Nastavljamo sa radom i prelazimo na točku dnevnog reda - Izvješće o ostvarivanju prava na pravnu pomoć i utrošku sredstava u 2009. godini Vlada je podnijela ovo Izvješće na temelju članka 69. Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe i Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li? Da. Gospodin Zoran Pičuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Pred vama je prvo Izvješće o ostvarivanju prava na pravnu pomoć ili prava na besplatnu pravnu pomoć od stupanja na snagu Zakona 8. lipnja 2008. godine odnosno od njegove primjene od 1. veljače 2009. godine. Ono što je važno spomenuti vezano uz institut besplatne ili pravne pomoći jest da je ovo u stvari prvi puta reguliran jednim posebnim zakonom modus instrumentarij ostvarivanja te pomoći za građane Republike Hrvatske, ali da on nije nastao bez svojevrsne hrvatske tradicije i hrvatskih dobrih običaja i dobrih zakonskih regulativa u ovom području, pa tako smo i do sada imali i još uvijek imamo institut odvjetničku besplatnu pomoć. I isto tako imali smo nekada prisjetite se i sudsku pravnu pomoć, a danas još uvijek temeljem drugih propisa, ne samo ovoga znači Zakona o parničnom postupku imamo i dalje oslobođenje od pristojbi, odnosno od troškova postupka i to je nešto što pored ovoga sustava još uvijek egzistira i što će se sada izmjenom Zakona o parničnom postupku pokušati što više usustaviti da ovaj Zakon uistinu bude onaj pravi instrumentarij ostvarivanje prava onim na pravnu pomoć onima kojima je to najpotrebnije i zbog njihovih egzistencijalnih razloga. Evo i nekoliko podataka koji su uistinu čini mi se interesantni. U ovom izvještajnom razdoblju zaprimljeno je preko 4 i pol tisuće zahtjeva, a od toga je prihvaćeno 3182 zahtjeva. Ono što je isto tako interesantno jest gdje se to najviše tražila, u stvari u kojim postupcima je, vrste pravne pomoći u kojim postupcima su bile najzastupljenije. Najzastupljenije su u svakom slučaju bile u postupcima pred sudom preko 70%, a pravni savjeti čine gotovo 12 do 13%. Znači, da sve ostale vrste pravne pomoći mogu se svrstati u desetak do petnaest posto slučajeva. Kad se dalje grana ovaj institut i zahtjevi onda se vidi da su prema vrstama postupka daleko najinteresantniji i najzastupljeniji obiteljsko-pravni postupci. Gotovo 50%. Poslije toga postupci u vlasništvu negdje oko 13%, iza toga 12% ovršni postupci, a interesantan je i podatak i ne baš ohrabrujući da u 5 i pol posto a to je 174 postupka jest i vezana uz žrtve obiteljskoga nasilja. Prema prebivalištu korisnika i to u Izvještaju stoji i to pokazuje u stvari hrvatsku sliku, hrvatsku realnost. Najzastupljeniji smo, je taj institut i najviše korišten u Sisačko-moslavačkoj županiji, zatim ide Vukovarsko-srijemska, Grad Zagreb, Osječko-baranjska županija, Primorsko-goranska i Varaždinska, a poslije toga su svi sa bitno manjim brojem postupaka. Analiza vidjet ćete i sami u Izvješću ukazuje zašto i zbog čega je to tako. Ne treba neke posebne analize da se u stvari bar ove prve tri kategorije vidi da se radi o krajevima koji jednostavno, gdje ljudi najlošije žive. Što se tiče pružatelja to je interesantan podatak i odstupa od naših ili očekivanja koja su bila u jednome dijelu da će odvjetnici neće pružati najveći broj, neće biti najčešći pružatelji. Netočno, odvjetnici su to u 76% slučajeva. Ali respektabilno je da su i udruge to čine u 24% slučajeva, 24, 25%. Zbog toga je u stvari i dobra bila ona norma da u udrugama, da se u tom institutu, u udrugama osigura kvalitetna besplatna ili pravna pomoć kroz educirane ljude koji će to obavljati. Za sada je kada gledamo kako je to u konačnici završilo imamo i neku upravno-sudsku praksu. Upravnih sporova je bilo do sada 20 i 3 su praktički izgubljena. 17 je, govorim sa aspekta Ministarstva pravosuđa. 17 je potvrdilo odluku upravnih tijela i na taj način se vidi da se pomalo stabilizira, odnosno uhodava i sudska praksa i da ona srećom nije prebogata. Registrirano je 28 udruga i dvije pravne klinike što nas posebno veseli u Zagrebu i Splitu. Nadamo se da će njihova aktivnost biti u budućnosti puno veća i da će se ovaj institut kroz pravne klinike razgranati. O samim sredstvima osigurano 8 milijuna i 245000, u devetoj. U desetoj oko 6 milijuna kuna i udrugama je za to, za projekte pružanja pravne pomoći osigurano 2 milijuna kuna. I ta su sredstva bila dostatna za obaviti ovaj posao u pravnoj pomoći. Ono što je isto bilo interesantno da je razvijen jedan edukacijski sustav upravnih službenika. Mislimo da je to dobro učinjeno. Ono što će biti još potrebno učiniti povećan je i vrijednost boda za pružanje pravne pomoći na tri kune. Pojednostavljen je obrazac koji je europski ali na žalost kompliciran. I kao zaključno, čini nam se da se institut potvrdio, da se zakon primjena zakona potvrđuje uvođenje ovog instituta, da on nije bez nedostataka i da su se oni u hodu otklanjali, ali da ih i dalje treba otklanjati. Prije svega pojednostavljene su procedure. Trebat će ih i dalje pojednostavljati. Trebat će ubrzani postupak, postupak se čini u odnosu na obični opći upravni postupak i ubrzan na način da se rješava u 15 dana, a može se hitne slučajeve bi se moralo rješavati odmah. Izmijenit će se, već sam to napomenuo, Zakon o parničnom postupku i tu se približiti, odnosno uskladiti hrvatska zakonska regulativa i nastavit će se sada sa promidžbenim, odnosno edukativnim i ja bih rekao nekakvim dogovorom i razgovorima što sa upravnim tijelima što sa sudovima i daljnjim afirmiranjem ovoga instituta koji je poznat, ali ipak nedovoljno prepoznat i vezan i uz same građane koji tu pomoć potrebuju. Prema tome u tri riječi zakon i izvješće pokazuje, čini mi se da pokazuje da se institut besplatne ili pravne pomoći potvrđuje, da ga je potrebno dorađivati da se to u hodu čini, da je to dvosmjerna cesta, ne mogu to činiti samo državna tijela, trebaju oni koji, treba i lokalna zajednica, građani, sudovi i upravna tijela učiniti isto tako prilagoditi i približiti ovaj institut građanima, i ono što je najvažnije i što svakako, čemu svakako treba težiti da svatko onaj kojem je ovakva vrsta pomoći potrebna ima pravo, mogućnost i brzu realizaciju pravne pomoći, to je kredo ovoga zakona i ovih rješenja. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je dakle prvo izvješće o ostvarivanju prava na pravnu pomoć i utrošku sredstava u 2009. godini, s tim da ja moram odmah na početku kazati da i ovdje bi trebalo dodati možda i dijelom 2010. godine, zato što u ovom izvješću koje smo dobili o ostvarivanju prava na besplatnu pravnu pomoć, evo da pojednostavljeno to tako kažem, sad se malo se pomiješalo i ono što se radilo u prvom kvartalu ove godine, pa je možda s te strane i malo teže bilo pratiti ustvari što je bilo čisto u prošloj godini, a što je to ono što je u ovoj godini, i da li su nekakvi pomaci napravljeni. Ja nas želim sve skupa podsjetiti na raspravu u 2008. godini kada smo donosili i imali dva čitanja ovog prijedloga zakona. Naime ovim zakonom sustav pravne pomoći se, Republike Hrvatske, se uskladio sa i usklađivao sa pravnom stečevinom Europske unije, kao i sa praksom Europskog suda za ljudska prava u pogledu primjene članka 6. konvencije koji zabranjuje diskriminaciju po bilo kojem, pa i u osnovu materijalnih prilika, u pogledu zajamčenih prava kao što su pravo na pristup sudu, i pravo na pravedno suđenje. Mislim da je dobro da se podsjetimo da smo tada vodili dosta živu raspravu, ne samo ovdje u Parlamentu, ja bih rekla da je ta rasprava bila i puno življa i izvan Parlamenta, na različitim okruglim stolovima, seminarima, uključili su se oko donošenja ovog zakona u tu raspravu i stručnjaci iz različitih područja, posebno i nevladin sektor, dakle civilne udruge koje su bile vrlo zainteresirane za donošenje ovoga zakona. Tada se upozoravalo kada je prijedlog zakona izašao, tada se upozoravalo na niz nedostatka, i upozoravalo na to da će uočeni nedostaci ustvari u jednom dijelu onemogućiti primjenu samoga zakona. Primjenu onu u kojem bi on trebao biti dakle ispunjen na način da svi oni koji zbog svojih materijalnih prilika ne mogu, nemaju mogućnost pristupa sudu i na suđenje, dakle da im se omogući da kroz ovaj zakon to svoje pravo ostvare, i ja bih to rekla onako na što jednostavniji i što brži način. Primjena zakona pokazalo se, a ono što je pozitivno od strane ministarstva da se to u ovom izvješću ipak i napisali, a to je dakle da ja bih rekla da smo ustvari bili u pravu svi mi koji smo upozoravali da ovaj zakon neće moći imati svoju punu primjenu. On je započeo ustvari što se građana tiče sa 1. travnjem 2009. godine, evo sad je negdje godinu i pol dana, bit će zanimljivo vidjeti što se dešavalo u ovoj 2010. godini obzirom da i prema izvješću negdje u prvom kvartalu ove godine je došlo i do promjene obrazaca koji se moraju ispuniti da bi se dobilo uputnicu da se ostvari besplatna pravna pomoć. Naime sjećate se, mi smo tada upozoravali da je to ogromna administracija, ogromna birokratiziranost u postupku pristupa na pravo na besplatnu pravnu pomoć. Po našoj ocjeni, procjeni ti obrasci su još uvijek komplicirani, i još uvijek imaju stvari koje ne bi trebale unutra stajati, ali o tom potom, vidjet ćemo kako će to, kako će se to odraziti na i broj zahtjeva koji se upućuju za besplatnu pravnu pomoć. Naime negdje ima jedan podatak, kad smo donosili Zakon o pravu na besplatnu pravnu pomoć, tada je i bio jedan podatak da je samo u 2007. godini preko 70 tisuća građana bilo u situaciji da traži neku pravnu pomoć, u smislu besplatne pravne pomoći, dakle ogroman broj naših građana koji nisu bili u materijalnoj situaciji da plate odvjetnike i slično da bi pristupili sudu i ostvarili svoje pravo, međutim kad pogledamo koliko zahtjeva je išlo prema uredima državne uprave u 2009. godini, odnosno koliko ih je odobreno, onda u biti vidimo da je tu jedan veliki nesrazmjer. Ja sam išla pogledati na stranici Ministarstva pravosuđa da vidimo kako se kreće situacija vezano oko ove godine, i koliko zahtjeva dolazi, jedino što bi molila pojašnjenje, nije mi jasno tamo je jedan podatak da je sa 16.10. ove godine zaprimljeno sveukupno 6 tisuća 299 zahtjeva, od kojih je prihvaćeno 4 tisuće 421, ali ja bih molila pojašnjenje da li je to sve, se odnosi na sveukupan broj zahtjeva od kad je počela primjena ovoga zakona ili se to odnosi samo na ovu godinu. Ja mislim da bi bilo dobro da se po godinama odvoji, ili po kvartalima, kako hoćete, jer se mislim na taj način može bolje pratiti. I danas kad gledate analize koje su rađene, od strane prvenstveno civilnih udruga, vidite da ustvari postoje i dalje, i nadalje stoje iste primjedbe koje smo imali kada smo ovaj zakon donosili, te stoga u ime kluba SDP-a ustvari pozivam Vladu da razmotri i da vidi da li je možda došlo vrijeme, bez obzira što će sad netko reći tek se godinu i pol dana primjenjuje, ali da li je došlo vrijeme da se krene u ozbiljnu rekonstrukciju ovoga zakona. Naime, i kada je i sa u izvješću evo komisije o napretku RH za 2009. godinu isto je upozoreno na poteškoće u primjeni ovoga zakona jer se kaže da složenost postupka, niski odvjetnički honorari u usporedbi s njihovim uobičajenim tarifama, značajna smanjenja u proračunu za pružanje pravne pomoći nisu jamac odgovarajućeg pristupa pravdi. Učinkovita provedba besplatne pravne pomoći također je ugrožena nejednakom teritorijalnom raspoređenošću nevladinih organizacija koje pružaju pravnu pomoć. Kad govorimo o sredstvima koja su u državnom proračunu predviđena za ostvarivanje ovoga prava tada valja se prisjetiti da kad smo donosili ovaj zakon tada je u drugom čitanju bilo rečeno da će u 2009. godini biti izdvojeno 18 milijuna kuna za provođenje ovoga zakona. U konačnici za 2009. godinu bio je predviđen iznos od 8 milijuna i nešto malo manje od 250 tisuća kuna, međutim nakon svih rebalansa proračuna koje smo imali tada je taj iznos za 2009. godinu smanjen na samo 2 milijuna i 500 tisuća kuna, a pogledala sam, dakle u proračunu za sljedeću godinu, zasada ako ne bude nekog rebalansa predviđa se 4 milijuna kuna. Što mi se čini da je daleko manje od onoga prvotnog, daleko, daleko manje od onog prvotno planiranog. Kada se vidi koliko je utrošeno sredstava koje je dodijeljeno udrugama u prošloj godini. Njima je dodijeljeno nešto malo više od 2 milijuna kuna, međutim nažalost same udruge iskoristile su samo nešto malo više od 15% tih sredstava te se ostatak morao vratiti u proračun mada nisu to sve udruge učinile, no to je sigurno vezano i uz onaj dio koji se odnosi na to koje vrste pomoći se najviše traže, a to su upravo one gdje su odvjetnici ti koji mogu zastupati pred sudom. Nešto u provođenju zakona, nešto u informiranju građana, u edukaciji da postoji taj zakon i da postoji ta mogućnost očito se ne radi kako treba. Ja pozivam ministarstvo u ime kluba SDP-a, dakle da još jednom razmotri sam zakon, da se vidi je li moguće, a sigurni smo da jeste jer samo bi trebalo pogledati sve one dobre prijedloge i primjedbe koje su bile 2008. godine davane, posebno ću naglasiti, od stručne javnosti, a onda i od civilnog sektora da taj zakon postane stvarno zakon koji će biti dostupan onima kojima je i namijenjen, a to je građanima koji su u težim materijalnim prilikama i koji si ne mogu priuštiti plaćanje nekoga tko će ih zastupati pred sudom. I ono što mi se čini, i to bi molili stvarno za sljedeću godinu, da stvarno da to bude onda Izvješće za 2010. godinu. Ponavljam još jedanput, vi ste u ovom izvješću pomiješali 2009. pa ste unutra ubacili i dio 2010. godine. Nama je jasno da je to zbog toga što se u 2010. godini s jedne strane izmijenio obrazac, s druge strane su se za nešto malo više povećale vrijednost boda za odvjetničke usluge, ali smatramo da to nije u redu i da ste trebali dati izvješće koje se odnosi na i isključivo 2009. godinu. Ponavljam, ukoliko se, po nama, ne bude prišlo stvarno ozbiljno razmatranju toga da li taj zakon uopće donosi učinke kakve bi trebao donositi i ono u odnosu na građane koji od njega imaju velika očekivanja, ne bismo htjeli da taj zakon na kraju ostane nešto o čemu su se vodile velike rasprave, oko čega su svi imali velika očekivanja, a na kraju su ostali ili razočarani ili zakinuti. S jedne strane odvjetnici npr. koji zastupaju građane, a s druge strane i sami građani što nam je prvenstveni cilj u njihovoj nemogućnosti ipak pristupu ostvarivanju prava na besplatnu pravnu pomoć. Evo zahvaljujem.
Hvala. Gospođa zastupnica Ana Lovrin u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo ja bih rekla da danas za razliku od mnogih izvješća koje raspravljamo ovdje u Saboru, o kojima raspravljamo iz godine u godinu, što je dobro jer onda kroz njih možemo pratiti uspješnost provedbe i postizanje svrhe donijetih zakona, ovo Izvješće o provedbi Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći prvi puta je pred nama jer je zakon u primjeni u odnosu na primatelje pravne pomoći od 1.01.2009., odnosno za korisnike od 1. travnja 2009. Dakle, prvi puta razmatramo rezultate primjene ovoga zakona i procjenjujemo da li je on u ovoj jednogodišnjoj primjeni postigao željeni cilj. Nesumnjivo je da je donošenje Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći doprinos hrvatskom pravnom sustavu kao jedna od mjera jačanja dostupnosti pravosuđa i tijela državne uprave kada se pravo ostvaruju u upravnom postupku svima pod jednakim uvjetima. Donošenje ovog zakona također je usklađenje sa pravnom stečevinom EU i praksom Europskog suda za ljudska prava u pogledu zabrane, odnosno onemogućavanja diskriminacije zbog materijalnih prilika u skladu sa Konvencijom zagarantiranim pravima kao što je pristup sudu i pravo na pravedno suđenje. Izvješće o kojemu danas raspravljamo obuhvaća jedan segment pravne pomoći koja je osigurana osim ovim Zakonom o besplatnoj pravnoj pomoći, uređena je i procesnim zakonima, dakle Zakonom o parničnom postupku, Zakonom o kaznenom postupku pa i Zakonom o odvjetništvu u kojima je pod određenim uvjetima predviđeno oslobađanje od plaćanja sudskih pristojbi odnosno dodjela branitelja po službenoj dužnosti odnosno obveza odvjetnika na pružanje besplatne pravne pomoći. Da bismo mogli prosuđivati postizanje cilja ovoga Zakona valja se prisjetiti definicije besplatne pravne pomoći prema ovome Zakonu koja kaže da je besplatna pravna pomoć način olakšavanja pristupa sudu i drugim tijelima vlasti koji odlučuju o pravima i obvezama Hrvatskih državljana i stranaca na način da troškove djelomično ili u cijelosti snosi Republika Hrvatska uzimajući u obzir njihov materijalni položaj i okolnosti da ne bi mogli ostvariti to pravo bez ugrožavanja svoga uzdržavanja ili uzdržavanja članova kućanstva. Kako proračunska sredstva niti jedne države, pa tako ni naše nisu dostatna da osiguraju besplatno pravosuđe za svih, razumno je uvođenje imovinskog cenzusa korisnika prava kao i ograničenje besplatne pravne pomoći na postupke u kojima se rješava egzistencijalnim pitanjima koja zakon opisuje primjerice ali ostavlja mogućnost sudu da odluči o pravu na besplatnu pravnu pomoć i u ostalim pravnim slučajevima kada odluči da su razlozi pravičnosti. U izvješću se navodi a to smo čuli u prethodnoj raspravi da je u javnosti dosta kritiziran imovinski cenzus kao strog, o čemu se može razgovarati ali valja reći da je taj imovinski cenzus usuglašen s drugim limitima u pogledu ostvarivanja prava u područjima socijalne skrbi u Republici Hrvatskoj. Ja bih ovdje u tom smislu pohvalila Ministarstvo pravosuđa jer je ono poduzelo mjero radi ujednačavanja primjene Zakona osobito u pogledu utvrđivanja imovinskog cenzusa po svim županijama, a također u praksi je primjenjivan princip pravičnosti u cilju ispunjavanja svrhe i smisla zakona o besplatnoj pravnoj pomoći cijeneći svaku specifičnu situaciju primjenom norme na svrhovit način u smislu Zakona. Nadalje, obzirom da se radi o pravu za čije je ostvarivanje ispuniti određene uvjete, jasno je da je potrebno utvrditi postupak i tijela koja će ga provoditi. Zakonom je uveden sustav uputnice koje utvrđuju, odnosno daju pravo a korisnik sam bila kako će ga i gdje iskoristiti da li kod udruge ovlaštene ili kod odvjtnika po vlastitom izboru. Moram reći da je ovo izvješće na jedan sustavan način prikazuje stanje sustava besplatne pravne pomoći, dakle navodi zakonski okvir, navodi institucionalni okvir kroz 20 ureda državne uprave i 13 ispostava, kroz Ministarstvo pravosuđe koje odlučuje u 2. stupnju, kroz Povjerenstvo koje je osnovano kao savjetodavno tijelo pri Ministarstvo pravosuđe koje odlučuje o dodjeli sredstava i o odobravanju projekata koje prijavljuju udruge. Pobrojane su aktivnosti Ministarstva koje vodi upravni nadzor i vršilo ga je tijekom ove godine u dva slučaja, koje je drugostupanjsko tijelo za rješavanje po žalbama u slučaju odbijenog zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć, vodi registar ovlaštenih udruga. Dakle, Ministarstvo pravosuđa vidimo iz ovog Izvješća je provelo kampanju za informiranje građana kroz niz press konferencija, specijaliziranih radio i tv-emisija. Provedena je edukacija za službenike u Uredima državne uprave, za službenike u Ministarstvu pravosuđa, provedena je komunikacija sa udrugama i organiziran je Okrugli stol u listopadu 2009. u sklopu obilježavanja Europskog dana građanskog pravosuđa upravo na ovu temu. Izneseni su u ovom Izvješću kvalitetni statističkih podaci o broju podnijetih i odobrenih zahtjeva, o broju i vrsti pružene pravne pomoći, pružateljima i korisnicima besplatne pravne pomoći, te u financijskom dijelu o strukturi troškova i o načinu na koji se financiraju pružatelji besplatne pravne pomoći. Ovdje želim također reći da je izuzetno dobro uvedena aplikacija besplatne pravne pomoći. Dakle, informacijskog sustava koji svakodobno omogućava uvid u stanje podnesenih zahtjeva, u broj odbijenih, odobrenih i odbačenih zahtjeva u broj izdanih uputnica, u iznos obračuna tih i isplaćenih sredstava besplatne pravne pomoći i to sve prema teritorijalnim pokazateljima po županijama. A što iz tih statističkih brojeva možemo iščitati. DA je od 1. veljače 2009. do 1. ožujka 2010. zaprimljeno 4545 zahtjeva od kojih je prihvaćeno 3182. Da je naplaćeno 78 tisuća kuna, a obračunato milijun 278 tisuća 319 kuna, dakle to su oni iznosi koji su pokriveni uputnicama ali još nisu realizirani i naplaćeni. Što nadalje primjećujemo. Primjećujemo da ovaj podatak itekako odstupa od brojeva koji su bili spominjani i kojima se baratalo prilikom donošenja Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći i upravo o ovome dijelu civilnog društva koji je govorio kako ovaj Zakon nikako neće moći podmiriti sve potrebe i ovi iznosi proračunski sve potrebe besplatno pravnom pomoći jer se tada baratalo brojkom od 70 tisuća slučajeva pružene pravne pomoći u udrugama i slučajeva pružene pravne pomoći kroz Hrvatsku odvjetničku komoru, otprilike 400. Kada iščitavamo današnje egzaktne pokazatelje o broju podnijetih zahtjeva od 4 tisuće 500 i nešto, pa kada bi u odnosu na udruge oni svi bili prihvaćeni onda bi ispadalo da tih zahtjeva je oko 1000 a ne 70 tisuća kako se to govorilo. Naravno tada se govorilo paušalno i otprilike a sada su ovo egzaktni pokazatelji točno ime i prezime svakog podnositelja zahtjeva za pravo na besplatnu pravnu pomoć. Ovdje želim reći da je to vjerojatno rezultat toga što su udruge u svojim iskazima broja pruženih pomoći vjerojatno u taj dio uračunavale sve psiho-socijalne pomoći i druge razne pomoći koje su pružale građanima ali to per definitionem, ne ulazi u pravo na besplatnu pravnu pomoć kojom se osigurava nesmetan pristup sudu svima pod jednakim uvjetima. Dakle, prije udruge dobivaju novac iz proračuna i u sustavu besplatne pravne pomoći dobivaju novac iz proračuna na temelju projekata da bi im se omogućilo da ga dobiju unaprijed, ali pruženom pomoći nisu mogle taj novac i opravdati. Ako ove pokazatelje promatramo raščlanjene po županijama primjećujemo neravnomjernost kako u broju podnijetih zahtjeva, u broju odobrenih zahtjeva, vrsti pružatelja usluge, iznosu isplaćenih sredstava i ti pokazatelji ti podaci su izvrsna podloga za provođenje daljnje analize u Ministarstvu pravosuđa o uzrocima nejednakosti. I ja mislim da je možda prebrzo zaključiti da je logičan broj više zahtjeva na određenom području lošiji život građana, bio bi izvrstan podatak koji bi mogao osigurati ministarstvo, a to je da se utvrdi broj podnijetih i odobrenih zahtjeva prema broju stanovnika, dakle po broju stanovnika pa bi to davalo pravu sliku, a tu je onda i mogućnost analize tih podataka možda prema rasprostranjenosti pružatelja usluge, prema općem stanju zahtjeva za pravnom zaštitom u upravnim i sudskim postupcima na području te županije i tada bismo dobili pravu sliku da li negdje zaista nema potreba za tom pomoći ili su građani neinformirani ili su im pružatelji besplatne pravne pomoći nedostupni. Ono što jedino primjećujemo po županijama da je ujednačeno, a to su vrst predmeta za koju se traži besplatna pravna pomoć i to je gotovo u 50% slučajeva su to obiteljsko pravni postupci, a zatim slijede postupci o vlasništvu i ovršni postupci. U odnosu na pružatelje pravne pomoći odvjetnika udruga sindikata i pravne klinike, pri čemu odvjetnici pružaju primarnu i sekundarnu pravnu pomoć dakle i onu pred sudom, a ovi drugi pružatelji samo primarnu. Primjećujemo da se oko 80% zahtjeva odnosi na odvjetnike, točnije 75,8, a 24,2% na sve ostalo. Ovo je naravno ima svoje logično obrazloženje, upravo zato što se najviše zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć građani zahtikjevaju upravo za rješavanje svojih sporova u sudskim postupcima, a za koju su pravnu pomoć ovlašteni pružati samo odvjetnici. Što se tiče ostalih pružatelje trenutno je registrirano u Ministarstvu pravosuđa 30 udruga, jedan sindikat i dvije pravne klinike Pravnih fakulteta u Zagrebu i Splitu. U odnosu na financijske pokazatelje zanimljiv je podatka, a o tome smo već govorili, da je prijavljenih i odobrenih projekata udrugama i klinikama odobren iznos od 2 milijuna 10 tisuća kuna. Od toga iznosa je vraćeno u državni proračun ili se očekuje vratiti negdje oko tisuću 600, gotovo miliju i 700 tisuća kuna što znači da su udruge uspjele potrošiti u ovom sustavu otprilike 330 tisuća kuna što zaista zahtjeva jednu detaljnu analizu. Što se tiče odvjetnika otprilike je i broj zahtjeva i iznosi su u onom dijelu kako je to bilo i prethodnih godina su podaci pokazivali. I zaključno, donošenje Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći i pratećih propisa zaista je jedan doprinos hrvatskom pravnom sustavu, a ovo izvješće pokazuje da su moguće daljnje poboljšice u sustavu njegove primjene. Pokazuje da je broj zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć mnogo manji od onoga koji su prezentirani u podacima udruga u odnosu na ovaj koji je praćen egzaktnim pokazateljima. Uz pohvalu Ministarstvu pravosuđa i uredima državne uprave za pojednostavljivanje postupka obrazaca tijekom primjene zakona, obzirom da osigurana proračunska sredstva nisu u cijelosti potrošena, ja mislim da ima prostora da se preispita i odredbe o imovinskom cenzusu odnosno povećanje vrijednosti boda, da bi pružatelji usluga prema prijedlogu Ministarstva pravosuđa dostigli 70% od odvjetničke tarife, pa da bi onda i korisnici prava na besplatnu pravnu pomoć imali zaista i primjerenu pravnu pomoći puni angažman pružatelja. Na kraju klub HDZ-a podržava ovo izvješće. Očekujemo s nestrpljenjem i sljedeće izvješće i ohrabruje da je ipak u 2010. već broj zahtjeva i da treba i dalje raditi na informiranju građana da imaju pravo na besplatnu pravnu pomoć. Hvala.
Hvala. Gospodin Stanko Grčić u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći primjenjuje se u odnosu na građane posljednjih godinu dana. Njegovim stupanjem na snagu zajedno sa ostalim podzakonskim propisima u RH je po prvi puta uspostavljen sustav koji se svim građanima bez obzira na njihovo imovinsko stanje omogućuje ravnopravan pristup pravosuđu. Kako se radi o sasvim novom sustavu problemi prilikom uspostave i realizacije za nas u klubu HSS-a bili su i očekivani. Ukazujemo na glavni problem koji se javlja, a to je nezadovoljstvo pružatelja pravne pomoći odnosno odvjetnika i udruga simboličnom naknadom koji oni ostvaruju za te pružene usluge. Kako bi se bar donekle poboljšao položaj pružatelja, vrijednost boda na osnovi koje se obračunava spomenuta naknada u 2010. godini podignuta je na tri kune. Međutim, s obzirom da je navedeni iznos i dalje daleko ispod redovite odvjetničke tarife, stav je ministarstva da bi isto trebalo istu povećati. Nadalje, uredi državne uprave i udruge u početku su ukazivali na komplicirani obrazac zahtjeva koji pravnički neuke stranke trebaju ispuniti kako bi se mogao pokrenuti postupak odobravanja besplatne pravne pomoći. Slijedom navedenih primjedbi ministarstvo je pojednostavilo obrazac zahtjeva i smanjilo njegov opseg gotovo dvostruko, te izbrisalo rubrike koje su se u praksi pokazivale nepotrebne. No, ako se u praksi pokaže još određenog viška određenih nepotrebnih podataka, vjerujem da se taj obrazac može još pojednostaviti. U cilju daljnjeg unapređivanja sustava ministarstvo u suradnji s uredima državne uprave nastavlja ulaganja u edukaciju svih čimbenika uključenih u ovaj proces, posebice državnih službenika zaposlenih na poslovima odobravanja zahtjeva građana za korištenje besplatne pravne pomoći odvjetnika, ovlaštenih udruga civilnog društva, ali i predstavnika sudbene vlasti. Dobro je reći nekoliko rečenica i o samom Zakonu o besplatnoj pravnoj pomoći koji je stupio na snagu 8. lipnja 2009. godine. U odnosu na građane počeo se primjenjivati 1. veljače 2009. godine. U cilju zaokruživanja zakonodavnog okvira besplatne pravne pomoći donijeti su i osim navedenog zakona i nekoliko uredbi i pravilnika koji jasno omogućuju bolju i efikasniju provedbu. Institucionalni okvir sustava besplatne pravne pomoći organizirane na način da državni službenici u 20 ureda državne uprave u županijama te u 13 ispostava odlučuju po zahtjevima za odobravanje besplatne pravne pomoći u prvom stupnju dok je u svim ostalim ispostavama moguće predati zahtjev koji će biti proslijeđen uredu u središtu županije. U gradu Zagrebu poslove zaprimanja zahtjeva građana i odlučivanje u prvom stupnju obavlja jedan područni ured gradske uprave. Nadležni ured za podnošenje zahtjeva i ured na čijem području podnositelj ima prebivalište ili boravište zahtjev se podnosi na propisanom obrascu uz koji se prilaže pisana izjava podnositelja i članova njegova kućanstva o dopuštenju uvida u sve podatke o imovini i dohotku, kao i izjave kojom podnositelj za točnost tih podataka odgovara materijalno i kazneno. Ured državne uprave temeljem podataka i zahtjeva izdaje uputnicu kojom se odobrava korištenje besplatne pravne pomoći ili donosi rješenje kojim se isto odbija. Protiv rješenja ureda kojim se zahtjev odbija podnositelj zahtjeva može podnijeti žalbu Ministarstvu pravosuđa, a protiv rješenja Ministarstva pravosuđa kojim se žalba odbija može se pokrenuti i upravni spor. Imamo i Povjerenstvo za pravnu pomoć koje je savjetodavno tijelo Ministarstva pravosuđa koje je osnovano Zakonom, a sastavljeno je od predstavnika ministarstva, udruga, sindikata, akademske zajednice i Hrvatske odvjetničke komore. Sukladno zakonu zadaće povjerenstva vezane su uz praćenje i analizu stanja u odobravanju i korištenju pravne pomoći, davanje mišljenja na projekte te davanje prijedloga i mišljenja ministru nadležnom za poslove pravosuđa u svrhu unapređivanja sustava pravne pomoći. Od dana početka primjene zakona u odnosu na građane, tj. od 1. veljače 2009. godine do 1. ožujka 2010. godine na cijelom području Republike Hrvatske zaprimljeno je sveukupno 4545 zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć, a od toga je prihvaćeno 3182 zahtjeva, dok je odbijeno 1001 zahtjev. Odbačeno ih je 186, a obustavljeno 152, dok su ostali u postupku odobravanja. Nadalje, u promatranom razdoblju izdano je sveukupno 2191 uputnica. Zakon propisuje i vrste pravne pomoći. Pravna pomoć ostvaruje se kao što znamo kao primarna i kao sekundarna. Primarna pravna pomoć obuhvaća opću pravnu informaciju, pravni savjet, pravnu pomoć u sastavljanju pismena pred tijelima uprave i pravnim osobama koje imaju javne ovlasti, zastupanje u upravnim stvarima, pravnu pomoć u mirnom izvansudskom rješavanju sporova, zastupanje pred Europskim sudom za ljudska prava i međunarodnim organizacija. Dok sekundarna pravna obuhvaća zastupanje pred sudom, pravnu pomoć za mirno rješavanje sporova pred sudom i sastavljanje pismena u sudskim postupcima. Što se tiče vrste postupaka kojim se odobrava pravna pomoć, vidimo da se odnosi prije svega na egzistencijalna pitanja u smislu zakona, a koja su osobito statusna pitanja prava i sustava socijalne skrbi, prava i sustava mirovinskog, invalidskog osiguranja i drugi oblici pomoći. U postupku odobravanja pravne pomoći potrebno je prvenstveno utvrditi primjenom članka 2. u vezi s člankom 8. materijalni položaj odnosno imovno stanje podnositelja zahtjeva pa ako su ti kriteriji zadovoljeni pristupiti utvrđivanju egzistencijalne važnosti pravne stvari za koju pravnu pomoć traže u smislu članka 5. stavka 1. i 2. ovog zakona. Također valja spomenuti da su kriteriji određeni u članku 8. zakona koji mogu se uzeti kao pomoćni kriteriji za primjenu članka 2. zakona ukoliko uvjet određen člankom 2. i 8. nije zadovoljen nije potrebno dalje ulaziti u ocjenu da li se u konkretnoj situaciji radi o egzistencijalnom pitanju za stranku. Korisnici pravne pomoći prema državljanstvu sukladno odredbi članka 7. zakona su korisnici pravne pomoći koji mogu pored hrvatskih državljana biti i stranci na privremenom ili stalnom boravku, azilanti, stranci pod supsidijarnom i stranci pod privremenom zaštitom koji ne mogu snositi troškove pravne pomoći bez opasnosti od egzistencijalne ugroženosti. A što se tiče pružatelja pravne pomoći znamo da su to odvjetnici, udruge, sindikati, pravne klinike pri čemu su definirani oblici pravne pomoći koju pojedini od ovih subjekata može pružati. Odvjetnici pružaju primarnu i sekundarnu pravnu pomoć. Odvjetnik ne smije odbiti pružiti pravnu pomoć, osim u slučajevima predviđenih Zakonom o odvjetništvu za uskratu pravne pomoći. Nekoliko rečenica i o statističkim pokazateljima iz kojih je vidljivo da su pravnu pomoć u 75 slučajeva pružili odvjetnici dok su udruge pružile pravnu pomoć u 24% slučajeva. Ovakva razlika u omjeru pružatelja pravne pomoći ne začuđuje s obzirom da je iz ranije iznesenih podataka vidljivo da se korištenje iste češće odobrava u sekundarnoj nego za primarnu pravnu pomoć. I nekoliko rečenica o financiranju. Sredstva za troškove organizacije sustava besplatne pravne pomoći, troškove prema uputnicama osiguravaju se u državnom proračunu. Osim na taj način mogu se osigurati iz sredstava lokalne i područne odnosno regionalne samouprave, donacija i drugih izvora u skladu sa zakonom. Od ukupno osigurane 22 pravne pomoći do 50% se dodjeljuje na temelju natječaja udrugama i visokim učilištima za rad pravnih klinika, a 50 se osigurava za druge oblike pravne pomoći. Odobravanje pravne pomoći odnosi se na potpuno ili djelomično osiguravanje plaćanja troškova pravne pomoći, ovisno o imovinskom stanju podnositelja zahtjeva. Naime, predviđena je mogućnost da korisnik pravne pomoći zavisno od svojih materijalnih prilika sudjeluje u troškovima postupka u određenom postupku. Upravni nadzor nad provedbom zakona obavlja ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa. U obavljanju upravnog nadzora ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa posebno nadzire postupanje ureda u odobravanju pravne pomoći. Nadzor nad savjesnim i stručnim pružanjem pravne pomoći obavlja po službenoj dužnosti tijelo pred kojim se vodi postupak u kojem stranka ostvaruje pravo na pravnu pomoć. Iznimno, nadzor nad radom udruga obavlja neposredno i ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa koje će najmanje jednom u dvije godine izvršiti nadzor nad pružanjem pravne pomoći od strane udruga. Kad tijelo pred kojim se vodi postupak utvrdi da je pravna pomoć pružena nesavjesno ili nestručno sastavit će o tome bilješku u spisu i upozorit će na tu okolnost pružatelja pravne pomoći korisnika pravne pomoći tijelo koje je izdalo uputnicu i ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa. Mi vjerujemo u klubu HSS-a da evo zakon donosi određene dobre učinke i da će kroz određeno vrijeme ti učinci u pozitivnom smislu biti još i veći. I smatramo da je izvješće pregledno i sadržajno rješava postavljeni zadatak i zbog toga klub Hrvatske seljačke stranke podržava ovo Izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je u ime kluba HNS-a, HSU-a uvaženi zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržat će ovo Izvješće. Mi smo 2008. godine svi zdušno podržali donošenje Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. Radi se kolegice i kolege o jednom uobičajenom demokratskom standardu u svim uređenim državama i svi znamo da i u okviru poglavlja 23. također je bilo potrebno uskladiti našu pravnu legislativu sa pravnom stečevinom Europske unije i to je učinjeno. Međutim, nije sve u tome da se usklade zakoni. Još je važnije da se zakoni provode. Tu jasno evo kolege koji su govorili prije mene upozorili su na niz nedostataka vezanih uz implementaciju toga zakona. Međutim, moramo biti korektni i reći ovo je prva godina provedbe toga zakona i očekivali smo da će biti poteškoća. I najvažnije je da reagiramo na te poteškoće na način da ih se pokuša što prije otkloniti. Nakon što smo usvojili zakon donijeta su četiri podzakonska propisa. To je Uredba o tarifi za utvrđivanje vrijednosti iznosa naknade za pružanje primarne i sekundarne pravne pomoći. To je Pravilnik o kriterijima za vrednovanje projekta ovlaštenih pružatelja besplatne pravne pomoći. To je Pravilnik o obrascu zahtjeva za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći i to je Pravilnik o način vođenja registra udruga ovlaštenih za pružanje besplatne pravne pomoći. Još nam je draže da je od donošenja tih podzakonskih propisa do danas došlo do izmjene nekih od njih. Brzo ste reagirali na uočene nedostatke. Korigirana je i Uredba o tarifi, korigiran je Pravilnik o obrascu. Ja moram reći da jedan mi se građanin u Rijeci, a moram s ponosom reći da građani Primorsko-goranske županije vrlo često koriste institut besplatne pravne pomoći što znači da su prepoznali tu mogućnost i da i oni građani koji su slabijeg imovnog stanja mogu biti pred i trebaju biti dakako pred zakonom i upravnim postupcima u jednakom položaju kao i svi ostali građani. Taj građanin mi je došao i rekao, znate pokušao sam ispuniti obrazac za besplatnu pravnu pomoć. On je tako složen da bih morao najprije završiti pravo, a kad bih imao Pravni fakultet onda vjerojatno mi ne bi trebala tuđa pravna pomoć. To je u šali rekao. No, dobro je da je došlo do brze, promptne reakcije i iz sabornice moramo jasno uputiti građanima poziv da apsolutno koriste ovu mogućnost, da se služe dakako tom pomoći. Jako me veseli to da je evo u Ministarstvu pravosuđa su svi mišljenja da treba i dalje raditi na edukaciji svih službenika koji su uključeni u ovaj sustav. To je sigurno potrebno jer primjedbe sa terena su značajne i sigurno da ih treba što prije otkloniti. Ono što bih želio podvući je i reagirati na nešto što je državni tajnik rekao, ali ne u kritičkom smislu, vidjet ćete. Najčešće se pravna pomoć odobravala za obiteljsko pravne postupke, svaki drugi slučaj. Zatim u postupcima u vlasništvu te ovršnim postupcima. Žrtvama obiteljskog naselja odobrena je pravna pomoć u 174 postupka, odnosno nešto više od 5% slučajeva. Državni tajnik je rekao na žalost. Međutim, nas veseli to da ljudi hrabro odlučuju se da prijavljuju nasilje u obitelji, da rješavaju sporove na sudu, a ne da šute, prešućuju i jasno time do daljnjega odgađaju rješavanje tih situacija koje dovode do nasilja u obitelji. Prema tome, za pohvalu je da se građani sve više odlučuju da potraže pravnu pomoć i u takvim slučajevima. Jako nam je drago da je naš Odbor za ravnopravnost spolova kao i Odbor za ljudska prava ocijenili su da treba vjerojatno mijenjati ponovo tarifu, odvjetničku tarifu, da ju vjerojatno treba približiti onoj realnoj tarifi koju odvjetnici inače imaju. Ono što smo također registrirali je činjenica da vjerojatno je broj građana kojima treba besplatna pravna pomoć daleko, daleko veća od one koja je registrirana u ovom Izvješću što znači da kampanju informiranja građana treba nastaviti. Treba nastaviti, trebamo pozivati građane, trebamo ih obavijestiti o mogućnostima koje pruža Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. I ja se nadam da će svake godine građani sve efikasnije koristiti mogućnost koja im stoji na raspolaganju. Nadalje, Odbor za ljudska prava želim podvući njihovu primjedbu. Oni su tražili da se određeni podaci u budućem izvješću koji se odnose na osobe sa invaliditetom posebno istaknu, obzirom na Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom. Mislim da je to dobar prijedlog. Mislim da svi, a posebno službenici moraju se u tom sektoru educirati kako bi posebno kod stvaranja timova za potpomognuto odlučivanje mogli biti učinkovitiji i korektniji prema tim našim građanima. Evo to bi bile naše primjedbe, naše sugestije. Mi ponavljam ćemo podržati ovo Izvješće. Nadamo se da će nedostaci koje smo uočili u prvoj godini primjene ovoga zakona biti brzo otklonjeni i da ćemo se svi zajedno vrlo brzo približiti standardima koje vidimo i na način na koji funkcioniraju ovakvi zakoni u uređenim državama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom. Ja ću u ime SDSS-a dati osvrt na ovaj izvještaj o ostvarivanju prava na pravnu pomoć o utrošku sredstava u 2009. godini. Za nas je u načelu ovaj izvještaj korektan i prihvatljiv, i sve ono što ću reći u kasnijem obrazloženju ovoga nije u cilju nekakvih ekstremnih kritika, nego je u cilju da kažemo nekakva naša saznanja sa terena kako bi se u tehničkom, operativnom smislu popravilo provođenje i kvaliteta ovog zakona, i kao što je gospodin državni tajnik rekao samog kreda ovog zakona. Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći je po nama dobra osnova i dobar doprinos za jačanje hrvatskog pravosudno sustava za podizanje njegove razine u skladu sa razinom koja to traži naše buduće europske integracije. On je i po nama i dobra supstitucija u ovom trenutku za nekadašnje tzv. uredovne dane, koji su bili jedna izuzetno dobra praksa za one koji su se bavili pravosuđem znaju šta znači za običnog čovjeka uredovni dan. Sada nakon godinu dana primjene ovog zakona možemo konstatirati da je to potpuno ispravna ocjena državnog tajnika da je to dvosmjerna cesta i ta mi se definicija prilično sviđa i mislim da ovu stvar moramo svi zajedno dorađivati. U tom kontekstu ću ja iznijeti i neke sugestije koje smo mi prema nekim našim saznanjima uočili na terenu u provođenju zakona, odnosno samog postupka pružanja besplatne pravne pomoći. Prvo nedovoljna informiranost građana o postojanju, sadržaju i mogućnostima koje zakon pruža je prva činjenica koju bi mi ovdje istakli. Rekli bi ovako da istina, odnosno činjenica jeste da je Ministarstvo pravosuđa na internetskoj stranici učinilo potpuno dostupnim podatke o sustavu pružanja besplatne pravne pomoći, sve u cilju informiranja građana, no međutim naša iskustva govore da velik broj potencijalnih korisnika besplatne pravne pomoći nisu informirani o postojanju samog zakona o besplatnoj pravnoj pomoći, te mogućnostima koje pruža taj zakon. To govorimo posebno o onim osjetljivim društvenim skupinama koja se zove kategorija povratnika, izbjeglica, prognanika, posebno na područjima PPDS-a, ali i izvan područja posebne državne skrbi, koji su socijalno i ekonomski isključeni iz nekakvih društvenih tokova. Činjenica je da i građani slabijeg imovnog stanja zbog realnih i objektivnih uvjeta svoga življenja nisu u mogućnosti danas još uvijek koristiti tu internetsku informaciju, te samim time nisu ni potpuno informirani o postojanju ovog zakona i naravno onda je logično da su i uskraćeni za mogućnost konzumiranja svega ovoga što ovaj zakon nosi. Druga stvar na koju ukazujemo jeste problem nedovoljne dostupnosti zahtjeva za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći na cjelokupnom području RH. Iako je člankom 18. Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći propisano da informacije o mogućnostima i uvjetima korištenja pravne pomoći, kao i obrasce zahtjeva strankama dužne učiniti dostupnim sudbena tijela prvog stupnja, upravna tijela prvog stupnja i pravne osobe s javnim ovlastima, to nije uvijek slučaj u praksi. Kažem opet naša iskustva govore da potencijalni korisnici besplatne pravne pomoći koje dolaze iz manjih mjesta na područjima PPDS-a, koja nisu teritorijalno pokrivena uredima državne uprave, već ispostavama ureda za besplatnu pravnu pomoć, zahtjeve za besplatnu pravnu pomoć mogu podići samo u tim ispostavama ureda. Nije rijedak slučaj da nadležna tijela na području PPDS-a koji po zakonu, koji su po zakonu obvezni pružiti informaciju građanima, te učiniti dostupnim zahtjeve za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći nisu upoznata sa svojom zakonskom obvezom, te upućuju korisnike od jednih do drugih tijela i ureda, i tako ih, da vulgariziram stvari, šeću od šaltera do šaltera. Obećano je da će dovoljan broj zahtjeva za odobrenje korištenja besplatne pravne pomoći biti dostavljen pružateljima pravne pomoći, dakle udrugama, klijentima, odvjetnicima itd., to još uvijek nije ispoštovano. Udruge za potrebe korisnika zahtjeve za besplatnu pravnu pomoć danas štampaju sami. Treća stvar je obrazac za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći, je po našoj ocjeni zahtjevan i kompliciran, pa ga većina korisnika nije u stanju samostalno popuniti. Unatoč izmjenama zahtjeva za odobrenje korištenja besplatne pravne pomoći, koji je pretrpio kozmetičke izmjene, pa je sa 9 stranica smanjen na 7, a potom na kraju na 4 stranice, obrazac zahtjeva je i dalje kompliciran, složen i prilično nerazumljiv za korisnike. Prema izjavama stranaka u popunjavanju obrasca zahtjeva za korištenje besplatne pravne pomoći uredima državne uprave izostala je pomoć državnih službenika. To je nešto što sam sad posebno naglasio, jer smatram da je ovo tehničko pitanje koje može imati neke nedostatke, ali ovo ljudski faktor koji u ovoj stvari koju želimo postići ne bi smjelo imati nedostatke. Četvrta stvar koju ističem jeste visoko i restriktivno propisani uvjeti za odobravanje besplatne pravne pomoći, koji nisu usklađeni ovog trenutka sa gospodarskim i socijalnim stanjem u kojem žive potencijalni korisnici besplatne pravne pomoći. Naime šta ovdje hoću reći? Kriterij po kojima se pravna pomoć odobrava postavljeni su izuzetno restriktivno, nemoguće ostvarivanje prava za besplatnu pravnu pomoć građanima koji posjeduju kuću koja se u smislu zakona smatra zadovoljavajućim stambenim prostorom, znači 35 kvadrata za podnositelja zahtjeva, te dodatnih 10 kvadrata za svakog člana kućanstva. Više je primjera u praksi gdje se nadležni uredi državne uprave odbijaju zahtjeve građana za pružanje pravne pomoći, a da podnositelji zahtjeva uopće nemaju prihoda, ili su njihovi prihodi mali, odnosno egzistencijalno nedovoljni, ali zato posjeduju kuću ili stan. Prema tome činjenica vlasništva tako zadovoljavajućeg stambenog prostora mnoge je građane potpuno danas diskvalificirala kao primatelje i korisnike takvih usluga. Sljedeća stvar je problem suženog kruga i opsega djelovanja. Registriranjem udruga civilnog društva, registriran dakle udrugama civilnog društva kao pružateljima pravne pomoći je po našoj ocjeni sužen krug i opseg djelovanja, te im je uskraćena mogućnost pružanja pojedinih oblika sekundarne pravne pomoći. Tu prije svega se misli na mirno rješavanje sporova, sastavljanje pismene u sudskim postupcima, upravnim tužbama, ustavnim tužbama u upravnim sporovima itd. Dakle, organizacije civilnog društva po nama uglavnom imaju potrebne kapacitete, imaju obrazovanje i imaju znanje, imaju vještine i iskustvo u pružanju takve vrste pomoći, na kraju to rade 15-ak i više godina u kontinuitetu te postoji potreba za tom vrstom pomoći zbog teritorijalne pokrivenosti pružateljima besplatne pravne pomoći posebno područja PPDS-a, dakle područja posebne državne skrbi, su bez odvjetničkih ureda u čestim slučajevima i potrebno je dakle po nama proširiti područje djelovanja udruga upravo da bi se taj prostor gdje nedostaju odvjetnički uredi na neki način pokrio sa uslugama registriranih udruga. Uz ovaj problem vežemo i neriješeno pitanje popunjavanja zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć, odobravanja korištenja besplatne pravne pomoći za sastav žalbe, pisanju upravne službe u slučajevima negativno riješenog zahtjeva za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći što su sve vrlo dobro i vrlo kvalitetno dosad radile za to registrirane udruge. I posljednja stvar koju bih rekao je problem neujednačene prakse Ureda državne uprave. Postupak prikupljanja potrebne dokumentacije koji prethodi odobravanju sredstava besplatne pravne pomoći je po nama dugotrajan, iziskuje vrijeme i troškove za samog podnositelja zahtjeva. Ne može se zanemariti okolnost da se ovdje u većini slučajeva radi o korisnicima koji niti načelno nemaju saznanja gdje se mogu pribaviti određeni dokumenti koji treba da služe u svrhu dobivanja besplatne pravne pomoći. Dakle, umjesto da to zatraže organi službenim putem neki od ureda traže od podnositelja zahtjeva prilaganje dodatnih dokumenata, dakle potvrdu, uvjerenja itd., bez obzira što je takva obaveza propisana samo u iznimnim slučajevima i to taksativno. Prema tome, ukazujem na ovu stvar zbog toga što ovdje ponovno dolazi do činjenice koja se zove nedostatak razumijevanja, odnosno ljudski faktor. I na kraju, mislimo da ove naše sugestije su išle u pravcu da se ovako jedan dobar zakon, veoma bitan zakon za socijalno ugroženu skupinu, dakle nekakve vrste marginaliziranih socijalnih skupina, tako dobar zakon bi se trebao poboljšati sa otklanjanjem ovih nedostataka i onda bi on za nas bio jedna cjelina koja bi potpuno kvalitetno regulirala ovu materiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Horvat je rekao netočno da je nedovoljna dostupnost zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć, a to proizlazi i iz izvješća, proizlazi da su zahtjevi za besplatnu pravnu pomoć u 20 županijskih ureda i 13 ispostava dostupni i na svim sudovima, a naveo je da posebno na područjima od posebne državne skrbi. A ja evo iščitavam iz ovog izvješća nešto što je zaista čudno jer sam sudjelovala kada je srpski demokratski forum tražio i inzistirao da dobije sredstva i da se uvrsti u udruge za pružatelje pravne pomoći i sada tu vidim da je odobreno njemu 112 tisuća kuna i zajedničkom Vijeću općine Vukovar 86 tisuća kuna, a po ovom izvješću potrošeno je 0 kuna, odnosno uopće nije pružana pravna pomoć, a upravo je srpski demokratski forum govorio o tom problemu područja na Kordunu, Baniji gdje nema odvjetničkih ureda, nema udruga i da bi upravo oni i ja smatram da bi oni trebali biti ti koji će i informirati građane, a i pružit im pomoć u okviru odobrenih sredstava. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prva je uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Pa nema dileme da smo uspjeli uspostaviti jedan iznimno važan sustav koji omogućava građanima pristup pravdi i pravosuđu bez obzira na njihovo imovinsko stanje. Time naravno osiguravamo ostvarivanje i ustavnog prava na jednakost pred zakonom. To je formalno, to je teoretski jedan vrlo važan i veliki iskorak u pravnom sustavu RH, međutim treba isto tako reći da su očekivanja od ovog zakona bila velika, a da postignuti rezultati nisu baš u skladu s tim očekivanjima. Naravno, treba biti pošten i reći da je bilo logično očekivati poteškoće u realizaciji i da je bilo logično očekivati probleme koji proizlaze iz činjenice da sustav treba uhodati. I doista, jednogodišnja primjena ovoga zakona je pokazala sve njegove loše strane na kojima treba poraditi od kojih je ključna rekla bih da besplatnu pravnu pomoć teško ostvaruju upravo oni čini mi se kojima jest namijenjena, dakle siromašni građani. Na okruglom stolu koji je bio organiziran od strane ministarstva u listopadu prošle godine, a na temu Iskustva u primjeni zakona besplatne pravne pomoći predstavnik delegacije Europske komisije u RH rekao je otprilike 3 ključne stvari. Prvo, da treba pojednostaviti obrazac, da treba povećati iznos naknade za pružatelje pravne pomoći i konačno da treba povećati sredstva državnog proračuna koja su namijenjena za realizaciju ovoga zakona. Na ove probleme ukazivala je jednako tako i struka kao i svi oni koji se ovom problematikom bave, uključujući i civilne udruge. I na koncu konca na slične nedostatke ukazano je i upozoreno je i u Izvješću o napretku za 2009. godinu podnesenom od strane Europske komisije. Treba pohvaliti intenciju Ministarstva pravosuđa da 9 mjeseci nakon primjene zakona procijeni i analizira sve rezultate koji su postignuti, da identificira pitanja na kojima treba poraditi u cilju daljnjeg jačanja i unapređenja sustava besplatne pravne pomoći. Tada je ministarstvo, nakon tog okruglog stola i susreta sa strukom, čini mi se učinilo dvije stvari. Prvo, doista je pojednostavilo obrazac, smanjio njegov opseg, neke rubrike koje su se pokazale nepotrebnima su ukinute. I drugo, povećana je vrijednost boda. Međutim, mislim da to ipak nije dovoljno. Mislim da iskustvo sad već od dvije godine pokazuje da je potrebno učiniti još više napora da se besplatna pravna pomoć doista učini dostupna onima za koje je namijenjena. Jedan od većih problema proizlazi iz činjenice da je besplatno pravnu pomoć do sada uspio dobiti premali broj građana. Od početka 2009. pa do travnja 2010. godine zaprimljeno je svega 5552 zahtjeva od čega je odobreno 68%. A s druge strane po podacima nevladinih organizacija i Hrvatske odvjetničke komore u godinama prije donošenja Zakona desetine tisuća građana su svake godine tražile neki oblik besplatne pravne pomoći. Dakle, ako se uzmu u obzir podaci o prosječnim primanjima, o broju siromašnih, o broju onih koji su praktički socijalni slučaj u Republici Hrvatskoj onda je teško vjerovati da je besplatnu pravnu pomoć potražilo svega 5000 građana. Koji je razlog? Pa vjerojatno je razloga je nekoliko. Jedan u koji vjerujem može biti da javnost još uvijek nije dovoljno informirana i upućena u prava koja im taj Zakon omogućava. Dakle, trebalo bi poraditi više na dodatnom i sustavnom informiranju građanki i građana. Drugo što također vjerujem da jest veliki problem, o njemu jesu mnogi govorili to je komplicirani postupak odobravanja besplatne pravne pomoći. Dakle, loša strana jest svakako kompliciranost i složenost obrasca za odobravanjem besplatne pravne pomoći. Podnositelji odnosno građani jesu uglavnom laici u poznavanju prava, zahtjevi se vrlo često nepravilno, nepotpuno popunjavaju, vraćaju se podnositelju i sve to naravno jako produljuje vrijeme do izdavanja konačnog rješenja. Dakle, za ispunjavanje obrasca vrlo često trebaju pomoć, ali nju ne pružaju službenici ureda državne uprave ali za to nisu plaćeni niti oni iz nevladinih udruga registriranih za pružanje besplatne pravne pomoći. Mislim da to nije dobro, mislim da tu na neki način treba nešto promijeniti i učiniti. Dosadašnja praksa također je pokazala da su kriteriji za ostvarivanje prava za besplatnu pravnu pmoć a koji su posebno sastavni dio obrasca prestrogi i komplicirani i nešto što sam dobila s više strana zvuči otprilike ovako: Potrebno je razjasniti kriterij egzistencijalnog pitanja, te ga ili napustiti ili zamijeniti jasnim eksplicitnim i taksativnim navođenjem pojedinih kategorija predmeta za koje se iznimno pravna pomoć neće odobravati unatoč ispunjavanju drugih uvjeta. Također potrebno je preispitati kriterije za odobravanje korištenja besplatne pravne pomoći posebno u odnosu na propisani kriterij zadovoljavajući stambeni prostor. Dakle, Zakon kaže da onima koji u svom vlasništvu imaju nekretninu koja se smatra zadovoljavajućim stambenim prostorom, a to je stan i kuća veličine 35 metara kvadratnih, dakle nemaju pravo na besplatnu pravnu pomoć. Dakle, što bi to značilo? DA osoba koja živi u stanu od 38 kvadrata a spada u kategoriju siromašnih treba prodati taj stan, postati beskućnik da bi imao pravo na besplatnu pravnu pomoć, to jest apsurdno i doista vas pozivam da razmislite o spomenutom kriteriju. Kolegica Sobol je u ime Kluba vrlo iscrpno govorila o tome što se dogodilo sa sredstvima iz državnog proračuna, također mislim da to nije u redu, mi smo sa 25 milijuna pali sa 18 na 6800 da bi u jednom rebalansu u 2009. godini ta sredstva se smanjila za 48%. Mislim, logično je da ih smanjujete jer ih ne iskoristite, zašto se ne iskorištavaju sredstva, a toliko potrebitih ima. To je jedan ne srazmjer, jedna nelogičnost na kojoj treba poraditi i što apsolutno treba promijeniti. Što se tiče tarife, pa jedan iskorak je napravljen povećana je tarifa, ali nigdje ne kažemo da je to 50% od uobičajene odvjetničke tarife jer ljudi se žale da ih odvjetnici odbijaju, odvjetnici neće reći mi vas nećemo zastupati jer nemamo koristi od toga, naravno ispričat će se nekim drugim razlozima nemaju vremena, ne znaju kako riješiti itd., međutim, činjenica jest da odvjetnici nerado prihvaćaju ovakve slučajeve. Hvala lijepo.
Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegica Jerković je rekla da prema podacima udruga i odvjetnika kada se raspravljalo o Zakonu da se govorilo o tisućama i tisućama zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć. To nije točno, jer u obrazloženju kada se donosio Zakon onda je bilo govora prema podacima udruga 70 tisuća slučajeva pružene pravne pomoći, a prema podacima Hrvatske odvjetničke komore godišnja procjena oko 400 slučajeva. Iščitavajući egzaktne pokazatelje temeljem informatičke aplikacije okruženim brojevima u odnosu na odvjetnike to otprilike ostaje broj prema ovom izvješću 461 slučaj, a u odnosu na udruge 156. Uz sve moguće nedostatke u informiranju građana, ja tvrdim da su podaci udruga, s kojima se baratalo od strane udruga kada se Zakon donosio bili paušalni i bilo je u njima pobrojano sve vrste psiho-socijalnih razgovora, uputa itd. pod pravnu besplatnu pomoć što nije smisao i .. ovog Zakona.
Hvala lijepa. I jedna replika uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Jerković drago mi je da ste prepoznali vrijednost ovoga zakona jednako kao što se i slažem u jednoj vašoj konstataciji i opservaciji da je potrebno možda pronaći nekakav dobar model kako bi naši građani mogli u još većem obimu koristiti ovaj zakon. Iz izvješća je razvidno da se najčešće pravna pomoć odobravala u postupcima obiteljsko pravne zaštite i to za 49%, iza toga slijede postupci o pravima vlasništva i ovršnim postupcima. Osobno mislim da bi nam sredstva informiranja mogla pomoći sa još većim kampanjama uvažavajući legislativu i cijelu lepezu zakona koje je Vlada Republike Hrvatske donijela kao i obilježavanja važnih datuma koji su vezani uz promicanje ljudski prava, unapređenje položaja žrtava nasilja u obitelji i svega onoga što se putem resornih tijela provodi u ovakvim postupanjima. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Kolegice Klarić kako ne priznati da je ovaj sustav dobro osmišljen i kako ne priznati kako je veliki broj potrebitih za besplatnu pravnu pomoć, kako ne priznati da su napravljeni veliki iskoraci. Ali jednako tako možemo reći da treba biti bolje a treba samo malo truda. Ne bi nikako bilo dobro da zakon na neki način postane sam sebi svrha ili da budu u pravu oni koji kažu da smo zakon donijeli zbog Bruxellesa i zbog pristupanja EU, da neki način više predstavlja formalnost nego što doista ima učinka. Pokazatelji iz proračuna nisu dobri, pomalo su zabrinjavajući jer govore o tome koliko je sustav indirektno, govori o tome, na koji način je sustav profunkcionirao odnosno da ipak ne funkcionira u onoj mjeri u kojoj bismo to željeli. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je u pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani kolegice i kolege. O ovom izvješću želim raspravljati samo s jednog pristupa, da si odgovorimo na pitanje koliko je građanima RH dostupna pravna zaštita, sudska ili neka druga u upravnom postupku? Bogati si uvijek mogu osigurati najvrhunskiju pravnu pomoć, zaštitu, savjete i vođenje kroz postupke. Ovaj zakon i ovaj institut besplatne pravne pomoći uveli smo za onaj dio građana koji nemaju novaca da zaštite neka od svojih prava, dakle kojima sudska ili pravna zaštita u upravnom postupku nije dostupna. Ili zbog neznanja ili nesnalaženja ili naprosto zbog toga što nemaju novac da plate po preskupe usluge koje se u Hrvatskoj na tržištu nude. Dakle, naša je zadaća koju smo započeli realizirati donošenjem zakona, redovitim praćenjem njegovog izvršenja razmotriti situaciju kako do besplatne pravne zaštite dolaze siromašne. Kao i u svim državama tako i u Hrvatskoj zakonodavna vlast najčešće na prijedlog izvršne, najprije sustav zakompliciramo do besvijesti, a onda građanima moramo pomagati da se u tom kompliciranom sustavu snalaze. Tako npr. jedna od točaka pravne nesigurnosti gdje često dolazi do uskrata određenih prava građanima je preveliki broj izmjena i dopuna zakona kojega u Saboru usvajamo. Ima nekih zakona kao što je recimo Mirovinski zakon koji se primjenjuj, odnosi ili regulira prava 2,5 milijuna građana koji ima 14 izmjena i dopuna Mislim da bi bilo izuzetno dobro da i Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora, ali i Odbor za Ustav i Poslovnik razmotre mogućnost promjene našeg Poslovnika po kojem bi zabranili odnosno omogućili da jedan zakon ima maksimalno dvije izmjene i dopune izuzetno tri ako se radi o pitanjima nacionalne sigurnosti, elementarnih nepogoda i izvršavanja međunarodno preuzetih obaveza, a nakon toga predlagatelji moraju dolaziti sa novim zakonima. To napominjem zbog toga što se i tijela državne uprave i institucije s javnim ovlastima, u takvim situacijama služe pročišćenim tekstovima zakona neslužbenih verzija i varijanti koji su pojavljuju na različitim internet portalima ali u knjigama, brošurama, a počesto su dosta netočno, neprecizno i aljkavo sastavljeni. 4 tisuće 545 građana koji u prošloj godini jesu se obratili sa zahtjevom besplatne pravne pomoći nije realna brojka potrebitih. To su oni koji su za taj institut znali i čuli, netko im je rekao i pokušali ostvariti to pravo. E sada, moram priznati da ne razumijem, tisuću i jedan zahtjev je odbijen, a 186 odbačeno. Posljedica je ista, građanin nije dobio. Sada vidite namjerno sam to citirao kako i mi sebi sami kompliciramo kakva je razlika između odbijenog i odbačenog. Zašto bi to građani trebali znati? To je formalno pravno birokratski izraz. Tisuću 187 nisu dobili. Nije važno zašto. To je posljedica. No, u izvještaju stoji i konstatacija da strogom primjenom kriterija iz članka 8. iako su zaista u potrebi nisu mogli ostvariti to pravo u odnosu na zadovoljavajući stambeni prostor. To je dobro da u ovom izvještaju to stoji, jer upućuje očito da su neki od kriterija opisani u zakon takve prirode da se formalno pravno gledajući ispravni. Međutim, kada taj kriterij primijenimo na živog čovjeka, čovjeka u problemu onda vidimo da je čovjek u potrebi, ali nekakav kvadrat dva, ili tri ili 10 stambenog prostora mu je ograničavajući momenat. Ako se to ponavlja češće, ako je takvih slučajeva dostatno, mislim da bi bilo dobro da ministarstvo razmotri mogućnost promjene te odredbe ili jasnije reguliranje ili olabaviti kriterij, kako 5 kvadrata stana kojega nitko ne može odrezati izdvojiti da bi zadovoljili taj kriterij ne bude prepreka. Dakle ovo je prva godina praćenja pa ako se to ponavlja i u ovoj godini očekujem od vas prijedlog korekcije, u kom smjeru prepuštam vama. Drugi problem, a vi ste ga gospodine državni tajniče u uvodu kratko spomenuli, kompliciranost pristupa dakle od obrazaca do svega toga pa su čak neki tvrdili da trebaš pravnu pomoć da bi ostvario pravnu pomoć. U izvještaju se o tome puno ne piše da li je u toku ove godine došlo do kakvih provedbenih promjena u olakšavanju pristupa tome. To je bitno naglasit da ljude ohrabrimo. Oni koji već i jesu bili u pokušaju pa odbijani ili koji su čuli da je to komplicirano da im velite olabavili smo, pojednostavili smo, sada je lakše do toga doći. Dakle, pozitivnu poruku javnosti poslati kako bi građane ohrabrivali, ne tjerali od pokušaja do tog prava doći jer jedna takva negativna informacija napravi više štete nego sto pozitivnih i onda ta pozitivna kampanja morate je stalno ponavljati da bi ljudima konačno sjela. I treće i završno, naravno da je vrijednost ili novac koji država plaća onima koji tu besplatnu pravnu pomoć, zapravo ona nije besplatna jer ju država plaća, besplatna je za korisnika usluge, dakle po kojoj cijeni to plaća, nije samo pitanje stavke u proračunu i izvještaja nego i kvalitete usluga. Ja želim vjerovati da organizacije civilnog društva, različite organizacije i ustanove savjesno rade svoj dio posla bez obzira da li je ta naknada i novac koji primaju zadovoljavajući ili ne, ali sam dosta rezerviran kod odvjetnika koji pružaju takve usluge, a koje naknada za tu uslugu toliko mizerna koliko se govori ne smije odbit formalno primi, ali onda taj posao otalji onako preko volje i ozbiljnog pristupa. Pa bih zato molio da u izvještaju za ovu godinu, dakle u sljedećem izvještaju pokušate se pozabaviti upravo domenom kvalitetom usluge koju građani dobivaju, ne toliko statistike broja podnijetih, odbijenih, odbačenih itd. nego kvalitete. Ima li prigovora od građana na kvalitetu, dakle da li se to može pratiti, izvijestiti o tome i tu vidjeti opet potrebu da li da u zakonu ili podzakonskim propisima dođe do kakvih promjena da osim statističkih brojaka podignemo i razinu kvalitete usluge koju na taj način građani dobivaju. Evo to su moji prijedlozi pa ako bi bili prihvatljivi očekujem ih u izvještaju za ovu godinu. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo rasprave. Na redu je uvaženi zastupnik Ivo Grbić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Danas kada raspravljamo o Izvješću o ostvarivanju prava na pravnu pomoć raspravljamo o ostvarivanju ustavnog načela jednakosti svih pred zakonom. Znamo da je Zakon o besplatnoj pravoj pomoći u primjeni od 1. veljače 2009. godine tako da se ova materija kroz izvješća razmatra u Hrvatskom saboru prvi puta. Izvješće daje cjelovit prikaz sustava besplatne pravne pomoći kojim se omogućava građanima slabijeg imovnog stanja angažiranje odvjetnika i pomoći za pravne radnje kako bi se ostvario ravnopravan pristup pravosuđu. Sustav je organiziran na način da građani podnose zahtjev za pravnu pomoć uredima državne uprave u županiji koji su prvostupanjsko tijelo dok o žalbama odlučuje Ministarstvo pravosuđa. Izvješćem se na sistematičan način daju pokazatelji o broju zaprimljenih zahtjeva za svaku županiju, o načinu rješavanja zahtjeva, broju odobrenih vrsta pravne pomoći, broju odbijenih, odbačenih i obustavljenih zahtjeva. Statistički podaci pokazuju da se besplatna pravna pomoć u 80% slučajeva odobrava kao sekundarna pravna pomoć i to najčešće u postupcima zastupanja pred sudom, davanja pravnih savjeta, sastavljanja pismena u sudskim i upravnim stvarima. U prilog tome ide i činjenica da u 76% slučajeva pravnu pomoć pružaju odvjetnici. Izvješćem je obuhvaćena i problematika u sustavu pružanja pravne pomoći kao očekivana, s obzirom na činjenicu da se pravna pomoć tek uspostavlja. Jedna od glavnih primjedbi je nezadovoljstvo pružatelja pravne pomoći, odvjetnika i udruga simboličnom naknadom koju ostvaruju, dok druge primjedbe na obrasce pravne pomoći su otklonjene na način da su brisane mnoge rubrike kao nepotrebne. Važna je aktivnost Ministarstva pravosuđa da u suradnji s uredima državne uprave nastavi edukaciju svih subjekata koji sudjeluju u postupcima odobravanja zahtjeva za pravnu pomoć. S obzirom na iznijeto, mišljenja sam da treba podržati Izvješće o ostvarivanju prava na pravnu pomoć i utrošku sredstava u 2009. godini, s naglaskom da sve probleme i nedostatke sustava treba rješavati na način da se iznađu najbolja rješenja u svrhu efikasnosti i postizanja ciljeva radi kojih je i uveden sustav pružanja pravne pomoći. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa evo podržavajući raspravu kolege i podržavajući i ovo izvješće, ja sam samo htjela reći, dopuniti na neki način ovu raspravu kolege činjenicom da bi bilo dobro da u sljedećem izvješću, državni tajniče evo molim da to zabilježite, da bi bilo dobro da se vidi koliko je to osoba s invaliditetom zatražilo besplatnu pravnu pomoć iz razloga što znamo da su osobe s invaliditetom česti korisnici ovog prava, obzirom da su najčešće slabog imovinskog stanja. Udruge osoba s invaliditetom bi bila jako zadovoljne kada bi se to iz ovog izvješća vidjelo iz razloga što se i nekoliko osoba s invaliditetom žalilo da nisu uspjeli ostvariti besplatnu pravnu pomoć. Naravno, mi smo to i provjerili koji je to bio razlog i sa zadovoljstvom mogu ovdje reći da nije bio problem u tome da im nije besplatna pravna pomoć uskraćena već su prelazile one imovinske cenzuse. Dakle, bilo bi dobro da taj podatak vidimo u sljedećem izvješću. Evo hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom i na redu je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ja ću pokušat možda otvorit jednu temu, nešto kazati o jednom razmišljanju na koje me potaklo ovo Izvješće, a to je zapravo što je u Hrvatskoj, evo pitanje svima nama za razmišljanje šta je u Hrvatskoj prag siromaštva, koji je to imovinski cenzus po kojem netko, evo u ovom konkretnom slučaj ostvaruje pravo na besplatnu pravnu pomoć. Da li je to isti onaj cenzus kojeg netko ostvaruje na pravo pučke kuhinje, na pravo socijalne pomoći, na pravo određenih socijalnih povlastica. I mislim zapravo da smo mi jedna od rijetkih zemalja koja nema tu priču definirana. Normalno, ona se definira iz godine u godinu. To se zapravo jako dobro da iščitati iz ovog Zakona. Očito jedna trećina onih koji su podnijeli zahtjeve ili nisu razumjeli dobro da li imaju pravo na to ili su napravili nekakvu formalnu pogrešku. Ali vraćam se tom imovinskom cenzusu. Za mene je pitanje da li onaj koji je bez posla i ima u kući možda još jednu prosječnu plaću, ima dvoje djece, ima stančić i garsonijeru od 30 kvadrata ima pravo na pravnu pomoć. On možda nema prava na neku drugu socijalnu pomoć, ali ja vjerujem da bi trebao imati pravo na besplatnu pravnu pomoć. Zapravo, možda bi trebalo razmišljati, možda bi odavde čak i trebalo počet o tome da u Hrvatskoj napravimo nekakav katalog pa da znamo zapravo tko su ti ljudi, s kakvim primanjima, s kakvim socijalnim statusom koji imaju određena prava. Zapravo, to uopće ne bi bio problem dogovoriti se ako bi se dogovorili, utvrdit ako bi se dogovorili oko kriterija. Ali očito se, očito se ne samo u ovom primjeru, nego i u nizu drugih primjera nemam namjere i ne želi se zapravo omogućiti najsiromašnijim slojevima u Hrvatskoj da mogu ostvariti nekakva prava. Ja ne želim vjerovati da smo ovaj zakon, neću o drugim stvarima govoriti donijeli samo radi njega samog odnosno da smo ga donijeli da bi zatvorili nekakva poglavlja, da bi zadovoljili određene uvjete iz pregovaračkih procesa, pristupnih procesa, da bi recimo zatvorili još jedno poglavlje. Ja hoću vjerovati da smo ovaj zakon donijeli radi nas samih. Jer da one tradicijski, daklem načini besplatne pravne pomoći kroz odvjetničke komore odlukama sudova su funkcionirale i da inače funkcioniraju onda nam ovaj, ovakav zakon ne bi trebao. I u tom smislu mislim da bi sa ovim zakonom zapravo trebali otvoriti širi prostor. Vidite, ako je stvarno jedna trećina odbačenih iz ovih podataka koji su tu dati oni jesu pregledni i sve ali se ne da napraviti jedna dublja analiza. U tom smislu zašto je došlo do odbačaja tih zahtjeva? Jer zapravo kad bi utvrdili zašto je došlo do tih odbačaja onda bi mogli konstatirati da li vam je zakonski okvir u ovakvom obliku dobar, pa ćemo nešto malo popravljati sa nekakvim podzakonskim aktima ili nam zakonski okvir nije dobar pa ćemo morati i njega širiti. I to je po meni ključno pitanje. Vjerujem da ste svi čitali Izvješće o provedbi Zakona o suzbijanju diskriminacije. Možda najjača rečenica u tom zakonu izgleda u tom Izvješću o provedbi zakona izgleda ovako. Pravo na besplatnu pravnu pomoć jako je teško se ostvaruje i teško je dostupno. Možda bi trebalo i sad malo cinizma, možda bi trebalo razmišljati o besplatnoj pravnoj pomoći za besplatnu pravnu pomoć. Dakle, u samom Izvješću pravobranitelja govori se o tome da je pristup pravnoj pomoći u Hrvatskoj težak. Ako je to tako, a očito jeste jer imamo toliki broj odbačaja, ali što je po meni još gore imamo relativno mali broj zahtjeva. Možemo se sad mi ovdje uvjeravati da smo imali krive procjene 70000, pa da su to nekakvi psiho i ne znam kakvi problemi, da to nisu zapravo istinski problemi, a ja vjerujem da vam do sad čitate, da čitate crne kronike da vidite zapravo što se u Hrvatskoj događa. Jedini ili jedan od podataka koji za mene daje jednu relevantnu sliku iz ovog Izvješća jeste podatak teritorijalne rasprostranjenosti zahtjeva. Uvjeravam vas ako idete računati po broju stanovnika negdje imate odstupanja doći ćete zapravo u situaciju da tamo gdje su najsiromašniji krajevi zapravo tamo ima najviše zahtjeva. Normalno, morate ga dovesti u odnos na broj stanovnika. Dakle, stoga bih ja volio da čujemo možda da li postoji još prostora. Neću samo govorit o ovom obrascu, nego i o kriterijima da o njima razgovaramo. Ja vjerujem da je ovo prvo izvješće, prva godina i da je ono takvo možda i da nije moglo biti drugačije zapravo jer smo negdje na pola realizacije ovog programa, pardon zakona išli u izmjene obrazaca. Ali mislim da nije dovoljno mijenjat samo obrasce. Pitanje tarifa. Odvjetnik koji je slabo plaćen u besplatnoj pravnoj pomoći ne znam koliko će se trsiti da me zastupa kao i da je plaćen. Ne znam da li ovaj, da li se nešto radi na saživljavanju pravnih klinika. Jer koliko je meni poznato one su samo registrirane, one nisu u funkciji, ali to nam je zapravo taj stručan prostor iz kojeg bi mogli crpiti možda za državni proračun najjeftinije ili da nas najmanje stoji, da to najmanje stoji porezne obveznike realizaciju besplatne pravne pomoći. I na kraju krajeva u interesu je profesorima, studentima da tamo rade na određenim projektima, odnosno da rade na konkretnim predmetima. Ali evo, godina i pol dana, dvije su prošle a mi još nismo riješili zapravo podzakonskim aktima ili nečim drugim, ne znam uredbama šta vi mislite raditi ili novim zakonom registraciju pravnih klinika. Mislim da je u narednom periodu kriterij za dodjeljivanje sredstava udrugama mora biti teritorijalna rasprostranjenost. Mi imamo jedan problem da su nam udruge koncentrirane na uskom području, i kako su koncentrirane na uskom području tako, pazite da netko ima novca ne znam da iz Vojnića ili ne znam odakle plati put u Zagreb, ili da uzmem neku drugu relaciju, onda vjerojatno ni ne bi trebala dakle besplatna pravna pomoć, pa ako hoćete i u obliku savjeta. Dakle moj prijedlog da pogledamo što se još dakle da u okviru postojećeg zakonskog okvira riješiti sa dodatnim poboljšanjem podzakonskih akata, pa da nakon toga zapravo vidimo da širimo taj okvir, jer mislim da je jako važno, da je jako važno da taj sustav napravimo jednostavnijim. On je po meni još dosta kompliciran, on mora biti transparentan, i dajte molim mislim da ovdje nije potreban nikakva velika edukacija. Možda je potrebno da se u svakom ne znam državnom uredu po županijama tiskaju brošure, da se ne znam nekakvi letci, ajmo treba nešto napraviti na edukaciji informiranju ljudi, jer iz mog iskustva kad vas ljudi zovu, traže pomoć, savjet, žele se, onda kad im kažete da postoji nešto što se zove pravo na besplatnu pravnu pomoć onda su iznenađeni. Jednostavno ljudi ne znaju. I mislim da je to jedan od osnovnih razloga zašto imamo malo zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, kolege. Pa ovo izvješće ustvari je posljedica donošenja Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći, i ovo izvješće mislim da je korektno napravljeno, možda eventualno da je u izvješću bilo jasnije definirano za one osobe kojima su odbijene te uputnice, znači koje su dobili za besplatnu pravnu pomoć da vidimo koji su to razlozi konkretnije zbog čega su im odbijene, da li su to zbog toga što stvarno ne ispunjavaju te uvjete koji su propisani zakonom, ili su možda neki drugi razlozi. Možda bi to statistički bilo zgodno pratiti, ja ne sumnjam da su bez razloga odbijeni. Ali što se tiče ovog zakona, držim da je učinjen veliki korak naprijed u pravnom sustavu Republike Hrvatske, i to iz razloga što pravosuđe i njegova tijela postaju dostupna svim građanima pod jednakim uvjetima u Republici Hrvatskoj. Omogućeno je kroz ovaj zakon građanima, čije imovinske prilike znači egzistencijalna mogućnosti ne omogućavaju angažiranje odvjetnika, dobivanje informacija o pojedinim pravnim pitanjima i ravnopravan pristup sudskim i upravnim postupcima, da konačno ne budu diskriminirani i znači da imaju mjesto gdje mogu doći, gdje im se takve usluge mogu i besplatno pružiti. I to je u principu ono u duhu Ustava Republike Hrvatske da se svim građanima jamči jednakost pred sudom, tako da je to u svakom slučaju pozitivno, bez obzira što je to vezano i uz pregovore oko ulaska u Europsku uniju, ali mislim da je to prvenstveno bitno za naše građane u državi. Pored hrvatskih državljana korisnici ove pravne pomoći mogu biti i stranci na privremenom ili stalnom boravku u Republici Hrvatskoj, azilanti, stranci pod supsidijarnom i stranci pod privremenom zaštitom koji ne mogu snositi troškove pravne pomoći, bez opasnosti od egzistencijalne ugroženosti. Sustav besplatne pravne pomoći organiziran je kao što je to i bilo ovdje rečeno u uredima državne uprave, u županijama, i njihovim ispostavama. Zakonom se utvrđuju subjekti koji mogu pružati pravnu pomoć, još jednom ćemo ih ponoviti, da su to odvjetnici, udruge i fakulteti. U Republici Hrvatskoj od 1. ožujka 2010. godine registrirano je 30 udruga za pružanje besplatne pravne pomoći, a najviše udruga kao što je to rekao kolega Lučin maloprije ima sigurno svoje sjedište u Gradu Zagrebu, to je njih 13. Od početka primjene zakona, znači negdje početkom veljače, od 1. veljače 2009. godine do 1. ožujka 2010. godine na području Hrvatske zaprimljeno je 4 tisuće 545 zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć, od toga je znači prihvaćeno 3 tisuće 182 zahtjeva i to upravo sam zato na početku rekao ova razlika možda radi statistike bi bila dobra da se točno vidi gdje je problem i zašto nije preko tisuću i nešto prihvaćeno tih zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć. Besplatnu pravnu pomoć najčešće su koristili građani sa prebivalištem u Sisačko-moslavačkoj županiji, njih 362 što je na svakih 512 stanovnika te županije jedan korisnik besplatne pravne pomoći. Iza Sisačko-moslavačke slijedi Vukovarsko-srijemska županija sa 361 korisnikom, a što je na svakih 567 stanovnika jedan korisnik besplatne pravne pomoći. Zatim slijedi Grad Zagreb itd. No interesantno je da je najmanje zahtjeva za besplatnom pravnom pomoći bilo u Splitsko-dalmatinskoj županiji, njih 101 osoba, tj. na svakih 4 tisuće 590 stanovnika bio je jedan korisnik besplatne pravne pomoći. Kada uzmete broj stanovnika pojedine županije, pa onda vidite s obzirom na koliko ih je koristilo, vidite koliko faktički otpada na jednog, na svakih koliko stanovnika otpada jedan korisnik besplatne pravne pomoći. Besplatnu pravnu pomoć građani češće koriste za sekundarnu, za zastupanje pred sudom, to je 73,23% slučajeva, i kao primarnu za pravne savjete u 12,17% slučajeva. I to se normalno i najbolje vidi kroz isplaćena sredstva, tako da je za primarnu pravnu pomoć isplaćeno 8 tisuća 149,32 kune, a za sekundarnu 69 tisuća 926 kuna. Sredstva za troškove organizacije sustava besplatne pravne pomoći osiguravaju se u državnom proračunu, ali mogu se osigurati pa su dane isto još mogućnosti na području lokalne samouprave, donacije i drugih izvora. I tu bi sad možda bilo itekako značajno da jedinice lokalne samouprave odvoje određena sredstva za besplatnu pravnu pomoć na svom području. Ne samo zato što bi sad netko rekao pa evo i ova sredstva iz državnog proračuna su bila dostatna, čak su i vraćena, jer nisu udruge to sve iskoristile, ali mislim da bi itekako bilo značajno da jedinice lokalne samouprave imaju tu odgovornost prema svojim sugrađanima da im omoguće ili da im stvore i povoljnije uvjete da mogu dobiti tu besplatnu pravnu pomoć ne faktički da sve bude financirano samo isključivo iz državnog proračuna. Za razdoblje veljača 2009. i ožujak 2010. pravna pomoć najčešće se odobravala za obiteljsko-pravne postupke uključujući postupke zaštite djece i mlađih punoljetnika s poremećajima u ponašanju kao i postupke koji se vode kod suda na temelju međunarodnih konvencija koje je RH prihvatila, a tiču se zaštite prava i dobrobiti djece. Takvih postupaka bilo je 1562 ili 49,37%. Pravna pomoć pružena je radnicima i nezaposlenima u 135 slučajeva znači postupaka ili negdje 41,3% slučajeva. Znači, to su postupci koji su vezani za radno-pravne sporove. No, mora se tu reći da gro poslova u tom dijelu obavljaju sindikati, normalno za one radnike koji su članovi sindikata i to faktički te pravne postupke za radno-pravne sporove oni ostvaruju kroz te pravne službe svojih sindikata. Prema izvješću građani češće koriste pravnu pomoć odvjetnika i to u 75,8% slučajeva dok udruga koje pružaju primarnu pravnu pomoć u 24,2% slučajeva. Pružatelji besplatne pravne pomoći dužni su podnositi, što je isto tako vrlo značajno, godišnja izvješća o utrošku sredstava odobrenih na temelju projekata Ministarstvu pravosuđa do 15. siječnja tekuće godine, a neutrošena sredstva su dužni vratiti natrag u proračun. Što je vrlo važno i vrlo značajno i to smo ustvari vidjeli da je vraćeno preko milijun i pol tisuća kuna sredstava što znači da je dobar dio tih sredstava ostao neiskorišten. I tu treba napraviti jednu analizu dobru zbog čega. No, činjenica je i to je ono što eto daje neki kredit cijelom ovom projektu, da sustav funkcionira tek nešto više od godinu dana pa vjerujem da će građani ubuduće puno više prepoznati i koristiti ovu vrstu besplatne pravne pomoći, a normalno smatram da se tu trebaju i da vi trebate maksimalno uključiti jedinice lokalne samouprave jer u principu u pitanju su njihovi sugrađani i da oni moraju preuzeti dio odgovornosti za pružanje besplatne pravne pomoći na svom teritoriju. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. I kao zadnji u pojedinačnoj raspravi, uvaženi zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici i pozdravljam mlade gore u sabornici. Mislim da je važno da upravo danas raspravljamo o ovom Zakonu o besplatnoj pravnoj pomoći. Zašto? Ovo sam htio reći kasnije, reći ću odmah na početku. Danas je Dan zaštite borbe u nasilju u obiteljima. Ovo je jedan od zakona koji je štit upravo te borbe zaštite od nasilja u obiteljima jer svima onima koji se boje, koji nemaju financijskih sredstava i koji se ne usude prijaviti nasilje u obitelji upravo ovaj zakon jamči zaštitu da svi građani su jednaki pred zakonima u RH i svi oni koji su nasilnici u obitelji i koji tuku svoju djecu, a njihova se djeca i majke ne usude to prijaviti upravo ovaj zakon ih štiti da iako nemaju novaca i sredstava da će im RH i naš pravni sustav omogućiti zaštitu. Zato na današnji dan pozivam i sve ove da svako nasilje u obitelji prijavi i da sve one nasilnike upravo što smo donijeli ovakve zakone u Hrvatskom saboru prijave i da se zaštitimo od onih kojima je mjesto u zatvorima, a ne na nekim bitnim i važnim funkcijama u RH. Kako se borimo protiv korupcije i organiziranog kriminala do kraja tako se treba boriti i protiv nasilja u obitelji. Ovaj zakon je mladi zakon, zakon je donijet u Hrvatskom saboru prije godinu dana. Nismo imali vremena vidjeti sve njegove učinke, ali smo sigurni da je on jedan bitan zakon, jedan zakon koji prije svega štiti Ustavom zajamčeno pravo jednakosti svih građana pred zakonom, koji štiti i sve one međunarodno pravne obveze koje je preuzela RH, a isto tako omogućuje onim građanima naše zemlje slabijeg imovnog statusa da im se omogući pravna zaštita bilo kada su u pitanju primarna pravna zaštita, općenite pravne informacije, upravni postupci pred tijelima s javnim ovlastima, bilo pravna zaštita kada su u pitanju zaštita prava pred sudovima, kada je u pitanju odvjetničke usluge, usluge sindikata i udruga. Ono što bih ja posebno istakao, a odnosi se na pravne klinike i sam sam radio na Pravnom fakultetu 7 godina, mislim da je Pravna klinika pri pravnim fakultetima u Zagrebu i Splitu dala svoj doprinos i podržala Ministarstvo pravosuđa što upravo u tome dijelu daje punu potporu i financijska sredstva za pravne klinike. Mislim da studenti, i sam sam studirao na Pravnom fakultetu, trebaju ponekad da završe drugu ili treću godinu studija imati priliku da nekad nekome i pomognu u žalbi, pomognu u pravnom savjetu. Ako ništa drugo barem da upute naše građane ka onim tijelima gdje mogu pronaći svoju pravnu zaštitu. Zato, evo ja dajem punu potporu pravnim klinikama i kada je u pitanju ovaj Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći ja smatram da je to jedan snažan doprinos i znanosti, a i onim mladim ljudima koji se školuju u našoj zemlji da im se da prilika da prije nego što izađu sa fakulteta daju svoj doprinos i pomoć građanima. I nažalost, nekad se dešava kad završite fakultet da i sami ne znate što biste i gdje biste. Upravo je pravna klinika kroz sve one naše zakone koje smo donijeli ranije u ovom Visokom domu Pravosudna akademija, Državna škola za pravosudne dužnosnike i svi oni zakoni koji su bitan temelj za završetak Poglavlja 23. pregovora za ulazak naše zemlje u EU je ovo jedan od značajnih i snažnih doprinosa. Ono što bih ja podržao u ovoj raspravi to je da se ova tarifa u uslugama kada se pružaju odvjetničke i pravničke usluge poveća. Ove 3 kune u odnosu na godinu prije je možda pomak, ali treba vidjeti da onaj prijedlog 70% od odvjetničke tarife bude ugrađen te da je vrlo bitno da i ljudi koji daju pravnu zaštitu imaju poticaj u kvaliteti pružanja pravne zaštite i u tom dijelu podržavam i kolegu zastupnika Lesara koji kaže da bi se na kraju trebalo proučiti i kvaliteta same pružene usluge, da i oni koji uslugu primaju mogu reći da li su zadovoljni s uslugom koju su dobili. Osobito važno smatram i ulogu jedinice lokalne samouprave. Znate, u malim sredinama se jako dobro zna tko bi trebao pravnu pomoć, a ne može je ostvariti. Ljudi su pomalo ponekad i neinformirani, pomalo i neuki, a nisu ni dužni sve to znati. Pa evo, pozivam jedinice lokalne samouprave da daju svoj doprinos u informiranju građana i u pomoći onima kojima je možda pravna pomoć potrebna i neizostavna je u njihovom svakodnevnom životu, a ne znaju je ostvariti. Isto tako, pozivam i medije da se u jednoj snažnoj medijskoj kampanji da doprinos ovome zakonu jer vidjeli smo da se taj broj slučajeva povećava iz mjeseca u mjesec, ali je važna tu uloga i medija i javnosti i novina, a i nas svih samih koji se bavimo javnim radom da damo doprinos tome da ovaj zakon dobije svoje pravno mjesto i svoju pravu i stvarnu ulogu u RH. Mislim da ovdje ne treba govoriti da bi se nešto reklo nego da i sami damo svoj doprinos ovakvim zakonima prije svega jer tim zakonima jamčimo jednakost svih naših građana pred Ustavom i zakonima a dajemo snažan doprinos Hrvatskom pravosuđu pred samim vratima ulaska naše zemlje u Europsku uniju. Ovo je jedan od takvih zakona, ja ga u potpunosti podržavam, podržavam i ove promjene koje smo dali ovdje u raspravi, nadam se da će sljedeće godine ovo Izvješće biti još temeljitije, još bolje, a u ovom dijelu i formi ga u potpunosti podržavam.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno završnu riječ? DA. Uvaženi Zoran PIčuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, naši gosti. Zahvaljujem vam uistinu što ste odvojili dva sata za ovu jako važnu temu, ne zato što se radi o Zakonu koji je jedan od uvjeta za zatvaranje poglavlja 23. koji je u godišnjem izvješću dobio bitno bolju ocjenu nego u prošlogodišnjem izvješću kada je stanje pružanja besplatne, odnosno pravne pomoći Republici Hrvatskoj nije bilo na ovakvoj razini, već zbog toga što je ovaj Zakon imao svoju svrhu logiku i uvijek će imati i zbog toga ovakve rasprave treba, to je unapređenje prava na pristup pravu građanima kojima je to najpotrebnije. Zbog toga ste ga s jedne strane pohvalili, s druge strane "napali" ali s pravom ukazali na njegove u većini dobre strane ali i greške odnosno nedostatke koji se pojavljuju u njegovoj provedbi. Evo, neću analizirati sve što je ovdje rečeno nego pokušati samo jezgrovito sažeti ono što mi se čini da je važno reći za Hrvatsku javnost vezno uz ovo Izvješće nakon Saborske diskusije. Prije svega ukazalo se ono što će se u sljedećem izvješću morati učiniti, to je da će se ne samo kvantitativno, nego produbljeno kvalitativno produbiti izvješće i produbiti analize po svim pokazateljima. Tako ćemo i analizirati uzroke zbog čega je po županije ovakvo stanje kakvo jest, da li je to uistinu ovako kako pokazuju podaci, zbog čega su odbijenice bile u 1000 slučajeva, koji su pravi razlozi tome. Ono što je kolega Lesar kazao kako su građani zadovoljni kvalitetom usluga, to je ono što je bitno, to ćemo isto tako jednom anketom pokušati dobiti, zbog čega su ova neiskorištena sredstva, zašto se vraćaju u Državni proračun, kako su zastupljene osobe s invaliditetom u sustavu pružanja pravne pomoći. Ono što nas dalje očekuje to je ova rasprava, uvjeravam vas i svi ste istakli da je procedura bitno pojednostavljena, ne samo obrazac nego i procedura ali to ne znači da je ona jednostavna ona i dalje mora biti što jednostavnija, što prihvatljivija građanima, u tom svjetlu ćemo učiniti još jedan napor a to je ono da javni i državni službenici ustvari obavljaju svoj posao prije svega da primjenjuju Zakon prije svega o općem upravnom postupku i strankama koji svoju obvezu pružanja pomoći strankama, prilikom ispunjavanja ovog obrasca uistinu i čine ujednačeno na području cijele Republike Hrvatske. Ono što su supstancijalni prijedlozi čini mi se da su sva takva, a to je donekle preispitati ovaj imovinski cenzus, da li je on uistinu onakav kakav odgovara u ovom trenutku stanju u Republici Hrvatskoj, to ćemo učiniti i one sličice koje ste ukazivali sa 35 metara stambenoga prostora da li je to eliminacijski kriterij, on to ne mora biti ali tu to zakon eksplicitno ne spominje ali on daje slobodu, daje odgovornost državnom službeniku da kombinirajući sa ostalim kriterijima ovaj kriterij ne uzme kao diskreditirajući ali naravno ovdje praska u Republici Hrvatskoj nije ujednačena, godina dana nam to dobro pokazuje. Mehanička ili mehanicistička primjena Zakona ustvari ne gledajući na ljude, njihove stvarne probleme može dovesti do ozbiljnih problema. Ono što je druga stvar i ne bi se vraćali u prošlost koje su procjene, 70 tisuća ili puno manje udruga civilnoga društva ili puno manje nas u ministarstvima u državnim tijelima bitno je da se zapazi da udruge još uvijek imaju primjedbe na proceduru primjene ovog Zakona i njihovu ulogu u pružanju pravne pomoći, naša je zadaća da argumentirano u dvosmjernoj, u raspravi koja će uvažiti argumente s jedne strane nađemo još bolju ulogu, uloga udruga, a u tom smislu i uvaženi zastupnik Horvat je govorio nešto o mogućem proširenju njihovog pružanja usluga od strane samih udruga. Ono što isto tako oslikava unapređenje sustava u hodu i to kvalitativno unapređenje jest to da je bod povećan na 3 a sada i na 5 od nedavno u zadnjim Narodnim novinama ili jednom od posljednjih brojeva Narodnih novina objavljena 50%, praktički odvjetničke tarife, cilj je negdje da to bude 70% odvjetničke tarife da dobijemo kvalitetniju uslugu u tome dijelu. Svi su govorili o daljnjoj informiranosti treba se usredotočiti na daljnju informiranost građana i to ćemo i dalje činiti, ono što je bitno valjat će ujednačiti praksu, upravnu praksu ali isto tako afirmirati sudsku praksu u kombinaciji procesnih zakona koji se primjenjuju u ovom području, odvjetničke tarife i isto tako ovoga Zakona. Naravno da je sve u toj komplikaciji koja nama pravnicima ne izgleda komplicirana građanima i nije baš, pretjerano lako snaći. Dvije završne rečenice, ovaj propis treba doživjeti svoju stabilizaciju, jednostavno nije dobro propise koji su godinu dana u primjeni revolucionarno, jednostavno bitno mijenjati. Čini se da je on svoju svrhu, ratio pokazao i da izmjenama podzakonske regulative jednim elastičnim pristupom došlo je do daljnjeg poboljšanja. Koncem godine napravit ćemo jednu analizu, odnosno cijele, ove godine i sredinom sljedeće godine analizu primjene Zakona i temeljem toga svih ovih razgovora rasprava vidjet ćemo da treba intervenirati u krucijalnim pitanjima, za sada nam se čini da ih valja modificirati na ovakav način ali ne zahvatom samo u, da nije bit zahvatom u sam tekst. Poboljšanje prakse podzakonske regulative primjene Zakona tek onda... NO, evo, ovdje se radi o zakonu Europske provenijencije, samo apsolutno o zakonu koji je neobično bitan, njegova primjena je neobično bitna i važna za Hrvatske građane i zbog toga ćemo izvješće sljedeće godine nadamo se da će biti, sigurni smo da će biti puno bolje. Voljeli bi da bude zahvaćen manji krug a ustvari ako bude manji krug građana da im bude bolje. No ukoliko ovaj zakon i ovaj institut hoće poručiti svoju pravu svrhu važno je da nitko komu je ova pomoć potrebna ne izostane iz kruga osoba koje mogu efikasno dobiti pravnu pomoć. Zahvaljujem na vašoj plodonosnoj diskusiji. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Idemo dalje. Izvješće o ostvarivanja prava na pravnu pomoć i utrošku sredstava u 2009. godini rasprava je zaključena. Sukladno Prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o ostvarivanju prava na pravnu pomoć i utrošku sredstava u 2009. godini. Molim uključimo se i glasujmo o ovom Izvješću. Rezultat. Izvješće je prihvaćeno većinom glasova 85 glasova za, 15 suzdržanih i 2 protiv.
Prelazimo na točku 7., a to je - Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine Podnositelj: Nacionalni odbor. Nacionalni odbor podnio je ovo izvješće na temelju točke 2. Odluke Hrvatskog sabora o osnivanju Nacionalnog odbora. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za razvoj i obnovu i Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. vlada je dostavila mišljenje. Žele li predstavnici predlagatelja dodatno obrazložiti izvješće? Da. Uvažena Vesna Pusić predsjednica Nacionalnog odbora. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kao što je previđeno ovo je izvješće Nacionalnog odbora o radu Nacionalnog odbora, a važnije o tijeku pristupnih pregovora RH Europskoj uniji za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja ove godine. Kao što uvijek biva to dođe na dnevni red nešto kasnije od razdoblja za koje je izvješće pisano, a u međuvremenu se dobode različite druge stvari koje su interesantne na tom putu i relevantne za zastupnice i zastupnike da znaju. Pa smo zato zamolili, nadam se da vi svi to imate, da vam se podijeli na klupe s jedne strane sadašnji status pregovora, koji se promijenio u odnosu na ono što je bio 30. 6. naravno, to su ove tablice sa otvorenim i zatvorenim poglavljima. Iz toga možete vidjeti da još imamo 9 + jedno, a to jedno je ostala pitanja. Dakle, 9 faktičkih poglavlja sadržajnih koje treba zatvoriti. Ovaj puta smo vam podijelili na klupe jedan sažetak nečega što nije rađeno u ovom razdoblju na koje se odnosi izvješće, nego je rađeno kasnije, ali smo shvatili da je to zanimljivo za parlamentarne zastupnike zato što se radi o sažetku de facto nečeg što rađeno u ovom Parlamentu, međutim, kroz cijeli niz zakona koji se odnose na postavljanje temelja za drugačije pravosuđe. Dakle, zakoni koji su temelj a onda i za praktičku provedbu reforme pravosuđa. Sažetak toga je ovaj drugi materijal koji ste dobili gdje se vidi točno na koji se u području pravosuđa koje je jedno od elemenata, dakle ne sve, ali jedan od pa po mom mišljenju i ključni element u poglavlju Pravosuđe i temeljna prava koje se uvijek smatralo da će biti naše najspornije poglavlje, a svakako je najvažnije što se tiče temelja na kojem gradimo, što se u tom području napravilo. Jer je moje mišljenje da smo tu de facto u zadnjim mjesecima napravili zapravo jedan sasvim drugačiji temelj. Ono što ja uvijek kažem kada razgovaramo sa predstavnicima EU da li smo mi jučer imali pravosuđe koje nije bilo ovisno, a danas imamo neovisno. To nije tako. Ali da li smo jučer imali problema sa temeljem za izgradnju neovisnog pravosuđa, istina. A da li danas imamo zdrave temelje na kojima možemo izgraditi neovisno pravosuđe, također po mojoj ocjeni istina. A naravno zato je ovaj sažetak ovdje predložen da i vi imate neki pregled na koji možete autonomno to prosuditi. Koristim ovu priliku da u području pravosuđa spomenem svima nama, a onda i predstavnicima Vlade iako ne možda direktno Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija, nego prvenstveno Ministarstvu pravosuđa, da je jedan od bitnih stvari da bi pokazali da faktički provodimo ove zakone koji su u ovom sažetku napisani je obveza koju smo preuzeli ovdje i o kojoj smo glasali ovdje u SAboru, da do sredine siječnja, mislim da je datum 20. siječnja, po novom zakonu izaberemo novo Državno sudbeno vijeće. To je prvi dokaz da a to se traži u poglavlju 23. to je jedno od mjerila, onaj famozni što ono zovu "trake record", a zapravo to znači da pokažete da stvarno provodite zakone koje ste sami donijeli. Dakle, naš prvi dokaz da stvarno provodimo zakone koje smo sami donijeli biti će činjenica da ćemo do 20. siječnja izabrati novo Državno sudbeno vijeće po novom zakonu. Upozoravam svekoliku javnost da je za to potrebno organizirati izbore. Dakle, to treba početi raditi sada, da nam se ne bi dogodilo kao što nam se u nizu stvari događa. Između ostalog recimo kao što nam se dogodilo sa slučajem brodogradnje, da nam se ne bi dogodilo da opet bude zadnji čas, mi se nismo pripremili i onda smo na čudu što ćemo i de facto nemamo ispunjeno jedno vrlo važno mjerilo koje će se ovdje pratiti, a to je da li provodimo vlastite zakone u skladu sa vlastitim odlukama. Prema tome, vrlo je važno, ima još vremena, vrlo je važno da se pripreme za izbor, a tu će glasati svi suci u RH u dva kruga, to će biti prvi put. Dakle, treba pripremiti izbore za suce, za sveučilišne profesore i najlakše će biti izabrati ona dva saborska zastupnika koje mi ovdje biramo, jednog iz oporbe, jednog iz vlasti. Ali ovo je 7 sudaca i 2 sveučilišna profesora o kojima se moraju tajnim glasanjem izjasniti svi suci u RH i svi naravno odnosi se i na državne odvjetnike i DRžavno odvjetničko vijeće i sveučilišni profesori pravnih znanosti u RH. Dakle, to nije nešto što se, naravno izvedivo je, ali nije nešto što se može od danas do sutra napraviti. Prema tome, jako je važno da te pripreme se odvijaju sad, dakle da se to radi. Evo to vam je, to je ono što se ne odnosi na neposredno razdoblje za koje je ovaj izvještaj pisan, ali se odnosi na sadašnje stanje stvari, a budući da je važno da Parlament po našem mišljenju zna o sadašnjem stanju stvari također da ima neku ažuriranu informaciju onda smo vam ova dva dodatka podijelili danas u okviru ove rasprave. U razdoblju na koje se odnosi ovo izvješće, dakle 1. siječnja do 30. lipnja ove godine, ono što je Nacionalni odbor napravio, izvješće je strukturirano kao i obično, ali samo da istaknem nekoliko stvari. Dakle ono što je napravio na svojoj 1. sjednici, napravili smo neku vrstu inventure pregovaračkog procesa. Na toj sjednici prisustvovala je i premijerka i ministar vanjskih poslova i voditelji svih pregovaračkih skupina, onih podskupina po poglavljima, poglavlja koja nisu još zatvorena. Dakle, pozvali smo sve voditelje pregovaračkih skupina za poglavlja koja nisu zatvorena kako bi napravili jednu vrstu pregleda statusa u tim poglavljima. Kad se očekuje, u čemu su problemi, što je sa zadovoljavanjem mjerila i napravili jedan pregled vezano na ta poglavlja, dakle na početku godine smo taj pregled izradili. Zatim smo usvojili u tom razdoblju od 6 mjeseci i dodatke na pregovaračka stajališta u jednom nizu poglavlja i to poglavlju Porezi, poglavlju Sigurnost hrane veterinarske i fitosanitarna politika, poglavlju Prometna politika i poglavlju Javne nabave. O dodacima i razlozima za dodatke, a dodaci zapravo znače određene izmjene u pregovaračkim stajalištima i nakon pregovora sa komisijom procjena na čemu će Republika Hrvatska kao kandidat ustrajati, koje zahtjeve će eventualno promijeniti ili modificirati i od čega će odustati. O tim poglavljima i dodatnim zahtjevima i promjenama smo raspravljali i prihvatili na kraju zajedničku verziju tih zahtjeva. I raspravljali smo posebno o poglavlju Tržišno natjecanje odnosno specifično o situaciji u brodogradnji gdje je između ostalog i ministar Popijač izvijestio o situaciji u brodogradnji i predsjednica Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja gospođa Spevec. Dakle, o toj našoj bolnoj točki kako sada stvari stoje čini se da će poglavlje, svakako će poglavlje Pravosuđe i temeljna prava i poglavlje Tržišno natjecanje biti u zadnjoj grupi poglavlja ili biti zadnja poglavlja koja ćemo mi u ovim pregovorima zatvoriti. To smo uvijek i pretpostavljali, međutim smo smatrali da će Pravosuđe i Temeljna prava biti ono koje će biti ono koje će biti najosjetljivije. Sada se čini, ni tu nije još sve baš riješeno, ali sada se čini da će poglavlje Tržišno natjecanje biti najosjetljivije upravo zbog situacije u brodogradnji. U ovom trenutku se još raspravlja o mogućim potencijalnim investitorima. U ostatku izvješća vidjet ćete pregled statusa u svim poglavljima. Još bih htjela skrenut vam pažnju na činjenicu da je održan u tom prvom polugodištu i okrugli stol u okviru Nacionalnog odbora. Kao što znate, okrugli stolovi su otvoreni za javnost, dakle na njima sudjeluju i mediji i tzv. dionici, dakle predstavnici grupacija koje su na neki način neposredno zainteresirane. Održan je okrugli stol o korištenju europskih fondova i pripremljenosti u okviru i državne razine i lokalne i regionalne razine za korištenje sredstava koja Hrvatskoj stoje na raspolaganju iz europskih fondova. Na tom okruglom stolu su sudjelovali i brojni predstavnici regionalnih razvojnih agencija, županija i lokalne samouprave, uglavnom koristeći iskustva svoja na regionalnoj, lokalnoj razini i raspravljajući o poteškoćama koje imamo na nacionalnoj razini, a i na regionalnoj naravno jer je jako neujednačena iskorištenost ili pripremljenost regionalnih samouprava za korištenje tih fondova i tih regionalnih agencija. Uspješnost je vrlo neravnomjerna. Konačno u zaključku se daje jedna procjena koja nažalost mora reći više nije točna, a to je da očekujemo završetak pregovora ili do kraja ove godine ili u prvim mjesecima odnosno početkom 2011. To je bila procjena tada, dakle 30.6. ove godine kad smo pisali ovaj izvještaj, završavali ovaj izvještaj. Nažalost danas ta procjena više ne stoji, ne mogu reći da možemo stajati iza te procjene. Kao što se vidi iz ovog izvješća i u skladu sa pravilima funkcioniranja Nacionalnog odbora, ja sam kao predsjednica Nacionalnog odbora bila cijelo to vrijeme u komunikaciji i sa povjerenikom za proširenje i sa zemljama predsjedateljicama, dakle i u ovom razdoblju i u sadašnjem. I sada je procjena da je, pa i jučer sa povjerenikom za proširenje Fileom koji je momentalno u Hrvatskoj, i sada je procjena da ajmo reći nije nerealno očekivati da mi možemo završiti pregovore do sredine sljedeće godine. To znači ako se sve napravi što treba znači recimo još u mađarskom predsjedanju koje završava 30.6. ove godine, dakle i povjerenik je stava da je to moguće, ali ovisi o cijelom nizu čimbenika. Kao što vole reći iz europskih institucija, sve ovisi o vama i zaista mnogo ovisi o nama, ali neke stvari iskreno rečeno ne ovise sasvim baš o nama jer kad dođe do ove završne faze naravno da cijeli niz elemenata utječe na točan konkretan datum na koji ćemo završiti te pregovore. Ali mislim da nije nerealno i da možemo reći da očekujemo da ćemo i završiti do sredine sljedeće godine. Htjela bih ovdje iskoristiti priliku da skrenem vašu pažnju na još jedan element obzirom da sam kao predsjednica Nacionalnog odbora i o tome razgovarala sa povjerenikom za proširenje, a to je nešto o čemu se ovdje raspravljalo u Saboru. To je referendum o članstvu Hrvatske u Europskoj uniji. Naime, obzirom na ove pomaknute datume, dakle činjenicu da hajmo reći ćemo završiti ili postoji ozbiljna šansa da završimo pregovore do sredine godine. Stav je povjerenika, vi znate da nakon završetka pregovora koristi se ili potrebno je još jedno određeno vrijeme, jedan broj mjeseci da se i prevede dokument na jezike i da se prođe u komisiji cijeli dokument itd. Dakle, stav je povjerenika da će tu vrlo vjerojatno trebati četiri do pet za razliku od inače kad je tri do četiri, četiri do pet mjeseci obzirom da će našem pristupnom ugovoru na ratifikaciju vjerojatno biti dodata i ona klauzula vezana na financijsku disciplinu i odgovornost koju su dogovorile zemlje članice. I nama se objektivno govoreći vrlo lako, gotovo sigurno sa ovim datumima koje sada gledamo može dogoditi da nam se preklope datumi referenduma budući da smo sad dogovorili, nismo još izglasali koliko znam ali dogovorili da referendum bude nakon potpisivanja ugovora, da nam se preklopi datum referenduma i izbora. Želim vam ovdje prenijeti informaciju ja sam to provjerila baš zato da mogu ovdje izvijestiti sa povjerenikom da li, kakav je stav europskih institucija, odnosno Europske komisije o tome i povjerenik File mi je rekao i to vam ovdje prenosim da Europska unija nema formalno pravila u tom pogledu i da je zemlja kandidat slobodna u tom pogledu da napravi što god hoće. Ali da je generalni stav, mišljenje i njegova najsrdačnija preporuka da ne preklapamo izbore, dakle da ne budu u isti dan izbori i referendum o Europskoj uniji, o članstvu u Europskoj uniji iz niza razloga, a jedan od njih je to je sada moj dodatak da na, u kampanju za pozitivni ishod referenduma o Europskoj uniji moramo ići više manje svi zajednički, odnosno svi koji se s time slažu zajednički, a na izbore nećemo ići svi zajednički u kampanju. Prema tome, taj, preklapanje tih datuma je nešto što se ne preporuča iz institucija Unije iako formalne zabrane ili formalne prepreke nema. Dakle, ako zemlja članica odluči da to će biti isti dan ona sam preuzima taj rizik, odnosno procjenjuje taj rizik. Evo ga. Nacionalni odbor će naravno nastavit sa ovim svojim poslom i ja se toplo nadam da će vam podnijeti još najviše dva izvješća ove vrste i da ćemo onda biti gotovi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti? Da. Gospodin Andrej Plenković, državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, uvažene dame i gospodo zastupnici u Hrvatskom saboru. Samo nekoliko komentara budući da smo evo već u tri dana treći put na temi Europske unije u Hrvatskom saboru. Imali smo izvješće o španjolskom predsjedanju, a evo koincidira i vremensko razdoblje izvješća koje je predstavila zastupnica Pusić. Samo nekoliko komentara. Vlada je dala svoje mišljenje o Izvješću Nacionalnog odbora te ga je pozdravila i zadovoljni smo da je bilo 4 sastanka Nacionalnog odbora, da su prihvaćene određene promjene u kontekstu pregovaračkih stajališta Vlade Republike Hrvatske, te smo vrlo pozitivno ocijenili doprinos Hrvatskoga sabora i Nacionalnog odbora i Odbora za vanjske poslove i Odbora za europske integracije osobito u kontekstu procesa usklađivanja hrvatskog zakonodavstva, te naravno kontinuiranog dijaloga kojeg zastupnici vode bilo sa parlamentarcima u Europskom parlamentu, bilo u nacionalnim parlamentima država članica. Nekoliko komentara budući da ste sa pravom budući s obzirom da smo sada već praktički na kraju studenoga malo ažurirali stanje procesa. Točno je da ova procjena koja je u zaključku Izvješća je danas malo manje ambiciozna nego što je bila 30. lipnja. Međutim, mislim da možemo i ja sam bio nedavno i u Mađarskoj očekivati veliku potporu iduće predsjedateljice. Nitko se od nas vjerojatno nije nadao da ćemo i za vrijeme mađarskog predsjedanja pregovarati. Ali na žalost iskustva procesa su takva da je on sporiji nego što smo mi svi zajedno vjerovali prije nekoliko godina. Smatram da je procjena o dovršetku pregovora do kraja lipnja 2011. realna. Ona je ostvariva. Trebat će nam puno napora da uvjerimo naše partnere da smo ispunili sva mjerila osobito u kontekstu poglavlja 23. I zato je dobro da ste istaknuli ključne elemente i koji se odnose na Zakon o državnom sudbenom vijeću i Zakona o sudovima i uopće rekao bih novom sustavu obrazovanja sudaca i državnih odvjetnika u Hrvatskoj koji će nam dugoročno donijeti veće povjerenje u funkcioniranje pravosudnog sustava. Oko samog trajanja procesa. Ovo što ste prenijeli što je stav gospodina Filea je hrvatskoj Vladi jako dobro poznato. Mi smo detaljno analizirali sve pravne aspekte internih procedura Europske unije od momenta kraja pregovora. Dakle, možda je dobro da tu stvar donekle razjasnimo. Prvo, nije uobičajeno da se tekst ugovora o pristupanju parafira. On se na neki način zaključi politički i tehnički i potom u posljednja dva kruga proširenja trebalo je otprilike četiri do četiri i pol mjeseca od trenutka kraja pregovora do potpisivanja ugovora o pristupanju. Zašto je to tako? Na strani Europske unije prvo završnu odluku trebaju donijeti veleposlanici, dakle rang stalnih predstavnika u Bruxellesu, potom slijedi završno izvješće Europske Komisije, na temelju Lisabonskog ugovora slijedi i procedura davanja suglasnosti od strane Europskog Parlament, tzv. koncent, i u konačnici odluka Europskog Vijeća o potpisivanju ugovora o pristupanju. Ta svojevrsna šetnja između institucija Europske unije obično traje četiri mjeseca. Sve što bude ispod toga bit će nam veliki, možemo to tako reći. … [[Upadica se ne razumije.]] Četiri mjeseca, otprilike jedan tehnološki i diplomatski uspjeh s naše, ali recimo to tako i s njihove strane. Prema tome procjene su ukoliko je kraj pregovora za vrijeme mađarskog predsjedanja, plus otprilike ta četiri mjeseca o kojima ste vi govorili, i onda smo kalendarski u listopadu otprilike iduće godine u ovo doba. U tom trenutku naravno s idejom da se ide na referendum nakon potpisivanja u roku od 30 dana, možemo računati i sve ove rokove o kojima ste govorili i promišljati kada ih održati, kada održati referendum. Jasno je da Europska unija neće, niti joj je praksa, niti bi to bilo mudro miješati se u političke odluke bilo koje države kada da održi referendum, a da li će to biti blizu izbora redovitih za Hrvatski sabor stvar je procjene prije svega hrvatskih političkih aktera i u tom smislu ne vjerujem da bi se bilo tko na strani Europske unije na određeni način usudio sugerirati više od onoga što su obični uzusi, a politička procjena je na hrvatskoj strani da donese odluku o održavanju referenduma. Što se tiče aspekta, budući da ste se i sami referirali o kampanji, evo ja sam došao upravo sa skupa kojeg imamo u ministarstvu, na kojem je više od 100 ljudi iz svih hrvatskih županija, službenika u svim ministarstvima zaduženih za informiranje, sa njima su stručnjaci koji su vodili referendumsku kampanju u Finskoj, u Estoniji, dvije zemlje koje nam nisu neposredni susjedi, ali čija iskustva nam isto tako mogu biti korisna, njihovi referendumski rezultati su bili puno manje euforični nego što je to bio rezultat u zemljama srednje i istočne Europe, u Estoniji je to bilo oko 58% izlazak, a 67% birača za, u Finskoj 70% izlazak, 56% birača za. Prema tome danas smo u poziciji da čujemo i njihova iskustva koja nam mogu biti vrlo korisna za organiziranje i pripremu ja bih rekao intenzivnije provedbe komunikacijske strategije koja kao što znamo postoji od 2006. Hvala vam lijepa.
Hvala državnom tajniku. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik i potpredsjednik Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je možda tek naizgled još jedno redovno izvješće o radu Nacionalnog odbora u prvom dijelu ove godine, kažem možda tek redovno jer ono to zbilja nije. Nije po onome u kojoj se fazi nalazi, ili u koju fazu ulazi naš pregovarački proces o pristupanju Europskoj uniji. Naime po svemu i po ovom izvješću, a i po svemu drugom što se događalo i u razdoblju prve polovice ove godine, ali i u sadašnjem razdoblju nakon toga možemo definitivno zaključiti da je proces ušao u završnu fazu, a da je onda pred nama i pred Nacionalnim odborom, i pred Hrvatskim saborom, pred Vladom, izuzetno važan, odgovoran posao, kako tu završnu fazu učiniti što kvalitetnijom u smislu reforme i što kraćom u smislu vremena potrebnih u smislu pregovora, u smislu trajanja pregovora, ali i što kvalitetnijom u smislu informiranja građana. Prema tome ta tri velika posla koja su pred nama, odnosno završetak ta tri velika posla koja su pred nama, završetak reformi, pregovora, i komunikacije Europe građanima, traže i odgovarajuće djelovanje Nacionalnog odbora, ali i odgovarajuće djelovanje i odgovarajuće razumijevanje svih političkih parlamentarnih stranaka koje djeluju u Nacionalnom odboru i u naravno hrvatskom Parlamentu, o tome kako taj parlamentarni doprinos na sva tri ova područja učiniti što boljim, što većim, što učinkovitijim. Kada gledamo samo ono što se događalo u prvoj polovici ove godine za vrijeme španjolskoga predsjedavanja u razdoblju na koje se odnosi izvješće Nacionalnog odbora, onda se može reći da možda po broju poglavlja koja su zatvorena u tom razdoblju samo tri, pod navodnicima, ili broju poglavlja koja su otvorena u tom razdoblju pet poglavlja, možda to nije brojčano bilo razdoblje najučinkovitijeg procesa pregovora, npr. u prethodnom razdoblju za vrijeme švedskog predsjedavanja zatvoreno je 10 poglavlja. Međutim izuzetno je važno shvatiti kontekst u kojem se događalo, u kojem su se odvijali pregovori u prvih 6 mjeseci ove godine i pogotovo se osvrnuti na ono što je učinjeno da bi se otvorila neka poglavlja za koja svi znamo da će biti onaj ključ uspjeha cijelog pregovaračkog procesa i reformskog procesa, a to su poglavlja o pravosuđu i temeljnim pravima, i poglavlje o tržišnom natjecanju, odnosno prevedeno poglavlje o brodogradnji. Prema tome samo otvaranje tih poglavlja je bio veliki napredak i držim da je i Nacionalni odbor bitno pridonio upravo takvom razvoju dinamike pregovora i pregovaračkog procesa za vrijeme ove godine. Sami pregovori odvijali su se ove godine na valu četiri prethodno postignuta važna dogovora unutar Europske unije, ili unutar naših bilateralnih odnosa sa Europskom unijom. Naime prethodno, krajem prošle godine postignut je dogovor sa Slovenijom o arbitraži, o granicama, postignut je dogovor unutar Europske unije o Lisabonskom ugovoru, o unutarnjem uređenju Europske unije koji je objektivno usporavao i naš pregovarački proces, postignut je naš dogovor sa Europskom unijom ili dogovor unutar Europske unije o financijskoj omotnici za Hrvatsku od 3 i pol milijarde eura za 2012., 2013. godinu, a postignu je dogovor o formiranju radne skupine koja je počela raditi na samom tekstu ugovora o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji. To su bili događaji koji su sami po sebi dali dodatni zamah i dodatni poticaj pregovorima u ovoj godini, i držim da je Nacionalni odbor u dobroj mjeri, u najvećoj mjeri mogao iskoristiti onda tako stvorenu rekao bih ukupnu atmosferu u našem pregovaračkome procesu. Sam Nacionalni odbor radio je na onom prvom području svoje nadležnosti vrlo uspješno. Mi u SDP-u podržavamo takav rad, pridonijeli smo takvom radu i želimo da se on i nastavi upravo na ovom dijelu gdje Nacionalni odbor pomaže Vladi, pomaže pregovaračkom timu u definiranju maksimalno dobrih pregovaračkih pozicija, onih koji stvarno odražavaju interese, odražavaju potrebe bilo gospodarstva, bilo društva ili pojedinih društvenih skupina u Hrvatskoj. Taj posao Nacionalni odbor obavljao je na način da bih skoro rekao, ne skoro nego definitivno bih rekao da je Nacionalni odbor jedino parlamentarno tijelo u Hrvatskome saboru koje je djelovalo na temelju argumenata, na temelju razmjene stavova, na temelju rasprave o stavovima i o iznesenim prijedlozima do kojih se dolazilo u dijalogu i konsenzusu, a ne do kojih se dolazilo na temelju dizanja ruku. Prema tome, takav način rada Nacionalnog odbora omogućio je da naše pregovaračke pozicije budu dovoljno čvrste, dovoljno jasne i dovoljno da odgovaraju pravom interesu koje imamo u ovom pregovaračkome procesu. Ono što smo zamijetili i što bismo željeli da ne bude baš do kraja procesa tako unutar rada Nacionalnog odbora odnosi se na jedno opće razumijevanje svih sudionika u radu Nacionalnog odbora, a to onda znači svih političkih stranaka u Hrvatskome saboru, o jednoj široj ulozi, o jednom širem značenju Nacionalnog odbora, širem od ovog utvrđivanja pregovaračkih pozicija ili doprinosa i davanju mišljenja i prijedloga za pregovaračke pozicije. Naime, Nacionalni odbor je od početka svog djelovanja radio na tome da postane jedan otvoreni forum, jedan okrugli stol na kojem će se raspravljati o temeljnim velikim pitanjima vezanim bilo za reformski proces, bilo za pregovarački proces. Tako je na dnevni red okruglih stolova su dolazile teme od poljoprivrede, ribarstva, pretpristupnih fondova, HRT-a, odnosno javnog servisa, čitav niz takvih tema je dolazio na dnevni red i upravo su te rasprave bile i podloga onda i za utvrđivanje odgovarajućih pregovaračkih pozicija kasnije. Ali i podloga za naš zakonodavni rad ovdje u Hrvatskome saboru ne samo u prilagodbi europskom zakonodavstvu nego i u onom dijelu gdje nacionalno zakonodavstvo treba i može samostalno definirati svoje zakonodavne stavove. Željeli bismo da upravo na tom dijelu razgovora o širim pitanjima unutarnjeg uređenja, uređenja pojedinih područja, poglavlja, Nacionalni je odbor, odnosno pristup svih stranaka radu Nacionalnog odbora bude otvoreniji negoli je dosada i da sa manje recimo otpora dolazimo do suglasnosti o tome koje su to teme važne i kako ih na pravi način unutar Nacionalnog odbora urediti. Sljedeće što bi Nacionalni odbor, pogotovo u ovoj završnoj fazi trebao na odgovarajući način ili čak i na bolji način negoli dosada urediti, a to je da budemo mjesto dogovora o tome da u potpunosti smanjimo ono što nam u Bruxellesu kažu sve je u vašim rukama. Znači, željeli bismo da Nacionalni odbor, odnosno Parlament u cjelini ili parlamentarni doprinos završetku naših pregovora bude upravo na tome što jasniji. Da mi do kraja riješimo ono što je u našim rukama stvarno i da eventualna usporavanja pregovaračkog procesa onda ovise samo o onome što nije u našim rukama, odnosno da onda na politički način, na način koji Vlada, nadležna tijela, pregovarački tim, može i mora raspraviti sa europskim partnerima. Sve ono što trebamo raspraviti sami sa sobom u pogledu dinamike reforme, u pogledu ispunjavanja kriterija želio bih da u tom dijelu Nacionalni odbor se koncentrira tako da postane mjesto koje će na neki način obavljati onaj hrvatski monitoring ili hrvatski track record kako ga EU ili zemlje članice vole nazvati. Npr. onaj što će se u 3. mjesecu iduće godine obaviti za, pogotovo za područje ovog Poglavlja 23. Željeli bismo da prije toga mi sami unutar Hrvatske i unutar hrvatskog Parlamenta, unutar Nacionalnog odbora budemo sigurni kako to praćenje postignuća stvarno može izgledati i da otklonimo sve zapreke da onda to praćenje ispunjavanja kriterija od strane EU bude manje povoljno ili negativno. Prema tome, sve ono što je u našim rukama uključimo Parlament u ostvarivanje samih rezultata kojima otklanjamo moguće uzroke i moguće točke usporavanja pregovora. Isto tako pred nama je i kampanja, ne bih volio to nazvati kampanjom, bojim se da možda ona stvarno postane kampanja, samo kampanja o tome kako do kraja informirati građane za donošenje vlastite utemeljene odluke na referendumu o pristupanju EU. Voljeli bismo, želimo da to bude jedan sveobuhvatni proces koji nije vezan samo za referendum nego koji je vezan za ulogu građana uopće u procesu pristupanja i u kasnijem procesu djelovanja Hrvatske u EU. Jer na kraju krajeva to se i iz EU sve češće čuje da treba graditi EU građana, a ne EU za građane. Prema tome, dobro informirani građanin u Hrvatskoj i prije referenduma ne može postati dobro informiran samo na osnovu kratkotrajne kampanje nego na osnovu jednog ukupnog procesa, jednog dijaloga o Europi u kojem bi se otklanjali, raspravili i otklanjali oni uzroci nepovjerenja, uzroci koji nisu temeljeni na stvarnim argumentima. Znači, za jedan dijalog u Europi ne monolog u Europi,a upravo u tome i Parlament i parlamentarci i Nacionalni odbor mogu i trebaju biti sudionici koji će doprinositi čak i više nego dosada uspješnosti toga procesa. Govoreći o onome što zbilja još ostaje izuzetno važno za učiniti, po meni, po nama u klubu SDP-a, 2 su poglavlja, ono o pravosuđu i temeljnim pravima naravno i o brodogradnji na kojima trebamo zbilja pridonijeti maksimalno i mi u Parlamentu. O poglavlju o pravosuđu je puno rečeno i u uvodnom izlaganju predsjednice Nacionalnog odbora. Tu će vjerojatno biti područja ili potpoglavlja toga poglavlja jer ono se sastoji od barem 4, 5 velikih, značajnih cjelina. Od same reforme pravosuđa, od borbe protiv korupcije, organiziranog kriminala, reforme državne uprave, suradnje sa Haaškim sudom, povratka izbjeglica. Na svakom od tih poglavlja, bojim se da će u nekima od njih više ovisiti konačna ocjena i vrijeme konačne ocjene o dogovoru unutar zemalja članica negoli o nama ali upravo i na tome moramo raditi da što manje ovisi o njihovoj ocjeni, a što više o našim stvarnim rezultatima. A na onom poglavlju o brodogradnji o tržišnom natjecanju, o tome smo isto govorili iz Kluba SDP-a bojim se da smo došli u situaciju u kojoj možemo i moramo tražiti najmanje loše rješenje jer dobrog rješenja očito neće biti nakon što su prethodne dvije Vlade propustile barem posljednjih nekoliko godina od 2005. di 2006. godine da krene ozbiljno restrukturiranje brodogradnje, sada se to odvija u potpuno drugačijim, potpuno težim uvjetima i bojim se da tu velikog pomaka u odnosu na ono što je do sada dogovoreno teško da može biti. Ono što možemo tražiti je još u samom završetku pregovaračkog procesa smanjiti negativni utjecaj do sada donešenih odluka o nemogućnosti sklapanja novih poslova za vrijeme trajanja ovog procesa restrukturiranja ali o tome ćemo govoriti u pojedinačnim raspravama. Sve u svemu Klub SDP-a podržava ovo Izvješće, glasat će za njega, podržava rad Nacionalnog odbora i želi sa svim strankama u Hrvatskom saboru raditi i dalje na tome da Nacionalni odbor bude pravo mjesto za jačanje ukupnog našeg doprinosa, i parlamentarnog i stranačkog doprinosa o završetku ozbiljnog procesa i posla uključivanja Hrvatske u članstvo Europske unije, posla koji smo zajedno krenuli i nadam se kojega ćemo što skorije završiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. I sada je na redu Klub HDZ-a i gospođa zastupnica Marija Pejčinović Burić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, kolegice i kolege. Pa evo kolega Mimica je nabrojao tri važna posla koja moramo dovršiti do kraja pregovora odnosno do ulaska u Europsku uniju, ja bih tome dodala 4. koje slijedi iza toga a koje nije manje važno od svega toga što je navedeno. Naime, ja često volim reći mi se cijelo ovo vrijeme spremamo za vjenčanje, a kada uđemo u Europsku uniju biti ćemo u braku i to će trajati puno dulje nego ove pripreme za vjenčanje, iako i one traju dugo. Pa u tom smislu mislim da je od svega zapravo najbitnije, a sada u ovom trenutku najbitnije, da se pripremamo kako ćemo funkcionirati kao članica Europske unije. U tom smislu bi se moglo široko raspravljati. Ja ću nešto na kraju ove rasprave reći što mi ovdje u Hrvatskom saboru na toj temi trebamo poraditi ali mislim da se nedovoljno na to daje naglasak, mislim da ovo sve je put a cilj je kada postanemo članica Europske unije da Hrvatska država, Hrvatski građani od svega toga imaju koristi, naravno imamo i obaveze kao buduća članica Europske unije, ali da cijeli ovaj naš ogromni, važni posao i da veliki trud i angažman mnogih institucija, brojnih ljudi ne bi bio loš mislim da je iznad svega bitno, onog časa kada postanemo članicom Europske unije da Hrvatska i Hrvatsko društvo i građani od toga imaju koristi. Naravno oni će imati koristi od svih reformi koji se rade jer su to reforme koje bi mi u Hrvatskoj morali napraviti sa i bez Europske unije, ali ipak samo članstvo, nešto je govorio o procedurama u Europskoj uniji, gospodin državni tajnik vezano na proceduru kako će ići postupak nakon potpisa ugovora odnosno prije potpisa ugovora. Još su brojne i zamršene procedure u ostalim brojnim poglavljima, odnosno upravama u kojima se radi i mislim da dolazi vrijeme da počnemo puno više govoriti o tome i raditi. Evo, pregovori su nam ušli u 6. i mi se nadamo i to su do sada svi rekli, nadamo se završnu godinu. Tijekom tog razdoblja mislim da se može reći da je Nacionalni odbor obavljao izvrsno zadaću parlamentarnog nadzora i kako je to ona zadaća o kojoj smo nedavno raspravljali u Promjenama o Deklaraciji o temeljnim načelima, o vođenju pregovora. U tom smislu državni tajnik je spomenuo da smo se ovih dana puno bavili Europskim temama, ja bih rekla da ovo u tom smislu možda je Europski tjedan u Hrvatskom saboru, a obzirom na trenutak u kojem se nalazimo, odnosno blizinu nadamo se završetka pregovora s Europskom unijom, ja mislim da bi bilo jako dobro da uđemo u Europsku godinu, da o svim ovim temama i u Hrvatskom saboru i na mnogim drugim forumima sve intenzivnije raspravljamo jer mislim da zaista dolazi vrijeme kada moramo svi ali baš svi biti svjesni implikacija odnosno zadaća, odnosno mogućnosti, dakle činjenica da to ulazi u tu završnu fazu i uskoro postaje članicom Europske unije donosi. Evo govorilo se o tome kakva je bila dinamika rada Nacionalnog odbora ona je naravno uvijek vezana uz ono što kao prioritete odnosno broj međuvladinih konferencija odredi predsjedništvo, raspravljali smo o Španjolskom predsjedništvu ovih dana. Dakle, ono je imalo otprilike standardno dobar broj međuvladinih konferencija bilo ih je 3, mislim da je u tom smislu i broj poglavlja koja su otvorena, slažem se da kada gledamo da je 5 otvoreno, 3 zatvoreno brojke u odnosu na ukupnu onu brojku koju moramo dostići na kraju, možda i ne izgleda tako impresivno međutim, svi mi koji se ovim poslom malo intenzivnije bavimo znamo da zaista ovdje brojke nisu presudne iako će u konačnici morati sve biti zatvoreno. Već ono što se iza toga radilo na mnogim drugim područjima, mislim da u tom smislu ovaj rezultat od otvorenih i zatvorenih poglavlja može se procijeniti kao dobar rezultat osobito u svijetlu činjenice da smo zapravo otvorili u tijeku ovog izvještajnog razdoblja svih 33 poglavlja u kojima se provodi scrining odnosno dubinska analiza u pregovorima. U priprema za ovaj posao Nacionalni odbor je iznimno važna karika u lancu priprema hrvatskih stajališta. Slažem se s ocjenama da smo unutar Nacionalnog odbora imali izvrstan rad, ponekad o nekim temama nekada malo oštrije tonove, ali mislim da je sve to skupa bilo u cilju da se u konačnici hrvatska stajališta izbruse do kraja da zaista imamo najbolju moguću poziciju na kraju koju predlažemo europskoj strani. I u tom smislu zaista mislim da je rad Nacionalnog odbora bio za vrlo visoku ocjenu. S druge strane činjenica da samo raspravljali o 16 poglavlja pregovora, dakle ne smo o onome što će se zatvoriti i otvoriti nego i o nekim poglavljima u kojima su bile potrebne dopune, stajališta, govori o tome da je zaista rad unutar Nacionalnog odbora bio vrlo intenzivan. Spomenuta je već tematska sjednica na temu "Restrukturiranje u brodogradnji" i okrugli stol o nekim važnim temama o pristupanju. Raspravljali smo sigurno o jedno vrlo iznimno važnoj temi a to su pretpristupni fondovi EU. Međutim govoriti o radu Nacionalnog odbora ne može se a da se u tom kontekstu mislim da su u istom smjeru išle i kolege koje su ranije govorile i druge aktivnosti koje su usko povezane s pregovorima. Tako su u ovom razdoblju usuglašene i donošene promjene Ustava koje su bile nužne za zaključenje pregovora u pojedinim poglavljima, ali su postavili temelj za funkcioniranje Hrvatske kao buduće članice EU te su se izmijenile odredbe o referendumu. S europske strane u isto vrijeme je počeo redoviti nadzor nad privremene zatvorenim poglavljima i dobro je da je Hrvatska za taj posao dobila dobru ocjenu. Dobra je vijest da se počelo raditi na pripremi teksta pristupnog ugovora kako bi se i taj dio posla po konačno završenim pregovorima mogao brže završiti. Kolega državni tajnik je govorio o tome koliko taj proces traje. On može trajati mjesec dulje ili mjesec kraće. Međutim, nekako se nadamo da bar što se tiče hrvatskog pristupnog ugovora ovaj puta trajati kraće obzirom na činjenicu da se ovaj puta zaista puno ranije počelo raditi na izradi ovog teksta. Međutim, ostaje ona činjenica da tekst hrvatskog pristupnog ugovora treba imati 25 inačica uključujući i hrvatski jezik i da je u tom smislu taj posao naravno jednostavno ima fizička ograničenja u kojima se može dogoditi. Dakle, mi ćemo s naše strane pokušati gurati i u tom smislu su razgovori i sa komisijom i drugim tijelima koji na tome rade, da se taj posao što prije obavi. Ali kao što je već rečeno nije baš sve u našim rukama što se brzine tiče, tako nije kada je u pitanju ovaj prijevod koji se možda čini tehničko pitanje, ali nije nimalo tehničko jer je i nama stalo da hrvatski kada uđemo postane jedan od jezika EU i na tim jezicima će se naravno naš pristupni ugovor i ratificirati u odgovarajućim parlamentima država članica. Evo tijekom ovog razdoblja je zaista zabilježen značajan napredak u poglavljima pregovora, mislim da je to jasno reklo i posljednje godišnje izvješće o napretku. Jutros je u tom smislu govorio i u izjavi za HRT gospodin Stefan Fülle povjerenik za proširenje. On je sam izrazio nadu da će ovo biti posljednje izvješće koje se radi za Hrvatsku odnosno da je bilo i da sljedeću godinu i Europska komisija želi što više posvetiti priprema za potpis pristupnog ugovora. Mislim da je to dobra vijest, da je dobra vijest da jedna od važnih institucija s europske strane s kojom pregovaramo ali samo kao s posrednikom. Dakle, s druge strane ne jedna strana, nego jedan plus 27. dakle, Europska komisija plus 27 država članica i još ako tome pribrojimo kasnije i europski parlament dakle imamo puno aktera. Ali je dobro da snažna, velika institucija koja daje ipak u mnogo čemu ritam pregovorima da sa tako visoke razine dobivamo ovakvu poruku. Mislim da u tom smisli svi koji radimo na ovom poslu a dakako u ovom SAboru velika većina na ovaj ili onaj način je uključena u to da možemo biti zadovoljni sa ovakvom porukom od Europske komisije. Što se Sabora tiče mi smo u ovom razdoblju donijeli većinu europskih zakona. I mislim da u zakonodavnom pogledu možemo reći da je posao manje više priveden kraju. Imamo još nekoliko zakona koji su u proceduri. I što se pregovora tiče to će biti to. Međutim, ponavljam i mislim da je to iznimno važno za zapamtiti da će svi sazivi Sabora budući imati puno posla jer se neće samo raditi onaj redoviti zakonodavni posao koji bi inače proisticao iz onog što naše institucije daju, nego će SAbor imati veliki posao i koji mu dolazi obzirom na ono što od dakle uvođenje nove pravne stečevine EU traži. Spomenut je Lisabonski ugovor, nacionalni parlamenti su Lisabonskim ugovorom dobili značajna prava, ali ja bih rekla i značajne zadaće. I u tom smislu bih se vratila na onaj početak. Dakle, Hrvatski sabor će od prvog dana kada potpišemo ugovor dobiti silu dokumenata odnosno dobivati na dnevnoj osnovi silu dokumenata koju ćemo dakle prvo službe saborske, a onda i zastupnici koji će tada sjediti u Hrvatskom saboru morati čitati, analizirati i o njima se postavljati obzirom da se provodi ona procedura koju je uveo Lisabonski ugovor a to da se vidi supsidijarnost tih novih zakonodavnih prijedloga. Dakle, bit će iznimno puno posla pred članovima zastupnicima Hrvatskog sabora u budućim sazivima. Utoliko mislim da je Hrvatski sabor jedna od institucija koja mora napraviti isto značajne izmjene u unutarnjem ustrojstvu, ali isto tako i u pripremama svojih sadašnjih i budućih zastupnika, jer će zaista taj posao se iznimno intenzivirati. Što se tiče dosta je govoreno o pripremama vezano uz informiranje građana, ja samo mogu reći da ono što je jako bitno da ovaj veliki posao koji svi radimo prema našem Ustavu hrvatski građani moraju odobriti, moraju reći da je to to što oni žele i da je naš posao, prvenstveno nas saborskih zastupnika i mnogih drugih, da pružimo te informacije. Ja bih u tom pogledu upozorila i uputila da prema nekim istraživanjima javnog mnijenja koje sam nedavno imala priliku gledati članstva i nekih stranaka koje su jako proeuropski imaju u javnosti imidž da gotovo polovica u jednoj stranci članova nije tako uvjerena da je ovo članstvo dobro za Europsku uniju. Mislim da u tom smislu posao unutar naših respektabilnih stranaka je iznimno važan, ali naravno ne isključuje odnosno dodaje i ovaj posao prema svim građanima s kojima imamo doticaj, a to nam je i posao kao saborskih zastupnika. Evo zaključno, Nacionalni odbor je nastavio dobru praksu brojnih susreta u zemlji i inozemstvu s ciljem što boljeg predstavljanja hrvatskih pozicija i naše prakse rada u ovom području. Ubuduće na ovom tragu nadam se da će Nacionalni odbor zajedno s drugim odborima koji se bave pregovorima još intenzivnije raditi na suradnji, s odborima u nacionalnim parlamentima država članica kako bi se omogućilo da uskoro se zatvore zaista pregovori. To je onaj dio koji ne ovisi o nama, a trebamo druge uvjeriti da se malo na tom više potrude, a s druge strane da budući proces ratifikacije našeg pristupnog ugovora prođe što brži postupak. Evo, zbog svega navedenog kluba Hrvatske demokratske zajednice podržat će navedeno izvješće. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je klub IDS-a i gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Eto ovdje u uvodu nam se otprilike sugerira ili navodi bolje rečeno da su privremeno zatvoreni pregovori u 17 pregovaračkih poglavlja, da ih ja sada ne citiram. Otvoreni su pregovori u dodatnih 11 pregovaračkih poglavlja, to je jasno izvješće od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine. I onda nam se još kaže da pregovori još nisu otvoreni u pet pregovaračkih poglavlja (tri pregovaračka poglavlja za koja su predana pregovaračka stajališta i dva pregovaračka poglavlja za koja nisu predana pregovaračka stajališta). I onda se nabraja što je to, to je poglavlje 8.-Tržišno natjecanje, zatim Ribarstvo, Pravosuđe i temeljna prava, Okoliš i jasno, Vanjska i sigurnosna i obrambena politika. Međutim eto upravo ovih dana, jučer, danas, u medijima se pojavljuju napisi da Republika Slovenija ponovo blokira Hrvatsku kod zatvaranja određenih poglavlja. Ja sada postavljam pitanje gospođi Pusić ili državnom tajniku da li je to doista istina. Da li je ta naša romansa naše premijerke i Boruta Pahora prestala. Ako je tome tako da Slovenija blokira Hrvatskoj zaključenje određenih poglavlja, pretpostavljam da je to zbog Ljubljanske banke. Ako je tome tako ja bih rekao da je to još jedan licemjeran pritisak na Republiku Hrvatsku. Svima je nama jasno da je gospodin Pahor naumio da se dug Ljubljanske banke de facto vrati iz sukcesijske mase koja je ostala iza ex Jugoslavije. Hrvatska je na to čak i bila spremna. Što to znači, da od svog novca ili od imovine koja je ostala iza ex Jugoslavije znači najprije svi podmire dugovanja Ljubljanske banke, a onda ono što preostane neka se dijeli. Basel je i Sloveniji, prije svega Sloveniji otprilike poručio da tako ne može ići, međutim očigledno da Ljubljana ima varijantu B. Ako se dug Ljubljanske banke ne vrati iz mase ex Jugoslavije onda taj dug Ljubljanske banke neka sama sebi vrati Hrvatska, Srbija, Bosna i Hercegovina, Makedonija itd. Jednom rječju, Slovenija pokušava ono što je Hrvatska sa jednim velikim dijelom tog svog duga ili njihovog duga učinila '92., '93. kada je u osiguranu štednju preuzela gotovo 700 milijuna maraka tzv. prenesene štednje. Ostalo je za podmirit još negdje oko 300 milijuna maraka sa kamatama. To je danas negdje 300, možda i više milijuna eura i na taj način podmiriti obvezu prema 115 tisuća hrvatskih štediša koji su u onom trenutku štedjeli u Ljubljanskoj banci. Basel nam je dao malo daha, ali vidjet ćemo kako će se ta priča u konačnici i odvijati. Drugo pitanje koje se pojavljuje, a o čemu su govorili svi moji govornici, to je pitanje referenduma. Postavlja se doista ono temeljno pitanje kada bi se taj referendum za Europsku uniju trebao održati u Republici Hrvatskoj. Za mene je to zapravo bit. Europa prema nekim napisima očigledno je protiv da se taj referendum dogodi pred izbore 2011. godine. Zašto su oni protiv, zato jer bi to bilo direktno pogodovanje ekipi na vlasti. No očigledno je da je ekipa na vlasti dosjetila se izlaza iz te pat pozicije i u igru su uveli svoje sindikate, one iste koji su se svojedobno npr. odrekli i prosvjeda na Trgu sv. Marka. I sad bi se referendum za Europu trebao poklopiti sa nekim referendumom o referendumu. Što je pozadina tog neprincipijelnog dogovora koji je održan pred nekoliko dana između predstavnika Vlade i sindikata? Da li je svrha pojednostavljenje procedure za referendum, ne. Da li je posrijedi uzdizanje referenduma na pijedestal neposredne demokracije, ne. Da li je posrijedi približavanje sa tim referendumom građanima, ne. Namjera, gospodine Šeks, a vi vidim da ste zadovoljni, HDZ-a, vladajuće većine je sljedeća: bombardiranje referendumima novu vlast. Evo ovdje su gospoda iz vojske, ne mislim doslovce bukvalno, nego bombardiranje referenduma potpisima nove vlasti. To je bit, a to je jedna opasna namjera, a ja mislim da je to i jedna podla namjera i da to zasigurno nije pošteno. I zato hitno… … [[Upadica se ne razumije.]] Neće bit nove vlasti, pa Bože moj koliko ima kaznenih prijava, pa šta će ostati od ove vlasti. … [[Upadica se ne razumije.]] Zato gospodine Šeks, hitno treba mijenjati onu ustavnu odredbu, onaj članak 86. o broju glasova. Hitno treba mijenjati. Hitno treba isto tako donijeti novi Zakon o referendumu i propisati oko čega se ti referendumi mogu voditi. To je bit. Ja slušam jutros sindikalne lidere na radiju Zagreb i oni govore o porezima. Polako s time! Da naprosto ne urušimo cijeli sustav. Ja se znači zalažem za princip da usvojimo odredbu da na referendum mora izaći 50% građana, a onda neka svaka odluka u ovoj zemlji bude pravovaljana jer će to biti legitimna volja hrvatskih državljana. Međutim što je sada bit referendum pred izbore. Kome on pogoduje. Pa pogoduje ovoj ekipi na vlasti. Što je referendum po izborima, ako odluku recimo može donijeti svega troje, petorica ili sedmorica građana ove zemlje. Pa to ne može biti u redu. To je neodgovorno. Mi sada zbog Europe mijenjamo Ustav, pogodujemo tu neke varijacije radimo sa referendumom, a u konačnici takav jedan pristup može doslovce razoriti samu zemlju. Treće pitanje brodogradnje. Ista je očigledno osim Uljanika bankrotirala. Ima dobrih primjera, hvale vrijednih primjera. Eto pratimo danas u Splitu pustili sa navoza brod vrijedan gotovo milijardu kuna. Znači, može se. Međutim, mi imamo na snazi jednu apsurdnu odredbu da postojeća velika brodogradilišta ne mogu zaključivati ove nove ugovore do ne znam čega. To je naprosto gospodo katastrofa i takvu jednu katastrofalnu odredbu po našu brodogradnju treba što je moguće prije promijeniti. Mi moramo isto tako biti pošteni i priznati da subvencije u brodogradnji u ovom trenutku kada gledamo dostižu i preko 50%. U zadnjih 10 godina 20 milijardi kuna izdvojeno za brodogradnju. Jamstva u ovom trenutku za brodogradnju dostižu negdje oko 12 milijardi kuna. Oko 2 milijarde kuna može dospjeti na naplatu u ovoj 2011. godini. Znači, u ovoj godini koja je ispred nas. I tako jasno da dalje više ne ide, ali bez obzira na sve ovoj brodogradnji kakva god da je treba dati još jednu šansu. Zašto joj treba dati šansu? Pa svi mi pratimo ovu statistiku i vidimo da je industrijska proizvodnja u Republici Hrvatskoj u prošlom mjesecu 2010. u odnosu na isti mjesec 2009. opala za 4,4%. Bez brodogradnje ta industrijska proizvodnja bi se doslovce raspala. Čak je i industrija namještaja počela se urušavati, a premijerka se hvali ne znam tim izvoznim rezultatima ove gospodarske grane. Bez brodogradnje doći će u pitanje i devizna likvidnost Republike Hrvatske i zato za tu granu mi se moramo naprosto boriti. Jasno, govorim o toj velikoj brodogradnji. Ne govorim o onoj maloj brodogradnji koja de facto posluje bez državnih dotacija, ali isto tako treba imati na umu da za tu veliku brodogradnju u proračunu za iduću godinu nije de facto osigurana niti jedna kuna. Suradnja sa Haagom. Ja znam da Hrvatska surađuje. Sto posto surađuje kad je riječ o ovoj trojici generala u Haagu, ne znam što hoće ovaj Haag. Mi možemo govoriti o tome da su ovdje na ovim prostorima pojedinci se prošvercali. Eto sada se otvara slučaj Kerestinac, jednog stradalnika koji je tamo stradao i osobno poznajem. Taj čovjek zaslužuje da bude u cijelosti rehabilitiran. On je de facto rehabilitiran, ali ono što je preživio valjda niti psu ne bi nitko zaželio. I o tome netko mora i progovoriti. Pravosuđe. Ima problema. Ima sudaca u ovoj zemlji koji na žalost djeluju na daljinsko upravljanje. To nije dobro. Nadam se da će naše pravosuđe biti autonomno, da se postupci neće frizirati, da će svi imati pravo u ovoj zemlji na fer suđenje i da politika neće se u buduće uplitati u takve postupke. Jednako tako današnji suci, da tužitelji, da istražitelji nije bitno tko sve ne neće koristiti medije za svoje postupanje. Igra preko medija je odlika neslobodnih sudova, neslobodnog pravosuđa i zasigurno uz sebe nesigurnog pravosuđa. O medijima nekom drugom prilikom, ali eto obrambena politika iz ovoga uvoda Hrvatska je u NATO-u. Što to sada znači da još uvijek nije otvoreno ovo poglavlje vanjska sigurnosna i obrambena politika. Evo sad ćemo čak i ovu vojnu misiju u Afganistanu povećati i izgleda da ćemo se zadnji iz tog Afganistana i povući umjesto da smo već vojsku poslali kući. Za kraj, gospođa Pusić je malo prije kazala. Završetak pregovora sa Europskom unijom, kraj 2010. ili početak 2011. To je ponovio i državni tajnik. Znači, ova Vlada kojoj je bio prioritet Europska unija taj posao neće za Hrvatsku odraditi. Netko je rekao nije nerealno, netko je citirao ovoga povjerenika za proširenje Europske unije da Hrvatska pregovore završi do sredine 2011. godine. Gotov citat. Krasno. Znači ulazak u Europsku uniju prolongiran je za još vremena, a to onda konkretno znači da je i to poruka, ja bih se usudio kazati Europe i svijeta aktualnoj hrvatskoj vlasti. Američki ambasador na ovom savjetovanju nedavno u Zagrebu je rekao u Europu vi ionako idete, ali ste izgubili godinu dana sa Europom umjesto da se bavite investicijama. Guverner Europske banke nam je poručio srljate u katastrofu kao da mi to ne znamo. MMF kaže Hrvatska je u dubokoj ekonomskoj krizi. Hrvatska narodna banka i guverner Rohatinski kaže da žali što nije pozvao MMF. I doista mi se previše bavimo ovim lapidarnim Europom, dobro ona možda to nije, referendumima umjesto da se bavimo onim što je životno kako prehraniti ovaj narod. Ja se slažem da Europa ne treba čekati, ali za kraj još jedanput da se vratim na referendume. Referendum i izbori da. Referendum prije izbora ne. Ponavljam referendum za Europu i izbori da. Referendum za referendum kako ga ja zovem i izbori da, ali nije prije izbora ući u referendume jer će se to naprosto pokazati jednom opasnom igrom u kojoj će se normalno isključivo pogodovati ekipi na vlasti. Jasno gospodo da je korupcija razorila i društvo i šanse Hrvatske da uđe u Europsku uniju, razorila nam je mogućnost jednog pristojnog života i jasno da takvu Hrvatsku Europa još neko vrijeme neće. A s druge strane i ta Europa ima dovoljno problema sa samim sobom, pa možda će i ona prije nestati no što ćemo mi u nju, da budem ciničan, ući. Grčka je povukla 27 milijardi eura ili dolara, Irska traži 85 milijardi dolara, šta će biti sa Španjolskom, Portugalom ne znam, ali znam da joj još jedan problem kao što je Hrvatska u ovom trenutku ne treba i zato dolazi do ovih prolongiranja rokova, to je jedan detalj. A drugi je što ne želi pomoći i dati placet ovoj ekipi na vlasti. Eto.
Hvala lijepa. Završilo je.
Imam 15 minuta, sad je gotovo.
Nema, nema više.
Evo, podržavam ovo izvješće.
Dame i gospodo, predlažem da ostanemo na razini optimizma koji širi Nacionalni odbor. A evo dame i gospodo, već tradicionalna posjeta polaznika i nastavnika 13. naraštaja škole, ratne škole "Ban Josip Jelačić" je u Hrvatskom saboru, gore, pa ih pozdravimo. [[Pljesak.]] Evo hvala vam lijepa. Kao i polaznicima ratne škole što su nas posjetili. A sada bi bilo, prije nego dam riječ predlagatelju izvješća, odnosno predsjednici Nacionalnog odbora, imamo tri ispravka netočni navoda. Prvo je gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Ne tri, nego četiri.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Žao mi je što moram pokvariti ovu idilu oko jutrošnje atmosfere koja se odnosi na optimizam o kojem ste vi rekli, vezano za rad Nacionalnog odbora, ali ispravljam netočan navod da je Europska unija protiv referenduma koji se treba održati zajedno sa parlamentarnim izborima. To nitko nije izgovorio ni prije ni poslije, samo je u govoru gospođe Pusić bilo naznaka oko njezinog razgovora sa gospodinom … [[Ne razumije se.]] , prema tome vaš navod je netočan, i zlouporabljujete ovu raspravu gdje imate jednu vašu opću generalnu raspravu uopće političkom stanju i vašem pogledu na to. Dakle nijednom riječju se niste osvrnuli na rad Nacionalnog odbora, niti ste ga, čak ga niste ni pohvalili rad Nacionalnog odbora, nego ste koristili priliku pričati o referendumu, a upravo smo prije dva dana raspravili, i vjerujem da ćemo sutra potvrditi izmjenu Deklaracije o održavanju referenduma u roku od 30 dana od dana potpisa ugovora, prema tome vrlo je teško to namjestiti na što ste vi aludirali.
Hvala. Imamo ispravak, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Niz netočnih navoda koji kolega navodi, a najmanje priča o temi o kojoj je trebao pričati. Pa je tako rekao da se današnja drvna industrija urušava a premijerka to hvali. Kolega mogli ste sami pročitati da je drvna industrija na putu oporavka, što pokazuju i pozitivni trendovi u prvih 8 mjeseci, izvoz drvne industrije 8 mjeseci porastao je više od 10 puta u odnosu na prošlogodišnje razdoblje, uvoz smanjen 20%, izvoz namještaja povećan 13%, drvna industrija ostvaruje suficit u robnoj razmjeri od 170 milijuna američkih dolara, a prošle godine 39 milijuna. Dakle nemojte svaki napredak u ovoj zemlji umanjivati. Ja znam da vama to smeta, ali ipak se ide naprijed. I ubuduće osvrćite se na temu o kojoj treba raspravljati.
Hvala. Imamo ispravak, gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Kajin dopustite mi ispraviti vaš navod, kad ste kazali da se bavimo lapidarnim stvarima. Prije svega dakle ne bavimo nikakvim lapidarnim stvarima, iako bi bilo dobro doista govoriti koliko toliko hrvatski razumljivo. S druge strane kazali ste da bi bilo dobro da se bavimo kako prehraniti ne znam stanovništvo. Pa trebali ste poduprijeti proračun Republike Hrvatske koji je odgovor na probleme i koji je odgovor na situaciju u kojoj se Hrvatska nalazi i prijelazno razdoblje dakle ka onom poboljšanju i unapređenju. S druge strane ovo me jako podsjetilo na konstataciju čovjeka koji je posjetio Hrvatsku i pri odlasku kazao sve što sam vidio u Hrvatskom mi se svidjelo, a sve što sam čuo nije mi se svidjelo. Imam dojam kao da vas redovito sluša i on i mi svi skupa. Hvala lijepa.
Ispravak, gospodin zastupnik i potpredsjednik Josip Friščić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, ja bih ispravio samo jedan navod, budući se i ova rasprava, a i inače i današnji mediji govore o ovoj temi, jer je u Hrvatskoj u posjeti povjerenik za proširenje, na svim medijima se govori da ga je primio predsjednik Republike i po prilici mislim da je gotovo na taj način se i obratio gospodin … [[Ne razumije se.]] da simpatični ste nam i želimo vas u Europi, a navod ovdje koji je bio izrečen da Europa ovakvu Hrvatske neće. Hvala.
Hvala. Sada izvolite gospođa Vesna Pusić, predsjednica Nacionalnog odbora, u ime predlagatelja.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Naravno uopće ne želeći ulaziti u stavove koji su ovdje izneseni, jer to je pravo svakoga, i svakog kluba, samo zbog točnosti što se izvješća ovog tiče. Naime čini mi se da je i zbog nekako javnosti, čini mi se da je zabunom u svom izlaganju kolega Kajin se referirao na status, dakle koja poglavlja su otvorena, a koja su zatvorena u pregovorima koji je naveden na početku ovog izvješća, pa je zato naveo između ostalog da još nismo otvorili poglavlje 31., dakle poglavlje koje se odnosi na vanjsku sigurnost i obrambenu politiku, da nismo otvorili poglavlje tržišno natjecanje i pravosuđe. Upozoravam da ovaj prikaz statusa koji je na početku izvješća je prikaz situacije u pregovorima kakva je ona bila na dan, kao što ovdje piše 1. siječnja 2010., dakle, na početku ovog razdoblja. A na kraju izvješća, dakle na stranici 12. na kraju izvješća je status pregovora kakav je bio na dan 30. lipnja 2010., to je ovo, i dakle na kraju izvještajnog razdoblja pa se tu može vidjeti da više nemamo dakle 30. lipnja 2010. godine više nismo imali neotvorenih poglavlja. Sva poglavlja su na kraju tog razdoblja bila otvorena. Naravno, imali smo 13 poglavlja koja nisu bila zatvorena, ali 20 poglavlja je bilo zatvoreno, a 13 je bilo otvoreno i onda imamo još ona 2. Dakle, to sam samo htjela spomenuti što se tiče referiranja na podatke koji su izneseni u izvješću. Koliko je meni, a mislim i svima poznato, u ovom trenutku da odgovorim na pitanje kolege Kajina Slovenija ne blokira ništa. Dakle, ne blokira zatvaranje nijednog poglavlja, dakle u ovom trenutku to nije na dnevnom redu. I što se brodogradnje tiče moje je mišljenje da brodogradnja ne samo da treba preživjeti već i može preživjeti. Razlika u šansama koje ima brodogradnja, a i neke druge djelatnosti je razlika između pravovremenog reagiranja i zakašnjelog reagiranja. Činjenica da je brodogradilište "Uljanik" skinuto sa popisa tvrtki u poteškoćama pokazuje da brodogradnja može preživjeti. Jedino je ovdje nastao problem zbog toga što je nešto što je trebalo i bilo na dnevnom redu da se napravi 2006. kao restrukturiranje je odgađano i odgađano i došli smo u ovu pat poziciju. Isto tako nije točno, ponavljam nije točno, da je EU blokirala narudžbe, nove narudžbe brodova dok se ne izvrši restrukturiranje. EU je nakon 4,5 godine čekanja blokirala nove narudžbe dok se ne izrade programi restrukturiranja. Dakle, ne dok se ne provede ukupno restrukturiranje nego dok se ne izrade programi i budu prihvaćeni od naše Agencije za kontrolu tržišnog natjecanja i od Europske komisije. Prema tome, ne realizacija tih programa nego dok ne budu izrađeni i prihvaćeni ti programi. I u ovom času glavno pitanje brodogradnje je da se zaista prestane sa političkim prepucavanjem u kojem se brodogradnja koristi kao talon, odnosno kao žeton i da se počne koncentrirati faktički na ozbiljno restrukturiranje i pronalaženje ozbiljnih investitora koji su zaista rješenje za ono što i Hrvatskoj i brodogradnji treba. I dok to ne počne dotle je brodogradnja u opasnosti. A ako imamo ozbiljnog investitora i skinemo to sa dnevnog reda političkog prepucavanja, a stavimo u ozbiljne projekte onda imamo brodogradnju. Hvala vam.
Hvala. Dame i gospodo u 13,30 sati u dvorani Stjepana Radića Odbor za zaštitu okoliša će održati svoju 43. sjednicu. Sad bi zamolio posljednjeg govornika u ime kluba HDSSB-a gospodine Bore Grubišića pa ću se onda obratiti s jednom izjavom Hrvatskom saboru. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, predsjednice Nacionalnog odbora, gospodine iz Ministarstva vanjskih poslova i europskih integracija. Mislio sam u nekoliko navrata dići tablicu ispravaka netočnih navoda, ali sam ostao, da kažem suzdržan, ali zaista me ganula jedna metafora koju je upotrijebila uvažena kolegica Pejčinović, a u svezi vjenčanja, dakle ja bih rekao koga – Hrvatske i EU jel' tako. Samo ne znam tko je mladoženja, a tko mlada. Ne znam koliki je miraz i ne znam kako će izgledati ni prva bračna noć ni budući brak ta 2 pravna subjekta. … [[Upadica se ne razumije.]] Glasnije? Takve stvari se možda i šapuću nekada jel'. I 25% brakova se razvrgne u prvih 5 godina, kažu statistike. No, šalu na stranu i metafore, ovo je ozbiljna stvar koja zapravo se tiče sudbine naroda i sudbine RH u cjelini. Vi znate, kao što znaju i građani RH, da su izjave i premijerke i svih dužnosnika bile da će pregovori EU i Hrvatske biti dovršeni do kraja ove godine. Pa čak i u ovom Izvješću Nacionalnog odbora koji je datiran sa 26. srpnjem 2010. godine na zadnjoj stranici piše da Nacionalni odbor ocjenjuje da je u prvoj polovici 2010. godine ostvaren veliki napredak itd., pa je realno očekivati tehnički završetak pregovora do kraja 2010. ili početkom 2011. Sada, dakle naša ista predsjednica uvažena, Nacionalnog odbora, govori da je to najranije polovica 2011. i gospodin naš uvaženi iz Ministarstva vanjskih poslova rekao je isto to ako bude sve teklo kako Bog zapovijeda i da to zavisi kažu puno o nama itd. Na kraju smo dobili i izvješće najnovije iz studenog ove godine u kojem piše da je otvoreno svih 35 poglavlja, a da je zatvoreno 25. Imamo još 10 neriješenih. E, no mene puno više brine u izvješću Nacionalnog odbora što od onih poglavlja koja su, piše ovdje privremeno zatvorena, njih 18 ukupno 18 u obrazloženju, evo npr. Sloboda kretanja radnika – Poglavlje 2. piše ovako U ovom poglavlju u razdoblju od 1. siječnja do 30. lipnja 2010.", dakle u ovom narečenom razdoblju, "Nacionalni odbor nije raspravljao niti zaprimio dokumente koji se na ovo poglavlje odnose. Onda nije raspravljao niti primio dokumente za poglavlje 3. pravo poslovnog nastana i slobodu pružanja usluga. Pa onda nije raspravljao o poglavlju 6. pravo trgovačkih društava, pa nije raspravljao o pravu intelektualnog vlasništva poglavlje 7. Pa nacionalni odbor nije raspravljao niti o financijskim uslugama Poglavlje 9., pa nije raspravljao o informacijskom društvu i medijima, pa nije raspravljao o energetici poglavlje 15. pa nije raspravljao o poglavlju 17. ekonomska i monetarna politika", zatim statistika, da ne duljim dalje ima ih 18. jer ću premašiti svoje dopušteno vrijeme. A što to znači? Da nacionalni odbor nije informiran što se to ispregovaralo, a kako će onda građani Republike Hrvatske znati o čemu se pregovaralo. Pa ima li pravo građani u vezi svoje sudbine što mi to pregovaramo, ima li ikakve brošure u kojoj država Hrvatska izvješćuje svoje građane o tijeku pregovore i što ih čeka. Pa čak niti mediji koju su takvi kakvi jesu ni oni se o tome ne brinu, nemaju istraživačkog duha ili nešto drugo je u pitanju. HDSSB će podržati ovo Izvješće kao činjenice koje su pobrojane, 4 su bila sastanka, sjednice Nacionalnog odbora u tom razdoblju vremenskom od Nove Godine do kraja lipnja. Ono će ga podržati i ono što je kao nabrojano u obliku činjenica koje su pobrojane, i koje nema primjedbe ni prigovora na ono što je tako izneseno egzaktno izrečeno u ovom Izvješću. Međutim, i prije je Hrvatski demokratski savez Slavonije i Baranje upozoravao da je potpuno neprihvatljivo držanje u tajnosti svih informacija o ispregovaranim i privremeno zatvorenim poglavljima u postupku pretpristupnih pregovora. Nadalje, očigledna je i nedovoljan pripremljenost, da prije svega administracije u Republici Hrvatskoj za ulazak u Europsku uniju, kako u pogledu korištenja pretpristupnih fondova tako i u pogledu strukturnih i kohezijskih fondova koji će Republici Hrvatskoj biti na raspolaganju ili već jesu prije ulaska u Europsku uniju. Ova nepripremljenost i neorganiziranost imat će za posljedicu da će najvjerojatnije u prvim godinama članstva koje će bit, pa ja ne znam točno kada ali me puno asocira 1918., 2018. ali ne bih htio biti takav skeptik jer i mi smo kao stranka za ulazak u EU, ali tu je negdje 100-tka je blizu je li. Dakle ova nepripremljenost i neorganiziranost imati će za posljedicu da će biti godišnja članarina od 600 milijuna eura veća negoli sredstva koje Hrvatska može i hoće povući iz ovih Fondova. Toga se bojimo, i to nam je dakle to nas zabrinjava. O referendumu možda je ovdje na ovom mjestu prilikom rasprave o ovoj materiji, možda suvišno govoriti. Ali gospodin Kajin nije ovdje, a i neki drugi, kada je HDSSB žestoko s ove govornice branio tu brojku od 50%, izišlih a to je u starom Ustavu, onom koji više nije na snazi i pisalo, međutim, Ustavna odredba o cenzusu od 50% je promijenjena, e sada se Kajin sjetio da govori kako bi to trebalo ponovno vratiti. Pa nećemo Ustav mijenjati svakih 3 mjeseca, iako se i takve stvari čudne događaju. Hoće li još biti stepenica ili podmetanja nogu, tako ja to zovem, a o tome sam žestoko zborio kada je bilo vrijeme u svezi dakle naših susjeda koje toliko ljubimo i oni nas, Slovenaca, hoće li još biti osim Savudrijske vale koja još nije na redu za arbitražu jer se malo stišalo, čeka se sve drugo. Pa onda Ljubljanske banke čije bi dugove trebala namiriti Hrvatska, pa onda još nekih drugih stvari, dokle će ići to ucjenjivanje i Hrvatske, to zaista je teško predvidivo i mislim da vi ste gospođo Pusić rekli da zapravo nemate spoznaje o tom problemu, ali ni te od prije probleme niste vi rješavali nego je rješavala Vlada Republike Hrvatske na čelu s nekim drugim, Dakle, Nacionalni odbor je samo pobrojio činjenice koje su bile u tijeku pregovora, u otvaranju poglavlja, zatvaranju poglavlja i jasno sjednica koje je Nacionalni odbor održao, što mi kao Izvješće, Kao HDSSB podržavamo. Dakle, još jedanput upozoravam da bi građani, a ja bih pitao vas saborske zastupnike, imate li vi saznanja spoznaje ili veze o ovome što je otvoreno i zatvoreno. Što je to Hrvatska ispregovarala u pregovorima, je li vi znate gospođo Šuica, što je Hrvatska ispregovarala u poglavlju o poljoprivredi, ajde mi recite? Ne znate, znam da ne znate ili recimo poduzetništvo i industrijska politika, je li znate? Dobro. Dakle, Hrvatska javnost želi jasno znati što su to hrvatski pregovarači ispregovarali s Europskom unijom u ovom procesu pridruživanja i konačnog članstva Hrvatske u Europskoj uniji, to je ono što želimo. MI u Slavoniji prije svega u poglavlju o poljoprivredi, u poglavlju o regionalnom razvoju itd. Podržat ćemo izvješće uz naša zapažanja, prijedloge, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, kao što sam najavio obratit ću vam se u povodu 25. studenoga kojim obilježavamo Međunarodni dan borbe protiv nasilja nad ženama. Dakle, danas 25. studenoga obilježavamo Međunarodni dan borbe protiv nasilja nad ženama. Želim u ime Hrvatskoga sabora i ovom prilikom podsjetiti koliko je značajno da na pitanje nasilja nad ženama mislimo i izvan prigodnih dešavanja na ovaj dan ili na Nacionalni dan borbe protiv nasilja nad ženama, jer radi se o problemu koji se ne odnosi samo na žene, nego na čitavo društvo koje je na putu cjelovite demokratizacije, mora priznati i prepoznati činjenicu da nasilje nad ženama predstavlja manifestaciju još uvijek neravnopravnog položaja žena, te prije svega teške povrede njihovih temeljnih ljudskih prava. Republika Hrvatska je donijela čitav niz propisa, politika i strategija u cilju što uspješnije borbe sa svim pojavama nasilja nad ženama i u obitelji te su napravljeni neosporivi pomaci na mnogim područjima u okvirima te borbe. Međutim, brojke i pokazatelji su nažalost i nadalje očiti i evidentni, a u posljednje vrijeme svjedoci smo čak sve brojnijih tragičnih slučajeva koji nas podsjećaju da ne smijemo posustati i da je od neprocjenjive važnosti neprestano imati na umu da svoje zakone trebamo dopunjavati i prije svega dosljedno primjenjivati, te da se samo sustavno i koordinirano zajedno sa organizacijama civilnog društva, možemo kvalitetno i učinkovito suprotstaviti tom ozbiljnom problemu. Hrvatski sabor stoga i ovom prigodom želi pozornost javnosti na ovo pitanje, te je Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora organizirao događanje kojim je za cilj simbolična prezentacija odlučnosti svih zastupnica i zastupnika u nastavku sustavne borbe protiv nasilja nad ženama uključujući i nasilje u obitelji. Pozivam stoga sve zastupnice i zastupnike da mi se u pauzi, koja će sada biti, pridruže u prostoru ispred dvorane "Ivana Kukuljevića" u prizemlju kako bismo i simboličnim gestom obilježili i današnji dan. Hvala vam lijepa. Nastavljamo u 15,00 sati sa ovom točkom dnevnog reda. Prva je gospođa Dubravka Šuica. Hvala lijepa.
Kolegice i kolege zastupnici, predlažem da započnemo s popodnevnim radom, a na redu je pojedinačna rasprava. Prva se prijavila uvažena kolegica Dubravka Šuica. Izvolite, kolegice Šuica.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Nastojat ću maksimalno skratiti ovu raspravu da se ne bismo ponavljali. U svakom slučaju želim svojom raspravom podržati rad Nacionalnog odbora koji je definitivno imao vrlo važnu ulogu i još uvijek ima vrlo važnu ulogu u ovom procesu pristupanja i zaista su mogu reći osim znanja i profesionalnosti imali velikog entuzijazma i na taj način su odrađivali svoj posao. Imali su četiri sastanka u ovom promatranom razdoblju Nacionalnog odbora iz kojeg razdoblja vidimo da smo izašli sa svim otvorenim poglavljima, ali budući da se nalazimo trenutno u studenom mjesecu na završetku drugog razdoblja mogu reći da imamo 35 otvorenih poglavlja i 25 zatvorenih što je smatram veliki uspjeh. Činjenica je da je i u ovom izvješću u ime Nacionalnog odbora se mislilo da će se tehnički završetak pregovora završiti krajem 2010. godine što se nije dogodilo, ali evo danas imamo i najbolje najave da će to biti gotovo u sljedećem šestomjesečnom razdoblju. Čujemo i pozitivne izjave od gospodina povjerenika Filea danas u Zagrebu i ja vjerujem da i taj njegov posjet trenutno nešto znači, a vjerujem da smo i odgovorili na ovaj dio koji se odnosi na regionalnu politiku, regionalni pristup i vjerujem da je to isto jedan od znakova, ne bi možda baš danas slučajno došao u Hrvatsku. Tako ja to sebi tumačim i mislim da ima nečega u tome, iako naravno ostaje ona njegova izjava, izjava svih zaduženih u komisiji da sve ovisi o Hrvatskoj. Što se nas tiče mi radimo sve kao Hrvatski sabor, donijeli smo zakone. U ovoj godini smo bili predvidjeli ako se dobro sjećam 12 zakona, usvojili smo, imamo još 5, a 2 ovise o onim promjenama Ustava. To ćemo vjerujem sve napraviti. Ono što je također važno napomenuti, da smo skoro pa, budući da smo otvorili 23. poglavlje, a ono nas je najviše mučilo uz poglavlje 8. Tržište i tržišno natjecanje, ja isto želim pozdraviti ovaj sažetak koji smo dobili od strane Nacionalnog odbora, a koji se odnosi na poglavlje 23. I želim skrenuti pozornost, a vjerujem da to naši i Ministarstvo pravosuđa i oni koji su zaduženi rade, a to je rok 23. siječnja do kojeg moramo izabrati novo Državno sudbeno vijeće i dobro je da smo ovo svi dobili na klupe i da smo još jedanputa osvijestili ovo što smo donijeli u zakonima, ali možda da je zaista potrebno da to napravimo na vrijeme i da ne bude i to jedan od razloga zbog zaustavljanja zatvaranja toga poglavlja. Normalno da je za pohvalu da smo u tom razdoblju kao što je gospodin Mimica jutros rekao, riješili problem sa Slovenijom, da je Lisabonski ugovor, usvojen da je došla financijska omotnica i da moramo je znat iskoristit i da je formirana radna skupina koja radi na tekstu ugovora. Normalno, nameće se najviše ovih dana pitanje referenduma jer smo o tome i govorili, promjeni deklaracije. Oko održavanja referenduma ja ne bih voljela da to postane sada ključno političko pitanje, pitanje koje će biti zapravo tema prijepora između SDP-a i HDZ-a, uvjetno rečeno lijevih i desnih. Ja vjerujem da se oko toga također trebamo i možemo dogovoriti i da je gotovo nemoguće namjestit, ako smo već donijeli tu izmjenu deklaracije, da se u roku od 30 dana od dana potpisivanja pristupnog ugovora da će se dogoditi referendum. Kako to onda možemo namjestiti s datumom izbora. Ja mislim da to neće biti moguće, da će se referendum sigurno dogoditi prije izbora i da će to svima nama dati vjetar u jedra. Budući da je postojao konsenzus oko pitanja Europe nema niti jedne ozbiljne stranke danas u Hrvatskoj koja ima antieuropsko raspoloženje. Nešto što sam jučer na Odboru za turizam primjetila pa mi se čini da je zgodno i ovdje reći, iako je mali auditorij. Na Odboru za turizam smo imali raspravu oko sezone 2011. godine pa je Hrvatska turistička zajednica iznijela neke svoje slogane s kojima namjerava odnosno kani raditi promidžbu za sljedeću sezonu pa su rekli, jedan od slogana koji se meni posebno svidio je da će biti po jumbo plakatima itd. dođite u 28. članicu Europske unije. Mislim da je to jako dobra ideja i da s time bi se također mogao popularizirati ne samo hrvatski turizam nego i Hrvatska kao europska zemlja, budući da znate da su ove godine preporuku sve zemlje Europske unije dale svojim stanovnicima i građanima da provedu godišnji odmor u svojim zemljama, ako ne mogu u svojim zemljama onda bar u zemljama Europske unije, a onda evo mi smo u tom trećem nekom bloku. Nadam se ako se ispune naša očekivanja i ako napravimo sve što smo trebali mogli bi mi biti ta 28. zemlja članica i mogao bi taj slogan nam dosta pomoći. Još samo nešto bih željela reći. To je vezano za ovaj Lisabonski sporazum, to smo više puta govorili pa i danas je gospođa Pejčinović Burić naglasila. Dakle, uloga parlamenta našega, Hrvatskoga sabora. Nakon ulaska u Europsku uniju bit će važna, bit će značajna, dobit ćemo sve zakone najmanje 8 tjedana prije, znači bit će vremena za raspravu, bit će vremena da ipak budemo upoznati sa svim tim zakonima i nećemo baš tako kao što se govori gubiti identitet i gubiti značaj kao mala zemlja u toj velikoj uniji. I naravno, ono što vjerujem da državni tajnik dobro zna i o tome je jutros govorio u uvodu, a to je komunikacijska strategija. Počela je 2006., ali mislim da je treba hitno intenzivirati, vi ste rekli da to radite po jedinicama lokalne uprave i samouprave, po lokalnim medijima, a također i po školama. Govorim o maturantima, 4. razredima i po fakultetima. Ja mislim da je to vrlo važno da naši, ipak smatram da nisu naši građani još dovoljno upoznati što to znači postati članica Europske unije. Naravno da ima koristi i nedostataka, ali sigurno će biti više koristi. Sve ovisi o našoj umješnosti i ja sam uvjerena da ćemo to zajedničkim snagama napraviti. Podržavam Izvješće o radu Nacionalnog odbora u prvih šest mjeseci ove godine. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo kolegici Šuica. Dalje se prijavio uvaženi kolega Tonino Picula. Nema ga. Gubi pravo za raspravu. Kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Isto je nema. Uvaženi kolega Marin Jurjević je na redu. Izvolite, kolega Jurjević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Jutros je bilo dosta riječi o brodogradnji i za mene je indikativno to što je predsjednica Nacionalnog odbora rekla kako se mislilo da će pravosuđe biti zadnje poglavlje koje će biti zatvoreno, a da po svemu ispada da će to biti poglavlje tržišno natjecanje i to upravo zbog problema vezanih za brodogradnju. Iz ovog Izvješća koje smo dobili vidi se da je Nacionalni odbor na 52. sjednici koja se održala 11. lipnja 2010. godine uz sudjelovanje ministra gospodarstva, rada i poduzetništva te članice pregovaračke skupine zadužene za poglavlje 8. da se tu razmotrilo stanje o pregovorima vezani za brodogradnju. Nije nikakva tajna da je problem brodogradnje postao top tema u hrvatskom društvu na žalost po mnogim problemima koji se tamo javljaju. Ne mali dio naše javnosti naročito u onim dijelovima Hrvatske, a tu spada i moj grad Split i Dalmacija ali dakle i žitelji drugih dijelova gdje se nalaze brodogradilišta su počeli postavljati pitanje na koji način se pregovara u okviru ovog poglavlja o problemima brodogradnje. Jutros je već isticano kako dio te javnosti, a posebno oni koji su vezani za brodogradnju smatra da nije bilo prihvatljivo da se od strane hrvatske strane prihvati uvjet blokiranja, ugovaranja novih poslova hrvatskih škverova dok se ne izrade programi rekonstruiranja jer to na određen način znači tihu ili puzajuću likvidaciju hrvatskih škverova. Ja bih želio napomenuti kako hrvatska brodogradnja predstavlja 12 do 15% hrvatskog izvoza i da je ona nezamjenjiva u vanjsko-trgovinskoj bilanci Republike Hrvatske. Osim toga, bez obzira na dosta negativan odnos koji se u javnosti iz određenih krugova širi prema brodogradnji, bez obzira na to treba kazati da je brodogradnja gospodarska grana sa najvećom dodanom vrijednošću od svih značajnijih gospodarskih grana u Hrvatskoj i to oko 305 u samim brodogradilištima, a 50% ako uključimo i prateće gospodarstvo. U ovom trenutku direktno i indirektno svoju sudbinu, svoj život, svoj posao u Hrvatskoj uz brodogradnju veže oko 40000 građana Republike Hrvatske. Isto tako, mislim da se nerijetko zanemaruje činjenica da je brod visoko složen proizvod, da je to bar što se mene tiče još uvijek najautentičniji hrvatski proizvod koji vezuje ne samo desetljeća i desetljeća stečenih znanja uz brodogradnju, nego vezuje i suvremenu znanost, naša sveučilišta, a posebno sveučilišta koja razvijaju i područja vezana za brodogradnju, zatim tu su instituti itd. Pošto je znanost najsofisticiraniji, a čini mi se i najpotrebniji i najperspektivniji proizvod koji neko društvo može dati gušenjem brodogradnje i dobar dio znanosti bit će ugušen. Vrijednost godišnje proizvodnje hrvatske brodogradnje je preko milijardu američkih dolara. Jučer je u Splitu za francuskog naručitelja porinut do sada najskuplji brod koji je ikad izgrađen u Hrvatskoj, koji vrijedi milijardu kuna, koji spada u sam svjetski vrh po tehnološkim i svim drugim karakteristikama. Ja bih želio napomenuti da ona fama o tome da mi samo kao radimo gotovo što bi se reklo kolokvijalno školjku broda, a da sva tehnologija itd. je izvana, da ta fama je lažna fama, da domaća komponenta čini ¾ vrijednosti broda i da brodogradnju prema iskustvima do sada u svijetu, da je to ona djelatnost koje napuštaju države kada prijeđu bruto nacionalni dohodak po stanovniku od 30000 američkih dolara, u što mi svakako ne spadamo. Prihod od broda se multiplicira trostruko unutar hrvatskog ekonomskog prostora, tako da je ukupni efekt brodogradnje, on iznosi čak do tri milijarde američkih dolara. Čuli smo da privatizacija nije uvjet. Privatizacija škverova za ulazak u Europsku uniju, ali jest njihova racionalizacija, ali jest njihovo restrukturiranje. Ali meni se čini da se pod firmom privatizacije koja se prodavala hrvatskoj javnosti kao nužan uvjet koji postavlja Europska unija, a to nije bio, da se pod firmom privatizacije vrši likvidacija a to je bitna razlika. Nitko nije protiv restrukturiranja, ali je činjenica da u zadnjih šest godina nije ponuđen ni jedan prihvatljivi program rekonstruiranja naših škverova, da je naša Vlada pokušala 2008. godine napraviti takav program i da je taj program rekonstruiranja naših škverova od strane Europske unije i njezinih stručnjaka ocijenjen neprihvatljivim. I sada nakon 6 godina nečinjenja ma tko što mislio tamo 2000., 2003. godine se išlo u sanaciju škverova, počelo se raditi na restrukturiranju, na žalost stalo je sve i danas se nalazimo gdje se nalazimo. Ukinuti zabranu dakle mislim da je nužno ukinuti zabranu sklapanja ugovora jer ona je postala samo šta bi se reklo u Splitu finta kako bi se ustvari brodogradnja osudila na smrt, a onda u Dalmaciji gospodarstvo će pasti na koljena, a Boga mi ne znam ni kako će proći Hrvatska bez obzira što neki misle da je to, kod nas se kaže colpo morto, dakle nešto što vas vezuje, priteže prema dnu, ja mislim da razvijena brodogradnja, uz restrukturiranje, uz racionaliziranje, ali dakle uz nužne zahvate, a ne samo političke akrobacije koje su izvođene u mnogim škverovima ima ne samo šansi, nego perspektivu da pomogne Hrvatskoj. Netko je spomenio jutros kako je Uljanik dokaz da se može, a ja bih rekao da ali u Uljaniku nisu pravljeni eksperimenti sa upravama, i nisu se vršile stvari koje su škverova velikim dijelom doveli na koljena zbog nekompetentnih ljudi koji su dovođeni.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Dragutin Bodakoš, sljedeći se prijavio. Pa izvolite kolega.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče. Pa evo ovo izvješće koje imamo Nacionalnoga odbora je ako smo govorili zadnji puta da je u vrijeme predsjedanja Švedske bila jedna prekretnica što je, ovdje se spominje jedan veliki napredak. Normalno da je to dobro i lijepo kad možemo tako nešto konstatirati, pročitati, i kada možemo u tom duhu i raspravljati. Međutim i ova prekretnica pa i ovaj napredak normalno neće biti onaki kaki bi trebali biti, ako i završnica ne bude uspješna, tj. da zatvorimo sva otvorena poglavlja. Ovdje smo dobili pokazatelje i podatke koliko je toga je li otvoreno i zatvoreno, i sve ostalo, da to sad ne ponavljam, ja bih jedino nešto rekao oko poljoprivrede i ruralnog razvoja, to poglavlje otvoreno je poglavlje 11., otvoreno je 2.10.2009. godine, znači u vrijeme predsjedavanja Švedske, i što smo normalno kao takovo i pozdravili. Međutim mjerila koja su se dobila za otvaranje tog poglavlja, bilo je jedno mjerilo, ono je i izvršeno, a za samo zatvaranje postavljena su određena tri mjerila, odnosno za to poglavlje zatražene su i određene prijelazna razdoblja, specifična izuzeća, oko kojih se očekuju i određeni pregovori, odnosno ti pregovori po ovome već traju godinu dana. Ono što je možda nije još konkretno i što mnogi od nas ne znamo, pa a još manje oni koji bi trebali isto to i koje to jako interesira to su prvenstveno i poljoprivredni proizvođači, postavlja se pitanje kako je i završeno to, i završava to pregovaranje i da li je ono pri kraju ili nije pri kraju, je li to poglavlje nije zatvoreno, a odnosi se na određene stvari vezane za izravna plaćanja. Koja su ta, mi smo dobili pokazatelje i podatke kolika će biti omotnica, odnosno da je 50% izravnih, 50% ruralni razvoj, međutim koja su to referentna razdoblja, da li su to za biljnu proizvodnju 2005., 2007., za stočarstvo 2007. godina, kako i šta je sa miniranim područjima, ili minsko sumnjivim površinama, to je recimo u slavonskim područjima jako jedan veliki dio i to je zemlja koja je sigurno vrlo kvalitetna i koja kad se očisti kao takova da bi trebala i biti poticana proizvodnja na tako jednoj zemlji. Šta je sa pitanjem ukupne uostalom poljoprivrednih površina koje Hrvatska ima i koji bi trebali da si kao takovi i potiču. Zatim pitanje načina korištenja tih poticaja, a u vezi toga posebno i značenja Agencije za plaćanje u poljoprivredi. Nedavno sam pročitao, ne znam u novinama da je u godišnje ta agencija koštala koliko otprilike i sva sredstva koja smo dobili iz EU pristupnih fondova. Normalno sad može se okrenuti to da li je ta preskupa ili smo premalo dobili jedan ili drugi način, ali mislim da je značenje agencije za plaćanje u poljoprivredi veliko, i da će ona kao takova morati i znati i reći kako i ove nacionalne potpore za proizvodnju uključiti u ovaj dio, jer ako dođe do pada određenih proizvodnji, tada ćemo sigurno morati izvršiti određenu stimulaciju te proizvodnje sa nacionalnim potporama, a ne samo ono što očekujemo od Europske unije. Pitanje tih potpora kako će se one kretati u sljedeće tri godine, sve su to pitanja koja normalno u pregovaranjima vjerojatno se rješavaju i da će se riješiti i bilo bi dobro da se riješe u korist naše proizvodnje, naših proizvođača, jer je to jedna od važnih komponenata u kompletnoj proizvodnji i održanju poljoprivredne proizvodnje, odnosno poljoprivredne proizvodnje u sklopu zajedničke europske poljoprivredne proizvodnje. Isto je pitanje trgovinskih mehanizama. Kako i na koji način će se primijeniti odredbe pravnih stečevina Europske unije. Mi ćemo sigurno biti svjedoci kad uđemo u Europsku uniju, da će jedan veći dio unosa uvoza poljoprivrednih proizvoda se pojaviti na našem tržištu. Kako i na koji ćemo način mi imati i koje zaštitne mjere da bi ako dođe do tih poremećaja spriječili, odnosno da ne dođe do ukidanja nekih naših proizvodnji? Da li će se moći koristiti i kako i na koji način kao što Europa koristi određene izvozne subvencije da bi tu proizvodnju koju smatram da bi mogla biti konkurentna europskoj mogli i izvoziti? Sve su to, normalno, pitanja koja se odnose i na ratarsku proizvodnju isto tako i na pitanje određenih kvota koje će biti vezano i oko izvoza ne znam šećera, pitanje mesa, mlijeka, vina i drugih tih proizvoda. Mi znamo da upravo u Europi imamo i određene viškove u ovom momentu i vina i ne znam maslinovog ulja itd., a naša poljoprivredna politika išla je u smislu i podizanja i većega, evo danas sam slušao, kaže imamo 5 milijuna stabala maslina, a mislimo do ulaska u Europu još toliko da imamo. Prema tome, dobro je da mi to povećamo proizvodnju, ali isto tako treba dobro znati kako i sa tim viškovima i kako se postaviti kada krene ulazak tih roba i kod nas jer vidimo već sada kad se pojave ne znam makedonska vina itd., koja su puno jeftinija od naših da vrlo teško je se nositi sa takvom konkurencijom. Pitanje je što će biti i kako poslije toga. Isto pitanje ekološke poljoprivrede. Nedavno smo i prihvatili ovaj zakon. Činjenica je da smo mi na dnu ekološke proizvodnje, oko 15 tisuća hektara, mislim da sama Slovenija ima duplo više od nas, a da ne govorim o jednoj Španjolskoj koja ima preko milijun hektara. Prema tome, i u tome dijelu trebat ćemo imati određene stvari i moramo imati određenu politiku kako i na koji način. I posebno ovaj ruralni razvoj, mislim da tu će biti i sredstava, znademo koliko i što, međutim pitanje je strategija koja još nije napravljena i načina kako da ih iskoristimo bit će jako bitno. Prema tome, sve su to komponente koje su jako bitne u ovome dijelu pregovaranja. Ja vjerujem da su u ovu godinu dana već mnogo toga u dobrobiti i ispregovarano. Međutim, sve to ipak treba prenijeti i uspostaviti jednu komunikaciju sa stanovništvo. Prvenstveno mislim sa seljacima, odnosno poljoprivrednim proizvođačima kad govorim o ovome sektoru jer znamo da su čak i one ne znam iz udruga ovih seljačkih išli u Bruxelles išli pitati nešto, ovo ono, nije mi jasno itd. Mislim da u tome dijelu trebamo, kak se zove, puno više komunicirati i upravo zbog toga poznavanjem tih svih stvari da to prenesemo ako želimo na kraju kad se završe ti pregovori i kad bude referendum da taj referendum i uspije. Međutim, puno je važnije da poslije ulaska uspije i nastavimo i uspješnu proizvodnju od strane, ovaj kak se zove, naše poljoprivrede. Zato i pitanje informacija, pitanje prijenosa ovih saznanja treba biti puno bolje i puno kvalitetnije. I na kraju, mislim da ova implementacija određenih tih pravila treba biti uistinu i kvalitetna da ne bi ih poslije morali prepravljati, a ovo sve što je rečeno danas i što je predsjednica rekla nerealnost ili realnost da do kraja predsjedanja Mađarske se završi ovo pristupanje to ćemo vidjeti. Mislim da ne trebamo biti nerealni, ali mislim da trebamo biti i optimisti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega. Za raspravu se također prijavio uvaženi kolega Gvozden Flego. Izvolite profesore.
Hvala lijepa. Gospodine državni tajniče nažalost trenutačno nema ovdje predsjednice Nacionalnog odbora, naravno da mi svi nekako imamo politički konsenzus oko toga da treba ući u EU, naravno da su ti pregovori složeni, spori pokatkad i mukotrpni, ali mi svi vjerujemo da nam EU donosi standarde koji donose boljitak za sve nas kako pravne tako i svakodnevne, tako i u krajnjoj konsekvenci ekonomske. I zbog svega toga skupa nikako ne bismo trebali usporavati pregovore ili ih možda vraćati na početnu poziciju. Ja želim upozoriti na 2 elementa iz novijih događanja u javnosti. I gospodine državni tajniče ja vas razumijem kao sponu između s jedne, kao s jedne strane predstavnika Vlade koji je ovdje, a s druge strane kao predstavnika Vlade koji će Vladi prenijeti neke naše sugestije ili možda naša mišljenja. Prije otprilike 4 tjedna se doznalo da je Vlada tokom prošle godine, na kraju prošle godine donijela odluku o uskladištenju radioaktivnog otpada na Institutu "Ruđer Bošković". 4 tjedna su trajala natezanja i uvjeravanja da po međunarodnim standardima odlagalište radioaktivnog otpada ne smije biti u naseljenom mjestu. Da odlagalište radioaktivnog otpada ne smije biti na trusnim područjima. Dakle, Zagreb je čini mi se dosta naseljeno mjesto. Opće je poznato da je Zagreb trusno područje i u slučaju tektonskih poremećaja pogotovo većih, nema te strukture koje bi to uspjela izdržati. I treće, odlagalište radioaktivnog otpada moraju biti pod vrlo strogim nadzorom tako da su u najvećem broju zemalja pod nadzorom posebnih postrojbi vojske ili posebnih postrojbi policije. "Ruđer Bošković" ima na 4,5 km ograde jednog noćnog čuvara. I sad kakove su to posebne mjere, ne znam. Da je slučajno ova odluka Vlade implementirana ja se bojim da bi nam to uvelike zaustavilo, a možda i stvorilo dodatne poteškoće u našim pregovorima i na svu sreću je Vlada od toga odustala. Što pod pritiskom javnosti, što pod pritiskom stručnjaka. … [[Upadica se ne razumije.]] Mogu ja dalje? Dakle, stoga bih molio da prenesete naše želje, pa možda i naše zahtjeve Vladi da ne donosi odluke koje su protivne odlukama EU. A drugo mi se čini još možda gorim slučajem, a skoro da bi ga epidetirao kao još tragičnijim slučajem, a to je nedavno nastojanje Ministarstva znanosti da se u proceduru stavi paket zakona koji se odnose na znanost, na visoko obrazovanje i na sveučilište. Mi smo Poglavlje 25. privremeno zaključili 12.06., Poglavlje 26. privremeno zaključili 11.12.2006. godine. U tim, ja sam sudjelovao u tim pregovorima, u tim pregovorima smo predočili našu situaciju, našu upravnu strukturu, naše zakonske i Ustavne odredbe i tome slično. Ono što je sada u javnoj raspravi bitno mijenja i strukturu upravljanja i znanošću i sveučilištem, bitno mijenja strukturu javnih znanstveno-istraživačkih instituta i zapravo zadire jednim dobrim dijelom u sasvim jasno definirano područje ustavnoga prava tj. autonomije sveučilišta koje je kod nas zajamčeno Ustavom. Kada bi kojim slučajem, meni osobno nisu jasni motivi kojima je taj paket zakona rađen, ja imam cijeli niz kritičkih primjedbi ali sada neovisno o tome. Kada bismo kojim slučajem donijeli te Zakone prije pristupanja Europskoj uniji po mojem razumijevanju stvari morali bismo ponovno otvoriti privremeno zatvoreno područje jer je došlo do bitnih promjena u tim područjima, a pitanje da li je to svrhovito. I upravo u toj želji da se s jedne strane pregovori ne zaustavljaju a s druge strane da se ne obnavljaju jednom završene točke, ja upućujem vama kao predstavniku Vlade i prijedlog a i svojevrstan zahtjev da se to ne čini, da sve što se čini ubuduće, ne zbog Europske unije nego zbog našeg dobra, usuglasi sa vašom službom i pregovaračkim timom da ne bi došlo do nekakvih nesporazuma i dodatnih poteškoća. Hvala lijepo.
Hvala lijepo profesore. Iscrpili smo sve pojedinačne prijave. U ime Vlade državni tajnik želi nešto zaključno. Izvolite tajniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospod zastupnici. Samo kratki osvrt budući da ipak današnji predmet rasprave Izvješće nacionalnog odbora a manje izvješće Vlade koje je bilo prije dva dana. Ja sam zabilježio nekoliko vaših vrijednih zapažanja koji se odnose na širi kontekst pregovora, dio onoga što je već zatvoreno, ponavljam privremeno zatvoreno. Spomenuo bih samo da se u dogovoru s Europskom komisijom vodi tzv. proces monitoringa preuzetih obveza i službe komisije i kroz svoja Izvješća vrlo dobro prate ono što Hrvatska radi i sa privremeno zatvorenim poglavljima, a na kraju samog procesa sva će poglavlja biti ponovno otvorena kako bi se sagledale dvije stvari, jedno je eventualna evolucija novog acquisa nove pravne stečevine Europske unije koja je došla u međuvremenu na stol i svega onoga što je Hrvatska napravila u okviru već preuzetih obveza. Što se tiče Vlade, mi podržavamo Izvješće Nacionalnog odbora i vodit ćemo računa o aspektima koji se odnose na tržišno natjecanje, posebice pitanje državnih potpora Hrvatskim brodogradilištima. Na brojna pitanja vezana za poljoprivredu i ruralni razvoj, to je poglavlje koje tek treba zatvoriti ono će biti na dnevnom redu početkom mi se nadamo iduće godine za vrijeme Mađarskog predsjedanja, kao i o svim drugim pitanjima, naravno o ovom ključnom o kojem je bilo najviše riječi danas, a to je ukupna reforma pravosuđa koja je bila danas i predmetom razgovora povjerenika Fülea i svih Hrvatskih dužnosnika, ja sam ga također imao između naše dvije rasprave priliku susresti tijekom dana. Hvala vam lijepa, još jedanput pozdravljamo prihvaćanje ovog Izvješća.
Hvala lijepo gospodine tajniče. Zaključujem raspravu o ovoj točci, glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine. Podnositelj Nacionalni odbor, rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Vlade Republike Hrvatske i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 1. siječnja do 30. lipnja 2010. godine. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo Izvješće o radu Nacionalnog odbora je prihvaćeno većinom glasova 98 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Dalje, po dnevnom redu je bila 8. točka, međutim, zbog opravdane spriječenosti podnositelja izvješća, čovjek je bolestan. Idemo na 9. točku dnevnog reda, a to je - Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA-e Industrije nafte d.d. te svih ugovora i dodataka Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL Hungarian oil. and gas. Plc. Istražno povjerenstvo za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA-e Industrije nafte, te svih ugovora i dodataka Ugovora između Vlade RH i strateškog partnera MOL-a, podnijelo je svoje Izvješće na temelju članka 12. Zakona o istražnom povjerenstvima, prijedlog akta primili smo poštom. Želi li predstavnica predlagatelja dodatno obrazložiti, predsjednica Povjerenstva uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Istražno povjerenstvo za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA-e te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade i strateškog partnera MOL-a trebalo je utvrditi zašto su MOL-u dana veća upravljačka prava u odnosu na njegovo vlasništvo u INA-i, zašto se preuzeo plinski posao i kupilo plinskog skladište Okoli, je li bilo eventualnih pogodovanja MOL-u, te jesu li bili zaštićeni interesi Republike Hrvatske u čitavom postupku pregovora s MOL-om. Povjerenstvo je radilo od 4. svibnja do 15. listopada 2010. a u svom radu vodilo se Ustavom, Zakonima o istražnom povjerenstvu i privatizaciji INA-e te Poslovnicima Hrvatskog sabora i Istražnog povjerenstva. Prikupljen je veliki broj dokumenata koji su dostavili Vlada, INA, Fond branitelja, HANFA i Hrvatski sabor. Vlada je skinula oznake Tajnosti sa svih dokumenata osim ugovora i dodatka ugovora o plinskom poslovanju što je učinila naknadno tek 12. listopada izuzev članka koji se odnosi na formulu izračunavanja cijene plina. Zakon o privatizaciji INA-e u članku 4. definirao je tijek privatizacije. I to 1. prijenos bez naknade 7% dionica u Fond branitelja, prodaju 7% dionica zaposlenim i bivšim zaposlenih, prodaju 25%+1 dionicu strateškom partneru, prodaju najmanje 15% dionica u postupku javne ponude, prodaju ili zamjenu preostalih dionica strateškom ulagatelju ili na tržištu kapitala i ostatak su dionice za naknadu bivšim vlasnicima. Do sada je realizirano prvih četiri faza privatizacije, o svakoj fazi Vlada je bila dužna dobiti suglasnost Hrvatskoga sabora što je do sada i činjeno. Postupak prodaje 25%+1 dionicu strateškom partneru započeo je 2002. godine objavom međunarodnog natječaja za iskazivanje interesa za kupnju 25%+1 dionicu INA-e na koju je pristiglo 10 ponuda. Vlada je utvrdila osnovne kriterije za vrednovanje ponuda na temelju kojih je odabrano 5 ponuđača a u uži izbor su ušli MOL, OMV i Rosneft. Osnovan je savjet za privatizaciju INA-e kojeg su činili Ivica Račan, Goran Granić, Slavko LInić, RAdimir Čačić, Ljubo Jurčić, Božo KOvačević i Željko Pecek. U postupku pregovora koje je operativno vodio ministar gospodarstva Ljubo Jurčić odabran je MOL koji je 25%+1 dionicu platio 505 milijuna američkih dolara. O prodaji 25%+1 dionice izvješten je Hrvatski sabor koji je izvješće prihvatio sa 81 glasom, a ugovori su javno objavljeni. Dioničkim ugovorom određen je odnos u upravi i Nadzornom odboru INA-e reguliran položaj zaposlenih kroz socijalnu klauzulu neisplate dividende, te zadržana pitanja. Prijenosom 7% dionica u Fond branitelja, prodaje 7% dionica sadašnjim i bivšim zaposlenicima, te 17% javnom ponudom, a nakon toga MOL je dobrovoljnom ponudom za preuzimanje stekao 47,16% dionica INA-e. Prva izmjena dioničkog ugovora izvršena je u travnju 2007. kojom je Vlada promijenila odredbu da MOL sve aktivnosti obvezno vodi kroz poslovanje INA-E. Time je omogućeno da MOL otkupi Tifon i na tržištu na kojem djeluje INA postane konkurent u maloprodaji naftnih proizvoda. O postupcima privatizacije nakon 2003. godine Vlada nije izvještavala Hrvatski sabor. U veljači 2008. Vlada osniva povjerenstvo za izmjenu i dopunu dioničkog ugovora kojeg čine Damir Polančec, Ivan Šuker, Igor Lučić, Vedran Duvnjak i Dražen Bošnjaković. Potpredsjednik Vlade Damir Polančec u izvješću hrvatskoj Vladi konstatira da Hrvatska raspolaže s manje od 50% dionica INA-e čime su se stekli uvjeti za izmjenu dioničkog ugovora, te izvještava o izdvajanju i preuzimanju plinskog poslovanja. Međutim, člankom 13. točka 2. ugovora iz 2003. trajanje ugovora definirano je vremenski tako dugo dok jedan od partner drži 25% + jednu dionicu. U trenutku pokretanja postupka izmjene dioničkog ugovora MOL posjeduje 47 a RH 44% dionica INA-e. istim ugovorom definiran je odnos u upravi i Nadzornom odboru INA-e a do promjene dolazi tek kada MOL stekne više od 50% dionica. Izmjenom dioničkog ugovora MOL je osigurao većinu u upravi i nadzornom odboru iako nema više od 50% dionica INA-e. Povjerenstvo je posebno analiziralo odredbe dioničkog ugovora o tzv. zadržanim pitanjima. To su odluke koje uprava ne može donijeti bez suglasnosti nadzornog odbora, a nadzorni odbor ih mora donijeti konsenzusom odnosno za njih mora glasati najmanje 1 član Nadzornog odbora INA-e koji predstavlja manjinskog vlasnika. Ovdje ću samo ukratko navesti neke od takvih odluka. Kada je MOL posjedovao 255 + jednu dionica trebao se suglasiti o sljedećim pitanjima. Osiguranju na imovini, potraživanju ili izdavanju garancija, prodaji, davanju u zakup, prijenosu ili drugom raspolaganju imovinom iznad 80 milijuna kuna, odnosno 200 milijuna kuna u jednoj godini, izdavanju vrijednosnih papira iznad 80 milijuna kuna, davanju zajma ili predujma iznad 80 milijuna kuna odnosno 200 milijuna u jednog godini, pozajmljivanju ili pribavljanju predujma ili kredita iznad 200 milijuna kuna, stjecanju nekretnina iznad 80 milijuna kuna, te o godišnjem proračunu, poslovnom planu te kapitalnom izdatku iznad 10% godišnjih proračuna. Danas kada Hrvatska ima 44% dionica, a ona bi se trebala suglasiti u sljedećim pitanjima, novom zaduženju iznad 60%, odnosa duga i kapitala u društvu, prodaji, zakupu, zamjeni, prijenosu ili drugom raspolaganju imovinom iznad 5% dugoročne imovine odnosno 10% imovine kojim se raspolaže u tekućoj financijskoj godini. Manjoj vrijednosti od ove navedene dakle ispod 5% odnosno 10% kada je to po mišljenju kada je to po mišljenju uprave značajno za poslovanje. Ovdje treba navesti da je ova upitna jer MOL ima većinu u upravi. Analizirajući pristiglu dokumentaciju članovi povjerenstva imali su podijeljena mišljenja oko tijeka privatizacije INA-e dioničkog ugovora i njegove izmjene. Dio članova povjerenstva smatra da je prodaja 25% + jedne dionice INA-e izvršena temeljem Zakona o privatizaciji, da je postupak bio javan o čemu je u više navrata izvještavan SAbor, da je konačno izvješće o prodaji 25% +jednu dionicu Sabor prihvatio, a ugovori o transakciji odmah su objavljeni. Izmjene dioničkog ugovora po njihovom mišljenju nisu bile potrebne je MOL nije stekao više od 50% dionica ali je dobio većinsko operativno i strateško pravo upravljanja te da Hrvatski sabor nije bio izvještavan o tim fazama privatizacije. Drugi dio članova povjerenstva smatra da je već dioničkim ugovorom iz 2003. MOL-u prepušteno više upravljačkih prava posebno temeljem zadržanih pitanja, a da su izmjene posljedica takvog ugovora. Za pozivanje svjedoka članovi povjerenstva utvrdili su funkcije osobe koje trebaju svjedočiti i to predsjednici Vlade, predsjednice Uprave i Nadzornog odbora INA-e osobe koje su operativno vodile pregovore. Po toj osnovi na svjedočenje su pozivani Slavko Linić, Ljubo Jurčić, Tomislav Dragičević, Ivan Šuker, Damir Polančec, Zoltan Aldott i Ivo Sanader. Iznijet ću samo glavne naglaske iz svjedočenja. Prvi je svjedočio Slavko Linić, potpredsjednik Vlade i predsjednik Nadzornog odbora u vrijeme prodaje 25% + jedne dionice. Ocijenio je da početkom 2000. poslovanje INA-e bilo loše, da je bila nelikvidna i prednjačila u neplaćanju obveze prema državnom proračunu i dobavljačima. Prioritet Vlade i nadzornog odbora bio je zaustavljanje gubitaka i rješavanje cijene naftnih proizvoda na hrvatskom tržištu, utvrđivanjem formule za izračunavanje cijene goriva. Započeo je proces restrukturiranja, odvajanje sporednih djelatnosti, transporta nafte i plina i osposobljavanje proizvodnje i prerade nafte i tim je INA osposobljena za privatizaciju. Odluka o prodaji 25% + jedna dionica temeljena je na potrebi visokih ulaganja u proizvodnju odnosno u modernizaciju rafinerija i istraživanja nafte i plina te širenje tržišta na jugoistočnu Europu što s postojećom tehnologijom nije bilo moguće. Država je istovremeno iz državnog proračuna ulagala u restrukturiranje brodogradnje i poljoprivrede pa je odlučeno da za INA-u treba strateški partner za daljnji razvoj. zato se u INA-i i ubrzano radilo na srednjoročnom planu razvoja, koji je bio bitan uvjet za odabir strateškog partnera. Svjedok je potvrdio da se nije radila tržišna procjena vrijednosti INA-e jer su sve procjene govorile da će ona biti niža od knjigovodstveno evidentiranog temeljnog kapitala od 9 milijardi kuna. Istaknuo je da se cijeli proces vodio vrlo transparentno na čemu je inzistirao tadašnji predsjednik Vlade koji je bio i na čelu savjeta za privatizaciju te se u više navrata u postupku privatizacije izvještavalo Hrvatski sabor. Mišljenja je da je ugovor s MOLom bio dobar jer su uz cijenu 505 milijun američkih dolara dogovorila socijalna klauzula za radnike, da dobit INA-e ostaje u društvu što je bilo posebno važno jer je INA 2002. ostvarila 2 milijarde kuna dobiti. Ljubo Jurčić tadašnji ministar gospodarstva operativno je vodio pregovore o prodaji 25% + jedne dionice. Svjedok je potvrdio da su sve političke odluke dnošene na Vladi a pripremao ih je savjet a on kao ministar gospodarstva operativno je vodio pregovore s ponuđačima. U tom smislu utvrđeni su kriteriji za vrednovanje ponuda koje su bile različite i teško usporedive. Zato je trebalo pregovarati sa svakim od ponuđača kako bi se svim zainteresiranim mogao ponuditi isti sadržaj ugovora. Otklonio je tezu da se MOL-u pogodovalo na način da mu se kroz zadržana pitanja nudilo više nego drugim ponuđačima, a njihov sadržaj je utvrđen sukladno poslovnoj praksi jer strateški partner mora imati utjecaj kod eventualnog zaduženja, prodaji imovine, davanju garancija i slično. S obzirom da je hrvatska strana imala većinu u upravi i nadzornom odboru smatra da je time mogla bitno utjecati na poslovanje INA-e. Svjedok je iznio mišljenje da u 2003. godini poslovanje INA-e nije bilo razlogom za privatizaciju već potreba da se kroz uvođenje strateškog partnera u vlasništvo INA-e osigura razvoj i podizanje vrijednosti kompanije. Svjedok je potvrdio da su svi ponuđači imali isti tekst ugovora, a nije mogao utvrditi iznos koji je isplaćen konzultantima, ali je potvrdio da su izabrani natječajem, a iznos se može utvrditi u poslovnim knjigama. Tomislav Dragičević u funkciji predsjednika Uprave INA-e. Svjedok je potvrdio da u smislu zadržanih pitanja MOL nije koristio pravo iz ugovora jer su o svim pitanjima zajednički odlučivali. Iznio je i podatak da je INA 2008. imala poslovnih problema, posebno s plaćanjem obveza jer je ušla u zaduženja zbog velikih investicijskih poslova. Potvrdio je da je INA dugovala više od 2 milijarde kuna prema državi, ali da to nije bila odluka uprave već se dug tolerirao pa on smatra da je takav dogovor postignut mimo uprave. Dolaskom ministra Šukera, po njegovom svjedočenju, na čelo Nadzornog odbora ovaj problem je riješen. Ivan Šuker u funkciji predsjednika Nadzornog odbora INA-e. Svjedok je naveo da se dioničkim ugovorom iz 2003. kroz definiranje zadržanih pitanja MOL-u dana velika upravljačka prava, a to je bio i temelj za izmjene dioničkog ugovora. Iznio je podatak da je tek 2005. izrađen Plan modernizacije rafinerija pa se tek tada moglo prići ulaganjima u Rafineriju Sisak i Rafineriju Rijeka. Za neplaćanje obveza za naknade za autoceste i ceste u cijeni goriva izjavio je da se takav postupak nije tolerirao, a kad je saznao za dugo poduzeo je mjere za naplatu izdavanjem rješenja i obračunom zateznih kamata. O izmjeni Dioničkog ugovora i Ugovora o plinskom poslovanju svjedok je izjavio da iako je bio član povjerenstva u njegovom radu nije sudjelovao zbog drugih obveza. Naveo je izradu državnog proračuna, ali je na temelju izvješća ministra gospodarstva na sjednici Vlade Republike Hrvatske glasovao za njihovo prihvaćanje. Damir Polančec bio je i predsjednik Nadzornog odbora, a vodio je i operativno pregovore. Razloge za izmjenu Dioničkog ugovora obrazložio je elementima iz ugovora iz 2003. odredbom članka 10. Zakona o privatizaciji INA-e te činjenicom da je MOL uložio u INA-u više od 3 milijarde eura. Iznio je podatak da je INA 2008. bila u ozbiljnim poslovnim problemima, nelikvidnost i visoki gubici. Stanje u INA-i ocijenio je kao predstečaj. Iznio je i podatak da se povjerenstvo sastalo dva do tri puta, a da je on o svim fazama pregovora s predstavnicima MOL-a u više navrata izvještavao predsjednika Vlade, Predsjedništvo HDZ-a i Vladu, a na temelju sugestija predsjednika Vlade Ugovor o plinskom poslovanju dao je na reviziju ministru Šukeru, ministrici Matulović-Dropulić i Vladinom Uredu za zakonodavstvo. Tek kada nije bilo primjedaba na odredbe ugovora oni su uvršteni na dnevni red sjednice Vlade i o njima se odlučivalo. Zoltan Aldott, sadašnji predsjednik Uprave INA-e. Svjedok je potvrdio da je INA u 2008. imala ozbiljne probleme u poslovanju koje se odrazilo na neplaćanje pa između ostalog i na državna davanja. Problem je predstavljala isplata plaća pa je MOL intervenirao s financijskim pozajmicama. Ovakva situacija je prema njegovom mišljenju proizašla iz ekonomske krize ali i visokih ulaganja koja su se financirala kreditima. Tada se u financiranje uključio i MOL jer dovršetak investicija više nije mogao čekati, a INA nije mogla dobiti nove kredite. Potvrdio je da se MOL ne protivi skidanju oznake tajnosti Ugovora o plinskom poslovanju, izuzev odredbe koja se odnosi na izračun cijene plina o čemu je 20. srpnja 2010. izviještena i Vlada Republike Hrvatske. Ivo Sanader, u to vrijeme predsjednik Vlade. Svjedok je potvrdio da su u Vladi često raspravljali o poslovanju i privatizaciji INA-e. Svjestan je da o privatizaciji INA-e nije izvještavan Hrvatski sabor, ali nije naveo razloge zašto se to nije činilo. O lošem poslovanju INA-e 2008. bio je upoznat, ali je to po njegovom mišljenju posljedica gospodarske krize, cijene nafte i drugih uvjeta. Negirao je da je postojao dogovor oko INA-inog neplaćanja obveza prema državi. Razloge izmjena Dioničkog ugovora navodi u odlukama ugovora iz 2003., posebno zbog prestanka važenja tzv. lock up perioda u kojem MOL nije mogao raspolagati dionicama INA-e bez suglasnosti Vlade. Potvrdio je da su o izmjenama Dioničkog ugovora i Ugovora o plinskom poslovanju vođene rasprave na Predsjedništvu HDZ-a, Vladi i s koalicijski partnerima. Opisao je način rada i donošenja odluka na sjednicama Vlade i iznio mišljenje da su svi članovi Vlade bili upoznati s materijom o kojoj su odlučivali. Potvrdio je da su Damiru Polančecu kao Vladinom pregovaraču davane smjernice, da su u postupku izrade Ugovora o plinskom poslovanju bili uključeni ministar Šuker i ministrica Matulović-Dropulić, a da je na njegov prijedlog tadašnja potpredsjednica Vlade koja ga je i inače zamjenjivala, Jadranka Kosor, trebala sudjelovati na sastancima oko pregovora u slučaju izbijanja nesuglasica. Potvrdio je da je inicijativa o promjeni Dioničkog ugovora i Ugovora o plinskom poslovanju predložena iz Ministarstva gospodarstva. Razlog za preuzimanje plinskog poslovanja i kupnju skladišta Okoli obrazložio je potrebom za energetskom sigurnošću i neovisnošću te ocijenio da je ugovor o preuzimanju plinskog poslovanja dobar za Republiku Hrvatsku. Istražno povjerenstvo je većinom glasova odbilo da se na svjedočenje pozovu Jadranka Kosor, predsjednica Vlade i Olgica Spevec, ravnateljica Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Na zahtjev glavnog državnog odvjetnika fonogrami o svjedočenju u postupku privatizacije INA-e dostavljeni su Državnom odvjetništvu. Prilikom odlučivanja o zaključcima, o nalazu Istražnog povjerenstva raspravilo se u dvije grupe zaključaka. Zaključci koje su predložili Zlatko Koračević, Josip Leko, Gordan Maras i Dragica Zgrebec nisu dobili dovoljan broj glasova, a u izvješću se iznose kao izdvojeno mišljenje. U tom izdvojenom mišljenju dato je 11 prijedloga ili zaključaka i to: 1. Prodaja 25%+1 dionica temeljena je na zakonu o privatizaciji INA-e. Svi su postupci provedeni javno. O provedenoj transakciji izviješten je hrvatski sabor koji je informaciju prihvatio, a ugovori vezani uz Ina-u javno su objavljeni. 2. Iz svjedočenja predsjednika Uprave i Nadzornog odbora INA-e prikupljene dokumentacije sa sjedišta uprave i Nadzornog odbora utvrđeno je da MOL nije koristio pravo veta na odluke koje su se odnosile na zadržana pitanja. 3. Vlada Republike Hrvatske u kratkom razdoblju 2004./2007. izvršuje daljnje faze privatizacije INA-e utvrđene Zakonom o privatizaciji i omogućila MOL-u da dobrovoljnom ponudom o preuzimanju stekne 47,16% dionica. 4. izmjenom članka 921. obveze strateškog investitora iz Ugovora o međusobnim odnosima dioničara Vlada Republike Hrvatske omogućila je MOL-u kupnju Tifona i time dozvolila da MOL na području Hrvatske postane konkurent INA-i i u maloprodaji naftnih derivata. 5. Vlada nije sukladno članku 11. Zakona o privatizaciji INA-e izvještavala Hrvatski sabor nakon 2003. godine čime je kršila Zakon o privatizaciji INA-e. 6. izmjene Ugovora o međusobnim odnosima dioničara nisu uvjetovane ugovorom iz 2003. a promjene u sastavu uprave i nadzornog odbora, odnosno sadržaj zadržanih pitanja bile su na štetu Republike Hrvatske jer MOL nije većinski vlasnik INA-e. 7. upravljanje i nadzor INA-e od 2004. do 2009. nije bio učinkovit što je rezultiralo lošim poslovnim rezultatima, visokom dugovanjem, između ostalog i preko 2 milijarde kuna neplaćenih obveza prema državnom proračunu. 8. izdvajanje plinskog poslovanja iz sastava INA-e štetno je za Republiku Hrvatsku jer ona preuzima negativne efekte nabavne i prodajne cijene, a INA ostaje jedan od dobavljača plina koji se eksploatira na domaćim plinskim poljima. Kupnjom skladišta Okoli Plinacro se uz državno jamstvo zadužio za 100 milijuna američkih dolara i time poboljšao likvidnost INA-e, umjesto da su ta sredstva uložena u novo skladište plina, jer Hrvatskoj nedostaje skladišnih kapaciteta i time se ugrožava sigurnost opskrbe plinom. 9. zadužuje se Vlada da pokrene postupak izmjene prve izmjene i dopune Ugovora o međusobnim odnosima dioničara u dijelu koji se odnosi na upravljačka prava i zadržana pitanja, a posebno odredbe koje reguliraju raspolaganje imovinom INA-e. 10. predlaže se da se prikupljena dokumentacija, iskazi svjedoka dostave Državnom odvjetništvu, a da Državno odvjetništvo u roku od 90 dana izvijesti Hrvatski sabor o poduzetim mjerama. Većinom glasova Povjerenstva, Povjerenstvo Hrvatskom saboru predlaže sljedeće zaključke. Oni su i obrazloženi malo šire, a ja ću samo kratko pročitati ovih deset zaključaka. Ugovor o međusobnim odnosima dioničara iz 2003. zaključen je protivno Zakonu o privatizaciji INA-e gdje se pogodovalo MOL-u kroz davanje većih upravljačkih prava. Drugo, dobivanje člana uprave za financije, a kasnije i investicije nisu nuđeni drugim ponuđačima čime se pogodovalo MOL-u. Treće, suprotno dobrim poslovnim običajima i ustaljenoj poslovnoj praksi odluka o prodaji 25% plus jednu dionicu INA-e donesena je bez odgovarajuće procjene tržišne vrijednosti kompanije. Četvrto, izbori i zaključenje ugovora sa konzultantima u procesu prve privatizacije nije proveden transparentno i nisu štićeni interesi Republike Hrvatske. Peto, iskazi gospode Linića i Jurčića o prodaji dionica INA-e zbog teškog stanja u javnim financijama i hrvatskom gospodarstvu u kontradikciji su sa njihovim iskazom o iznimno dobroj situaciji i gospodarskom rastu na kraju mandata tadašnje Vlade. Šesto, prijenos dionica u Fond branitelja, prodaja sadašnjim i bivšim zaposlenicima, postupak prodaje inicijalnom ponudom dionica provedeni su transparentno i u skladu sa Zakonom o privatizaciji INA-e. Sedmo, nakon 2003. Vlada nije prodavala dionice MOL-u već ih je on stekao na tržištu kapitala. Osmo, izmjene dioničkog ugovora uvjetovane su ugovorom iz 2003. a kroz izmjene zadržanih pitanja Republika Hrvatska nije dovedena u neravnopravan položaj. Deveto, ugovor o plinskom poslovanju uvjetovan je ograničenjima postavljenim ugovorom iz 2003. godine. I deseto, pregovore o izmjeni dioničkog ugovora i ugovora o plinskom poslovanju nakon 2 sjednice Povjerenstva nastavio je voditi potpredsjednik Vlade u suradnji sa pravnim savjetnikom Marković i Plišo, a odluka na sjednici Vlade donesena je na temelju izvješća potpredsjednika Vlade. Hvala.
Hvala lijepo. Čuli smo predsjednicu Povjerenstva. I prelazimo na raspravu po klubovima. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe predsjednice Povjerenstva, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će predložene zaključke Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa privatizacijom INA-e, INA-e industrije nafte d.d. te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL-a i to iz razloga što smatramo da je nakon provedenog uvida u dokumentaciju i saslušanja svjedoka predloženi zaključci temeljem utvrđenih činjenica odgovaraju na pitanja čiji su, čije je traženje odgovora dano u nadležnost ovog Istražnom povjerenstvu i da daju točnu i istinitu sliku o tijeku privatizacije INA-e. Naime, klub Hrvatske demokratske zajednice podupire ova stajališta Povjerenstva i to prije svega jer je utvrđeno ono što proizlazi kako iz priložene dokumentacije, iščitavanja ugovora, ali tako i iz iskaza svjedoka kada se njihovi iskazi međusobno uspoređuju i iz njih izvlače zaključci. Dakle, ugovorom o kupoprodaji dionica koji se odnosi na prodaju 25% plus jedne dionice od izdanog dioničkog kapitala društva INA industrija nafte iz 2003. godine, 17. srpnja 2003. godine proizlazi da je on zaključen protivno Zakonu o privatizaciju INA-e industrije nafte d.d. "Narodne novine" 32/2002. kao i osnovnim kriterijima za vrednovanje pristiglih ponuda u postupku prodaje 25% plus jedne dionice INA-e. Naime, i Zakonom o privatizaciji INA-e a i ovom odlukom Vlade o osnovnim kriterijima za vrednovanje dozvoljena je isključivo prodaja 25% plus jedne dionice INA-e sa pripadajućim pravima onako kako to određuje Zakon o trgovačkim društvima i koliko prava proizlazi iz takvoga vlasničkog paketa. No, zanimljivo je bilo kod analiziranja tih ugovora da je u ugovorima koji su sklopljeni istoga dana između istih ugovaratelja na istoj toj činjeničnoj i pravnoj osnovi zapravo iz jednog ugovora prodavatelj i kupac, u drugom ugovoru prerastao u strateškoga ulagatelja, pa je tako ispalo da je zapravo taj strateški ulagatelj dobio takav status papirnato, a da zapravo ništa nije uložio što je uobičajeno, ukoliko je netko strateški partner, da onda i nešto ulaže i da je to vidljivo i da se na to obveže. Dakle radilo se o čistoj prodaji, da ali rekla bih da je strateški partner postao na jedan način, da mu se dalo to pravo a bez kune plaćene za to, dakle u ugovoru o međusobnim odnosima taj sada strateški partner koji zaista može imati sreću da je postao strateški partner na način da mu je za ništa dano, da su mu dana upravljačka prava koja bi bila odgovarajuća strateškom partneru, ali da pri tome za to nije ništa platio. Naime ljudi koji se bave procjenama, koji se bave ocjenama koliko što vrijedi na tržištu uglavnom su složni da se za ovakav paket upravljački otprilike da to povećava cijenu, procijenjenu cijenu za 20%, što u ovom slučaju naravno nije plaćeno, niti naplaćeno. O čemu se radi? Po Zakonu o trgovačkim društvima otprilike 27 odredaba daje neko pravo članovima društva koji imaju 25% kapitala plus jednu dionicu. Zašto? Da mogu utjecati i na one odluke za koje je propisana donošenje sa 75% kapitala. U ovome ugovoru kako je on zaključen u međusobnim odnosima zadržava se još daljnjih 19 zadržanih pitanja, dakle pitanja o kojima nadzorni odbor niti uprava, niti nadzorni odbor, koja se sastoji od 7 naprama 2 u korist Republike Hrvatske, što je i logično obzirom na tadašnji postotak vlasništva koji je imala Republika Hrvatska, ne može se donijeti dakle niti jedna važnija odluka bez suglasnosti tog sada strateškog partnera koji ima samo 25% plus jednu dionicu. Ono što se iskazivalo od strane sudionika ove prodaje iz 2003. tadašnjega potpredsjednika Vlade i ministra u tadašnjoj Vladi, da zapravo kroz cijelo trajanje toga ugovora se strateški partner nije koristio tim pravom veta, naravno da je to potpuno irelevantno za ovu stvar, naime sama mogućnost koja je tim ugovorom dana da se on koristi je njemu dala izuzetno velike mogućnosti, velik utjecaj na sve daljnje odluke tijekom poslovanja INA-e, jer naravno da i oni koji su donosili odluke kada su se o tim odlukama dogovarali su imali na umu da imatelj 25% plus jedne može uvijek vetom osporiti nekakvu drugačiju odluku. Ono što također vidimo iščitavajući i zapisnike i ovo izvješće povjerenstva jest zapravo da, a niti svjedočenja se tu razlikuju, dakle da Istražno povjerenstvo nikada nije dobilo na uvid natječajnu dokumentaciju, dakle tekst natječaja, da bi se jasno utvrdilo što se zapravo prodavalo te 2003. godine. Naime iz iskaza jednoga svjedoka proizlazi da se prodavala isključivo 25% kapitala plus jedna dionica, međutim iz iskaza drugog svjedoka proizlazi da se pregovaralo i pregovaralo, trgovalo, pa smo tu, tu su bili kojekakvi zgodni vehementni izrazi, da se trgovalo, tajilo pred jednima šta se prodaje drugima, i da je na koncu sve to rezultiralo tom cijenom koju smo sada čuli da je i prodano. Dakle još uvijek ne znamo da li su dodatno plaćena upravljačka prava i gdje su novci od tih upravljačkih prava, ili je INA te 2003. 25% plus jedna dionica INA-e prodana za ovu cijenu, a upravljačka prava su bila gratis. To do kraja i sasvim nije utvrđeno, pa onda iz toga i proizlazi zaključak da je zapravo te 2003. bilo pogodovanja MOL-u, poglavito zato što također nije razvidno i nije sasvim utvrđeno u kojem trenutku su ponuditelji znali što im se sve nudi i što sve za tu određenu cijenu mogu dobiti. Također mislimo da nije na transparentan način provedena ta prva privatizacija, i pitanje je koliko je ta prva privatizacija uopće i bila korisna, odnosno bila je svakako štetna za Hrvatsku, tim više što smo iz iskaza svjedoka čuli da je INA u trenutku prodaje dakle bila stabilno poduzeće, restrukturirano, na tržištu dobrostojeće dakle, a nikakva, kao što smo čuli i od predsjednice, nikakva procjena tržišne vrijednosti INA-e nije učinjena, premda smo mi imali saznanja, odnosno imamo saznanja da su neke procjene vršene, ali na višekratne upite nije odgovoreno i nikada nismo došli do podataka da li je bila kakva procjena, i kakva je ona bila. Dakle iz nešto što je ja bih rekla glavni element i glavni pokazatelj za odlučivanje o prodaji i zašto će se nešto prodati, bilo kojeg subjekta jest naravno procjena vrijednosti kompanije, ali to iz ostavljenih podatak nikad nije bilo razvidno. Dakle utvrđuje se da je ovaj dio kapitala, temeljnog kapitala INA-e prodan prema knjigovodstvenoj vrijednosti. Mi svi koji smo nekad i radili i u gospodarstvu, i susretali se sa kojekakvim procjenama jako dobro znamo šta je knjigovodstvena vrijednost, a šta je tržišna vrijednost. Naravno ne prejudiciramo uvijek da ona mora biti veća, može biti manja ili veća, ali svakako bi bio dobar pokazatelj i onda bismo znali o čemu govorimo. Također još jedna netransparentna situacija iz te privatizacije 2003. jest zaključivanje ugovora sa konzultantima i sugestije konzultanata. Naime, unatoč zaključku Vlade i utvrđivanju 10 glavnih kriterija za prodaju INA-e koja osim ostalih situacija o kojima se govorilo, dakle zadržavanje dobiti, osiguranje radnika itd., ponavlja strogu odredbu o dopuštenju prodaje 25% plus 1 dionicu i tu Vlada zaključkom upućuje na preporuke konzultanata koji su bili angažirani. Također se Vladino povjerenstvo poziva na preporuke konzultanata, ali nikada i ni od koga nismo mogli dobiti pismene prijedloge tih konzultanata za koji su plaćeni pozamašni novci za koje također ne znamo točno koliki su jer ih nikada, ugovore, nismo dobili i nismo vidjeli. Dakle, iz svega toga mi možemo smatrati da sva kasnija postupanja su bila ograničena sklapanjem ovoga prvog ugovora koji po našoj procjeni nije bio dobar tada za RH. Ja ne dvojim da se u privatizaciju možda nije trebalo ići, ali naravno na način da se maksimalno zaštite interesi tada RH pa se može reći da je ova privatizacija vođena bez uvažavanja dubljih odnosa prilikom pregovaranja sa strateškim partnerom, a također nema dovoljne elaboracije, analiza, a isto tako niti kao što sam rekla mišljenja konzultantskih tvrtki koji bi, odnosno konzultanata koji su bili angažirani. Dakle, daljnji proces privatizacije nakon koalicijske Vlade 2003. odvijao se kako to i u kontinuitetu jedne države jest temeljem Zakona o privatizaciji iz 2002. godine. Prijenos dionica sukladno zakonom proveden je na temelju odluke o prijenosu 7% dionica u Fond hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata bez naknade uz suglasnost Hrvatskog sabora. Iz provedenih aktivnosti prijenosa dionica iskazuje se da su branitelji ostvarili korist, a izravno povezano s prijenosom dionica u Fond hrvatskih branitelja i realizacijom prodaje dionica MOL-a kada je isti obznanio javni poziv. Što se tiče daljnjeg postupka provedbe javne ponude, također u skladu s odredbama Zakona o privatizaciji, možemo konstatirati da je javna prodaja provedena na transparentan način pri čemu se rukovodilo stručnim analizama, jasnom i transparentnom postupanju u smislu određenja svih elemenata koji se odnose na stručnost financijskih savjetnika. Povjerenstvo je vodilo na transparentan način ovaj postupak i ono je u konačnici rezultiralo uspješnim plasmanom dionica INA-e na domaćem i inozemnom tržištu. Uglavnom su kupovali ove dionice hrvatski građani koji su i ostvarili prinose u kratkom roku od te transakcije. Što se tiče prodaje dionica sadašnjim i bivšim zaposlenicima, također je provedena sukladno Zakonu o privatizaciji. Ono što valja naglasiti da Vlada Republike Hrvatske nije prodala MOL-u niti jednu dionicu, a proces kojim je MOL kupovao dionice odvijao se u skladu s propisima koji uređuju tržište kapitala i također u svemu u skladu s propisima, odnosno Zakonu o privatizaciji INA-e koji u tom smislu nije stavljao nikakvu zabranu niti ogradu te je svatko od imatelja dionica mogao s njima slobodno raspolagati. Što se tiče prve izmjene i dopune Ugovora o međusobnim odnosima RH i MOL-a također ovdje valja naglasiti, kao što sam rekla, da svi daljnji postupci i svi daljnji odnosi između RH i MOL-a su, da tako kažem, zacementirani prvim ugovorom kojim je MOL-u dano neprimjerena upravljačka prava koja mu iz imanja kapitala nisu proizlazila. Kako je MOL u međuvremenu stekao, dakle više od 25% plus 1 dionice, kako je RH sa vlasništvom pala ispod 50%, a što joj je sukladno Zakonu o privatizaciji zapravo onda na neki način onemogućilo onu kontrolu nad poslovanjem INA-e koju je imala kada po zakonu za vrijeme dok je imala preko 50%, odnosno 50% i preko 50% vlasništva obzirom da je taj ugovor govorio o odnosima u upravljanju kada jedan od partnera ima 25% plus 1 dionicu i o odnosima koji se događaju kada jedan od partnera ima preko 50% vlasništva. Naravno, da je partner koji je imao i tako veliko pravo veta, a obzirom i na neke druge okolnosti oko plinskog poslovanja o kojem sad neću stići ništa nažalost reći, ali ću to kasnije u pojedinačnoj raspravi, dakle i o plinskom poslovanju o kojem se itekako razgovaralo i 2001. kada se počelo raspravljati i razmišljati o privatizaciji INA-e i kada su pojedini konzultanti upućivali na to da u sklopu privatizacije INA-e treba razmišljati o plinskom poslovanju i kada je i tada su kupci tražili garanciju u kojem roku će plin doseći tržišnu cijenu. Dakle, uzimajući sve te okolnosti u obzir pristupilo se izmjeni ugovora na način da se na maksimalan način štite interesi RH koji nisu ni u čemu manji ili ugroženiji od onih koje je RH imala kada je bila vlasnik preko 50%, ali nažalost nije u punom dijelu uživala ta vlasnička prava zato što je bila nezakonito i nepotrebno ograničena prevelikim danim pravima strateškom partneru. Hvala.
Hvala kolegice Lovrin. U ime kluba SDP-a kolega zastupnik Gordan Maras. Izvolite kolega Maras.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Na početku osvrnut ću se jednom rečenicom na završni dio izlaganja kolegice Lovrin u ime Kluba zastupnika HDZ-a, a to je da ničim nisu ugrožena prava i interesi Republike Hrvatske u zadržanim pitanjima prilikom izmjene među dioničkog ugovora u odnosu na prve odredbe koje su se ticale odnosa Mol-a i Vlade. Nevjerojatno da to netko sa ove govornice utvrdi kada je jasno iz dokumenata da u tom izmijenjenom snaga među dioničkog ugovora se vidi da MOL može svake godine bez ikakvog utjecaja Vlade Republike Hrvatske prodati 10% kompanije i praktički u 10 godina svesti INA-u na minimum na neki način da ta kompanija prestane postojati, a to se uopće nije spominjalo u prvim odredbama međudioničkog ugovora i to reći da se na taj način štitio interes Republike Hrvatske izgleda neozbiljno. Na žalost i ova rasprava koju je HDZ sada ovdje prezentirao govori samo jednu stvar, što god da se desilo u toj cijeloj privatizaciji na koji način je ona vođena, koji dokumenti su prezentirani istina će biti ona koju HDZ želi da se ovdje u ovom Saboru izglasa, većinom ruku. Bez obzira što je realno i što je na Povjerenstvu utvrđeno. DA smo na Povjerenstvu utvrdili da u 8 ujutro ne izlazi sunce, HDZ bi taj zaključak ovdje na ovoj sjednici utvrdio. Na žalost to je tako, činjenice, argumenti, ono što je rečeno na Povjerenstvu ne vrijede nego vrijedi ono što paše HDZ-u i koalicijskim partnerima da se izglasa u ovoj Sabornici. A što je sve ustanovljeno probat ću ovdje sublimirati. Osnovali smo Povjerenstvo zbog toga da utvrdimo da li su se upravljačka prava promijenila na štetu Republike Hrvatske s obzirom da je odnos u udjelu koji ima MOL i koji ima Vlada Republike Hrvatske neznatan postoji samoi 2% razlika u vrijednosti koji ima Republika Hrvatska, iznosi otprilike 45% i 47% ima MOL i da li je to srazmjeru s onim što piše u međudioničkom ugovoru između Vlade Republike Hrvatske i Mol-a koji je potpisala HDZ-ova Vlada. Činjenica je da je HDZ-ova Vlada potpisala da MOL može autonomno upravljati kompanijom na način na koji želi, a samo 2% više dionica ima, to je potpisala Vlada HDZ-a dajući MOL-u na presudan glas u upravi društva,a da je tome tako to ne govorimo mi ovdje iz SDP-a nego to priznaje Mađarska burza koja prikazuje konsolidirano izvještaj INA-e unutar MOL-ove grupacije, to ne bi nikada mogla napraviti da MOL nema 100% upravljačkih prava. To je činjenica kolegice i kolege koje utvrđuje netko neutralan, mjerodavan, Mađarska burza u Budimpešti gdje je MOL listan. I sada vi možete tvrditi koliko god hoćete da niste dali prava kada je to evidentno kao da je dan, vi ne možete reći da u 8 ujutro pada mrak kada sviće sunce. A to ćete vi ovdje pokušati Hrvatskim građanima objasniti. S druge strane, zbog čega je preuzet plinski posao, zbog čega smo odlučili preuzeti velike gubitke koji se ostvaruju plinskim poslom, uvoznom cijenom plina i prodajom na Hrvatskom tržištu, s druge strane kupiti skladište plina Okoli od INA-e na neki način umjesto da gradimo novo skladište i tako štitimo Hrvatski interes, i na kraju krajeva zbog čega smo dali INA-i da sada kada je Mađarski vlasnik dobio apsolutna upravljačka prava da koristi i da iskorištava Hrvatska plinska polja u jedna duži vremenski period kada se zna da 2/3 plina potreba je, za Hrvatske potrebe se proizvodi u Hrvatskoj i to po cijeni nižestruko manjoj nego što je uvozna. Neke procjene su da je cijena kubika tog plina ispod 1 kune. Sada se plin prodaje po višestruko većoj cijeni, na tome netko ostvaruje profit, a mi smo mu, ne mi, nego Vlada Republike Hrvatske mu je to dala i to je pitanje da li se tu štitio interes naše zemlje, a energetika i ovi resursi koje sada spominjem su apsolutno nacionalni interes Republike Hrvatske i opet ćete vi objasniti da je to bilo u interesu Republike Hrvatske i da je taj plinski posao uvjetovan sa radom Vlade iz 2003. godine, to može vjerovati samo onaj tko će povjerovati kada mu kažete da ujutro u 8 sati ne izlazi sunce nego pada mrak. Ali na žalost takvih je u Hrvatskoj jako malo pa koliko god se gospođa Lovrin trudila ne zvuči baš previše uvjerljivo. Htio bih ovdje spomenuti i iskaze svjedoke i sve ono što smo slušali na Povjerenstvu koji su u mnogočemu kontradiktorni. Svjedoci koji su svjedočili o postupku privatizacije 2003. godine se manje više slažu, poštovala se procedura, Zakon, sve je rađeno transparentno, pa čak i oni koji su spominjali to a sudjelovali su u Vladi poslije 2003. godine isto to govore, znači napravljeno je onako kako je Zakon propisivao. Ali kada se počelo govoriti o drugom dijelu privatizacije, tu su iskazi bili malo kontradiktorni, pa su se javili do jučerašnji kolege u Vladi, jedan potpredsjednik Vlade gospodin Polančec, i jedan ministar financija koji je trebao biti najbliži u tom postupku privatizacije i davali su izjave koje su kontradiktorne. Jedan je govorio da su svi znali o čemu se radi, da se dogovaralo da sada ne spominjem i okolnosti na sjednicama Predsjedništva HDZ-a uključeni su bili svi ministri, cijela Vlada, više puta se raspravljalo o izmjenama Ugovora između dioničara MOL-a i Vlade, dok s druge strane aktualni ministar Šuker je govorio da to nije istina da je on vidio dokument tek kada je došao na sjednicu Vlade i tada dignuo ruku. Na neki način diskreditirao je rad te Vlade zbog toga što je o jednom tako važnom pitanju priznao ako je to što je on govorio istina, to je u kontradikciji sa Polančecom, ako je to istina priznao je da se totalno bez analize, neozbiljno i neodgovorno donose odluke na Vladi Republike Hrvatske. Naravno mišljenje je mnogih a moje osobno isto koji sam sudjelovao u Povjerenstvu da je istinu govorio gospodin Polančec, a ne gospodin Šuker i teško je onda prihvatiti analizu gospođe Kosor da su obadvoje govorili istinu ali samo na jedan drugačiji način. I ne bi bilo ništa sporno, kada bi gospodin Šuker kao što je govorio gospodin Polančec pa sada i gospođa Lovrin, da to je bilo u interesu Republike Hrvatske. TE odredbe koje smo kasnije mijenjali u dogovoru sa MOL-om a govorim o kakvim se odredbama radilo su u interesu Republike Hrvatske ili zaštitili smo interes Republike Hrvatske. Samo se onda postavlja pitanje zbog čega se rukama i nogama gospodin Šuker tada borio da kaže da nije znao o čemu se odlučivalo i da on nije u tome sudjelovao. Pa nevjerojatno je da netko tko sudjeluje u Vladi Republike Hrvatske zna da su te odluke u interesu Vlade Republike Hrvatske hrvatskih građana i naše zemlje da se toliko trudi da objasni da nije u tome sudjelovao. E tu je malo pitanje vjerodostojnosti cijelog tog postupka, a i onih ljudi koji su u njemu sudjelovali. Nažalost, naše mišljenje je koje i većina hrvatskih građana ima, a to je da se tu interes RH nije štitio jer kao što sam rekao preuzeli plinski posao koji će hrvatski proračun kada se on završi koštati jako puno i s druge strane dopustili smo MOL-u da upravlja kompanijom sa samo 2% vlasništva više, apsolutno sa 100% upravljačkih prava. I na kraju MOL se ponaša sa tom kompanijom kao da je njegova, a kao da hrvatski partner u njoj nema apsolutno nikakvih prava. Kada govorimo o tome što je zaključeno i što predlažu članovi povjerenstva koji su sudjelovali ispred ja bih rekao oporbe odnosno SDP-a, HNS-a u radu povjerenstva. Mi smo predložili zaključke koji se temelje na onome što mi mislimo da su činjenica što se može iz ovog dokumenta tko ga želi pročitati i tko želi malo pozornije obratiti pažnju na iskaze svjedoka i pitanje može zaključiti. Znači ono što je nepobitno je da se prodaja prvog dijela znači 25% + jedne dionice INA-e prodala sukladno Zakona o privatizaciji INA-e da su postupci provedeni javno. Sve ono o čemu je gospođa Lovrin govorila o pravima o cijeni o odnosima sklapanja tih ugovora su prezentirani ovdje na Hrvatskom saboru, svi koji su trebali biti informirani o tome bili su informirani. S druge strane spominje se cijena. 505 milijuna dolara koja je postignuta, da li ona visoka ili mala, ja apsolutno mislim da je s obzirom da je postignuta na natječaju da je ona odraz onoga što se za taj iznos dionica moglo dobiti. Ali komaprirat ću sadašnju cijenu dionice sa tadašnjom. Cijena od 505 milijuna dolara za 25% + jednu dionicu iznosila je otprilike tisuću 350 kuna u tom trenutku. Kada se prodavala INA kada je MOL dao javnu ponudu on je ponudio 2 tisuće 800 kuna. Kada komapriramo Crobex odnosno odnos vrijednosti dionica za Zagrebačkoj burzi iz 2003. i 2008. Crobex je 2,3 puta veći nego što je bio tada. I ta cijena koja je postigla tada koalicijska vlada je otprilike za 20% veća nego što je MOL dao javnu ponudu 2008. godine. E to dovoljno govori o tome da li je cijena bila mala ili velika, zbog toga što je MOL 20% veću cijenu tada platio za 25% + jednu dionicu, zato da ne može izvlačiti dobit iz firme narednih 5 godina, zato da ne može nego sudjelovati u investicijama i investirati novac koji je bio dogovoren između Vlada Republike Hrvatske i MOL-a i zato što ne može otpuštati ljude nego ih treba još zapošljavati. Znači on je uložio 20% više novca 2003. za neraspolaganje dionicama, za investicije, za neizvlačenje dobiti nego što je platio 2008. kada mu je HDZ dao apsolutnu kontrolu nad kompanijom. E pa sada svatko tko želi slušati te činjenice može shvatiti da li je 2003. godine bila cijena manja nego 2008. godine. Apsolutno je bila 2008. godine manja i apsolutno je MOL dobio prevelika upravljačka prava za ono što ima u svom vlasništvu. E sada kada govorimo da Vlada kao nije sudjelovala oni nisu mogli utjecati na to da li će MOL preuzeti dionice ili neće odnosno da li će preuzeti kontrolni paket ili neće. Pored toga naravno što je morala potpisati novi međudionički ugovor što samo po sebi govori da je mogla utjecati, treba reći još jednu stvar da nije bilo prodaje Fonda hrvatskih branitelja 7% na čijem čelu je bila premijerka Kosor i koji je usmjerio privatizaciju INA-e u MOL-ovm smjeru ne bi svega ovog bilo. Znači tih 7% dionica koje je prodao Fond hrvatskih branitelja na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor je usmjerio smjer privatizacije prema MOL-u i ova upravljačka prava dao mu na neki način pokriće sa tih 47% dionica. Da Fond hrvatskih branitelja nije prodao te dionice MOL bi sada imao 40%, Hrvatska 44 + 7% preko 51% i Hrvatska bi ostala u poziciji u kojoj je bila. Nažalost, iz nekog razloga gospođa Kosor i Upravni odbor Fonda za hrvatske branitelje je odlučio prodati tih 7% i na neki način predati upravljačka prava i većinu kompanije u MOL-ove ruke. E sada nismo uspjeli doznati zbog čega se to desilo, zbog toga što članovi povjerenstva iz HDZ-a nisu dopustili da se pozove gospođa Kosor na povjerenstvo da je pitamo za ta pitanja. Vjerojatno će sada tokom ove rasprave pokušati objasniti ono što bi nam ona mogla puno lakše prezentirati. Vidi se iz svega toga da je HDZ usmjeravao privatizaciju INA-e, vidi se iz dokumentacije a to je priznao i bivši predsjednik Vlade Sanader da se zakon nije poštovao, da nije Sabor bio izvještavan o daljnjem tijeku privatizacije poslje 2003. godine. Znači imamo dokument da se to nije desilo jer nema u administraciji Sabora nikakve dokumentacije o izvještavanju o tijeku privatizacije INA-e. priznao je to bivši premijer Sanader na povjerenstvu. To smo svi konstatirali. Ali evo HDZ ovdje govori iz nekog razloga da je sve bilo sukladno zakonu. Ha govori zato što da je potrebno rekli bi da ujutro u 8 sati zalazi sunce a ne da izlazi sunce. Nisam ja dosadan, želim hrvatskim građanima vrlo plastično pokazati gospodo da ćete vi ovdje izglasati što god vama paše, a ne što je istina. Razumijete o tome se radi. I nažalost ono što je evidentno nije bitno, nego je bitno ono što paše HDZ-u i koalicijskim partnerima. Mi smo svoje zaključke ponudili, oni su temeljeni na onome što je povjerenstvo radilo i mogu sa ove govornice poručiti je da kada SDP dođe u poziciju da će pokrenuti postupak pregovora oko izmjene međudioničkog ugovora između MOL-a i Vlada Republike Hrvatske gdje će se ove štetne stvari koje ste vi gospodo ugradili pokušati promijeniti i na taj način ćemo pokušati zaštiti hrvatske interese. Hvala lijepo.
Imamo dva ispravka. Najprije kolega Salapić, izvolite.
Hvala lijepo, potpredsjedniče. Ja bih ispravio netočan navod gospodina Marasa o tome da nas u povjerenstvu iz HDZ-a nisu zanimale činjenice i argumenti kada je u pitanju INA. Ja sam iskreno rečeno nakon suradnje 6 mjeseci sa gospodinom očekivao puno žešći njegov nastup danas, ali ću reći samo kratko. HDZ je prihvatio vaš prijedlog SDP-a o ovom povjerenstvu, mi smo ga proširili na 2003. godine jer nju smatramo ključnom, a gospodin Maras zašto, zato što je ta godina temelj za sve ono što će se dešavati narednih godina prema 2009. Te godine je 25%+1 dionicom dano previše 14 zadržanih prava protivno Zakonu o trgovačkim društvima. A sad sve ovo što ste vi rekli, svi argumenti su politika. Jedna vrlo važna činjenica, na zatvorenoj sjednici povjerenstva kada smo raspravljali o plinskom biznisu, kada nije bilo kamera i medija, sjednica je trajala pola sata, a kada je bilo stotine novinara trajala je po tri i pol sata. Toliko o interesu javnosti o tome što misli većina. A što mi ovdje s ove strane govorimo ili ne govorimo to je jedan show program SDP-a, a sve ono što ne valja reći će Državno odvjetništvo nakon našeg izvješća koje smo dali ovdje u Saboru i glavnom državnom odvjetniku. Toga se mi ne bojimo, a vi se trebate bojati onog što ste napravili u 2003. godini. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala lijepo. I kolegica Lovrin, ispravak navoda.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Maras je rekao da je premijerka usmjerila tijek privatizacije INA-e prema MOL-u. To je potpuno netočno. Naime, dionice Fondu hrvatskih branitelja prenijete su uz suglasnost Hrvatskoga sabora, a sukladno Zakonu o privatizaciji koji je donijela SDP-ova vlada i SDP-ova saborska većina 2002. godine. Naravno da te dionice nisu prenijete fondu zato da ih on čuva u svojoj polici nego su prenijete da bi se od toga prihodovao i ubrao što više upravo na korist braniteljima, na korist braniteljskoj djeci koja se iz tih novaca stipendiraju. Naravno da je fond, upravni odbor fonda odlučio kada je bilo najpovoljnije na financijskom tržištu, na tržištu kapitala da proda svoje dionice, da ih proda, od čega je stekao korist upravo u korist branitelja i obitelji branitelja.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-HSU-a uvaženi kolega Zlatko Koračević. Izvolite, kolega Koračević.
Hvala lijepo, uvaženi potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Odmah želim na početku ove rasprave, ovog uvodnog izlaganja, a vezano za ovu raspravu, vrlo jasno i glasno reći ono što svi znamo i puno puta smo bili u situaciji kad svi znamo, ali opet govorimo. Rezultat ove rasprave bit će rezultat volje većine. To je bilo na povjerenstvu. Kad smo ulazili s radovima, kad smo osnivali povjerenstvo znali smo da će to biti, znamo da će biti danas, znamo da će biti to i na glasovanju. Prema tome, čitava priča ne ovisi o nama u Hrvatskom saboru, ali još uvijek ne želim izgubiti nadu da u ovoj državi ne funkcioniraju institucije koje će dati svoj konačni sud. Naime, zašto se osnivaju istražna povjerenstva, parlamentarne. Osnivaju se u onim trenucima kad institucije države ne rade svoj posao ili su na neki način ili zbog nečega onemogućene da rade svoj posao što vrlo vjerojatno i u ovom slučaju je primjer. Vrlo vjerojatno. Ono što ću također na početku podvući, osjećaj kao člana istražnog povjerenstva. Osjećaj bespomoćnosti, jer mnogi ključni dokumenti koje smo tražili nisu nam dostavljeni, nismo ih dobili, ali zato smo dobili čitavu hrpu raznoraznih drugih dokumenata koji su važni, ali su meritorni, važni za donošenje ovog suda, za analizu rekonstrukcije ove čitave blamaže. Mislim na privatizaciju INA-e u drugom koraku. I nešto što je bilo glavna, mislim jedno što se provlačilo u javnosti, umjetnički dojam naših članova povjerenstva. Da li je to bilo slučajno, da li poslije svjedočenja bivšeg premijera Sanadera dva-tri dana se raspravljalo o njegovom medijskom napisu, a nije se raspravljalo o činjenicama koje je upravo ta osoba rekla na tom istražnom povjerenstvu, ja ću ih spomenuti kasnije. To je druga priča. Da smo imali istražno povjerenstvo za privatizaciju Plive vjerojatno bi sad bila druga situacija. Vrlo vjerojatno. Međutim, nije bilo. Pa da se vratim na INA-u. Prvo, samo par činjenica. Privatizacija 2003., činjenica je da je temeljem međunarodno natječaja izabran MOL čija ponuda je bila za 80 milijuna dolara veća nego dugi ponuđeni i jedan od ponuđača koji je odustao, bio je treći u ponuđenoj cijeni u prvom krugu, ali je odustao od drugog kruga, ruski Rosneft, zato jer mu Vlada Republike Hrvatske nije garantirala stjecanje dionica, preostalih dionica, dionica iznad 25+1. I zato je odustao. Treće, Hrvatski sabor je na svojoj sjednici 18.7.2003. godine, izvanredna sjednica, jedna jedina točka dnevnog reda bilo je Izvješće o privatizaciji INA-e, provedenom postupku privatizacije INA-e. Iz fonograma s te sjednice vidljivo je da su svi klubovi raspravljali o tom izvješću, ali ima jedan koji nije raspravljao o tom izvješću. Ni klub niti, čak ni zastupnici iz tog kluba, nitko. Jer zastupnici Hrvatske demokratske zajednice su taj dan napustili, ne da nisu došli na sjednicu, oni su došli na sjednicu ali kad je krenula rasprava oni su napustili. Zašto? I sad me čudi ova naknadna pamet u odmaku nakon 7 godina da sve uočene nepravilnosti sad nakon 7 godina, da nije bilo spremnosti i hrabrosti, neću reći znanja, da se o tome raspravlja na toj sjednici kad se raspravljalo. A Hrvatski sabor je jedino mjesto koje je u tom trenutku moglo poništiti sve aktivnosti u tadašnjem postupku privatizacije INA-e. Sve nepravilnosti su se mogle riješiti upravo na toj sjednici, međutim kolegice i kolege iz HDZ-a, vi ste napustili tu sjednicu. Niste uopće učestvovali u raspravi. To je oko transparentnosti i odgovornosti prema nacionalnom blagu o kojem se raspravljalo na izvanrednoj sjednici Hrvatskog sabora. Što smo saznali na sjednici Istražnog povjerenstva? Ja ću samo spomenuti neke stvari, a to je da je ministar Šuker glasao o prijedlogu ugovora kao član Povjerenstva za izradu novog među dioničarskog ugovora na način da nije znao o čemu glasa. Saznali smo da je u tekstu, znači namjeri definiranom promijenjeni među dioničarskim ugovorom bili informirani i Šuker, bilo informirano kompletno predsjedništvo HDZ-a na jedan fotografski način bivši potpredsjednik Vlade Polančec je to nama objasnio na Istražnom povjerenstvu. Prema tome, netko laže. Saznali smo da u čitav proces je bila uključena tadašnja potpredsjednica Vlade, današnja predsjednica Vlade. I to smo saznali. Prema tome, saznali smo da čitav postupak reguliranja odnosa između države Hrvatske i mađarskog partnera u INA-i da o tom postupku svi su sve znali. Kak je došlo do promjene među dioničarskog ugovora? Došlo na način, mislim argument je zato jer su Mađari došli na, MOL došao do 48%. Kako je MOL došao do 48%? Na način da su putem financijskog tržišta, putem burze usmjerene dionice braniteljskog fonda, da je kupovano raspoloženje birača jer je IPO, inicijalna ponuda napravljena neposredno pred parlamentarne izbore 2007. gdje su građani sasvim sigurno i svi koji su napravili to zaradili su novac – hvala državi. Ali su te dionice također usmjerene prema, na burzu i prema MOL-u i kao dionice zaposlenih. I došli smo u situaciju da je MOL došao u poziciju da 48% prema ugovoru kojega je potpisala Vlada Republike Hrvatske sa MOL-om, da MOL ima veća prava, da MOL sa 48% ima veća prava nego mi za razliku od privatizacije 2003. kad je odnos bio sasvim drugačiji. Kako objasniti da Republika Hrvatska sa svojih 45% vlasništva u odnosu na MOL-ovih 48% nema ista prava, jer je sad manjinski, nego kakav je MOL imao kad je imao 25 plus 1. Kako to objasniti? Jako teško. Logikom razuma, logikom matematike, logikom pažnje dobrog gospodara izuzetno teško objasniti. Ali također jedna činjenica, u stvari dvije po meni vrlo značajne, ne mora značit da su presudne, ali su vrlo značajne. Naime, do 29.10.2008. predsjednik Nadzornog odbora je bio ministar Šuker, tadašnji ministar Šuker. Sve one strateški planovi razvoja koji su bili definirani ulaskom MOL-a sa 25 plus 1 nisu realizirani. 2004., peta, šesta, sedma, osma. MOL je 2008. došao skoro u bankrot, pardon INA je skoro u bankrot. Predsjednik Nadzornog odbora je bio ministar Šuker. Koja je funkcija Nadzornog odbora? Gluma ili konkretne akcije, mislim što, kontrola uprave, što? Pa bez obzira na zadržana prava koja su bila zagarantirana MOL-u dioničarskim ugovorom iz 2003. godine da smo kroz funkciju predsjednika Nadzornog odbora mogli utjecati na poslovanje INA-e? S obzirom na skorašnji, skori bankrot 2008. INA-e funkcija predsjednika Nadzornog odbora je stvarno upitna. Činjenica je da u jeku pregovora i donošenja potrebnih odluka oko izmjene među dioničarskog ugovora da u jednom trenutku Vlada Republike Hrvatske smijenila ili nježnije rečeno povukla s predsjednika Nadzornog odbora ministra Šukera i postavila tadašnjeg potpredsjednika Vlade gospodina Polančeca. I činjenica kad se je ugovor potpisao i kad je cijeli proces završen da je opet smijenjen i Polančec i vraćeni Šuker koji je još dan danas predsjednik Nadzornog odbora. To je činjenica. To su fakti. Evo datumi potpuno se slažu, pa se postavlja pitanje zašto? Da li je postojao neki razlog? Zašto se sklonilo Šukera u trenutku kad su se odvijale stvari koje su se odvijale vezano na izmjene među dioničarskog ugovora. Treće. Kao financijski savjetnik u drugoj fazi privatizacije uveden je Mery Linch kao jedan od, ali Mery Linch je bio glavni. Kao savjetnik Vlade u pregovoru sa MOL-om oko izmjene među dioničarskog ugovora bilo je odvjetničko društvo Marković, angažiran od strane Vlade. Da li je slučajno da je ulazak u Podravku bio najprije sa kreditom Mery Lincha, da li je slučajno da se u jednom trenutku kao direktor firme na Malti gdje su bile deponirane dionice Podravke a financirane kreditom Mery Lincha pojavljuje upravo taj odvjetnik Marković koji u privatizaciji sa MOL-om štiti interese Vlade, u privatizaciji ili preuzimanja Podravke štiti interese pojedinih dioničara, što je, nadam se da će biti riješeno u sudskom postupku. Prema tome vidim da vrijeme teče, ide kraju. Kolegice i kolege, bez obzira na dojam kojega je Istražno povjerenstvo ostavilo, činjenica da smo tokom rada ovog Istražnog povjerenstva došli do vrlo jasnih informacija i potvrdili nove informacije, potvrdili informacije one koje se poznaju i one koje se znaju. Kad sam imenovan za člana Istražnog povjerenstva znao sam da nećemo, da ćemo završiti na način kao što će se to završiti, ali jednostavno želim vjerovati da će institucije države, od Državnog odvjetništva prije svega, Agencije za tržišno natjecanje, HANFA-e, i cijelog niza institucija koje su u svakom trenutku mogle reagirati a nisu reagirale, da će građani Republike Hrvatske dobiti onu informaciju koja ih pripada, i da će prava istina izaći na vidjelo, zašto je izručena INA, doslovce izručena, ili kako opravdati sastanak u središnjici HDZ-a između bivšeg premijera Sanadera, nekih članova sadašnje Vlade, bivše Vlade, i ključnog čovjeka MOL-a. Zašto u središnjici HDZ-a? Nakon izbijanja afere spice i Podravke. Kako to objasniti? I vezano na plinsko poslovanje, žalosno je da je Vlada Republike Hrvatske skinula oznaku tajnosti, predzadnji dan rada Istražnog povjerenstva, 12.9. je Vlada Republike Hrvatske skinula oznaku tajnosti s ugovora o plinskom poslovanju, a činjenica i vidljivo je da je još dan danas Vlada nije pronašla načina kako se izvući iz nečega što je prethodna Vlada napravila izuzetnu … [[Ne razumije se.]] za Republiku Hrvatsku, red veličine 3 milijarde, s neizvjesnim završetkom i okončanjem čitavog tog posla, jer smo pored naftne neovisnosti izgubili i plinsku neovisnost. Izgubili smo je, kolegice i kolege nemamo je više. Poklonili smo ju. Ja još uvijek kao član Istražnog povjerenstva i u ime kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika nadam se razumu, nadam se odgovornosti i da će građani Republike Hrvatske dobiti odgovor zašto je i zbog čega izručena INA i kruna svega tko je primio novac za upravljačku premiju da upravlja netko sa kompanijom, a nema većinski udio u toj kompaniji, a MOL nema većinski udio a predana mu je kompanija. Hvala.
Hvala lijepo. Ispravak navoda, gospodin Beus Richembergh, uvaženi zastupniče izvolite.
Pa htio bih zapravo ispraviti jedan, ne bih rekao netočan, nego nepotpun, pa onda samim tim nije dovoljno ni točan navod, a to je ovo što je kolega Koračević rekao da smo zahvaljujući svjedočenjima pred Istražnim povjerenstvom doznali da je gospodin Šuker glasovao za nešto što nije ni pročitao. Ne samo da to, nego mi smo posredno doznali da je gospodin Šuker dao mig čelniku INA-e da ne plaća trošarinu, pa je nastao dug veći od milijardu kuna. U normalnoj državi svaki ministar takvoga kalibra bi davno dao ostavku. Hvala.
A niste ništa ispravili kolega. Ovo je li mig ili nije s jednim ili s dva oka, to je povjerenstvo trebalo raditi, a da se mi ne budemo isto pritvoreni u povjerenstvu, a da onda navečer kad doktor i ja krenemo u Podravinu, ne znamo kako Boga moliti, da li se čuvamo Mađara ili Mađarona. Idemo dalje s klubovima. Uvaženi kolega Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, malobrojni kolegice i kolege zastupnici. Iako je ova tematika u javnosti izazivala veliku pozornost, u medijima još veću, evo svjedoci smo nekakvog smiraja rekao bih danas popodne u Hrvatskom saboru kada razmatramo izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u svezi s privatizacijom INA-e, te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL Hungarian Oil, itd. Ja bih rekao temeljem ove rasprave koja je do sada vođena, a izgleda ovako konfliktno ipak da vrana vrani oči ne kopa. Naime izgubljena je neovisnost naftna i plinska Republike Hrvatske, netko je kako reče ovdje kolega Koračević uzeo novac za te stvari, za upravljačka prava, a nelogično je, dakle potpuno je nesuvislo netko tko nema većinski paket dionica a da ima, to valjda ja mislim da je raritet u svijetu da ima upravljačka prava. Ja nisam ekonomist ali znam i u svom domaćinstvu računati valjda tko je gazda i tko upravlja bilo domaćinstvom, bilo nečim drugim, jasno onaj tko ima većinski novčani ili bilo koji kakav drugi udio. Međutim eto kod nas može sve. U ovoj državi se može sve i onda je bilo tragikomično gledati gotovo bih rekao prijenos televizijski, ispitivanja nekakvog krunskog svjedoka zvanog Ivo Sanader, koji tako eto imajući saznanja rekao bih na iznenađenje dominira, rekao bih dominira i odgovorima i činjenicama nad pitanjima, sadržaju pitanja članova Istražnog povjerenstva. Bilo je žalosno gledati kako netko u Istražnom povjerenstvu gospodo ili neće ili ne zna postaviti prava pitanja, a ni odgovori nisu bili takvi kakvi jesu. Čitao sam jednu knjigu, još dok sam bio gimnazijalac, tamo kad je ubijen predsjednik Kennedy, zvala se "Anatomija jednog atentata". U toj knjizi se potanko opisuje dakle atentat na predsjednika Johna Fitzgeralda Kennedya. Ta knjiga ima tisuću i 200 stranica, uspio sam je pročitati a da na kraju ništa nisam znao. Nije mi bilo jasno. I pored ilustracija, slika koje su tamo, fotografija koje su tamo postojale. Čini mi se da i nakon ovog izvješća koje je sačinjeno ovdje malo bi se toga moglo znati. Jednostavno rekao bih da je INA ili prema INA-i čelnici koji su vodili ovu državu od 2000. godine pa i oni 2003., i ovi 2008. da je izvršeno jedno, rekao bih ovako slikovito, samoubojstvo iz zasjede. Dakle, govorim ne bukvalno nego govorim u prenesenom značenju. Hvalili smo se ovdje da 40% nafte i plina imamo, "imamo" pod navodnike, mi iz vlastitih izvora. Jasno da postoje prije svega bušotine u Đeletovcima, u Srijemu. Dakle, postoje također plinske bušotine iz kojih se Hrvatska snabdijeva za 40%. Sve je to dakle bilo u vlasništvu INA-e, a danas sa jasnim upravljačkim pravima gospode iz MOL-a, odnosno ovom mađarskom firmom. Pomalo me to podsjeća na onu hrvatsko-ugarsku nagodbu iz 1868. godine, ali povijest je povijest i nećemo je dirati, to je bilo. Zato me uvijek ovako kada vidim naziv strateški partner onda me to podsjeća na to. Kako strateški kada strateški može biti svatko tko daje uvjete koji odgovaraju i INA-i, jasno i hrvatskoj državi koja je bila vlasnik i imala upravljačka prava nad INA-om. Gospodin Koračević reče da je INA izručena, dakle izručena i ovaj naftni dio i ovaj plinski dio. Ovdje se raspravlja danas o ovom izvješću, rekao bih rad povjerenstva je bio medijski popraćen na naslovnicima, na udarnim vijestima. Tresla se brda, a evo nakon svega što kaže narod rodit će se miš ili zapravo niš kako bi rekli zagorci. Ništa neće biti od svega. Spominje se ovdje i "Podravka", spominje se i Spice, spominje se i Marković izvjesni itd., spominju se i neke druge osobe pa rekao bih i, iako nije lijepo, i nekakve rodbinske povezanosti određenih čelnika u firmama koje sam maloprije narekao pa se čini da se krije tu mnogo toga više, osim novca, a u pozadini svega je ipak bila dobit i to kriminalna dobit onih koji su činili štetu u ovoj Hrvatskoj i ponašali se poput štetočina za ovud državu. Nema abolicije i objašnjavanja što je bilo 2003. godine. Bilo je tu svega i tada, a još više 2008. Teško je, teško je podijeliti i reći udio, gospodo iz 2003. je toliki, a ovaj drugi udio u ovome nesretnom poslu je toliki. Ja ne ulazim u to koliki su vam udjeli i SDP-a i HDZ-a. Ali, vjerujte mi ne navodim ovdje ni jednu brojku, ali građani znaju, građani dobro znaju tko je sve omastio brke i umočio dobro ne prste nego je ruku do i preko lakata. I ovdje mi trošimo uzalud vrijeme, a vrijeme je za nezavisni USKOK i nezavisni DORH da istraži kako valja i da uhiti vinovnike ovoga samoubojstva INA-e iz zasjede. Hvala vam lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu jer smo iscrpile prijave po klubovima. Prvi se javio uvaženi kolega Goran Marić. Izvolite kolega Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. Obično kad čovjek pročita bar jedan tekst ili bude na jednom sastanku ili obavi jedan razgovor ili više nešto spozna, nešto lijepo čuje, postane pametniji malo, postane malo mudriji, ima više informacija pa se lakše i snalazi. A eto, završi rad povjerenstva, toliko sastanaka, toliko sati, toliko minuta, a ja ništa ne spoznah, ništa ne naučih što nisam znao. Žalim svaku sekundu koju sam proveo u radu povjerenstva. Kad se spomene privatizacija INA-e ne pada mi na pamet nijedna lijepa misao koja je u svezi s privatizacijom. I to ne samo INA-e nego i mnogih drugih privatizacija. Iako jedan protagonist kaže iz tih vremena koji je iz istrošenog i iznošenog jednog odijela uskočio na listu stotinjak najbogatijih Hrvata, govori da je pretvorba i privatizacija majka spasiteljica Hrvatske, ja se s tim ne mogu nikada složiti jer proces pretvorbe i privatizacije je Hrvatsku deindustrijalizirao, otjerao mnoge u mirovinu prisilnu, a tisuće otjerao i na Zavod za zapošljavanje. Ne mogu smatrati ni spasiteljicom ni privatizaciju i prodaju Plive ni INA-e ni banaka, ni HT-a ni ostalih tvrtki. Taj proces najviše je utjecao na visinu ino duga RH. Taj proces je doveo do toga da se nekolicina besramno obogatila na račun Hrvatske i na račun Hrvata i Hrvatica otimajući im kruh iz usta. I neka me nitko i ne pokušava uvjeriti u ispravnost tih odluka i da su one provedene u nacionalnom interesu pa ni INA. Počnimo po redu. Donijet je Zakon o privatizaciji, a Vlada se javno deklarirala svojim stavom da će prodati INA-u jedino u slučaju ako budu najmanje 3 ponude. Prodalo se 25%+1 dionica a bile su samo dvije ponude, to smo znali i prije rada Povjerenstva. Upravljačka prava nisu bila na prodaju, na prodaju su bila i Zakonom o privatizaciji samo dionice. Tumačenja da je logično da je netko dobio upravljačka prava ako je vlasnik 25%+1 dionicu su meni nelogična. Jer u isto vrijeme imamo slučaj gdje je Republika Hrvatska vlasnik 49,95% u jednom hotelskom trgovačkom društvu i nema utjecaja ama baš nikakva na upravljačka prava. Nema ni jednog člana, ni uprave ni nadzornog odbora ni direktora, a vlasnik je dvostruko više od ovih 25. Upravljačka prava su onolika koliko ima vlasničke strukture i ne pripadaju nikome upravljačka prava niti su ona previše data kao što neki ovdje govore, nisu previše, nije smjelo biti upravljačkih prava uopće. Ako netko kupi dionice, kupio je dionice, postao je vlasnik dionica i iz toga će dobivati dobit ako ima, a na skupštini se odlučuje tko će biti nadzorni odbor i tko će biti u upravi. Prodala se INA a da nije nitko vršio procjenu vrijednosti INA-e, oslonilo se tu i tamo na nekakve konzultantska mišljenja, a zanemarila se tržišna vrijednost INA-e, zanemarila se dinamička vrijednost procjene. Ali se brinulo o tome da se konzultantske tvrtke angažiraju i bogato nagrađuju nizašto, a strateški partner je nazvan kupac jer to lijepo gordo zvuči, a zapravo nije strateški partner. I zamislite, od samog vremena kada su prikupljene ponude, nije prošlo ni 24 sata već je izabran najpovoljniji ponuđač. I dogovoreno je kako će funkcionirati nadzorni odbor, kako će financijski direktor biti MOL-ov, a to sve je dato nakon odabira konačnog ponuđača i ja razumijem politički stav da se brani privatizacija INA ali nikada neću razumjeti ponos na ono što se učinilo. Podržavam i borbu protiv korupcije, borbu protiv kriminala, ali zar nije čudno da nitko nikada nije odgovarao samo za jedan sektor u Hrvatskoj, za sektor bankarstva, za sektor i INE toliko toga se događalo tamo svega i svačega, neracionalnog upravljanja, toliko gubitaka ostvareno, nitko nije odgovarao, tamo je primjer lošeg upravljanja, primjer zlouporabe položaja. Ispada da je samo kriminal u državnim tvrtkama, a nije tako. Primjerice u Americi 37% svih stečajeva i likvidacija privatnih poduzeća je posljedica pronevjera pljačke i kriminala, nije i u Hrvatskoj manje sigurno. Ali ispada da je privatni sektor imun na kriminal. Stoga toliko toga ima nejasno u prodaji INA-e kao i Plive kao i svih drugih povezanih, slično osmišljenih privatizacija, ali kada se to spomene negdje u javnosti onda to mora biti zabranjeno ili ... Tako je izbačeno iz jedne emisije nedavno kako su dvije banke upropastile NAMU i odvele je u stečaj, kada se napravilo to takav prilog u emisiji onda je taj prilog izbačen i ne može se čuti ni vidjeti. Ja ću naravno ... zaključke koje je Povjerenstvo izglasalo ali se sjetih vjerojatno kada je Shakespeare pisao Hamleta možda mu je na um padala pretvorba i privatizacija u Hrvatskoj, kada je napisao "Pred ljudske oči izići će podla djela bez obzira što ih krije zemlja cijela". Hvala lijepa.
Hvala. Imamo četiri replike. Najprije kolega Maras.
Hvala lijepo gospodine Marić rekli ste u raspravi da se kupuju dionice, a da se ne kupuju prava. E sada, da je to istina netko bi teoretski mogao kupiti 75% kompanije a da se prema tome ne podrazumijeva da ima pravo upravljati kompanijom, pa normalno je da kada kupuješ kontrolni paket da dobivaš neka prava, jer inače drugim riječima ne bi imalo nikakvog smisla da kupuješ kontrolni paket kompanija i moraš imati pravo na upravljanje tim dionicama. A što se tiče drugog dijela, da se u 25% i da se najbolji ponuditelj izabrao u 24 sata, pa posljedica je to transparentnosti natječaja, svi su znali pravila, svima je bilo jasno kakva će upravljačka prava dobiti onaj koji kupi, i na kraju je trebalo odabrati tko je podnio ponudu sa većom cijenom. Jedna kompanija je podnijela sa 505 milijuna, druga sa 400 i tu zbilja ne treba po meni razmišljati niti pet minuta, a ne 24 sata. Jer 505 je više od 400.
Odgovor na repliku kolega Marić.
Hvala lijepa. Kolega Maras nisam siguran da dobro poznajete Zakon o trgovačkim društvima, bar iz onoga što ste sada kazali. Jer sa dionicama se doista ne kupuju upravljačka prava, ona se ostvaruju na skupštini društva, i pojavljuje se dioničar na skupštini društva sa svojim dionicama, a zna se Zakon o trgovačkim pravima tko donosi odluke na skupštini i koliko utječe na odluke. Prema tome, ako je netko kupio kao što vi kažete 75% dionica, onda on ne može ne imati upravljačka prava jer on sa 75% donosi skoro sve odluke na skupštini osim izmjene statuta i zato mu treba još jedna dionica više od 75%. Što se tiče vaših 505 milijuna i kako je to dobra ponuda bila. Koliko je dobra? Pa mi kada smo i Splitsku banku prodavali za 50 milijuna maraka govorilo se kako je to sjajna ponuda, nije prošlo ni mjesec dana novi vlasnik prodao za milijardu maraka. Pa jedino možemo znati je li to dobra prodaja neka sada MOL objavi prodaju svojih dionica, i tržišnih uvjeta i pozicije u upravljanju pa ćemo vidjeti koliko bi dobio. Ja tvrdim da bi dobio najmanje 2 milijarde dolara. Hvala lijepa.
Hvala. Dalje za repliku se javio kolega Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Marić je jasno objasnio činjenicu da MOL nije smio dobiti nikakva upravljačka prava kada je kupovao dionice 255 + jednu dionicu što upućuje na to da je vjerojatno MOL platio upravljačka prava ali kome je platio to ne znam. Jako dobro ste objasnili, jer upravljačka prava i nisu bila predmet prodaje. Saznali smo iz izvješća povjerenstva da povjerenstvo nije moglo dobiti tekst natječaja, čak ni tekst natječaja. Postavlja se pitanje zašto? Kako je moguće od INA-e se tražilo pa je navodno netko od onih koji su govorili rekao da to postoji na stranicama Financial times. Dakle, nije se dobio ni tekst natječaja. Dalje, nije se dobio ugovor između INA-e i MOL-a koji je postojao, treći ugovor koji je postojao i koji postoji ugovor između INA-e i MOL-a. možda iz tog ugovora možemo saznati tko je stvarni vlasnik 28 off shor tvrtki INA-nih u inozemstvu preko koje se vjerojatno slijeva ogroman novac u tih 28 tvrtki temeljem koncesija koje su također prodane. Ja se ne slažem da bi Mađari dobili najmanje 2 milijarde eura za njihov udio u INA-i. Smatram da bi to bilo barem 10 puta više. Jer kada bi se vrijednost koncesije u inozemstvu, vrijednost koncesije u Egiptu, vrijednost koncesija u Hrvatskoj koje su prodane zajedno sa INA-om kada bi se one prodale ja sam siguran da bi vrijednost INA-e bi prešla 30 milijardi eura. Ukupna vrijednost tih naftnih i plinskih polja. Dakle, sve ono što je prodano zajedno sa INA-om. Nadalje, dakle branitelji su sami prodali, nismo ih mi prodali nego Fond branitelja je sam prodao tih 7%. To pitajte branitelje. Oni su procijenili da je u tom trenutku prodaja dobra. Prema tome, sama činjenica da je ovdje ostalo nejasno zašto se nije mogao dobiti ugovor između INa-e i MOL-a ne od Vlade nego od INA-e. Vlada nema ugovor između INA-e i MOL-a. Treba dobiti tekst natječaja i treba razjasniti zašto nije po tržišnoj vrijednosti prodavana INA. Je li bilo procjene tržišne vrijednosti? Prema nekim spoznajama izgleda da je bilo 2003. procjene tržišne vrijednosti koja je daleko nadmašivala onih procijenjenih 2 milijarde s kojima se išlo u prodaju.
Vrijeme vam je isteklo. Hvala. Odgovor na repliku kolega Marić.
Kolega Matušić bila je još jedna procjena tvrtke Anderson&Anderson, ali nikako do nje da se vidi koliko je ona veća od onoga za koliku je cijenu prodana. Ali nije samo da mi nismo dobili tekst natječaja, nismo mi dobili ni kopije ugovora za konzultantske tvrtke da vidimo što je njihova bila zadaća i po kojoj cijeni su to odradili. Nesporno je kao što ste rekli upravljačka prava nisu nuđena, ona su ugovarana sa odabranim kupcem. OMV nije imao takvu ponudu i da je imao cijena bi bila veća. A ja samo mogu reći da je prodajom INA-e da su dokinute mnoge hrvatske mogućnosti spram hrvatske budućnosti. Hvala lijepo.
Hvala. Kolega Tomljanović, replika. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženom kolegi Mariću bi replicirao u onom dijelu njegove rasprave s kojom je spominjao procijenjenu vrijednost kapitala ili početnog kapitala INA-e prije potpisivanja samog ugovora, dakle prije samog natječajnog postupka i zaključivanja ugovora o privatizaciji. Naime, iz dokumenata samog povjerenstva koje sam ja iščitao nedvojbeno proizlazi da nije napravljena prava ili po UZUS-ima kako se to rada procjena vrijednosti temeljnog kapitala. To točno doslovno stoji i da se nisu poštivali niti osnovni kriteriji u poslovanju. I kada se vrši procjena trgovačkog društva dakle onog koje ili prodajemo ili privatiziramo. Pa u tom kontekstu me silno interesira pa onda kojim metodama je izvršena ta procjena, ako nisu po pravilima struke izvršena sama procjena i kako se moglo uopće krenuti u sam proces ako ti osnovni parametri, ulazni parametri nisu odgovarali onome što je tada trebalo napraviti u smislu prave valjane procjene temeljnog kapitala INA-e.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Tomljenović glavna polazna osnova za procjenu bila je knjigovodstvena vrijednost. Pa ne postoji tvrtka u Hrvatskoj kojoj knjigovodstvena vrijednost odgovara tržišnoj vrijednosti. Pa znamo kako se proces pretvorbe se radio, da je knjigovodstvena vrijednost u startu manja nekoliko puta od tržišne vrijednosti. Da je knjigovodstvena vrijednost 10 puta manja samo od vrijednosti nekretnina koje su unijete u temeljni kapital te tvrtke. I nesporno je da je potpuno nestručno napravljena analiza vrijednosti INA-e prije prodaje. I niti je napravljena tržišna vrijednost niti dinamička procjena vrijednosti. Pa osobno vjerujem, a ni vi ne biste prodali ni polovni automobil da ne izvršite procjenu, a kamoli strateški najvredniju tvrtku u Hrvatskoj koja je preostala. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je uvaženi kolega zastupnik Josip Salapić. Izvolite kolega. U ime predlagatelja Dragica Zgrebec. Izvolite
Hvala potpredsjedniče. Nisam imala namjeru se javiti u toku rasprave ali ovdje su neka pitanja pokrenuta u replikama, ali i od člana povjerenstva. Naime, mi smo tražili dokumentaciju što se tiče privatizacije od Vlade Republike Hrvatske. Vlada je vodila postupak privatizacije i ona je morala dostaviti svu dokumentaciju. Na ponovljeni zahtjev za dostavljanje određene dokumentacije koja je po prvom popisu dokumentacije nije dostavljena Vlada nam je dala odgovor da ne posjeduje takvu dokumentaciju. Od natječaja do ne znam još nekakvih tamo bilo je nabrojano nekoliko dokumenata da ona ne posjeduje takvu dokumentaciju. Malo je čudno da Vlada nije pronašla dokumentaciju koja je bila arhivirana u Ministarstvu gospodarstva koje je vodilo te poslove. Ali moram reći sada jedno osobno mišljenje, što znači knjigovodstvena a što znači tržišna vrijednost. Dioničko društvo koje temeljni kapital dijeli na dionice dakle utvrđeno je 9 milijardi kuna, po 900 kuna jedna dionica. Dakle, to je vrijednost s kojom se ide na burzu. 2000. godine INA nije kotirala na burzi. Dakle nekakve tržišne vrijednosti koja bi se potvrdila na burzi nije bilo. I moglo se, vrijednost je bila ona koju je netko htio platiti u tom trenutku.
Hvala. Kolega Salapić, izvolite sada vi.
Hvala lijepo, potpredsjedniče. Evo ja bih večeras, 6 mjeseci nakon našeg zajedničkog rada dao i svoj doprinos ovoj raspravi u izvješću našeg povjerenstva, a vezano za privatizaciju INA-e. Prije svega, ja bih se zahvalio predsjednici na našoj suradnji. Šest mjeseci bio sam tajnik toga povjerenstva. A ono što bih rekao, reći ću pomalo i svoje osobno mišljenje o radu u svemu tome. Bilo je puno, šest mjeseci političkog rada je nešto što je puno, puno se pisalo u medijima i smatram da smo napravili jedan veliki politički i demokratski iskorak u Republici Hrvatskoj jer su na našem povjerenstvu, kada su u pitanju INA i prodaja INA-e svjedočili i bivši ministri i bivši premijer ove države i čelni ljudi koji su sudjelovali u postupku privatizacije jednog od najvećih hrvatskih poduzeća. Ja bih svoje osobno mišljenje počeo sa konstatacijom da smatram da je sama namjera osnivanja ovog povjerenstva prije svega bilo politikantstvo. Prijedlog za osnivanje povjerenstva došao je u vrijeme kada su se Republici Hrvatskoj na inicijativu Državnog odvjetništva, a sukladno našoj strategiji borbe protiv korupcije i organiziranog kriminala pokrenuli određeni pravni slučajevi, određeni istražni postupci, istražne radnje jer Državno odvjetništvo smatra da je povrijeđen interes Republike Hrvatske. Smatram da se u tome trenutku iz ove sabornice, prije svega iz dijela SDP-a pokušalo nanijeti jedan politički udar Hrvatskoj demokratskoj zajednici, Vladi Hrvatske demokratske zajednice, predsjednici Vlade Republike Hrvatske, a svima nama ovdje u Hrvatskom saboru. Zato imam činjenice i argumente, kao što je gospodin Maras rekao da smo mi bez činjenica i argumenata ušli u to povjerenstvo pa da smo tamo statirali i nastupali 6 mjeseci bezveze da bi nas na kraju netko proglasio lopovima po principu jedan lopov, svi lopovi. Mislim da to u ovoj državi tako se nitko ne može odnositi prema nikome, a posebno ne prema nama koji smo časno ušli u povjerenstvo, prema našoj stranci koja je prihvatila vaš prijedlog, koja je prihvatila osnivanje istražnog povjerenstva i koja je čak proširila naš zadatak na 2003. godinu. Vidite, mi smo se spotakli na prvoj stepenici, spotakli smo se na 2003. godini jer ste vi smatrali da je postupak privatizacije koji ste vi pokrenuli i ugovori koje ste vi potpisali sve u skladu s zakonima Republike Hrvatske. 25%+1 dionica, sve u skladu sa uvriježenim pravilima pravnog i političkog ponašanja, a sve ono što je Vlada Hrvatske demokratske zajednice radila poslije toga to je sve kriminal i to je nešto što treba osuditi javno i to je nešto zbog čega HDZ treba otići sa vlasti. E pa vidite, to je bila jedna velika greška. Mi smo činjenicama i argumentima, gospođa Lovrin je u ime kluba govorila, dokazali i pokazali javnosti da ste 2003. godine protivno Zakonu o trgovačkim društvima MOL-u dali više zadržanih prava nego što je i gospodin Marić kaže niste trebali ništa, ja sam rekao da ste dali previše nego što je to bilo propisano pozitivno pravnim propisima naše zemlje. Smatram da ste time nanijeli štetu ne samo INA-i nego Republici Hrvatskoj. Mi se ne bojimo istine. Ono što ste napisali na kraju zaključka da se zadužuje Državno odvjetništvo Republike Hrvatske da u roku od 90 dana da izvješće Hrvatskom saboru, dakle Državno odvjetništvo Republike Hrvatske je na zahtjev glavnog državnog odvjetnika dobilo sve materijale našeg povjerenstva. To smo mi svi članovi povjerenstva to znali, na to smo pristali. A da ste vi smatrali da je u slijedu i da je u pitanju kriminal vi biste to prijavili državnom odvjetništvu, a ne bismo mi ovdje kao istražno povjerenstvo raspravljali o nečemu što ja smatram da je politikantstvo. Imam jedan konkretan primjer. Kada smo tražili da mediji izađu iz dvorane, kada smo razgovarali o plinskom biznisu, kada smo trebali razgovarati o nečemu što je bilo tajna, kasnije smo oznaku tajnosti skinuli, Vlada je oznaku tajnosti skinula ne nas to što Vlada Republike Hrvatske se nečeg bojala nego MOL nije dozvolio da se sa tog dijela ugovora skine oznaka tajnosti i taj smo dio čuli. Ta sjednica je trajala 30 minuta sve skupa i vrlo se brzo to razgovaralo. Vi ste imali svoje argumente, mi smo imali svoje, ali sve skupa, cijela priča o kriminalu, o nečemu što je silno oštetilo Republiku Hrvatsku trajalo je 30 minuta. A kada su bile kamere i mediji to je trajalo satima, satima i satima. Kada smo razgovarali o svjedocima, kada smo mi prihvatili da Ivo Sanader svjedoči, gospodin Polančec svjedoči, gospodin Šuker da svjedoči vi ste se složili. To smo se dogovorili jednoglasno. A nakon završetka svjedočenja kada pojedini svjedoci nisu rekli ili su rekli više nego što su vama trebali reći ili nama ili su rekli dovoljno ili premalo, o tome će odlučivati i hrvatska javnost i nadležne institucije. Vi ste tražili da onda svjedoči i predsjednica Vlade, ne zato što vas zanima što predsjednica Vlade ima reći po tom pitanju jer ste znali da ona je svoj posao i svoju ulogu predsjednice Vlade časno preuzela i da ona ne štiti kriminal, da se ona do kraja sa svojom Vladom i našim ministrima javno pokazala i rekla što misli o organiziranom kriminalu i korupciji u Hrvatskoj. Ne bojimo se ničega i mi smo bili spremni kao HDZ-ovi zastupnici ispitivati i bivšeg predsjednika stranke i bivšeg premijera bez zadrške, bez obzira što su neki rekli nama da mi tamo se baš nismo ponašali sukladno. Mi smo se ponašali sukladno onome što smo kao i članovi povjerenstva, a i zastupnici u Hrvatskom saboru trebali pitati i trebali saznati. Onako kako ste se vi ponašali poslije toga da bi trebala sjesti za svjedoka gospođa predsjednica Vlade, to nije ništa drugo nego namjera izazivanja prijevremenih izbora, namjena izazivanja kaosa u Republici Hrvatskoj i namjena izazivanja povezivanja slučajeva Podravke, Polančeca, ne znam koji slučaj sve nisu otvorili samo da dokažete tu vašu priču da je naša Vlada kriminalna organizacija koja ide kontra interesa građana Republike Hrvatske i svih onih koji su nas izabrali u ovaj Visoki dom. Vidite, i tu ste pogriješili. Sve ono što ste htjeli postići politikantstvom u odboru za INA-u niste uspjeli. Niste uspjeli jer naša javnost ne treba biti slijepa pored zdravih očiju. Ništa mi nismo pogriješili, mi smo pristali na ono što ste vi tražili. Da smo se bojali mi bi to spriječili, da smo mislili da štitimo kriminal, da štitimo nekoga tko je nešto nečasno učinio ili prekršio naše zakone mi na to ne bismo pristali. Vi ste nas proglasili lopovima prije nego što smo tamo sjeli. Vi ste se prema nama ponašali kao da mi ne štitimo interese naših građana nego štitimo jednu malu organizaciju i da smatramo da sve ono što mi radimo nije pošteno i nije dobro. Mi se ne bojimo ničega. Ako smo pošteno i časno radili svoj posao, ako su nas građani izabrali na ovu stranu sabornice mi se ne bojimo istine. Zato smo i nas petero članova povjerenstva dali svoje izdvojeno mišljenje i ne dozvoljavamo da bilo koga unaprijed proglašavate krivim, da bilo koga osuđujete zbog nekih političkih odluka koje je Vlada donosila, a mi smatramo da smo imali činjenice i argumente da kažemo da, pogriješili ste 2003., ponuda MOL-a je bila 100 milijuna dolara veća od ponude drugog partnera. Zašto je treći ponuditelj odustao, mi smo smatrali da ste možda pogodovali, vaša Vlada te godine, MOL-u, možda je MOL imao neku povlaštenu informaciju koju tada mi nismo znali. To je naša činjenica makar vi smatrate da ona nije točna. Zašto da mi prihvatimo nešto što ste vi rekli da ne valja i što vi kažete da nije dobro i što vi mislite da smo mi organizirana jedna grupica, grupa, Vlada, koja je išla prevarit naše građane. E tu ste u krivu. Mi smo pokazali odlučnost, hrabrost, demokratski iskorak, da smo bili pristali i svjesni onoga što nas čeka u INA-i, nismo se bojali ničega. Ne bojimo se ni istine. Mi se samo bojimo onoga što su laži, klevete i nešto što se nečasno nanosi našoj Vladi, našoj premijerki, nama svima ovdje. Mi smo svoj posao odradili. Ali smo utvrdili da ste vi pogriješili na početku, da ste krivi temelj postavili za najveću hrvatsku kompaniju koju ste prodali, a to je INA. Da li smo je trebali prodati ili ne o tome će reći ekonomski stručnjaci i pravni, ali i hrvatska javnost. A to da je naša Vlada nanijela štetu Republici Hrvatskoj, da su naši ministri, naša premijerka kriminalna skupina. E to nećemo nikom dozvoliti pa ni vama, bez obzira što vi sad meni rekli poslije u replici ili ispravcima netočnoga navoda. Ja svojim građanima i svima nama poručujem. Naša Vlada časno i svjesno će uvesti Republiku Hrvatsku u Europsku uniju, do kraja istrijebiti kriminal i mafiju u ovoj zemlji, izvući našu zemlju iz gospodarske krize i to je naš interes. A da ste imali hrabrosti glasali bi za državni proračun i dali bi nam dovoljno vremena da Hrvatsku uvedemo u Europsku uniju, a onda vi čekajte ili ne čekajte neku svoju priliku, a nama dozvolite da časno i pošteno odradimo svoj posao. Hvala lijepa.
Imamo prijavljenih pet replika. Najprije potpredsjednica Antunović. Izvolite potpredsjednice.
Kolega Salapiću, vi ste mene jako iznenadili svojom raspravom. Naime, postoji Zakon o Istražnom povjerenstvu i zna se šta je zadaća Istražnog povjerenstva. I ja sam kao zastupnica u ovom Saboru koja nisam bila članica tog Istražnog povjerenstva strpljivo čekala da vi svi s lijeve i desne, članovi tog Istražnog povjerenstva odradite svoj posao i utvrdite činjenice. Naravno da sam pažljivo mogla pratiti i ono što su radili moji kolege članovi tog Povjerenstva i znam da su se trudili upravo raditi po onome što i je bila zadaća u Istražnom povjerenstvu, a to je utvrditi činjenice. Ali vi ste sad jasno demonstrirali, čak jasno i posvjedočili o tome da ste vi u čitavoj toj priči prepoznali jedino politikantsku priliku da se optužiti protivnika, političkog protivnika. Ali vjerujte s ove strane nije bilo te nakane, a vidim da je sa vaše strane bilo. Ali ne samo iz vaše rasprave, nego još više iz rasprave koja je prethodila ovoj vašoj, koju sam odslušala vrlo mirno i mirne savjesti što je najveće dostignuće, a koja je potpuno neutemeljena sa dubioznim rečenicama govorila o jedinoj transparentnoj velikoj privatizaciji, djelomičnoj privatizaciji koja je provedena u ovoj zemlji u ovih 20 godina a to je upravo prvi krug privatizacije INA-e. Trebalo vam je skoro 10 godina da to stavite na svoj dnevni red i politički obračun, a mogli ste to učiniti odmah kada je to napravljeno. Naravno da niste mogli jer je sve bilo javno, jer je sve bilo transparentno, jer je postignuta najbolja moguća cijena i više od toga. A sad ste očito ubacili to u igru upravo zbog politikanskih interesa i pokušaja bacanja tame na eventualne svoje loše poteze.
Hvala. Odgovor na repliku kolega Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Pa da je sve bilo tako transparentno, javno za vrijeme vaše Vlade kao što vi kažete uvažena kolegice Antunović ne biste vi izgubili izbore 2003. godine. Vi ste zbog te transparentnosti, javnosti i poštenja izgubili izbore. Ima tu još slučajeva. Imamo mi Plivu, imamo mi tržnice, imamo mi grad Zagreb. Pa vi ste u Zagrebu 20 godina na vlasti? Pa šta ste napravili u Zagrebu? Zagreb je opljačkan do kraja. Vi kažete da smo se mi bojali. Pa što vi niste predložili na početku onda da 2003. godina uđe u Istražno povjerenstvo. To vas ne zanima jer ste tu pogriješili. Da ste htjeli da budete pošteni do kraja trebali ste staviti 2003. godinu. Mi smo pristali. Ja sam rekao svoje mišljenje. Ja sam govorio iskreno i pošteno. Politikanstvo i ništa drugo, a istinu će utvrditi netko drugi. Ako je tu prekršen zakon mi smo tu donijeli zakone u ovom Saboru tko je dužan poduzeti određene korake toga se ne bojimo, a istina možda ponekad boli više od onoga što mi danas možemo jedni drugima reći. Ja sam točno znao što sam rekao i nisam ja ništa nikoga iznenadio. Samo sam rekao da nas zanima istina, istina i samo istina pa i u ovom slučaju INA-e, a da je tako po vama bilo vi ne biste izgubili izbore, ne biste 17 godina sjedili u oporbi.
Replika, uvaženi kolega Koračević. Izvolite.
Kolega Salapić, rekli ste da ste kroz rad u Istražnom povjerenstvu dokazali da i prokazali netransparentnost u onom prvom dijelu privatizacije INA-e zaključno sa 2003. godinom. E sad moje jedno pitanje koje nije politikansko. Nek' je na bazi fakta, na bazi činjenice. Ja znam da mi vi na to odgovor ne možete dati jer vas u to vrijeme nije bilo u Saboru. Možda ste bili član stranke, ali nije vas bilo u Saboru 2003. godine. Ali je moje pitanje zašto i zbog čega članovi Hrvatske demokratske zajednice nisu sudjelovali u raspravi 18.7.2003. godine kada je tadašnja Vlada Hrvatskom saboru podnijela izvješće o provedenom postupku privatizacije INA-e pa ma kakav bio netransparentan, transparentan, ovakav, onakav, ali on je provediv. Da je bio transparentan te dokaze imamo samo ako ih želimo čitati. Jer činjenica da smo čuli razno razne matematike i procjene i metode procjene, ulaznim parametrima, to je ta naknadna pamet koja pokušava zamagliti jednu suštinsku stvar, a to je ono što se desilo kasnije pa smo i vi i ja imali priliku čuti i matematiku tipa 25% plus jedan je 26. Prema tome, sadržajno mi se vrlo dobro razumijemo, jako dobro se razumijemo. Ali moje ključno pitanje sad vama zašto Hrvatska demokratska zajednica nije iskoristila priliku da u Saboru, u Parlamentu što je osnovni i temeljni zadatak i premijerka uvijek proziva da mi saborski zastupnici moramo raditi svoj posao. Pa zašto niste odradili svoj posao i tu netransparentnost prokazali 2003. godine. Zašto? Zbog čega?
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Salapić. Izvolite.
Kolega Koračević, sami ste rekli ja tada nisam bio zastupnik Hrvatskog sabora ali nisam bitan ja. Vi meni odgovorite na jedno pitanje. Jeste vi trebali čekati 2010. godinu da kažete da je počinjen kriminal u Hrvatskoj 2005. godine. Jeste trebali čekati da ode Ivo Sanader pa da kažete da je INA krivo prodana da je u INA-i počinjen kriminal. Jeste trebali čekati da dođe do određenih promjena u Hrvatskoj pa da pokušate naštetiti na taj način Vladi Hrvatske demokratske zajednice, imali ste i vi brat bratu dobrih 7 godina da neke stvari promijenite, pa niste. Imala je vaša zajednička Vlada priliku da učini revoluciju u Hrvatskoj kad je HDZ poslije Tuđmanove smrti izgubio izbore, pa što ste napravili? Jedva ste tri godine izdržali na vlasti, izgubili ste izbore, a da je, ponovit ću jedan u cilju svojih teza gospodine Koračević da je po istini poštenju onda bismo mi sjedili 20 godina u oporbi, a vi bili na 20 godina na vlasti. Prema tome to je dovoljni komentar za ovo sve.
Gospodo, vratimo se temi jer očito da. Kažu da je 6 mjeseci povjerenstvo radilo, ali vidim da ovo kako sad članovi povjerenstva su ovdje vrlo aktivni, očito da je trebalo produžiti. Gospdine Maras, izvolite.
Prvo da kažem da mi u Zagrebu nismo 20 godina, nego 10 godina na vlasti, a bili bi 15 da je Tuđman htio potvrditi gradonačelnika kada smo dobili '95. izbore, ali nije. S druge strane to što sad kažete da SDP želi pokazati premijerku i ministre kriminalnom organizacijom, pa vjerojatno biste isto tako sada kao što sada govorite govorili prije dvije godine da sam to govorio za Sanadera, a vidite Sanadera sad. Ne vidite ga ovdje, ali vidite ga u kontekstu kojih se priča kreće. Ali tada biste isto tako gorljivo kao što sada branite premijerku Kosor branili Sanadera, i ne samo vi, nego i gospođa Lovrin i svi ovi koji su sudjelovali u radu Istražnog povjerenstva, a i u vašem klubu. Znači toliko o tome koliko ste uvjerljivi, odnosno koliko je u vašim riječima onoga iskrenoga, i šta zbilja mislite ili ono šta govorite šta vam je potrebno. A s druge strane rekli ste da će birači na kraju krajeva verificirati tko je u pravu. Pa birači su verificirali, u ova 2 mjeseca HDZ je izgubio 10% rejtinga, a niste izgubili, niste to izgubili zato šta ste im bili uvjerljivi oko svih ovih afera. Vjerojatno su vas zbog toga nagradili. Tako da nemojte gospodine Salapiću miješati kruške i jabuke, nego priznajte ono šta su činjenice, a činjenice su na stolu. I još jednom da vas podučim, nisu prodavana upravljačka prava, ali se partneri nakon šta se kupe određeni udjeli u firmi dogovaraju tko će imati kakva upravljačka prava, a svi koji su sudjelovali na natječaju su znali kakva ih upravljačka prava očekuju. Ako ste smatrali da su dobili previše, imali ste 7 godina da to korigirate, a ne da ih 2008. godine još i nagradite pa im date cijelu kompaniju u njihove ruke. Hvala lijepo.
Hvala gospodine Maras. Odgovor, kolega Salapić.
Gospodine Maras, prije svega vi biste trebali sami sa sobom dogovoriti. Ja zahvaljujem na poduci, ali nije potrebno. Jedan samo mali detalj. Ocjenu stanja iz svega ovoga što vi govorite reći će naši birači. Izbori su prilika dobijete ocjenu prolaz ili ne prolaz, a po mjesnim izborima za gradske četvrti i mjesne odbore vidim da ste ključne gradove izgubili. Prema tome da je takva situacija kakvu vi govorite, ne bi HDZ dobio izbore i u Dubrovniku, i u Šibeniku, i u Zadru. A zaboravili ste jednu ključnu stvar. Na povjerenstvu za INA-u vi ste taj koji je htio biti predsjednik povjerenstva, i vi ste taj koji je inicijator cijele ove priče. Kad sam govorio o politikantstvu, govorio sam o vama. Ja sam se gospođi Zgrebec zahvalio na korektnom i jednom stručnom vođenju povjerenstva, a politikanstvo, poziv premijerki Kosor da dođe u Sabor to sam rekao vama, ne ostalim članovima povjerenstva, jer vi ste taj koji je htio silno sjesti na mjesto predsjednika Istražnog povjerenstva, i vi ste taj koji je htio silno dokazati da je naša Vlada kriminalna organizacija. A da je tako, da je tako vaša stranka mislila da treba vi biste bili predsjednik, a niste.
Hvala. Arsen Bauk, replika. Izvolite kolega.
Dakle kolega Salapiću, pokušali ste nas uvjeriti šta smo mi htjeli kad smo predlagali ovo, a ja ću vam vrlo jednostavno objasniti. Dakle htjeli smo dvije stvari. Prvo pokazati da je posao bio loš. Govorim politički loš, ne govorim o ovom kaznenom, pravosudnom, itd. To će se utvrditi, to nije posao Sabora. I to je pokazalo svjedočenje ministra Šukera, jer da je bio dobar, on bi to pohvalio, ne bi se ograđivao, da je bio dobar posao. Prema tome to smo pokazali. A onda smo htjeli pokazati da su za taj loš posao svi znali, a to je potvrdio u svom svjedočenju bivši premijer Sanader koji je rekao da su svi znali, rekao je ono šta cijela nacija već cijelo vrijeme od kad je postao premijer zna, to je da mu je gospođa Kosor bila prva zamjenika, najvjernija suradnica, i da je on poslao nju da pomiri Šukera i Polančeca koji nisu maltene ništa znali. I treća stvar, ovo je dakle cilj povjerenstva utvrditi istinu, i ovo je jedna politička utakmica koja ima jedan totalni paradoks u sljedećem. Jedna stranka koja je 2003. bila članica vladajuće koalicije glasat će protiv da je ona privatizacija 2003. bila loša, a 2007. kad je bila opozicija i bila je protiv ovakve privatizacije, u povjerenstvu je glasala da je ta privatizacija bila dobra. To vam samo, radi se o HSS-u da ja sad, da se zna o čemu pričam, prema tome to vam je najbolji pokazatelj da je to jedna politička utakmica. I slažem se sa svima onima koji kažu da biste na isti način branili prije godinu dana gospodina Sanadera. Ali ja moram reći da je vaš način ispitivanja premijera Sanadera i vaše saborsko djelovanje nakon tog povjerenstva vrlo zapaženo i dobro, i da imate sve predispozicije da u sljedećem mandatu budete jedan od mladih vođa opozicije. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, kolega Salapić. Izvolite.
Nisam ja naručio ovaj EPP zadnji, to nije potrebno. O tome će reći naši birači, i oni koji su me izabrali u Hrvatski sabor. Vrlo je važno kolega Bauk vama reći da i vi sami možda ponekad se pogubite u onom što kažete, pa evo na svjedočenju povjerenstva za INA-u potpredsjednik Vlade Linić je rekao da je gospodarska situacija tada u Hrvatskoj bila dobra, snažna, financije stabilne. Drugi svjedok gosopdin Jurčić je rekao da je INA prodana zbog teške gospodarske situacije i loših financijskih prilika u Hrvatskoj. Dakle i tu nešto ne štima. Tako da ne ispadne da ono što vi kažete i ono što danas ja govorim ispred HDZ-ovih zastupnika nije točno. Ja sam govorio istinu. A vaš komentar oko premijera Sanadera, i naše ispitivanje premijera Sanadera, imali ste priliku čuti, pročitati i vidjeti. Prema tome, da smo se bojali ne bi ga ni pozvali, a o tome koga biste vi podržavali da ja vas pitam siguran sam da ne biste podržali vašeg predsjednika Milanovića jer vas on iz dana u dan vodi tamo gdje ste jako dobro navikli biti, u debeloj … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]]
Vratimo se mi povjerenstvu, a ne procjenama, rejtinzima, izborima. To će sve kad se raspiše reći građani po programu, itd. Kolega Markovinović vi ste se javili. Izvolite za repliku.
Dobro, nećemo o tome, ali ankete su uvijek njihove, a pobjeda naša, ali dobro to smo navikli. Naime, evo kolega Salapić dali ste jednu izvanredno dobru analizu zbog čeg je povjerenstvo osnovano, dakle čisto politikantstvo, što se događalo, a mislim da je cijelo povjerenstvo nastalo samo zbog toga jer smo se mi počeli sve češće vraćati u godine između 2000. i 2003. kad je slavna koalicija bila na vlasti gdje smo otkrivali da je bilo izuzetno puno nebuloznih i kriminalnih odluka. Nije to samo DAIMLER, to je nabava nagibnih vlakova, svega, da ne nabrajam. Puno toga. Dakle, puno, puno tog je bilo unutra. E sad, kad smo počeli nabijati na nos još onaj veliki proračunski minus koji su krpali isključivo sa INA-om i prodaja upravljačkih prava, prodaja bez naknade upravljačkih prava, e onda ajde idemo povjerenstvo pa ćemo malo o plinu pa ovom, onom. Da su htjeli o stručnom razgovarati o plinu pozvali bi prof.dr. Miljenka Šunjića, da su htjeli razgovarati o INA-I pozvali bi Vesnu Balenović jel' koja bi im rekla istinu, da su uništavali INA-u, uništavali su je jer su uništili INA TRANSPORTE i podijelili transport INA-in podobnim partnerima. Da se podobnim partnerima pogodovalo cijelo vrijeme, to je točno. A upravljačka prava lako je dokazati. Ako je bilo 7 članova uprave, 2 Mađara, 5 naših, a sve odluke donesene sa 6 ljudi, što je drugo nego prodaja upravljačkih prava? I sad se pitamo, a jesmo što dobili mi? Ne. Oni možda znadu tko je što dobio.
Odgovor kolega Salapić. Poštovani kolega Markovinović mi smo se složili u svome mišljenju i drago mi je da i ostali zastupnici misle da se radi o običnom politikantstvu jer da nije bilo tako, da nismo postupili kako smo pametno i mudro iz kluba HDZ-a odlučili da ćemo pristati na ovo povjerenstvo jer se nismo bojali istine i na kraju kada nije propala ta priča oko izazivanja nereda, prijevremenih izbora, lijepljenja INA-e sa ostalim slučajevima koje vodi Državno odvjetništvo vi ste povukli ručnu, ali mi smo ostali do kraja. I meni je žao što se nismo uspjeli dogovoriti o zajedničkim zaključcima jer ste sami znali da na prvoj točci ćete pasti na tome ispitu. I danas, mi ovdje uzdignute glave možemo govoriti o onome što smo radili, a vi možda za koje vrijeme koje je pred nama, kad budu neka druga pitanja se postavili, a gospodin Markovinović je rekao DAIMLER i slično, ja se nadam da će tu pravda doći do kraja i da će sve ono što je otvoreno i sve ono što treba biti završeno biti do kraja dokazano i da će se, ne prejudicirajući pravne odluke i pitanja pravosuđa, ali netko u ovoj zemlji treba znati tko je maca, a tko je miš. Ja se nadam da ćete na izborima sljedeće godine kad naša zemlja postane punopravna članica EU, da ćete shvatiti da ste cijelo vrijeme sve ove 4 godine bili u jednoj debeloj zabludi da je sva šteta koju ste htjeli nanijeti našoj predsjednici Vlade gospođi Kosor, našim ministrima i nama zastupnicima jedna prazna priča u vjetar, a nas očekuju ozbiljni poslovi. Ja vas molim, evo na kraju, da nas više ne zamarate sa nečim što apsolutno vam nije bilo potrebno.
Hvala kolega Salapiću vrijeme vam je isteklo. Uvaženi kolega Lesar, vi ste na redu. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa u dosadašnjoj raspravi o ovoj temi mahom su sudjelovali članovi Istražnog povjerenstva.
Izvolite.
Čekam da se uzburkani duhovi lijevo od mene smire. Imam osjećaj kao da je povjerenstvo nastavilo svoj rad u proširenom sastavu i da nisu imali dovoljno vremena da dokažu svaki svoju namjeru. Ali, čitajući i slušajući ovu raspravu konstatiram nekoliko bitnih činjenica. Dakle, u cijelom procesu ništa nije ukradeno, sve je bilo pošteno, dobro u korist RH i građana Hrvatske. Rafinerije u Hrvatskoj su modernizirane, otkriveno je veliki broj novih bušotina nafte i plina, pozitivnih, zaštita okoliša u rafinerijama je na maksimumu i time smo postigli potpuno energetsku neovisnost u opskrbi plinom i naftom. Kakva je rasprava dosad bila? Ja polazim od toga da je Istražno povjerenstvo imalo ovlasti umjesto krađa i lopovluka utvrditi i da li su svi poslovi u ovom procesu i u tom poslu bili zaštićeni interesi i imovina RH, a ona može biti ugrožena i nesposobnošću i neznanjem, a ne nužno kriminalom. A da je u potpisu dokumenata koje će povjerenstvo analizirati između ostalog i glavni ugovor kao i prvi dodatak o plinskom poslovanju. Pa zbog toga, a pozivajući se na te odredbe iz odluke pitam kako to da u izvještaju i u raspravi, a očito takvih pitanja na Istražnom povjerenstvu nije bilo pa nije bilo ni odgovora, zašto je Vlada Republike Hrvatske potpisala prvi dodatak glavnom plinskom ugovoru u kojem omogućava, izražava spremnost prodaje polovice hrvatskog udjela u vlasništvu bloka HAYAN? Blok HAYAN nije u Zapruđu niti u Zaprešiću nego u Siriji. U tom bloku HAYAN aktivne su bušotine, odnosno polja JIHAR, AL MAHAR, JAZZAL, MUSTAVIRA, MAZUL, PALMAIRA. Prema službenim objavljenim podacima dobit HAYANA je 200 milijuna dolara. 200 milijuna dolara! Tko je izradio, naručio i izradio i gdje je prezentirana studija opravdanosti da Hrvatska proda polovicu svog udjela u HAJANU? I kada se to i gdje desilo? Da li je prodaja polovice HAYANA u skladu sa Energetskom strategijom RH i planiranom gradnjom kapaciteta gdje je plin energent? Zašto je MOL inzistirao da ta klauzula uđe u prvi dodatak ugovora o glavnom plinskom poslovanju? Ako je 200 milijuna dolara dobiti to znači da se radi o unosnom poslu. Što je sa plinskim poljem Sjeverni Jadran koji je prodan AGIP-u odnosno dio, ne sve. Pa su naši stručnjaci procijenili da sjeverni Jadran ima zalihe 8 milijardi prostornih metara plina. Onda su naručeni englezi koji su se složili sa našim stručnjacima i na kraju Talijani. Kada je AGIP kupovao sjeverni Jadran ugovor u tom trenutku je dao projekciju 11,5 milijardi prostornih metara plina, od onda do danas samo je Anamarija proizvela i na tržište izbacila 11,5 milijardi prostornih metara plina, samo Anamarija. Ima i onih koji su tada pa i danas upozoravali da sjeverni Jadran vrijedi više od 20 milijardi prostornih metara plina, ali mi smo ga dali uz pretpostavku od 11,5. Kamo ide pline iz sjevernog Jadrana. Skladište Okoli smo kupili i potrošili novac umjesto gradili svoje kapacitete i kada je Okoli napunjen udio Hrvatskog plina iz sjevernog Jadrana ide u Mađarska skladišta, Hrvatski dio s polja sjeverni Jadran ide u mađarska skladišta jer ih mi nemamo i plaćamo naravno skladištenje svoga plina u Mađarskim skladištima. Treći blok pitanja, INA je imala i ima koncesije na područja Jadran, Dinaridi i Panon, starija od 20 godina i u tih 20 godina nafta, INA naftaplina više nema, on je uništen, zatvoren i postao je jedna mala služba unutar tobožnje INA-e, ni jedna investicija, nikakav razvoj po toj koncesiji nije napravljen i nije poduzet postupak oduzimanja koncesije sada MOL-u koja je nekada dobila INA. Jeste li svjesni što znači da ostavljanje tih koncesijskih prava i koncesije na sva tri područja dakle Jadran, Dinaridi i Panon ostavlja mogućnost da sutra eksploatator tih nalazišta, svega što se nađe neće biti ni INA niti Hrvatska nego da će to završiti u Mađarskim skladištima. Čitao sam neki dan da bi cijena plina domaćih nalazišta trebala biti 70 lipa i različiti lobisti uporno ponavljaju cijenu plina 90 lipa po metru prostornom. U pozadini je pokušaj da se ta cijena u Hrvatskoj prihvati kao tržna, da taj plin otkupljuje MOL jer drugome ne možemo prodati kojega će poslije prodavati taj isti plin po 2,20 do 2,40 koliko jest u ovom trenutku cijena. I umjesto toga da reagiramo sa zaštitnom cijenom, proizvođačkom od kunu 70 mi puštamo, svi šutimo i nameće se a sutra će to postati istina da je cijena plina 70 lipa po metru. I završavam sljedeće, sve države koje imaju problem sa energijom i novcem za ulaganje, ne grade više skupe plinovode naročito u rijetko naseljenim područjima, otocima i brdsko planinskim područjima, ali imaju plin ili primjenjuju novu tehnologiju tlačenog prirodnog plina koji se korisnicima dostavlja u kontejnerima, malim, srednjim ili velikim i time izbjegavaju veliki investicijske troškove i sada postavljam pitanje, zašto namjeravamo ili smo iskazali spremnost prodaje svog udjela u HN-u kada bi brodogradnja gradeći i prevozeći odnosno izgrađujući kapacitete za prijevoz plina iz Sirije mogla opskrbiti i riješiti problem snabdijevanja plinom ogromnog broja otoka, rijetko naseljenih područja, brdsko planinskog područja za koje u ovom trenutku Hrvatska nema novac da gradi plinovode, ali nema ni potrebe za njih nakon C&G tehnologije koja je već prisutna. Ako smo nešto pogriješili do sada, ovo je posljednji trenutak da spašavamo, izlazimo iz ugovora koji su potpisani u prosincu prošle godine, to je također istina, nitko neće moći osporiti da je dodatak tom poslu potpisala Jadranka Kosor a ne Ivo Sanader.
Hvala kolega Lesar. Dalje za raspravu se prijavila uvažena kolegica Dragica Zgrebec. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. U uvodu svoje rasprave reći ću što je funkcija Povjerenstva jer tu se pa i u ovoj raspravi pa i u medijima se dosta spekuliralo kako je radilo Istražno povjerenstvo, što je pitalo nije pitalo. Istražno povjerenstvo kada se osniva ima strogo ograničen djelokrug rada i može raditi, postavljati pitanja i tražiti dokumentaciju samo na području onih pitanja koje im je stavljeno u nadležnost. Istražno povjerenstvo, zato što je to radno tijelo Parlamenta je političko tijelo, u njemu sudjeluju parlamentarci, u našem zakonu većinu ima vladajući, manjinu u Povjerenstvu ima opozicija, s time da iz redova opozicije bira se predsjednik Povjerenstva. Dakle, to je u onom smislu što se tiče Zakona o Istražnim povjerenstvima. Ono nije pravosudno tijelo da utvrđuje nečiju krivnju, i ljude koje poziva da svjedoče ne znači da ih sumnjiči nego od njih traži određena pojašnjenja, razjašnjenja koja ne može dobiti iz dokumentacije koju prikuplja. Zaključci koje daje su političke naravi a ne određivanje kazne ili utvrđivanje kaznenih djela itd. Hrvatska se opredijelila za tržišnu ekonomiju i za privatno vlasništvu, a jedno od takvih privatizacija je ispitivalo i Istražno povjerenstvo. Odlučili smo se kažem za tržišnu ekonomiju i privatno vlasništvu, išli smo u privatizaciju, INA je prva tvrtka koja je privatizirana po posebnom zakonu. Zakon je utvrdio u kojoj mjeri se ona može privatizirati i faze po kojima se ona privatizira. Prva faza privatizacije bila je prodaja 255 + jednu dionicu. Vodila se zaista po zakonu. Zakon je propisao točno postupak kako se koja faza provodi. O svakoj fazi privatizacije morao je svoju suglasnost dati Hrvatski sabor. To je i činjeno. Ali nakon svake privatizacije Vlada je trebala dati izvješće o toj privatizaciji. Nažalost, izvješće je Sabor raspravio i prihvatio samo o fazi prodaje 25% + jednu dionicu. I to je činjenica. I u tom smislu jest kršen zakon u sljedećim fazama privatizacije. Ja neću uopće ocjenjivati jeli zakonita bila privatizacija u bilo kojoj fazi. To nije niti zadatak istražnog povjerenstva. Istražno povjerenstvo može samo reći ono što se po zakonu nije provodilo. Kako su se sklapali ugovori? Ugovori između dioničara stvar su dioničara. Mi možemo ocijeniti jeli bilo politički korisno ili štetno da se u pojedinoj fazi strateškom partneru ili jednom od velikih dioničara davala onakva ili ovakva upravljačka prava. Osobno mislim da prodajom 25 + jednu dionicu nije bilo prejudicirano tko će biti sutrašnji vlasnik INA-e, jer MOL nije imao nikakve garancije niti po ugovoru niti po zakonu da će ikada postati većinski vlasnik. Zato što Vlada tim ugovorom nije preuzela nikakvu obvezu čak niti prvokupa dionica da to čini strateški partner. Međutim, Vlada je bitno utjecala na vrijeme kada će provoditi sljedeće faze privatizacije. I mi ovdje kažemo u svojem izdvojenom mišljenju i u zaključcima klubova da je upravo to što se samo u tri godine izvršila privatizacija na način da se prenijelo dionice u Fond branitelja, što uopće nije sporno. Nije sporno niti da je Vlada prodala dionice zaposlenim i bivši zaposlenim po povoljnijim uvjetima, ma nije sporno niti da je išla na javnu ponudu dionica, jer je to utvrđeno zakonom. Međutim, Vlada je upravo što je u tom vremenu to radila zapravo stavila mogućnost da MOL na tržištu kupi sljedećih 31% dionica i da sa svojih 25% dionica postane vlasnik 56%. U ovom trenutku, 56 jel je 25 imao i 31. U ovom trenutku on ima 47,16%. Vrlo kratko vremenu možda u ovom trenutku već je na burzi kupio jer su dionice stalno u ponudi. Možda ima i preko 50% mi u ovom trenutku ne znamo koliko je vlasništvo. Međutim Vlada nije trebala ići 2007. godine u inicijalnu ponudu dionica. Ja mogu spekulirati da je to radila zbog izbora. Jeli to radila ili nije? O tom po tom. Ali svako ima pravo na svoje mišljenje. Zašto je Vlada baš 2007. godine dala na tržištu još 17% dionica isto pod povoljnim uvjetima građanima. Možemo reći pogodovala je svojim građanima ali je time stvorila mogućnost da MOL dođe do većinskog paketa dionica. Međutim nešto se je desilo i u tišini. Ugovorom iz 2003. godine regulirano je da MOL neće obavljati nikakvu djelatnost što se tiče djelatnosti INA-e na području na kojem poslu je INA. Međutim već se je i 2007. godine promijenila ta klauzula ugovora. Dozvolilo se MOL-u da kupi Tifon i on postaje konkurent INA-i ne samo Hrvatskoj nego i u ovom jugoistočnom dijelu Europe i stvarno se to desilo da je MOL-u opadala maloprodaja i da MOL u ovom trenutku ima problema sa maloprodajnom mrežnom. Pa zahvaljujući tome što se kao konkurent javio MOL. Mi tvrdimo da se nikakvom ugovorom nijednom klauzulom ugovora iz 2003. godine nije uvjetovalo promjena ugovora ili pojedinih dijelova ugovora zato što je MOL došao do vlasništva od 47,16%. Da je to točno možemo citirati dijelove ugovora, oni su napisani i prepisani iz ugovora u ovom našem izvješću. Kaže se da ugovor traje tako dugo dok jedan od strana, dakle ili Hrvatska ili MOL ima 25% + jednu dionicu. U trenutku izmjene ugovora ima i jedna i druga ima više od toga. A promjene u odnosu snaga dioničara u upravi i nadzornom odboru se mijenjaju tek u onom trenutku kada MOL pređe 50% vlasništva. Dakle, kada stekne 50% + jednu dionicu. Ni to se nije ostvarilo. Međutim što se u međuvremenu desilo. 2008. godine INA ima ogromne poslovne probleme i probleme sa likvidnošću. Ušla je u investicije koja je financirala kreditima sa nepovoljnom kamatnom stopom, došla je u situaciju da investicije nisu završene, a kredita se više nije moglo dobiti. U svjedočenju čujemo da nije mogla isplaćivati plaće. MOL reagira, osigurava kredit od tri milijarde eura i naravno da tada vrši pritisak vjerojatno na Vladu da dođe do izmjene ugovora i on vidi da se nije upravljalo INA-om na jedan dobar gospodarstveni način. I ja osobno mislim da je to razlog, da je to razlog da se MOL koji je sada u poziciji da upravlja INA-om da se želi riješiti i posla na kojem gubi, a to je plinsko poslovanje. I što se onda dešava? Vlada sklapa sada o tome možemo govoriti jer je ugovor objavljen, Vlada sklapa takav ugovor da kaže cijena plina će biti tržišna plina za sve u Hrvatskoj osim rafinerija koje su u vlasništvu INA-e. one će imati povlaštene uvjete. Gdje je tu bila Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja i da kaže da je to narušavanje tržišnog natjecanja? Nismo o tome ništa čuli niti smo mogli o tome čuti od svjedoka jer nismo mogli pozvati gospođu Spevec. I možda zadnja stvar što se tiče plinskog poslovanja. Ide se na dopunu ugovora odnosno na prvi aneks ugovora i znate što se njim regulira? Regulira se porezni dug INA-e, tek tada se utvrđuje u samom aneksu ugovora da je INA dužna 2 milijarde kuna trošarina i utvrđuje se do kad će platiti milijardu kuna, a kad će se obročnom otplatom regulirati preostali dug. I na kraju samo da kažem, ako je sve tako čisto, u svim fazama privatizacije, zašto onda se ne želi prihvatiti zaključak da se sva dokumentacija, ne samo ono što je tražio državni odvjetnik, samo svjedočenje, sva dokumentacija koju smo prikupili, dakle svi ugovori, sva dokumentacija iz INA-e dostavi Državnom odvjetništvu pa neka ono ocijeni što je zakonito, što nije.
Hvala. Kolega Linić je na redu. Izvolite, kolega zastupniče.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Smatram da dokument koji je pred nama, a radi se o izvješću povjerenstva, je materijal koji ipak predstavlja značajnu kvalitetu. U tom dokumentu imamo vrlo jasno nabrojeno i koji su relevantni dokumenti u svim fazama, što se događalo, relevantne podatke iz svih dokumenata izvučeno, ja bih rekao bez sugestija ili bilo čega, svjedočenja, kratki ispis svjedočenja. Znači to je dokument bez političkog utjecaja niti jedne niti druge strane, znači dokument koji zaista vrijedi. Naravno, nitko ni ne očekuje da u Hrvatskoj povjerenstva pokušavaju iz dokumenata izvući istine nego imamo dva različita stava. Onaj tko se želi ozbiljno baviti tim problemom pogledat će te dokumente, pročitat će i probat stvorit svoju istinu. Pa dozvolite da i ja probam vrlo jasno reći jer većina u povjerenstvu je predložila zaključke. Što mogu zaključiti, da proces privatizacije do 2003. koji je proveden po zakonu, javni natječaj je bio, javni rad, discipliniran, uredan i odgovoran rad Povjerenstva za privatizaciju, objavljen kompletno i rezultati natječaja, dan ugovor i na kraju izvješten Hrvatski sabor. Za većinu to je nezakonito i štetno za Hrvatsku. u isto vrijeme u tim dokumentima je jasno naznačeno, nema se pravo steći iznad 25+1, nema, o tome može samo Hrvatski sabor odlučit. Prema tome, nitko nije dobio više nego što treba. Ali to nije relevantno za većinu. Nitko nije mogao dobiti iznad 25+1, nijedna klauzula ugovora nije obvezivala. Dapače, ja moram reći da sam šokiran neistinom kolegice pravnice koja tumači Zakon o trgovačkim društvima neumjesno, neistinito. Govoriti o tome što piše ili ne piše u tom zakonu vis a vis prava da netko ugovorom utvrdi što su prava jednog ili drugog dioničara, zaista ja bih rekao obmanjivanje javnosti. Obmanjivanje javnosti. Idemo dalje. Za većinu ugovaranje novih odnosa dioničara mimo postojećeg ugovora u kojem ugovoru se jasno naznačuje da dok god netko ne pređe 50% nema se pravo mijenjati odnos … [[Govornik se ne razumije.]] To se smatra korisnim za Hrvatsku. Dapače, moja kolegica Lovrin objašnjava da je to po Zakonu o trgovačkim društvima. Neistinito. Na to vas ne obvezuje zakon. Ugovor veli ne trebate to mijenjati, ne trebate. Nijedan zakon pa ni Zakon o trgovačkim društvima ne nameće kad će se mijenjat ugovor između dioničara. Nijedan, ali je netko promijenio. Ali za većinu promjena tog ugovora koji ide na štetu je korisno djelo. Isto tako, Vlada Republike Hrvatske je odlučila prodat ćemo i Fondu branitelja i zaposlenima. Sve u redu, Vlada je još uvijek bila iznad 50%. Tada Vlada donosi odluku prodati i 17%. Vlada je odlučila da MOL stekne većinu na tržištu. Za to većina opet smatra sve je to u redu, sve je to transparentno. A tada dolazimo, Sabor nikad nije obaviješten o procesima ni prodaje fondu ni braniteljima odnosno ni zaposlenima ni javnu ponudu. Isto tako imamo tajni ugovor o plinu, imamo ugovor koji govori o tome da se porezni dug može platiti kroz ugovor dva dioničara što je suprotno Zakonu o izvršenju državnog proračuna. Ali vidite, sve te stavke novih odnosa između dva ulagača za većinu je zakonito. Sve u redu, većina ima pravo čitati činjenice kako god hoće, samo morate znati ove činjenice su i transparentno napisane i u ovom izvješću. Zamislite, za većinu imati većinu od 7 članova Nadzornog odbora u odnosu na 2, većinu od 7 članova uprave u odnosu na 2, smatra se da nije dobro ugovoreno radi zadržanih prava. A ta zadržana prava koja su rečena i koju većina pokušava kao zločin prikazati i svih dokumenata upravnog odbora, nadzornog odbora vidi se da nikad nije bio predmet rasprave, da MOL nikad nije bilo kakav veto u odnosu na ta prava postavio. I također se evidentno može uočiti da većina u hrvatskom dijelu nije nikad bila izložena bilo kakvim pritiscima po zadržanim pravima što znači nije spor za upravljanje INA-om bio u zadržanim pravima. Ali zato većina što zaključuje, da hrvatski vlasnik je bio ograničen pa je to razlog neuspješnog poslovanja, neulaganja, pa je to razlog što smo ostvarili enormne gubitke u poslovanju INA-e. Upravo ovo što je MOL kriv za to. E pa sad, ja čak velim da većina ima pravo da osuđuje MOL da je on kriv što smo imali najveće gubitke u vrijeme kad je cijena nafte skakala i sve naftne kompanije ostvarile enormne dobiti. I isto tako mogu razumjet da je MOL kriv što do 2003. imali smo kompletno proizvodnju u Hrvatskoj, vrlo mali uvoz i derivati iz INA-e su se prodavali i na privatnim pumpama. Ali danas je INA najveći uvoznik derivata, a ne nafte, ne nafte. Da, odgovor je sve je to eto kriv MOL. E pa sad, ako je zaista kriv MOL zašto je Vlada dozvolila daljnji nastavak privatizacije? Zašto se većina upravo to ne pita. Ako većina osuđuje da je MOL odgovoran za štete u poslovanju i loše vođenje tvrtke takva kompanija nije smjela postati vlasnik dionica. I Vlada je držeći 50 i nešto posto u svojim rukama mogla jednostavno onemogućit MOL u bilo čemu. I tada nema ni promjene ugovora i moglo se upravljati i odgovorno bit od strane INA-e. Da, to se da pročitat iz ovih dokumenata ali ne iz zaključaka vladajućih. I naravno, da ja na kraju idem i na ono najbitnije. U ovom Saboru smo se mi natezali oko preuzimanja plinskog poslovanja. U ovom Saboru smo mi imali raspravu jel' to dobro ili nije dobro za Hrvatsku. Sa nereguliranim tržištem plina, cijenom plina jasno smo upozoravali ne uplećimo se u taj dio. INA proizvodi plin i podavat će ga onako kako država odlučuje o cijenama jer nemamo ekonomske cijene, ne dozvoljavamo formiranje cijena. I imamo nekakvo pravo jer je to hrvatski plin. Ali ne, mi smo ovdje javnosti prodavali neistinu, govorili da je to naš interes, išli promijeniti ugovor, na ime toga osigurali preko 500 milijuna dolara za Okoli i u ovom trenutku razmišljamo kako podmiriti dugove kome? INA-i. Zašto? Gubici su, problemi su bili oko formiranja cijena. MOL je napokon dobio slobodu formiranja cijena, opteretio Hrvatsku za veće cijene plina. Ali plin nije samo energen. Plin je i sirovina u našoj Petrokemiji neovisno da li je organska ili anorganska i utječemo na bitno rezultate i Petrokemije koji je inače jedan od velikih izvoznika. Da, sve je to učinjeno sa plinskim biznisom. I ono što je najveće, danas je svima evidentno da je to šteta, šteta za Hrvatsku. Pa zašto je šteta? Pa dan danas se raspravlja između Vlade i MOL-a o dugovima Vlade prema INA-i. Jer ovaj ugovor nije konzumiran, ovaj ugovor je ostavio štetnih posljedica i još ćemo sve vidjeti oko čega ćemo raspravljati. Pa danas se pojavljuje priča da ćemo dati dionice JANAF-a da bi platili te dugove. Znači, ono što se zove transport nafte, plina, struje, što znamo da ne smije u privatizaciju i tu se postavljaju zahtjevi ne zato što je MOL bezobrazan, nego što je loše zaključen ugovor i što se ovo nije smjelo dozvoliti. Prema tome, puno činjenica. Svatko ih zna pročitati tko imalo bolje razumije tezu. Nejasno je prijedlog zaključaka većine, jer jednostavno očito činjenice nisu dobro pročitali.
Hvala. Imamo ispravak navoda kolegica Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa netočan je navod gospodina zastupnika Linića, a ne samo netočan nego i nepristojan da ne kažem bezobrazan jer proziva mene kao pravnicu da krivo i da ne znam tumačiti zakon. Dakle, ono što sam ja rekla i dobro znam zakon i dobro razlikujem pravo glasa iz kapitala i upravljačka prava. Dakle, ono što sam ja rekla a to vam je ovdje. 27 odredaba Zakona o trgovačkom društvu ima za koje se traži tročetvrtinska većina ili 75% udjela u temeljnom kapitalu i toliko glasova na skupštini. To je ono što je mogao MOL dobiti kada je kupio 25% plus jednu dionicu. Onda je mogao imat prava glasa za 25% plus jednu dionicu u glasanju na Skupštini. Ono što je ... [[Govornica se ne razumije.]] dobio i o čemu sam govorila to su upravljačka prava i pravo veta u Nadzornom odboru i u upravi prigodom odlučivanja. To je sasvim irelevantno što netko nije koristio svoje pravo, naravno već sam vam rekla jer je i drugi partner znao da ima pravo veta pa se unaprijed s njim dogovorio, a i to što je dobio nekim čudom i li ne znam kada pravo da ima člana uprave za financije i za razvoj i onda govori o tome tko mu je smetao za taj razvoj. Jednako tako je netočno, a to možete iz fonograma pročitati da sam ja rekla da je bila zakonska obveza izmijeniti ugovor. To jednostavno nisam rekla, nego sam rekla da Zakon o privatizaciji kaže kada Hrvatska padne sa vlasništvom ispod 50% da nema više mogućnost one kontrole da INA bez suglasnosti Vlade ne može donositi odluke o ... [[Govornica se ne razumije.]] To piše u Zakonu o privatizaciji kolegice, pa pročitajte. INA-e u Zakonu o privatizaciji.
Hvala. Ispravak navoda kolega Tomljanović.
Hvala lijepo. Pa evo uvaženom kolegi bi ispravio netočan navod koji je doslovce kazao da kolegica Lovrin krivo interpretira odredbe Zakona o trgovačkim društvima i da time obmanjuje javnost. To je netočno uvaženi kolega. Kolegica Lovrin je pravilno interpretirala odredbe Zakona o trgovačkim društvima, a pogotovo one koje se odnose na strukturu kapitala i vlasničke udjele u odnosu na upravljačka prava, a to je upravo malo prije zorno i obrazložila. Dakle, cijela priča je u tome, pa ima ona priča o zlatnim dionicama da se ne poklapaju i nije jasno jednostavno i treba lučiti, dakako proučavajući sve ove ugovore strukturu temeljnog kapitala, vlasništvo nad dionicama od upravljačkih prava i temeljem prenesenih upravljačkih prava strukturirane, dakle tijela u trgovačkom društvu koji donose odluke. Tu je problem. O tome se zapravo radi. To se ne radi o krivoj interpretaciji odredaba Zakona o trgovačkim društvima. Naprotiv, baš korektno i onako kako to Zakon o trgovačkim društvima i propisuje.
Hvala. Replika kolegica Zgrebec. Izvolite.
Kolega Linić, govorili ste oko ovih zadržanih pitanja. To se htjelo kroz Povjerenstvo prikazati kao upravljačka prava. Ali to su međusobni dogovori dioničara i oni nemaju veze sa ovim što se govori koje su odredbe Zakona o trgovačkim društvima što ima onaj tko posjeduje 75% plus jednu dionicu ili može blokirati ako ima 25% plus jednu dionicu. Međutim, zanimljivo je kako su regulirana ta zadržana prava ili ti odnosi dioničara kad oni moraju dati suglasnost, kada MOL ima 25 plus jednu dionicu. On će davati suglasnost o nekakvim poslovnim transakcijama od 80 milijuna odnosno 200 milijuna kuna na godinu. Zašto se išao mijenjati takav odnos suglasnosti, međusobnih suglasnosti dioničara kad se mijenjao ugovor, kada Hrvatska tada kad se mijenja ugovor ima 44% dionica, i ona dolazi u nepovoljniji položaj sa 44% nego što je MOL bio sa 25% plus jednu dionicu. Tu je pitanje umješnosti pregovaranja, političke koristi ili štete, o tome možemo odlučivati, jer mislim da i tu je, i tako su se mogli dioničari dogovoriti. I osobno mislim da su se tako dogovorili upravo pod pritiskom negativnih poslovnih rezultata 2008. godine, jer se taj ugovor mijenjao 2009. godine. Što se tiče plinskog poslovanja treba reći da bi se mogao konzumirati ovaj ugovor, mi smo mijenjali Zakon o tržištu plina i to na način da pogodujemo INA-i, odnosno sada MOL-u koji upravlja INA-om. Zašto smo to išli raditi? Čak smo išli tako daleko da promijenimo Zakon o tržištu plina.
Odgovor, kolega Linić.
Da, i ponavljam kolegica pravnica zaista obmanjuje javnost. Ona govori o odredbama Zakona o trgovačkim društvima koji se odnosi na skupštinu. Rad uprava i nadzornog odbora je stvar dogovora dioničara, i to nije predmet zakona, jer se dogovaraju o ovlastima, i to je pitanje zadržanih prava. I to je ono što mi vrlo jasno velimo ništa se ne mijenja u dijelu skupštine. Ali postoji nešto drugo, da odnosi su jasno definirani 7:2, 7:2, a za zadržana prava, za to da se ne dovodi u opasnost imovina, da se ne dovodi opasnost transakcija oko kupnje, da se ne dovodi u opasnost negativni pregovori sa Vladom, sa sindikatima, da to je ono o čemu dioničari trebaju odgovarati, ali vidite to isto, ta ista zadržana prava je i hrvatska Vlada nakon 2003. ugovorila, ali na štetu Hrvatske, daleko lošije. Daleko lošije. I sad ja pitam, zašto? Zašto se nisu izborili da sadržaj zadržanih prava bude isti? Prema tome, zamislite nezakoniti su zadržana prava kad je u pitanju MOL, a zakonito je kad to hrvatska Vlada, ali većinu ne zanima što su ta zadržana prava na štetu Hrvatske kad su naknadno ugovoreni. A što se tiče plina, pa u svojoj raspravi ja sam i naglasio mi ovdje smo odgovorni jer smo išli mijenjati zakone i omogućiti Vladi da da MOL-u, odnosno INA-i mogućnost da sa hrvatskim plinom ima veće cijene, da ugrožava hrvatsku industriju, da ugrožava hrvatsku energetiku, i da time rješava nesposobne i odgovorne ljude koji su krivi za gubitke i štete načinjene u periodu 2006.-2009.
Replika, kolega Goran Marić.
Hvala lijepa. … [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]] Kolega Liniću, ajmo izmijeniti razmišljanja o nekim stvarima koje ste vi ovdje iznijeli. Kazali ste Vlada Republike Hrvatske je donijela odluku o prodaji dionica braniteljskog fonda. Volio bih čuti od vas, zato vam i dajem priliku, je li točno da je to odluka upravnog odbora braniteljskog fonda o prodaji dionica? Je li točno da je to investicijska odluka, a ne politička odluka? Je li točno da je braniteljski fond se zaduživao po 12% kamatu, da bi isplaćivao dividendu svojim dioničarima, članovima? Je li točno da je sa prodajom tog portfelja to bila najbolja investicijska njihova odluka, jer su isplatili dividendu i sačuvali fond? Je li točno da je time postignuta najveća cijena koja je moguća bila postignuti, ni prije ni poslije toga nije bila tolika cijena dionice INA-e? To je o tom dijelu. O drugom dijelu, kad govorite, možemo li prozivati MOL da je kriv za ovo ili za ono. Pa kažete je li MOL kriv za gubitke u INA-i. Je li točno da je uprava INA-e kriva za gubitke INA-e? Je li točno da je nabavljala naftu po cijeni znatno većoj od tržišne cijene i stvarala visoke zalihe? Je li točno i da je cijena dionica INA-e 25% plus jedna, 3,5 milijardi a da je potencijalna dobit INA-e kao što ste vi kazali, a ja se s vama slažem 4 milijarde kuna neto godišnje, to znači da je zapravo cijena bila jednoj potencijalnoj godišnjoj, manja od jedne potencijalne godišnje visine neto dobiti, a što se samo nije ostvarivalo zahvaljujući lošem upravljanju, odnosno ne zahvaljujući nego zbog lošeg upravljanja. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, kolega Linić.
Kolega Marić, odluka upravnog odbora fonda branitelja od prodaje nije upitna, sugestija Vlade je MOL je dobar partner, prodajte njemu. To je bila odluka Vlade i sugestija Vlade. Pamtimo to. Nakon toga prodaja zaposlenima je isto u redu, i što će zaposleni s time nije upitno, ali Vlada Republike Hrvatske je išla u javnu ponudu sa 17%. S time je gubila svojih 50%. Vlada je odlučila da MOL stekne većinsko vlasništvo. Nitko drugi. Da nije došlo do prodaje tih 17%, a velikog učinka na javne prihode nije imala. Nije imala velikog učinka ni za proračun, ali je imalo za izbore. Ali je imalo za izbore. Prema tome, onaj tko je omogućio većinsko vlasništvo MOL-a i promjenu svih ovih ugovora da je on sa 25 potpuno promijenio ugovor u svoju korist je ipak Vlade Republike Hrvatske. Kad govorimo o upravi 7 članova hrvatske uprave u odnosu na 2 najodgovorniji su za sve što se događalo u INA-i, na čelu sa Dragičevićem. Ali dozvolit ćete dva čovjeka, jedan ministar financija, jedan potpredsjednik Vlade su bili predsjednici nadzornog odbora, 7 članova nadzornog odbora su odgovorni za sve što se događalo. Dok sam bio član nadzornog odbora, samo zbog izgubljenih 5 milijuna dolara podnio sam kaznenu prijavu protiv članova uprave, podnio, raspravio dva međunarodna eksperta doveo, i sve dokumente predao Bajiću, kao predsjednik nadzornog odbora, radi 5 milijuna izgubljenih dolara na nabavci nafte. Na nabavci nafte. Dokumentirano sa ekspertnim tumačenjima i mišljenjima. Zašto to nije učinio Šuker? Zašto to nije učinio Polančec? Oni su bili predsjednici nadzornog odbora. Stvoriti 2, do 3 milijarde gubitka kad su se svi obogatili u svijetu na porastu cijene nafte, osim uprave krivi su i članovi nadzornog odbora. To je ono što mi pokušavamo reći. Zato smo dovedeni u ovakvu situaciju da smo trgovali oko naplate potraživanja i trgovali oko plinskog biznisa, jer nismo znali kako MOL-u vratiti novce koje je dao. I ono osnovno, znate jedno, ako mogu još sekundu? Hvala potpredsjedniče. A to je kad govorimo o vrijednosti. Najveći problem INA-e je što ona treba enormne novce koje se govori o milijardama dolara za obnovu rafinerije, enormne novce za obnovu bušotina, enormne novce za istraživanje u Jadranu, a da ne govorimo u Siriji. Prema tome, kad govorimo o vrijednosti kompanija, nije rezultat jedini. Jer srednjoročni plan koji je bio element ugovora je govorio da se sve to treba načiniti. Rokovi su bili načinjeni, isplata dobiti nigdje ne bi bila moguća jer je jednostavno to 5 godina krvavog ulaganja i povrat sredstava. Prema tome, nemojte uspoređivati dobit jer ono što je bilo najvažnije je bilo ulaganje u INA-i.
Dalje se za repliku rasprave prijavio uvaženi kolega Luka Denona. Izvolite kolega Denona.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Da, zaista kada se kao laici ako iščitamo ovo Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi sa privatizacijom INA-e onda bi se i čitajući naravno 2 vrste zaključaka nakon materijala kojega smo iščitali moglo se donijeti laički rečeno 3 nekakva zaključka. Prvi zaključak je kada se čita ne materijal, ne dokumenti koji su ovdje prezentirani i ugovori od početka do kraja nego kada se čita zaključak jedne strane onda se može zaključiti da je za sve ovo što se događalo i događa u INA-i za to je recimo eto kriv je prvi ugovor o privatizaciji INA-e koji je napravljen 2003. godine. Ako se to tako tumači da je zbog toga što su ograničenja u tom Zakonu o privatizaciji INA-e bili takove vrste da 2 Vlade iza toga nisu bile u stanju to što nije valjalo u tom prvom Ugovoru o privatizaciji, 2 Vlade iza toga nisu mogle, eto nemoćno su gledale kako je to vješto sastavljen Zakon o privatizaciji INA-e da su one nemoćne i da su morale sve napraviti tako da ispadne ovako kako je ispalo. Ako to tako zaključujete vi s ove strane onda ja ću kao laik i kao onaj koji je oporbenjak reći da onda ste birali ili smo zajedno birali 2 nesposobne Vlade. Vlade koje nisu bile u stanju nešto što je bilo tako loše u tom Zakonu o privatizaciji INA-e promijeniti većinom koju i sada imate u Hrvatskome saboru. Zakon je zato da se i promijeni ako ne valja. Ali, očito je da iz svjedočenja koji su priloženi u ovome svjedoci su rekli neki, nećemo reći da su relevantni, ali oni koji su bili i kojih se to pitalo, ipak su negdje potiho utvrdili da je taj zakon, prvi Zakon o privatizaciji INA-e i prvi taj ugovor da je bio transparentan, da je bio u Saboru RH, da se na to moglo reagirati i očitovati u onom sazivu 2003. godine, ali očito je da onda to nije bilo potrebno ili se nije smatralo za potrebnim da treba reagirati. To je znači prva nekakva laička činjenica koja se može izvući iz čitanja ovako opsežnog materijala. Drugi zaključak koji se nameće sam po sebi unatoč pokušaju da se imaju 2 različita mišljenja je da se ipak nešto u INA-i događa, a da to nije onako kako treba i da bi to u svakom slučaju trebalo istražiti. Ja ću samo pročitati dio desetog zaključka ove strane, da ne kažem onog izdvojenog mišljenja, znači zaključak koji je priložen uz ovaj materijal koji kaže, ja ću čitati doslovce: " U procesu odlučivanja o osnovnim smjernicama i određenju dopune prvog dioničarskog Ugovora između RH i MOL-a te Ugovora o plinskom poslovanju vođeni su pregovori između bivšeg potpredsjednika Vlade Republike Damira Polančeca pri čemu se povjerenstvo nije operativno bavilo pregovaračkim procesom i elementima u pregovorima, konačna verzija ugovora prezentirana je Vladi RH uz prikazivanje svih elemenata kojima se štitio interes RH kao vlasnika 44,8% dionica". I sad je ovo najzanimljivije: "Iz dokumentacije i iskaza svjedoka nedvojbeno je da je za pregovore s MOL-om i za pripremu izmjena i dopuna prvog dioničarskog ugovora i Ugovora o plinskom poslu Vlade RH na sjednici u veljači 2008. godine imenovano povjerenstvo – Damir Polančec, Šuker, Lučić, Duvnjak i Dražen Bošnjaković, da se povjerenstvo sastalo 2 puta te da su u radu tog povjerenstva osim imenovanih članova sudjelovali i stručni suradnici Ministarstva gospodarstva, a nitko drugi od članova Vlade". Ponavljam, nitko drugi od članova Vlade. I zaključno: " Iz dokumentacije i iskaza svjedoka također proizlazi da je odluka o izmjenama i dopunama dioničarskog ugovora donijela Vlada Republike Hrvatske temeljem referata tadašnjeg potpredsjednika Vlade i ministra gospodarstva Damira Polančeca, a na prijedlog tadašnjeg premijera Ive Sanadera. Također proizlazi da cjelovita dokumentacija i tekstovi ugovora sa svim dodacima nisu prošli, ponavljam, nisu prošli redovitu proceduru za donošenje odluka na sjednicama Vlade RH te da uz prijedlog ugovora nije prezentirana analiza o preuzimanju dugova i njihove implikacije na državni proračun kao ni posljedice koje proizlaze iz promjene upravljačke strukture u INA-i". To je zaključak povjerenstva kojega ste naravno, vaše povjerenstvo, vaši članovi povjerenstva su to potpisali i napisali. Da li vi to možete pročitati i objasniti što to znači? To znači da se je donijela odluka, a da Vlada, kako kaže ovdje "Vlada Republike Hrvatske nije bila u tome da se odluka donijela i kriv je Polančec i Sanader", tako pišete, "krivi su oni jer su donijeli odluku koju je Vlada Republike Hrvatske, a da nije imala pojma o čemu donosi", tako ste napisali, "digla ruku". Tako piše, možda krivi dokument čitam, ali tako piše. To sve govori da je ovaj pokušaj u desetom zaključku da ipak pokazujete da ipak tu nešto nije u redu, ali ako već nije u redu onda su to krivi oni kojih više nema, a to je prije svega Damir Polančec i Ivo Sanader. I to ste napisali. I sad treći zaključak koji se nameće iz ovoga materijala je, evo kolega je bio vrlo rječit kada je rekao da je, naravno ja to poštujem i cijenim, i strategija HDZ-a borba protiv korupcije. I to je neupitno, to je naša strategija i svi dajemo podršku borbi protiv korupcije. Ali ako smo već sve to napisali u ovom dokumentu, zašto onda nije prihvaćen onaj jedan jedini zaključak ove druge strane Povjerenstva koja je tražila da ne samo ovi dokumenti nego svi dostupni dokumenti u INA-i neka se upute Državnom odvjetništvu. To je minorno, to je u skladu sa strategijom Hrvatske demokratske zajednice da se bori protiv korupcije pa mi zaista nije jasno da tako jedan minorni zaključak da se svi dokumenti proslijede Državnom odvjetništvu nije našao mjesta barem u ovom dijelu, pa da makar to bude zajedničko ako ovo sve skupa nije bilo zajedničko. I na kraju recite mi, ja to pokušavam govoriti kao laik. Ako smo bili vlasnici INA-e i jesmo vlasnici INA-e, 44, 50%, 58% nebitno je vlasnik skladišta Okoli je također INA bila, vlasnik, znači ja sam vlasnik u postotku od 44 koliko god vi kažete, tog skladišta Okoli u INA-i i meni sada padne na pamet da ja dignem ruku da to isto skladište puno plina prodam Plinacru da bi Plinacro meni dao 100 milijuna nečega, Plinacro je također državna firma, nema logike, umjesto da smo izgradili sa puno manje novaca isto takvo skladište pa da osiguramo plin u Hrvatskoj i za njezine građane, i proizvodnju u Hrvatskoj, mi smo tako jedno skladište riješili na način da smo ga tobože kupili od sebe samoga ili pola od sebe samoga za veliku cifru. Tako se to radi da, nemojte misliti da tako nije. I u svakom slučaju sada umjesto dva skladišta koja smo mogli imati i sigurnost opskrbe plinom imamo jedno i ovisimo o kome o MOL-u jer je to tako u upravljačkim pravima kako ste vi ovdje rekli, baš Polančec nisu nešto jasno rekli Vladi pa su oni digli ruku na temelju njihovog uvjeravanja da je to sve u redu. Nije u redu.
Hvala. Kolega zastupniče. I na redu je za raspravu temeljem prijave kolegice Ingrid Antičević Marinović. Oprostite nisam vidio, kolegica Lovrin izvolite ispravak navoda.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, ja bih ispravila navod. Strategija borbe protiv korupcije je jedan vrlo ozbiljan dokument, to nije dokument HDZ-a niti predsjedništva, to je dokument koji je donio ovaj Sabor i Vlada HDZ-a to je točno u izvršnom dijelu ga sustavno provodi pod parlamentarnim nadzorom. A što se tiče ovoga što nismo htjeli ili nećemo, jedini zaključak iz onog izdvojenog mišljenja koji bi se mogao bez problema usvojiti to je taj da se dokumentacija dostavi Državnom odvjetništvu ali to je jedan populistički zaključak zato jer je rad Povjerenstva toliko javan, o njemu Državno odvjetništvo sve zna, prema tome, u svakom trenutku kada iz svega toga što je javno i svakodnevno vidljivo Državno odvjetništvo može zatražiti dokumentaciju djelomično je već zatražilo i ona mu je dostavljena i svaka daljnja dokumentacija će mu biti dostavljena, da ga ne zatrpavamo bespotrebno. Hvala.
Hvala. Kolegice Antičević izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kada se u parlamentu razvijene parlamentarne demokracije osniva i kada započne s radom istražno povjerenstvo o utvrđivanju određenih činjenica tada tvorci i autori tih činjenica strepe više nego od bilo kojeg represivnog tijela i aparata u toj zemlji. Sve činjenice i podaci koje utvrdi onda to istražno povjerenstvo tih i takvih parlamenata gotovo da represivna tijela i aparat nemaju više što raditi. Međutim, u kakvoj smo mi ovdje situaciji. U takvoj jednoj situaciji da parlamentarna većina zbog javnosti i očitih negativnih poena u slučaju odbijanja prijedloga od strane oporbe i saborske manjine za osnivanjem ovakvog Istražnog povjerenstva pristaje na osnivanje i rad tog Istražnog povjerenstva ali s figama u džepu, ali ne da se utvrde činjenice nego da se prikriju činjenice. Kako nakon svih, ali hvala Bogu javnost se imala upoznati neposrednim svjedočenjem, pa onda pošto je sve čula ima toliko znanja i sposobnosti da može zaključiti i na temelju neposrednog uvida odnosno neposrednog gledanja i slušanja pojedinih svjedočkih iskaza. I zato ovakvi zaključci koje je predložila većina u ovom Istražnom povjerenstvu su dakle takvi, ja ne bih htjela sada vrijeđati, ali zaista vrijeđaju zdrav razum. Oni se ukratko mogu svesti na to, sve što se radilo do 2003. godine ništa nije valjalo, a od 2003. do dana današnjega sve je zakonito. Pa gospodo ako ste uvjereni da je tomu tako zbog čega se bojite da se kompletan materijal ne dostavi u Gajevu ulicu, gdje je sjedište USKOK-a. Na kraju krajeva vi time sebi činite veliku štetu, gospođo Lovrin ako vam je malo koja pločica evo vam i ova žuta ako ste tako hrabri pa se onda iskažite i time, a nemojte se skrivati iza ovoga. Možete neku crvenu još dignuti. Nitko nama ne brani ako ćemo mi učiniti da svaki pojedinac ovdje, ako je došao u posjed, ovo su sada javni dokumenti dostavi te dokumente USKOK-u jer tu očito ima materijala. Međutim, nije naša zadaća da utvrđujemo zaista kaznenu odgovornost, nikakvu odgovornost u smislu kaznenog zakonodavstva, ni umišljajnu, ni nehajnu, to nije zaista naš posao. Ali naš je posao bio ovdje, odnosno Istražnog povjerenstva da se utvrde činjenice, a ne da se prikriju činjenice. Prema tome, možda je ovo sada već vrijeme da kada dođemo u poziciju, a mislim da može se to učiniti odmah ako se ima malo hrabrosti da se ide u Izmjene zakona o istražnim povjerenstvima, tu se stvari moraju promijeniti i takva istražna povjerenstva odnosno njihov rad ne može ovisiti o radu odnosno o samoj većini jer onda vidimo na što se to svodi. Naime ovdje su već kolege i kolega LInić, kolegica Zgrebec, Luka Denona, Gordan Maras govorili detaljno o pojedinim stvarima dajući akcent upravo onome što je naša javnost neposredno putem medija, naročito elektroničkih imala što i vidjeti. Dakle, ali posebno se napominje zbog čega ste mijenjali upravo u ugovoru ova zadržana prava na štetu Hrvatske. Ako vi tvrdite da je sve bilo katastrofalno do 2003. da nas je u to uvalila sve koalicijska vlada da je dovela HRvatsku do ruba provalije po ovom pitanju i po mnogim drugim pitanjima, molim vas tko vama daje za pravo ako je to istina da HRvatsku gurate onda u jamu? Jel vam to alibi za to? Međutim očito da su razlozi drugačiji. I molim vas gospodo ako kažete da je sve bilo tako divno i krasno a nikakvih nedorečenosti u svjedočkim iskazima na razdoblje do 2003., ne nijednog svjedočenja koje je bilo u diskrepanciji jedno s drugim nijednog. A onda dolazi ova druga faza gdje međusobno gdje svi članovi HDZ-a koji su bili ili su bivši dovode i skaču sami sebi u usta. Pa kada je toliko sve to bilo divno krasno zašto se bježi od odgovornosti i od tako sjajno obavljenog posla? Zašto onaj tko je potpisao kaže da nije imao pojma što je potpisao. Onaj tko nije potpisao naredbu nema pojma kakvu je naredbu dao ili se ograđuje od toga da nije tomu bilo tako. Zaključak o potpisivanju ugovora o plinskom poslu odnosno i izmjena tog ugovora potpisala je sama gospođa premijer. Pa zbog čega se onda sramite toga posla ako je sve to tako divno i krasno i ako je sve u interesu Hrvatske. Međutim pošto je već sve tu rečeno i ja se ne želim ponavljati i interpretirati na lošiji način nego što su to moji kolege rekli, ali ću reći nešto što nam je velika opasnost koja nam tek prijeti. INA ima sve katastre izvorišta voda. Ona je sada u rukama MOL-a. Hrvatska je 4. zemlja po resursima i nalazištima vode. Vi ovdje sada kao većina pripremate jednu tihu privatizaciju preoblikovanja toga društva. Sve dokumente o tome ima INA. Dakle upravo kod takve situacije što ste dobrim dijelom i vi krivi tome su rekli kolege da ste im dali i omogućili upravljačka prava, većinska upravljačka prava, da upravo kod takve situacije a dobro znate da je tome tako budete vrlo, vrlo oprezni upravo kada su u pitanju ovi drugi neobnovljivi resursi koji su HRvatskoj još jedino preostali. Još drugi zakoni a sada neću o tome govoriti, ali kojima se priprema upravo ono što nas najviše zabrinjava, da se hrvatski resursi na ovaj ili onaj način privatiziraju. Bila bi to nenadoknadiva šteta za Hrvatsku i pitanje onda opstojnosti HRvatske i hrvatskih građana i Hrvata u HRvatskoj. Zato dobro razmislite, ali u svakom slučaju biti ćete spriječeni u takvom naumu i takvim pokušajima.
Ne treba nas sprečavati gospođo Ingrid mi znamo jako dobro što su nacionalni i kako ih štiti i jako dobro i naša javnost zna tko je što obranio, štitio, na koji način i kada. Uredu, i što je tko pohapao i kada je pohapao itd. i tome slično. Ispravak navoda kolegica Lovrin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Hvala Bogu da nisu došla vremena da mi SDP dozvoljava kada mogu govoriti i kada mogu govoriti i kako mogu govoriti. Dakle, ja ću ispraviti navod da se mi bojimo Državnog odvjetništva. To je netočno. Upravo HDZ-ova većina i HDZ-ova vlada je ustrojila i zakone i institucije da Državno odvjetništvo radi onako dobro kako danas radi. I nadamo se da smo i sigurni smo da smo pravosuđe doveli na tu razinu da nikada više u ladici državnog odvjetnika neće zastarjeti neka kaznena prijava. A drugo, da su zaključci predloženi vrijeđanje zdravog razuma, ja kažem da ovo obostrano vrijeđanje zdravog razuma je u izdvojenom mišljenju upravo obrnuto sve što je bilo 2003. je transparentno i zakonito a sve ono što se događalo poslije je nezakonito i kriminalno. Hvala lijepa.
Hvala. Što je povrijeđeno? Replika.
Povrijeđena je odredba članka 209. jer je gospođa ne ispravljala nego iskrivljavala moj točno navod. A netočno je upravo što ste vi gospođo Lovrin rekli da ste vi omogućili rad USKOK-a kada ste vi bili prije svega kao većina ovdje protiv osnivanja USKOK-a. to ste zaboravili.
Prosim vas, raspravite to poslije, ništa nije tu povrijeđeno. Sjednite. Imamo repliku. Gospodin Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja sam digao ovu žutu moram nešto reći. Dakle, ja mislim da je ovo povjerenstvo napravilo jedan demokratski, pravni i politički iskorak. Mi smo se jednoglasno dogovorili o tome tko će svjedočiti. Nismo nikoga unaprijed proglasili krivim, niti smo se iživljavali na svjedocima, niti smo se bojali istine, niti smo se bojali pravosuđa, USKOK-a, Državnog odvjetnika. Gospođa Zgrebec je zvala sve nas članove povjerenstva kada je glavni državni odvjetnik uputio pisani zahtjev nama da dostavimo sve materijale i mi smo to učinili. I prije rasprave ovdje u Saboru i prije zadnje sjednice i prije televizijskih kamera. Dakle, bez straha, zdravog razuma i sa istinom da utvrdimo što se desilo sa INA-om. Kakva će biti procjena javnosti? Da li će tu biti posla za pravosuđe? Da li je tu netko ogriješio o zakon? To nije naš posao. Mi nismo ni Ivu Sanadera, ni Polančeca, ni gospodina Linića, Jurčića proglasili krivim. Mi smo istražili činjenice, političke činjenice za što nas je ovlastio Hrvatski sabor. Nismo glumili ni progonitelje ni istražitelje nekakve osvetnike, mi smo samo kao zastupnici Hrvatskog sabora zaduženi od svih nas i vas zastupnika odradili svoj posao. Ja sam rekao da je bilo zadovoljstvo raditi s vašom predsjednicom gospođom Zgrebec, smatram da smo 6 mjeseci utvrđivali vrlo obiman i težak posao i smatram da sve što smo napravili bez straha i bez fige u džepu je za ponos kako treba raditi istražno povjerenstvo u Hrvatskom saboru. ništa nismo skrili, ništa nismo slagali, a o onome što slijedi dalje odlučit će oni koji trebaju raditi i koji su plaćeni za svoj posao u RH. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku kolegica Antičević.
Apsolutno vam kolega Salapiću vjerujem da vam je bilo zadovoljstvo raditi sa kolegicom Dragicom Zgrebec koja je odlično odradila svoj posao. Ali nisam sigurna da je i njoj bilo isto tako zadovoljstvo raditi s vama. To je jedna stvar. Što se tiče straha o kojem stalno govorite, mi se ne bojimo, dakle nitko o strahu ne govori, vi unaprijed govorite mi se ne bojimo, dakle ponavljate riječi gospođo Kosor, ali i to je sasvim razumljivo. Ovo ne ide vama osobno jer vi u tome niste sudjelovali, međutim godinama, od 2004. godine zastrašuju se ljudi, sije se strah i sada žanjete upravo ono što ste sijali. Bojite se sami.
Prelazimo na zaključno obraćanje. Pojedinačne rasprave odnosno prijave smo iscrpili. U ime SDP-a kolega Linić, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a smatra da su nalazi u izvješću, dokumenti i ja bih rekao činjenice iznesene i s obzirom da se ne slažemo sa zaključcima većine, klub SDP-a predlaže svoje zaključke pa ću ih ja kratko još jedanputa navesti. Ovo nije samo prijedlog kluba SDP-a već i HNS-HSU-a, isto tako kluba IDS-a. 1., prodaja 25%+1 dionice temeljena je na Zakonu o privatizaciji INA-e. Svi postupci su provedeni javno, a o provedenoj transakciji izviješten je Hrvatski sabor koji je informaciju i prihvatio. Ugovori vezani uz prodaju INA-e javno su objavljeni. Točka 2. Iz svjedočenja predsjednika Uprave, Nadzornog odbora INA-e te prikupljene dokumentacije sa sjednice uprave i nadzornog odbora utvrđeno je da MOL nije koristio pravo veta na odluke koje su se odnosile na zadržana pitanja definirana ugovorom o međusobnim odnosima dioničara. Točka 3. Vlada Republike Hrvatske je u kratkom razdoblju, od 2004. do 2007. izvršila daljnje faze privatizacije INA-e utvrđene Zakonom o privatizaciji INA-e i omogućila na taj način MOL-u da dobrovoljnom ponudom o preuzimanju stekne 47,16% dionica. Izmjenom članka 921. obveze strateškog investitora Ugovora o međusobnim odnosima dioničara od 12. travnja 2007. Vlada Republike Hrvatske omogućila je MOL-u kupnju Tifona i time dozvolila da MOL na području Hrvatske postane konkurent INA-i u maloprodaji naftnih derivata. Vlada Republike Hrvatske nije sukladno članku 11. Zakona o privatizaciji INA-e izvještavala Hrvatski sabor o privatizaciji INA-e nakon 2003. godine čime je kršila Zakon o privatizaciji INA-e. Izmjene Ugovora o međusobnim odnosima dioničara nisu uvjetovani ugovorom iz 2003. godine, a promjenu u sastavu uprave Nadzornog odbora, odnosno sadržaj zadržanih pitanja bile su na štetu Republike Hrvatske jer MOL nije većinski vlasnik INA-e. Točka 7. Upravljanje i nadzor u INA-i od 2007. do 2009. godine nije bio ni učinkovit što je rezultiralo lošim poslovnim rezultatima, visokim dugovanjem, između ostalog i preko 2 milijarde kuna neplaćenih naknada za ceste u cijeni goriva te nerealiziranje razvojnih planova. Izdvajanje plinskog biznisa iz sastava INA-e štetno je za Republiku Hrvatsku jer ona preuzima negativne efekte nabavne i prodajne cijene, a INA ostaje jedan od dobavljača plina koji se eksploatira na domaćim plinskim poljima. Kupnjom skladišta plina Okoli Plinacro se uz jamstva države zadužio za 100 milijuna američkih dolara i time poboljšao likvidnost INA-e, umjesto da su ta sredstva uložena u novo skladište plina jer Hrvatskoj nedostaje skladišnih kapaciteta i time se ugrožava sigurnost opskrbe plinom. 9., Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da pokrene postupak izmjene prve izmjene i dopune Ugovora o međusobnim odnosima dioničara kojima se odnose na INA-Industriju nafte u dijelu koji se odnosi na upravljačka prava i zadržana pitanja, a posebno odredbe koje reguliraju raspolaganje imovinom INA-e. Točka 10. Prikupljena dokumentacija i iskazi svjedoka dostavljaju se DORH-u na daljnje postupanje i zadužuje se DORH da u roku od 90 dana izvijesti Hrvatski sabor o mjerama vezano za pitanje koje je ispitivalo Istražno povjerenstvo. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika HNS-HSU-a, Zlatko Koračević.
Hvala lijepo. Uvažene kolegice i kolege. Čitavo vrijeme ove rasprave provlačila se jedna sintagma politikantstva. Mi smo političke stranke i pravo je naše da i politički razgovaramo, međutim činjenica je da smo danas govorili o argumentima. Činjenica je da smo danas govorili o argumentima. A kolega Rošin, jel to vama bilo dugo ili nije bilo dugo, ali s obzirom na problem o kojem govorimo mislim da bi se svatko od nas u svojoj osobnoj odgovornosti trebao zabrinut nad onim što imamo i što smo dobili. A samo ću vam reći plin, ovo drugo neću uopće spominjati. Prema tome kolega Rošin, nije ovo poezija, ovo je vrlo vrlo teška i ozbiljna situacija… … [[Upadica se ne razumije.]] Ispričavam se, ali bio sam… … [[Upadica se ne razumije.]] Ispričavam se. Vaš stav, kolegice. Prema tome, činjenice su vrlo jasno utvrđene. Ja ću ponoviti još jednom samo neke. Hrvatska demokratska zajednica je imala prilike progovoriti o privatizaciji INA-e nakon 2003. ali je izašla iz sabornice. To je činjenica, to je fakt. U ovom Saboru smo mogli raspravljati iza 2003. o privatizaciji INA-e svake godine da je Vlada Republike Hrvatske poštivala Zakon o privatizaciji INA-e koji nalaže da jednom godišnje Vlada Republike Hrvatske uputi Saboru izvješće o stanju u pregovorima ili postupcima privatizacije INA-e. Vlada Republike Hrvatske od 2003. do dana današnjeg nije poštivala odluku Hrvatskoga sabora i to govori o odnosu Vlade prema Hrvatskom saboru. Zakone, pardon. I postavlja se na kraju evo tri pitanja, dva pitanja jedna konstatacija. Prvo, zašto je Vlada Republike Hrvatske pristala predati MOL-u upravljačka prava nad INA-om kad MOL nije većinski vlasnik nego je samo prvi najveći. Jer da je MOL većinski vlasnik onda ne bi uopće trebalo i raspravljati. O čemu bi se raspravljalo, čemu ugovor onda? A mi smo ugovorom prebacili nekome nešto na što nema pravo. Kako objasniti razloge da je Vlada Republike Hrvatske interese u vlasništvu INA-e koji su na nivou 45% promjenu dioničkog ugovora zaštitili daleko lošije nego što su bili interesi MOL-a sa 25 plus jedan, daleko lošiji. I na kraju, mi u Istražnom povjerenstvu nismo sud. Napravili smo korak naprijed u rasvjetljavanju prodaje INA-e i mi u Klubu hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika uvjereni smo da će daljnji posao na rasvjetljavanju privatizacije INA-e nastaviti druge državne institucije. Između ostalog da će utvrditi i javnu sumnju koja je prisutna da je upravljačka premija za pravo upravljanja sa manjinskim vlasničkim paketom plaćeno nečim. Da li je to i preuzimanje Podravke što je predmet istražnih radnji, očekujemo od institucija države da daju tu informaciju građanima Republike Hrvatske bez obzira na stupanj našeg politikanstva, bez obzira na stupanj podmetanja ali sasvim sigurno ovo Istražno povjerenstvo je utvrdilo činjenice koje rasvjetljavaju čitav sustav i daju prostor da institucije države dalje nastave svoj posao. Hvala.
U ime kluba HDZ-a Goran Marić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani cijenjeni kolegice i kolege. Čuli smo ovdje različita mišljenja. Oporba misli svoje, pozicija svoje i kažu da je to nelogično. Nije! Povjerenstvo je političko tijelo i oporba je predložila političke zaključke ispred svojih stranaka, a pozicija je predložila isto tako političke zaključke jer se radi o političkom tijelu. Naravno da se ti zaključci razlikuju i da su čak oprečni i to je logično i da se ni oko čega nismo mogli složiti. I to je logično. Ali ima jedna stvar oko koje se možemo složiti bar jedan zaključak zajednički donijeti, iako smo čuli i osporavanje tog zaključka a to je da je stvarno rad Povjerenstva prošao u dostojanstvenom okružju, pristojnog ponašanja i da je predsjednica Povjerenstva gospođa Dragica Zgrebec to odradila na zadovoljstvo obostrano i na vrlo profesionalnoj razini i iznimno stabilno i ja na tome čestitam gospođo Zgrebec. I mislim da koliko je nama bilo zadovoljstvo raditi s vama, da je i vama s nama iako je gospođa Antičevića ... [[Govornik se ne razumije.]] drukčije. Samo bih ukratko dvije stvari napomenuo. Ovdje su dva ugovora – Ugovor o prodaji dionica i Ugovor o međusobnim odnosima dioničarima. Ovaj Ugovor o međusobnom odnosu dioničara drugi ponuditelj nije imao na raspolaganju. Ovaj tekst ugovora je ponuđen već odabranom kupcu MOL-U. Postavlja se pitanje bi li OMW da je znao za ovakav sadržaj ponudio veću cijenu? Ostavimo to u zraku. Osobno mislim da bi. Činjenica da je tu bilo malo i nekih grešaka i formalnih, ali i sadržajnih. Činjenica da se nazvao kupac strateškim ulagateljem što u ni u kom slučaju nije. Činjenica je da nismo imali dostupne sve ugovore. Vjerojatno bi Vlada dostavila da ih je imala. Očito u arhivu nema svih dokumenata, nema ugovora konzultantskih tvrtki, nema natječaja objave teksta natječaja. Ovdje se spominje i društveni ugovor, pa kaže se u točki 225 da će odobravanjem i usvajanjem od strane Glavne skupštine društvenog ugovora društva i upisa društvenog ugovora u sudski registar Trgovačkog suda uslijediti neke. Društvenih ugovora nema niti može postojati kad su riječi dionička društva kao i taj neki treći ugovor fantomski kojeg isto tako nema nigdje. Ne znam uopće o čemu se radi. Tako da je dosta ostalo visjeti u zraku. Kad je riječ o kriminalu kolega Linić je govorio da je podnosio kaznene prijave. Dojam je takav da su jedni kriminalci, a neki drugi sveci, a to čini mi se baš nije tako. I ti sveci koji su uništili tvrtke, ostvarili velike gubitke, podnošene kaznene protiv njih. Ispada po odnosu Državnog odvjetništva prema njima da oni nisu u stanju napraviti nikakav prekršaj. Možda prekršaj tek veličine prelaska cesta na mjestu gdje nije označen pješački prijelaz. Ali da je baš tako onda bi nam tvrtke te bile bolje, učinkovitije, sa više pozitivnih rezultata, a ne sa vrlo lošim rezultatima. Zato da borbi protiv kriminala ali ne selektivno. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Iscrpili smo sve prijave. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o svim ovim prijedlozima kada se steknu uvjeti. Nastavljamo sutra u uobičajeno vrijeme u 9,30. Podsjećam da će u 12,00 biti glasovanje, a prva točka u nastavku će biti Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju singapurskog ugovora ili točka deseta.
Prelazimo na Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA-e Industrije nafte d.d. te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL-a Hungarian oil and gas plc., jer su ovo sve kratice što ću sada. Predlagatelj Istražno povjerenstvo za utvrđivanje činjenice u vezi privatizacije INA-e Industrije nafte, svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL-a. Rasprava je zaključena i dajem na glasovanje Zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica u vezi privatizacije INA-e Industrije nafte d.d. te svih ugovora i dodataka ugovora između Vlade Republike Hrvatske i strateškog partnera MOL-a Hungarian oil and gas plc. zajedno sa predloženim zaključcima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova, 71 glas za, ništa suzdržano i 32 protiv. Klubovi zastupnika SDP-a, HNS-a, HSU-a, IDS-a predložili su HRvatskom saboru donošenje 11 zaključaka. Dakle, dajem na glasovanje prijedlog zaključka tri kluba zastupnika. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovi zaključci nisu prihvaćeni, 31 glas za, 1 suzdržan i 69 protiv. Dobro jutro, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom i točkom dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Singapurskog ugovora o pravu žiga, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 638 Predlagatelja Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodano obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Ruđer Friganović, državni tajnik u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite.