamislit da bi takvu instituciju prepoznala i sama djeca kao zaštitnika svojih prava. Sve su to razlozi što će klub HSU-a podržati izvješće o radu pravobraniteljice za djecu iz 2011. godine. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika Hrvatski laburist stranka rada, gospođa zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Započet ću ovo moje izlaganje jednim pitanjem, da li znate kako uštedjeti i jesti 5 obroka dnevno za 41 kunu? Ako ne znate odgovor na to pitanje, onda slobodno možete upitati Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta. Naime, taj iznos ministarstvo dnevno doznačuje za 5 obroka, grijanje, higijenu i sve ostalo što treba za štićenike specijalne škole Ličefa Raguna u Labinu koji u njoj borave 24 sata. Škola je to na kojoj želim ukazati na sav apsurd prava djece u Hrvatskoj, poštujući u potpunosti cjelokupno izvješće pravobraniteljice za djecu koga klub Hrvatskih laburista kao takvog i podržava. Svakodnevno slušamo o tome kako treba provesti inkluziju te djece i omogućiti im da više borave sa svojim vršnjacima u normalnim školama, u normalnim okolnostima. Takva želja svakako je dobro došla, ali ona se ne može provoditi parcijalno i to samo zato da se smanje troškovi resornih ministarstava, a u konačnici na štetu sve te djece i cjelokupnog društva. Specijalne škole koje se bave odgojem i obrazovanjem djece s intelektualnim poteškoćama u ingerenciji su raznih ministarstava i onoga znanosti, obrazovanja i športa, i onoga zdravstva i onoga socijalne politike i mladih. Želimo li integrirati takvu djecu u normalne škole pitam se jesmo li razmišljali o tome da li je to baš za svu djecu koja se nalaze u takvim školama trenutno moguće. Imamo li onda u školama kamo ih mislimo staviti kadar osposobljen za rad s takvom djecom ili smo nekako jednostavno mislili da nastavnici koji rade u školama ionako možda ne rade dovoljno pa je sada vrijeme da ipak rade malo više, pa će barem oni na taj način smanjiti onaj postotak neradnika u Hrvatskoj o kome priča prvi potpredsjednik Vlade. 25% djece s posebnim potrebama ne dobiva potrebnu stručnu pomoć, od najranije svoje dobi. Tek kada dijete krene u školu počinjemo misliti o njemu onako nekako kao društvo pa ga želimo socijalizirati, a da smo do toga trenutka sve prepuštali isključivo roditeljima koji se sa time nisu znali nositi onako kako bi se trebali nositi iz razloga što nisu znali, i što nitko nije smatrao za potrebno da ih nauči. Kada se takvo dijete smjesti u specijalnu školu onda je to traumatizirajuće iskustvo za cijelu obitelj, a ne samo za njega koji je do toga dana 7 godina svoga života gledao samo nekolicinu istih lica oko sebe. A kad ga smjestimo onda počnemo računati koliko nas košta, pa nekako shvatimo da je iznos prevelik pa odlučimo onda takvo dijete, takvom djetetu ukinuti u tim specijalnim školama i bolničara, jer pelenu mu na kraju krajeve može promijeniti i spremačica koja radi u toj isto školi. I što onda još možemo, a da možemo odrediti i satnicu koliko takvo dijete može biti najviše u školi i izračunamo da je dostatno 5 školskih sati s odmorima što iznosi 4 sata i 20 minuta. Ali kako s takvim djetetom moraju raditi i nastavnici, i psiholozi, i defektolozi, i logopedi i svi oni ostali shvatimo da i oni nešto koštaju pa odlučimo da su spremni za inkluziju. I kažemo roditeljima da ih od sutra umjesto u ovu školu odvedu u školu preko puta gdje će djetetu biti bolje jer će tamo imati više prijatelja. Zaboravljamo u toj računici razmišljati da li u školi preko puta imamo sve profile stručnjaka koji takvom djetetu trebaju, hoće li mu i tamo spremačica promijeniti pelenu? Imamo li tamo profil stručnjaka koji će znati riješiti problem kada dvanaestogodišnjakinja počne nanositi ozljede novoj prijateljici u klupi do sebe ili sebi samoj? Imamo li uopće prava tražiti od nastavnika te škole da odjednom svladaju sve te nove vještine koje se ispred njih postavljaju? No, temeljno pitanje prije nego li smo se odlučili takvo dijete poslati u školu preko puta, jeste da li smo učenje i njihove roditelje pripremili za nove i malo ipak drugačije školske kolege? Kako ćemo se obraniti od napada roditelja kad nam kaže da njegovo dijete nije uspjelo naučit koliko je tri puta sedam jer je neko drugo dijete u razredu toliko vrištalo da on nije bio jednostavno u mogućnosti usredotočiti se, a to su stvari koje se svakodnevno dešavaju. Problem je toliko složen, toliko bolan da treba zaboljeti svakoga, a ne samo one koji se sa takvim problemima moraju svakodnevno nositi. I u tom problemu nekako da jedan apsurd pobija drugi apsurd. Osnivač takve ustanove jeste grad, a novac za njegovo financiranje gradu doznačuje Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, koji onda ta sredstva doznačuje na žiro račun škole u mjesečnim nekakvim anuitetima. I to su minimalna decentralizirana sredstva od kojih škola još mora platiti i osiguranje zgrade koja je isto tako u vlasništvu grada, a da i ne spominjemo popravak svih onih silnih prokišnjavanih krovova i tome slično. Ta su djeca dakle isključivo na teretu jednoga ministarstva, ali svojim statusom potpadaju i pod Ministarstvo zdravlja i pod Ministarstvo socijale, ali očito među ta tri ministarstva vlada toliki šum u komunikaciji da su u konačnici ta djeca samo statistički broj koji kao takvi predstavljaju trošak. Ipak postoji u jednom dijelu jednosmjerna komunikacija između Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta i Ministarstva socijale kada roditelji moraju vratiti novac za invalidninu koju su za svoje dijete dobili. Naime, jedno je ministarstvo reklo da takvo dijete može biti u školi 4 sata i 20 minuta. To je Ministarstvo školstva, a drugo je ministarstvo reklo da ukoliko je duže od 4 sata roditelj gubi pravo na dio invalidnine. I tako Ministarstvo socijalne politike roditeljima odmah uskrati taj dio novčanih sredstava za cijelu kalendarsku godinu jer dijete je u školi zamislite čak 20 minuta više negoli na to ima pravo. Na roditeljima je onda da početkom godine uzmu u ruke kalendar nastave i točno izračunaju koliko je subota i nedjelja, koliko dana školskih praznika i da na temelju toga traže da im se vrate sredstva za invalidninu za te dane kada će to njihovo dijete umjesto u domu ipak biti doma sa njima. Ovaj je problem toliko velik da nemam dovoljno vremena reći svu njegovu težinu i sve ono što se u ovakvim školama, ovakvoj djeci i njihovim roditeljima dešava. I nije to problem samo djece u Labinu. Problem je to sve djece s posebnim potrebama u Hrvatskoj i to nije njihov problem. To je naš problem i tako ga moramo shvatiti i nekako pokušati riješiti. Prvi korak u svemu tome trebala bi biti nužnost koordinacije resornih ministarstava u rješavanju problema djece s posebnim potrebama i inače se problem kao takav nikad neće moći riješiti u cijelosti. Što je ipak sa onom djecom koja nisu u školskom sustavu a treba im pomoći i njima i njihovim obiteljima. Jesmo li razmišljali možda o osnivanju mobilnog stručnog tima stručnjaka koji će sve te obitelji educirati u njihovom domu i pružati im socijalno-psihološku pomoć kako bi bili koliko toliko spremni za izazove koji ih očekuju kada njihovo dijete krene u školu. Što s djecom koja ipak ne mogu u onu lijepu i dobru školu preko puta? O tome moramo ne samo razmišljati, nego moramo riješiti jer bolesti i potrebe te djece nisu samo njihovo. To je bolest obitelji i društva u cjelini. Koliko će nam dijagnoza biti bolja ili lošija ovisi samo o našoj volji i odlučnosti da li želimo biti zdravi ili ne. Citati nam nisu potrebni. Naši najbolji citati jeste naša upravo ovakva istina.
Hvala. Sad ćemo prekinuti sjednicu, nastavit sutra u 9,30 sa raspravom u ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica Branka Juričev Martinčev. Dakle, sutra u 9,30 nastavljamo raspravu.
Kolegice i kolege, nastavljamo s raspravom o Izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. Rasprava po klubovima. Na redu je klub HDZ-a i uvažena zastupnica Branka Juričev-Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege, mada ne u tako velikom broju na ovoj lijevoj strani. Klub HDZ-a će podržati Izvješće pučke pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. ono je kvalitetno i iscrpno. Rad ureda pokazuje kontinuirani napredak u gotovo svim segmentima zaštite i promoviranja prava djece, pokazuje stvarnu brigu i osjetljivost na djecu. Ovo je jedini ured koji ima i svoje ispostave na regionalnoj razini u Splitu, Rijeci i Osijeku. Pohvalno je što su vrata ureda otvorena za djecu i ona sama dolaze i informiranju se o svojim pravima te iznose svoje prijedloge. U proteklih godinu rada ured se razvio kao specijalizirana institucija sa specijaliziranim interdisciplinarnim timom koja u svoj rad aktivno uključuje i djecu. Evo napomenula bih pučka pravobraniteljica nije, da je upravo u tijeku poziv djeci i mladima koji je do 5. lipnja otvoren za 25 novih članova za dvogodišnje razdoblje u kojoj se upravo djeca i mladi mogu prijaviti u mrežu mladih savjetnika i uključiti se dati pomoć da se glas djece snažnije čuje u društvu i da se jasnije sagledaju njihove potrebe. Nas u HDZ-u veseli što u zaključku ovog izvješća stoji da unatoč slabostima i propustima na koje se ukazalo mora se istaknuti da su u Hrvatskoj učinjeni brojni pomaci u poštovanju i zaštiti ljudskih prava i zaštiti djece. Međutim, istaknuti su i problemi i slučajevi kršenja prava djece. Tako je najčešća povreda dječjih prava, prava na roditelje, te nasilje i zanemarivanje u obitelji. Tada obitelj umjesto da štiti dijete postaje najveći teret i problem u njihovom životu. Vezano za uzdržavanje veseli manji broj povreda prava nego ranijih godina ali zasigurno i pružanje besplatne pravne pomoći djeci i postupcima uzdržavanja je doprinijela tome. Česta su manipulativna ponašanja jednog ili oba roditelja, onemogućavanje susreta s drugim roditeljem koji je također oblik psihičkog nasilja. U ovim predmetima problem je i neujednačenost i prakse centra za socijalnu skrb. U području ostvarivanja roditeljske skrbi pritužbe se odnose na dugotrajnost postupka. Istaknuti su slučajevi kršenja prava djece putem interneta i mobilnih mreža. Posljednje istraživanje Ekonomskog fakulteta u Splitu pokazalo je da djeca koriste dnevno Internet između 6 i 7 sati. Ovom problemu treba posvetiti posebnu pozornost. Budući je teško odrediti gdje prelazi granica između slobode i narušavanja slobode. Potrebno je povećati edukaciju kod djece ali i kod roditelja kako bi zaštitili svoju djecu. Izvješće tako dodiruje i obrađuje probleme vršnjačkog nasilja, nedopuštenih noćnih izlazaka, osiguravanja pomoćnika u nastavi djece s teškoćama u razvoju, sigurnost djece u školskom prijevozu, sigurnost djece na igralištima i igraonicama, zaštita prava djece koja se bave sportom, pravo djece na sudjelovanju u kulturno umjetničkim aktivnostima, športu, igri i rekreaciji, nedovoljno ulaganje u sadržaj slobodnog vremena što uskraćuje djecu za vrijedne razvojne poticaje itd. O svakom od ovih problema moglo bi se pričati, predlagati, navoditi primjere, a i kritizirati sve nas što to uskraćujemo sve djeci. Svi smo mi suglasni da djeci treba po svim ovim pitanjima pružiti više. Međutim rješenje za većinu ovih problema bilo da se radi o derutnoj školi ili neprimjerenom prostoru za vrtić, djeci koja nemaju mogućnost trenirati u sportskoj dvorani potrebna su financijska sredstva, a njih je nažalost sve manje, bilo da se radi o državnom proračunu, županijskom, gradskom ili općinskom. Pitam se, pitam sve vas, a pitam i vas gospođo pravobraniteljice, u izvješću između ostalog stoji "U mnogim manjim mjestima na otocima i u novoizgrađenim gradskim naseljima nema dječjih vrtića. Sve veći su problemi u izdvajanju sredstava za izgradnju i opremanje dječjih vrtića, a kasnije i u sufinanciranju boravka djece u vrtiću". Da li planiramo i prihvaćamo da ovu istu primjedbu imamo i u izvješćima 2012., 2013., 2014. i tako redom ili mislimo da će se ovi problemi sami riješiti. Kako mislimo riješiti probleme na koje nam se danas ukazuje? Zar mislite gospodo vladajući da bi bio vidljivi pomak u radu pučke pravobraniteljice za djecu da nije bilo suradnje Vlade i sluha za rješavanje svih ovih problema? Bojim se da vrijeme koje dolazi je nešto drugačije. Kolege zastupnici vi koji ste podigli ruku za proračun 2012. godine s projekcijama za 2013., 2014. zar ne znate da na mnogim stavkama znatno ste oštetili i utjecali na život djece? Zar ne mislite da 350 milijuna kuna koje ste manje izdvojili za osnovno i srednje školstvo, zdravstvo, socijalnu skrb i slično neće utjecati na život upravo djece? Svi ćemo se mi tu složiti da npr. dijete na otoku je u neravnopravnom položaju u odnosu na ostalu djecu i to pogotovo u svim pitanjima, prometne povezanosti, odgoja i obrazovanja, zdravstvene zaštite, organizacije slobodnog vremena itd. Međutim kada nešto treba napraviti za tu istu djecu onda sve ovo zaboravimo. Kolegice i kolege da li ste mislili na tu djecu kada ste podigli ruku da izdvojimo u 2012. čak 68% manje za izgradnju objekata društvene infrastrukture na hrvatskim otocima? I to vam je bila mala ušteda. Tada ste i za razvoj jadranskih otoka u ovoj godini predvidjeli 56% manje nego ranije. Među stručnjacima raste svijest o važnosti prevencije, ali vi i kada je prevencija u pitanju mišljenja ste da je to stavka na kojoj treba štedjeti. Tako Ured za suzbijanje zlouporabe droge svaku godinu za njega planirate smanjenje od 15-tak posto. Nema zadovoljnog djeteta u nezadovoljnoj obitelji. Na djecu i njihov rast i razvoj u bitnome utječe život i rad njihovih roditelja, a posljednjih mjeseci nezadovoljstvo je sve veće, od rasta PDV-a, povećanja cijena električne energije, plina, smanjivanja raznih olakšica, povlastica, ovrha nad sredstvima roditelja do otpuštanja i rekordnog broja nezaposlenih. Svi ovi problemi reflektiraju se i na život djeteta. Kada se donese odluka koja se odnosi na nas odrasle neprihvatljivo je da nas se ne pita, međutim kad se donose odluke koje se odnose na djecu i mlade onda to zaboravljamo, a misija je upravo ovog ureda da brine i da djeca budu sve prisutnija u društvu, da se promijeni stav o njihovom sudjelovanju. Zadaća pravobraniteljice za djecu je brinuti o sveobuhvatnoj zaštiti i djeci, svim segmentima dječjeg života sagledati cjelinu, upozoravati odgovorne ukoliko u toj cjelini nešto ne funkcionira, tražiti bolji pristup zaštite, inzistirati na učinkovitosti resora. Stoga poštovane kolegice i kolege, posebno vi vladajući, vi koji hvalite ovo izvješće i upozoravate što bi to trebalo još učiniti da ove primjedbe ne bi bile u izvješćima i narednih godina, nemojte zaboraviti djecu, ove teme i probleme kad se predlaže proračun, kad se predlažu različiti zakoni. Ne štedite ponovno na djeci. Svi još pamtimo vaše vrijeme kada ste ukidali i smanjivali prava rodiljama i roditeljima. I ja sam majka koja je svoje treće dijete rodila 2000. i još se sjeća uštede Vlade Republike Hrvatske od 2001. do 2003. Svjesni smo situacije u kojoj živimo, međutim to sigurno ne smije ugroziti život i razvoj naše djece. Ako ne možemo izdvojiti više nemojmo izdvajati ni manje. Klub HDZ-a će podržati ovo izvješće. Poštovana gospođo pravobraniteljice, sve pohvale za vaš dosadašnji rad, ali vas molimo u ime djece i mladih da ne dozvolite da škare ove Vlade osjete djeca i mladi. Hvala.
Hvala vam. Stavove Kluba zastupnika HDSSB-a predstavit će uvaženi zastupnik Igor Češek.
Poštovana pravobraniteljice, potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDSSB-a će svakako podržati izvještaj pravobraniteljice za djecu jer se iz njega može uistinu vidjeti da je Ured pravobraniteljice aktivan i da se svim raspoloživim sredstvima bori za zaštitu prava djece. Deklaracija o pravima djeteta kaže: čovječanstvo duguje djetetu sve najbolje što može dati. Tu rečenicu moramo imati zapisanu u mislima i u skladu sa njom se i ponašati. Prema procjenama Državnog zavoda za statistiku 2009. godine u Republici Hrvatskoj je živjelo 934200 djece i adolescenata što čini ukupno 21,1% stanovništva Republike Hrvatske što ju samu svrstava u zemlju sa relativno niskim udjelom djece u ukupnoj populaciji. A prije 50 godina, odnosno 1961. godine djeca su činila 27,2% populacije. 1991. godine Republika Hrvatska je ušla u fazu depopulacije i ta faza još traje, a statistički podaci upućuju da hrvatsko društvo stari te da broj stanovnika vremenom opada. Zbog depopulacije ruralnih područja postoje velike razlike u koncentraciji stanovništva između ruralnih krajeva i velikih hrvatskih gradova. Smanjenje tih razlika treba biti osnovni zadatak demografskog oporavka Hrvatske jer veliki udio stanovništva u ruralnim sredinama živi na rubu siromaštva, a siromaštvo doprinosi da osnovna prava djeteta budu narušena. Djeca u visokom riziku od siromaštva su djeca u obiteljima bez zaposlenih, djeca u obiteljima koja primaju trajnu novčanu naknadu te djeca iz jednoroditeljskih obitelji s niskim primanjima. Nažalost, većina djece koja živi u uvjetima siromaštva žive u Slavoniji i u središnjoj Hrvatskoj. Ove popularne mjere Vlade Republike Hrvatske kao što su povećanje PDV-a, povećanje cijena električne energije, neće sigurno učiniti ništa dobro da bi se to siromaštvo spriječilo. Napomenut ću neka od osnovnih prava djeteta. Djeca imaju pravo biti sa svojom obitelji ili sa onima koji će se za njih najbolje brinuti, djeca imaju pravo na životni standard, djeca imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, djeca imaju pravo na igru, djeca imaju pravo na besplatno školovanje, djeca imaju pravo biti sigurna i ne biti povrijeđena ili zanemarena, djeca imaju pravo izraziti svoje mišljenje i družiti se sa drugom djecom kako bi izrazila svoje poglede. Upravo kako bi se što uspješnije štitila prava djece Ured pravobraniteljice ni u kom slučaju ne smije biti pripojen niti jednom drugom uredu kao što je to bilo pokušaja. U 2011. godini Ured pravobraniteljice za djecu zaprimio je 1054 pisanih prijava, a najveći dio tih prijava, njih 636 odnosio se na povrede osobnih prava djece i to 306 prijava se odnosilo na pravo na život uz roditelje i roditeljsku skrb. I dalje se najveći dio prijava u ovom području odnosi na pitanja vezana za ostvarivanje sadržaja roditeljske skrbi, njih 218 kojima je pogođeno ukupno 299 djece. Znatan broj predmeta, odnosno njih 159 odnosi se na zaštitu djece u obrazovnom sustavu, no zamjetan je i broj prijava povrede ekonomskih prava djece te pravosudna zaštita prava djece. Ured UNICEF-a u Republici Hrvatskoj u suradnji s Institutom društvenih znanosti "Ivo Pilar" i u suradnji sa Uredom pravobraniteljice za djecu izdao je publikaciju pod nazivom analiza stanja prava djece i žena u Republici Hrvatskoj u kojoj je sveobuhvatno objašnjeno i podacima potkrijepljeno stanje djece i žena u Republici Hrvatskoj i takva je publikacija uistinu hvalevrijedna. Djeca prema raznim konvencijama imaju čitav niz prava i obuhvaćena su sva prava koja bi trebala djeci omogućiti normalno odrastanje i razvoj, no činjenica jeste da se kod nas vrlo često nekad osobna prava djece krše, a većinom niti javnost, a niti institucije odgovorne za sankcioniranje prekršitelja tih prava nisu upoznati sa kršenjem tih prava. Ured pravobraniteljice je u ovom iscrpnom izvješću detaljno opisao pojedine slučajeve no treba još poraditi na tome da se javnost senzibilizira odnosno da se upozna sa svim pravima djece i o tome ako uoči da ima povreda kršenja tih prava upozori odgovarajuće institucije jer i sama pravobraniteljica priznaje da je primijećen manjak javne svijesti. Tu je također i manjak volje od dijela odraslih da prihvate mogućnosti da se dječji glas čuje u društvu i da se njihova mišljenja uvažavaju. Ovakva su negativna stajališta zasnovana na izdanju o dječjim pravima i manjku vještina potrebnih za izgradnju odnosa sa djecom na temelju međusobnog razumijevanja i poštovanja. Dakle, vrlo je važno poučiti odrasle da su djeca rođena sa temeljnim slobodama i pravima svih ljudskih bića. Važno je također pomoći roditeljima da stvore obiteljsko okružje u kojem se djeca mogu koristiti svojim pravima. Prva i osnovna zadaća svih odgovornih za zaštitu prava djece treba biti promicanje odgojnog roditeljstva jer nepovoljno obiteljsko okruženje i roditeljski postupci mogu se negativno odraziti na socijalni, emocionalni i tjelesni razvoj djeteta, a uslijed nedostatka roditeljske odgovornosti dolazi do lošeg mentalnog zdravlja djece koja u većini slučajeva ili postaju povučena, nesocijalizirana ili je njihovo ponašanje u najmanju ruku nedolično i problematično. Pored roditelja veliku odgovornost za normalno odrastanje imaju obrazovne ustanove. Dobar dio vremena djeca provode u školi, a zapanjujuća je činjenica da je jedan dio, napominjem jedan dio stručnjaka iz obrazovnog sektora, marginalizira dječja prava pa se tako vrlo često pred vršnjačkim nasiljem koje se odvija u blizini ili neposredno u školama zatvaraju oči i ne poduzima ništa. Ja sam obavio jedan razgovor sa djevojčicom koja pohađa 5. razred i htio sam čuti njezina razmišljanja i njezine stavove i iz tih razgovora saznao sam te njezine probleme. Najviše joj smeta težina školske torbe koja usput rečeno teži 9 kg i preteška je za djevojčicu iz 5. razreda i što mora od kuće do škole pješačiti 3 km po neosvijetljenoj cesti koja je posebno opasna po zimi kada se kući vraća iz druge smjene. Na rješavanju takvih problema se mora uključiti lokalna zajednica i saslušati djecu i njihove probleme. Pored roditelja i škola ima ogromnu ulogu u samom odgoju djece i zaštiti njihovih prava i to kako ona provode slobodno vrijeme. Treba ih poticati na sudjelovanje u slobodnim aktivnostima jer tako grade društvene odnose, ostvaruju dodatne vještine i znanje. Istraživanja pokazuju da životno okruženje djece određuje način na koji ono provodi svoje slobodno vrijeme te da djeca iz ruralnih krajeva imaju siromašne mogućnosti za slobodne aktivnosti. Takva djeca, a posebno se odnosi na onu srednjoškolske dobi, vrlo često zabavu nalaze u kladionicama pa je statistički podatak da 83% srednjoškolaca bar jedanput posjetilo kladionicu. Vrlo često ih možete vidjeti u kafićima uz bocu alkoholnog pića i pored aparata za kockanje. Potrebno je više uključiti rad Državnog inspektorata u sprečavanje prodaje alkoholnih pića i duhanskih proizvoda maloljetnicima, a poznato nam je da su ti proizvodi maloljetnicima vrlo lako dostupni. Završit ću raspravu o ovom izvješću jednom poslovicom koja kaže da je dječji život poput komada papira na koji svatko ostavlja bilješke. Potrudimo se svi da te bilješke budu ugodne djeci kako bi svako dijete na kraju moglo napisati lijepu knjigu svoga života. Hvala.
Hvala vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena gospođo pravobraniteljice za djecu sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Pa mislim da je ovo izvješće vrlo bitno. Vrlo je bitno zato što se bavi sa onima koji su najmanji i najranjiviji u našem društvu, a to su upravo djeca. A djeca su naša budućnost i zbog toga moramo o njima brinuti. Ali i zbog toga što je svako društvo onoliko jako koliko su njegovi najslabiji jaki. Ako su naša djeca jaka, ako su zaštićena, ako uživaju svoja prava i konzumiraju ih tada smo i mi dobro, sređeno i jako društvo. Djeca prilikom odrastanja imaju svoje različite razvojne potrebe koje se manifestiraju u njihovim životima ovisno o njihovim sposobnostima koje su dobile rođenjem, ali ovisno i o društvu u kojem žive. Naravno da će sve društvene promjene utjecati i na djecu, ali na nama je kao odgovornoj državi ali i kao odgovornim pojedincima da im osiguramo miran, dostojanstven i poticajan rani život, najraniji. Dakle, mirno, dostojanstveno i poticajno razvojno razdoblje. Također, ono što je djeci najpotrebnije, a što vjerojatno i svi znate to je ljubav. I to roditeljska ljubav i poticajna i zaštićena topla obiteljska atmosfera. To im nažalost ne možemo garantirati, ali možemo osigurati da ona djeca koja to nemaju da ih zaštitimo, da im pokušamo to nadomjestiti iako se roditeljska ljubav ne može nadomjestiti ničim, ali da pokušamo kompenzirati te nedostatke koje oni u životu, pogotovo u svom najranijem životu, itekako osjećaju. Ako mene pitate dio odgovora na ovaj problem, zadnji problem koji sam naveo, leži u obrazovanju. Jer dame i gospodo da bi obavljali neki posao morate završiti neku školu, morate završiti neki fakultet, imati diplomu. Roditelj može biti svatko i to je također pravo svih nas, ali i osnovna potreba nas kao ljudskih bića, bioloških bića potreba za prokreacijom, za razmnožavanjem, za roditeljstvom. Ono što mi možemo napraviti je da buduće roditelje, a sadašnju djecu, obrazujemo. Da im damo određene vještine i znanja koje je potrebno roditeljima. Osnove psihologije i pedagogije koje bi oni trebali imati ukoliko žele svom djetetu pružiti kvalitetan, poticajan život, ali naravno i pravu obiteljsku ljubav. Jer obiteljska ljubav je izuzetno važna, ali ne može nadomjestiti neke stvari. Međutim, život bez obiteljske ljubavi to je nešto najteže i to se ne usuđujem ni zamisliti kako je izuzetno teško. U izvješću smo čitali i o nasilju među mladima, nasilničkom ponašanju, poremećajima u ponašanjima i slično. Ja bih rekao da su to samo simptomi. Dakle, to nisu uzroci sami po sebi. To su simptomi da s tom djecom nešto nije u redu. U smislu da nemaju dovoljno poticajnu toplu obiteljsku atmosferu, da im nešto u životu nedostaje. I to je poziv na pomoć, to je apel za pomoć svim institucijama. Dakle, od učitelja, nastavnika, profesora, pedagoga i ostale dakle koje su u kontaktu s tim djetetom gotovo svakodnevno do roditelja i ostalih institucija koji taj apel moraju shvatiti ozbiljno i moraju postupiti. Ali ne postupiti restriktivno nego pokušati iznaći u čemu je problem i onda tom djetetu zaista pomoći. Jer to je u interesu svih nas da pomognemo toj djeci. No to nasilje, poremećaji u ponašanju i slično su samo dakle kao što sam rekao simptom, ali uzrok su dublji društveni problemi. Ne nužno gospodarska kriza. Dame i gospodo ako se prisjetimo naših najranijih godina života sjetit ćemo se da smo svi odrasli u nekim teškim i burnim vremenima, vremenima krize, gospodarske stabilizacije kako se već onda nazivalo. Ja u vremenu prije rata i poraću koje svi znamo da je bilo teško što zbog Domovinskog rata što zbog posljedica koje je on ostavio. Ali svi smo se razvili u neke kompletne i zaokružene osobe. U tome su nam naravno pomogle naše obitelji, ali dakle same krize i promjene u društvu nisu jedini uzrok ovih problema i vjerujem da to također treba istaći. Što se tiče sadašnje licemjerne brige kolega iz HDZ-a prema djeci, ja ih mogu podsjetiti samo na nešto, u prošlom sazivu dame i gospodo vi ste zagovarali zakon po kojemu bi se sva pravobraniteljstva ujedinila. Ova Vlada i ovaj klub to neće napraviti baš zbog toga što vjerujemo da je Ured pravobraniteljice za djecu izuzetno bitan, izuzetno bitan jer je tu da zaštiti naše najmlađe i naše najranjivije. Isto tako kao i pravobranitelj za osobe sa invaliditetom, za ravnopravnost spolova itd. Da zaključim, zaključio bih i sa jednom osobnom pohvalom gospođi pravobraniteljici za djecu i njezinoj zamjenici budući da sam stjecajem okolnosti i ja imao doticaja sa djecom koja su imala problema. Kada sam se obratio vašoj instituciji bili ste izuzetno hitri, vrlo ste brzo i profesionalno postupili i na tome vam hvala. Hvala vam u moje ime, hvala vam u ime one djece koje nadam se da smo pomogli ili nadam se da smo ima barem pokušali pomoći. Zbog toga ću ja podržati ovo izvješće i pozivam i sve moje kolegice i kolege da ga podrže, jer ovo je samo mali dio načina na koji možemo pomoći našoj djeci. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Ova vaša rasprava potakla je uvaženog kolegu Stjepana Milinikovića na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Hajduković, pa lijepo ste govorili u više navrata ponovili da su djeca naša budućnost da im treba osigurati uvjete i apsolutno u tom sam suglasan, ali ste govorili da im je potrebito osigurati skladan obiteljski život, dobro sam zapamtio a prije petnaestak dana kad smo ovu, pitanje obitelji potezali u raspravi o potpomognutoj oplodnji onda ste razmišljali drugačije. A druga stvar, govorili ste dakle i o uvjetima, a želim vas pozvati i tu da budete dosljedni. Molim vas lijepo kad je izglasavan proračun, kada su smanjena sredstva jedinicama lokalne i područne samouprave, molim vas lijepo, koje osiguravaju dječje vrtiće. Konkretno, ja u svojoj općini imam dva dječja vrtića koja su besplatna, evo vi ste digli ruku za taj dio, govorite onda o licemjerju, molim vas dragi kolega, isto tako ko je smanjio dječje doplatke u određeno vrijeme? Znate, više možete vi lijepo ovako sa finim riječima govoriti, ali više govori jedno djelo nego sto riječi. Hvala lijepo.
Čut ćemo i odgovor na repliku uvaženog kolege Domagoja Hajdukovića.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo stalno se nekako vraćamo u prošlost, a ja sam i povjesničar ovako po struci, pa ja to onda i volim se vratiti malo u prošlost, iako nedavnu. Kolega drago mi je da se slažemo oko ovih stvari, ali isto tako ako ste me pažljivo slušali u uvodu sam rekao da jedno od naših osnovnih potreba kao ljudskih bića je potreba za razmnožavanjem, potreba za obitelji, a Zakon o medicinski potpomognutoj obitelji je upravo to. Da dajemo šansu onima koji to ne mogu ostvariti na uobičajen način, da imaju djecu, da dobiju djecu, da vole tu djecu, da ta djeca odrastaju u obitelji koja će ih voljeti. Al što se tiče jedinica lokalne samouprave samo da vas podsjetim 2010. godine ste skoro milijardu kuna oduzeli jedinicama lokalne samouprave izmjenama poreza na dohodak, stope poreza na dohodak. Evo samo toliko o brzi. Hvala vam lijepo.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Uvažena kolegica Ana Komparić Devčić. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja ću se također u mojoj raspravi pridružiti svim onim kolegama koji su pohvalili ovo vaše izvješće. Isto smatram da je izvješće izuzetno dobro napisano, da nam govori o tome u kakvom se stanju nalazi naše društvo u odnosu prema djeci, s kakvim se poteškoćama i problemima susreću djeca u svom svakodnevnom životu, ali posebno ću se osvrnuti na dva dijela ovog poglavlja koja mi se čine izuzetno važnim a koji put mi se čini da dosta preskočimo, nekako brzo pređemo preko nekih segmenata. Jedan dio o kojemu su govorili kolege i vi ste u uvodnom puno toga govorili, a to je nasilje u odgojno obrazovnim ustanovama i iz ovog izvješća se da iščitati da su dakle prijave zapravo u odnosu na 2010. godinu u padu, ali ono što mi svaki dan možemo vidjeti iz naših medija je činjenica da to postoji i da se to, ovo društvo nije našlo načina kako se nositi sa nasiljem u odgojno obrazovnim ustanovama. Ono što ste sami i naveli u ovom izvješću kažete da odgojno obrazovne ustanovama u kojima bi se djeca trebala osjećati zaštićeno i sigurno zapravo uvijek, nerijetko postaju poprište toga nasilja, a ono što se da iščitati je činjenica da naši profesori, naši učitelji, naši ravnatelji, al nažalost ni stručni timovi nekako ko da nisu spremni na novi način nasilja među mladima, a to su ova nasilja preko facebooka i preko mobitela i preko interneta. Ono što posebno zabrinjava jesu i ova nasilja koja se javljaju, a koja imaju smrtne posljedice. Čini mi se da za ovo društvo ne može biti prihvatljivo takvo ponašanje mladih i da bi smo trebali itekako poraditi na prevenciji nasilja među mladima. Nekako se stječe dojam da smo izgubili jednu cijelu generaciju mladih, da smo zaboravili raditi s njima na odgoju, još obrazovanje kako tako, ali nekako se izgubio odgoju cijeloj toj odgojno-obrazovnim institucijama, od vrtića, preko osnovnih i srednjih škola. Čini mi se ko da su zakazali i roditelji ali i škole, ali i socijalne službe pa nekako imamo danas nekakvu generaciju koja će na žalost, ne kažem da je to generalno pravilo, ali ima ubiti zbog nečije frizure, ili nekome jer je dao kunu, a ne dvije kune i onda ono što se nama dešava je činjenica da to suđenje traje jako dugo i da ne šaljemo dobru poruku, jer ako se za presudu čeka 3 godine, onda zapravo kakvu smo mi poruku poslali i onome tko je ubio, i onome koga se ubilo, odnosno roditeljima, odnosno mladima. Dakle, apeliram zapravo i na pravosuđe prije svega, da se te presude donose unutar nekakvih 6 mjeseci, jer onda to ima smisla i ima poruku. Dakle, iz izvješća se da iščitati da nam je potrebna edukacija, edukacija kako nastavnika tako roditelja, a ponajviše same djece. A onaj drugi dio o kojem sam htjela govoriti odnosi se, što mi se i vi ste samo u izvješću to samo onako nekako to brzo prošli, odnosi se na mlade i sport. Ono što sam ja iščitala iz ovog vašeg izvješća je vidljivo da zapravo se tim jednim velikim područjem malo tko bavi. Nekako smo zanemarili, načelno se svi slažemo da je bavljenje sportom jedan izvrstan oblik prevencije, da je sport potreban za zdrav psihofizički razvoj djeteta. Ali onda kada vi postavljate konkretna pitanja ne dobivate konkretne odgovore. Vi ste postavili brojna pitanja koja za istinu mogu reći ja sam dugogodišnji djelatnik u sportu i stvarno nisam o nekim stvarima razmišljala koje ste mi vi ukazali u ovom vašem izvješću. Na primjer kada se djeca mogu baviti borilačkim vještinama. I ono što sam primijetila u vašem izvješću je da je Svjetski liječnički zbor i američka pedijatrijska akademija da traže zabranu bavljenja boksom i nekim sličnim borilačkim vještinama jer se pokazalo da ta djeca imaju češće ozljede mozga nego ostala generacija njihova. I vidim da vi na to pitanje niste dobili odgovor ni od HO-a, ni od Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, ni od Nacionalnog vijeća za sport. Dobili ste nešto od liječničkog zbora i to da se oni protive da se djeca bave boksom. I ja dam zaključiti iz svega toga da zapravo kao što sam na početku rekla ovim problemom, a to su djeca i sport se zapravo ne bavi nitko. Načelno se svi bavimo, a zapravo suštinski se nitko ne bavi. I s obzirom da je sad upravo u javnoj raspravi izmjene i dopune Zakona o sportu ja apeliram na vas da se aktivno uključite, da pošaljete sve vaše primjedbe koje se daju iščitati iz ovog izvješća i da na taj način pokušamo zakonski regulirati probleme s kojima se susreću roditelji jer zapravo na sve kako i vi pišete u vašem izvješću sve ostaje na odluci i odgovornosti roditelja, a ja smatram da sustav mora dati odgovore na ovakva pitanja. Hvala.
Hvala i vama. Riječ sada dajem poštovanoj zastupnici Nadici Jesaš.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, poštovane kolegice i kolege. Ja sam zapravo ovu današnju raspravu zamislila potpuno drugačije nego što ću je eto odraditi. Naime, na promjenu su me navela neka događanja u posljednja dva dana o kojima se dosta govorilo i u medijima, a i između nas. Riječ je dakle o ovogodišnjem polaganju državne mature treće po redu. Naime, srednjoškolci su redom iskazivali veliko nezadovoljstvo, razočaranje, pa rekla bih čak i šok jer su bili suočeni s pitanjima i s pojmovima za koje u toku 12 godišnjeg školovanja zapravo nisu ni čuli. Dakle, ova državna matura im je htjela dati jednu poruku, a ta je poruka vrlo neugodna, da su naši srednjoškolci, dakle da su maturanti na kraju 12 godišnjeg obrazovanja zapravo velike neznalice. Međutim, ono što moram reći da su se čak i ljudi iz struke složili da je državna matura koncipirana na ovaj naš način, od samog početka neprimjerena, da je preteška i da predstavlja svojevrsno iživljavanje nad djecom. Reći ću da očito nismo daleko od toga da hrvatska državna matura postane ono što je u Kini tzv. gaokao. Ovih dana sam čitala o tome. To je najstresniji ispit na svijetu na kojem se testira cjelokupno znanje stečeno od upisa u vrtić do završetka srednje škole. Dakle, kineski srednjoškolci uče danima do iznemoglosti za taj ispit od jutra do kasno u noć, a kad se počnu onesvještavati od napora daje im se infuzija aminokiselina i ta infuzija zamislite se subvencionira od strane države. Dakle, država i državne institucije znaju što se s djecom događa i očito to objeručke podržavaju. Učenici nakon primanja infuzije dalje uče sa tim flašama iznad svojih glava i nije čudo što se u vrijeme odigravanja i tog učenja i polaganja ispita događaju i samoubojstva. Vrhunac ove strašne prakse je sljedeći. Onaj tko pokuša prepisivati doživotno je obilježen, jer se taj podatak upisuje u javnu bazu podataka koja se stavlja na uvid svim poslodavcima u Kini. Postavljam pitanje je li to cilj kojemu i mi u Hrvatskoj stremimo? Je li i mi u Hrvatskoj to želimo svojoj djeci? Živimo u vremenu kad svi moraju biti najbolji, kad svi moraju biti najpametniji, nitko ne smije biti nenadaren i nitko si ne smije dozvoliti da bude neambiciozan. Cijeni se isključivo izvrsnost, samo petice osiguravaju budućnost. Bolesno ambiciozni roditelji dnevno voze djecu iz škole na instrukcije, sa instrukcija na nogomet ili plivanje, s plivanja na balet ili sviranje klavira i svakodnevno ih podsjećaju da su im dali sve. Međutim, jedina je istina da se roditelji ne druže s djecom, da su previše zaokupljeni poslom i sticanjem onog materijalnog, da ne razgovaraju sa djecom, samo ih opslužuju eto na njihovom putu ka uspjehu. Mislimo eto da smo dali našoj djeci sve, a zapravo smo im uskratili sebe, roditelje. I što se događa s djecom? Djeca su zaboravila na igru i boravak na svježem zraku, oni su play station generacija i imaju samo virtualne prijatelje, često ih boli glava. Dakle, čujemo da desetogodišnjaci redovno piju kafetine. Sve je potrebno i sve je podređeno postizanju izvrsnih rezultata. I onda se čudimo kao roditelji i kao društvo eskalaciji vršnjačkog nasilja, čudimo se njihovoj sklonosti alkoholu, pušenju, drogama, zabrinuti smo zbog internetskog nasilja i Internet pedofilije. Prije nekoliko dana moram to spomenuti ministar Jovanović objelodanio je podatke o prehrambenim i pušačkim navikama naše djece od 11 do 15 godina starosti. Podaci su to koji ne čude, oni zabrinjavaju i plaše, strahovito plaše, a oni govore sljedeće da su djeca navedenog uzrasta predebela i po pretilosti zauzimaju visoko sedmo mjesto među vršnjacima iz 41 zemlje gdje je to istraživanje izvršeno. 20% ove djece počelo je pušiti već u osnovnoj školi. Dakle, svako peto dijete već od osnovne škole puši. Jednak postotak djece, dakle 20% nikada ne pere zube. 76% ove djece nema povrće, a 66% nema voće u svom meniju. Ovim podacima možemo dodati i još neke. Postotak djece konzumenata alkohola u Hrvatskoj raste brže nego što taj postotak raste u Europi. Isto tako podaci iz analize o stanju prava djece i žene u Hrvatskoj koju je izradio Institut "Ivo Pilar" za potrebe UNICEF-a govore da postotak porođaja adolescentica dakle riječ je o djevojkama između 15 i 19 godina u Hrvatskoj iznosi oko 4% i to je puno više od prosjeka u EU. I postavljam još jedno pitanje, tko od nas kolegice i kolege nakon ovih podataka može reći da ne podržava uvođenje zdravstvenog odgoja u škole? I na kraju bih željela reći nekoliko riječi o jednom sasvim konkretnom problemu na terenu o kojima se govori u ovom izvješću međutim ja ću ga eto malo elaborirati šire. Riječ je o manjku predškolskih ustanova dakle vrtića, naročito u ruralnim sredinama, ali još više riječ je o modelu financiranja sustava predškolskog uzrasta koji je ovoga trenutka u cijelosti na leđima jedinica lokalne samouprave. Za državu Hrvatsku djeca do 7 godina starosti kao da ne postoje. Država ih počinje prepoznavati i prati ih u osnovnoškolskom, srednjoškolskom, visokoškolskom obrazovanju ali eto u predškolskom odgoju Hrvatska svoju djecu ne prepoznaje. Znamo da je predškolski odgoj izuzetno važan jer upravo do polaska u školu dijete usvaja najviše odgojnih navika, štoviše najnovija istraživanja pokazuju da najviše navika dijete stječe i usvaja upravo do treće godine svog života. A zbog toga što predškolski odgoj financiraju same jedinice lokalne samouprave to je jedna ogroman financijski teret za njihove proračune pogotovo od kako su se u posljednje dvije godine smanjili izvorni prihodi lokalne i područne samouprave. Vrlo često nakon što se podmire troškovi financiranja dječjih vrtića odnosno predškolskih ustanova u proračunima ne ostaje gotovo ništa za podmirenje drugih potreba građana u jedinicama lokalne samouprave. Ono što nadalje vezano za to želim istaći je da su ogromne razlike u cijenama vrtića. Tako primjerice ekonomska cijena najvećeg broja vrtića u općinama i gradovima Međimurske županije odakle dolazim iznosi oko tisuću kuna s tim da 50% sufinanciraju roditelji, a 50% troška otpada na jedinice lokalne samouprave. pri tome je važno naglasiti i to posebno ističem da je prosječna plaća u Međimurskoj županiji 25% niža od državnog prosjeka. S druge strane u Zagrebu kao jedinici područne samouprave vrtić roditelje košta puno manje. Ja ne znam koliko je to sada nakon ovih posljednjih promjena ali definitivno je puno manje, jer znam da 400 kuna, znam da je jedno vrijeme bilo svega 200 kuna s tim da opet moram to usporediti sa prosječnom plaćom u Zagrebu koja je 25 do 30% veća od državnog prosjeka. Dakle, zamislite u kakvoj su situaciju u kakvom su odnosu naspram Zagreba ostali građani Hrvatske? Dakle, financiranje predškolskog odgoja mora imati ujednačenije kriterije, nedopustive su ovakve ogromne razlike na terenu međutim promjene se neće dogoditi ako dio tereta financiranja predškolskog odgoja na svoja leđa ne preuzme država odnosno ako se dio sredstava ne spusti povećani dio sredstava ne spusti na jedinice lokalne samouprave. I na kraju želim reći da je izvješće gospođe pravobraniteljice izvrsno. To sam rekla i na Odboru za ravnopravnost spolova i svesrdno ga podržavam. Hvala lijepa.
Hvala vama. Na ovo izlaganje imamo prijavljenu jednu repliku. Uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jelaš ja sam suglasan sa većim dijelom vaše rasprave, a i malo sam iznenađen sa zaokretom koji ste napravili. Ajmo reći prije 15 dana kada se govorilo u ovom Visokom domu o medicinski pomognutoj oplodnji onda ste drugačije vrijednosti govorili, a sada ste evo i na neki način zagovarali obiteljske vrijednosti i skrb za djecu sa te razine. Ali s druge strane potaknuli ste me na repliku u onom dijelu gdje ste rekli predškolske ustanove dakle u jedinicama lokalne samouprave poglavito na selu. Apsolutno sam suglasan da je potrebito jednake uvjete osigurati i na selu i u svakoj sredini. Ali želim vam reći kako mi možete objasniti vi kao ekonomista kada je proračun za ovu godinu jedinicama lokalne samouprave uskraćena su tolika sredstva, kao i na koji način, ja vas lijepo molim. Ako k tome dodamo da je na selu prema poljoprivredi se odnosi tako kako se odnosi, da su potpore ukinute na neki način smanjene, da je stanje ekonomsko na selu vrlo teško i složeno. Kako u tim okolnostima osigurati jednake uvjete? Za mene je to na neki način diskriminacijski odnos prema ruralnim sredinama koje vi zagovarate naravno i svi, a moramo osigurati iste uvjete svima. Hvala lijepa.
Hvala vama. Na repliku će odgovoriti poštovana zastupnica Nadica Jelaš.
Poštovani kolega MIlinkoviću, ove vaše primjedbe su simpatične ali obzirom da malte ne da ste svakom loncu poklopac počinju već polako i iritirati. Naime, ja strahovito zastupam obiteljske vrijednosti i pitam vas da li za vas obitelj je samo ono što smatramo klasičnom obitelji. Po meni je obitelj i život jednog roditelja s djetetom. To je nešto što vi nažalost ne uvažavate. A što se tiče medicinski potpomognute oplodne dakle taj je zakon striktno namijenjen neplodnim roditeljima, a i ti roditelji vidite žele imati djecu.
U raspravu će se sada uključiti poštovana zastupnica Dunja Špoljar. Izvolite.
hvala potpredsjedniče. Pravobraniteljice sa suradnicima, cijenjene kolegice i kolege zastupnici. Evo započet ću sa nekoliko citata iz dnevnih tiskovina. "Učenik 6. razreda da je u kuhinji slučajno trknuo starijeg dječaka, a ovaj ga je primio za glavu i zaprijetio da će vidjeti svoga boga. U jednom trenutku spotaknuo se i pao na pod i tada ga je stariji dječak više puta udario koljenom u glavu". Sljedeći: "Mladi je nasilnik djevojčicama prvo prijetio, jednu je zatim hrđavim nožem zarezao po licu, a drugu po vratu. Roditelji ih od tada više ne puštaju u školu". Sljedeći: "Jučer oko 14,30 sati u dvorištu jedne srednje škole 19. godišnjak je bez ikakvog povoda tjelesno napao 16 godišnjeg učenika te škole. Tom prilikom ga je više puta rukom u glavu i tijelo te ga natjerao da klekne, a potom ga nastavio udarati koljenom i laktom u glavu i tijelo". "Učenik 8. razreda osnovne škole u tri dana dva puta je istukao 4. razreda te škole nanijevši mu lakši potres mozga". To je naša stvarnost. Što je ustvari vršnjačko nasilje? Radi se o agresivnom činu kada postoji nesrazmjer u snazi i moći i to je čin koji se ponavlja. Može se raditi o fizičkom zlostavljanju, verbalnom ili indirektnom zlostavljanju kao što je isključenje iz grupe, ogovaranje je drugo i moram napomenuti da su djeca mahom proglasila ovo zadnje najbolnijim nasiljem i iživljavanjem. Vršnjačko nasilje veliki je problem u osnovnim i srednjim školama u Hrvatskoj. istraživanja govore o 100 tisuća učenika koji su izloženi vršnjačkom nasilju, a negativne posljedice trpe svi uključeni u nasilje, uključujući i promatrače što znatno povećava tu brojku. Kako rješavati dakle problem vršnjačkog nasilja? Treba stvoriti opće preduvjete, prije svega ono što želim podvući, osviještenost. Odrasli u školi i kod kuće moraju priznati postojanje problema nasilnika odnosno žrtve u njihovoj školi. Za razvijanje efikasnog programa prevencije nužno je prikupiti podatke o specifičnim prilikama konkretne škole. Dakle, još jedan od općih preduvjeta je odluka odraslih odnosno osoblja škole i roditelja ili lokalne zajednice da će se angažirati u rješavanju tog problema. Na terenu se često može susresti sa slabom informiranošću učenika, roditelja i učiteljima o mogućnosti koje se nude, gdje i kakvu pomoć mogu dobiti, kako reagirati, kome se obratiti, koliko su učinkoviti programi i projekti koji postoje te kako se uključiti u njih. Sad dolazimo do onog glavnog, jesu li angažirane osobe dovoljno stručne. Kako bi se mogle angažirati u rješavanju vršnjačkih sukoba učiteljice i učitelji moraju biti educirani za to. Učitelje i učiteljice je potrebno informirati o tome što sve podrazumijevaju termini nasilja nad i među djecom te kako ih prepoznati, razjasniti što se od njih u nekim tipičnim situacijama očekuje iako se nijedna situacija nasilja ne može nazvat tipičnom te podučiti tehnikama koje bi im mogle biti korisne pri angažmanu u sukobu. Dakle, izvješće pred nama pruža zaista relevantnu sliku o stanju prava djece, iscrpno je, temeljeno je na brojnim slučajevima u području kršenja prava djece, ali istovremeno daje jasne smjernice za djelovanje na zaštiti i promicanju dječjih prava. Budući da je zadatak pravobraniteljice za djecu da predlaže poduzimanje mjera za izgradnju cjelovitog sustava zaštite i promicanja prava interesa djece te za sprečavanje štetnih djelovanja koja ugrožavaju prava i interese djece dobro je da je ovo izvješće ukazalo na potrebu većeg zapošljavanja stručnih suradnika u školama, potrebe za permanentnom edukacijom učitelja i učiteljica koje je sada nedostatno, ali i roditelja kako nijedno jedino dijete kojem je to potrebno ne bi ostalo uskraćeno neposredne stručne pomoći. Na kraju, niti jedan učenik, niti jednu učenicu ne bi smio strah pratiti u školu zbog iščekivanja da će tamo biti izložen ili izložena nasilju ili ponižavan. I isto tako, niti jedan roditelj ne bi se smio bojati da će se nasilje dogoditi upravo njegovom djetetu. Hvala.
Hvala vama. Želju da se obrati Saboru iskazala je i poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, kolegice i kolege. Evo ovaj je izvještaj zapravo vrlo sadržajan u svim segmentima. U raspravama jučer i danas čuli smo rasprave iz raznoraznih oblasti, najviše naravno o nasilju, o odgoju, obrazovanju o kojem ćemo zapravo slušati i kroz sustav obrazovanja odnosno kroz razne zakone, pripreme, strategije koje se pripremaju. Ja ću danas govoriti samo o jednom segmentu, o nepovoljnom položaju djece kao sudionika pravosudnih postupaka u našoj državi. Naime, navedeni su i u ovom izvještaju dugotrajni postupci utvrđivanja roditeljstva, čak ponekad do 12 godina. Pitam se da li zakonodavac tu može utjecati na brzinu ovakvih postupaka propisujući kazne ako se roditelji, odnosno potencijalni roditelji ne jave u određenom vremenu. Roditelji se isto tako žale na prijeteću formu pozivanja djece na sud, naročito u svojstvu svjedoka. Sve je to naravno zabrinjavajuće, a isto tako je zabrinjavajući jedan neempatičan odnos sudaca prema djeci koji su ili žrtve ili su svjedoci u sudskim postupcima. Upravo zbog toga se ovakva sprečavanja ovakvih nemilih događaja vide se zapravo u specijalizaciji osoblja u sudstvu, odnosno odvjetništvu koji rade sa djecom. Ali isto tako moram reći da nije dovoljno imati samo educirane suce u tom smislu, nego i specijalizirane odnosno licencirane odvjetnike koji se bave djecom što je normalna praksa u svijetu. Trebala bi se zapravo što hitnije mijenjati praksa sudova u smislu prioriteta. Vrlo često kaže se da su prioriteti važnija kaznena djela općeg kriminaliteta. A što nam je važnije od rješavanja problema s djecom? Jer je upravo vremensko rješavanje, čak izricanje kazni je upravo vrlo bitno i to može biti čak preventivno za daljnje ponavljanje djela. Problem se javlja i kod ponavljanja ispitivanja djece žrtava kaznenih djela. Time ih se zapravo u njihovoj svijesti iznova čini žrtvama, a to je suprotno Zakonu o sudovima za mladež koji navodi da se na glavnoj raspravi uvijek pročita zapisnik o iskazu svjedoka čime naravno je zakonodavac predvidio upravo takvu ponovnu viktimizaciju djece. Prema tome, neodgovarajuće zapravo postupanje policije i pravosudnih tijela prema djeci dirljivo je iz mislim svima nama znanog nedavnog događaja na Općinskom sudu u Zagrebu kada su dvije djevojčice u dobi od svega 7 i 8 godina dovedene su pred sud da bi svjedočile kao žrtve da bi svjedočile o bludničenju starijeg muškarca nad njima. Slažemo se svi da je neprimjereno da žrtve takvih kaznenih djela nebrigom policije i nemarom suda budu izložene susretu s osobom koja im je nanijela takvu štetu koju će pamtiti i nositi za cijeli život. Nepotrebno je dodati zapravo kakva je ta psihička reakcija bila tih djevojčica da zapravo nisu mogle niti dati ponovno iskaz i onda je ročište odgođeno. Evo samo na primjeru jednog navedenog slučaja vidljiv je veliki problem neučinkovitosti sustava koji, iako zakon postoji, ne štiti najosjetljiviju, najmlađu populaciju te na taj način zapravo posredno utječe na njihov negativan rast i razvoj u bilo kojem segmentu života. A djeca, djeca opravdano očekuju da će njihove probleme riješiti odrasli. Naročito ako su žrtve ovakvih zlodjela. Osim toga obaveze RH proizlaze iz Konvencije o pravima djeteta i ostalih međunarodnih sporazuma koje smo mi potpisali i tamo se nalažu zapravo da pravosuđe se kreira kao child friendly pravosuđe, a pogledajte s ovim primjerom što se radilo. Pravosuđe naravno treba organizirati na način da se uspostavi ravnoteža između osiguranja temeljnih ljudskih prava počinitelja delikata dok s druge strane posebno naglašavam posebnu zaštitu se treba pružiti djeci žrtvama i svjedocima kao najosjetljivijim sudionicima sudskih postupaka. Još bih nešto rekla, javnost se treba posebno senzibilizirati na potrebu zaštite djece od seksualnog zlostavljanja. Nažalost, djeca se jako teško mogu sami obraniti u takvim slučajevima i potrebna im je velika, velika zaštita zajednice kako im odrastanje ne bi bilo narušeno. Najnoviji podaci svjetski govore da je svako 5 dijete zlostavljano, naravno da su slične situacije i u Hrvatskoj. Međutim, sjetimo se da je to samo jedan dio, to je jedan dio, vrh sante ledenog brijega jer ima puno slučajeva neprijavljenih. Upravo zbog toga treba raditi i na osvještavanju takvog problema da bi se pomoglo takvoj djeci. Tu se traži stalni nadzor i osuvremenjenje i edukacija i roditelja i djece i cijeloga društva. Prema tome, kolegice i kolege, završit ću to sa jednom rečenicom, a to je da djeca i u ovom segmentu gdje je jako bitan, gdje se nanose najveće nepravde da djeca s pravom očekuju da budu zaštićena. Hvala lijepa.
Na ovo izlaganje repliku prijavljuje poštovani zastupnik Zoran Vinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Vidite uvažena kolegice gotovo da bih se složio s vama kada ste govorili o ovom dijelu pravosuđa. Međutim, ne mogu se složiti, a itekako je vezano za efikasnost pravosuđa koje se treba odnositi i na zlostavljanje djece. Na primjer jedan dopis koji je upućen Hrvatskoj vladi, odnosno zahtjev još u siječnju mjesecu, a radi se o onom famoznom Zakonu o izmještanju, ukidanju sjedišta državnih odvjetništva, općinskih sudova kojim su pogođeni i puno veći gradovi nego što je to jedan srednji grad kao što je Đakovo, a odnosi se itekako na zaštitu djece ova Hrvatska vlada još uvijek nije odgovorila. Naime, radi se o tome da su kazneni predmeti sa Općinskog suda u Đakovu prebačeni u Općinski sud u Našicama. Državno odvjetništvo, sjedište državnog odvjetništva prebačeno u Našice, a od Đakova do Našica ima samo jedan autobus i to ja mislim da vozi negdje oko 2 sata popodne. Tako da u ovom sustavu, a vezano je također i za zaštitu djece, možda bi se dijete obratilo i državnom odvjetniku da ga zaštiti jednostavno ne može na nikakav način doći do njega obzirom da on više nema sjedište u Đakovu, a niti općinski sud može raspravljati o kaznenim predmetima. Pa evo ja koristim ovu priliku pa pozivam i predsjednika Vlade gospodina Milanovića, ali isto tako i ministra pravosuđa da riješi ovu sramotu koju je napravila ova lijeva strana kada je politički se obračunavala s pojedinom lokalnom samoupravom i premještala općinske sudove i državna odvjetništva.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Riječ sada dobiva uvažena zastupnica Sonja König.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege. Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2011. o kojem danas raspravljamo govori nam da se dječja prava krše svakodnevno i svugdje. Izvješće nam daje dobar uvid u to kako se s djecom i s njihovim pravima postupa u hrvatskom društvu, kako se prema njima odnose roditelji, institucije, svi. A taj odnosi svi ćemo se složiti mora biti puno, puno bolji. U izvješću se posebno ističe tema koja s pravom okupira pravobraniteljicu, a to je područje koje se tiče prava djece kao članova društvene zajednice tj. sudjelovanje djece i mladih u odlučivanju dok po svojoj brojnosti i učestalosti pažnju pravobraniteljice najviše okupira nasilje nad djecom i među djecom. Iako podaci govore o nešto manjem broju nasilnih ponašanja u odnosu na prethodne godine nasilje i dalje predstavlja velik problem i pravobraniteljici se često kao što vidimo u izvješću prijavljuje. Mnoga djeca pate i kao žrtve vršnjačkog nasilja, ali i kao žrtve nasilja odraslih i u obitelji. Svaki bi se roditelj složio da je roditeljstvo, da je odgoj djeteta najkreativniji, najljepši, ali i najteži posao. Jedna od vječnih dvojbi vezana uz dječji odgoj ona je o tome jesu li batine prihvatljiva odgojna mjera ili nisu. Većina roditelja smatra da su batine neizostavni dio discipline te da ukoliko ih oni ne nauče disciplini nitko drugi neće. No ako se ikada zapitate kako se osjeća jedno dijete kad dobije batine odgovor ćete spoznati jednostavnom metodom, a to je da se pitate kako bi se vi osjećali da dobijete batine? Jer su djeca samo mali ljudi, kad ih udarimo oni su nesretni i poniženi ali nam ne mogu vratiti jer smo veći i jači od njih, pa će možda iskoristiti priliku i batine vratiti nekome ko je njihovih godina i otprilike njihovog uzrasta, visine ili kilaže. Doći će možda u vrtić ili školu i rješavati sukob na način koji su naučili upravo od nas, koji su naučili upravo od nas doma, u obiteljskom domu. Jer svaki puta kad udarimo dijete ono primi, dakle jasnu poruku o tome da je nasilje sasvim legalan način rješavanja sukoba, primi poruku da možemo fizički kazniti svakako tko napravi nešto što nam nije po volji. Primi poruku da je u redu tuči onoga koga voliš. I zato kad se pitamo zašto i od kud tolika količina nasilja među djecom u školi, sjetimo se da smo mi ogledala u kojima se naša djeca ogledaju i da mi odrasli prvo trebamo prihvatiti odgovornost za naše ponašanje. Nasilje, dakle doista ne rješavana nikakve probleme to ste i vi pravobraniteljice u svom izvješću više puta naglasili i podcrtali, a za sve one koji ne znaju ili su zaboravili, Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji propisuje da se udarac djeteta, odnosno tjelesno kažnjavanje, nasilje počinjeno na štetu djeteta kažnjava sa 7 tisuća kuna ili kaznom zatvora u trajanju od najmanje 45 dana zatvora. Ideja da djeca imaju pravo na izražavanje vlastitih stavova te da ih se mora uzeti u obzir u svim pitanjima koja se na njih odnose, osnovica je i sastavni dio Konvencije o pravima djeteta usvojene na općoj skupštini Ujedinjenih naroda još 1989. godine. To je podsjećam, a i moje kolege koje su prije mene govorile, rekli da je to najviše ratificirani dokument o ljudskim pravima koji je postavio univerzalne standarde ljudskih prava djece iako je primjena tih standarda u praksi još uvijek, nažalost vidimo svakodnevno slaba. Konvencija prema kojoj je dijete svaka osoba do 18 godina među ostalim propisuje da je nužno da svi odgovorni segmenti društva od obitelji do državnih institucija osiguranju djetetu koje je u stanju oblikovati vlastito mišljenje, pravo na slobodno izražavanje svojih stavova, o svim stvarima koje se na njega odnose. Prvi korak prema tome cilju je upoznavanje svih članova društva o postojanju tih prava, promoviranje nužnosti njihove zaštite i stvaranje društvenih normi potrebnih za njihovo poštivanje, a posebno je važno djecu i mlade naučiti odgovornom ponašanju prema sebi, ali i prema drugima. Iz izvješća je vidljivo da jedni od prioriteta u radu Ureda pravobraniteljice za djecu bili i susreti i suradnja s djecom iz dječjih vrtića, škola s ciljem da se poveća utjecaj djece u društvu. Možemo reći da je aktivno sudjelovanje djece i mladih pogotovo, onih iznad 15 godina prepoznato i kao potrebno i nužno od onih koji su kreirali nacionalni program za mlade, no nema čini mi se još uvijek dovoljno jakih institucionalnih mehanizama namijenjenih uključivanju djece u odlučivanju. Iako se diljem naše zemlje osnivanju dječja vijeća koja djelomično upozoravaju gradsku i općinsku vlast na probleme s kojima se djeca i mladi svakodnevno u svom životu susreću. Za one malo starije postoji mogućnost sudjelovanja u savjetima mladih, no sve to još uvijek ne pomaže previše u stvarnom sudjelovanju djecu i mladih u odlučivanju. Dosadašnja iskustva pokazala su da postojeći mehanizmi, dakle poticanja društvenog angažmana djece i mladih ne daju baš željene rezultate, jer oni koji s 18 godina stječu pravo glasa ne hrle u velikom broju na glasačka mjesta, a dječja vijeća i vijeća, tj. savjeti mladih predstavljaju tek manjinu svoje generacije. Zato mislim da je važno i bilo bi dobro da ponovno razmislimo o prijedlogu da se mladima s navršenih 16 godina da pravo glasa na lokalnim izborima, time bi se mladi stimulirali na politički angažman, a to je i opći trend inače u svijetu. Evo, ako malo pogledamo oko sebe vidimo da mladi zapravo, a i drugi sve više gube interes za politiku. Prisutna je nažalost opća tendencija gubitka interesa za politiku svih skupina građana, no osobito se to ipak tiče mladih iako se pogleda odaziv na izbore mladih ljudi, a pogotovo onih koji glasaju prvi puta, statistike kažu da ih na biralištima nema. A zapravo mladi obično govore da su nezainteresirani za politiku jer kažu politika odlučuje o njima a oni sami imaju malo utjecaja na politička zbivanja iako su danas naši mladi sugrađani, mlađi i od 18 godina izuzetno kao što znamo dobro informirani, znatiželjni su, kritični, okrenuti su prema Europi i svijetu. Mladi u Hrvatskoj uostalom sa 16 godina imaju pravo i mogu se zaposliti, imaju pravo zaposlenja. Sudjelovanje mladih u društvenom životu je jedan od indikatora uspješnosti uopće državne politike za i prema mladima i svakodnevno pa i u izvješću pravobraniteljice za djecu spominjemo mlade i djecu u kontekstu zloupotrebe droge, alkohola, nasilja nad i među djecom, a nažalost manje kao resurs i ogroman potencijal. No, kao i u mnogim drugim stvarima uključivanje mladih u društveni život uglavnom ovisi o spremnosti onih starijih, o spremnosti zapravo nas da mladima ustupe i prepuste dio prostora. Najlakše je na takav prijedlog koji se inače mogao čuti iz svih političkih krugova i opcija odmahnuti rukom i reći to naš Ustav, primjerice članak 45. ne dopušta, ali mislim da dolazi vrijeme da se određene odredbe Ustava trebaju promijeniti ili se mijenjati i da je na nama da razmislimo tj. da na dnevni red stavimo i raspravimo. Da u aktivno biračko pravo na lokalnim izborima uključimo i naše sugrađana s navršenih 16 godina. Pitanjem snižavanja dobne granice za glasanje već se dugi niz godina bavi i Vijeće europe, još 1997. godine Vijeće europe je donijelo i preporuko kojom poziva sve zemlje članice za spuštanje dobne granice za postizanje općeg prava glasa, za sad je u većini članova Europske unije 18 godina, ipak granica općeg biračkog prava. Na konferenciji ministara za mlade Europske unije u Irskoj najavljeno je da će u Europskoj uniji svim svojim članicama preporučiti se da se granica spusti na 16 godina. Početak 2008. inače kao krajnji rok do kada se hrvatskim šesnaestogodišnjacima treba omogućiti glasovanje na izborima, za lokalna tijela vlasti, definiran je i nacionalnim programom djelovanja za mlade, jednoglasno usvojenim na sjednici Sabora još početkom listopada 2002. godine. O toj mogućnosti raspravljalo se u ovoj sabornici. I 2004. kada su zastupnici iz Libre predložili da se uvede pravo glasa sa i za šesnaestogodišnjake na lokalnim izborima. Od tada je prošlo 8, odnosno 10 godina i zato mislim da na dnevni red ponovno moramo staviti, odnosno raspraviti prijedlog iz proteklih godina. Kada su se gotovo svi s inicijativom složili, a oni skeptični u manjini govorili su da s donošenjem odluke o tome da i naši građani s navršenih 16 godina imaju pravo, trebamo još malo pričekati, kažu trebamo još malo pričekati. Od tada je prošlo 8 odnosno 10 godina i sama pravobraniteljica u svom izvješću navodi da postoje ideje i tek povremene rasprave o proširenju biračkog prava na djecu stariju od 16 godina na lokalnoj razini gdje bi o toj ideji valjalo raspravljati i to koristiti kao polazište za moguća buduća normativna rješenja. Navodi i da je potrebno intenzivno jačati političku kulturu u Hrvatskoj, participativnu kulturu i političku pismenost, te uvesti građanski odgoj. Sve to pravobraniteljice potpisujem i sa svime time se slažem. Hvala.
Na ovo izlaganje imamo tri replike. Prvo uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Kolegica je spomenula batine kao zabranjenu odgojnu mjeru. Pa ja ne vidim ovdje ni jednog zastupnika koji bar u životu dok je bio malo dijete nije dobio od mame ili po dupetu, turu ili kako god hoćete ili malo više. Ne vidim da su se prometnuli u nasilnike. S druge strane na sam položaj djeteta kao malog čovjeka kao što ste rekli po meni više utječe i stanje u ovom društvu, a i sam položaj obitelji. Otac i majka su osuđeni na preživljavanje, osuđeni na 24 sata brige kako prehraniti to dijete. Možda su čak i nezaposleni. Baka i djed ne vjerujem da imaju za poklon, jer nemaju ni za kruh. Škole su izgubile odgojnu funkciju, tu je nemogućnost zapošljavanja, besperspektivnost i nije zatim ni čudo uz ove stalne mjere, ove naše hrvatske Vlade od ovih stalnih poskupljenja, povećanja PDV-a i svega ostalog da se pojavljuju i ove devijacije u društvu posebno kod mladih. Jer s jedne strane gledaju američki san, bogate tajkune, Mercedese, Porschee, a s druge strane doista te obitelji nemaju za kruh. Što se tiče ove inicijative libre kako ste nazvali da se i mladima od 16 godina da pravo glasa očigledno je vidljivo da je ova koalicija izgubila ove starije, zrelije glasače, pa sad želi još prodavati maglu i mladima. Hvala lijepa.
Druga replika, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Za razmišljati je ideja o davanju općeg prava glasa, dakle i rekao bih djeci od 16 pa nadalje godina. Naime, mi smo donijeli zakon po kojemu i stranci koji ovdje prijave boravak imaju pravo glasa na lokalnim izborima. I oni koji, dakle žive tu godinu dana, godinu i pol, dvije pa ova djeca žive 16 godina u ovoj Republici Hrvatskoj. Dakle, kada uspoređujemo te dvije kategorije onda bi u neku ruku čovjek zapravo i mogao biti pristalica, pristaša vaše ideje. S druge strane pak sam i suglasan sa kolegom Vinkovićem u svezi te ideje, dakle 16 godina opće biračko pravo.
I treća replika, poštovana zastupnica Ivana Posavec Krivec.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice potaknuli ste me onim vašim pozitivnim razmišljanjem o tome koliko je bitno da mi budemo, mi odrasli budemo ti koji ćemo otvoriti prostora mladima da se uključe u različite procese odlučivanja, odnosno da budemo ti koji ćemo djeci otvoriti priliku da kažu svoje mišljenje. Ovdje u Hrvatskoj postoji puno mehanizama kojima se djeca mogu uključiti u razne aktivnosti prvenstveno izvan svojih škola u jedinicama lokalne samouprave. Postoje krovne organizacije koje brinu o djeci primjerice Savez društava naša djeca. Postoje prekrasni programi kao što je to općine, gradovi prijatelji djece. Znači, sve su to mehanizmi kojima mi u jedinicama lokalne samouprave možemo otvoriti prostora, možemo pružiti da djeca kažu ono što nam žele poručiti. Možemo im dati priliku da kažu tu svoju poruku djece odraslima. I zasigurno kroz takav pristup ćemo ih očeličiti, dati ćemo im priliku da budu snažniji i onda će vrlo brzo doći do ove razine od 16 godina kada bi možda u nekom novom ciklusu koji je pred nama možda ne već sljedeće godine, ali zasigurno kroz nekakvi mandatni period od sljedeće četiri godine ojačavajući ove mehanizme koji već postoje i savjete mladih i sve ovo već spomenuto mogli stvoriti situaciju da mladi dobe pravu priliku, da djeca dobe pravu priliku, da kažu što misle i kako žele da uredimo i ruralne jedinice, kako žele da stvorimo uvjete u gradu da se oni osjećaju bolje, a to je možda i put da ovo među vršnjačko nasilje o kojem na žalost ima puno prostora u ovome izvješću pravobraniteljice i na koje se ona u svakom segmentu osvrće da ga smanjimo. I tako možemo vjerujem zajednički djelovati. Sigurna sam da ste u tom smislu ovo i spominjali.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Saboru i javnosti sada će se obratiti uvažena zastupnica Martina Banić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo pravobraniteljice za djecu, kolegice i kolege. Pred nama je iscrpno Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. Ja bih se u svom izlaganju posebno osvrnula na jedan segment, a to je kršenje prava djece putem interneta i mobilnih mreža. To je područje u kojem treba maksimalno učiniti prije svega u edukaciji roditelja kako bi im omogućili i pomogli da zaštite svoju djecu. Svjedoci smo da je današnjoj djeci sve dostupno. Djeca od najranije dobi koriste Internet. Već sedmogodišnjaci u prvom razredu osnovne škole imaju otvorene facebook profile. Djeca stavljaju svoje slike, podatke, sebe i svojih kolega iz razreda te otvaraju teren za zlostavljanje i krađu podataka identiteta i ostalog. Djeca su putem novih tehnologija suočena sa širokim spektrom nasilnog ponašanja od poruka prijetnji preko poruka omalovažavanja do toga da se koriste njihove fotografije i neistiniti podaci koji se kasnije objavljuju na internetu. To je posebice opasno jer su djeca u toj dobi podložna raznim utjecajima što može ostaviti dalekosežne posljedice. Spomenute tehnologije otvaraju veliki prostor za dječju pornografiju, te trgovinu djece najčešće od strane pedofila. Elektroniko zlostavljanje uključuje poticanje grupne mržnje, napade na privatnost, uznemiravanje, uhođenje, vrijeđanje, te širenje nasilnih i uvredljivih komentara. Može uključivati i slanje zlobnih poruka katkad i prijetećih. Često se kreiraju internetske stranice koje sadržavaju priče, crteže, slike i šale na račun vršnjaka. Sve više je slučajeva da na društvenim mrežama se otvaraju grupe gdje djeca glasaju za osobu koja je primjerice najružnija, najnepopularnija ili najdeblja u školi ili na primjer osoba koju najviše mrze. Kad govorimo o nasilju na internetu bitno je istaknuti da se često događa i provaljivanje u e-mail adrese, facebook profile i slično, te da se na taj način šalju ružni komentari drugima. Tako na primjer netko može poslati poruku iz šale koja će povrijediti i uznemiriti dijete. Svjesni smo da djeca pretražujući Internet mogu naići na razne sadržaje koji su im u određenoj dobi interesantni i privlačni, a da uopće ne prepoznaju opasnost sadržaja kojem su izloženi. Danas smo već čuli, ali ja ću ponoviti. Prema posljednjim istraživanjima Ekonomskog fakulteta u Splitu o korištenju interneta dolazi podatak da djeca dnevno provode 6 do 7 sati na internetu. Također prema istraživanju UNICEF-a 34% djece u dobi od 10 do 15 godina doživi neki oblik nasilja preko novih medija i to jedan do dva puta godišnje. U policijskim statistikama kaznena djela protiv djece putem interneta čine 3% ukupnih kaznenih djela počinjenih nad djecom, no zamjetno je da je zlostavljanje djece putem interneta sve prisutnije. Posebice posljednjih nekoliko godina od pojave socijalnih mreža poput facebooka i twittera. Međutim, broj prijavljenih kaznenih djela protiv djece na internetu nije kontinuiran jer ovisi o tome koliko ih žrtve prijavljuju. Ključni problem je u neprijavljivanju jer su sva dosadašnja postupanja pokazala da žrtve nisu svjesne da su žrtve ili da se boje prijaviti zlostavljanje zbog sramote. Nasilje na internetu i putem interneta treba posvetiti puno više pažnje, jer znamo da je takvih slučajeva sve viša, a to pokazuju i podaci MUP-a. Društvo u cjelini treba posvetiti pažnju problemu o kojem govorim. Moramo učiniti prije svega puno više u zaštiti djece, ali i njihovih roditelja, edukacija je u tom smislu presudna. Najvažnije je djeci osigurati mirno i neometano odrastanje bez utjecaja koji bi mogli prouzročiti traume u daljnjem životu. Veliki dio te odgovornosti moraju preuzeti roditelji te se pravilno educirati. Ključno je razviti svijest da Internet može biti vrlo opasan za djecu unatoč činjenici da je neophodan za učenje i razvoj. Veliku ulogu i teret snose i roditelji ali i formalno obrazovanje u osnovnim školama. Stoga bilo bi dobro da se u sklopu nastave informatike u svakoj školskoj godini nekoliko školskih sati posveti i načinu zaštite i izbjegavanju nepoželjnih i potencijalno opasnih sadržaja na internetu. Hvala.
Hvala lijepa. I na ovu raspravu replikom ustaje poštovani Zoran Vinković.
Uvažena kolegice, pričali ste o govoru mržnje, nasilja koje je vidljivo u medijima, na internetu i često doista žrtve nisu svjesne da su žrtve tog nasilja. Pa tako očigledno ni mi danas nismo svjesni da smo žrtve nasilja kada novoizabrani srbijanski predsjednik ili srpski predsjednik kaže da je Vukovar bio i da će ostati srpski a to je nasilje nad svim hrvatskim građanima pa i na hrvatskoj djeci. I tom očigledno velikom četniku treba ovaj Sabor i odgovoriti na način kako treba odgovoriti da prestane širiti govor mržnje i širiti velikosrpsku ideju jer od toga nema ništa. I to i Hrvatski sabor treba donijeti zaključak i poslati jasnu i glasnu poruku da je Vukovar hrvatski bio i da će Vukovar i dalje biti hrvatski, bez obzira na to što četnik Nikolić priča.
Čut ćemo još jednu repliku poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Kolegice Ingrid, prijavili ste se za repliku. Izvolite.
Kolegice kada ste govorili upravo da veliki teret odgovornosti leži na roditeljima i sve što ste rekli ja mislim da se svatko ovdje može složiti. Međutim imamo u ovom izvješću jedan alarmantni podatak kako nažalost oni koji su najpozvaniji da štite djecu a to je roditeljsko okruženje i isto tako pomoć društva, da su često oni to vidimo iz izvješća na stranici 83.upravo oni počesto zakazali u brizi prema djetetu. Tako se govori o djeci koja žive u siromaštvu, govori se o rizicima siromaštva. Govori se o tome kako mnogi roditelji, a ovdje su se svi kleli u jednu veliku silnu ljubav prije svega obitelji prema djeci, ali često roditelji i to najčešće onaj miški roditelj pobjegne ne od djece općenito ni od brige koja se pokazuje općenito prema djeci, nego nažalost pobjegne i od vlastitog djeteta i neće da mu plaća uzdržavanja. A što smo vidjeli i čega smo bili svjedoci u prošloj godini i zadnjih nekoliko godina kada je FINA sebi uzimala za pravo ono koje nema pa je djecu lišavala tamo zbog bančenih kredita i zbog toga što roditelj više nije uzmogao jer je ostao bez plaće ili ako je obrtnik njemu nisu platili oni za koje je obavio radove. Dakle, sve u svemu ostajala su tako djeca zbog naplate dugova roditelja i počesto za te dugove koji roditelji nisu bili krivi ostajali su bez alimentacije. Dakle, tako upravo oni su se udružili često oni protiv same djece, a oni su najodgovorniji prema djeci. Ali nešto o čemu govorite također o tom nasilju i o izloženosti djece prema nasilju [[Upadica: Vrijeme.]] je nešto što je krucijalno, ali mi moramo svi ovdje dignuti glas protiv govora koje su inkorporirale velike tvrtke koje imaju reklame ubiti, poniziti, poraziti, dakle isključivo nastupaju agresijom. Hvala.
Hvala vama. Pojedinačnu raspravu nastavit će poštovani zastupnik Tomislav Žagar.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. "Djeca su frustrirana i ponašaju se neprimjereno zato jer su njihove potrebe nezadovoljene. Kada dijete ne zna kako riješiti svoju frustraciju to dovodi do još veće frustracije, a njegovo ponašanje postaje još gore", riječi su ovo gospođe Jagode Tonšić Krema profesorice psihologije i voditeljice Projekta "Kvalitetna škola, škola bez prisile". U uvodu izvješća navedena su područja koja po brojnosti i učestalosti najviše zahtijevaju našu pažnju i zahtijevaju reakciju. To su obiteljski odnosi, nasilje nad djecom i među djecom te prijave kršenja obrazovnih prava djece. Ako si postavimo pitanje da li se današnja djeca i njihove potrebe razlikuju od ranijih generacija možemo načelno dati odgovor kako osnovne potrebe koje su vezane sa osjećajem sigurnosti, pripadnosti i ljubavi iste. Međutim postoje i neke druge potrebe koje su posve jasno drugačije kod novih generacija pa se karakteristike ove djece itekako razlikuju od karakteristika djece prije tridesetak godina i ranije. Ali vratimo se na probleme koji čine okosnicu ovoga izvješća i pokušajmo utvrditi barem načelno glavne uzroke ovakve situacije. Slučajevi navedeni u izvješću su vrlo ilustrativni i ukazuju na glavne uzroke povrede dječjih prava. Kod povrede statusnih prava djeteta navode se slučajevi u kojem su birokratske prepreke bile iznad temeljnog prava djeteta na osobno ime, prijavu prebivališta ili boravišnog statusa stranih državljana najčešće Roma. Posebnu pažnju treba posvetiti pravu na privatnost, posebno u odnosu na sve veću uključenost djece u internetsku i društvene mreže. Tu je posebno naglašeno i upozorenje školama obvezi zaštiti privatnosti djece, čuvanja učenikove intime i profesionalnog postupanja s podacima koji su tajni i zaštićeni od neovlaštenog pristupa kao i obvezi traženja suglasnosti roditelja za eventualno korištenje podataka o djeci, snimanje i objavljivanje snimaka i fotografija. Nažalost, detektirano je da se u odgojno-obrazovnim i zdravstvenim ustanovama još uvijek krše djetetova prava na privatnost. Najčešći razlog obraćanja uredu je povreda prava djece na život uz roditelje i roditeljsku skrb. Ovdje posebno valja navesti problem roditelja u zatvoru kojima je susret s djecom važan iz velikog broja razloga te u tom smislu i upozorenje ureda centru za socijalnu skrb i Upravi za zatvorski sustav dobro. Bilo bi sigurno korisnije kad bi ured imao nešto više ovlasti nego da samo upozorava i to ne samo u ovom slučaju. Najveći broj zaprimljenih prijava koje su se odnosile na nasilje nad djecom odnosi se na nasilje u obitelji, zatim na nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama te na nasilje u drugim ustanovama. Ostale prijave odnose se na ostale oblike nasilja koje se dogodilo izvan obitelji i ustanova. Kad govorimo o nasilju i zanemarivanju obitelji primjetno je da se nasilje javlja uglavnom u obiteljima u kojima su narušeni međusobni odnosi među roditeljima. Često su nažalost djeca predmet njihovog međusobnog razračunavanja. Iz izvješća vidimo da postoje lažne prijave uglavnom članova šire obitelji. Siromaštvo uglavnom stvara nepovoljne uvjete za rast i odrastanje djece te često puta dovodi do stresnih situacija u obitelji. Ovakve nepovoljne okolnosti pojačava i potrošačko društvo u kojem danas živimo, a na što je i ukazano u izvješću pa su tako često puta i djeca žrtve konzumerizma i trke za profitom, a roditelje stavlja u vrlo nezgodnu situaciju u kojoj se nađu kad njihova djeca nemaju jednake mogućnosti i zbog toga doživljavaju stres, kako djeca tako i roditelji. Iako ne postoji jasna korelacija između pojave nasilja u obitelji s njenom ekonomskom situacijom, sasvim sigurno da ona ima negativne posljedice. Spomenimo ovdje i problem ovisnosti nad kojim ne možemo zatvarati oči i o kome se u izvješću navodi dosta primjera. Često puta i žrtva nasilja i sam postaje nasilnik pa je tako otvoren začarani krug koji ako se na vrijeme ne prekine prijeti da eksplodira što se nažalost već nekoliko puta i ostvarilo. Sjetimo se samo smrti naših tinejdžer na ulici. Posebno zabrinjava slučaj ili slučajevi kada djeca kao žrtve nasilja dolaze u školu pa često i sa modricama, a da to nitko nije primijetio. Nasilje u odgojno-obrazovnim ustanovama je posebno ozbiljan problem. Velika većina škola nema predviđen protokol ponašanja u kriznim situacijama, a budući da nema niti jedinstvenog protokola na razini države nije čudo da se mnogi djelatnici ne znaju nositi s teškim situacijama povezanim s nasiljem. Vrlo je ilustrativno pismo roditelja pravobraniteljici u kojem navodi kako se učiteljica ne može nositi sa problemom na koji je naišla pa na informacijama plače i kaže da je nemoćna. Naravno da ona nije jedini slučaj. I sam sam bio svjedok situacija u kojima su se i roditelji i učitelji osjećali nemoćno jer se nisu mogli nositi s ozbiljnim problemima pred kojima su se našli. Posebno je to indikativan i težak slučaj djece sa dijagnosticiranim ADHD poremećajem, zatim novi oblici nasilja putem interneta i mobitela i slično. Naravno da je neprihvatljiv primjer koji se navodi u izvješću da je iz škole premještena žrtva nasilja što je onda postalo ponovno nasilje nad istim djetetom. Spomenimo tu još i manjak stručnih suradnika u školama, posebno psihologa i pedagoga čija je uloga u preveniranju ovakvih situacija nezamjenjiva. Na kraju se događa da dolazi do sukoba roditelja, osoblja škole i predstavnika institucija umjesto da svi zajedno upotrijebe sve snage i mogućnosti da bi ovakve ozbiljne probleme riješili. Jedna izreka kaže otprilike, ono što jedan učitelj pokvari neće ni deset policajaca uspjeti popraviti. Posebnu pažnju treba posvetiti, na što ukazuje izvješće, na jednaku dostupnost obrazovanja za sve, kao i zaštitu djece u prometu. Na kraju da zaključim, ovo izvješće treba prihvatiti jer je napravljeno izuzetno dobro pa ne da samo detektira probleme s kojima je suočeno naše društvo u odnosu prema pravima djeteta već daje i prijedloge za izradu cjelovitog sustava zaštite prava djece. Hvala.
Hvala vama. Čut ćemo još jednu pojedinačnu raspravu. Poštovani kolega Draženko Pandek.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege. Ovogodišnje izvješće o radu pravobraniteljice za djecu ocijenio bih prilično iscrpnim. Obuhvaćeni su svi aspekti problematike kojima se bavi pravobraniteljica i analizirana su razna područja relevantna za ostvarivanje zašite prava djece. Posebno su u uvodu istaknuta dva područja koja zahtijevaju pažnju i reakciju, obiteljski odnosi i nasilje nad djecom i među djecom. S isticanjem tih područja se slažem, no pored navedenih istaknuo bih posebno i nekoliko područja zaštite dječjih prava kojima bih osobno dao posebnu pozornost. To su u sklopu prava na privatnost zaštite djece od povrede privatnosti i nasilja putem interneta i mobitela te problematiku predškolskog odgoja u kojem se iz godine u godinu ponavljaju slični problemi, prvenstveno oko upisa djece i nedostatka vrtićkih kapaciteta. Nasilje u društvu je naravno širi problem, no njegova prevencija i sprečavanje počinje dakle od najranije dobi, dakle i od školskih dana. U ovom izvješću posebno zabrinjava činjenica da se u poglavlju Nasilje jedna riječ pojavljuje na velikom broju mjesta, a to je nemoć. Tako se navodi da su i same škole izražavale nemoć u rješavanju problema. Na drugom mjestu istaknuto je da su djeci počiniteljima i djeci žrtvama poslane poruke da su odrasli nemoćni riješiti problem. Stručni suradnici i ravnatelji su u brojnim prijavama otvoreno priznali nemoć itd. Na problem nasilja u izvješću je jasno ukazano, ali očito je da ministarstvo i svi uključeni u sustav hitno moraju iznaći mjere kojima bi se stanje popravilo. Premda brojke iz ovog izvješća ne pokazuju alarmantni rast, činjenica je da ne postoje odgovarajući mehanizmi kojima bi se odgovorilo na situaciju u kojima su djeca, a pogotovo u školskim ustanovama izložena nasilju od strane svojih vršnjaka zahtijeva reakciju nadležnih tijela. Očito je da niti stručni ljudi u nadležnim institucijama ne znaju kako problem nasilja u školama riješiti ili su mišljenja da problem iziskuje akciju koju je realno operativno nemoguće provesti. Nasilje u školama među mladima postajemo šire društveno svjesni nažalost tek kad ono eskalira kao u slučaju Luke Ritza, a što je tada već prekasno. Stoga bih ovdje iskoristio još jednom priliku da pozovem i pravobraniteljicu i nadležno ministarstvo da puno snažnije reagiraju na problem i da u sljedećim izvješćima riječ nemoć u rješavanju problema nasilja među mladima nestane iz izvješća. Ako taj problem iziskuje pojačani napor pa i veća sredstva uvjeren sam da će svi koji o tome odlučuju shvatiti potrebu takvog pojačanog napora. Vezano uz problem nasilja, ispravno se u izvješću uočava činjenica da raste nasilje vezano uz Internet i nove tehnologije. Ispravno se zaključuje da nema učinkovite zaštite bez poučavanja djece za ispravno korištenje interneta te za primjenu alata za osobnu zaštitu. Ja bih ovdje dodao da nema ni učinkovite zaštite bez poučavanja i roditelja i djece o svim opasnostima koje djecu mogu vrebati na bespućima interneta. I također o ispravnom korištenju interneta. Mišljenja sam da bi odgovarajući korak u tom smjeru u prvom redu trebale poduzeti institucije, a da preventivu na tom polju ne bi trebalo prepustiti samo inicijativi roditelja i djece. Odgovarajuće programe bi svakako trebalo uključiti u školske kurikulume, a pri tome naći modalitete za uključivanje i roditelja i djece, dakle pored same djece. Opcija izdavanja određenih publikacija kojima bi se mogle dati neke osnovne informacije i upute. Jasno je naravno da svaki roditelj ima odgovornost za svoje dijete, ali u današnje vrijeme mnoga djeca od 10, 11, 12 godina više znaju o korištenju informatičkih terminologija od roditelja i na svoju štetu mogu lako naći načina da zaobiđu tu kontrolu. Dakle društvo tu treba brinuti, ne smije se sve prepustiti isključivo osobnoj inicijativi. Najbolji mehanizmi su naravno kao što je spomenuo kroz školski sustav, stoga se slažem sa pravobraniteljicom kada nalazi neprihvatljivim u jednom slučaju postupanje škole kad je učenica bila suočena sa zlostavljanjem mislim na Facebooku, a u kojem je škola, premda su bili uključeni učenici te škole, odbila poduzeti bilo kakve mjere jer … [[Ne razumije se.]] nije bilo počinjeno preko školskih računala. Ja sam isto premda nastojim ostati u toku sa najnovijom informatičkom terminologijom i terminima nisam dovoljno upoznat sa svim opasnostima s kojima se djeca mogu suočiti u korištenju interneta i novih tehnologija. Primjerice, tek nedavno sam čuo za pojam sexting koji označava slanje seksualno eksplicitnih poruka ili fotografija primarno preko mobilnih telefona, ali i objavljivanje takvih sadržaja na internetu. Očito se radi o fenomenu koji je tek nedavno kao cjelina recentno uočen i obrađen pa se kao takva cjelina niti ne spominje ni u ovom izvješću premda se problematika vezana uz taj problem pojavljuje na nekoliko mjesta. Stoga smatram potrebnim istaknuti ga i u svom izlaganju. Ukratko radi se o porukama i fotografijama koje često djeca zbog naivnosti, neiskustva ili želje da se na neki način istaknu u društvu šalju svojim prijateljima, stvarnim ili virtualnim. Ono što se objavi na internetu ili pošalje ne neku mrežu ostaje tamo doslovce zauvijek i može mladim ljudima doslovce uništiti život. Zabilježeni su slučajevi samoubojstava djece zbog toga što su neoprezno i lakomisleno izložili svoju privatnost na toj kako je zovemo popularno mreži svih mreža. Kad već takvi slučajevi ne eskaliraju u tako drastičnim posljedicama ipak ostavljaju značajne posljedice na mlade osobe u formativnim godinama, a takvih slučajeva nažalost nije malo. Zato mislim da bi ovdje trebalo puno jače i odlučnije reagirati, prvenstveno preventivno mjerama edukacije naravno, ali i zahtjev da sami pružatelji usluga jače i bolje kontroliraju koliko ima godina osoba koja pristupa određenim sadržajima ili ostavlja određene sadržaje. Nažalost čini mi se da se i u tom području stvari odvijaju na sličan način kako i zabrana prodaje alkoholnih pića i cigareta djeci prečesto mrtvo slovo na papiru. I u pogledu dostupnosti alkoholnih pića i cigareta što je također problematika koja se spominje u ovom izvješću moram reći da sam dojma da nitko od osoba koje bi trebale reagirati na takve pojavnosti ne reagiraju dovoljno savjesno i primjereno. Koliko puta ste vidjeli da maloljetnici djeca konzumiraju alkohol i puše, a da nikoga ne interesira odakle su te proizvode nabavili? Najveći broj te djece srećom ipak neće imati trajne štetne posljedice, ali problem alkoholizma u društvu predstavlja veći problem kad se pogledaju apsolutne brojke nego problem uživanja teških droga. Naravno da time ne umanjujemo opasnost od uživanja teških droga da me netko ne bi krivo razumio, ali alkoholizam je čak i veća društvena opasnost ako zbrojimo kumulativno sve negativne posljedice. A reakcija na taj problem koji također nastaje u formativnim godinama je mlaka ili nikakva. I u ovom izvješću se navodi da je pravobraniteljica izvještavala Državni inspektorat o takvim slučajevima, ali ističe se da inspektor ima ovlasti sankcioniranja samo ako je neposredan nadzor utvrdio prodaju alkoholnih pića i duhanskih proizvoda djetetu. Međutim, s tom konstatacijom se ne bih složio jer je člankom 71. Zakona o trgovini propisana kazna za prekršaj od 30 tisuća do 150 tisuća kuna za takvo ponašanje. Ali prekršaj kao i svako drugo djelo koje ulazi u sferu kaznenog prava ne mora se dokazivati samo neposrednim uvidom. Ono se može dokazivati i svim dokaznim sredstvima. Svaki takav proizvod ima i svoju markicu te je sljedivost tih proizvoda isto tako moguća. Stoga nikako ne stoji konstatacija da se taj prekršaj može dokazivati isključivo neposrednim nadzorom. Jasno je da je to najlakši i najsigurniji način, ali čini mi se da u ovom slučaju postoji mala ili nikakva volja za provođenje zakona. Dakle, utvrđena je prodaja alkoholnih pića maloljetnicima samo u 29 slučajeva što je ogromni nesrazmjer s tom pojavnošću u društvu. Čini mi se da to ukazuje na tek reda radi sankcioniranje takvih slučajeva da se ne kaže da se nije radilo ništa, da stvarna volja ipak kod mladeži ne postoji. Kao zastupnik i zagrebačkih cesta posebno se sjetim na problematiku predškolskog odgoja, odnosno dječjih vrtića. Budući da je na tom području naročito u posljednje vrijeme kada bilježimo velik porast stanovništva znatan manjak vrtićkih mjesta, a u postojećim vrtićima grupe su u pravilu prevelike što snizuje kvalitetu i predškolskog odgoja i obrazovanja. Stoga se ispravno u izvješću konstatira da još uvijek znatan broj djece ne ostvaruje upis u programe predškolskog odgoja i obrazovanja i već odavno predškolski odgoj i obrazovanje nije puko čuvanje djece u vrtićima dok su roditelji na poslu. Rekao bih da se radi o potrebi i pravu djeteta ne njegovih roditelja koji moraju negdje dijete smjestiti dok su oni na poslu već naglašavam pravo djeteta na odgovarajuće obrazovanje i uključivanje u društvo koje počinje već u toj dobi. Nažalost, predškolski odgoj i obrazovanje nisu uvijek prepoznati kao apsolutni prioritet već prioritete dobivaju neki drugi projekti poput izgradnje vodenih sportskih dvorana ili nabavke sportskih nabrijanih službenih automobila, a rješavanje gorućih problema dječjih vrtića se rješava ad hoc mjerama poput prenamjene potpuno neadekvatnih privatnih prostora čemu u svojoj sredini svjedočim. Što svakako nije dugoročno rješenje. To više što najam i uređenje takvih prostorija ne podliježe odredbama Zakona o javnoj nabavi pa će najam možda ispasti skuplji nego izgradnja vrtića za koje je u nekim slučajevima već osigurano i zemljište. Odnos na problematiku dječjih vrtića osobno me i začudio stav pravobraniteljice u svezi recimo pitanja naplate dječjih vrtića u Gradu Zagrebu gdje je problem vidjela u nepostojanju dogovora oko cijene vrtića između Gradske skupštine i gradonačelnika kao da nadležnost za odlučivanje o tom pitanju nije dana Zakonom o predškolskom odgoju i obrazovanju Gradskoj skupštini već da je zakonsko rješenje dogovor između skupštine i gradonačelnika. A pri tom moj dojam kao da je malo izbjegao iz fokusa glavnih problema o kojima sam maloprije govorio. Nažalost, rješavanje tog pitanja je sada moguće samo na razini političke odgovornosti jer bi zakonsko nametanje tih obveza moglo ulaziti u ustavna prava jedinica lokalne i regionalne samouprave premda je meni osobno i primamljivo iznalaženje rješenja kojim se neodgovornim čelnicima nametnula obveza osiguranja dovoljnih adekvatnih vrtićkih kapaciteta, moguće … [[Govornik se ne razumije.]] određenih sankcija ukoliko se neki standardi ne ispune u primjerenom roku. Nemam namjeru kritizirati a priori ulaganje u sportske dvorane ili druge objekte koji su često korisni i potrebni, ali pri rješavanju ovog problema i vođenju grada moj je stav da treba polaziti od načela kojim se vodimo kada rješavamo probleme u vlastitoj obitelji. Mislim da se većina može složiti da nitko normalan neće kupiti sportski automobili ili izgraditi teniski teren a da ne osigura adekvatno obrazovanje svom djetetu. Zaključno, rekao bih da možemo konstatirati da je ovo izvješće pokazuje određeni napredak i senzibiliziranje javnosti, državnih organa i tijela prema problematici prava djece i u tom svjetlu očito da je rad pravobraniteljice bio dobar i svakako smatram da izvješće treba prihvatiti.
Na ovo izlaganje imamo prijavljene 3 replike. Prvo uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi kolega ne ulazeći što se dešava u Zagrebu između skupštine i gradonačelnika dešava se to i u nekim drugim sredinama, međutim trebamo biti ovdje odgovorni i kazati da je upravo ovim mini poreznim reformama smanjena moć lokalne samouprave kroz proračune i da vrlo teško mogu graditi nove vrtićke kapacitete, stvarati uvjete itd., itd. Međutim, slažem se s vama da upravo početak života kreće iz obitelji. Nažalost i za nas prosječne siromašne hrvatske obitelji. Ali koja je danas upravo ovim izjavama srpskog predsjednika posebno ugrožena. Zbog toga klub HDSSB-a nećemo tražiti stanku u ime kluba, tražim da se o izjavama da Vukovar je srpski i da će ostati srpski koji je izrekao četnik Nikolić očituje i Hrvatski sabor isto tako i predsjednik Vlade RH kao i predsjednik RH. Jer ovo je jedna izjava koja vrijeđa svakog stanovnika RH, svakog građanina i građanku RH bez obzira na nacionalnost i vjeroispovijest. To je skandal! A to utječe i na razvoj i položaj hrvatske djece. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Pandek.
Evo mogu se složiti s vama da je to važna tema ali mislim da nije tema o kojoj bi trebali sad što pored teme razgovarati, bilo je i sa strane HDZ-a po meni stvari koje, kritika kojima nije mjesto na ovom, u ovoj raspravi jer kad i pogledamo ono što se događalo prije, recimo 2007., 2008., 2009. i 2010. da vidimo da je razlika između mrtvih i novorođenih otprilike 7 do 10 tisuća osoba, a imali smo prilike slušati kritike na račun i sadašnje Vlade i one još prošle. Očito je da tu, da ovoj temi nije mjesto stjecanju jeftinih političkih bodova i politizacije nego stvarno da svi pokušamo zajedno i konkretno pokušamo riješiti problem i da se usredotočimo, fokusiramo na ovaj problem ali drugim stvarima u drugim raspravama. Zahvaljujem.
Prije nego što pređemo na druge dvije replike imamo dvije povrede poslovnika. Prvo kolega Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora. Evo ja mislim da je kolega Vinković povrijedio članak 210. koji kaže: "Govornik može govoriti samo o temi o kojoj se raspravlja i prema utvrđenom dnevnom redu.", dakle zaista mjesto u ovome nije u raspravi o pravobraniteljici za djecu, ako ste željeli stanku i očitovanje u ime kluba ili predsjedništva to ste trebali zatražiti na početku sjednice. Hvala.
Kolega Hajdukoviću, dopustiti mi ipak da vodim ja sjednicu, nemojte to raditi vi. Malo ćemo šire tumačiti tu odredbu, zastupnici su ovdje da govore zato su izabrani, a iako malo skrenu s teme nećemo im oduzimati riječ. Druga povreda poslovnik, kolega Vinković.
Pa da, povrijeđen je članak 214. gdje zastupnik omalovažava ili vrijeđa druge zastupnike, a ja bih rekao vrijeđa i sve hrvatske građane i sve hrvatske branitelje, pa i hrvatsku djecu jer i oni su građani hrvatske.
O kojem zastupniku govorite?
A ova tema gospodine Hajduković doista na svu sreću da vi ne vodite sjednicu, ovo je tema svih tema. Tema o kojoj ovisi budućnost djece.
Replika, uvaženi kolega Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Pandek, pa lijepo ste govorili o problematici predškolskog odgoja. Tu smo suglasni naravno da je potrebito osigurati svakom djetetu, dakle vrtić ali zato potrebna su sredstva, naravno su potrebna sredstva, ali sa poreznom politikom koja se dogodila i proračunom to se ne vidi, dragi kolega vrtiće treba dakle financirati, i tete i izgrađivati vrtiće itd. A ako k tome još dodamo teške materijalne prilike obitelji, čemu doprinosi naravno rast PDV-a, cijene energenta i sve ove, svakodnevna ova poskupljenja to zasigurno ne omogućava tim obiteljima da mogu angažirati one tete koje su mnoge podigle mnogu djecu, možda mnoge i ovoj sredini. I to zasigurno dovodi do onih frustracija o kojima je kolega govorio jer svaka neriješena frustracija izaziva novu frustraciju i ona slijedom toga dolaze ta djeca po ove rizike o kojima ste vi govorili u kasnijem dijelu rasprave. Dakle, i o alkoholu, ali naravno i drogama. I zato vas molim i upozoravam da kad bude rasprava da se ne kreće olako u ove definicije lake droge, ovakve droge ili onakve droge to dolazi iz vaših redova, jer je pitanje kada je okidač i kada je vrijeme za takve poruke, a nažalost svjedočimo sve više tim, dakle statistički podaci potvrđuju da u to idemo i ne treba biti lako u to kretati i razmišljati na jedan takav način. Hvala vam lijepo.
Na repliku će odgovoriti poštovani kolega Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Naravno, stvar osiguranja dovoljnih vrtićkih kapaciteta je stvar prioriteta. Svjedoci smo da su se novci trošili na kojekakve velebne sportske dvorane i na BMW-e, a nisu se trošili na stvari na kojima po meni nisu se trošili na stvari na kojima po meni trebali su se prioritetno trošiti. Također bih podsjetio da je za vrijeme prošle Vlade jedinicama lokalne samouprave, su skraćena znatna sredstva i time su onemogućena da u biti mogu ta sredstva uložiti u one sadržaje za koje smatraju da su potrebni, tako primjerice je grad Zagreb promjenama porezne politike izgubio oko 800 milijuna kuna iz svojeg proračuna. A kada govorimo o temi droga ja sam napomenu, ne znam da li ste me dobro razumjeli, ja sam napomenuo da svakako tu problematiku se ne smije zanemariti, ali to sam govorio u sklopu teme o zaštiti djece od alkoholizma. Alkoholizam je nažalost po svojim sveobuhvatni posljedicama kad se kumulativno zbroji teža opasnost i od teških droga. Naravno, da velim, napomenuo sam da ne treba podcjenjivati opasnosti od teških droga, i evo nadam se da sam bio dovoljno jasan. Zahvaljujem.
Posljednja replika, uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Kolega Pandek, u vaše iscrpno izlaganje morao sam intervenirati replikom zato što govorite o dostupnosti dječjih vrtića u Republici Hrvatskoj pa ste se ona posebno obrušili na grad Zagreb s obzirom na svoje političke borbe sa gradonačelnikom. Naime, Hrvatska je izišla iz Domovinskog, krvavog domovinskog rada i ima takvih slučajeva još, dakle i u svijetu, odnosno u Europi poput Francuske koja je imala Napoleonove ratove, prvi svjetski rat, drugi, sve je to imala i Hrvatska, još ima i Domovinski rat. Zbog toga smo i s ove govornice i ovom Saboru apelirali puno puta u ime kluba HDSSB-a, da dječji vrtići u Hrvatskoj moraju biti dostupni svoj djeci, a ne samo 50% djece u Republici Hrvatskoj pohađa dječje vrtiće i da moraju biti besplatni kako bi roditeljima, pogotovo u ovakvoj teškoj situaciji kakva je Hrvatska u krizi i gospodarskoj krizi i recesiji omogućila da se ne služe baka servisom i nekim drugim sredstvima kako bi djecu podigli u onoj predškolskoj dobi. Nažalost, ova Vlada prijašnja to nije ostvarila pa za očekivati je da ćete možda vi nešto napraviti, ali kako ste krenuli bojim se da će ostati mrtvo slovo na papiru ovaj moj prijedlog, dostupnih svoj djeci i besplatnih vrtića.
Odgovor na repliku gospodin Draženko Pandek zastupnik. Izvolite.
Po načelu se slaže s vama da bi dostupnost dječjih vrtića trebala biti besplatna i dostupna svima, nažalost opet je pitanje realnosti dakle. Rekli ste mi da sam se obrušio na gradonačelnika, ubiti moje izlaganje stvarno nije imalo nikakvih političkih pretenzija nego je bilo usmjereno na kritiku i težnju za poboljšanjem stvarne situacije i ponovno naglašavam da u ovom pitanju stvarno ne bi trebalo biti, niti u mojem izlaganju nije bilo pokušaja stjecanja nekakvih političkih poena i kritike radi kritike. Svjedočio sam onome što sam vidi u svojoj sredini i onome što razgovaraju ljudi koje, što mi govore ljudi koje zastupam u ovom Saboru. Načelno kažem, s vama se mogu složiti u cilju prema kojem trebamo težiti dakle prema tome da ta potreba djece bude zadovoljena na čim manjoj cijeni koštanja i za čim više djece. Ali naravno stvar je realiteta, realiteta i realnih mogućnosti. To treba biti cilj prema kojem težimo na uštrb nekih drugih stvari koje sam kritizirao ovdje u svom izlaganju. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći je na raspravi gospodin zastupnik Boro Grubišić u ime kluba HDSSB-a, izvolite. Pet minuta završno.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog državnog Sabora. Ovi realiteti u ostvarivanju prava djece predškolske dobi na dostupnost, dakle tog predškolskog odgoja stalno u ovom Saboru i za vrijeme bivše Vlade osam godina i ove Vlade je izreka treba shvatiti realitete i nema novaca drugim riječima. I tako danas kada imamo izvješće o predškolskom odgoju Ministarstva obrazovanja onda imamo poraznu činjenicu da samo 50 ili 55% djece pohađa dječji vrtić. I to je činjenica koja je konstanta. 45% djece nikada ne vidi dječji vrtić. Što to znači? Da i dalje nema, u ovoj državi 20 godina nema novaca za takve potrebe predškolskog odgoja. Nije istina da ih nema. Raspali su se svuda, znamo da ne nabrajam prvo kriminal i korupciju i sve ostalo, BMW i sve drugo, ali i dan danas se rasipaju jednako, a ne upotrebljavaju upravo za ove potrebe. A rekli smo ovdje gospođa kolegica Jelaš je rekla da odgoj počinje već i do treće godine i nakon toga do šeste, sedme itd. dakle, djeca akceptiraju stvari i u predškolskoj dobi. I onda se čudimo, evo tražite ovdje, odnosno ponavljate činjenicu da bi trebalo dati opće biračko pravo djeci od 16 godine. A istovremeno ne računate da su takva djeca u nekim afričkim, azijskim i drugim zemljama glavni ratnici, upotrijebljeni su u ratne svrhe jer ih se lako indoktrinira pa bi možda i sada indoktrinirali SKOJ-em i Savezom omladine možda takve da … [[Govornik se ne razumije.]] istovremeno bi im za uzvrat dali legalizaciju lakih droga, pa dajte im onda da kupuju alkohol kao i ostali građani, da imaju građanska prava kao i svi ostali. Vozačku dozvolu kada dobiju moraju voziti sa odraslim do 23 godine uz kontrolu odrasloga, a dat ćete im biračko pravo sa 16 godina, a auto ne smiju voziti do 23 godine samostalno. Koji su to prijedlozi? Kakve su to nebuloze? Obitelj je temelj društva, a vi u Zakonu o medicinski pomognutnoj oplodnji predlažete što više samohranih majki, mogućnost da se poveća broj samohranih majki. Obitelj čine otac i majka. Dva roditelja lakše odgoje dijete i lakše ga dignu negoli jedan roditelj, a medicinski pomognuta oplodnja zakon predviđa da majke, odnosno žene mogu samostalno upotrijebiti oplođeni embrio da bi dobilo svoje dijete. I što dobivamo? Majku s djetetom. A di je otac tu? I onda ćemo pravobraniteljicu opet gledati ne bi li napravila izvješće koje bi bilo bolje nego lanjsko i da su se smanjili incidenti u svezi toga, u svezi ove materije da sad ne nabrajam što je to. Vršnjačko nasilje. Pa znate li koliko nasilja ima nad učiteljima i nastavnicima u školama? Oni šute, mnogi ne prijavljuju takve stvari, boje se čak i roditelja. O tome ovdje šutimo, a možete ući u školu ako ćete razgovarati bez da kažem javnosti ili onako slobodno sa nastavnicima pa ćete vidjeti što oni doživljavaju u tim školama. Nastavnici, učitelji njihovi. Odavno je rekao, opet ponavljam po ne znam koji puta Stjepan Radić hrvatske škole moraju biti prije svega odgojne ustanove, pa tek onda obrazovne. Danas to nije tako. Danas to nije tako i evo sad još ovdje se petlja kao da je to glavno pitanje hoće li šesnaestogodišnjaci imati pravo, opće biračko pravo ili neće. Pa to nema veze sa pravobraniteljicom za djecu. Nema veze, za vas ima, za vas ima. Pa dajte im onda da kupe i duhan, cigarete i alkohol sa 16 godina na kiosku. Dajte im da kupe laku drogu bez problema pred školama, stoje dileri pred školama, uredno prodaju drogu, laku, tešku, ne znam ni ja. Ode s lake pa na tešku, jel' tako to ide. Dakle, ovo izvješće pravobraniteljice jasno da nećemo odbiti jer ono je napisano temeljem činjenica koje su bile temeljem prijava i svega onoga što se događalo, pa je to statistički ovdje poredano uredno i nije za odbiti. Ali razmišljajmo malo o onome kako smo u kontradiktornosti i u kontraverzama kada predlažemo jedno i ovdje se zalažemo neću reći demagoški ali pomalo i hipokritski ili licemjerno za nekakva prava, a s druge strane uništavamo našu djecu i našu obitelj. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Tako je, tako je. Gospođo Ingrid [[Upadica predsjednik: Molim vas nemojte. Pa znamo da se ne dobacuje iz klupe.]] Da, da, pa kad govori gluposti. Šta ja mogu? Dakle, pobrinimo se mi kao država i vi kao vlast Kukuriku koalicija, da država [[Upadica predsjednik: Isteklo je vrijeme gospodine zastupniče.]] koja je izišla iz rata, koja ima ovakav, evo samo sekunda, demografski pad jedna od mjera bude i potpuno dostupni svoj djeci u zadnjem našem selu Drižićima ili gore Grgurevićima, da ima vrtić u Sibinju barem ako ništa drugo i da bude besplatan. Tako ćemo pomoći našim … [[Govornik se ne razumije.]] i u ovoj krizi, u ovoj krizi kada oni nemaju i kada imaju šansu poslati dijete u vrtić da nemaju novaca za to [[Upadica predsjednik: Molim vas! Prošla je minuta.]] a ne o Zagrebu da se brinete je li vrtić ovakav i Bandić je ovo, a vi ono. Pa to je bez veze. Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Sabora što ste mi dopustili ovu minutu i neću više prekršavati svoje vrijeme, prekršiti.
Hvala vam lijepa gospodine zastupniče Grubišić. Prije nego dam ime predlagateljice, predlagatelja riječ gospođi pravobraniteljici za djecu, gospođi Mili Jelavić, da samo kažem da se ovo tijelo gdje sad svi sjedimo i raspravljamo zove Hrvatski sabor. Neki to zovu i drugačije, evo sad smo čuli jedan drugačiji izraz. Zvao se i Sabor Republike Hrvatske, ali po Ustavu se zove Hrvatski sabor. Bilo je zanimljivo gledati na jednoj televiziji koja je prenosila nadmetanje kandidate za izbore parlamentarne pisao je Sabor Republike Hrvatske tamo na. E to je stvar odnosa te televizije prema znanju i neznanju o tome kako se zove predstavničko i zakonodavno tijelo Republike Hrvatske. Izvolite, gospođa Mila Jelavić pravobraniteljica za djecu.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Dopustite mi da najprije pozdravim ovu grupu djece koja je sada bila na galeriji i moram priznati da bih voljela kada bi to bila praksa inače da djeca budu slušači kada razgovaramo i raspravljamo o stanju o njihovim pravima u svim područjima. Ja sam sigurna da djeca o tome puno, puno mogu reći i imaju što za reći. Ukratko bih se zahvalila na vašim diskusijama koje smo jučer i danas slušali i one su doista dotakle brojna područja dječjeg života, brojna područja i sadržaj i ovoga izvješća, brojna područja s kojim se mi bavimo ali s kojim ćemo se i dalje baviti. Zahvalna sam vam na prepoznavanju brojnih problema i na ukazivanju i nama ali prvenstveno institucijama države na potrebi boljeg rada, boljeg pristupa, temeljitijeg ja bih rekla i ozbiljnijeg pristupa nego što je to bilo do sada. Spomenut ću samo neka područja koja ste vi ovdje akceptirali i za koja definitivno mislim da jesu i hoće biti predmet našeg bavljenja i u narednom periodu. Naravno manjak predškolskih ustanova tišti mnoge roditelje no naravno sa aspekta djece također predstavlja veliki problem. ja bih samo spomenula i ujedno vas sve skupa pozvala da već nekoliko godina predlažemo da se u našoj državi ustanovi dječji proračun, znači sredstva odvojena na posebnim stavkama koja će zapravo biti namijenjena za djecu i sa kojih će se onda znati i moći raspodjeljivati za sva područja dječjeg života. Mislim da po uzoru na neke zemlje koje već to imaju Hrvatska zapravo treba pristupiti tome i ja vas molim i pozivam da o tome razmislite i da u tom smislu stvaramo podlogu za bolji položaj djece u društvu. Spomenuto je glasovanje sa 16 godina, sport i brojni problemi koje u njemu ima, tjelesno kažnjavanje, nasilje putem interneta, djeca u sudskim postupcima i naravno brojne druge teme. Sve one jesu pitanja i problemi s kojima se mi svi skupa moramo nositi na kojima svi skupa trebamo puno više raditi. A ja sam sigurna da svoj doprinos svakoj od ovih tema možemo dati svi veći i mi u Uredu pravobraniteljice, naravno tu su i tijela državne uprave ali i vi koje od srca pozivam da prilikom izglasavanja i donošenja zakona, propisa, strategija, planova, interes djece stavite ispred i iznad svega i da konsenzusom odlučujete o tome. Zapravo djeca su ta koja nalažu i koja traže, a u ime djece ja vas to molim i tražim, jer jedino ćemo na taj način pokazati ozbiljnost prema djeci i svoju odgovornost prema njima. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Zahvaljujem se pravobraniteljici za djecu i njezinim suradnicima. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela i mišljenju Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2011. godinu. Molim da se izjasnimo, tko je za taj zaključak? Tko je protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je zaključak prihvaćen jednoglasno sa 121 glasom. I sukladno prijedlogu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pravobraniteljice za djecu dani u izvješću dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. Tko je za ovaj zaključak? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je ovaj zaključak donesen jednoglasno sa 121 glasom.