Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne more udeležiti naslednji poslanec: Dušan Šiško, do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s predlogom zakona je skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Maji Hostnik Kališek, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Države članice EU smo z namenom modernizacije sistema DDV v smeri, da bi bil ta enostavnejši, odpornejši na goljufije in prijazen do podjetij, sprejele dve direktivi, s katerima se spreminja DDV direktivna za področja e-trgovanja. Nova skupna pravila se v slovenski pravni red prenašajo s predlagano novelo Zakona o davku na dodano vrednost. Novela obsega spremenjena pravila za določitev kraja obdavčitve dobav blaga na daljavo in določenih storitev končnim potrošnikom v Uniji v skladu z načelom namembnega kraja ter ukinitev oprostitve plačila DDV na uvoz pošiljk male vrednosti. Za lažje plačevanje DDV v namembni državi članici se uvajajo tri posebne ureditve Vse na enem mestu za davčne zavezance in posebna ureditev za prijavo in plačilo DDV ob uvozu pošiljk v vrednosti do 150 evrov za ponudnike naših poštnih in kurirskih storitev. Podjetja, katerih letno čezmejno e-trgovanje ne presega 10 tisoč evrov, lahko obračunavajo DDV v Sloveniji. Z novelo se uvaja tudi nova obveznost plačevanja DDV za davčne zavezance, tako imenovane spletne platforme, ki z elektronskim vmesnikom omogočajo prodajo na daljavo uvoženega blaga v pošiljkah vrednosti največ 150 evrov ali omogočajo prodajo blaga v Uniji s strani podjetij brez sedeža v Uniji. Nova pravila pri e-trgovanju v Uniji se uporabljajo od 1. julija 2021. Da se je zagotovila pravočasna uporaba enotnih evropskih pravil v Sloveniji, je minister za finance sprejel dva pravilnika, s katerima se ureja izvajanje evropskih direktiv v prehodnem obdobju od 1. julija 2021 do uveljavitve obravnavane novele zakona. Z novelo se v naš pravni red prenašajo tudi določbe direktive, s katero se pravila glede DDV za dobave blaga in storitev oboroženim silam v okviru skupne varnostne in obrambne politike EU izenačijo s pravili, ki veljajo za zvezo Nato. Ta pravila se začnejo uporabljati 1. julija 2022. Z novelo se želi doseči tudi nekatere poenostavitve za davčne zavezance in davčni organ in pa slediti ciljem okoljske politike. Med temi ukrepi so najpomembnejši pravica do odbitka DDV pri nabavi motornih vozil pod določenimi pogoji, ukinitev obveznosti identifikacije za namene DDV za davčnega zavezanca brez sedeža v Sloveniji pod določenimi pogoji, ukinitev obveznosti predložitve dodatne dokumentacije ob prvi predložitvi obračuna DDV, ukinitev praga za obvezen vstop kmetov v sistem DDV in ukinitev obveznosti izročitve računa v papirni obliki kupcu, razen kadar kupec zahteva račun. Ukrepi za poenostavitve se začnejo uporabljati z dnem uveljavitve novele. Predlagane spremembe bodo pozitivno vplivale na prihodke države in gospodarstvo. Za davčne zavezance se bodo zmanjšala upravna bremena in izenačili konkurenčni pogoji pri čezmejnem trgovanju, za državo pa se bodo povečali prihodki iz naslova DDV predvsem zaradi ukinitve oprostitve plačila DDV na uvoz blaga v pošiljkah v vrednosti do 22 evrov. Pozitivni finančni učinki za gospodarstvo se pričakujejo tudi z nižanjem davčnega bremena za nakupe vozil brez izpustov CO2 za poslovno rabo. Spoštovani poslanke in poslanci, ob upoštevanju vsega navedenega, predlagam, da podprete predlog novele Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Dobro jutro vsem skupaj tukaj prisotnim! Ker delujemo kot država članica znotraj sistema Evropske unije, je pomembno, da so določene zadeve glede davkov usklajene. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost dobro usklajuje večinoma poenostavitev na ravni Evropske unije, kar bo pozitivno vplivalo tudi na slovensko gospodarstvo. Tudi tako tradicionalni davčni sistem, kot je DDV, mora slediti trendu digitalizacije, zato je dobro, da se uredi in omogoči uporaba spletnega portala za prijavo ter plačilo DDV. Zadeve je potrebno poenostaviti, da lahko podjetja nemoteno poslujejo in da ne prihaja do nepravičnih obdavčitev. Zaradi vedno pogostejšega e-poslovanja in nakupovanja preko spleta je skrajni čas, da se z zakoni, kot je ta, uredi tudi to področje. Plačevanje DDV po načelu države članice potrošnje se bo dobro uredilo, še posebej pri prodaji blaga na daljavo, saj se bo obdavčitev štela v kraju, kjer se odpošiljanje konča. Smo pa seveda v Slovenski nacionalni stranki izjemno kritični in skeptični pri usklajevanju DDV za obrambna prizadevanja v okviru Unije in pod okriljem zveze Nato. Sedaj bomo po novem omogočili določene oprostitve plačila DDV za dobave blaga oboroženim silam znotraj Nata, kadar te sodelujejo pri obrambi zunaj svoje države. Nato je organizacija z enim samim ciljem, in to je slediti interesom velikega kapitala v Združenih državah Amerike in destabilizacija določenih regij za politično prevlado. Taki interesi zagotovo niso v korist slovenskemu narodu in naši domovini, zato se nam zdi tudi s finančnimi oziroma davčnimi mehanizmi sporno spodbujanje le-tega. Zdi se nam nedopustno, da bomo sedaj beležili še izpad dohodkov iz naslova DDV za agendo, ki ne samo da ni v našem interesu, ampak dejansko dela škodo v širši regiji. Nato ima že tako ogromne količine denarja, sedaj pa bi radi še dodatne ugodnosti oziroma odpustke. Oprostitev plačila DDV, ki se še kako pozna na javnih financah, bi morala biti izjema, kadar je v igri interes naroda ali pa obramba domovine, niti slučajno pa ne interes ameriških korporacij. Kot je novejša zgodovina pokazala, je Nato pod propagando širjenja demokracije države in regije le destabiliziral, povzročil migracije, določenim elitam napolnil žepe in omogočil še večjo moč. V Slovenski nacionalni stranki absolutno nasprotujemo vsem ukrepom, ki bodo še dodatno prispevali k pokvarjeni agendi Nata. Hvala lepa za poslušanje.
Hvala lepa. Mag. Elena Zavadlav Ušaj bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsednik. Prav lepo pozdravljeni predstavniki ministrstva in kolegice in kolegi in prisrčen dober dan na današnji dan! V Republiki Sloveniji je sistem obdavčevanja dobav blaga in storitev urejen z Zakonom o davku na dodano vrednost, ki je pričel veljati 1. 1. 2007, od takrat pa je bil zaradi harmonizacije s pravom EU in splošnimi spremembami v družbi večkrat noveliran. Zadnja sprememba ZDDV-1L je tako pričela veljati 1. 1. 2020, ki se je nanašala na začasne ukrepe v zvezi z obdavčitvijo z davkom na dodano vrednost, ki se uporabijo za cepiva proti covid-19 ter diagnostične medicinske pripomočke za covid-19, torej je bil to odziv na pandemijo. Danes pa imamo pred seboj v obravnavi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, in sicer novelo 1N, ki predstavlja enega izmed treh zakonov, katerega je Vlada Republike Slovenije poslala v sprejem Državnemu zboru z vidika sprememb davčne zakonodaje Republike Slovenije v letu 2021. Med drugimi predlaganimi spremembami obravnavana novela prinaša v naš pravni red spremembe, ki se nanašajo na že sprejete direktive in uredbe Evropske unije. Pristojne institucije Evropske unije so namreč sprejele več novih direktiv in uredb, za uvedbo katerih je nujno potrebno zakon čim hitreje novelirati, saj je rok za implementacijo v nadaljevanju naštetih direktiv in uredbe že potekel 30. 6. 2021. S tem predlogom zakona se prenesene direktive v večji meri navezujejo na spremembe Direktive 2006/19, z njenimi spremembami in dopolnitvami pa se poenostavljajo nekatere obveznosti za davčne zavezance pri trgovanju znotraj Unije oziroma prodaji uvoženega blaga iz tretjih ozemelj ali iz tretjih držav. Nova pravila tudi postavljajo evropska podjetja v enak položaj s podjetij iz tretjih ozemelj ali iz tretjih držav, ki jim v skladu s pravili pred julijem 2021 DDV ni bilo potrebno obračunati. Direktive Evropske unije, s katerimi se predlagana novela usklajuje, so 2017/2455, 2019/1995, 2018/1910, 2019/2235 in izvedbena uredba 2019/2026. Predlog zakona pa tudi zasleduje več rešitev, povezanih z debirokratizacijo postopkov. Glavni cilj predloga zakona so med seboj povezani. Predlagane rešitve pa so naslednje: ukinitev praga 35 tisoč evrov za obvezno identifikacijo v Republiki Sloveniji kot državi potrošnje; prepoznava spletne platforme kot davčnega zavezanca za namen DDV; obdavčitve čezmejne prodaje blaga končnim potrošnikom v Uniji, ki se jo opravi preko elektronskih vmesnikov, s tem se uveljavlja načela obdavčitve čezmejnih dobav blaga, namenjenega končni potrošnji v namembnem kraju; nadalje sprememba neunijske ureditve Vem, in sicer razširitev uporabe posebne ureditve za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja in elektronske storitve, ki jih opravljajo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža v Uniji; na vse storitve, katerih kraj opravljena je v državi članici v skladu s pravili za določitev kraja opravljanja storitev, ki jih ti davčni zavezanci opravijo osebam, ki niso davčni zavezanci v državah članicah, vključno s Slovenijo; sprememba unijske ureditve Vem, in sicer razširitev uporabe posebne ureditve za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja in elektronske storitve, ki jih opravljajo davčni zavezanci s sedežem v Uniji, vendar ne v državi članici potrošnje, na vse storitve, katerih kraj opravljanja se določi na podlagi posebnih pravil in ki jih zavezanci opravijo osebam, ki niso davčni zavezanci v državah članicah, vključno s Slovenijo, na prodajo blaga na daljavo znotraj Unije, na dobavo blaga v državi članici preko elektronskih vmesnikov, ki omogočajo dobavo, in na domače dobave blaga, ki jih opravijo spletne platforme za dobavitelja brez sedeža v Uniji; določitev praga 10 tisoč evrov prometa za uporabo splošnih pravil glede določitve kraja obdavčitve za davčne zavezance s sedežem v Republiki Sloveniji za telekomunikacijske storitve oddajanja in elektronskih storitev ter vse prodaje blaga na daljavo znotraj Unije; ukinitev obveznosti izdaje računa za dobave za davčne zavezance, ki pri dobavi blaga uporabljajo unijsko ureditev Vem. Potem imamo še spremembe uvozne ureditve Vem, in sicer ukinitev oprostitve plačevanja DDV na uvoz pošiljk v vrednosti do 22 evrov, sprememba posebne ureditve za prijavo in plačilo DDV ob uvozu za pošiljke v realni vrednosti do 150 evrov, uveljavlja se prostovoljna poenostavitev za plačilo DDV ob uvozu takšne pošiljke do realne vrednosti 150 evrov, uveljavlja pa se tudi posebna ureditev za prijavo in plačilo DDV ob uvozu. Navedena pa je še sprememba posebne ureditve za opravljanje storitev mednarodnega občasnega cestnega prevoza potnikov, in sicer davčni zavezanec se bo lahko samostojno odločil, katero ureditev bo uporabljal – unijsko ali neunijsko ureditev Vem, ter posebno ureditev, a sočasna uporaba ureditev ne bo več mogoča. V novelo zakona je izveden tudi prenos direktive 2019/2235, s katero se določa enaka DDV obravnava obrambnih prizadevanj v okviru zveze Nato in Unije ter uvedba več različnih oprostitev DDV pri uvozu in dobavi s strani oboroženih sil, katere sodelujejo v obrambnih prizadevanjih Unije. Začetek uporabe teh sprememb je 1. 7. 2022. Novela zakona prinaša pa tudi še rešitve, ki sledijo ciljem okoljske politike, administrativnih poenostavitev in razbremenitev. Uporaba le-teh je od 1. 7. 2021 dalje in ta so: uvedba pravice do 100-procentnega odbitka DDV za električna vozila do vrednosti 80 tisoč evrov, odbitek tudi za vse nadomestne dele, maziva in storitve v zvezi z vozilom. Nadalje sprememba uveljavljanja pravice do odbitka DDV – davčni zavezanec bo lahko uveljavljal odbitek že v davčnem obdobju, v katerem je nastala obveznost za obračun DDV; ukinitev obvezne izročitve računov kupcu – kupec bo lahko zahteval izročitev računa, dobavitelj mu bo izročil poenostavljen račun; spremembe identifikacije za DDV davčnih zavezancev, ki nimajo sedeža v Republiki Sloveniji in so plačniki DDV; sprememba vsebine obračuna DDV na način, da bo dana večja fleksibilnost Fursu pri pojasnitvi določenih pol obrazca DDV; ukinitev praga za obvezni vstop kmetov v sistem DDV, in sicer kmetje bodo tako imeli možnost prostovoljne vključitve v sistem DDV; ukinitev obveznosti predhodne priglasitve uporabe nekaterih oprostitev DDV za osebe, ki niso osebe javnega prava, in ukinitev obvezne predložitve seznama prijetih in izdanih računov pri prvem obračunu DDV. Predlog zakona ima finančne posledice za državni proračun tako na prihodkovni kot tudi na odhodkovni strani. Sredstva za izvajanje zakona so zagotovljena v državnem proračunu v okviru finančnega načrta Furs. Kljub temu da predlagana sprememba zakona ima finančni vpliv na državni proračun in tudi vpliv na spremembe razširitve sistema mini Vem ter spremembe in dopolnitve informacijskega sistema Furs, jo v Slovenski demokratski stranki pozdravljamo, saj ima na drugi strani poleg implementacije sprememb direktiv EU, ki bi morale biti prenesene v naš pravni red že do 30. 6. 2021, veliko pozitivnih sprememb, ki predstavljajo administrativne poenostavitve izpolnjevanja davčnih obveznosti, ki med drugim sledijo tudi ciljem okoljske politike, ki pa je med prioritetnimi nalogami tako v Evropski uniji kot tudi pri nas v Sloveniji. Zanemarljivo pa tudi ni, da bodo predlagane spremembe pozitivno vplivane na gospodarstvo, predvsem z vidika zmanjšanja upravnih bremen pri čezmejnem poslovanju z uporabo poenostavljenih postopkov pri obračunavanju DDV, s čimer se bodo zmanjšali stroški izpolnjevanja obveznosti v zvezi z DDV. Poleg tega pa se bodo zagotavljali enaki konkurenčni pogoji za vsa podjetja, ki poslujejo čezmejno, ne glede na to, ali imajo sedež v Uniji ali zunaj nje. Z okoljskega vidika in pozitivnih finančnih posledic za gospodarstvo pa je pomembno tudi znižanje davčnega bremena za nakupe električnih vozil za poslovno rabo. Zato vsled vsemu do sedaj povedanemu, predvsem z vidika okoljske problematike in razbremenitve administrativnih bremen ter poenostavitve postopkov, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, novelo 1N, soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Andreja Zabret bo predstavila stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca.
Spoštovani predsednik! Državni sekretarka, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo drugega od treh zakonov, ki tvorijo tako imenovano davčno reformo. V LMŠ zagovarjamo paketno obravnavanje davčnih reform, zato smo z ostalo opozicijo zahtevali splošno razpravo o vseh treh predlogih zakonov, saj smo prepričani, da mora biti za tako korenite posege v obstoječa družbena razmerja prisoten širši družbeni dialog. Vlada tega ni storila, še več, predlog sprememb davčne zakonodaje sploh ni prišel na mizo Ekonomsko-socialnega sveta. Se pravi, sam zakon ni bil usklajen s socialnimi partnerji. Koalicija je na majski seji kolegija celo predlagala, da se vsi trije zakoni o davčni reformi obravnavajo po nujnem postopku, a k sreči predlog ni dobil zadostne podpore. Razlog za uvedbo nujnega postopka naj bi bil, citiram, »ker bi v primeru kasnejšega sprejetja predloga zakonov lahko nastale težko popravljive posledice za državo«. Konec navedka. Glede na to, v kakšni javnofinančni situaciji se nahajamo, smo v LMŠ pričakovali, da bo celovita davčna reforma naredila preboj na prihodkovni strani proračuna, vendar smo se zmotili, na žalost. Fiskalni svet ocenjuje javnofinančni učinek predlaganih davčnih sprememb samo v letu 2022 na 335 do 450 milijonov evrov. Ocenjuje, da predstavlja davčna reforma še dodatno tveganje za vzdržnost javnih financ na srednji rok. Najpomembnejši poudarek pa je, da naj bi se zaradi predlaganih davčnih sprememb dolg sektorja država kumulativno povečal za od 4 do 14 odstotnih točk BDP. Ob vsem minusu si torej vlada Janeza Janše želi še za toliko povečati dolg, ne glede na to, da smo se pod njo že do konca letošnjega marca na novo neto zadolžili že za 8,14 milijarde evrov. A po drugi strani pred nekaj dnevi ob sprejemanju zadnjega protikoronskega paketa PKP , ta ista vlada ni našla sredstev za enkratno spodbudo podjetjem, ki so bila z odlokom zaprta. Minister Počivalšek je opozarjal, da mora Vlada paziti na javnofinančno vzdržnost. Se pravi, za zaprta podjetja Vlada opozarja na vzdržnost, istočasno pa bo razbremenila najbogatejše v zgornjem dohodninskem razredu. Gre za sprenevedanje in dvoličnost. Dodajmo temu še uvedbo socialne kapice, ki bi letno osiromašila pokojninsko in zdravstveno blagajno za od 15 do 165 milijonov evrov letno. Samo s posegi na področju dohodnine bo v štirih letih predvideno znižanje javnofinančnih prihodkov v višini dveh milijard. To je direkten napad na vse štiri javne blagajne. Ker je tudi Fiskalni svet izračunal, da se to znižanje ne bo vrnilo v proračun preko povečanja potrošnje, se sprašujemo, katerim proračunskim izdatkom se bomo morali v prihodnosti odpovedati. Ob davčni reformi tudi niste predstavili nobenih izračunov, koliko višjo gospodarsko rast oziroma koliko višjo potrošnjo pričakujete, predstavili niste niti nobenih dodatnih ukrepov, kako nameravate nadomestiti to ogromno luknjo v proračunu. Zato v LMŠ ne moremo podpreti takega predloga in bomo glasovali proti predlagani davčni reformi. Hvala.
Hvala lepa. Jani Prednik bo predstavil stališče Poslanske skupine SD.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o davku na dodano vrednost je del vladnega davčnega svežnja. Kot je pretekli teden ugotovil tudi Fiskalni svet, vladni predlog davčnih reform vrta velikansko luknjo v prihodke proračuna, s tem pa zajeda sposobnost države, da pomaga ljudem, ki to od nje pričakujejo. Od treh vladnih predlogov zakonov z davčnega področja je omenjeni predlog zakona o DDV še najmanj sporen. Večina njegove vsebine se namreč nanaša na uskladitev veljavnih slovenskih predpisov z evropskimi, ti pa so večinoma povezani s prizadevanji za plačevanje davka tam, kjer je bil ustvarjen promet, kar pa bo tudi otežilo spletnim platformam in nacionalnih korporacijam, da prenašajo dobiček in se izmikajo plačilu davka. Skladno s spremenjeno evropsko ureditvijo bodo spremembe opazili tudi tisti, ki so doslej iz tretjih držav s pomočjo pošte in spleta kupovali pošiljke nižjih vrednosti. Tudi te bodo odslej obremenjene s plačilom DDV, s tem pa smo že povzeli tudi večino rešitev, ki jih moramo zaradi spremenjenih evropskih direktiv prenesti v slovenski pravni red. A kot že rečeno, je ta predlog zakona del vladnega davčnega svežnja, katerega ključna značilnost pa so davčni rezi in odpustki. V skladu z mentalno in nazorsko usmeritvijo vlade, ki zaničuje vse skupno, je mogoče tudi v tem zakonu najti predloge, ki terjajo vsaj pojasnila in razpravo, preden bi jih morda lahko pohvalili. Ena od ključnih rešitev tega predloga so namreč spremembe, ki naj bi z davčnimi odpustki povečale prodajo in uporabo vozil brez emisij CO2. Delež vozil brez škodljivih izpustov je v Sloveniji res med najnižjimi, medtem ko škodljive emisije, katerih vir je promet, rastejo z eno najvišjih stopenj v Evropi. Da bi spodbudili prodajo in rabo neemisijskih, predvsem električnih vozil, Vlada predlaga odpis davka na dodano vrednost za nakupe takih vozil, vendar pa predlog Vlade ostaja v okvirih njene mentalitete. Davčnih oprostitev bodo deležni le podjetniki in podjetja; tisti, ki vozila uporabljajo za opravljanje dejavnosti. Prag za davčno oprostitev je postavljen visoko, na 80 tisoč evrov. V praksi to pomeni, da bomo lastnikom podjetij omogočili nakup prestižnega službenega električnega vozila brez plačila davka, medtem ko povprečna slovenska družina še vedno ne bo deležna nobenih davčnih spodbud, da starega družinskega dizla zamenja z avtomobilom s čistejšim pogonom. Pri tem naj Vlado spomnimo še, da so tudi kolesa, ne le električni avtomobili, vozila brez emisij, pa za njihov nakup Vlada ne predlaga nobenih olajšav. Veseli nas vsaj, da je Vlada ob pripravi tega predloga zakona končno opazila, da so državne proračunske sposobnosti omejene. Tako je Vlada, ki je v svojih opozicijskih časih glasno vpila o krivici, ki je nastala zaradi trajnega povišanja DDV v času spopada s prejšnjo gospodarsko krizo, ob pripravi tega predloga zakona lahko le mimogrede ugotovila, da se znižanju stopnje DDV ne sledi iz razlogov vpliva na javne finance. Zanimivo, da to ugotavlja stran, ki je v zadnjem letu radodarno razdajala državni denar in vsako skepso zavrnila z argumentom, da je poceni zadolževanje odličen javnofinančni vir. Kljub javnofinančnim vplivom pa je Vlada pripravljena dati davčna darila lastnikom podjetij za kupovanje dragih vozil, tega pa ni pripravljena omogočiti ljudem, katerih vozila povsem enako onesnažujejo okolje kot tista, ki jih registrirajo poslovni subjekti. In spet se kaže mentaliteta te vlade, da so zgolj lastniki premoženja in podjetij tisti, ki si zaslužijo njeno pomoč. Samo ta rešitev bo v državni proračun v prvem letu prinesla 2 in pol milijona, v naslednjem letu pa že 4 milijone in pol manj v državnem proračunu. Dodajmo temu že sprejet znižan davek na dražja motorna vozila, ki bo v proračun prinesel za 28 milijonov manj, in ugotovili bomo, da je ta vlada, kljub vplivu na javne finance vseeno pripravljena lastnikom podjetij in kupcem prestižnih vozil podariti za več kot 30 milijonov evrov davčnih daril. Skrbijo nas tudi vladna prizadevanja za razgradnjo vzpostavljenega sistema davčnih blagajn in izdajanja računov. Potem ko smo pred nekaj leti uspešno uvedli davčno potrjevanje računov in s tem povišali davčne prihodke proračuna, zmanjšali davčno utajevanje ter povišali zaposlenost v izpostavljenih panogah, Vlada zdaj razgrajuje eno ključnih rešitev, ki zagotavlja delovanje sistema, to pa je obveznost prodajalca, da kupcu izda in izroči račun. Ta obveza naj bi se odpravila kot administrativna obremenitev, s tem pa bi v praksi uveljavili, da na primer za gostinske storitve kupci ne bi več avtomatično prejemali računov. Vlada sicer trdi, da se bodo računi še vedno izdajali in da ga bo kupec na lastno zahtevo tudi prejel, toda če vemo, da so se pred uvedbo davčnih blagajn ravno v gostinski dejavnosti pogosto dogajali primeri naknadnega spreminjanja računov in brisanja artiklov z njih, kar je goljufivim podjetnikom omogočalo utajevanje davkov, je ta korak nekoliko težje razumeti. Razumemo, da gre za manjšo spremembo, ki ne spreminja obveze izdaje računa, pa vendar bi lahko to predstavljajo tudi prvi korak v razgradnjo sistema davčnega potrjevanja računov. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Socialnih demokratov s skepso spremljamo vladne predloge na davčnem področju. Glede na javnofinančno stanje menimo, da dodatni davčni odpustki za premožne, zlasti, če so splošni in neciljani, niso primerna rešitev. Enako velja za ideje o razgradnji sistema davčnih blagajn. Od Vlade zato pričakujemo, da svoja ravnanja pojasni in se zaveže, da bo v prihodnjih krogih obravnave zakona iz njega umaknile omenjene sporne rešitve. V nasprotnem primeru v Poslanski skupini SD ne moremo podpreti predloga sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Dober dan! Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Pred nami je ena od epizod v seriji večstopenjske davčne reforme aktualne vlade. Poleg novele Zakona o davku na dodano vrednost se v tej sezoni vrstijo tudi novela Zakona o dohodnini, novela Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb in Zakon o debirokratizaciji. Skupen davčni paket pomeni degradacijo slovenskega davčnega sistema, iz njega črta solidarnost in v njem daje pospešek poglabljanju družbene neenakosti. Vlada je že marca letos sprejela Predlog zakona o debirokratizaciji, ki uvaja antisocialno kapico pri bruto plačah nad 6 tisoč evrov. S tem želi doseči, da bo odstotek najbolje plačanih v državi, približno gre za 13 tisoč ljudi, prispevke za javno zdravstvo in pokojnine plačeval po nižjih stopnjah kot delavke na minimalnih plačah. V Levici smo uspeli sprejemanje tega škodljivega zakona v Državnem zboru vsaj nekoliko zakasniti. Vlado smo namreč prehiteli z vlaganjem naše novele Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki z dvigom prispevkov delodajalcev za pokojnine do leta 2025 zagotavlja dodatnih 560 milijonov evrov za javno pokojninsko blagajno na letni ravni. Ker naša novela posega v isti zakon kot vladni zakon o debirokratizaciji, to pomeni, da vladnega zakona v Državnem zboru ni mogoče obravnavati pred zaključkom obravnave naše novele. Poleg tega Vlada v noveli Zakona o dohodnini predlaga dodatne davčne odpustke, od katerih bodo spet imeli največ koristi najbogatejši. Predlagajo znižanje stopnje najvišjega dohodninskega razreda s 50 odstotkov na 45 odstotkov, kar bo služilo izključno dvigu neto plač okrog 4 tisoč 300 ljudem z najvišjimi plačami v državi. Prav ti bodo imeli tudi največ koristi od predlaganega dviga splošne dohodninske olajšave. Splošna olajšava se bo naslednje leto s sedanjih 3 tisoč 500 evrov dvignila na 4 tisoč 500 evrov, do leta 2024 pa naj bi se postopoma dvignila na 7 tisoč 500 evrov. Gre za izrazito nepravičen ukrep, od katerega bodo daleč največ dobili zaposleni zopet z najvišjimi plačami, daleč najmanj pa tisti z najnižjimi. Vlada v noveli Zakona o dohodnini predlaga tudi znižanje davkov na kapital. Stopnja dohodnine od dohodka iz kapitala bo s 27,5 odstotka padla na 25 ter od dohodka iz oddajanja premoženja v najem s 27,5 odstotka na kar 15 odstotkov. Odstotek najbogatejših večino svojih osebnih dohodkov tako ali tako prejme od dobičkov iz kapitala, obresti, dividend in oddaje nepremičnin. Nižanje davkov na kapital je predvsem v interesu te vplivne peščice najbogatejših. Daleč največ odpustkov bodo deležni nepremičninski baroni, ki služijo z oddajanjem stanovanjskih in poslovnih prostorov. Na primer, bogatašu, ki z oddajanjem nepremičnin zasluži 200 tisoč evrov, se bo dohodnina znižala za 25 tisoč evrov. A to ni edini učinek pričujoče davčne reforme, v katero spada tudi sprememba Zakona o davku na dodano vrednost. Reforma bo brutalno praznila državni proračun. V nasprotju z začasnimi interventnimi ukrepi, ki prinašajo zgolj enkratne izpade proračunskih sredstev, bo davčna reforma povzročila trajen izpad proračunskih sredstev, ki bo dolgoročno opustošil državni proračun, dolgoročno opustošil javno zdravstveno in pokojninsko blagajno ter občinske proračune. Novela Zakona o dohodnini bo že v letu 2022 zmanjšala davčne prihodke za 247 milijonov evrov, leta 2025 pa bo izpad javnofinančnih sredstev znašal že 789 milijonov evrov na leto. Zaradi izpada dohodnine bo prišlo tudi do ogromnega izpada davčnih prihodkov občinskih proračunov. 54-odstotni delež realizirane dohodnine se namreč steka ravno v občinske proračune. To pomeni, da bodo občinski proračuni po letu 2025 na letni ravni izgubili 426 milijonov evrov, kar predstavlja kar 26 odstotkov vseh davčnih prihodkov občin. Zdaj pa to prevedite v infrastrukturo, v komunalne storitve, v vrtce in tako naprej. Plus novela Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb bo zaradi davčnih olajšav za privatna podjetja odnesel dodatnih 30 milijonov evrov proračunskih prihodkov. Uvedba antisocialne kapice pa bo povzročila izpad prihodkov javne pokojninske blagajne v višini 120 milijonov evrov in javne zdravstvene blagajne v višini 70 milijonov evrov na letni ravni. Zaradi ogromnega izpada davčnih prihodkov se bo morala Vlada dodatno zadolževati in krčiti proračunske izdatke, kar pomeni, da se bo skrčil tudi obseg socialne države in s tem življenjski standard ljudi, ker vsak cent, ki ga bo Vlada podarila bogatim, bo cent manj za razvoj javne infrastrukture, cent manj za socialno državo in tako naprej. Vladne trditve, da bo predvidena razbremenitev stroškov dela pozitivno vplivala na gospodarsko rast, povečala konkurenčnost, ustvarila nova delovna mesta in povečala potrošnjo in s tem na dolgi rok izničila negativne javnofinančne učinke davčne reforme, pa so metanje peska v oči. Izkušnje davčnih reform v Sloveniji kažejo, da nižanje davkov za gospodarstvo kot celoto nima pozitivnih učinkov. Podobna reforma Janševe vlade nas je v letih 2005 do 2007 stala skoraj milijardo, za seboj povlekla rekordno zadolževanje, od tam smo potonili v varčevalne ukrepe, zmanjševanje porabe in gospodarske rasti. Milijardni račun za davčne odpustke najpremožnejših so nazadnje plačali revni. Skupna javnofinančna luknja, ki jo vrta Šircljeva reforma, je globoka 900 milijonov evrov. Z 900 milijoni evrov, ki jih bo Vlada porabila za davčne odpustke bogatim, bi lahko zgradili okoli 10 tisoč javnih neprofitnih stanovanj, okoli 15 infekcijskih klinik oziroma 150 novih domov za starejše. Aktualni predlog spremembe oziroma aktualni predlog udejanja spremembe davka na dodano vrednost tuli v isti rok. Ob vseh milijardnih davčni odpustkih, ki jih je v davčni reformi pripravila Vlada za najbolj plačane in lastnike kapitala, je novela Zakona o davku na dodano vrednost neke vrste izjema. Prinaša namreč tudi dvig davkov. Na ta način naj bi vlada od prebivalstva na letni ravni pobrala za okoli 9,5 milijona evrov več davkov. Čeprav je ta znesek v primerjavi z učinki drugih zakonov iz davčnega svežnja zanemarljiv, je simptomatičen in nam jasno prikaže logiko, ki jo pri davčni politiki zasleduje aktualna vlada. Namreč, Vlada na eni strani znižuje progresivne davke, torej dohodnino, tisti del, ki temelji na načelu, da so najbogatejši obdavčeni po najvišjih stopnjah, revnejši pa po najnižjih. Nižanje progresivnih davkov zato v največji meri koristi najbogatejšim, v najmanjši meri pa najrevnejšim in na drugi strani zvišuje regresivne davke, torej DDV, ki jih vsi plačujemo po enakih stopnjah, ne glede na višino svojega dohodka. Jasno je, da dvig regresivnega davka v največji meri prizadene najbolj revne, saj so ti primorani za plačilo davka odšteti večji delež svojega dohodka proporcionalno. Današnji predlog ni osamelec, v Sloveniji lahko v zadnjih desetletjih opažamo trend konstantnega zniževanja progresivnih davkov, torej dohodnine, in prispevkov, ki so odvisni od višine plače, ter hkratnega zviševanja regresivnih davkov na potrošnjo. To pomeni, da najpremožnejši zopet plačujejo vedno manjši, najbolj revni pa vedno večji delež davkov. Vlada z davčno reformo, ki prinaša radikalno znižanje dohodnine, le še stopnjuje trend zniževanja deleža progresivnih davkov na račun regresivnih davkov. Če prevedem v domači besednjak, to ni nič drugega kot sistemsko preusmerjanje denarja od revnih k bogatim. V predlogu zakona najdemo tudi na prvi pogled všečno idejo, ki naj bi sledila načelom okoljske odgovornosti. Vlada za podjetja uvaja pravico do odbitka DDV pri nabavi električnih vozil, ampak meja vrednosti vozila, za katerega bodo podjetja lahko uveljavljala odbitek, je postavljena zelo visoko, na 80 tisoč evrov. To pomeni, da si bodo podjetja lahko neobdavčeno nabavljala tudi draga luksuzna vozila. Zakon nadalje ne določa omejitev davčne oprostitve glede na obseg rabe vozil v poslovne ali osebne namene. Drugače povedano, davčne odpustke bodo podjetja lahko koristila tudi za to, da bodo vodstvenim kadrom zagotavljala luksuzne tesle za osebno rabo. Tudi vsi ostali pogoji in način uveljavljanja pravice do odbitka v zakonu niso določeni. Vse to bo lahko naknadno določil osebno minister Šircelj z podzakonskimi akti. Za konec. Novi režim DDV, ki se je uveljavil s 1. julijem 2021, je nezakonit. Vlada ga je uvedla, še preden je sprejela njegovo zakonsko podlago. Režim se de facto že dva tedna izvaja pri obračunih in plačilih DDV na slovenskih poštah, na spletnih platformah, na Fursu, v podjetjih in tako naprej. Toda problem je v tem, da novi režim obračunavanja in plačevanja DDV temelji na evropskih direktivah, ki pa še niso bile prenesene v slovenski pravni red. To se bo zgodilo šele, ko bo sprejeta ta pričujoča novela. Glede na to, da je ta novela trenutno šele v prvi obravnavi, bo zakonska podlaga za novi režim, ki je sicer v praksi že v veljavi, lahko najprej sprejeta šele po parlamentarnih počitnicah na prvi seji, ki jim bo sledila, na septembrski seji, torej konec septembra oziroma v začetku oktobra. Vse do takrat bo tri cele mesece obstoječi režim temeljil na kršenju določb aktualnega Zakona o DDV, torej bo nezakonit. Končam, kjer sem začel. Skupni paket davčne reforme ne prinaša nič dobrega. Pomeni degradacijo slovenskega davčnega sistema, iz njega črta solidarnost in v njem daje pospešek poglabljanju družbene neenakosti, ponuja darila najpremožnejšim za ceno osnovnega preživetja socialno šibkih in je nezakonit. Nezakonitim, družbeno razdiralnim in nepravičnim, torej škodljivim predlogom v Levici nasprotujemo, kar bomo storili tudi pri glasovanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Blaž Pavlin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi ter ostali prisotni, lep pozdrav! Narava obstoja države zahteva zagotavljanje nekaterih dobrin in storitev, ki so nujno potrebne za njeno delovanje. Naloga države je namreč ustvariti okvir, ki zagotavlja varnost in urejeno sobivanje, ter okolje, v katerem ima posameznik možnost, da razvija svoje potenciale, množi svoje talente, uresničuje svoje sposobnosti, si ustvari družino. Seveda mora država za financiranje zagotavljanja teh svoboščin, dobrin in storitev oblikovati mehanizem, preko katerega državljani določen del svojega dohodka prispevajo v skupen državni proračun. Koncept davkov sam po sebi torej pomeni poseg v lastninsko pravico posameznika, ki pa je utemeljen in upravičen v nujnosti oblikovanja države in delovanja njenih sistemov. Ker gre pri določanju davkov za sicer upravičen poseg v lastninsko pravico posameznika, je pri vzpostavitvi davčnega sistema potrebna velika mera racionalnosti in previdnosti. Davčna zakonodaja pa lahko zasleduje tudi nekatere druge specifične cilje. Ta novela Zakona o DDV, denimo, med drugim pomeni tudi doprinos k trajnostni in zeleni mobilnosti. Predlog zakona namreč uvaja možnost odbitka DDV pri nabavi električnih motornih vozil, če so ta vozila namenjena opravljanju dejavnosti zavezanca ter sta izpolnjena naslednja dva pogoja: motorno vozilo je brez izpustov ogljikovega dioksida in vrednost motornega vozila z vključenim obračunanim DDV in drugimi dajatvami ne presega 80 tisoč evrov. Ne bo torej več pomembno, za kakšno dejavnost se vozilo uporablja. V zvezi z navedenimi vozili se lahko uveljavlja tudi pravica do odbitka DDV pri nabavi goriv, maziv, nadomestnih delov ter storitev, tesno povezanih s tem. Ob predpostavki, da bodo zavezanci za DDV letno nabavili 500 električnih vozil po povprečni ceni 50 tisoč evrov, bi možnost odbitka DDV za te nakupe pomenilo v prvem letu uveljavitve zakona za nekaj več kot 2 milijona evrov, v naslednjem letu pa 4,5 milijona evrov nižje prihodke državnega proračuna iz naslova DDV. Pri tem bo učinek obračuna DDV za zasebno uporabo teh službenih vozil sorazmerno nizek. Izpad prihodkov iz naslova DDV se bo z leti in dostopnostjo teh vozil povečal, a je odvisen tudi od drugih spodbud na področju druge davčne zakonodaje. Predlog zakona naslavlja tudi cilj poenostavitve davčne ureditve za kmete. Z namenom poenostavitve delovanja sistema DDV za kmete in v izogib vsakoletnim administrativnim obveznostim preverjanja obsega katastrskega dohodka in obdavčljivi subvenciji ter posledičnega identificiranja kmetov za DDV po uradni dolžnosti se odpravlja prag za obvezni vstop kmetov v sistem DDV. Gre za mejo katastrskega dohodka vseh članov kmečkega gospodinjstva za zadnje koledarsko leto v višini 7 tisoč 500 evrov. Ohranja pa se možnost davčnega zavezanca, da poračuna del svojega vstopnega DDV s pavšalnim nadomestilom, ter tudi možnost, da se tudi taki kmetje prostovoljno vključijo v sistem DDV. Obveznost izdaje računov za namene DDV za dobave blaga in storitev, ki jih davčni zavezanci opravijo kupcem na ozemlju Slovenije, se dopolni z obveznostjo izročitve računa kupcu le, če kupec to zahteva. Obrazec za obračun DDV ne bo več predpisan s pravilnikom, ampak bo objavljen v eDavkih, pri čemer bodo za vsako polje objavljena tudi podrobnejša navodila za izpolnjevanje. S tem bo dana davčnemu organu večja fleksibilnost za dodatne obrazložitve pol, da se davčnim zavezancem zagotovi jasnost in pravno varnost, katere transakcije je potrebno vpisati v določeno polje. Zakon prinaša več pozitivnih sprememb za zmanjšanje administrativnih obremenitev, izboljšuje položaj majhnih kmetov ter doprinos na področju zelene mobilnosti. Zato bomo predlog v Poslanski skupini NSi podprli.
Hvala lepa. Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC.
Lepo pozdravljeni vsi prisotni! Pred nami je predlog novele Zakona o davku na dodano vrednost, ki sodi v vladni reformni paket davčnih zakonov. In zakaj je celotna davčna reforma potrebna? Ker davčna zakonodaja potrebuje takšne posodobitve, ki bodo sledile globalnim trendom in odgovarjale na aktualne potrebe našega gospodarstva. Na tem mestu je potreben razmislek tudi o določitvi davčnega ravnotežja. Želimo si, da bo obdavčitev na optimalni višini, ki na konkurenčnost našega poslovnega okolja ne bo delovala odvračalno, temveč stimulativno; torej, da bo privabljala investicije in spodbujala gospodarsko aktivnost ter da bo kumulativni znesek pobranih davkov na najvišji možni ravni. Pri tem je seveda potrebno upoštevati tudi konkurenčnost davčnega oziroma poslovnega okolja preko naših meja in se zavedati, da lahko tudi z nižjimi davčnimi stopnjami poberemo več davčnih prihodkov, saj nižja obdavčitev na gospodarsko dejavnost deluje stimulativno in multiplikativno. V SMC prenovo davčne zakonodaje, del katere sta poleg te novele tudi noveli Zakona o dohodnini in Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb ter posredno tudi Zakon o debirokratizaciji, prepoznavamo kot korak v smeri večje atraktivnosti naše države za investicijske priložnosti. Celovitejša reforma je potrebna predvsem zato, ker pod obstoječimi pogoji očitno nismo dovolj konkurenčni oziroma poslovno privlačni, da bi pritegnili več želenih investicij iz tujine. Potencialni tuji investitorji, ki bi za postavitev svojih podružnic zaradi strateške lege naše države prav gotovo izbrali Slovenijo, pa se predvsem zaradi neatraktivne davčne zakonodaje in nepredvidljivosti širšega poslovnega okolja žal prevečkrat odločajo za investicije v sosednje države. S predlagano novelo Zakona o davku na dodano vrednost se tako uvajajo prepotrebne poenostavitve sistema obdavčenja in plačevanja DDV za čezmejne storitve in kupovanje blaga na daljavo. Cilj slednjih rešitev razumemo kot administrativne poenostavitve izpolnjevanja davčnih obveznosti za davčne zavezance in razbremenitev tako zavezancev kot tudi davčnega organa. Novela zakona med drugim predvideva še, da se bo račun v papirni obliki izročil kupcu le v primerih, ko bo ta to zahteval. Menimo, da je skrajni čas, da pričnemo izkoriščati potencial, ki nam ga digitalizacija ponuja. Imamo možnost razbremeniti delovne procese in hkrati zmanjšati pritisk na okolje z odpadnim materialom. Nenazadnje del določb predlagane novele predstavljajo tudi rešitve, vezane na implementacijo določb evropskih direktiv, katerih ukrepi so med drugim vezani tudi na obdavčitev cepiva proti covidu-19 in drugih diagnostičnih medicinskih pripomočkov. Poslanci Stranke modernega centra bomo predlog sklepa o primernosti te novele za nadaljnjo obravnavo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani! Posledica današnje novele je implementacija evropske direktive, s katero se na območju Evropske unije posodablja obračunavanje davka na dodano vrednost pri čezmejnem elektronskem trgovanju. Ena od novosti je plačilo DDV za uvoz blaga v Evropsko unijo, ki ne presega vrednosti 22 evrov, zato bodo potrošniki od 1. julija dalje za vse naročeno blago iz držav zunaj Unije plačevali DDV. Pri tem velja poudariti, da se razen plačila DDV za potrošnike ne bo nič spremenilo, še vedno namreč velja oprostitev plačila carine za blago v vrednosti do 150 evrov. Nova pravila o DDV pri trgovanju zasledujejo vzpostavitev enotnega digitalnega trga, pravičnejšo obravnavo, manj goljufij in predvsem poenostavitev sedanjega sistema. Po novem bodo podjetja, ki prodajajo blago v Evropski uniji, DDV plačevala preko portala Vem, ki se bo za ta namen dogradil. To dejansko predstavlja velik korak naprej glede na to, da so se do sedaj ta podjetja morala registrirati za DDV v državi kupca, v kateri so DDV tudi plačali. To je bilo za podjetja drago in obremenjujoče. S 1. julijem 2021 se bo lahko v skladu z novimi pravili DDV pod pragom 10 tisoč evrov DDV plačal v državi članici, kjer ima podjetje sedež, nad tem pragom pa se bodo podjetja preprosto registrirala v posodobljenem portalu e-Vem, v katerem bodo prijavila in plačala DDV, ki ga dolgujejo v drugih državah članicah. Novela prinaša možnost odbitnega celotnega DDV za električna vozila za službeno rabo, če njihova vrednost ne presega 80 tisoč evrov. Verjamem, da ste danes večkrat slišali datum 1. julij. In če ste menili, da sem se zmotil ali da govorim o 1. juliju naslednjega leta, moram poudariti, da to žal ne drži. Dejstvo je, da novela temelji na že dalj časa znanem evropskemu pravu in da je bila vsaka država članica dolžna poskrbeti za pravočasno implementacijo, zato da bi bila pravočasno vzpostavljena spletna platforma za plačevanje DDV in da bi zakon začel veljati s 1. 7. 2021. Še več. Davčni zavezanci bi morali imeti dovolj časa za pripravo na prihajajoče zakonodajne spremembe v izogib težavam pri občutljivem davčnem poslovanju. In tako bodo davčni zavezanci zaman iskali novo spletno platformo na portalu e-Vem še nekaj mesecev. Še naprej bodo podvrženi dragemu in obremenjujočemu sistemu, ker ta vlada ni opravila svoje naloge. Minister za finance, ki je davčni ekspert, bi se tega moral zavedati in odgovarjati za to zamudo. Ko je sedel še v poslanskih klopeh, je bil največji zagovornik pravočasnega prenosa direktiv, danes, ko ima pa škarje in platno v svojih rokah, dela povsem enako. Vlada, ki tako pomembnega zakona v postopek ne predloži vsaj pol leta pred rokom, se pravzaprav požvižga na konkurenčnost domačega gospodarstva, ugled Slovenije v Evropi in na svoje državljane, ki jih nova zakonodaja zavezuje. Leporečenje v teoriji in mačehovski odnos v praksi. V SAB, socialni liberalci, ugotavljamo, da je novela zakona prežeta s številnimi nedoslednostmi. Tako kot vedno, niti v tem primeru Vlada ni razočarala. Določila so nejasna in nenatančna do te mere, da namena zakonodajalca ni mogoče razbrati niti skozi obrazložitve. To je še toliko bolj pomembno, kadar govorimo o strogi davčni zakonodaji, ki jo morajo znati zavezanci izvajati brezhibno in pravočasno, saj njim napake niso odpuščene ali pa jih tudi najmanjša napaka drago stane. Nejasnost in nedodelanost tako pomembnega zakona je razlog, da v Poslanski skupin SAB ne bomo glasovali, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Primarni cilj davčne politike je realizacija načrtovanih proračunskih prihodkov. Višina davčnih prihodkov v strukturi celotnih prihodkov je odločilnega pomena v funkciji doseganja proračunskih ciljev. Najpomembnejši finančni učinek davka na dodano vrednost se kaže v obsegu in relativni stabilnosti javnih prihodkov, ki jih zagotavlja, obseg javnih prihodkov pa je povezan z opredelitvijo davčne osnove, številom in višino davčnih stopenj ter številom davčnih oprostitev. Davek na dodano vrednost ima praviloma široko davčno osnovo in visoko osnovno davčno stopnjo ob majhnem številu davčnih oprostitev in znižanih stopenj. Druga pomembna lastnost te davčne vrste je njena nevtralnost. To pomeni, da davek na dodano vrednost ne vpliva na odločitve proizvajalcev in trgovcev o tem, kaj bodo proizvajali oziroma prodajali, ter na odločitve kupcev o tem, kaj bojo kupovali. Pri tem gre za enako obravnavanje proizvajalnih in storitvenih podjetij ter delovno in kapitalno intenzivnih panog. Zaradi davka na dodano vrednost proizvajalci in kupci tudi ne spreminjajo organizacijskih oblik oziroma metod svojega delovanja. Davek na dodano vrednost je v celoti prihodek državnega proračuna. Letni obseg prihodkov iz tega naslova je bil leta 2019 3 milijarde in 817 milijonov evrov, eno leto prej, leta 2018 pa 3 milijarde in 756 milijonov evrov. In tisto, kar je pri tem najbolj pomembno, prihodki od davka na dodano vrednost obsegajo, gledano v daljšem časovnem obdobju, med 35 in 40 odstotkov celotnih prihodkov proračuna in so na ta način njegov daleč največji vir. Korekcija davčnega sistema na področju DDV je potrebna zavoljo prenosa evropskih direktiv v slovensko prakso. Instrumenti za poenostavitev postopkov obračuna DDV ter instrumenti za preprečevanja izogibanja plačilu DDV v trgovanju med državami članicami so v središču funkcionalne namembnosti teh evropskih direktiv; spremembe in dopolnitve urejajo tudi obveznost predhodne priglasitve uporabe posameznih oprostitev; neobveznost identifikacije za namene DDV davčnemu zavezancu, ki nima sedeža v Sloveniji, ob izpolnjevanju določenih pogojev; vsebino obračuna DDV, ki omogoča davčnemu organu večjo prilagodljivost pri pojasnjevanju v sistemu e-davki; davčne olajšave oziroma davčno olajšavo ob nakupu električnega vozila ter niz poenostavitev in administrativnih razbremenitev. Pomemben je tudi predlog, da se račun v papirni obliki izda le na zahtevo kupca. Ta predlog je v precej očitni koliziji z dosedanjimi aktivnostmi Tržnega inšpektorata in Finančne uprave in ga bo potrebno v naslednjih fazah zakonodajnega postopka odstraniti iz besedila. Obveznost trgovca ali izvajalca storitev po izdaji papirnega računa mora ostati. Finančni učinki na odhodkovni strani obsegajo 2 milijona in 420 tisoč evrov, na prihodkovni strani pa kumulativno okrog 5 milijonov evrov, pri čemer jih ni mogoče popolnoma natančna okvantificirati. V primerjavi z letnimi prihodki iz davka na dodano vrednost, ki segajo v višino malo manj kot 4 milijarde, so ti finančni učinki resnično minimalni, toda nanje je potrebno gledati v luči vseh predlaganih sprememb davčne zakonodaje, tudi dohodnine in davka od dohodkov pravnih oseb, zavoljo pomena, ki ga ima pobrana količina DDV pri izvajanju vseh proračunskih funkcij države. Proračun slovenske države ima do konca leta 2022 načrtovan skupen primanjkljaj dobrih 7 milijard in 800 milijonov evrov. Tu so zajeta tri proračunska leta: leto 2020, kjer je bil realiziran primanjkljaj malo manj kot 3 in pol milijarde evrov, ter tekoče 2021 in prihodnje leto 2022. Zadeve so tu jasne. Gre za odhodke, ki so nastali in še bodo nastali za odpravljanje škode, ki jo je povzročila epidemija. Nevarnost, da primanjkljaj preide na področje nevzdržnega, je velika, še posebej ob izvajanju politike nizkih davkov. Nizke davke podpira veliko število državljanov, predvsem tistih, ki s tako politiko samo izgubljajo, kar je svojevrstno protislovje. Podpiranje politike nizkih davkov pomeni podzavestno sodelovanje v postopni destrukciji vseh socialnih funkcij države. Državljani na ta način podpirajo proces lastnega marginaliziranja in pri tem ogrožajo sedanjost in prihodnost – svojo in svojih otrok. Politika nizkih davkov neizogibno vodi k povečanemu razslojevanju in naraščanju socialnih napetosti, k padcu kvalitete življenja, porasti kriminala in vseh vrst ekstremizmov. Posledice so lahko pogubne, še posebej v posttranzicijskih državah, kjer novoobogatena elita redkokdaj izkazuje občutek za pravo mero ali smisel za družbeno odgovornost. Slovenija je žalostna ilustracija tega fenomena. Politika nizkih davkov ustreza samo bogati manjšini, katere interes je deloma logičen in razumljiv. Za to družbeno skupino ni pretirano pomembno, kako izgledajo, denimo, javno šolstvo, javno zdravstvo ali socialna varnost. Njihovi prihodki so dovolj visoki, da lahko plačajo zasebne storitve in si ob tem zagotovijo še udobno oziroma ugodno starost. Možno je tudi, da je nekaterim med njimi tudi popolnoma vseeno, čemu je podobna družba v celoti, saj lahko svoje številne potrebe zadovoljijo v tujini. Politika višjih progresivnih davkov in večje javne porabe dviguje kvaliteto življenja in prinaša koristi veliki večini državljanov. Koristna je tudi za najbogatejšo manjšino. Z življenjem v varnejši in bolj harmonično urejeni družbi pridobijo tudi oni, če predpostavimo, da denar in potrošnja vendarle nista edini univerzum, v katerem se giblje človek. V takem ambientu je tudi njihovo bogastvo bolje zaščiteno. Zavzemanje za višje, zlasti progresivne davke pa ni isto, kot zavzemanje za samomorilsko politiko odiranja davčnih zavezancev ali pa za pretvarjanje drobnih človeških zavisti v davčno maščevanje. Kakor povsod v življenju, je tudi to vprašanje prave mere. Gospe in gospodje, poslanci Poslanske skupine Desus bomo odločitev o tem, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, sprejeli na podlagi individualnih preferenc. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Naj vas obvestim, da je kar nekaj odjav. Tako da ima prvi besedo Blaž Pavlin, pa potem Matjaž Han, Jože Lenart. Blaž Pavlin ima prvi besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Sam osebno, tako kot sem že v stališču poslanske skupine povedal, ta predlog zakona podpiram predvsem iz dveh razlogov. Prvega, ker prinaša velike administrativne in birokratske razbremenitve. Tukaj mislim predvsem na ureditev, rešitev glede identifikacije za namene DDV na področju kmetijstva. Na to je Kmetijsko-gozdarska zbornica opozarjala že vse od leta 2016. Ta problematika je pa zelo eskalirala v začetku letošnjega leta, ko se je katastrski dohodek za posamezne kmetije, predvsem na področju sadjarstva, dvignil do maksimalne vrednosti in so te kmetije postale zavezanci za vstop v DDV. Pri tem so nastale številne administrativne težave, predvsem to, da eno leto si v tem sistemu, drugo leto ne in v to se je tudi vštelo, v ta katastrski dohodek oziroma v prihodke tudi obdavčljive subvencije. Mislim, da ta predlog sedaj gre v smeri, ki ga je takrat predlagala Kmetijsko-gozdarska zbornica, ki je predlagala, da se ta vstopni prag poviša. Sedaj je pa tukaj rešitev, da se ukinja vstopni prag. Tisti, ki pa bodo želeli ostati zavezanci za plačilo DDV, potem lahko tudi to storijo. Druga zadeva, zaradi katere podpiram ta zakon, pa je, da prinaša določene izboljšave na področju zelene mobilnosti. Sam osebno razumem ta predlog oziroma te rešitve v smeri, da bi se na področjih, ki so zelo povezana s transportom, dostavo in podobno, do neke mere pospešilo uporabo električnih vozil brez izpustov, in ne vidim strahov, da si bodo samo lastniki podjetij nabavljali neke luksuzne avtomobile. Naj tu še opozorim, da smo v začetku leta oziroma konec lanskega leta sprejeli Zakon o DMV, se pravi, glede obdavčitve motornih vozil, s katerim smo vse državljane oprostili plačila tega davka na motorna vozila, če so ta na električni pogon. Sam osebno tudi 2. člena tega zakona ne razumem v smeri, da je to samo za avtomobile, temveč za vsa motorna vozila, tudi kolesa na električni pogon, motorje na električni pogon in vsa ostala vozila, ki nimajo izpustov CO2. Sam osebno bom ta predlog zakona v prvi obravnavi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Prednik, nato Jože Lenart. Jani Prednik? [[Ne.]] Besedo ima Jože Lenart. Pripravi naj se Igor Peček.
Predsednik, hvala za besedo. Glejte, ta Zakon o davku na dodano vrednost je seveda eden od zakonov v celotnem paketu sprememb davčne zakonodaje, ki v skupnem prinaša, poleg investicij v vojsko, zdravstvo in še nekaterih drugih učinkov po številnih zakonih, ki se sprejemajo, v štirih letih luknjo v višini kar 5 milijard evrov. Seveda nas moti predvsem to, zakaj takšen parcialen pristop k temu zakonu, Vlada pa ne da na mizo celotnega pregleda, kako bomo to luknjo zamašili. Pri vsakem zakonu sprašujemo, kje so potem prihodki, s čim bomo to nadomestili, in vedno je odgovor v glavnem ta – z višjo potrošnjo. In če preprosto rečem: da je višja potrošnja, mora biti višja dodana vrednost, višja produktivnost. Tega pa ne zasledimo. V tej strategiji sicer nekaj govorimo o tem, kako bo ta rast ne vem kakšna, ampak ta rast bo v prvih letih 4, 5 procentov in potem 2, 3. V štirih letih tega ne more nadomestiti. Rast dodane vrednosti bi morala biti tako visoka, da bi to zamašili. Glejte, še naša vlada, ko je dvignila samo minimalno plačo, ki je sestavni del dodane vrednosti – vemo, da plače predstavljajo dodane vrednosti vsaj 60 procentov, če ne dve tretjini, odvisno pač od uspešnosti gospodarstva oziroma posamezne države, ostalo so dobički, amortizacija, če rečemo v grobem. In ko dvigneš samo minimalno plačo, da bi potem prišel k temu cilju, kar vi pravite, da bo potem lahko dvignilo potrošnjo, so vsi v zraku, vsi na nogah. Tujci bežijo – v narekovajih. Se pravi, da smo za tujce, za tuja vlaganja interesantni samo takrat, če bomo, oprostite – v narekovajih – revni. To ne gre skupaj, nikakor ne. Zato opozarjamo to vlado, da nam nalije čistega vina, da imamo celotno sliko, kam gremo, kje je strategija. Ni je! Sam prihajam iz gospodarstva kot finančnik. S poslovnimi načrti v podjetju moraš zelo natančno delati, da vidiš, kam podjetje gre. In tako mora biti tudi z državo. Pa tega ne vidimo, pri tako parcialnem sprejemanju tega nikakor ne vidiš in seveda potem ne moreš nečesa potrditi, dvigniti roke. Na eni strani je zadeva všečna, spuščati davke, ampak poglejte še enkrat, ničkolikokrat sem v tem državnem zboru jasno povedal. Povprečje vseh davkov – govorim tudi s socialnimi prispevki – iz tega skrbimo za vse storitve državljanov za zdravstvo, za šolstvo, sodstvo, vojsko in vse ostalo. Povprečje davkov Evropske unije je narastlo in presega že 40 procentov BDP, Slovenija je pa na 37 procentih. To se pravi, da smo tri odstotne točke pod povprečjem Evropske unije in zato ne razumemo, zakaj želimo tako všečno nižati te davke. Poglejte, Evropska komisija je v priročniku Razumevanje davkov jasno povedla, pa nekdo bo rekel, da je sedaj to všečno. Tudi kolega Polnar je prej jasno objasnil, da tisti, ki si želijo nizke davke, sami sebi režejo vezo. Zakaj? Ker potem ne bodo mogli imeti zagotovljenih teh storitev, ampak si jih bodo potem sami plačevati. Kaj govori Evropska komisija? Davki pripomorejo k temu, da se vlade vedejo bolj odgovorno do svojih državljanov. Višji kot so davki, davčni prihodki neke vlade, bolj so njeni državljani običajno pozorni na to, kako se ti pobirajo. In če vlada svoj proračun financira bolj iz davkov kot iz pomoči, potem je bolj odgovorna do svojih državljanov kot do držav donatoric – govorimo o tujih vlaganjih in pa tudi kreditih, ki jih mora država najemati. Zvišanje davčnih prihodkov torej pripomore k boljšemu vodenju države in spodbuja večjo demokratičnost političnega sistema. Kaj to pomeni? Da morajo biti seveda ti davki v potrošnji zelo jasno, demokratično opredeljeni in se mora potrošnja kontrolirati, da ljudje tem vladam zaupajo. Poglejte, nad povprečjem Evropske unije glede vseh davkov je Nemčija, je Grčija, je Avstrija, je Italija, je Finska, je Švedska, je Belgija, je Danska, je Francija. Na repu pa so Latvija, Litva, Bolgarija, Romunija in na koncu Irska. Zanimivo! Irska, ki je na vrhu po ustvarjanju BDP, to je pa čisto drug model. Jaz sem za to, da gremo tudi po modelu Irske, kjer je pa seveda treba 10, 20 let z jasno strategijo, kako privabiti storitve in tuje vlagatelje z zelo visoko dodano vrednostjo, da do tega prideš, da lahko potem nizki davki zaradi visoke produktivnosti to pokrijejo. Sem za to, ampak takšno strategijo želimo potem na mizi, ne pa takole, parcialno po posameznih zakonih povsem manj pa manj pa manj. In sami smo si morali potem izračunati, da v štiri letih izgubimo 5 milijard. To je ta problem, ki ga nimamo na mizi, in v tem je ta problem. Seveda, potem mi zaprosimo Fiskalni svet v naši državi, da naredi analizo. Preko KNF smo te sklepe sprejeli, da je potem Fiskalni svet dal svojo poročilo in seveda to poročilo je bilo, da je dodatno tveganje za zdržnost javnih financ na srednji rok, ki so ga zelo jasno opredelili. To se pravi, da se nismo mi politično to izmišljevali kot nestrokovnjaki, ampak smo dobili zelo strokovno podlago na to, da lahko to trdimo. In to je to. Samo to si želimo pa bi se potem tudi lažje odločali v tem državnem zboru, tako je pa takšno veliko nezaupanje. Če grem na kratko še po samem zakonu. Seveda za vsako spremembo v tem zakonu je zelo široka vsebina, ki vpliva na poslovanje zavezancev, vsak pa ima svojo pot. In to je to. Sama uskladitev z evropsko direktivo – to je še najmanj. In tu že zamujamo in to je treba uskladiti. Seveda, ko se pa potem dotaknemo odbitkov DDV za motorna vozila za opravljanje dejavnosti, se pa vprašaš, zakaj samo to, če pa je seznam teh možnosti zelo velik, veliko je teh opozoril. Ampak samo ta vozila za gospodarsko dejavnost padejo noter in nič drugega. To se pravi, da lahko pričakujemo potem čez leta kar naprej te spremembe, – ko bo nekaj potrebno, pa bomo dodatno to sprejemali. Dotaknil se bom še samo tega obveznega vstopa kmetov v sistem DDV oziroma ukinja se ta prag. To pa po svoje pozdravljam, kajti poglejte, naše kmetijstvo je zelo specifično. Pri Evropski uniji je najbolj razdrobljeno. Pri nas imamo najmanjše kmetije. 70 tisoč kmetijskih gospodarstev je, od tega pa je samo 230 prav tistih kmetijskih podjetij, ki seveda so zavezanci za DDV, vse ostalo so družinska podjetja. Ampak od teh družinskih podjetij je potem komaj nekaj nad tisoč kmetij, ki so zavezanci za DDV. Okrog 2 tisoč po tem kriteriju, 7 tisoč 500 da presegajo, okrog 2 tisoč 500 je bilo v ta sistem vključeno prostovoljno. In seveda, ko ta prag ukinjamo, se lahko potem vsa ostala podjetja prostovoljno – kmetijska gospodarstva – prijavijo v to. Seveda pa ugotavljamo, da večina kmetijskih gospodarstev ima vhodnega DDV več kot izhodnega zaradi njihovih investicij in malega prihodka s kmetij. Tu pa si zelo zaskrbljen in imamo biti za kaj zaskrbljeni. To je pa to naše kmetijstvo, ki je zaradi svoje razdrobljenosti na svetovnem trgu zelo malo konkurenčno. Tukaj je ta problem, ki pa ga seveda ta zakon ne more reševati, ampak tako kot sem rekel, kmetje naj se sami odločijo, ali bodo zavezanci ali ne. Kaj pa to vpliva na proračun, pa bistveno veliko ne, ampak kmeti bodo zdaj bolj svobodni, kar se tega tiče, seveda pa pospeševalne službe morajo tudi znati kmetom ob strani stati in jim svetovati, kaj iz tega bo. Dotaknil se bom samo še ene zadeve, in sicer račun v papirni obliki pa se bo izročil kupcu le na njegovo zahtevo in tukaj so se potrošniki odzvali. In zelo upravičeno! Meni to pade tako, ker sem že starejši, in v tisto obdobje, ko smo mi ukinili Službo družbenega knjigovodstva. Kaj vse smo s tem izgubili? Preglednost, red in črni trg in neplačevanje in tako naprej in tako naprej. Poglejte, ti računi so sicer malega pomena, ampak za potrošnike velikega pomena. Če zdaj računa ne bo imel, kup zadev pa je, ki jih potem državljanke in državljani rabimo v prihodnosti, da kaj dokazujemo, da kakšno zadevo rešujemo. Če tega računa ne bo, bo to veliko problemov in zato tega ne vidim, s kakšnim razlogom smo to ukinili. To je ena takšna zadeva, ki bi jo rad, do jo pojasnite, kaj bo prinesla dodano vrednost oziroma s tem samo škodimo sebi in nepreglednost uveljavljamo in probleme ustvarjamo državljankam in državljanom. Vsaj tukaj bi lahko potrošnikom prisluhnili, ker so zelo jasno opozorili na te probleme. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Peček, pripravi se Matjaž Han pa potem Marko Bandelli.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, predstavnice ministrstva! Če se samo delno navežem na kolega Lenarta, pa da se ne ponavljam, sam sem tudi mnenja, da je ena izmed zelo pomembnih vlog davčnega sistema oziroma ustrezne davčne politike tudi zagotavljanje konkurenčnih pogojev tako za gospodarstvo, za katerega je najbolj ključno, ampak se izkazuje tudi širše. Gre za razmerje oziroma doseganje ustreznosti razmerja med cilji, ki jih želimo doseči, in pa vplivi, ki jih ima davčni sistem za družbo kot celoto. Vsi se verjetno strinjamo s tem, da davki niso samo ekonomska in fiskalna kategorija, ampak tudi socialna. Koalicija je na majski seji kolegija predlagala, da se vsi trije zakoni o davčni reformi obravnavajo po nujnem postopku. Predlog ni dobil zadostne večine. Razlog za uvedbo nujnega postopka pa naj bi bil, ker v primeru kasnejšega sprejetja predloga zakonov lahko nastanejo težko popravljive posledice za državo. Ampak po mojem mnenju gre ravno za obratno; s takšnim ravnanjem bodo šele nastale težko popravljive posledice tako za javne finance in posledično tudi za državo. To govorim tudi v luči dejstva oziroma tistega, kar sem povedal v uvodu, da obravnave paketa vseh treh predlaganih zakonov, ki posegajo zelo izrazito na področje davčne politike, v razpravi niti dialogu z Ekonomsko-socialnim svetom ni bilo. Menimo, da bi bilo potrebno obravnavo dokaj velike davčne reforme opraviti tudi z namenom doseči oziroma vsaj na nek način dogovoriti sporazumno z več kriteriji oceno, kaj nam bo to prineslo v obdobju nekaj prihodnjih let. Sem pa tudi mnenja, da v času, ko se soočamo z zelo velikim primanjkljajem v državnem proračunu, ta je danes več kot 2 milijardi, ko načrtujemo zelo velike investicije, tako korenito in tako močno posegamo v državni proračun, takšno ravnanje vsekakor ni niti smotrno niti racionalno. V Listi Marjana Šarca smo bili bistveno bolj previdni, ko smo sami začeli s postopki uveljavitve naše, pa bom rekel kar, mini davčne reforme. Takrat smo edino regres razbremenili posebej, vse ostale stvari oziroma predloge pa smo uvajali, kasneje tudi sprejeli, v paketu. Z enako pozornostjo smo takrat gledali tako na prihodkovno kot na odhodkovno stran. Ukrepi, ki smo jih sprejemali, so bili pač sprememba dohodninske lestvice, zvišanje splošne olajšave – da jih ne navajam. Ampak med seboj, kar je bilo skupno vsem tem ukrepom, so bili vsaj približno uravnoteženi. Ker smo odvzeli na eni strani, smo poskušali nadomestiti na drugi. Prihodke in odhodke smo poskušali nivelirati. Ampak že takrat je Fiskalni svet glede te predlagane reforme izrazil določen pomislek, ki naj bi ga predlogi imeli v prihodnih javnih financah. Vsekakor pogrešam ukrepe na prihodkovni ravni. Kako bomo nadomestili izpad, sprašujem predstavnike Vlade. Večkrat sem to že vprašal, odgovora nisem dobil, izračunov, koliko višjo gospodarsko rast oziroma potrošnjo lahko pričakujemo, tudi to ne. Niti ni bilo do sedaj predstavljenih nobenih ukrepov, ki bi bili potrebni za nevtralizacijo javnofinančnega učinka na saldo v proračunu. V LMŠ, kot je že povedal kolega Lenart, ne verjamemo, da se bo vse to povrnilo preko javne potrošnje oziroma preko potrošnje, ne govorim samo o javni potrošnji, ampak nasploh. V to ne verjame niti Fiskalni svet. Vlada, ministrstvo pa se niti ne potrudi, da bi nas prepričalo v slednje oziroma v nasprotno. Mogoče boste to naredili v drugi obravnavi, če bo ta predlog v prvi obravnavi potrjen, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Močno upam. Dejstvo je, da spremembe v predlaganem zakonu res niso velike, ampak potrebno jih je gledati skupaj, tako s predlogi sprememb Zakona o dohodku pravnih oseb kot v spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. In ko vse skupaj vzamemo skupaj kot vsoto, bi po izračunih, ki jih je pripravil Fiskalni svet, predlagana davčna reforma v naslednjem letu pomenila več kot 400 milijonov izpada na prihodkovni strani. In če v tej luči pogledamo tudi analizo oziroma poročilo javnofinančnih učinkov predlaganih sprememb, ki so jo v Fiskalnem svetu pripravili na predlog Komisije za nadzor javnih financ, lahko vsaj skrbnike javnih financ pošteno zaskrbi, če ne bi moralo skrbeti že tudi vseh nas. Tukaj je vsekakor na mestu izjava gospoda Davorina Kračuna glede davčne reforme, ko je rekel, da Vlada srednjeročno predvideva, da bo bruto domači proizvod nominalno naraščal po stopnji 5 procentov. To je relativno optimistična napoved, vendar, če bi želeli kompenzirati izpad, ki bo nastal zaradi predlaganih ukrepov, bi ta rast morala biti večja vsaj za eno in pol, če ne dve odstotni točki. V koaliciji zelo radi rečete, kako poceni se zadolžujemo, da nam to omogoča vlada in da nas naj to ne skrbi. Nekaj časa nazaj smo poslušali podobne floskule, ko smo govorili o trošarinah, o ceni goriva. Takrat je bila cena dizelskega goriva 1 evro. Kritik z desne strani je bilo cel kup. Danes je cena dizelskega goriva 1,3. Kako naj potem verjamem, da nas naj ne skrbi zadolževanje? Zavedati se je potrebno, da zadolževanje ni posledica samo in zgolj dobrih ukrepov Vlade, ampak poceni zadolževanje, ki ga je deležna večina držav članic Evropske unije in tudi Republika Slovenija, je posledica relativno ekspanzivne politike Evropske centralne banke, za katero pa vemo, da se bo enkrat iztekla. Vemo, kaj se je oziroma na kakšen način se je zadolževala Irska, ki je bila prej omenjena v razpravi kolega Lenarta, kakšen je bil vpliv tudi, da ne rečem kar pandemičen odkup obveznic. Nekaj je epidemija, nekaj so ukrepi, ki jih je potrebno sprejemati zaradi tega, da epidemijo obvladujejo. Temu ne nasprotujemo, nikoli nismo v LMŠ glasovali proti sprejetim ukrepom. Drugo pa so trajni oziroma strukturni ukrepi, ki so po našem mnenju predlagani, izvedeni, brez ustrezne podlage oziroma brez dovoljšnega predvidevanja, kaj se bo zgodilo tako na prihodkovni kot na odhodkovni strani proračuna. Bi pa tudi sam opozoril še na eno stvar v predlaganem zakonu, da se ne ponavljam, ker so bile v stališčih izražene oziroma poudarjene vse spremembe, to so računi. Smo v dobi, ko digitalizacija močno posega tako v naše življenje, spreminja poslovne procese. Sam osebno podpiram procese, ki poenostavljajo postopke in posledično tudi zmanjšujejo stroške, nisem pa prepričan, da je pametno, da se z razlogom pozitivnega ekološkega učinka neizročanja papirnatih računov, ukinja dobro delujoč sistem fiskalizacije računov. Lahko rečete, okej, kupec bo na zahtevo dobil poenostavljen račun, vendar, Zveza potrošnikov Slovenije meni, da je ta rešitev v škodo potrošnikov. Namreč, ker izdan račun, kot ga poznamo danes, potrošniku omogoča, da takoj preveri, ali mu je prodajalec zaračunal pravilen znesek, kasneje pa lahko po opravljenem nakupu blaga oziroma storitve z njim tudi dokazuje, kdaj in kje je kupil določen proizvod oziroma kdaj in kje je bila določena storitev opravljena. Račun ima v prodajnem procesu veliko dokazno vrednost, je pogoj za uveljavljanje različnih pravic iz naslova tako pogodb, jamstev, garancij in ostalih pravnih razmerij, bi pa tukaj opozoril še oziroma bolj spomnil na eno kolizijo. Tržni inšpektorat Republike Slovenije je nekaj let nazaj oziroma pred časom močno opozarjal tako potrošnike kot prodajalce, da naj zaradi njihove koristi vzamejo račun. Saj se spomnimo akcije Vklopi razum, zahtevaj račun. In tukaj lahko potegnemo dokaj enostaven zaključek, da pač ta predlog sigurno ni v skladnosti oziroma ni skladen s tistim, kar je izvajal oziroma z aktivnostmi, ki jih je izvajal Tržni inšpektorat v preteklem obdobju, niti s tistim, kar so zagovarjale pristojne inštitucije. Menim, da bi morali v odločanju o takšnih ravnanjih biti veliko bolj previdni. Hvala lepa, predsednik.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, pripravi se Jure Ferjan.
Hvala, predsednik, za besedo. V našem stališču smo že praktično povedali, zakaj in kaj nekako kritiziramo to stvar, ampak kljub temu se mi zdi prav, da nekaj še tukaj povem, ker imam možnost. Kar se tiče tiste novosti glede plačila DDV. Mislim, da je prav to, da Evropska unija pač mora začeti tudi na tak način razmišljati. Zdaj ne vem, kakšne izkušnje imate vi s tem, ampak jaz imam dva otroka doma, ki – hudiča, vsak teden mi pridejo ti paketki s Kitajske domov. In če sta moja dva taka, mislim, da jih je v Evropi kar nekaj na ta račun. Tako da tu se govori o velikih cifrah, malo po malo postane kar nekaj velikega. Mislim, da je to tudi pravilno, da se nastopa tako. Bolj vidim problem glede neke zaščite potrošnika, ki je tukaj ni. Vse to, kar prihaja, o tem, ali dobiš, si zadovoljen, plačati moraš vnaprej in tako dalje, na tem mislim, da ni bilo dosti narejenega in da ni kaj dosti omenjenega v zakonu ali pa v prenosu te direktive. Zdaj, ne morem razumeti samo ene zadeve tukaj – zakaj taka zamuda s tem zakonom. To je neupravičeno. Zamuda je težka, je huda. Ni bilo seje, na kateri bi minister kritiziral delo katerekoli prejšnje vlade, zakonopisci, mislim, so vedno isti, ki pišejo. Tudi, če se spreminja minister, to se spremeni par oseb, ampak ostali ostanejo tam. Tako mislim, da tukaj bi mogli kaj narediti in zahtevati malo bolj ažurnosti, kot so prenosi teh direktiv. Kakor sem omenil tudi, ta 1. 7. je bil že pred dvema tednoma, to se pravi, zamujamo v vsakem primeru. Nekaj me je zmotilo v stališčih, ko sem poslušal, da so nekateri bili kritični glede odbitka celotnega DDV za električna vozila. Osebno to pa pozdravljam. Meni se zdi to zelo dobra stvar, absolutno dobra stvar. Vedno potem pade beseda na bogate, nebogate. Saj ne gre za to! Tu gre samo, da začnemo razmišljati o razogljičenju, da začnemo razmišljati o drugi poti, če se že damo na to. Pa ne razumem dobesedno stranke Levice. Se opravičujem, kolega, prijatelj moj, Siter, res, vaše stališče – zagnani. Vi ste kot mi, ste v tisti kategoriji zagnanih za trajnostni napredek in ne vidim, kaj vas bremeni tukaj, da bi se subvencionirali na tak način. Bi se pa vprašal nekaj drugega, jaz bi se vprašal raje nekaj drugega. Vsak dan prihajam iz Primorske in verjemite, da kadar pridem na avtocesto, dokler ne pridem v Ljubljano, je kolona tovornjakov. Kaj bomo tam naredili? En lep moto je bil SMC-jev enkrat Tovornjake na vlake ali nekaj takega se mi zdi, da je bil. Upam, da to se bo počasi zgodilo, ampak upam, da ne bomo čakali še 30 let, ker potem nima smisla, če moramo to narediti v enem doglednem času. Glede elektrifikacije, subvencioniranja električnih vozil imam pa eno drugo dilemo tukaj. Kako bomo mi filali vse te avte? Po domače povedano. Na kakšen način bomo mi napajali vse to? A mi se zavedamo, kakšen [[…]]Mislim, vlada bi morala predstaviti najprej na začetku spremembo celotne infrastrukture in potem iti na subvencioniranje avtomobilov. Mi delamo zdaj obratno, mi delamo tukaj obratno. Jaz sem za eno in za drugo in bom vedno to podpiral, ampak nisem videl še nobenega konkretnega predloga, da gremo v spremembo same infrastrukture električnih vodov in vsega, kar je. Ko sem bil župan, sem naredil dve postajališči za polnjenje avtomobilov, sedaj bi jih bilo potrebno 15, ker resnično se ti avtomobili širijo. Problem ni samo v tem, problem je tudi dovod elektrike, prave elektrike do tja. Tu je največji problem, kar je. Govorim enostavno, da ljudje razumejo, za kaj gre. Mi bomo sedaj subvencionirali nakupe električnih avtomobilov, ampak elektrika bo skočila v zrak po domače povedano. Nimamo toliko moči, nimamo toliko kapacitet, da bomo lahko to vzdržali, če se bodo ljudje obrnili na to. Ste slišali sami, da industrija avtomobilistična se izredno obrača, sedaj celo hočejo opustiti bencin, dizel in vse te reči tukaj. To je vse lepo in fino, vse to pozdravljam, jaz sem izredno zadovoljen glede tega. Prav zaradi tega moramo kot država, sedanja vlada, pripraviti dokumente, naslednja naj gre naprej s to idejo ali kar je. Treba je začeti razmišljati o infrastrukturi, ker brez tega mi ne bomo naredili nič. Tukaj ne govorim o telefonu, za polnjene avtomobilov, so potrebne krepke moči, poznam osebno, za kaj gre. Toliko s te strani. Kar se drugega tiče. V SAB-u, v socialnih liberalcih, smo ugotovili, da ta novela je prežeta s številnimi nedoslednostmi, tako kot sem povedal. Določena določila so dokaj nejasna, nenatančna notri. Tudi če bereš obrazložitve, ni mogoče razbrati vsega, kar bi lahko bilo. Verjamem, da zakoni so prav pisani tako, da dostikrat niso razumljivo, da potem ti interpretiraš lahko zakon na tak ali na drugačen način. Ampak to ni prav! V taki situaciji, kakor je ta zakon, pa bi morali biti malo bolj natančni. Samo to je bil vzrok, zakaj mi ne bomo glasovali, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Toliko z moje strani. Hvala, predsednik.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan, pripravi se Primož Siter.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavnici ministrstva za finance, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci in vsi, ki nas spremljate, dober dan! Odločil sem se, da se vendarle tudi sam za nekaj trenutkov oglasim in izpostavim tiste poudarke tega zakona, ki ga danes obravnavamo v svoji prvi obravnavi, kar pomeni, da tudi če imate nekateri določene pomisleke ali predloge, bo seveda v prihodnosti to tudi čas, da vključimo v ta zakon oziroma ga ustrezno dopolnimo. Gre za ukrepe – eden izmed zakonov, ki seveda posega na področje, ki je zelo pomembno z vidika konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, seveda posredno vpliva na razvoj in investicije, in kakšno je naše gospodarstvo tudi v nekem mednarodnem merilu, mednarodnem okolju. Prepričan sem, da si vsi želimo in seveda k temu tudi stremimo, da bi bilo slovensko gospodarstvo tudi v prihodnosti uspešno, da bi bilo spodbudno tako za domače kot za tuje investicije in da bi stremeli skupaj k razvoju, napredku in ustvarjanju dodane vrednosti. Zato mi dovolite, da izpostavim poudarke tega zakona. Eden je zagotovo ukinitev praga za vstop kmetov v sistem DDV z ohranitvijo možnosti uveljavljanja pavšalnega nadomestila ali prostovoljnega vstopa v sistem DDV, potem imamo uveljavljanje odbitka davka na dodano vrednost tudi za motorna vozila za opravljanje dejavnosti, in sicer za vozila brez izpustov ogljikovega dioksida. Ta zakon, spoštovane in spoštovani, prinaša tudi večjo fleksibilnost davčnemu organu za pojasnjevanje potem obračuna davka na dodano vrednost, ki ga davčni zavezanci morajo predložiti preko sistema eDavki, in davčnim zavezancem tudi ne bo potrebno več predložiti seznama prejetih in izdanih računov ob prvem obračunu davka na dodano vrednost. Tudi še kakšno zadevo zagotovo bi se dalo izpostaviti, ampak toliko na kratko. Mislim, da je pomembno, da ta zakon seveda danes sprejmemo in da ga bomo potem v nadaljnjih obravnavah lahko še po potrebi izpopolnili, zagotovo pa je to eden izmed korakov, ki izboljšuje našo gospodarstvo oziroma pogoje za podjetja, pogoje za konkurenčnost v mednarodnem merilu. Tako bom osebno podprl Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost v današnji prvi obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter, pripravi se mag. Elena Zavadlav Ušaj.
Hvala za besedo, predsednik. Lep dober dan še enkrat, spoštovane poslanke in poslanci! V svojem stališču sem že poskusil objasniti, kaj je, da je medvrstičje tega zakona oziroma od vseh zakonov iz paketa davčne reforme precej jasno. Gre za sistemsko ustvarjanje bolj ugodnega okolja za tiste državljanke in državljane, ki so že v osnovi premožnejši. Tukaj ne gre zdaj za neko matrico, na katero je eden mojih predhodnikov opozoril, matrico ali pa neko politično idejo Levice, gre za čisto merljivo dejstvo, ki zeva iz teh predlaganih zakonskih uredb; najbolj povedno mogoče v primeru tega zakona, enostavno odmerjeno skozi, da rečem, enostavni davčni jezik je tole. Načeloma poznamo dva načina ali pa dva sistema, dve ideji davčne politike: eno je progresivni davek in drugo je linearni – tisto, kar izgleda linearni oziroma je regresivni. Progresivni oziroma tisti davek, ki ga pri nas poznamo kot dohodnina, pomeni v prostem jeziku, da več kot imaš, več prispevaš, manj kot imaš, prispevaš manj oziroma če si v tako kritični situaciji, da ne moreš prispevati ničesar, pač ničesar ne prispevaš. Temu se reče progresivni davek. Na drugi strani pa je regresivni davek, recimo, v našem primeru je davek na dodano vrednost, ki je na prvi pogled linearen, torej za njega vsi plačamo enako, ampak v bistvu tistega, ki ima, ki štarta z manj, ki ima nižji prihodek, ki ima manj premoženja, po žepu bolj udari. Recimo, če ta računalnik, ki je vreden, recimo, tisoč evrov, kupi nekdo, ki ima mesečni prihodek minimalno plačo pa mu uspe našparati in plača davek na to, ki je 200 evrov, bo teh 200 evrov v njegovem osebnem proračunu bistveno večja vsota, kot če ta isti znesek za ta isti računalnik, isto vsoto 200 evrov nameni davku na dodano vrednost nekdo, ki mu mesečno v denarnico nakaplja, 5 tisoč ali pa 20 tisoč evrov. Zdaj ta predlog, ki ga imamo zdaj na mizi, ruši in družbeni in davčni red. Na eni strani nižanje progresivnega davka, nižanje dohodnine, ki zopet koristi samo najbogatejšim – tisti, ki ima veliko, lahko prispeva v skupno dobro veliko –, na drugi strani pa zviševanje davka na dodano vrednost najbolj prizadene revne, kar sem najbolj morebiti nazorno pokazal ravno s primerom nakupa tega računalnika. Obdavčitev posameznika v ideji mora biti premosorazmerna z debelino njegove denarnice. To je najbolj fer definicija oziroma davčni ukrep in ne obratno, kot s temi davčnimi ukrepi oziroma reformami predlaga aktualna vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Elena Zavadlav Ušaj.
Hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat vsi lepo pozdravljeni! Ne bom ponavljala tistega, kar sem že v stališču poudarila, ampak mogoče nekaj odzivov na razprave, pa tudi izpostavila bi tisto, kar je zame pomembno v tem predlogu zakona, ki je sicer res v prvi obravnavi, in bo možnost podajati pripombe v nadaljevanju postopka in bodo mogoče kateri pomisleki, ki so danes med razpravo prišli na dan, tudi lahko spremenjeni, popravljeni, dopolnjeni, tako da je zakon odprt in vsak bo imel možnost predlagati izboljšave. Takoj na začetku bi rada kolegu Bandelliju povedala, sicer zdaj sem uspela preveriti samo eno direktivo, ker je večkrat poudaril, da ne razume, zakaj se šele sedaj hiti z implementacijo, ker bi že dejansko pričakoval pol leta pred iztekom roka predlog sprememb na mizi. Pa bom povedala. Direktiva 2017/2455, s katero se spreminja Direktiva 2009/132, bi morala biti že implementirana do 31. 12. 2018, kar pomeni, da dejansko je bilo to še v času vlade, v kateri so bili tudi oni v koaliciji. Tako bi se mogoče lahko tudi sam kolega poslanec in njegova poslanska skupina vprašali, kaj so pa takrat delali, zakaj niso v vladi predlagali implementacijo. Toliko za uvod. V nadaljevanju pa, se strinjam s tistimi, ki so povedali, da dejansko predlog spremembe zakona prinaša res boljše konkurenčne pogoje, kajti, vemo, da marsikdo se za vstop v zaposlovanje v naši državi ne odloča prav zaradi nekonkurenčnih poslovnih pogojev, in zato je več kot dobrodošlo, da čim prej uvedemo tiste spremembe, ki poenostavljajo določene postopke in tudi omogočajo vstop v našo državo. Zmoti me to, kar je že tudi v razpravah – ne samo danes, ampak tudi v preteklosti bilo večkrat izpostavljeno, mogoče še najbolj izrazito od kolegov iz Levice: vedno, ko omenimo podjetja in podjetnike, vedno se potem takoj izpostavi, ja, tisti, ki so dejansko neki izkoriščevalci oziroma tisti, ki bogatijo na plečih zaposlenih. Ampak verjetno, če ste se imeli priložnost pogovarjati z uspešnimi podjetniki, ste verjetno ugotovili, da ni bilo – z izjemami, seveda, vedno bomo dobili tudi izjeme med njimi –, ampak načeloma tistim, ki so svojo zgodbo zgradili iz nič gor samo z lastno iznajdljivostjo in lastnimi sredstvi, jim ni bilo lahko. Lahko je danes videti, kadar imajo toliko kapitala in veliko zaposlenih, ampak s tem imajo tudi veliko odgovornost, ki so si jo naprtili skozi leta. Mislim, da če je pri njih tudi veliko zaposlenih, pomeni, da tudi je neka družbena korist, ne samo gledati z vidika, da se izkorišča zaposlene. Zato pozdravljam to uvedbo pravice do stoprocentnega odbitka DDV za električna vozila, in sicer do vrednosti 80 tisoč in tudi za vse nadomestne dele, maziva in storitve v zvezi z vozilom, kar vemo, da so precej obremenjene ceste in s tem je posledično tudi velik vpliv na onesnaževanje okolja prav s poslovnega vidika. Seveda bi bilo dobrodošlo to, kar ste tudi nekateri tako iz koalicije kot tudi iz opozicije povedali, da bi bilo to dobro in smiselno tudi prenesti ne samo na poslovni del, ampak tudi na fizične osebe. Pa mogoče je to zdaj začetek in se bo nadaljevalo tudi s to spremembo. Zakaj pa ne? Potem glede ukinitve praga za obveznosti vstop kmetov v sistem DDV. Da bodo kmetje imeli možnost prostovoljne vključitve v sistem DDV, je predvsem dobrodošlo zaradi tega, ker kmetje, glede na to, da veliko jih je z manjših kmetij – se pravi, ali imajo dopolnilno dejavnost na kmetiji ali pa status kmeta – in dejansko vemo, da se pri obilici vseh obdavčitev težko kosajo s tistimi, ki so dejansko večji. Potem bi rada še pokomentirala to, kar je bilo rečeno glede obveznosti izročitve računa. Tu ne govorimo o izdaji. To so dve različni zadevi: eno je izdaja računa, ki bo še vedno obvezna in bo ostala tudi po tej spremembi, drugo je pa izročitev računa. Res je Zveze potrošnikov opozorila na to, kar smo vsi dobili, da z vidika potrošnika je vprašljivo. Ampak glede na prakso, ki se je pa tudi pojavljala v inšpekcijskih pregledih, in sicer da marsikdaj so podjetniki – in spet trčimo ob podjetnike seveda – pa nehote – moremo vedno reči, da je nek podjetnik naredil zanalašč oziroma z namenom, da bi ali se izognil plačilu davka ali kakorkoli –, in so dejansko ali samo zaradi svoje prehitre reakcije ali zaradi tega, ker mogoče se niso [[…]]Še posebej govorim tam, kjer je masa in pretok ljudi, kjer se izdajajo računi, večja, da so bili deležni globe s strani davčnega organa. In te globe niso tako nizke. Marsikaterega majhnega podjetnika je dejansko potem taka globa stala kar nekaj prihodka oziroma tistega, kar bi lahko dejansko dal v razvoj oziroma v neke nove investicije v podjetju. Zato menim, da tam, kje gre za izročitev računa, kjer je vezeno ali na garancijo ali kako drugače, bo sigurno tudi stranka sama, pa tudi prodajalec oziroma tam, kjer bo ta kupec kupoval neko blago ali pa storitev, bo sigurno tudi opozorjen. Mislim, da tukaj ne bo prihajalo do nekih zlorab oziroma pretentan kupcev s strani ponudnikov. Zato moramo gledati s tistega okoljskega vidika in praktičnega vidika, da tukaj je dobronamerno, da se zmanjša izročanje računov in ne samo zaradi tega, da bi poskušalo nekaj slabega narediti. Potem bi sama še samo rekla, da o kljub temu da se tolikokrat izpostavi ta negativen finančni učinek na državni proračun [[…]]Seveda, vsaka sprememba, skorajda vsaka sprememba, sploh tista, ki se tiče spremembe davčne zakonodaje, ima finančni učinek. Nekatere spremembe nekoliko manjši, druge nekoliko večji, ampak če bomo gledali smo z vidika, da ne bomo naredili nič za to, da ne bomo povzročili preveč škode, mislim, da ta predlog zakona tega ne dela, ampak prinaša tudi na prihodkovni strani sredstva noter. Tako tukaj ne gre za praznjenje državnega proračuna. Na dolgi rok so posledice pozitivne. Zato tudi sama podpiram ta predlog in vsekakor bom podprla, da se bo postopek izvedel dalje, da ga bomo obravnavali v drugem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade. Vlada, želite besedo? [[Da.]] Imate besedo.
Hvala za besedo. Odzvala bi se na danes največkrat izpostavljeni zadevi na današnji razpravi, in sicer glede tega, zakaj se direktiva sedaj implementira v zakon, in glede računov. Glede vprašanja, zakaj direktivo sedaj implementiramo v zakon, lahko poudarim, da je v bistvu Evropske komisija šele konec lanskega leta objavila smernice, ki so pomembne za izvajanje ureditve. Zakon je bil nato pripravljen, tudi predlagan je bil nujen postopek in obravnava v Državnem zboru že v maju in juniju. Ker pa je bil pač zaradi vloženega poslanskega zakona o DDV in odločitve Državnega zbora glede dinamike obravnavanja postopkov, je v bistvu šele sedaj prišel na vrsto. Da smo lahko pravočasno začeli iz izvajanjem EU zakonodaje, vezano na e-trgovino, smo zgolj ta del e-commerca v obsegu, kot je bilo mogoče, uredili s podzakonskimi predpisi. Naj izpostavim še glede računov. Gre v bistvu za odpravo tiskanja računov. Zavezanci morajo še vedno evidentirati promet in torej izdajati račune, le tiskati jih ni treba, in jih izročajo kupcu na zahtevo. Pri tem se zasleduje okoljski vidik in ekonomičnost nižanja stroškov za zavezance, manj tiskanja računov, in prav tako se posledično odpravlja grožnja z globo zaradi neprevzema računa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 71. členu? Ugotavljam, da ne. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SEŽIGALNICAH ODPADKOV IN NAPRAVAH ZA SOSEŽIG ODPADKOV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mesecem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisanim Lukom Mescem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Luki Mesecu.
Najlepša hvala. Lep pozdrav! Zakon, ki je pred nami, ureja izenačevanje normativov za sežigalnice in za sosežigalnice odpadkov. Ožje gledano, govorimo predvsem o problemu cementarne Salonit Anhovo. Ta je letos praznovala 100. obletnico. Zgrajena je bila v času, ko je bilo Anhovo skupaj s celotno slovensko Primorsko za Rapalsko mejo pod Italijo. In v teh stotih letih so prebivalci doline srednje Soče živeli s to cementarno. Cementarna, ki je v dobršnem delu svojega obstoja proizvajala azbest, je pustila na zdravju tamkajšnjega prebivalstva naravnost grozljiv krvni davek. V 90. letih prejšnjega stoletja je izbruhnila azbestoza, takoj za njo pa so izbruhnili različni raki. Statistike so naslednje: med leti 1998 in 2016, se pravi, v 18-letnem obdobju, je v Sloveniji izbruhnilo 559 primerov azbestoze, od tega jih je bilo kar 500 z območja srednje Soče; plevralni plaki, v Sloveniji v tem času tisoč 886 primerov, od tega v Anhovem in okolici kar tisoč 773; in podobno je z mezoteliomom, to so zelo agresivni rakasti tumorji, 189 primerov, od tega 128 v Anhovem. Kljub temu imamo danes v Anhovem oziroma v tej dolini, ker vpliva širše, sosežigalnico odpadkov, ki je v resnici največja slovenska sežigalnica. Medtem ko sežigalnica v Celju sežge na leto 30 tisoč ton odpadkov, jih Anhovo, čeprav je to dejansko cementarna, ki kot gorivo sežiga odpadke, sežge 100 tisoč ton. Se pravi, Celje 30 tisoč, Anhovo 100 tisoč ton, s tem da je Salonit Anhovo podal še prošnjo na Arso za 25-odstotno povečanje dovoljenega sežiga. Še bolj grozljivi so podatki o emisijah te dejavnosti: medtem ko so v Anhovem v letu 2018 v zrak spustili milijon kilogramov ogljikovega monoksida, so v Celju spustili tisoč 261 kilogramov te snovi, se pravi, tisočkrat manj. Medtem ko so v Anhovem leta 2018 spustili v zrak 100 tisoč kilogramov spojin, ki so izražene kot organski ogljik, so jih v Celju 100 kilogramov, se pravi tisočkrat manj. In podobno. Skratka, zaradi diskriminatorne obravnave sežigalnic v primerjavi s sosežigalnicami odpadkov lahko v Anhovem, kljub temu da je tam cementarna že pustila grozljiv davek na zdravju prebivalstva in onesnaženosti okolja, izpuščajo v zrak tudi po tisočkrat več škodljivih spojin, kot je to možno ali pa dovoljeno v sežigalnici odpadkov v Celju. Na to ne opozarjamo samo v Levici in v civilnih iniciativah s tega področja, s katerimi smo pripravili zakon, na to opozarja praktično soglasno tudi slovenska zdravstvena stroka. 593 zdravnikov se je pred dobrim letom in pol podpisalo pod poziv, da je treba nemudoma ukrepati in zaščititi zdravje prebivalcev in tamkajšnje okolje. In konec koncev so imeli novembra 2019 strokovnjaki okroglo mizo na temo Vpliv sežiganja odpadkov na okolje in zdravje, kjer so soglasno opozarjali, da je to, kar se dogaja v Anhovem, nesprejemljivo in da je treba zdravje prebivalcev zaščititi. Politiko smo večkrat opozarjali na to stvar, na tega enega od največjih zdravstvenih in ekoloških problemov v Sloveniji. Nazadnje smo imeli 20. februarja 2020 skupni odbor za infrastrukturo in za zdravstvo, kjer smo sprejeli 6 sklepov, po katerih naj bi vlada organizirala delovno skupino, ki bi preučila možnosti izenačenja normativov sosežigalnic in sežigalnic, in v roku pol leta predstavila rešitve. No, od tega je zdaj leto in pol, zgodilo se ni nič, zato smo se v Levici in v lokalnih civilnih iniciativah odločili, da vložimo zakon, ki bo to nedopustno in neustavno diskriminacijo, ki prebivalce Anhovega in okolice stane življenja, spremenil v zakon in stanje uredil.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade dr. Metki Gorišek, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke in predsedujoča! Na kratko bom samo predstavila mnenje Vlade oziroma tudi Ministrstva za okolje in prostor glede predlaganega zakona, in sicer Predlog zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov je v obravnavo predložilo osem poslancev. S predlaganim zakonom se želijo odpraviti razlike med emisijami iz sežigalnic odpadkov in naprav za sosežig odpadkov, s čimer naj bi se odpravila diskriminacija med prebivalci v Republiki Sloveniji. Vlada tega predloga ne podpira, saj s svojo vsebino in pristopom ruši sistemski pristop okoljevarstvene zakonodaje, kot ga določa Zakon o varstvu okolja. Poleg tega je v predlogu zakona v delu, ki zaostruje mejne vrednosti emisij, moč čutiti tudi pomanjkanje tehnične strokovnosti oziroma razumevanje procesa sosežiga odpadkov oziroma sežiga odpadkov. Zakon o varstvu okolja je krovni zakon in vse ostale zadeve se urejajo z uredbami. Mi imamo za to področje Uredbo o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov. Ta je bila sprejeta v letu 2016 na podlagi Zakona o varstvu okolja. Uredba prenaša v naš pravni red tudi evropsko direktivo na tem področju, ki se naslavlja na sežig in sosežig odpadkov. Predlagani zakon sicer sledi strukturi te uredbe, pri čemer pa spreminja oziroma zaostruje posamezne določbe. Glede na primerjalnopravni vidik uvaja zakon nedopustno odstopanje od sistemskega pristopa, kar pomeni, da bi namesto podzakonskih predpisov morali zdaj za vse ostale dejavnosti, kurilne naprave, naprave za dejavnosti, pri katerih se uporabljajo organska topila ter naprave v proizvodnji titanovih dioksidov in tako naprej, tudi sprejemati zakone. Direktiva evropska prinaša v slovenski pravni red obvezno uporabo zaključkov BAT, se pravi, ta uporaba je od 2019 že v našem pravnem redu, prenesena je v našo zakonodajo. Vsi obrati oziroma naprave morajo svoje obratovanje tem zaključkom BAT zadostiti oziroma se jim prilagoditi do konca leta 2023. Predlog zakona se do uporabe zaključkov BAT ne opredeljuje, zato tudi s tega vidika vnaša anomalijo v pravni sistem. Pri prenosu direktiv je treba pripraviti tudi korelacijsko tabelo – govorimo sedaj o tej direktivi, ki obravnava BAT zaključke –, ki se jo potem da v predložitev Evropski komisiji v notifikacijo in k temu predlogu zakona takšna tabela ni predložena, zato ni mogoče oceniti ustreznosti prenosa direktive v ta novi zakon. Potem pa je tukaj še tehnični vidik pomanjkljivosti tega zakona, in sicer navedba, da so za sežigalnice določene strožje mejne vrednosti kot za naprave za sosežig, ne drži. Mejne vrednosti so v obeh primerih enake, za nekatera onesnaževala: težke kovine, dioksine, furane pa so mejne vrednosti za sosežig celo za eno tretjino bolj omejujoče. Torej tukaj bi potem s tem predlogom zakona razliko odpravili za določene mejne vrednosti, s čimer bi se pa izpusti iz naprav za sosežig za nekatera onesnaževala lahko celo povečali. Navedba, da so v Sloveniji najbolj prizadeti zaradi visoki emisij snovi v zraku prebivalci ob cementarni Anhovo, glede na meritve, ki jih redno izvaja Arso, tudi ne drži. Torej imamo podobne vrednosti meritev Arsa tudi v drugih območjih. Potem omenja se povezava oziroma omenjanje, da je azbestoza in sosežig odpadkov povezano, za to zaenkrat ni bilo tudi s strani NIJZ predloženih nobenih točnih dokazov. Izenačevanje emisij dušikovih oksidov za sežigalnice in naprave za sosežig je težko ali pa celo nemogoče zagotoviti – gre za različne tehnologije. Po drugi strani pa onesnaževalo NOx tvori dušik, ki je v največji meri prisoten v ozračju, ne pa v odpadkih, ki so predmet sosežiga. Ukinitev obstoječih predpisov [[…]]
Gospa državna sekretarka, prosim vas, da zaključite, ker se vam je čas iztekel.
Se opravičujem. Samo en stavek imam še. Predlog zakona bi imel tudi posledico zakonodajno praznino, in sicer predlog zakona ukinja med drugim tudi Uredbo o emisiji snovi v zrak iz naprav za proizvodno cementa, čeprav tega uredba ne naslavlja – odpadke –, temveč določa obratovanje cementarne v uporabi izključno običajnih goriv. Hvala lepa. Pa opravičujem se.
Hvala lepa. Saj boste imeli čas še v razpravi, če bo treba kaj dodati. Sedaj prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Leon Merjasec. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci lep pozdrav! Predlagani zakon ureja pogoje za pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja za obratovanje sežigalnic odpadkov in naprav za sosežig odpadkov, mejne vrednosti emisije snovi v zrak in ukrepe za nadzor emisije snovi v zrak, mejne vrednosti emisij snovi pri odvajanju odpadne vode in ukrepe za nadzor emisije snovi pri odvajanju odpadne vode iz naprav za čiščenje odpadnih plinov, pravila o ravnanju z odpadki in ostanki, pogoje obratovanja ter zahteve za obratovalni monitoring emisije snovi v zrak in emisije snovi pri odvajanju odpadne vode. Pri primerjavi besedila zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov in uredbe za sežigalnice je moč ugotoviti, da predlagani zakon sledi strukturi uredbe za sežigalnice, pri čemer spreminja le posamezne določbe. Predlog zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov ureja materijo, ki je v pristojnosti urejanje Vlade. S tem predlagani zakon ruši sistemski pristop okoljevarstvene zakonodaje, kot je določen v ZVO-1. Prav tako se zakon ne opredeljuje glede najboljših razpoložljivih tehnologij, kar je po direktivi Evropske unije obvezno za sežigalnice in naprave za sosežig, kar je bistvenega pomena. Navedbi, da so za sežigalnice določeni strožji standardi za mejne vrednosti kot za naprave za sosežig, je težko pritrditi, saj so mejne vrednosti v obeh primerih enake, za nekatera osneževala – težke kovine in dioksin in furane – pa so mejne vrednosti v napravah za sosežig celo eno tretjino bolj omejujoče, kot to določajo za sežigalnice. S sprejetjem predlaganega zakona bi razliko odpravili, s čimer bi se izpust iz naprav za sosežig za nekatera osneževala lahko celo povečal. Predlog zakona v prehodni določbi določa, da mora ministrstvo v roku šestih mesecev po uradni dolžnosti preveriti in uskladiti okoljevarstveno dovoljenje z novim zakonom, upravljavec pa mora nato v roku šestih mesecev po pravnomočnosti okoljevarstvenega dovoljenja uskladiti obratovalne naprave z okoljevarstvenim dovoljenjem, kar predstavlja zelo kratko obdobje, v katerem marsikatero napravo ne bo mogoče prilagoditi novim zahtevam. Glede na dejstvo, da je Ministrstvo za okolje in prostor s sklepom maja 2020 ustanovilo medresorsko delovno skupino za preučitev možnosti za izenačitev normativov dovoljenih emisij iz naprav za sosežig s tistimi iz sežigalnih odpadkov. Glede na to, da je epidemija preklicana, se naloge že izvajajo in zato menimo, da je primerno, da se počaka na rezultate te skupine, zato v SDS omenjenega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Rudi Medved. Predstavil bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi! V začaranem krogu varstva okolja in ravnanja z odpadki je tako, da se državna birokracija zateka k črkobralskemu tolmačenju predpisov, industrija pa varovanje okolja razume kot administrativno oviro. Potem so pa tukaj še ljudje, ki morajo živeti s posledicami tega začaranega kroga in z vso pravico terjajo zase nič več sicer, kot jim pripada: terjajo zdravo okolje. Ali je država pripravljena iti naproti lokalnemu prebivalstvu? To sploh ne sme biti vprašanje, vprašanje je lahko samo, kako in kako hitro. Ljudje v spodnji Soški dolini so zaradi pretekle proizvodnje azbesta zdravstveno že tako eni najbolj prikrajšanih v Sloveniji. Najmanj zadnjih 15 let oziroma še več so izpostavljeni emisijam zaradi sosežiga odpadkov cementarne Salonit Anhovo v Občini Kanal ob Soči. V povprečju skoraj 300 ton sežganih odpadkov dnevno. Okoljevarstveno dovoljenje omogoča skoraj 90 vrst različnih odpadkov, med njimi so tudi nevarni odpadki. Nacionalna in evropska zakonodaja cementarnam, ki sosežigajo odpadke, dovoljujeta višje mejne vrednosti emisij v primerjavi s sežigalnicami odpadkov, torej višje vrednosti. Upoštevaje javno zdravje in varstvo okolja je to popoln nesmisel, ker emisije so pač emisije, ne glede na vir onesnaževanja. Dovoljene višje vrednosti emisij za cementarne postavljajo lokalno prebivalstvo ob takšni sosežigalnici v položaj drugorazrednih državljanov. Prvi korak k izboljšanju stanja je, tudi po prepričanju LMŠ, izenačitev mejnih emisijskih vrednosti sosežigalnic s sežigalnicami. Mejne vrednosti onesnaževal so tako ali tako politični dogovor. Kje je tista meja, ko ne vplivajo na zdravje ljudi, je pa siva cona kompromisa med interesi javnega zdravja, industrije in politike. Ko ljudje vidijo, da niso del tega kompromisa, se zganejo in povzdignejo glas. In ta glas moramo slišati. Če je občinski svet Kanala ob Soči pred poldrugim letom zahteval, naj država preveri ustrezno zakonodajo na področju sežiga in sosežiga odpadkov, morajo državne institucije to tudi storiti. Izgovarjanje na evropsko zakonodajo je za lase privlečeno, ker nikjer, nikjer ne piše, da država ne sme zaostriti standardov, če to narekuje skrb za javno zdravje. Odbora za zdravstvo ter infrastrukturo in okolje tega sklica Državnega zbora sta temu apelu sledila in pozvala Vlado, naj skupaj s stroko, lokalnim prebivalstvom in cementarno Anhovo pogleda, kaj je treba storiti, da se za začetek vsaj mejne vrednosti emisij sežigalnic in sosežigalnic izenačijo. Vsaj to. No, pa se seveda ni zgodilo nič. Vlada sedaj kot izgovor navaja epidemijo. In da se pa bo nekaj zgodilo, pa pravi, da se bo pa šest mesecev po preklicu epidemije. Kdo ve, ali ne bo že jutri ali pojutrišnjem epidemija spet razglašena in tako dalje in tako naprej in kdaj bo teh šest mesecev. Poleg tega Vlada v svojem odgovoru govori tudi o sistemskem pristopu. Ta vlada, ki na počez seka po zakonodaji in se ne ozira na nobene sistemske rešitve, najboljši primer za to je nedavno propadli Zakon o vodah, ampak tukaj bodo šli pa po sistemu. Ampak seveda o tem sistemu bodo razmišljali šele po preklicu epidemije. In tako se je ta delovna skupina z zamudo enkrat sestala, okoljski minister Vizjak pa v izpustih cementarne sploh ne vidi problema. Sploh ne vidi problema, češ da na javno zdravje v spodnji Soški dolini vplivajo še posledice proizvodnje azbesta. Ja, že res, da vplivajo, ampak več kot 20-letni sosežig odpadkov v cementarni brez dvoma – in temu seveda pritrjuje in glasno opozarja tudi zdravniška stroka – brez dvoma vpliva! Zato ne preseneča, da Vlada temu zakonu nasprotuje in sodeč po njenem odzivu volje za konkreten poseg sploh ni. Zato je ta zakon sprožilec; ta zakon je sprožilec, da se nekaj premakne. Da apel ljudi, naših sodržavljanov slišimo in jim gremo naproti. Zdravo življenjsko okolje ne more in ne sme biti privilegij. Ne sme biti odvisno od sreče, kje si se rodil ali pa kje živiš, in ne more biti nenehna stvar kompromisa, še posebej, če so iz njega izključeni ljudje. V Listi Marjana Šarca smo slišali glas ljudi v spodnji Soški dolini in tudi razumemo njihove probleme, zato bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Soniboj Knežak. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Predstavniki Vlade, spoštovani kolegice, kolegi! Učinkovit pravni okvir za trajnostno varovanje okolja je eden od ciljev programa Samozavestna Slovenija Socialnih demokratov. V cilju smo zapisali, da je potrebno zagotoviti učinkovit, kvaliteten ter pregleden pravni okvir na področju trajnostnega varovanja okolja. Današnji predlog zakona, ki je bil v zakonodajni proces vložen s strani Poslanske skupine Levica, lahko umestimo v kontekst cilja, ki smo si ga Socialni demokrati zapisali v svoj program. Predlagatelji z vloženim predlogom zasledujejo več ciljev, med katerimi je glavni ta, da se izenači višina snovi v zraku v sežigalnicah in napravah za sosežig. Predlagatelji bi zastavljeni cilj dosegli z rešitvami, ki so jih zapisali v kar sedmih točkah. Rešitve vidijo v izenačenju mejnih vrednosti emisij NOX za sežigalnice in naprave za sosežig, odpraviti želijo izjeme pri preseganju mejnih vrednosti emisije žveplovih plinov, določiti obveznost sprotnega sporočanja podatkov obratovalnega monitoringa ter v uveljavitvi trajnega merjenja živega srebra. Zdravje je človekova pravica, ki nikakor ne sme biti ogrožena zaradi takšnih ali drugačnih interesov. Šele v zadnjem desetletju strokovnjaki različnih področij ugotavljajo, kakšne škodljive posledice ima sežig in sosežig odpadkov na zdravje ljudi. Tako imenovani koktejli emisij imajo katastrofalne posledice za zdravje ljudi ter okolja, te posledice pa se kažejo v številkah rakavih ter drugih težkih obolenj in žal tudi v številkah prezgodnjih smrti. Zakonskemu predlogu Vlada ni naklonjena, pomislek in pripombe pa prihajajo tudi iz drugih vrst. Jasno je, da sežig in sosežig odpadkov pušča določene posledice na okolju in zdravju ljudi, a le nasprotovati predlogom, ki prihajajo iz različnih krogov, kako naj se to področje uredi, ni rešitev. Socialni demokrati menimo, da tudi je tudi najmanjši korak v smeri izboljšanja stanja na določenem področju pomemben in potreben, saj bomo le tako prišli do končnega cilja, ki si ga vsi želimo, ne glede na politično usmeritev. Zdravje naših prebivalk in prebivalcev je v interesu vseh in prav je, da predloge, ki rešujejo problematiko in so dobro pripravljeni, predvsem pa se z njimi strinja širši krog deležnikov, ki se jih zakon dotika, tudi podpre. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je zdravje ter kvaliteta življenja naših prebivalk in prebivalcev na prvem mestu in da le-to ne sme biti pogojeno oziroma podrejeno različnim interesom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Lep pozdrav vsem! V Sloveniji imamo neko zelo čudno in konfuzno situacijo, lahko bi rekli absurd. Ta absurd je ta, da za sežigalnice v naši državi veljajo strožji pogoji glede emisije kot za naprave za sosežig. Čisto konkretno to v številke preneseno pomeni, da trenutno največja naprava za sosežig opravi letno večji sežig odpadkov kot na drugi strani največja sežigalnica v državi. To sta Salonit Anhovo in Sežigalnica Celje. To zelo preprosto pomeni zelo velike izpuste v ozračje, ki – jasno – vplivajo na kakovost zraka, na kakovost tal, na kakovost vode, na splošno na okolje in na koncu, v tej verigi, na zdravje ljudi. Če gremo pogledat podatke, samo leta 2018 je Salonit Anhovo sežgal trikrat več odpadkov kot sežigalnica v Celju. Torej, 58-krat več je emisije dušikovih oksidov, tisočkrat več je emisije organskih spojin in 22-krat višje emisije žveplovih oksidov. To in seveda tudi ostale snovi, ki se sproščajo v okolje ob sosežigu odpadkov za proizvodnja cementa, pomenijo seveda resno degradacijo okolja in kar je tudi ali pa mogoče še bolj pomembno, imajo posledice za zdravje prebivalcev tega območja. Kot smo slišali že prej v uvodu predlagatelja, srednja Soška dolina, kraji, kot so Deskle, Anhovo, Kanal ob Soči, imajo v tem stoletnem bivanju s cementarno v Anhovem zelo resne posledice. Prebivalci na tem območju, če gremo pogledat podatke za pojavnost določenih bolezni, povezanih predvsem s škodljivimi snovmi v zraku med leti 1998 in 2016, pridemo do pravzaprav grozljivih podatkov. Prebivalci teh območij predstavljajo 90 odstotkov vseh obolelih za azbestozo, prebivalci teh območij predstavljajo 95 odstotkov vseh obolelih za plevralnim plakom v celotni Sloveniji in 68 odstotkov prebivalcev s teh območij predstavlja 68 odstotkov vseh mezoteliomov, se pravi, malignih tvorb na pljučih. To je konkretno posledica takšnih politik. Seveda imamo neko obdobje v človeških zgodovini, kjer je bilo zavedanje o onesnaževanju okolja nizko, ne moremo pa to reči za zadnjih nekaj desetletij. Tu smo soočeni s tem, da smo leta 2021 še vedno priča enemu najhujših industrijskih onesnaževalcev v državi, ki je v sežiganju odpadkov pravzaprav našel novo dobičkonosno dejavnost. Lahko bi to bil tudi neke vrste greenwashing, če želite, ampak tisto, kar je ključno, je, da vse pristojne institucije kljub številnim opozorilom prebivalcev, civilne iniciative, zdravnikov in tako naprej ne naredijo ničesar. Še več, Salonit Anhovo gre in zaprosi še za dodatno povišanje, 25-odstotno povišanje dovoljenih izpustov, in tako naprej. Dejstvo je, da si v nobenem primeru ne moremo več zatiskati oči pred globalno okoljsko krizo, ki smo ji priče. Pred dnevi sem na spletnih omrežjih videl nek graf, ki na nek način prikazuje časovnico človeškega zavedanja o globalni okoljski krizi. Na koncu imate nek tak kratek rdeč pas, kjer piše – se opravičujem – »fuck it«. In tam smo. Smo na točki, ko bi morali pritisniti na vse zavore in že preklopiti v vzratno prestavo. 50 stopinj Celzija na severu Kanade, kjer se školjke kuhajo v morju, grožnje, da bodo mladi lososi v reki Sacramento zaradi visokih temperatur pomrli, so nekaj, kar moramo v trenutku zaustaviti. In podobna situacija je pravzaprav z napravami za sosežig; pač, daleč je že tisti trenutek, ko bi morali te emisije omejiti. Naj še enkrat poudarim, da so lokalni prebivalci desetletja pritiskali na lokalne odločevalce, na samo podjetje, na ministrstvo. V Državnem zboru smo imeli več sej odbora, ki je tudi naložil določene ukrepe, a Ministrstvo za okolje in prostor ne naredi ničesar. Zato smo se v Poslanski skupini Levica odločili, da pripravimo ta zakon, da izenačitev teh izpustov spravimo višje, se pravi, na zakonsko raven, in na tak način omejimo to podivjano onesnaževanje. S tega vidika je naš predlog zelo preprost: postavimo ljudi, zdravje ljudi pred interese in željo po dobičku velikih podjetij. Zelo preprosto, to je današnja debata, ker ministrstvo ni naredilo ničesar, smo predlagali to rešitev. Mislim, da je to nek prvi korak, neka manjša gesta predvsem za lokalno prebivalstvo, ki ji pa mora slediti kompletna reforma naše okoljske politike v tej državi, ker na tak način ne bo šlo več naprej. V Levici bomo seveda ta zakon podprli.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Mihael Prevc, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona o sežigalnicah in napravah za sosežig odpadkov ureja pogoje za pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja za obratovanje sežigalnic odpadkov in sosežig odpadkov, mejne vrednosti emisij, emisije snovi in ukrepe za nadzor, mejne vrednosti emisije snovi pri odvajanju odpadne vode, pravila ravnanja z odpadki in ostanki, pogoje obratovanja ter zahteve za obratovalni monitoring emisije snovi v zrak in emisije snovi pri odvajanju odpadne vode. Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira iz razloga, ker Zakon o varstvu okolja na zakonski ravni celovito ureja sistem pravic in obveznosti fizičnih in pravnih subjektov na področju varstva okolja v Republiki Sloveniji, kar velja tudi za področje industrijskega onesnaževanja. Zakon o varstvu okolja je krovni zakon, ki skupaj s podzakonskimi akti tvori obsežen sistem okoljevarstvenega prava v državi. Zakon o varstvu okolja v 17. členu daje Vladi pooblastilo, da določi mejne vrednosti emisije, ki pri običajnih pogojih obratovanja naprave ali opravljanja dejavnosti ne smejo biti presežene, stopnje zmanjševanja onesnaževanja okolja in s tem povezane enakovredne parametre ter tehnične ukrepe, mogoče učinke obremenitve okolja ter zavezance za zagotavljanje izvajanja obratovalnega monitoringa. Na podlagi navedenega člena v Zakonu o varstvu okolja je bila za področje sežiganja in sosežiganja odpadkov na Vladi sprejeta Uredba o sežigalnicah odpadkov in naprav za sosežig odpadkov, ki ureja pogoje za pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja, mejne vrednosti emisije snovi v zrak in pri odvajanju odpadne vode ter ukrepe za nadzor, pravila ravnanja z odpadki, pogoje obratovanja ter zahteve za obratovalni monitoring. Ob primerjavi besedila predloga zakona, ki je pred nami, in uredbe o sežigalnicah lahko ugotovimo, da predlog sledi strukturi uredbe, pri čemer spreminja le posamezne določbe. Uredbe o sežigalnicah podrobno predpisujejo pravice in obveznosti upravljavcev in v številčni obliki predpisujejo emisijske vrednosti, ki se pri obratovanju naprav ne smejo preseči. Te obveznosti so v podrobni obliki zapisane v tabelarni obliki v prilogah. V Novi Sloveniji - krščanski demokrati se strinjamo z mnenjem Vlade, da je navedeni pristop zakona o sežigalnicah primeren predvsem za podzakonske predpise. S pravnosistemskega vidika je takšen pristop normiranja na ravni zakona neustrezen in tako ne sledi Resoluciji o normativni dejavnosti. Ker predlog zakona ureja torej materijo, ki je v pristojnosti izvršilne veje oblasti in jo le-ta ureja s podzakonskimi predpisi, poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati ne moremo dati zelene luči za njegovo nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Mojca Žnidarič, predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred seboj imamo Predlog zakona o sežigalnicah in napravah za sosežig odpadkov, ki kot osrednji cilj navaja strožje pogoje za obratovanje enot za sosežig odpadkov. Znano je namreč, da imajo naprave za sežig in sosežig odpadkov vpliv na kakovost zraka v njihovi neposredni bližini. Uvodoma bi želeli poudariti, kar v dokumentu navaja že predlagatelj sam, in sicer da Slovenija že sledi evropskim direktivam, ki predpisujejo mejne vrednosti posamičnih emisijskih snovi ter naprav. Res je tudi, da so bile z uredbo določene različne mejne vrednosti dušikovih oksidov za sežigalnice in sosežigalnice. Pri tem je nujno potrebno izpostaviti, da zaradi specifik delovanja naprav za sosežig le-te nikakor ne morejo doseči tako nizkih vrednosti izpusta dušikovih oksidov, kot jih dosegajo sežigalnice. Gre namreč za popolnoma drugačno tehnologijo in način opravljanja dejavnosti. Pri tem pa je treba upoštevati tudi dejstvo, da so zahtevane mejne vrednosti emisijskih vrednosti za sežigalnice in naprave za sosežig za večino merljivih parametrov kljub popolnoma drugačni tehnologiji numerično enake. Izmed mnogih parametrov gre torej zgolj za neenakost pri izpustu dušikovih oksidov. Tako sežigalnice kot tudi enote za sosežig odpadkov imajo z udejanjanjem načel krožnega gospodarstva mnoge pozitivne učinke za našo družbo. Med njimi gre izpostaviti predvsem zmanjševanje velikosti odlagališč odpadkov. S sežigom oziroma sosežigom pa odpadki postanejo energent, ki ga je možno uporabljati predvsem v energetski in cementarni industriji. V Sloveniji imamo zgolj eno večjo cementarno, ki ima sicer izjemen pomen za našo državo. Kolikor nam je znano, ta cementarna vlaga precej truda v zniževanje negativnih vplivov na okolje, kar kažejo tudi rezultati meritev v zadnjih letih. V naslednjih treh letih pa sami predvidevajo investicijo v zmanjšanje emisij, ki bo znašala 40 milijonov evrov. Pri tem ni nepomembno, da so dejanske emisije te cementarne v primerjavi s cementarnami v Evropski uniji med najnižjimi. Pri specifičnih parametrih, kot sta žveplov dioksid in dušikov oksid, pa so znotraj običajnih okvirov, ki jih predvideva Evropska unija. Naj poudarimo, da bi sprejetje tega predloga zakona pomenilo zaprtje te cementarne, s tem bi izgubili 350 kvalitetnih delovnih mest, material za naše infrastrukturne projekte pa bi se moral uvažati iz tujine, kar bi bistveno podražilo stroške gradnje javnih in zasebnih projektov in to ravno v času pred začetkom gradnje drugega tira. Ker sežigalnic nimamo na pretek, tuji trg materiala pa se bo zaradi svoje specifike precej zaprl, se nam zdijo dejanja v smeri zaprtja cementarne, ki spoštuje vse obstoječe državne in evropske predpise, skrajno nesmiselna. Želeli pa bi opozoriti tudi na to, da se s podobnimi predlogi ruši stabilnost poslovnega okolja podjetij, kar seveda zmanjšuje interes investitorjev za projekte, katerih izvedba je močno dovzetna na morebitne spremembe v zakonodaji. V Poslanski skupini Stranke modernega centra si bomo vedno prizadevali za to, da se poišče kompromis med gospodarskimi prioritetami in varovanjem okolja. Pri tem pa nikakor ne bomo dopustili, da bi bilo del kompromisa tudi zdravje ljudi. Neenaka merila za enote za sežig in sosežig odpadkov, na katero opozarja predlagatelj, po našem trdnem prepričanju ne ogrožajo zdravje prebivalcev, pač pa omogočajo, da naprave za sosežig sploh lahko obratujejo. Njihovo vlogo v našem sistemu obdelave odpadkov ocenjujemo kot pomembno. Po drugi strani pa pričakujemo, da bodo taka podjetja pospešeno investirala v tehnološke rešitve za varovanje okolja. Na podlagi navedenih dejstev bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlogu zakona nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana državna sekretarka, kolegice poslanke in poslanci! Dolžnost vseh nas je stremeti k temu, da nobeden del prebivalstva ni izpostavljen k večjemu onesnaženju zato, ker živi v bližini industrijskega obrata. Prebivalci Anhovega so nedvoumno med tistimi v Sloveniji, ki so zaradi tega že plačali izjemno visoko ceno. V SAB smo jim v bran stopili tudi po lanskem onesnaženju pitne vode, ko jim je iz pip pritekla voda, pomešana z industrijskimi odplakami. Tedaj smo skupaj z ostalimi opozicijskimi strankam zahtevali nujno sejo Odbora za okolje, na kateri smo Vlado pozvali k aktivnejšem reševanju te problematike. Cementarna Salonit Anhovo do leta 2025 načrtuje več kot prepolovitev sedanjih emisij dušikovih oksidov. Kljub temu da si vsi želimo, da bi se to zgodilo prej, se moramo zavedati danih okvirov in dejstva, da je želeti si eno, biti zmožen preiti v prakso pa drugo. Pol leta za vse prilagoditve tehnologij, ki ga Levica predvideva v zakonu, je žal neuresničljiv rok. Vzporednice s to problematiko najdemo pri zapiranju premogovnika Velenje. V skladu z ambiciozno okolijsko reformo, ki jo je Evropska unija zastavila, bo morala slovenska energetika premagati mnoge izzive. Drži, da morajo vsi deležniki storiti vse, kar je v njihovi moči, da bo do načrtane opustitve rabe premoga prišlo čim prej, vendar to ni tako preprosto. Prehod mora potekati pravično. Največ izzivov je pričakovati na socialnem področju, saj Premogovnik Velenje zaposluje več kot 2 tisoč oseb. Drugo pomembno vprašanje pa je, kakšna bo alternativa. Prehoda ne bo mogoče izvesti, ne da bi pri tem utrpeli manko proizvedene energije. Lahko razumemo nestrpnost okoliških prebivalcev in ekoloških gibanj, vendar brez ustreznih časovnih okvirjev žal ne bo šlo. S podobnimi dilema se srečujemo tudi pri umeščanju obnovljivih virov energije. Vetrnice motijo ptiče, hidroelektrarne pa ribe. Ne pravimo, da jih je treba na kakršenkoli način zapostavljati in pri tem ignorirati naravo. Nikakor! Toda, če želimo podnebne ambiciozne ukrepe, bomo morali stvari tehtati in ne a priori nasprotovati vsem rešitvam. Enako je tudi z odpadki. Cilji so ambiciozni. Do leta 2030 naj bi bilo na komunalnih odlagališčih odloženih največ 5 odstotkov zbranih komunalnih odpadkov. Pri tem je vloga sežiga in sosežiga zelo pomembna. Oba omogočata bolj učinkovito ravnanje z odpadki. Prav tako se z njimi prihrani 18 milijonov ton ogljikovega dioksida v zrak in prihrani skoraj 7 milijonov ton premoga. Ne oporekamo torej škodljivosti izpustov, vendar ni dovolj, da se s predlogi, kakršen je pričujoči, ponudi zgolj domnevne rešitve težave. Treba je ponuditi alternativo, ki bo v konkretnem primeru poskrbela za drugačno in učinkovito možnost izrabe odpadkov. Na tem mestu ne gre zapostaviti poziva Društva EKO Anhovo in dolina Soče, ki smo ga ta teden prejeli poslanci. Društvo poziva k podpori zakona in opozarja, da so zdajšnje okoljske zahteve zapisane in uzakonjene po meri onesnaževalcev in ne po meri varovanja okolja in zdravja ljudi. Od poslancev pričakujejo solidarnost in podporo. Naj sklenem. V SAB cenimo napore predlagateljev in cilje, ki jih želijo doseči. V nadaljnji obravnavi zakona, ki jo bomo v SAB podprli, pa bo rešitve treba strokovno še bolj dodelati. Želimo dobiti odgovore na ključno vprašanje, ali se izpusti škodljivih emisij v cementarni spremenijo, če se del goriva, ki je zdaj koks, premog ali tekoče gorivo, nadomesti s predelanimi odpadki. Kajti zaradi narave tehnološkega procesa v cementarnah, kjer se izvaja sosežig odpadkov, standardov v primerjavi s sežigalnicami ni mogoče povsod izenačiti. Pričakujemo torej dopolnila, ki bodo omogočila dejansko izvedbo zakona v praksi. Varstvo okolja in javnega dobra je visoko na lestvici prioritet državljanov, kar so s plebiscitarno odločitvijo izkazali tudi na nedeljskem referendumu. Voljo ljudi po zdravem življenjskem okolju moramo spoštovati in prenesti v zakonodajo, čemur v SAB ne bomo nikoli nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Ivan Hršak, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcem, kolegice in kolegi! Odpiranje obratov za sežig oziroma sosežig odpadkov je eden izmed najbolj pomembnih infrastrukturnih projektov vsake države, ne zaradi proizvodnje električne energije ali ogrevanja, temveč iz razloga, da se s sežigom odpadkov dejansko znebimo. Na področju ravnanja z odpadki so velikanska smetišča, hvala bogu, stvar preteklosti, zahvaljujoč novim tehnologijam. Sežigalnice in sosežigalnice, v tem primeru je to cementarna, ki odpadke uporabljajo v kombinaciji z drugimi energenti, morajo pri svojem obratovanju dosegati zelo visoke standarde varstva okolja. Če se s sežigom odpadkov le-teh enostavno znebimo, pa imamo pri sosežigu drugačno zgodbo. V zgodbi podjetja cementarne Salonit Anhovo pa gre ravno za takšen primer – uporabo odpadkov v kombinaciji z drugimi osnovnimi energenti za izdelavo klinkerja oziroma cementa. Predlagatelj se z zakonom največkrat dotakne ravno tega obrata. Očita se jim onesnaževanje in povzročanje škode v okolici podjetja in tudi lokalnemu prebivalstvu, kljub temu da izmerjeni podatki meritev s strani neodvisnih institucij in tudi Arsa kažejo čisto drugačne podatke. Utemeljevanje posledic, ki so jih prebivalci utrpeli zaradi proizvodnje azbestnih izdelkov v preteklosti, je skrajno neprimerno. V Sloveniji smo že leta 1996 prepovedali izdelavo azbestnih izdelkov, ki imajo dokazano škodljive učinke na zdravje ljudi, posledično je veliko ljudi tudi zbolelo za azbestozo. Obrazložitev predlagateljev zakona se tako preveč osredotoča na posledice izdelave produktov izpred več kot 25 leti. Danes je v podjetju Salonit Anhovo popolnoma drugačna zgodba. Samo območje tovarne se ne izpostavlja kot problematično, precej višje stopnje vrednosti emisij lahko najdemo v mestih. Onesnaženost zraka z benzenom je namreč v največji meri povezana s prometom. Zato so očitki, ki jih negirajo tudi rezultati opravljenih študij s strani Arsa in drugih neodvisnih institucij, neprimerni. Navedbe v zakonu tako niso znanstvene podkrepljene in kažejo na veliko nepoznavanje okoljskih podatkov ter okoljske problematike. Predlagatelj zakona bi moral pri pripravi sodelovati, vsaj dobro bi bilo, tudi z upravljavci obratov za sežig in sosežig. Na ta način bi se lahko našla skupna pot, ki bi bila v sozvočju tudi z evropskimi normativi. Še posebej pa bi se morali pogovoriti z ljudmi, ki so neposredno vezani na te obrate in tu tudi vsak dan živijo. Zaostrovanje oziroma zniževanje mejne vrednosti emisij bi lahko imela za končno posledico tudi možnost zaprtja cementarne Salonit Anhovo. Posledično bi to lahko vodilo v izgubo več 100 delovnih mest v sami tovarni in tudi tistih zaposlenih v podjetjih, ki sodelujejo s tem podjetjem. Res je, da sta varovanje okolja in zdravje prebivalcev najpomembnejša, vendar moramo v ozir vzeti tudi in predvsem ljudi, ki s tem obratom živijo in delajo. Postavitev obrata je odvisna od strateške lokacije surovine, ki je nujno potrebna za proizvodnjo klinkerja in posledično cementa. Material, ki ga uporabljajo za izdelavo končnega produkta, mora biti kakovosten in le z uporabo visoke tehnologije dosega predpisane okoljske standarde. Dejstvo je, da se uporaba in potreba po cementnih izdelkih povečuje. V primeru, da bi se proizvodnja cementa zmanjšala, celo popolnoma ustavila v Salonitu, to pomeni, da v Sloveniji ne bi imeli več niti svoje cementarne, bi bila država prisiljena uvažati cement iz držav tudi izven EU, tam pa so sami standardi izdelave bistveno, bistveno nižji, slabša kakovost cementa, okoljski vpliv z onesnaževanjem pa precej večji. Povečane stopnje onesnaženosti pa so na tej lokaciji odvisne tudi od drugih dejavnikov. Lokacija samega Kanala ob Soči je geografsko ravno na območju, kjer se zaradi kmetijskih panog v Italiji in na drugi strani tudi naših Goriških brd potencialno onesnažen zrak tu ustavi in povzroči dodatno škodo. Ne moremo namreč zanemariti modernega načina kmetovanja, ki v svoji tekmi za večji pridelek uporablja tudi škropiva. Vse to dodatno vodi v onesnaženost naših voda in zraka. Poslanska skupina Desus je pred časom obiskala Kanal ob Soči. Skozi pogovore z različnimi predstavniki občine smo lahko videli, da je realna slika popolnoma drugačna, kot smo jo lahko brali v večini medijev. Ljudje so zelo navezani na obrat, saj jim predstavlja vir prihodka, samo podjetje Salonit Anhovo pa zaradi svoje prisotnosti zelo veliko finančnih sredstev vlaga v razvoj in v čistejšo proizvodnjo in tudi v samo lokalno skupnost. Na tem mestu velja pohvaliti županjo Kanala ob Soči in njen občinski svet, ki v sozvočju z občani in upravitelji obratov skupno gradijo boljšo in lepšo prihodnost za vse prebivalce Občine Kanal ob Soči. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred sabo imamo Predlog zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov v prvi obravnavi. Predlagatelji, Poslanska skupina Levica, menijo, da so za sežigalnice določeni strožji standardi, medtem ko so naprave za sosežig obravnavane mileje. Hkrati trdijo, da mora pravni red Republike Slovenije vsem prebivalcem zagotavljati enako pravno varnost in enako realizacijo do zdravega življenjskega okolja iz 72. člena Ustave Republike Slovenije. Zavedati se moramo, da je naša država majhna, geografsko zelo razgibana, kjer Salonit Anhovo ne more biti kriv prav za vse. Imamo še veliko drugih degradiranih območij, na primer v Celju, v Velenju, Šoštanju, Murski Soboti, Kidričevem in še kje. V Krškem smo izpostavljeni sevanju, ker je v bližini nuklearka, rastejo pa najboljša slovenska jabolka. Napačna se nam zdi izjava, da so v Sloveniji najbolj prizadeti zaradi skupnih emisij snovi v zraku ravno prebivalci ob cementarni v Anhovem. Pavšalno je tudi govoriti o tem, da veliko količine sežigalnih odpadkov v cementarni negativno vplivajo na zdravje prebivalcev. Strinjamo se s tem, da je bil azbest tisti, zaradi katerega je veliko ljudi zbolelo za rakom ravno v goriški regiji, ki pa sedaj že 25 let ni več v uporabi. Ne smemo pa tudi dati na isti imenovalec vseh sežigalnic in jih smatrati kot a priori slabe, kajti novejši tipi sežigalnic lahko zmanjšajo vplive na okolje. Kar se tiče smradu, je pač tako, kot da bi, recimo, vsem, ki kurijo na drva, rekli, prepovedali, češ to se preveč kadi in naj se raje vsi ogrevajo na toplotne črpalke. Predlog zakona je na prvi pogled populističen, všečen, pa vendar krši nekatera temeljna načela, ki veljajo na ravni EU v povezavi s pravom okolja in napravami za sosežig. Z vidika razumevanja tehnologij, tehničnih možnosti, pogojev in meril v okoljevarstvenih dovoljenih ustvarja nesmiseln in nesorazmeren strog pristop. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da predlagane rešitve ne sledijo najbolj optimalnim razpoložljivim tehnikam, ravno tako ukrepi, ki kršijo načelo preventive in previdnosti. Če Salonit Anhovo primerjamo z drugimi evropskimi cementarnami, ugotovimo, da sodi med okoljsko in energetsko bolj učinkovite, saj je kakovost zraka dobra. V gradivu so podatki, s katerimi se operira, zelo pavšalni, saj ne upoštevajo različnosti naprav po dejavnosti, tehnologiji, velikosti in na en kup mečejo Salonit Anhovo v primerjavi z Livarno Vuzenica. Nadalje, predlog nerazumno predvideva, da mora upravljavec naprave v šestih mesecih po uskladitvi okoljevarstvenega dovoljenja uskladiti obratovanje naprave. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je slednje neživljenjsko, nemogoče, kajti za prilagoditev so potrebne nove tehnologije, ki pa še niso predpisane na EU ravni. Mejne vrednosti cementarn v Sloveniji so za cirka 10 procentov določene pod najvišjimi mejnimi vrednostmi, v cirka 90 procentih so mejne vrednosti določene enako, kot so najvišje mejne vrednosti. Neumestno se nam zdi tudi, da se diskriminatorno postavljajo različna merila ter da predlagatelji ne poznajo materije, ki naj bi jo urejali. Enačenje sežigalnice s sosežigalnicami tudi ne sloni na nekih strokovnih temeljih, kajti cementarne, ki uporabljajo odpadke kot alternativna goriva, niso sežigalnice, temveč v njih poteka kompleksen proces proizvodnje cementa z zelo visokimi temperaturami, kjer pa ni ostanka pepela. Vsi prisotni tukaj se moramo kot zakonodajno telo zavedati, da bi omejevanje lokalne proizvodnje vodilo k povečanemu uvozu iz držav, ki niso podpisnice Kjotskega protokola. Poleg tega pa bi zaradi porabe goriva za dolg prevoz povzročalo dodatne in nepotrebne emisije. Naj za konec omenimo primer dobre prakse, in sicer sežigalnice, ki stojijo sredi Dunaja in so odlična kombinacija odpadkov, kjer nič ne smrdi, energije in kulture, njena posebnost pa je fasada. Glavna dejavnost sicer niso odpadki, pač pa daljinska ogrevanja pozimi in hlajenje poleti za okoli 60 tisoč njihovih gospodinjstev. Tudi emisije škodljivih snovi v okolju so na skrajni spodnji točki dovoljenih vrednosti. Naj tudi omenimo, da škodljive snovi iz filtrirnega kolača skladiščijo v Nemčiji, iz pepela in žlindre pa izdelujejo posebno mešanico, ki jo s pridom uporabljajo za gradnjo zidov okoli različnih deponij. Skratka, super inovativen sistem, samo ne pri nas doma, kjer bi to lahko imeli v naši zeleni prestolnici oziroma v Mariboru. V Slovenski nacionalni stranki se zavzemamo za sežigalnice in si jih čim prej tudi želimo v našem prostoru, ne glede na po navadi splošen odpor lokalnega prebivalstva. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej se je k besedi prijavil predlagatelj gospod Luka Mesec. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Rad bi odgovoril na par stvari, ki so bile slišane v stališčih in ne držijo. Najprej več koalicijskih poslanskih skupin, nazadnje stranka Slovenska nacionalna stranka, pravijo, da so že zdaj mejne vrednosti za sežigalnice in sosežigalnice enake. To evidentno ni res. Če pogledate naš zakon, boste zelo jasno videli, kaj spreminjamo. Spreminjamo dovoljeno dopustno mejno vrednost dušikovih oksidov NOx, ki je bila prej določena na 500 za sosežigalnice in 200 za sežigalnice, seveda za oboje določamo na 200 miligramov na kubični meter. Potem benzen. S tem, kar je sekretarka omenjala, ukinjanjem uredbe glede cementarn dosegamo to, da ne bo več izjeme, da je lahko emisija benzena v sosežigalnicah desetkrat višja kot v sežigalnicah in pri benzenu je stvar zelo jasna. Glejte, Salonit Anhovo v ozračje emitira kar 40 odstotkov benzena v Sloveniji. Če ga primerjamo z drugimi industrijskimi objekti, boste videli takole. Talum emitira 10 odstotkov Livar Črnomelj 9, Livar Ivančna Gorica 9, Lafarge Cement 6, potem so pa ostali še tako po tri, štiri odstotke, medtem ko Salonit Anhovo, ponavljam, 41 odstotkov, količina v kilogramih 18 tisoč 750. Pa da se razumemo, kaj je benzen. Benzen je zelo nevarna snov, je hlapna organska spojina, spada med najpomembnejše nevarne stvari v zraku, sprošča se pri sežiganju odpadkov, na primer plastike. Raziskave so pokazale, da ni varne ravni izpostavljenosti benzenu, da vse koncentracije benzena prispevajo k tveganju za nastanek rakavih boleznih, predvsem levkemije in da mehanizem benzena še ni povsem pojasnjen, vendar pa naj bi imel pomembno vlogo pri različnih okvarah DNK, tudi epigenetskih spremembah, kar pomeni dednih spremembah človeškega genoma. O taki stvari govorimo in v Salonitu Anhovo se ga emitira 41 odstotkov vsega benzena v Sloveniji. Potem je tukaj tudi diskriminacija glede meritev. Recimo, za živo srebro in druge nevarne snovi je za sosežigalnice določeno, da se tam meri in določa mejne vrednosti na pol ure – pardon, v sežigalnicah –, kjer so standardi strožji, se meri in določa mejne vrednosti na pol ure, kontrolira mejne vrednosti na pol ure, v sežigalnicah se jih določa dnevni – v sosežigalnicah, pardon – se jih določa dnevno, kar pomeni, da lahko sosežigalnice v vmesnih obdobjih urno in tako naprej emitirajo tudi precej višje, kot bi, če bi bile meritve polurne, tako da tudi to urejamo. Skratka, absolutno ni res, da so normativi in mejne vrednosti za sežigalnice in sosežigalnice isti. Niso. Za NOx je dovoljen izpust dva in pol krat večji, za benzen 10-krat večji, za živo srebro in ostale nevarne snovi pa je bistvena razlika v tem, kako in v kakšnih časovnih intervalih se jih kontrolira. To je prvi odgovor. Drugi, očitno se Vlada in Arso niti nista uskladila glede odgovora, zakaj imamo v Anhovem tak vpliv na zdravje lokalnega prebivalstva in na tamkajšnje okolje. Vlada zdaj nekako poskuša relativizirati vpliv v svojem mnenju, poskuša relativizirati vpliv cementarne in pravi, ne, to je v bistvu več ali manj posledica izpustov iz prometa. Zdaj o izpustih iz prometa je treba povedati dve stvari. Prvič, če boste šteli kamione, ki se vozijo iz cementarne gor in dol, boste videli, da dobršen prometa tam mogoče odpade kar na te kamione. Saj če hočeš sežgati 300 ton odpadkov na dan, to ni mačji kašelj prepeljati s kamioni, in če hočeš odpeljati v Italijo in tamkajšnje cementarne ustrezno količino klinkerja, to je ta polizdelek, ki ga zdaj v cementarni izdelujejo, tudi za to je potrebno organizirati kamionski prevoz in kamioni emitirajo bistveno več kot avtomobili. To je prva stvar. Zdaj druga, tudi če se pogovarjamo o vplivih prometa, vpliv prometa ne pojasni, zakaj so v Anhovem in okolici tako povišane vrednosti benzena. Pojasni ga pa podatek, ki sem ga prej povedal, cementarna Salonit Anhovo imitira 40 odstotkov industrijskega benzena v Sloveniji, vzrok pa je sežiganje plastike, petrol koksa, ki je mimogrede eno od najbolj umazanih goriv, gre za stranski produkt rafiniranja nafte in cementarna v 40 odstotkih uporablja petrol koks kot svoje gorivo. Skratka, tudi prometu ne morete obesiti tega. Tretjič. Pravite, da več ali manj te bolezni, ki sem jih našteval, odpadejo na onesnaženje z azbestom. To spet očitno ni res. Azbesta se tam že nekaj desetletij ne proizvaja več, mezoteliomi, pljučni raki, plevralni plaki, ostali raki, ki se nenormalno pojavljajo v Anhovem in v okolici, se pa pojavljajo zadnjih 20 let. Ne gre samo za preteklo onesnaženje, gre za onesnaženje tudi sedaj, kar je konec koncev mnenje ne samo Levice in lokalnih iniciativ, ampak 593 zdravnikov, ki so pred letom in pol podpisali izjavo, in zelo odločno mnenje treh strokovnjakov, ki so nastopili na srečanju o kemijski varnosti na temo vpliv sežiganja odpadkov na okolje in zdravje, ki ga je organizirala Sekcija za klinično toksikologijo na Univerzitetnem in kliničnem centru v Ljubljani. Metoda Dodič Fikfak, doktorica, dobro znana, je povedala naslednje, da pregled literature kaže, da kontaminacija hrane in zaužitje polutantov sežigalnic predstavlja pomembno tveganje za delavce, za bližnje in oddaljene prebivalce in da številne sežigalnice, predvsem starejše, povezujemo z raki, reproduktivnimi težavami in drugimi boleznimi. To je mnenje dr. Metode Dodič Fikfak. Dr. Miran Brvar iz Centra za klinično toksikologijo iz UKC je povedal, da pri sežiganju in sosežiganju odpadkov v zrak uhajajo tudi trdni delci PM10 in PM2,5, ultra fini delci, dušikovi oksidi, žveplov dioksid, klorovodikova in florovodikova kislina, dioksini in furani, policiklični aromatski ogljikovodiki, težke kovine in radioaktivni izotopi in to povzroča različne bolezni živčevja, srca, ožilja, pljuč, moti plodnost in razvoj plodov, se pravi človeških zarodkov. Tudi tukaj ne moremo reči, kot je prej bilo slišati v enem izmed stališč, ja, imamo nuklearko Krško okoli nje pa rastejo najboljša slovenska jabolka. Poglejte, nuklearka Krško v zrak oddaja samo čisto vodno paro. To je njen izpust, če odštejemo radioaktivne odpadke, ki jih je potem pač treba nekam varno skladiščiti, ampak izpusta nuklearke v zrak na nobeden način ne morete enačiti s tem, kar emitira v zrak Salonit Anhovo s temi kemičnimi spojinami, ki sem jih sedaj naštel. Tukaj je treba povedati še eno stvar: ne samo da uhajajo v zrak te škodljive spojine, Salonit Anhovo je po TEŠ drugi največji slovenski industrijski emitor toplogrednih plinov v ozračje. Da vas spomnim, včeraj je Evropska unija zaostrila politiko glede industrijskih emisij toplogrednih plinov, kar pomeni, da se bo tudi Salonit Anhovo tako ali drugače moral prilagoditi. Zato tukaj odgovarjam na četrto vašo navedbo, da bo naš zakon uničil delovna mesta. Lepo vas prosim! Delovna mesta so tam uničili že sami – novi lastniki, tuji lastniki. V Salonitu je delalo v najboljših časih, če jih lahko tako rečemo, dva tisoč delavk in delavcev. Danes jih je zaposlenih še 350; se pravi, tisoč 650 zaposlitev je nekam izginilo. Pravite, da sedaj – to je bilo slišati v stališču SMC –, da sedaj, ko se ravno gradi drugi tir, ta velik infrastrukturni projekt, bomo pa mi ostali brez slovenskega cementa. Kaj dela v resnici Salonit Anhovo? Oni sežigajo odpadke, kar je dobičkonosna dejavnost, ker odpadki niso energent, ki bi ga morali oni kupiti, ampak je energent, za katerega so v bistvu plačani, da prevzamejo teh 100 tisoč ton odpadkov in jih tam sežgejo. To je prvi vir njihove dobička. Drugi vir njihovega dobička pa je izkoriščanje rudnine iz Anhovega, ki jo predelujejo v polprodukt klinker in ta klinker – ne cement, klinker – potem vozijo v cementarno v Italijo, kjer nastaja končni produkt in mi zdaj ta cement uvažamo iz Italije. Se pravi, kar puščajo v Anhovem, je po eni strani izkoriščanje naravnega vira, po drugi strani pa onesnaženje, ker sežigajo odpadke in petrol koks, ki je, ponavljam, eno od najbolj umazanih goriv sploh. Gre za stranski produkt rafiniranja nafte. In zadnjič, ko pravite, da boste stvar sistemsko uredili, tukaj se lahko samo strinjam s tem, kar je v mnenju povedal LMŠ. Mislim, ta vlada ene stvari ni še sistemsko uredila v zadnjem letu in pol. Vse delate nekaj na horuk, pa ad hoc, pa briga vas, ali je v skladu z ustavo, ali je v skladu s slovenskim pravnim redom. Briga vas. Za tole stvar ste imeli leto in pol časa. 20. februarja 2020 smo imeli lokalne iniciative, zdravnike, stroko, vsi smo bili na odboru za infrastrukturo in odboru za zdravstvo, kjer smo sprejeli šest zelo jasnih sklepov. In ne preveč težkih. Ministrstvo je imelo nalogo, da ustanovi delovno skupino in da ta delovna skupina preuči možnosti za ureditev situacije v Salonitu Anhovo oziroma v Anhovem kot okolišu, da bodo ljudje tam lahko uživali ustavno zagotovljeno pravico do zdravega življenjskega okolja. V letu in pol se ni zgodilo nič. Jaz sem dvakrat spraševal ministra Vizjaka, kaj se dela na tem, pa sem dobil več ali manj malo v celofan ovit odgovor, da tega problema, ki ga jaz naslavljam tukaj, sploh ni; da je vse v redu. Zato smo mi šli s spremembo zakona, ker ne vidimo več druge možnosti, ker ministrstvo enostavno ne da nič od sebe. Tako ste imeli leto in pol za sistemsko rešitev, če se vam to ne zdi sistemska rešitev, še več, danes smo v prvem branju te novele zakona oziroma tega zakona in če gremo v drugo branje, boste tudi tam imeli možnosti za popravke, ki se vam bodo zdeli bolj sistemsko od ureditve, ki jo mi predlagamo. Sam pa mislim, da ni bolj sistemske ureditve od tega, da se enostavno izenači normative sežigalnic in sosežigalnic, naj pač v Celju in v Anhovem veljajo enaka pravila. Kako bi pa bilo, če bi v Celju in Anhovem veljali drugačni prometni predpisi ali pa če bi, ne vem, za krajo v Celju dobil višjo kazen, kot za krajo ali pa uboj v Anhovem. Tudi to je konec koncev vprašanje ustavnega reda, ali smo vsi pred zakonom enaki, glede na to, da govorimo o okolju, kjer na stotine ljudi zboleva za smrtonosnimi boleznimi, vi pa si nadevate plašnice in se delate, da problema ni. Mislim, da lahko zelo naravnost govorimo o direktni diskriminaciji, ki je smrtno nevarna za ljudi, ki živijo v dolini srednje Soče in to je treba končati čim prej.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Prvi dobi besedo gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Mislim, da naše stališče, ki ga je prebral kolega Rajh, je bilo zelo jasno. Zdaj, dobri nameni so eno; eno so želje, drugo pa je potem realnost. Kolega Meseca sem zelo natančno poslušal in vse, kar je povedal, je v bistvu resnica. Ne osporavam glede tega, kar je. Ampak so te resnice, ki obstajajo po celi Evropi, enake. Zdaj bi, karkoli mi morali spreminjati ta zakon tukaj v Sloveniji, bilo diskriminatorno napram temu, kar ima Evropa. Mi vam povemo, da se bomo v bistvu mi strinjali, da bo zakon šel v nadaljnjo fazo, vse, kar je treba, ampak bomo tudi dali neke amandmaje glede tega, bomo takoj povedali, ker drugače se mi ne bomo strinjali. Enačenje teh sežigalnic in sosežigalnic, to je neutemeljeno. Tudi tisto, kar vi zahtevate v zakonu, je neuresničljivo in tudi nepošteno. V tem trenutku se dovoljuje, da imaš emisije – bom govoril bolj poenostavljeno –, da imaš večje emisije pri sosežigu kot pri sežigalnicah. Ampak tako ni samo v Sloveniji, tako je v celi Evropi. Se pravi, je treba na ravni Evrope zamenjati pravila igre, če bi tako rekli. Kar je izpusta in kar ni izpusta, tu obstaja več študij. Vem, da Salonit Anhovo nonstop monitorira to zadevo. Poznam tudi rezultate, da je zrak v redu in to so nevtralne zunanje institucije, ki kontrolirajo in pregledujejo ta zrak. Jaz vem, da je želja nekaj njih, ki vodijo te eko kroge, eko ne vem kaj vse v Anhovem, tudi gospa, ki je bila takrat povabljena, je bila z nami, glede vode in vseh teh reči, in se z vsem strinjam. Ampak ne moremo narediti kar naenkrat križ čez vse. Kakšno škodo smo naredili Trbovljam, namesto da bi jih preusmerili v neko novo modernizacijo, industrializacijo na drugačen način! Luka, res je bilo tisoč in toliko delavcev, zdaj jih je 300 in toliko, ampak delavcev je manj, ker se je industrializiralo, ker se je moderniziralo razne poslovne procese, industrijske procese se je moderniziralo. Mi stremimo v industrijo 4.0, kjer bo, hočeš nočeš, manj delovnih mest, bo pa tehnološko višjih, boljših, bolje plačanih, vse to. Jaz to razumem. Ampak tudi tu se delajo določene spremembe. Naj bo jasno, strinjam se s predlogom, da se tu začne gledati na drugačen način. Ne morem se pa strinjati, da vi to zahtevate v zakonu v šestih mesecih. Zdaj bom citiral Tomaža Vuka, ker ga poznam – ti verjetno ne, oprosti, če ti to rečem –, ampak jaz ga poznam, garač, delavec, ki je razvil vse, kar se tega tiče, in dal delo polovici Posočja. Tudi to moramo gledati. Ne moremo mi zdaj iti v to, da zapremo Anhovo. Ja, najbolje, da zapremo vse potem v Sloveniji. Zapremo bioplinarne, zato ker smrdi, zapremo ne vem kaj, zato ker ni prav. Dajmo zapreti vse! In bomo živeli – od česa? Od česa bomo mi živeli? Prej ste me presenetili, ko ste rekli, da ste proti subvencijam za električna vozila. Ma, prav vi! Jaz sem pa mislil, da je to interes vseh nas tu, da se čim prej gre na elektrifikacijo. Govorimo o isti stvari, veste, zato o tem govorim. Pa bom citiral Tomaža Vuka, ker mislim, da je prav, » [[…]]Tovrstno zaostrovanje pogojev ni smiselno, saj smo v edini slovenski cementarni že na poti k uvedbi najnovejše tehnologije naslednje generacije, ki bo poleg znižanja ogljičnega odtisa pomenila tudi znižanje emisijskih parametrov. Realen rok za uvedbo prvega koraka posodobitev je odvisen predvsem od hitrosti za pridobivanje potrebnih dovoljenj, [[…]]« – tu je problem, tu moramo gledati, zakaj je ta problem – » [[…]]če bi imeli potrebna dovoljenja že danes, bi lahko prvi sklop posodobitev izpeljali v dveh letih«. Vi pa zahtevate v zakonu v šestih mesecih, da se to odpravi. To pravim, pri veliko rečeh imate prav, vam dam prav, stoprocentno, ampak je treba biti realen, kakšenkrat in je treba zahtevati določene reči. To je vse všečno za ljudi. Ljudje radi slišijo, ekologija, zapremo Anhovo, poravnamo vse, zasadimo krompir in ne vem kaj naredimo tam. To je zelo lepo slišati, ampak ne gre tako. Ne gre. Obstajajo določene prioritete in je treba malo paziti, kaj se predstavlja kakor zakon. Ker potem ta zakon pride na drugačen način, zgrešen. Je pa pravilen, se strinjam še enkrat, Luka, kolega, jaz se strinjam s tabo stoprocentno. In vedno za tem stremite, da se naredi v dveh mesecih, kar je treba napraviti v šestih letih – vemo, kaj sem hotel povedati s tem, zakaj smo danes v tej fazi tudi. Ampak tu je treba zdaj paziti. Ne moremo mi zahtevati, da oni odpravijo vse, mislim, da se zahteva, da se zniža na isti nivo, da se enači sežigalnice s sosežigalnicami. Zakaj, kako, na kakšen način? Pod katerim [[…]]Evropa ne daje tega. Predlog zakona je v popolnem nasprotju tako s pravno ureditvijo, ki na ravni EU ureja področje naprav za sosežig kot tudi temeljnih postulatov prava EU in krši pravico do enakosti pred zakonom. Se pravi, nekaj delamo tukaj spet proti, bi radi naredili en zakon, ki je spet protizakonit. Želja je drugo, zato govorim, da želja je v redu. Ponavljam, mi bomo glasovali za to, zdaj v prvi fazi. Bomo, bomo pa tudi dali amandmaje in če amandmaji ne bojo sprejeti na tak način, kakor mi mislimo, da bi morali biti, za en proces, pošten, spremembe, tehnološke spremembe notri v Salonitu Anhovo, se ne bomo strinjali. Ker kot veste sami, oni pripravljajo cikel investicij v vrednosti 40 milijonov, ki bi jo že v tej fazi znižali za 15 procentov. To se pravi, dobra volja je, ampak jih je treba užagati. To je cilj. Tega si ne smemo pa dovoliti. Toliko z moje strani, hvala.
Hvala lepa. Besedo je želel predlagatelj, gospod Mesec. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Prej sem eno bistveno stvar pozabil povedati in to je, da evropska direktiva, ki je prenesena v naš pravni red, s to uredbo, v katero posegamo v bistvu z zakonom, dopušča strožje standarde. In situacija je taka: Slovenija je to direktivo prenesla in uporabila najnižje dopustne minimalne, najbolj ohlapne standarde, ki jih je ta direktiva predpisovala. Še več, za prehodno obdobje je, verjetno po dogovoru s cementarno, dovolila celo višje stopnje emisij za cementarne, kot so bile določene v direktivi. In tukaj smo bili 20 let. Oni so emitirali po najbolj ohlapnih standardih, ki jih Evropa dopušča. V Celju so sežgali 30 tisoč ton odpadkov, v Anhovu 100 tisoč ton odpadkov, s tem da je Anhovo zaprosilo Arso še za 25-odstotno povečanje dovoljenega izpusta, se pravi na 125 tisoč ton, da bi sežgal štirikrat toliko, kot sežgejo v Celju, in temu 20 let ni nihče oporekal. Tam so bile neke lokalne iniciative, ki so pa bile glas vpijočega v puščavi, nihče jih ni slišal, nihče se ni odzval na njih in tako naprej. Stvari so se začele spreminjat šele zdaj, ko smo začeli o tem govoriti na nacionalni ravni v politiki. Zdaj sami pravijo, da bodo stvar uredili do leta 2025, ampak, kot rečeno, da leta 2025 se je treba vprašati, koliko prezgodnjih smrti se bo še zgodilo, koliko ljudi se bo na tak ali drugačen način še naprej zastrupljalo s temi emisijami, ki na koncu pristanejo v zemlji, v vodi, v solati, v jabolkih, če hočete, tam okrog. Sprašujem vas, na čigavo stran se boste postavili: na stran onesnaževalca ali na stran okoliškega prebivalstva, ki že več kot 20 let obupno kliče, naj vendarle nekdo pomaga, naj vendarle nekdo prisluhne. Zato se je ta zakon zgodil. Ker očitno imamo popolno zlizanost onesnaževalca in političnih odločevalcev tako na lokalnih kot na nacionalnih ravneh. Saj, ali kdo verjame, da je naključje, da se v enem letu in pol, kljub neštetim klicem opozicije, zdravnikov, lokalnih prebivalcev, v tisti delovni skupini, ki bi jo moralo Ministrstvo za okolje in prostor moralo ustanoviti, ni zgodilo popolnoma nič? Zgodilo se ni nič zaradi tega, ker pač je nekdo zlobiral, da se ne zgodi nič, zato se ni zgodilo nič. Ker je bil pritisk s strani onesnaževalca ves čas tak in zato mi ne mislimo danes odnehati. Mi bomo odnehali, ko se bo stvar tam za prebivalce uredila tako, kot jo je treba urediti. Še enkrat; pravite, da je nesmisel, da bi imele sežigalnice in sosežigalnice enake normative. Glejte, to je enak nesmisel, kar vi zagovarjate, kot če potegnem še enkrat analogijo prometnih predpisov. V Celju je lahko dušikovih oksidov 200 miligramov na kubični meter, v Anhovem je lahko 500 miligramov na kubični meter, teh istih dušikovih oksidov, se pravi, je 2,5 krat več. To je približno tako, kot če bi v Celju veljalo pravilo, da se lahko skozi naselje vozite 50 kilometrov na uro, v Anhovem pa 125 kilometrov na uro. O takih razlikah govorimo! In potem se vprašajte, zakaj bi bilo v Anhovem toliko več mrtvih otrok na cestah. Ja, verjetno zato, ker lahko nekdo tam 125 na uro vozi skozi naselje. In zadnjič: o delovnih mestih, nihče tukaj ne govori o zapiranju, nihče ne govori o zapiranju. Poudarjam pa, da so sami s takim poslovnim modelom, kot ga imajo v upravi, za koncesijo za izkoriščanje mineralnih virov v Anhovem oni plačujejo pičlih 19 tisoč evrov na leto, izkopljejo pa nekaj 10 tisoč ton pač te rudnine, iz Slovenije pa uvozijo pač nek polprodukt. In ne zaradi avtomatizacije, zaradi kolonialnega pristopa do tega kraja so toliko zmanjšali število delovnih mest. Za kar je treba zdaj poskrbeti, pa je vsaj za to, da ne bo ta dejavnost, ki jo opravljajo tam, dobesedno ubijala okoliškega prebivalstva.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Rudi Medved, pripravi se mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Ko nanese razprava na okoljske probleme v povezavi z industrijo, smo zelo hitro na tistih spolzkih tleh z grožnjami, ali nas boste pustili pri miru ali pa bomo zaprli. Tega sicer nismo slišali od Salonita Anhovo, ampak smo danes v tej dvorani večkrat slišali to grožnjo: pustimo vse skupaj, ne da se, ni mogoče, sistemsko bomo in kdo ve, kaj še vse, Evropa ne dovoli. Ni res, da ne dovoli. Ni res! To je popolna laž, neresnica. Nikjer ni prepovedano, nikjer ni prepovedano izenačiti emisij sežigalnic in sosežigalnic, nikjer. Ampak seveda je pa zelo prikladno groziti: ob delovna mesta boste, zaprli bodo. Veste, jaz prihajam iz Zasavja, kjer smo to poldrugo desetletje poslušali dan na dan, dan na dan. Ni popolnoma primerljiva situacija zdaj v Anhovem ali pa takrat v Zasavju, predvsem po tej pravni poti ni, sicer je dosti vzporednic. Ampak 15 let smo poslušali: pustite ali pa bomo zaprli. In potem kolega tukaj govori, kakšno škodo smo naredili Trbovljam. Ne, nismo mi naredili škode Trbovljam, on bi se moral vprašati, kakšno škodo je Lafarge naredil Zasavju! Kakšno škodo je Lafarge naredil Zasavju, ker se je raje 15 let pričkal z Zasavčani in tožaril kot pa, da bi prilagodil sam tehnološki proces nekim normalnih okvirom in lahko sosežigal odpadke. In na koncu, veste, ni politika Lafargu preprečila nadaljnjega onesnaževanja, ne, ni bila politika tista. Sodišče, sodišče je na koncu ustavilo celo zadevo, predvsem pa so se tudi v Zasavju seveda zbudili ljudje, tako kot tukaj v spodnji Soški dolini, pa jih pravzaprav nihče noče slišati. Nihče jih noče slišati, raje grozimo s tem, da se bo tovarna zaprla, kot pa da bi vsi skupaj našli rešitve, da se tem standardom, so neki normalni standardi za javno zdravje, prilagodijo tudi tehnološki procesi. Te peči so stare, veste, da so stare, niso prilagojene za sosežiganje odpadkov in ne dajajte za primerjavo tiste dunajske sežigalnice. Jaz to že 20 let poslušam. Zdaj je verjetno že tudi tista zastarela, ampak verjamem, da so Avstrijci posodabljali tehnološki proces. In ni res, da kdorkoli zahteva, niti takrat nismo tega zahtevali od Lafarga niti danes od Salonita Anhovo, naj zapre oziroma ustavi proizvodnjo. Naj pa sliši klic ljudi s tega območja in stroke. Tudi mi smo poslušali v Zasavju ves čas, da je javno zdravje v Zasavju pač posledica nekih prejšnjih časov, čeprav je zdravniška stroka venomer in vseskozi trdila drugače.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Dejan Židan, pripravi se gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovana, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavnik Vlade, vsi lepo pozdravljeni! Čeprav se danes pogovarjamo o sežigu in sosežigu, pa se v resnici pogovarjamo, ali trenutno v Sloveniji sploh imamo ministra za okolje oziroma Ministrstvo za okolje, ali imamo dvojno Ministrstvo za gradbeništvo, energetiko ali kakorkoli podobnega. Sedaj bom nekaj minut vam vzel, ki bodo verjetno za vas dolgočasne, ker vam bom na primeru poslanskih vprašanj in odgovorov pokazal, kako se vse dela, da se nič ne naredi. Poglejte, prebral bom celotno vprašanje, je pisno pa kratko, ki sem ga novembra lani zastavil Ministrstvu za okolje in prostor. Nekje takole zveni: »Spoštovani minister, zavedamo se, da smo prvenstveno sami dolžni, da obvladamo problematiko odpadkov. Verjamem tudi, da je prisotno širše soglasje, da je najpomembnejših ukrep pri obvladovanju odpadkov zmanjševanje njihovega nastajanja, potem recikliranje, šele kasneje pridejo na vrsto energetska obdelava in odlaganje. V Slovenije je že vrsto let prisotna razprava o sežigu in sosežigu odpadkov. Navajajo se pozitivni primeri iz tujine, občasno se celo kakšna slovenska delegacija odpravi na Dunaj, kjer imajo sežigalnico znotraj mesta, sama razprava pa ni prinesla poenotenja. Nezaupanje med pobudniki sežiganja ali sosežiganja odpadkov, stroko, nevladnim organizacijami in občankami ter občani se samo stopnjuje. Trenutno v Sloveniji manjka družbeni konsenz glede omenjene problematike. Pojavljajo se tudi trditve, da z odvozom odpadkov na sežig v tujino financiramo tuje lastnike sežigalnic in tuje države, po drugi strani pa se pod vprašaj postavlja sistem nadzora škodljivih izpustov v Sloveniji« – mimogrede o tem sem ministru zastavil še dodatno poslansko vprašanje, ker trdi, da tako, kot je, je super« – in posebnosti normativov, torej maksimalno dovoljenih izpustov emisij zraka v Sloveniji, ki naj bi bili manj strogi kot v tujini, in na nerazumljivo dvojnost kriterijev v primeru sežiga ali sosežiga odpadkov.« Na podlagi tega sem postavil pristojnemu ministru tri poslanska vprašanja. Prvič: »Prosim za primerjavo normativov dovoljenih emisij pri sežigu odpadkov med Slovenijo, Avstrijo in Nemčijo.« Drugo, prav tako enostavno vprašanje: »Primerjava normativov dovoljenih emisij za izpuste pri sosežigu odpadkov med Slovenijo, Avstrijo in Nemčijo.« Kot tretje za ministra vprašanje: »Ali zagovarjate trenutno stanje, ko so normativi dovoljenih emisij za sosežig odpadkov pri določenih snoveh nižji kot pri sežigu odpadkov?« Dobil sem odgovor, za kar sem se tudi kasneje ministru zahvalil, kjer me poduči, da obstaja evropska direktive, ki je prenesena v slovensko uredbo, in da obstaja tudi od novembra 2019 zaključki o najboljših razpoložljivih tehnikah – in potem glej ga čudež zapiše tudi: »Na ministrstvu nimamo podatkov o primerjavi domačih normativov z normativi v Avstriji in Nemčiji.«, tja pa vozijo Slovenke in Slovence, da jih prepričajo, kako stvari delujejo, in hkrati rečejo, da nimajo podatkov. Sedaj pa, zakaj je to nevarno stanje. Imam izkušnjo s področja freakinga, kjer si moramo poslanske skupine same iskati podatke, tako da kontaktiramo bratske stranke v tujine, tudi s pomočjo nevladnih organizacij. In potem ko jih dobimo, potem pa ministrstva zanikajo, da so to pravi podatki. Seveda, najlažje je, da država da primerjavo. Ne! Nimamo primerjave z Avstrijo in Nemčije! Ja kako pa potem sploh delate? Seveda na tej točki nisem želel obstati in sem nadaljeval. Poslal sem novo poslansko vprašanje, tokrat dvema ministroma, pristojnima za zdravje – v končni fazi mi se pogovarjamo zlasti, kako zaščiti zdravje ljudi in okolja – in potem tudi za okolje. Takšna so bila vprašanja. Prvo: »Ali ste že sprejeli odločitev, da se opravi primerjava normativov dovoljenih emisij pri sežigu in sosežigu z drugimi državami in kakšni so roki?« Drugo, da ga skrajšam, »Kaj vam je bolj pomembno: zaščita zdravja ljudi in varovanje okolje ali gospodarstva? Ali boste kar naprej govorili o trenutnih tehnoloških zmožnostih? Ali kaj so tiste meje, da je neka stvar škodljiva ali ni več škodljiva?« In kot tretje: »Ali razmišljate, da na degradiranih področjih, kjer je že kontaminirano področje, da ste še bolj previdni?« Dobil sem odgovore obeh ministrstev, kjer me okoljsko ministrstvo ponovno poduči, da je aprila leta 2020 naročilo študijo, pa glej ga šment, ne o primerjavi normativov, ampak o izvajanju monitoringa. Saj razumete, niti približno ni to isto. Pa potem izvem še – kaj? – da obstaja od maja 2020 delovna skupina, kar je super, in potem, da imajo namen nič narediti. Namreč, dali so si rok, da bodo delali šest mesecev po koncu epidemije. Saj veste, kdaj bo konec epidemije, kdaj je bil konec epidemije, pa nova se najavlja. Torej, postavijo rok v obdobje naslednje vlade. Tako tu piše. In potem ko govorijo o teh degradiranih območjih, pošteno napišejo, da posamezni programi že obstajajo, ampak da je potrebno govoriti tudi o razumno visokih stroških. Razveselil pa sem se odgovora ministra za zdravje. Prvič, ker sploh so mu dovolili, da se vključi v to problematiko, čeprav ko mi govorimo o teh škodljivih izpustih, mi govorimo v prvi vrsti o zdravju ljudi. Ja, kdo bo pa govoril o zdravju ljudi, če ne zdravstveno ministrstvo?! In tokrat je vključeno. Minister za zdravje napiše, so ustanovili delovno skupino. Prvič, ko se je sestala, je naredila dve podskupini in druga bo obravnavala povezavo med emisijami sežigalnic in sosežiga na stanje okolja z zdravstvenega vidika. Povedo tudi, katere strokovnjake so vključili in da ti strokovnjaki podpirajo čim strožje emisijske standarde. Odgovor mi je bil super, tako da sem se mu zahvalil. Sem pa zahteval še dopolnitev, ker me je pač zanimalo, kdo konkretno so ti strokovnjaki – pa mi je odgovoril, in za to hvala – in kako delovati na trenutno že degradiranih območjih. V odgovoru ponovno dobim zagotovilo, da so za stroge standarde, čim strožje standarde in nekaj, kar je novost, novost in pozitivna novost, prvič spregovori uradni organ o sinergijskih učinkih snovi. Zakaj je to novost? Ker ko se opazuje kontaminante, tudi v Evropi, se vedno opazuje posameznega – na vseh področjih to velja. Tukaj pa prvič pristojni minister pove, zanimajo me sinergijski učinki. To je dobra odločitev. In potem pa tema. Od tu naprej pa – kaj mislite, da se je zgodilo? Kolikokrat so se pristojne komisije sestale? Kaj so v tem času ugotovile? Da še enkrat ponovim. Odpadke, ki jih sami naredimo, za te odpadke smo dolžni poskrbeti sami. Nemogoče je razmišljati, da jih lahko vozimo drugam, to bi bilo zelo egoistično. Tudi sežig in sosežig sta primerni metodologiji. To je prvo izhodišče. Drugo izhodišče. Razumem, da je prav, da vsi razumemo, da ko se določajo neki standardi, se seveda kot prvo pogleda: ne, kaj zmorejo tehnološke naprave, ampak kaj je tisti standard, da ne ogroža zdravja ljudi in da ne ogroža okolja. Od tu naprej je že prisotno prvo nerazumevanje. Kako je lahko standard za dimnik A drugačen kot standard za dimnik B, če nam je primarni cilj, da zaščitimo zdravje ljudi in okolje? Potem je to čisto nemogoče. Če ni pomembno zdravje ljudi, če ni pomembno varovanje okolja, potem pa razumem, da so različni standardi, ker se gleda na tehnološke zmožnosti pa na gospodarske družbe in ne vem kaj še vse. Ampak, da še enkrat poudarim, tukaj mora biti triaža prioritet povsem jasna. Prvo vprašanje, ki je najpomembnejše, je: Kaj je tisto, kar zagotovi zdravje ljudi? Naslednja zadeva, ki je prav tako izjemno pomembna – to, kar je omenil minister –, je novost: sinergijskega delovanja različnih strupenih snovi ne poznamo. Zato je previdnost potrebna. Potem stališče, v katerem prof. dr. Metoda Dodič Fikfak zelo jasno in glasno govori, ni pa slišana. Mi v Sloveniji že imamo degradirana območja. Saj ne rabiš biti vrhunski strokovnjak s področja naravoslovja, da ugotoviš, da ko že imaš degradirana območja, da moraš biti še bolj previden. Pa se o tem prav tako noče voditi razprava. Generalno bi bilo dobro, da bi tematika, o kateri se danes pogovarjamo, bila urejena z uredbo, kakor v večini ostalih držav. Je pa problem v tem, da opozicija pač ne more dati predloga uredbe. Saj to vsi razumete. In tudi, ko bodo zakonodajna služba in ostali govorili, bodo rekli, ja, uredba, uredba. Ja, ja, samo kaj narediti, če vladajoči ne želijo narediti nič, opozicija pa nima pravice vložiti predloga uredbe? Tako seveda podpiram, da gremo s tem zakonom v drugo obravnavo. Podpiram tudi , da zdravstvena stroka dobi mesto pri takšnih vprašanjih, vendar ne samo zato, da bo delovala podobno kakor pri epidemiji covid-19. Ja, imamo strokovno skupino, ampak stališče pa morate imeti takšna. Potem je boljše, da imamo nič! Ampak kljub vsemu verjamem, da naši strokovnjaki imajo hrbtenico, znanje imajo in sedaj čakam tudi na njihove odgovore. Pa hvala, ker ste me poslušali dvanajst minut in 23 sekund.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Boštjan Koražija, pripravi se dr. Franc Trček. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Osnovno vodilo vseh teh politik, ki se jih gremo oziroma o katerih tudi razpravljamo v Državnem zboru, bi moralo biti prihodnost zagotavljanja zelenih delovnih mest in sploh, ko govorimo o teh degradiranih območjih – to, o čemer je že tudi prej gospod poslanec Židan govoril –, je treba prav na teh področjih omogočiti zelena delovna mesta oziroma tudi v našem primeru v predlogu zakona znižati emisije do tiste mere, ki omogočajo zdravo življenje oziroma tudi ta zelena delovna mesta. Bom pa kar plastično malo ponazoril zadevo, da boste malo bolj tudi gledalci oziroma pred ekrani razumeli, v čem je v bistvu problem te zakonodaje, ki trenutno je v Sloveniji, razlika med zakonodajo za sežigalnice in za sosežigalnice oziroma za te obrate, ki opravljajo te sosežige. Edina prava sežigalnica odpadkov v Sloveniji je Toplarna Celje. V Toplarni Celje zgori oziroma uničijo 36 tisoč in 191 ton zemeljskega plina – se opravičujem. Dejansko gre za to, da v sežigalnici v Celju v bistvu dosti manj odpadkov uničijo oziroma sežgejo kot uničijo in sosežgijo v tej cementarni oziroma sosežigalnici Anhovo. Tukaj je največji problem; razlike v teh količinah so tudi do 4-kratne, ki jih omogoča sosežig, in prav v teh primerih v sosežigalnici v Anhovem do 4-krat več odpadkov sežgejo oziroma uničijo kot v sežigalnici v Toplarni v Celju. Tukaj je že ta diskrepanca, ki dejansko res potem lahko vpliva oziroma že vpliva na samo območje, ki je potem kontaminirano oziroma uničeno oziroma tudi degradirano – v tem primeru, ko govorimo o Anhovem. Žal, kljub temu da je sežigalnica v Celju, so tudi še druge težave v Celju, ki se dogajajo oziroma ki uničujejo okolje in dobrobit vseh živečih v tej občini oziroma v okolici. V Toplarni Celje pri sosežigu dejansko nastane do nekje tri kilograme svinca, kroma, bakra in ostalih kovin, medtem ko v Salonitu Anhovo 68 kilogramov. Potem govorimo o žveplovem oksidu – 363 kilogramov v Toplarni Celje. Veste, koliko v Salonitu Anhovem? 8 tisoč 278 kilogramov! Zdaj si pa samo zamislite to diskrepanco v količini nastalega žveplovega oksida. Ko govorimo o amonijaku: Toplarna Celje 192 kilogramov. In veste, koliko v Salonitu Anhovem? 41 tisoč 907 kilogramov! Že zaradi tega, kar sem vam prebral, zaradi teh osnovnih podatkov bi bilo potrebno nujno zagotoviti in spremeniti zakonodajo. To nam tudi ne samo priporoča oziroma tudi zahteva od nas Evropska unija oziroma Evropska komisija in da te zadeve res usmerimo in pripravimo, da bo res omogočena ta zelena delovna mesta, o katerih tako radi govorite oziroma radi govorimo, s tem da mi zelo resno mislimo o teh pripravah oziroma kako do teh zelenih delovnih mest priti. Dejstvo je, da če kakorkoli ljudje pogledajo raznorazne stvari – v tem primeru, ko gre za ohranjanje narave oziroma za samo kvaliteto človekovega življenja oziroma tudi potem kvaliteto okolja in tudi življenja živali v tistem okolju, ko govorimo o biodiverziteti, dejansko ko govorimo, sploh v primeru Salonita Anhovo, pa tudi potem, ko govorimo o Celju na splošno –, bi bilo potrebno nujno takoj začeti pripravljati zakonodajo oziroma tudi načrte, kako ta degradirana območja rešiti in delno ozdraviti, ker ta območja so v bistvu ranjena, ena pa celo mrtva. Kdor tega ne razume, v bistvu ne razume bistva človeka oziroma tudi bistva te politike, ki se jo gremo tukaj v Državnem zboru. V osnovi je treba razumeti, in to je dejstvo, podnebne spremembe se dogajajo zaradi takšnih stvari, kot sem vam jih prej prebral, zaradi emisij, ki gredo v okolje, se pravi zaradi povečanih emisij, ki se dogajajo potem in grejo v zrak. Tukaj je treba še posebej izpostaviti, da ne samo v zrak, v vodo, v zemljo in dejansko potem se naredi konglomerat vseh teh, nek začaran krog zastrupljanja, uničevanja okolja. V Sloveniji imamo resno težavo s tem in je zadnji trenutek, ne samo da se začnemo s tem ukvarjati ali pa, da k temu primarno pristopimo in začnemo reševati te težave, ki jih imamo ogromno po celi državi s temi degradiranimi območji in z zdravstveno sliko vseh prebivalk in prebivalcev na tistih območjih. In kar je še tudi zelo pomembno, glede zagotavljanja teh delovnih mest, delavci, ki delajo v teh okoljih, so dejansko tudi ponekod od pet do desetkrat bolj ogroženi kot nekje v nekih drugih delovnih obratih oziroma tudi v tovarnah. Tako še enkrat prosim vse tukaj v Državnem zboru, da začnete razmišljati skozi prizmo, kaj če bi bili vi v taki situaciji, da bi se vam dogajalo takšno onesnaženje v takšnem okolju, kaj bi si vi želeli. Tudi prebivalke in prebivalci Občine Kanal ob Soči so z referendumom – tisti, ki ne veste – 2001 že glasovali proti sosežigov odpadkov v cementarni. Se pravi, čas je tudi, da začnemo spoštovati voljo ljudstva in zadeve urejati tako, kot je treba. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti dr. Franc Trček, pripravi se gospod Soniboj Knežak.
Hvala lepa. Tako lepo je Boštjan povedal, da bom lahko nekoliko krajši. Kaj mi dejansko potrebujemo? Mi potrebujemo sinergijske učinke odgovorne politike, ki jo bomo, upam, v naslednji vladi sooblikovali Socialni demokrati in Levica, tudi v dialogu z liberalnim delom slovenskih strank o umetnosti možnega, če se tako izrazim. Glejte, to, da imamo mi neko kvaliteto življenja, to, da smo imeli nek industrijski razvoj v preteklih desetletjih, je pustilo tudi neke posledice na neka lokalna, regionalna okolja, ki so jih kolegi pred menoj naštevali. Nekako naša dolžnost, da ne rečem dolg, je sanacija teh okolij. Če bi slovenska politika osamosvojiteljskih improvizatorjev, če parafraziram Gregorja Golobiča, imela več pameti in odgovornosti, bi se te zadeve mislile že takrat, ko je bila ta demokracija še zelo mlada. Skratka, že na začetku 90. bi bilo treba misliti o reindustrializaciji, izhajajoč iz skritih znanj, ki jih določena tozadevna lokalna in regionalna okolja imajo, in tudi deindustrializaciji in tudi v procesih privatizacij dejansko ohranjati, sam bi rekel, 25 procentov plus eno delnico lastništva lokalnega okolja, iz katerega bi se financiralo potem dejansko razstrupljanje, če se tako izrazim. Ko poslušam te zgodbe cementarne, gor, dol, ne morem kaj, pa tudi če moj tast ne bi bil gozdarski inženir, vendar nam zgnije toliko pa toliko lesa v hostah, peljemo ga v razrez v Avstrijo, kake macesne celo na Madeiro, da delajo glasbene instrumente. Mi bomo pa – kaj? Cementirali na veliko, kajne. To je tudi nek razmislek, ki bi bil potreben. Onkraj tega, kar je bilo povedano, dejansko je tudi premalo razmisleka, kako ustvarjati manj smeti. Skoraj ni razmisleka, razen v nekem resnem delu industrije, kako ti nek odpadek v nekem delovnem procesu postane izhodiščna surovina v nekem drugem produktu. To so zdaj dejansko neki razmisleki, ki so pred nami. In, seveda, da ostanem vljuden v izreki, da ne uporabljam kakih bolj žmohtnih besed, tam, kjer se pojavlja onesnaževanje, je treba to sanirati in seveda tudi odpadke ustrezno predelati. Po neki osnovni logiki geografski centralnosti krajev sta tu v bistvu Ljubljana pa Maribor lokaciji za sežigalnici. Pika, konec. In ki naj se financirata – včasih smo o tistih batih govorili – z najboljšo obstoječo tehnologijo, ki je na razpolago. To navsezadnje dolgujemo tako tistim, ki so ustvarjali in so si tudi ustvarili poklicne bolezni, kot tudi nekim rodovom, od katerih imamo, kot se to reče rahlo newagevsko, na posodo to lepo kokoško, ki se imenuje Slovenija. To je v osnovi ta zgodba, kjer se mora politika po 30 letih zamude zganiti. In to je dejansko to, seveda upoštevajoč neke stroke in zavedajoč se, da imajo tudi stroke neke interese. Za uvod je treba te zadeve razumeti. Pri nas se je v to zelo poglobil kolega Židan, ki je tudi dovolj plastično to predstavil. Ja, in to je dejansko naša dolžnost, da se nekako premaknemo naprej. Ne pa, da imamo neke dokaj prazne razprave, tako na ravni, če hočete, Evropske unije kot na nacionalnih ravneh o trajnostnem prehodu in digitalnem – ne vem, karkoli že. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospod Soniboj Knežak je naslednji razpravljavec. Pripravi naj se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Kolegice in kolegi! Najprej v uvodu, tako kot smo imeli tudi v stališču Socialnih demokratov, da se nam zdi pobuda za zakonsko ureditev omenjenih težav, danes se sicer večji pogovarjamo o Anhovem, prava osnova, da na tem nadgrajujemo. Samo opozoril bi, da danes je bilo nekaj pripomb tako s strani vladne službe kot tudi nekaj dobrih s strani kolegic in kolegov. Tako računam, da bomo na podlagi te spodbude, ki je več kot dobrodošla, naj samo spomnim, da so bili v lanskem – mislim, da maju – že sprejeti neki sklepi, kaj se bo naredilo, pa se v dobrem letu ni nič. Tako vidim predvsem ta predlog zakona kot eno spodbudo, da pospešimo dogajanja in naredimo nekaj na obljubah, ki smo jih v končni fazi tudi dali prebivalkam in prebivalcem Anhovega. Seveda je možnosti za dopolnitev, glede na to, da je prvo branje, še dosti in računam, da lahko iz tega nastane dober zakon. Danes se nekajkrat v razpravi ponavlja ustavitev Anhovega. Mislim, da nikjer ne piše, pa nihče se ne zavzema za ustavitev Anhovega. Dobro vem, kaj pomeni vsako delovno mesto. Me tudi veseli, da poteka dialog v Anhovem, se pravi lokalna skupnost, ki se prizadeva, ki se tudi zaveda na eni strani pomembnosti delovnih mest, na drugi strani pa tudi želje in pravice prebivalcev te doline po vsem, kar so doživeli že v zadnjih desetletjih, za eno normalno urejeno okolje. Tisto, česar sam ne morem kupiti, leta 2021 glede na tehnološki razvoj, da so nemogoče zahteve okrog izenačenja mejnih vrednosti emisije NOx za sežigalnice in naprav za sosežig. Na nas je, spoštovane kolegice in kolegi, da se bomo dogovorili, tako kot je kolega Židan plastično povedal, ali bomo iz enih dimnikov dovolili, da se valijo take emisije, iz drugih pa drugačne. In da se danes to ne da na tehnološki način urediti, tega jaz, spoštovane kolegice, ne kupim. Ne kupim. Bil sem tudi med tistimi, ki smo si ogledali tudi že danes omenjeno sežigalnico na Dunaju sredi mesta. Resda stanejo filtri menda 3 ali 4 milijone na tri leta, se mi zdi, da so nam rekli, ampak so na en način poskrbeli za svoje odpadke, kar tudi nas čaka. Podton vsega tega predloga zakona je tudi to, kjer imamo zdaj težave. Vidimo, da se nam dogaja okoljski kriminal, ker ne znamo sami najti ustrezne rešitve za svoje smeti, da smo nori pa plačujemo 160 na tono za sežig RDF odpadkov, katerih kurilna vrednost je, sem že parkrat omenil, tudi podatek je Avstrijcev, od 15 do nekje 22 giga džulov; odvisno, koliko imaš plastike, kaka je ta mešanica. Pri nas pa v Termoelektrarni Šoštanj kurimo z velenjskim lignitom, ki ima kurilno vrednost 9,2 giga džula. Če malo poenostavim, dobesedno smo norci, ker nekomu plačujemo, pa mu dajemo gorivo, pa še 160 evrov na tono mu plačamo, ker se ne znamo doma dogovoriti. Me pa veseli, da se tudi miselnost tukaj spreminja, da imamo kar nekaj občin, ki so se prijavile, tudi so zainteresirane za lokacijo za izgradnjo te sežigalnice. V glavnem, v končni fazi, kolegice in kolegi, to je tudi biznis, biznis, ki ne bo v dveh letih zamrl, ima prihodnost. Smeti so, čedalje več jih je, čeprav se trudimo drugače. Plastike je čedalje več. To so zagotovljena delovna mesta za desetletje. Ob tem poudarjam, da so zadaj tehnologije, ki omogočajo eno normalno sobivanje tudi s tem, da ni okoljskih težav dodatnih, ki nam jih povzročajo. Kolega Bandellija cenim, Marka, mi je všeč, tudi moram reči, da delim veliko njegov mnenj, ampak tele danes, kaj smo pa naredili Trbovljam, pa ne kupim. Tudi jaz prihajam iz Zasavja, iz Hrastnika, v Trbovlje sem hodil v šolo, vsak dan sem se tam mimo vozil, pa bi rekel, da težko kaj tudi Trboveljčani kaj slabega rečejo okrog same cementarne, pa kasneje Lafargea. To je bilo podjetje, ki je delalo visoke dobičke, tudi prijazno je bilo do zaposlenih, plače so bile nadpovprečno visoke in nam je bilo tudi ne nazadnje do tega, kar je prišlo, pa tudi Rudi že pojasnil, nazadnje ga je sodišče zaprlo z odlokom. Nam tudi ni bilo vseeno za 180 delovnih mest – mislim, da jih je bilo 180 v končni fazi –, ampak posledice. Spomnil sem se, da sem se mimo cementarne vsak dan v šolo vozil. Gozd ob cementarni, to je eden velik hrib in na vrh tega hriba je tudi okoljevarstvenik Macerl doma in ga popolnoma razumem. On je bil doma dobesedno vštric z Lafargovim dimnikom, gor je imel kmetijo. In vem, kaj je skozi dal, zato ga tudi razumem v njegovi borbi in v vsem, kar se je dogajalo tudi v zvezi s tem. Drevja ni bilo, to je bil cement, zacementirana drevesa. Pozimi smo imeli črn sneg, sem tudi že parkrat rekel. Analize, ki so jih naredili po trboveljskih vrtovih pa po Zasavju – pogojno užitna zelenjava, srnjad – ne vem kakšna vsebnost svinca pa ne vem česa še. Tako je stališče SMC, da ni nobenih izpustov – potem naj gredo dol na preventivo, na dopust v Anhovo, če je tukaj vse fino. Mi dvignejo pritisk taka pametovanja, če nimaš drugega, da vsaj pomisli, kaj rečeš. Skratka, smeti so in bodo naš problem. Mislim, da če bomo pametni, bomo to zadevo uredili. Me pa veselijo tudi načrti v Anhovem in predvsem tudi to, da ta dialog poteka. Upam, da bodo našli skupen dogovor, eno sožitje. V končni fazi tukaj se strinjam z Markom, treba je pa od nečesa tudi živeti, tako da sem tudi včasih malce sam alergičen, da se v tej Sloveniji ne da nič narediti od milijonkrat omenjenih vetrnih elektrarn do ne vem kakšnih [[…]]Vedno najdemo neke zaščitene komarje, črve. Tako mislim, da bomo morali tam najti en kompromis. Sploh pa razumem; če si mlad pa predstavnik okoljevarstvenih organizacije in prihajaš k nam na sejo, sediš pa na seji, kjer si proti vsem novim virom energije, hkrati pa imaš na mizi pred seboj dva mobitela [[…]]Da ne bom rekel, da naj se malo pozanima, na kakšen način se baterije pridobivajo za te mobitele pa izkoriščanje pa otroško delo. Skratka, da zaključim. Mi bomo morali en kompromis najti in se mi zdi ta podlaga tega zakona, ki so ga danes kolegi iz Levice vložili, primerna podlaga, da naredimo korak, seveda tudi z izboljšanji, ki pa so seveda možni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Nataša Sukič, pripravi se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa. Nekaj časa poslušam to razpravo pa moram reči, da človeka kar osupne, koliko nekih za lase privlečenih argumentov ste danes navedli tisti, ki ne mislite podpreti niti nadaljevanja te razprave, kaj šele našega predloga zakona. Recimo, eden teh je bil: ja, odpadkov se je treba znebiti. Seveda sosežig in sežig sta pomembna. Seveda sta, ampak ko ti pretežno uvoziš italijanski in avstrijske odpadke – torej ne naše odpadke –, ampak jih uvoziš iz Italije in Avstrije , da jih sosežigaš naravnost v respiratorni sistem lokalnega prebivalstva, ki potem posledično fatalno zboleva za težkimi oblikami rakavih obolenj, oprostite, je pa to malo drugačna zgodba. Ne se sprenevedati, govorimo dejansko o zdravstveni ogroženosti naših ljudi, ki živijo konkretno v Anhovem. Sedaj vem, da je bilo danes to že navedeno, ampak očitno bo treba ponavljati stvarne podatke, da se bodo mogoče vsaj malo prejeli, sploh upam, da me bo Ministrstvo za okolje končno slišalo, ker vi ste tisti, oprostite, od vas pričakujemo zaščito okolja in zaščito zdravja ljudi. Ustavno pravico imajo ljudje do tega, ampak od vas ni, oprostite, nič kaj videti, odkar ste prišli na oblast. Poglejte, medtem ko v Anhovem v letu 2018 v zrak izpustili – pazite – skoraj milijon kilogramov ogljikovega monoksida, natančno 993 tisoč 520, je tovrstni izpust v celjski sežigalnici znašal tisoč 261 kilogramov – v sežigalnici, ki mora meriti po predpisih mejne vrednosti vsake pol ure, v sosežigalnici, kjer pa merijo enkrat na dan, pa poglejte, koliko je šlo v zrak. Pri organskih spojinah, izraženih kot skupni organski ogljik, je razmerje 103 tisoč 384 kilogramov v Anhovem, proti 104 kilogramom v Celju. Dušikovi oksidi, Salonit je v zrak izpustil – pazite –, milijon 491 tisoč kilogramov, celjska sežigalnica zgolj 25 tisoč 604 kilograme. Ali vidite vi te razlike? Pa te razlike so astronomske! Da ne navajam dalje. V zrak je šlo in od tam seveda v pljuča zaposlenih, kajne, ko se toliko borite za delovna mesta, ljudje, ki tam delajo, so izjemno izpostavljeni zdravstvenemu tveganju, torej v pljuča zaposlenih in tamkajšnjih prebivalcev 2 tisoč 610 kilogramov benzena, 60 kilogramov živega srebra in njegovih spojin, 56 kilogramov bakra in njegovih spojin ter 10 kilogramov svinca in njegovih spojin je šlo v Anhovem. Kaj pa v Celju? Teh onesnažil ni bilo. Ali vidimo razliko? In to v Celju, kjer morajo vsake pol ure po predpisih meriti mejne vrednosti, v Anhovem jim pa ni treba. In potem seveda se ob koncu dneva na videz lahko nekatere stvari, povprečne mejne vrednosti prekoračitve se seveda na koncu lahko skrijejo v tem povprečju, zato ker do teh sunkov prihaja vmes, ampak ti sunki so smrtonosni. Da ne omenjam, Lafarga, recimo, ki je bila takšna zgodba okrog Lafarga. Salonit je, recimo, v zrak spustil – govorimo o benzenu, benzen je katastrofa –, v zrak spustil 18 tisoč 750 kilogramov, kar 41 odstotkov vseh izpustov benzena, to je že Luka prej povedal, Lafarge 6odstotkov, 2 tisoč 791 kilogramov, pa vemo, kakšna zgodba je bila okrog Lafarga. Da vam podam mnenje. Mirjam Bizjak Velikonja, specialistka splošne medicine, ki je predsednica goriškega regijskega odbora Zdravniške zbornice, pa jo bom citirala, kaj pravi, citiram – »Medtem ko Svetovna zdravstvena organizacija WHO benzen uvršča med rakotvorne spojine prve nevarnostne skupine, pri katerih ni varne meje izpostavljenosti, pa je slovenska okoljska zakonodaja v Uredbi o emisiji snovi v zrak iz nepremičnih virov onesnaževanja benzen uvrstila v tretjo nevarnostno skupino«. Pa ma zanima, spoštovani predstavniki Ministrstva za okolje, zakaj tako. In se zavedate tega. Kaj boste storili? Zakaj delate v nasprotju s priporočili WHO? In nadaljuje, ta zdravnica, »v letu 2018 je bilo v Anhovem« – kajne, to, kar sem že prej navajala – »2 tisoč 609 kilogramov emisij benzena v zrak, kar predstavlja 40 odstotkov vseh industrijskih emisij benzena v zrak pri nas, če pa bi« – in to je zdaj pomembno – »benzen tudi pri nas umestili v prvo nevarnostno skupino, kar bi ga morali, bi bila na letni ravni dovoljena emisija benzena nič več in nič manj kot en kilogram«. Ali se vi zavedate, kaj to pomeni? 2 tisoč 609 kilogramov namesto enega kilograma, kar bi v resnici morala biti po svetovnih merilih Svetovne zdravstvene organizacije tista meja. Pa to je 2 tisoč 600 krat prekoračena dovoljena meja, in to benzena, ki je skrajno rakotvoren. In vi se tukaj sprenevedate in ščitite nekoga za vsako ceno. Kdo pravi, da bi bilo treba tam zapreti obrat? Ne, prilagoditi bi se morali, namestiti ustrezne čistilne filtre in zagotoviti, da teh katastrofalnih izpustov ne bo in da ljudje ne bodo umirali. Nihče ni govoril tukaj, da moramo zapreti Anhovo. Kdo to govori? To govorite tisti populisti, ki želite, da se nič ne spremeni, ki ščitite samo interese resnično tistih profitarjev in vas popolnoma nič ne briga zdravje ljudi. Lastnih ljudi! Včeraj ste tukaj na veliko pripovedovali ravno obratno zgodbo, da bo več lekarn pomenilo več javnega zdravja. Ali res? V Skandinaviji, ki ima primerljivo mrežo lekarn, kot pri nas, imajo zavidljivo raven javnega zdravja, v Grčiji, v Bolgariji, kjer imajo pa več lekarn, pa katastrofalno podobo javnega zdravja. Ker vi mislite, da se bodo ljudje sami zdravili s tem, da bodo šli v lekarno si kupit brez recepta razna dopolnila pa razna čirule čarule in potem bodo bolj zdravi. Kaj naj ljudje v Anhovem na to računajo ali kaj? Skratka, še enkrat: sežigalnice, kot je recimo v Celju, morajo po sedaj veljavni uredbi zagotavljati predpisane mejne vrednosti vsake pol ure, sosežigalnice pa le v povprečju celega dneva. Ali se vam zdi to prav? Jaz ne vidim razloga, zakaj bi bilo to prav, sploh za sosežigalnico, ki večino odpadkov uvozi iz Italije in Avstrije, zato da jih dobesedno sosežiga v pljuča ljudi. Zato, poslanke in poslanci, mi je zelo žal, nastopila je spet ena izmed tistih ur resnice, ko se boste pač morali odločiti, ali boste na prvo mesto postavili zdravje prebivalcev in varovanje našega okolja ali pa boste preprosto spet in ponovno sklonili glavo in prikimali interesom, profitarskim interesom velikih onesnaževalcev okolja. Samo za to gre in za čisto nič drugega! In nalijmo si že čistega vina. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, za njim pa jo do dobil Matjaž Han. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka lep pozdrav tudi v mojem imenu! Za nas v stranki SAB je zelo pomembno zdravo in čisto okolje in zato bomo tudi vedno prisluhnili ljudem in se zavzemali za njihove interese, kot je tudi zdravje. Tudi zato podpiramo, da se obravnava zakona nadaljuje. Želimo pa, da bo v nadaljnjih postopkih pri tem jasno povabljena stroka in da bo podala svoja stališča in se opredelila do vseh teh zahtev in dilem, ki smo jih tu slišali. Sam sem po izobrazbi gradbeni inženir in v bistvu poznam določene postopke: postopke pridobivanja soglasij, razpisov in samih izvedb in samo pridobivanje soglasij lahko traja eno leto. Tu so, bom rekel, z zahtevo predlagatelja določene kolizije, ki so neizvedljive; torej ene zahteve so neizvedljive z zadevami v praksi. Potem tudi sam nabor izvajalca ali pa oddaje del traja lahko pol ali eno leto in so zaradi tega določena vprašanja, na kakšen način to izvesti. Želel bi si, da se ministrstvo v naslednjih fazah jasno opredeli do vseh teh zahtev, povabi strokovnjake, da stroka pove, kaj je do katerega datuma v časovnici možno izvedljivo, in da se potem tudi vse te izvajalce, ki izvajajo sosežig, zaveže, da prilagodijo svoje proizvodnje procese. Zavedati se moramo, da določeni proizvajalci namesto nafte, koksa, primešajo namesto teh goriv odpadke. Po zdajšnjih standardih oni morajo zagotavljati enake emisije, kot jih na primer zagotavlja cementarna. Zdaj, ali so ti standardi dovolj ostri ali niso ostri, to mora povedati stroka, ali jih je mogoče še izboljšati, to mora tudi povedati stroka. To v bistvu mi pričakujemo za dobrobit ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišlo je do spremembe v vrstnem redu. Zdaj pa bom prebral še tistih nekaj prijavljenih, ki so ostali. Najprej bo na vrsti Violeta Tomić, za njo Primož Siter, Gregor Perič, Željko Cigler in dr. Matej Tašner Vatovec. Kolegica, Violeta Tomić, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Ko govorimo o zgodbi bioplinarne v Črnomlju, frackinga v Petišovcih ali pa zdaj o Salonitu Anhovo, se pogovarjamo vedno o isti zgodbi: ali država postavlja državljane in državljanke na prvo mesto ali postavlja na prvo mesto biznis nekih ljudi, ki se gredo umazani kapital. Nikar ne mislite, da bo kdo drug skrbel za dobrobit Slovenk in Slovencev, ravno zato imamo Ministrstvo za okolje in prostor, ki bi moralo to izvrševati, pa ne izvršuje. Nasprotno! Vse več ljudi je, ki ima občutek, da imamo dve ministrstvi za gospodarstvo oziroma za betoniranje, kot mu radi rečejo. To, da dovoljujete tolikšna onesnaževanja znotraj določenih slovenskih regij, ni opravičljivo, ne moralno, ne kakorkoli drugače, ne okoljsko in celo ne gospodarsko, pa tako radi govorite o gospodarskih razlogih. Naj se dotaknem moralnega. Seveda, tukaj profiti odhajajo v tujino, lastniki so v glavnem tujci, ki kot sem že omenila, ne bodo skrbeli za zdravje našega prebivalstva. Tukaj pa ostaja degradirano okolje, uničeno okolje in bolni ljudje. Imeli smo v Anhovem primer azbestoze, sedaj imamo toliko rakastih obolenj in to vse pada na našo zdravstveno blagajno. In kje je tukaj ekonomska logika, če že vse druge opustimo? Nedopusten je način razmišljanja teh nekaterih, ki ljudem kratijo ustavno pravico do zdravega življenjskega okolja. Sprašujem se, prej ste omenjali Lafarge. Ali je vredno? Ali je vredno za teh nekaj delovnih mest gledati črn sneg, da otroci mislijo, da tako sneg mora izgledati? Ali je vredno, da uživajo strupeno sadje in zelenjavo? Ali je vredno, da pijejo onesnaženo vodo podtalnice? In vprašanje, od česa bomo živeli, veste, ima tisoče odgovorov. Vprašanja, od česa bomo umrli ,so pa zelo preprosta, ko pogledate, kaj ljudem spuščate v zrak in vodo. Ves čas govori ta vlada in v okviru predsedovanja in sedaj, ko imamo sredstva za okrevanje po epidemiji covid, o zelenem prehodu, o digitalizaciji – nič od tega v praksi ne udejanjate! Kajti, razmišljate na popolnoma napačen in zastarel način. Salonit Anhovo je v lasti Italijanov in Avstrijcev in od tam tudi vozijo veliko večino odpadkov, ki jih naprtijo tukaj našemu lokalnemu prebivalstvu. To, da gredo dobički v tujino, vse umazano in degradirano pa ostaja pri nas, pa je grozljivo. Že danes smo obravnavali nek zakon o davčnih odpustkih. In tukaj od 15 milijonov dobička na leto Salonit Anhovo ne plačuje davka na dobiček. Pa kje smo mi? To je hujše kot v Afriki, ki tiste uboge črnce izkoriščajo za neke interese tujcev, ki pridejo, pa jih tam mlatijo in silijo delati v nemogočih razmerah. Tako da načelo onesnaževalca plača je načelo, ki bi se moralo spoštovati v vsaki civilizirani družbi. Pri nas to načelo ne deluje, pri nas onesnaževalec služi. Domače prebivalstvo plača: plača s svojim zdravjem, plača s svojo bodočnostjo, plača tudi finančno, kajti na koncu koncev so breme sami sebi. In kar mi pričakujemo, je sprotni monitoring. To je najmanj, kar lahko zahtevamo, da se ta okoljski kriminal, ki de facto je okoljski kriminal, pa če je vam prav ali ne, če to sprejmete ali ne, gre za okoljski kriminal. In konstanten monitoring je več kot nujen. Spomnim naj tukaj, kako je ravno isti minister, ki vodi še danes gospodarstvo, sforsiral ta lex Magna, ki je omogočil na stotih hektarjih prvovrstne kmetijske zemlje in na vodovarstvenem območju graditi umazano industrijo. Mi smo takrat v Levici temu ostro nasprotovali in spet smo poslušali, da smo proti delovnim mestom. Gradnja na takih območjih je prepovedana, vendar, poseben zakon je bil narejen. Kljub temu da je zraven opuščen industrijski objekt, ki je dovolj velik – vendar ne! Tujec lahko pride, izbere, kaj bo delal in kako bo delal. Tukaj pa ni nikogar v tej obstoječi vladi in tukaj res upam, da se bo tudi zaradi tega čim prej vlada zamenjala, da bodo na oblast prišli ljudje, ki bodo malo bolj in več posluha imeli za ljudi in za okolje, kajti to je nedopustno, da se uboga in da se priklanja tujemu kapitalu, naše ljudi pa zdravstveno, življenjsko ogroža. Vidite, to pa ni v službi ljudstva, v kateri bi morali biti vsi, ki tukaj sedimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter, za njim pa jo bo dobil Gregor Perič. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi, pozdravljeni še enkrat! Danes imamo pred sabo v bistvu eno utelešenje ali pa prevod vseh besed, ki jih je politika polna na področju okoljske in podnebne problematike, utelešenje v dejanje. Tukaj imamo en ukrep, s katerim se lahko vsi dokažemo, da smo vsi, ki smo kadarkoli sodelovali v ustvarjanju programa kakšne politične stranke, da smo mislili resno, sprejmemo en ukrep, ki dejansko gre v smeri ohranjanja zdravja, ohranjanja okolja, in je usmerjen v doseganje podnebnih standardov, h katerim nas v končni fazi tudi zavezujejo mednarodne konvencije, recimo Pariški sporazum in tako naprej. Zakon, ki ga imamo na mizi, je nekaj, kar ureja problematiko, na katero so okoljski ali pa – si upam tukaj izreči – smo okoljski aktivisti opozarjali že leta in ena rešitev, ki če bi bila sprejeta pred leti, te gonje z aktivisti, vseh teh množičnih civilnih aktivacij ljudi sploh ne bi bilo treba, torej izenačitev mejnih vrednosti pri izpustih v sosežigalnicah z izpusti sežigalnic oziroma obratno in seveda dosleden in enoten monitoring na vseh naslovih. Ker problem je v tem, da pravnoformalno imamo dva tipa tovrstnih onesnaževalcev, torej sežigalnice in sosežigalnice – pravnoformalno, v praksi pa imamo sežigalnice in sežigalnice še z večjim obsegom. Zavoljo neke sistemske uravnave urejanja tega področja je več kot potreba ta zakon sprejeti. Tukaj se z izjavo Vlade, ko pravi, da zakon preveč posega v nekaj, kar je sistemsko že urejeno, pač enostavno ne strinjam, to področje ni urejeno. Kolega Boštjan Koražija je prej rekel, predstavljajte si, kaj bi bilo, če bi bila ta situacija v vašem kraju. Jaz si ne rabim predstavljati, jaz prihajam iz Trbovelj, jaz vem, kako je, če se okoljsko, če okoljsko problematično in neregulirano delovanje ene sosežigalnice podivja in preseže vse meje zdravega razuma, zdravega delovanja, skrbi za zdravje in okolje. Moram reči, da na to situacijo z Anhovim, ki je bila nekako iniciator celotne te pobude za pisanje tega zakona, gledam malce sentimentalno, ker se ne strinjam s svojimi predgovorci, ko so rekli, da situacija spominja tudi na trboveljsko situacijo sosežigalnico. Situacija je v bistvu copy paste tistega, kar smo gledali dolga leta, dve desetletji tako rekoč v Zasavju oziroma v Trbovljah: degradirano okolje, direkten napad na zdravje prebivalcev v tem okolju. Beremo, kako grozna zdravstvena, javnozdravstvena situacija je pri prebivalcih Anhova. Poglejte si statistiko Zasavja – copy paste! Torej največja stopnja obolelosti za rakom pa bolezni dihal, najvišja smrtnost in tako naprej. Je pa še ena druga podobnost, tako pri Salonitu Anhovo kot pri zgodbi s trboveljskim Lafargom. To je, da če je ta tovarna, če je to podjetje nekoč, ko je bilo v javni lasti, prispevalo v nekih okoljsko neozaveščenih časih vseeno k socialni sliki regije, se je stvar popolnoma spremenila, ko je to podjetje prišlo v zasebne roke. Potem se je začelo izvijanje zakonodaji, pritiskanje na politiko, lokalno in državno, pritisk na Arso z raznimi zgodbami o uničevanju delovnih mest in tako naprej. Tovarne so, v navednicah, v celem tem času optimizirale svoj delovni proces, delavce metale na cesto, okoljski aktivisti, ki so opozarjali na probleme, na katere opozarjamo danes tu s tem zakonom, so bili pa na koncu krivi za neko socialno bombo. Tako je to copy-paste. Moje sporočilo aktivistom v Anhovem je – te stvari smo že videli, to ni nič novega in te stvari se da zgristi: poglejte uspeh okoljskih aktivistov v Zasavju nad podjetjem, ki je – roko na srce, ne glede na to, da sem v dvorani nekajkrat slišal – v trboveljski občini prispevalo neke plastične piarovske kompenzacije za svoje siceršnje okoljsko opustošenje. Sicer pa piara v Trbovljah, v Zasavju takšno podjetje nima, vsaj takšnega ne, kot bi si ga želeli. Ker so ti aktualni standardi zastareli, ker so neambiciozni v luči okoljske in podnebne odgovornosti, jih je treba spremeniti. Vsaj mi tu moramo ustvarjati politike, ki bodo kritične do uničevanja okolja in zdravja zavoljo dobička. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, za njim pa jo bo dobil Željko Cigler.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, lep pozdrav vsem! Debata o okolju, pa tudi o zapiranju tistih obratov, ki imajo zagotovo določene emisije in vpliv na območje, kjer delujejo, je vedno ne samo hvaležna, ampak tudi neka potrebna stvar, in tudi z razvojem tehnologije ta debata ni nikoli končana. Danes je situacija takšna, čez leto, dve, desetletje pa neprimerno drugačna in zagotovo morajo razvoju tehnologije slediti tudi normativni okviri. Tako mislim, da je ta debata, kot rečeno, več kot legitimna in na mestu. Odpira širšo problematiko odpadkov v Sloveniji, v končni fazi vprašanje sežiga odpadkov. S tem smo se ukvarjali že na začetku tega mandata in – tedaj še v prejšnji vladi – tudi opravili, vsaj določene poslanke in poslanci, tisti, ki smo člani Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, konkreten ogled sežigalnice odpadkov na Dunaju; natančneje, mislim, da dveh. Dunaj ima štiri, vse so locirane v urbanem delu mesta, kar tudi kaže zelo jasno, da tehnologija omogoča postavljanje takih objektov tudi v urbanem okolju in se najdejo tudi neke sinergije. Seveda mora biti vzpostavljeno tudi neko zaupanje ljudi v te obrate in v tehnologijo, ki se uporablja. To se ne zgradi čez noč. V konkretnem primeru, s katerim se danes tudi ukvarjamo, predvsem vidim osnovno pomanjkanje nekega zaupanja, ki se ni skrhalo danes ali včeraj, ampak po mojem vedenju – in verjamem, da boste tudi ostali to lahko potrdili – že pred davnimi leti, ko se je Salonit Anhovo ukvarjal predvsem s salonitom kot surovino, ki vemo, da je izjemno nevarna. Bila je izjemno prisotna tudi v gradbeništvu, zlasti v prejšnji državi. To se danes postopoma umika. Kljub temu da tam, torej v Salonitu Anhovo, te proizvodnje s salonitom ni več že kar nekaj časa, še vedno najdemo številne objekte na tistem območju in na številnih drugih, navsezadnje tudi v Ljubljani ali kjerkoli drugje, kjer salonit še vedno ostaja kot gradbeni material na strehah, v zidovih in še marsikje drugje. Težava salonita kot takega, torej te surovine, je, da se lahko kadarkoli aktivira in potem sproža raznorazna obolenja tudi desetletja potem, ko se je znašel v telesu človeka. Tako so tudi statistike take, da jih moramo brati na osnovi teh dejstev. Če gledamo na zdravje oziroma kakovost zraka v Sloveniji in pogledamo povprečne koncentracije PM10 delcev, bomo ugotovili, da so najbolj izpostavljena območja, recimo, Zagorje in Ljubljana center z vidika onesnaženosti. Zadevno območje, kjer deluje tudi ta cementarna, je v tem smislu neprimerno manj izpostavljena, kar nakazuje na dejstvo, da je dejavnikov onesnaženja veliko, zagotovo pa prihaja pri posameznih obratih v njihovi neposredni bližini do večjih onesnaženj. Potrebno je izpostaviti tudi to, prej smo govorili o benzenu. Benzen zagotovo ni nekaj, kar si želimo – ne v zraku ne v kakršnikoli drugi obliki v naravi. Dejstvo pa je, da če gledamo spet statistike prisotnosti teh organskih onesnažil v zunanjem zraku, bomo za to območje, kjer cementarna oziroma Salonit Anhovo deluje, ugotovili, da je prisotnost benzena v zraku tudi takrat, kadar peč sama ne deluje. Tako je to neka okoliščina, ki verjetno nekaj pove. Kaj točno pomeni, kako jo pravilno interpretirati, pa bi verjetno sam najraje prepustil strokovnjakom, da to pojasnijo. Kar se meni zdi pomembno pri obravnavanju takih problematik, kot je ta, je predvsem to, da zagotavljamo v Sloveniji neko stabilno ne samo gospodarsko, ampak tudi normativno okolje. Tako tudi tista podjetja, ki delujejo na območjih, kjer zaradi svojega proizvodnega procesa ustvarjajo emisije take ali drugačne znotraj nekih zakonskih okvirjev, vedo, kaj jih čaka danes, kaj jih čaka jutri, kaj jih čaka čez 5 in kaj jih čaka čez 10 let. To je za moje pojme nek osnovni predpogoj, da tudi sami se znajo ravnati in obnašati na nek ustrezen način in tudi vedeti, ali je neka proizvodnja sploh smiselna in ekonomsko rentabilna ali ni. In če lahko ocenijo neko smiselnost prisotnosti na trgu, potem bodo tudi ocenili vlaganja v razvoj oziroma v zaščito okolja oziroma da je njihova proizvodnja taka, da je teh emisij karseda malo. Če je to okolje stabilno, potem verjamem, da bodo ti igralci na trgu tudi veliko bolj ambiciozno investirali v tehnologije, ki bodo čistejše in bolj prijazne ljudem. Tako razumem, da Salonit Anhovo te želje in te namere ima, da v nekaj letih, 3, 4 letih investira, mislim, 40 milijonov, kar ni malo z vidika varnosti oziroma tudi poslovanja nekega podjetja. To je le nek znesek, ki pove, da si to podjetje želi v tem okolju delovati še naprej v neki sinergiji tudi z lokalnim okoljem, da se zaveda tega, da nosi zelo veliko odgovornost. Zato razumem, da tudi mi nosimo neko odgovornost, da ne samo temu poslovnemu subjektu, ampak vsem ostalim poslovnim subjektom, ki kot rečeno, proizvajajo določene neželene emisije, omogočimo, da se razvijejo na nek način. Ker če jim postavimo neke roke, ki so nerazumni in kratki, to pomeni, se bodo hitro znašli v neki nezavidljivi situaciji. Tukaj se je treba zavedati, da to niso spremembe pri tehnologiji, ki se jih da narediti v nekaj tednih, ampak zahtevajo najprej neke študije, potrebno je poiskati neko tehnologijo na trgu in jo potem tudi implementirati. To so zneski, ki so precejšnji in preprosto moraš imeti nek dober projekt, da boš to lahko naredil in hkrati da bo proizvodnja vseeno lahko tekla, da ohraniš tudi delovna mesta in še marsikaj drugega. Tako vidim tukaj, v tem zakonu težavo predvsem v tem relativno kratkem roku, ki se temu podjetju omogoča oziroma daje za to, da spremeni tehnologijo, ker eno je tehnologija sežiga, drugo je tehnologija sosežiga. Ti dve tehnologiji nista primerljivi oziroma gre za čisto drugačne tehnološke pristope, potrebno je marsikaj spremeniti. In normalno, ker sta tehnologiji različni, je tudi primerjava po emisijah drugačna. To, če povem zelo plastično, različne so emisije pri bencinskem motorju ali pa pri dizelskem motorju in zamenjati ga pomeni, da moraš zamenjati celoten motor. Ni tako zelo enostavno, da bi zamenjali samo del auspuha, ki poskrbi za to, da je te emisij toliko manj. V tem smislu se nam zdi pomembno, da se predvsem prisluhne tudi vsem tistim podjetjem, da se zavedajo, da nosijo zelo veliko odgovornost do ljudi, ki živijo na nekem območju, in tudi do narave in da se jim omogoči sploh, če pokažejo neko namero, da investirajo dodatna in znatna sredstva v to, da je njihove delovanje tako, da čim manj vpliva na okolje. Če jim pa dajemo neke nerazumne in kratke roke je to tudi neko sporočilo ne samo konkretnemu podjetju, ampak še številnim drugim, da je naše poslovno in normativno okolje v Sloveniji nepredvidljivo, kar pomeni tudi manj ambiciozno vlaganje tudi v bolj varno delovanje takega ali drugačnega podjetja. Zato taki dikciji v zakonu nisem naklonjen, ker verjamem, da nameri podjetja, ki je bilo že izkazana, bo kvečjemu šlo kontra; torej, da ji ne bo omogočilo tega, da izvede neko sanacijo v tem smislu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj, Luka Mesec. Izvolite.
Za konec bi v bistvu podal še nekaj sklepnih misli. Prva stvar, ki me moti v celi tej razpravi, je, da mislim, da je bil Gregor Perič v resnici edini poslanec iz koalicijskih vrst, ki se je sploh oglasil v tej razpravi. Vlada, predstavnika Vlade sta bila več kot dve uri tiho in to približno odseva realnost, ki jo živijo prebivalci Anhovega in doline srednje Soče že več desetletij. Oni, kot sem že prej povedal, na podlago predelave azbesta in množičnih izbruhov mezoteliomov, pluralnih plakov, azbestoz in tako naprej sedaj trpijo novo onesnaženje. Med drugim Salonit Anhovo danes v ozračje odda kar 41 odstotkov vsega benzena, ki ga slovenska industrija oddaja v ozračje. 41 odstotkov se zgodi na tej lokaciji. Benzen, kot smo slišali večkrat v razpravi, je izjemno smrtonosna snov, ki vpliva na razvoj marsikaterega raka in tako naprej. Kar hočem povedati, je to: prebivalci teh krajev, združeni v različne civilne iniciative, že več kot 20 let opozarjajo na težave, hude težave z zdravjem in zdravim okoljem, ki jih imajo, pa jih nihče ne sliši. Niso jih slišali ali pa hoteli slišati niti lokalni politiki zares, kaj šele nacionalni, spregledani so bili v medijih; skratka tam so bili, zbolevali, umirali in bili so glas vpijočega v puščavi. Številke pa so bile pa naravnost šokantne. Od 560 primerov azbestoze se jih je med letoma 1998 in 2016 kar 500 pojavilo v Anhovem. Pluralnih plakov tisoč 773 v okolici Salonita Anhovo, drugod po Sloveniji samo še 100 primerov v teh letih. Mezoteliom 128 primerov, to je izjemno agresiven rakov tumor, 128 v okolici Salonita Anhovo, samo še 40 primerov drugod po Sloveniji in tako dalje. Če si kdo zatiska oči pred resnim stanjem v teh krajih, naj si pogleda obolevnost in naj si pogleda, na kaj nas opozarja peticija 593 zdravnikov, ki so rekli, da tam dobesedno vsi alarmi gorijo, da je treba ukrepati, ampak od tega ukrepanja ni nič. Mi smo pred letom in pol sprejeli na Odboru za zdravstvo in na Odboru za infrastrukturo šest sklepov, ki so naložili Ministrstvu za okolje in prostor, naj pripravi možnost izenačitve normativov za sežigalnice in sosežigalnice in ureditve situacije v Anhovem sploh; leto in pol od tega ni nič. Kot je prej opozoril Dejan Židan, kar ministrstvo in minister odgovarja, je, da ta delovna skupina, ki če se ne motim, se je sestala samo enkrat, ni naredila nič. Vse, kar so si zadali, pa je, da bodo v pol leta po koncu epidemije, kadarkoli to že bo, nekaj pa naredili. Skratka, vse se potiska nekam v naslednji mandat in upa, da se bo pozabilo. Pa se ne bo pozabilo, ker vemo, kaj je s prstjo v teh krajih, vemo, kako je z vodo v teh krajih, vemo, kako je z zrakom v teh krajih, in vemo, kako je z zdravjem v teh krajih. Ne bo se pozabilo! Ljudje tega ne morejo pozabiti. Če pač kronično ali pa celo smrtno zboliš, tega ne moreš pozabiti. Jaz sem bil večkrat v Anhovem v zadnjem letu, ko se s tem problemom intenzivno ukvarjamo, in povem vam, da so ljudje tam naravnost panični. Oni govorijo, piši, riši, o genocidu nad njimi. O genocidu se tam govori! To je seveda mogoče malo preveč čustven odziv na situacijo, ampak morate razumeti, mislim, ko vidiš, da ti umirajo svojci zaradi nezdravega okolja, v katerem živijo, si v stiski. Ko sam zboliš, si v še večji stiski. In tukaj se dobesedno igramo s človeškimi življenji, vi pa molčite. Danes je cela koalicija molčala, razen enega poslanca. In vlada isto. Tako imamo že 20 let. Po drugi strani pa slišimo, da naj bi zdaj poskus ureditve tega problema uničil delovna mesta. Tukaj moram še enkrat povedati, Salonit Anhovo je včasih zaposloval dva tisoč ljudi, zdaj jih zaposluje še 350. Ni res, da se je to zgodilo zaradi avtomatizacije, tukaj je prišlo do več sprememb. Pa bom mogoče tako začel. Če greste tja v Ljubljano pogledat staro tovarno Rog, boste videli, kako je kapitalizem izgledal včasih. Bila je tovarna koles, imela je okrog obzidje, notri dvorišče in znotraj tega obzidja na dvorišču si je lastnik postavil vilo, v kateri je živel. On je živel ob tovarni in on je živel s svojimi zaposlenimi. Kako izgleda kapitalizem danes? Ali mislite, da kdo od lastnikov živi v Anhovem ali pa v okolici? Ali mislite, da kdo živi kjerkoli v vplivnem območju izpuhov, ki jih tamkajšnji Salonit Anhovo oddaja? Mislim, da niti približno! Pač sončijo se kje, kaj vem, na kakšni vili gor na Vrbskem jezeru ali ne vem kje, kjer so avstrijski lastniki, drugi, ki mogoče ob kakšnem »lagu« v Italiji; skratka, na varni distanci. In kaj počnejo v Anhovem? Mislim, da to lahko imenujemo kar kolonializem. Po eni strani izkoriščajo naravni vir, ki je javno dobro, za katerega za izkop plačujejo 19 tisoč evrov na leto. Si lahko predstavljate, vso rudnino, ki jo tam izkopljejo, občina in država dobita 19 tisoč evrov na leto kompenzacije. Takšna je koncesijska pogodba, lahko greste pogledat. Po drugi strani smo slišali, da bomo pa zdaj ob slovenski cement. Oni ne proizvajajo več cementa. Oni tukaj opravijo samo še najbolj umazan del proizvodnje. Surovino predelajo v klinker, za to da bi jo predelali v klinker v 40 odstotkih uporabljajo kot gorivo petrol koks, to je eno od najbolj umazanih goriv, ki nastane kot stranski produkt rafiniranja nafte, po drugi strani pa uporabljajo 60 odstotkov odpadkov, več ali manj plastiko in podobne stvari, zaradi katerega spuščajo benzen, dušikove okside, živo srebro in tako naprej v zrak, ki se potem nabira v okoliških vodah, pa v prsti, v zraku, v pljučih, v ledvicah tamkajšnjega prebivalstva in jih seveda na ta način zastruplja. Ohranili pa so, kot rečeno od dva tisočih 350 delovnih mest. Zelo podobno zgodbo smo spremljali v Lafargu v Trbovljah. Tam vam lahko Primož pove, tudi jaz sem bil trboveljski poslanec, ko se je ta zgodba razpletala, kako je bilo ves čas govora o tem, koliko delovnih mest bomo zgubili, oni so pa praktično iz leta v leto zmanjševali število zaposlenih. Če se ne motim jih je bilo na koncu nekih 140. Zdravstvena slika v Trbovljah pa tudi pove svoje. Če potegnem črto. Mislim, da je dilema, ki jo imamo danes pred sabo, zelo enostavna: ali bomo prisluhnili tistim, ki že 20 let kličejo na pomoč in zbolevajo, in jim omogočili, da se končno začnejo pomikati k tistemu, kar naj bi jim garantirala slovenska ustava, to je pravica do zdravega življenjskega okolja, ali pa si bomo nadeli plašnice in rekli, saj je vse v redu tam v Anhovem, se delali, da problema ni, in pustil tej cementarni, predvsem pa njihovim lastnikom, da še naprej počnejo, kar počnejo. Naše stališče poznate. Verjamem, da bo enak glas in enako stališče tudi celotne opozicije, vsaj po tem, kar smo slišali. Zelo me pa žalosti, da Vlada in koalicija se o tem nista pripravljeni niti zares pogovarjati. Upam, da si do glasovanja še premislite. Kot je prej rekla Nataša, čas je, da si nalijemo čistega vina. Jaz bi tukaj iz previdnosti pri vinu kar vztrajal, ker voda, ki teče iz pip v Anhovem, ni ravno užitna.
Hvala lepa. Prijavljenih k razpravi ni več. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Želite besedo? [[Da.]] Besedo ima državna sekretarka, dr. Metka Gorišek. Izvolite.
Mislim, da ne bi zdaj imela kaj veliko dodati z naše strani. Mi smo povedal svoje stališče, svoje pomisleke, ki so tako pravne kot tudi tehnične narave in nekako tudi zaradi enega, po vašem mnenju, največje onesnaževalca v Sloveniji, se verjetno ne piše novega zakona, ki potem stlači v nesistemsko urejeno zakonodajo tako sežigalnice kot sosežigalnice in pri tem pa, tako kot je bilo že prej rečeno, ne upošteva številnih zadev, ki so predpisane s strani Evropske unije. Zato te zadeve na Ministrstvu za okolje in prostor ne moremo podpreti oziroma je to tudi poseg v sam sistemski okvir ne samo na področju okolja, ampak na področju vseh predpisov oziroma zakonskih okvirjev, ki jih pripravljamo na Ministrstvu za okolje in prostor. Na vseh področjih, tako na okolju, naravi, vodah in prostoru imamo krovne zakone, potem pa posamezne zadeve, konkretne, ki imajo konkretne tudi zahteve, parametre, omejitve in tako naprej, urejamo z uredbami in ostalimi podzakonskimi akti. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi besedo še predlagatelj, Luka Mesec? [[Ne.]] Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. [[Da.]] Bomo začeli s postopkom prijave. Aha, samo še, da preberem do kraja. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja Luka Mesec ter predstavnica Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato še predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. En prijavljeni, in sicer Željko Cigler. Na razpolago imate 5 minut. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovani predstavniki Vlade! Po tem, kar se je slišalo zdajle, moraš biti gluhonem, brez vesti, brez občutka ali pa dejansko reagiraš na situacijo, ki je predstavljena. Namreč, poglejte, stroški življenj, stroški zdravljenja, stroški sanacije okolja, uničenja področja srednje Soče, ki jo krvavo in z mukami plačujejo v Desklah, Anhovem, Kanalu ob Soči, krepko presegajo tisto, kar dajejo delovna mesta, plače in prispevki Anhovega, cementarne, dokler pač obstoja. Ko te cementarne že zdavnaj ne bo več, dobičkov ne bo, tujci, lastniki itak ne živijo tu, bodo ljudje, ki bodo na tem območju živeli, to škodo še vedno plačevali. In stvar je taka: potrebno je postaviti vprašanje, ali Anhovo uskladi onesnaževanje z ničelnim vplivom na življenje in okolje ali pa svojo proizvodnjo mora ustaviti. To je suverena odločitev, ki se mora sprejeti v tej državi brez nekega ovinkarjenja z uredbami, pa mrežami, pa okvirji zakonskimi in tako naprej. To je sprenevedanje Ministrstva za okolje in prostor! Prej je moj kolega, sotovariš Boštjan Koražija, zelo jasno povedal tudi celjsko situacijo, pa še katero drugo. Poglejte, predstavniki ministrstva, nujna je takojšnja identična analiza izpustov sosežiga v Anhovem, kot je bila narejena analiza potencialnih vplivov sosežiga v Termoelektrarni Šoštanj na Šoštanj in Velenje. Imamo strokovnjake in inštitucije v Sloveniji, ki so to naredile in to lahko naredijo. In ne vem, zakaj se tega ne naroči! Potem se sprejme enakovredna odločitev oziroma ukrep, v kolikor se ugotovi takšne vplive, kot so se ugotovili v Termoelektrarni Šoštanj, če bi se kurili nevarni odpadki in ostali odpadki, če se taki vplivi ugotovijo tudi v Anhovem, je potrebno sosežig v Anhovemu prekiniti. Vem, da 60 odstotkov goriva, kot je prej sotovariš Luka povedal, za delovanje cementarne se pridobi iz odpadkov. Tistih odpadkov, ki jim jih proizvajalci odpadkov, dobavitelji odpadkov, Anhovemu plačajo, da jih pokurijo. In ko je cementarna Lafarge v Zasavju dobila prepoved kurjenja odpadkov, je enostavno ugotovila, da ne more več funkcionirati, ker ni rentabilna in ne bo mogla več ustvarjati dobičkov skozi eksternalizacijo svojih proizvodnih stroškov na okolje in življenje ljudi. In to je treba narediti tako, kot se je naredilo v Velenju, ali pa povedati, zakaj se ljudje v Kanalu ob Soči, Teslah, Anhovemu diskriminirajo. Zakaj jim ni zagotovljena določba 72. člena Ustave Republike Slovenije, pravica do življenja? Še enkrat, Anhovo eksternalizira pomemben del svojih proizvodnih stroškov, to je skozi kurjenje odpadkov, na uničevanje okolja, predvsem pa na zdravje ljudi. Podatki, ki so jih govorili; že Luka, ko je povedal v številkah zadeve! Mislim, ne vem, kako lahko govorite, da to mora delati, to je proizvodnja, ki nam prinaša nek dobiček, res da je manjši, kot je vredno življenje in okolje, ampak morajo ga imeti, ker [[…]]Ne vem, Ministrstvo za okolje in prostor – zakaj? Namreč, odgovora, ki naj bi ga prej državna sekretarka dala, ni bilo nobenega. To nevarno obratovanje cementarne je potrebno ustaviti. Dejstvo pa je, še enkrat povem, očitno brez sosežiga odpadkov cementarna Anhovo ne more funkcionirati, ni rentabilna in se bi tudi takoj ustavila. Poglejte, ker 20. 2. 2000, ko sta imela sejo odbora za infrastrukturo in za zdravje, nista zastonj ugotovila in mora imeti to neko posledico v sklepih Državnega zbora, » [[…]]Odbora ocenjujeta, da glede na aktualno stanje v Anhovemu edanes j povečanje sosežiga nevarnih odpadkov in posodobitve peči v cementarni Salonit Anhovo neprimerno.« Ugotovili smo, da je stanje takšno sedaj, da je treba ukrepati. Ukrepajmo! Sprejmimo zakon, ki ga je predlagala Levica. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Prosim za mir v dvorani. Prehajamo na 39. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU FINANČNIH SREDSTEV ZA INVESTICIJE V SLOVENSKO ZDRAVSTVO V LETIH OD 2021 DO 2031 V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivicem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Robertu Cuglju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Potrebe državljanov Republike Slovenije po zdravstvenih storitvah in razvoj zdravstva gresta z velikimi koraki v prihodnost, zato so za ohranitev nivoja izvajanja zdravstvenih dejavnosti in zagotavljanja ustreznega zdravstvenega varstva nujna vlaganja v modernizacijo, inovativnost, digitalizacijo, sledenju razvoja zdravstva, in če želite, tudi zagotavljanju ustreznih pogojev za delovanje institucij s ciljem zagotavljati storitve, primerljive z evropskimi zdravstvenimi sistemi. Dvig življenjske dobe, zviševanje kroničnih in nevroloških bolezni je samo nekaj razlogov, da se bodo potrebe po zdravstvenih storitvah povečale. Od leta 2000 pa do danes se je število storitev povečalo za skoraj 40 procentov, torej lahko upravičeno pričakujemo, da se bo število vseh storitev na ambulantni obravnavi, bolnišnični obravnavi, primarnem nivoju povečevalo med 2 do 3 procenta letno. To pomeni, da zdravstvo z obstoječimi kapacitetami ne bo sledilo potrebam slovenskega prebivalstva. Navkljub zgoraj omenjenemu dejstvu pa so se od leta 2009 dalje, ko se je Slovenija začela spopadati z gospodarsko krizo, investicijska sredstva za potrebe slovenskega zdravstva zniževala. Tako je bilo v letih od 2010 do 2020 v slovensko zdravstvo vloženih zgolj 396 milijonov evrov. Navedeno pomeni, da marsikateri projekt ni bil potrjen in izveden. Zakon o upravljanju finančnih sredstev za investicijo v slovensko zdravstvo v letih 2021–2031 je definiran celovito in upošteva nujne investicijske potrebe za izvajanje zdravstvenih dejavnosti tako na primarnem, sekundarnem kakor tudi na terciarnem nivoju zdravstvenega varstva. Kot pomembna oblika je pa tudi seveda potrebno izobraževanje, zato zagotavlja tudi ustrezno izobraževanje in predvsem številčno zadostovanje kadrovskih kapacitet, ki bodo potrebne v prihodnosti na področju zdravstva. Pri tem je upoštevan tako trajnostni razvoj kakor tudi potrebe, vezane na doseganje stopnje starosti prebivalstva. Zakon tako predvideva, da bomo v naslednjih desetih letih vložili 1,9 milijarde v naslednje infrastrukture: približno 760 milijonov v oba univerzitetna klinična centra, ki sta srce delovanja našega zdravstvenega sistema, 550 milijonov evrov za razvoj in modernizacijo splošnim bolnišnicam, negovalnim bolnišnicam in negovalnim domovom po celi Sloveniji. Zakon za specialne bolnišnice zagotavljajo v višini 214 milijonov, za psihiatrične bolnišnice 50 milijonov, za investicijo v porodnišnice 26 milijonov, 33 milijonov za tri naše tudi pomembne inštitucije, kot so NIJZ, NLZOH in ZTM. Zakon dodatno namenja še 50 milijonov za sofinanciranje izboljšav infrastrukture na primarnem področju. Glede na izkazane potrebe primarnega zdravstva pa se bodo ta sredstva še povečala. Zdravstvo poganjajo ljudje, zaposleni, ki vsak dan vse svoje moči usmerjajo v dobrobit slovenskega prebivalstva. Brez njih ne bo šlo, zato so nujni tudi vložki v razvoj izobraževalnega sistema, s katerim bomo zagotovili ustrezno število visoko usposobljenih zdravstvenih delavcev in sodelavcev in vseh ostalih, ki delajo v zdravstvenem sistemu. Zakon namenja investicijo 200 milijonov evrov v izobraževalne ustanove, za enovit magistrski študij medicine in dentalne medicine ter pripadajočo pedagoško in raziskovalno dejavnost in dodatnih 50 milijonov za druge izobraževalne ustanove s področja zdravstva. Spoštovane poslanke in poslanci! Slovenski prebivalci si zaslužijo evropsko primerljivo, kakovostno zdravstvo. Zaslužijo si, da so obravnavani v Sloveniji v urejenih in ustreznih prostorih in zaslužijo si, da so s slovenskim zdravstvom še bolj zadovoljni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
V LMŠ nenehno izpostavljamo, da ni sporno vlaganje dodatnih sredstev v zdravstveni sistem, vendar moramo biti tudi pri vlaganju sredstev v zdravstvu racionalni, predvsem pa realni. Dodatna sredstva, ki jih bomo vložili in prerazporedili v okviru postavk proračuna Ministrstva za zdravje ter Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport – pomeni, da bo potrebno pač nekje drugje ta sredstva vzeti. To pa spet ustvarja problem z vidika zadolženosti države, ki je že tako rekordna, posledično tudi zaradi zaprtja države in nenadzorovanega ter brezciljnega financiranja protikoronskih paketov. Še dodatno imamo na drugi strani pretirano zadolževanje na področjih, kjer to sploh ne bi bilo potrebno. Zakon o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031 pa bo obremenil proračun Republike Slovenije za 1,9 milijarde evrov. Tisoč 900 milijonov evrov, ki jih nimamo, bi pa bilo dobro, da bi jih imeli. Državni zbor je že sprejel spremembo proračuna za leto 2021 in proračun za leto 2022. V okviru načrta razvojnih programov pa je možen vpogled le do leta 2025. Torej bomo načrtovali porabo sredstev, ko še nimamo razgrnjenih bodočih financ in še nismo niti začeli govoriti o naslednjih proračunih. Medtem pa ima po zadnjih podatkih proračun v prvih petih mesecih letošnjega leta primanjkljaj v višini 1,34 milijarde evrov. Odhodki so se povečali za 21,2 odstotka, konec prvega četrtletja pa je konsolidirani bruto dolg države znašal 86 odstotkov BDP. To je skoraj celota tistega, kar ustvari gospodarstvo in posamezniki v celem letu. Kako je takšno finančno huliganstvo realistično, bo vidno zelo hitro, saj bo že konec leta 2023 na ravni Evropske unije ponovno pričelo veljati fiskalno pravilo. V LMŠ zagovarjamo vlaganje v zdravstvo, vendar morajo biti investicije smiselne, komplementarne in – še enkrat – predvsem realne. To, kar pa potrjujemo danes, je daleč od realnosti in je le trkanje po prsih. Je le zgodba, ki zelo verjetno nikoli ne bo uresničena. Realizacija bo namreč prepuščena naslednji vladi in številnim generacijam, seveda če bo zakon sprejet. Realizacija bo prepuščena številnim špekulacijam o tem, kakšno bo okolje v prihodnosti. Manjka ne le pogled v smiselnost, prihodnost, ampak manjkajo tudi cilji in strategije. Pa ni samo ta zakon nelogičen. Nelogično je, denimo, tudi dejanje Vlade januarja letos, ko ni hotela obravnavati sklepa o soglasju k vsebini razpisa za vpis v dodiplomske in enovite magistrske študije v študijskem letu 2021/2022. Sklep, ki je omogočil povečanje razpisnih mest za študij medicine, je bil sprejet zato šele februarja. Povečanje mest bi moralo temeljiti na strokovnosti, ne pa na političnem odločanju. Zavedati se moramo problematike pomanjkanja predvsem družinskih zdravnikov, vendar s sprejemanjem odločitev brez strokovne podlage ne bomo nikoli dosegli dolgoročnih premikov v zdravstvu pri reševanju kadrovske problematike. V zakonu je tudi predvidena večina investicij v zdravstvu, ki sploh niso opredeljene v sprejetih načrtih razvojnih programov do leta 2025. Na tem mestu je potrebno poudariti, da je toliko bolj sporno, da se prej ne naredi vsaj osnovnih specifičnih študij in analize stanja, da bomo tudi vlagali kot država v projekte, ki so smiselni in bazirajo na strokovnosti in dejanskih potrebah, ne pa na željah posameznikov samo zato, da se bo nekdo lahko trkal po prsih.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Imeti državo pomeni tudi znati in zmoči, misliti njene sisteme in subsisteme, potrebe in razvoj le-teh. Ta zakon oziroma prej škrbina od škrbine zakona ima seveda vrsto pomanjkljivosti. Navedel vam bom mnenje našega strokovnega sveta, strokovnega sveta Socialnih demokratov, ki je naše mislišče za področje zdravstva in zdravja. Temeljna pomanjkljivost je odsotnost prenovljene mreže javnih zdravstvenih zavodov. Trenutno imamo zastarelo mrežo le-teh, predvsem na sekundarnem nivoju – splošne in specialne bolnišnice. Ta mreža se sedaj ohranja že več kot tri desetletja, čeprav so se razmere v tem času bistveno spremenile. Postaralo se je prebivalstvo, vrsta kroničnih bolezni, – na primer, mi še vedno nimamo registra sladkornih bolnikov na nacionalni ravni, imamo na regionalni ravni, če se kaka zdravnica ali ekipa potrudi – rakave bolezni, potrebe po negovalnih posteljah, napredek v zdravstvenih tehnologijah, tudi migracije prebivalstva, tudi notranje področje paliative in še bi lahko našteval. V načrtovanje predloga zakona so vključeni vsi javni zdravstveni zavodi na sekundarni in terciarni ravni, upošteva pa se prav vse prejete predloge brez nekega resnega kritičnega premisleka o realnih potrebah. Ključni cilj je predlog UKC Ljubljana, ki bi tudi prejel glavnino teh sredstev. Seveda so investicije v zdravstvu nujne in potrebne. Vemo, že večkrat smo ponavljali, iztrošenost opreme več kot 84 odstotkov, pri stavbah več kot 80 odstotkov, nikakor pa ne brez prenove mreže. Najprej je pomembno vedeti, kaj bomo počeli, kje bomo počeli, ali imamo tam zadosti kadrov, ali imamo zadostno število posegov, da to počnemo varno in smotrno, ali neke posege delamo na vseh lokacijah ali zgolj na eni več njih. Primer so tudi sredstva za novo medicinsko fakulteto. Kot razlog se navaja, da bomo tako imeli več zdravnikov in posledično več družinskih zdravnikov. To je v bistvu napačna trditev. Število razpisanih specializacij se povečuje že nekaj let, a mesta vsako leto ostajajo prazna, zlasti pri družinskih zdravnikih. Potrebno je izboljšati delovne pogoje in seveda spremeniti plačilno politiko za specialiste primarne ravni, ne le družinske, tudi področje pediatrije in primarne ginekologije. Predlog zakona je predvsem, če ne že skoraj izključno usmerjen v zidove, najmanj pa tja, kjer so zaostanki največji: tehnološki razvoj, informacijska nadgradnja zdravstvenega sistema. Tudi viri zagotavljanja sredstev niso trdno načrtovani, neenakomerno razporejeni, tudi malo tako, bom rekel, preko palca ovrednoteni. Verjetno že ta nabor želja, glede na porast materiala v gradbeništvu, bi že v startu morali verjetno ponderirati vsaj z 1,2, če že ne več. Glavnina se namenja sekundarnemu in predvsem terciarnemu nivoju, pri tem ko se v bistvu pozablja na primarni, ki naj bi štiri petine ali še več vseh storitev obdelal, in je temu namenjenih zgolj 50 milijonov. Skratka, iz tega strnjenega mnenja našega strokovnega sveta vam je lahko jasno, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov takšnega zakona ne moremo podpreti. Moramo pa podpreti način, kako priti do tozadevnega zakona. Način, da se dejansko premisli stanje slovenskega javnega zdravstva, da se premisli mreža, da se premislijo tudi neke potrebe. Da se tudi premisli, da je v 40 letih arhitekturno in urbanistično načrtovanje zdravstvenih in še kakšnih tozadevnih zavodov šlo naprej. Verjetno tudi nek razmislek, ali ne bi bilo bolj smotrno z javnim denarjem v Ljubljani graditi novega UKC in sedanjega nameniti regionalni mestni bolnišnici, kakorkoli hočete. Tudi resen razmislek, kje v Mariboru bomo širili UKC in pri teh širitvah ne bo primarno, kdo bo špekulativno zaslužil na nekih parcelah. In seveda, zdravstvo: ja, so predvsem ljudje, kot je rekel državni sekretar. Tudi premisliti v bistvu, če hočete imigrantske priselitvene politike, ker zdravstvenega kadra bo v razvitih državah, kamor spadamo, primanjkovalo po celem svetu. Tudi razmisliti o tem, ali bom nekoga že v štartu štrafali, da mora imeti 5 tisoč evrov v denarnici, sočasno bo pa digitalni svet pisal o digitalni diplomaciji. Cel niz zadev. To betoniranje pride šele na koncu, ne pa tako, kot hočete vi zgodbo peljati. Mislim, na takšen način, če sem malo ciničen, se ne graditi niti malo večja pasja uta, kaj šele razvoj zdravstva. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Slovenski zdravstveni sistem je podhranjen in je v krizi. Ne ne govorim o epidemiji covid-19, govorim o situaciji, preden je v državo virus sploh prišel. Večkrat sem o tem spregovoril na aktualni seji Državnega zbora, ki se sedaj preveša že v drug konec tedna, pa bom danes znova, ker želim, da se te poante usedejo. Javni zdravstveni sistem je že 30 let pod raznoraznimi pritiski za privatizacijo, legalizirane korupcije, sočasno pa mu država ne namenja primernega števila sredstev iz proračuna, ker pač zdravstveni sistem in zdravstvena oskrba državljank in državljanov ni prioriteta politične razreda, ne glede na to, kako se v vsakokratnih razpravah na to zaklinja. Če pogledamo številke 5,9 odstotkov bruto družbenega proizvoda v tej državi iz naslova javnih sredstev namenjamo zdravstvenemu sistemu. Če se primerjamo z razvitimi državami Evropske unije, ugotovimo, da hudo capljamo zadaj, tam znaša povpreček 7,2 odstotka BDP. Prevedeno v absolutne številke se pogovarjamo o deficitu med 500 in 600 milijoni evrov, kolikor bi bilo potrebno iz javnih sredstev nameniti zdravstvenemu sistemu – seveda javnemu zdravstvenemu sistemu, naj dodam kot poslanec Levice. Z zakonom, ki je pred nami, Vlada prinaša notri ta zaostanek oziroma vsaj sama za sebe tako trdi. V naslednjih dveh letih naj bi za dogradnjo predvsem infrastrukture namenili 2 milijardi evrov, a v resnici se ta ambicija zamaja takoj, ko pobrskamo po drobovju zakona. Za začetek ta zakon nima opredeljenih prihodkov, tako kot bi ti prihodki morali biti opredeljeni. Preprosto vse te odhodke, ki nastajajo, obesi na državni proračun, za splošno kondicijo gospodarstva pogleda vnaprej, kaj se bo dogajalo, z možnostjo zadolževanja se pa prav nič ne ozira. V prevodu: ko se bo zaključila epidemija koronavirusa, lahko od Evropske komisije pričakujemo, da bo znova priprla pipico, cena zadolževanja na mednarodnih finančnih trgih bo porasla, začeli se bodo pritiski na države članice Evropske unije, da uravnotežijo svoje proračune. Kaj se bo takrat zgodilo o zakonu, ki namenja izdatna, tudi prepotrebna sredstva za zdravstveni sistem? Odromal bo v koš, ker politični razred ne bo zagotovil primernih prihodkov in investicij v zdravstvo. Namesto tega bo raje zagotavljal dodatni denar za zvezo Nato in nakupe orožja, ki ga v tej državi sploh ne potrebujemo. To je tistih 780 milijonov evrov iz Toninovega zakona, proti kateremu smo šli v Levici z referendumom. Podobno je v tem zakonu vpisana nevarnost po privatizaciji. Recimo, finančna sredstva, namenjena za negovalne bolnišnice in negovalne domove v okviru sistema dolgotrajne oskrbe, so narejene tako, da se bodo v resnici lahko financirale tudi druge pravne osebe oziroma zasebni izvajalci dolgotrajne oskrbe. Celo pri taki temelji prioriteti, kot bi v epidemiji in po epidemiji moralo biti javno zdravstvo in javni zdravstveni sistem, ki nas sredi epidemije tudi vzdržuje in brani, Vlada najde apetite in interese, da v dvomilijardno investicijo vplete zasebne izvajalce. V oči bode tudi dejstvo, da je verjetno eden bolj podhranjenih delov slovenskega zdravstvenega sistema primarno zdravstvo. Tu imamo tudi eno izmed največjih kadrovskih kriz, kjer nam drastično manjka družinskih zdravnikov. Specializacije so se začele razpisovati bolj kot v preteklosti, a prijaviteljev ni. Kako bo na tem področju pomagal ta zakon z dvomilijardnimi investicijami v zdravstvo? Ne bo. Namenja sicer dodatna sredstva za izobraževanje, medicinsko šolanje, a tega temeljnega crux problema na noben način ne naslavlja. Ta zakon je skratka Potemkinova vas. Vlada se z njim dela, da nekaj dela, zelo očitno je razvidno, kot že omenjeno, to razvidno iz dejstva, da prihodkovna stran vseh teh dvomilijardnih investicij ni na noben način pokrita. Tiste investicije, ki jih pa v zakonu lahko zasledimo, pa v resnici tudi niso prav dobro opredeljena; recimo, koliko bo v posameznem letu šlo na posamezne postavke. Te informacije nimamo. Recimo, vemo, koliko sredstev bo šlo za oba univerzitetna klinična centra, vemo tudi, koliko sredstev bo namenjenih v letu 2022, ne vemo pa, koliko sredstev bo leta 2022 namenjenih za oba UKC-ja. Tu bom pričakoval v nadaljevanju razprave, da bodo predstavniki Vlade povedali, koliko sredstev bo v posameznem letu šlo za posamezno predvideno investicijo, ker so to neke osnovne informacije, na podlagi katerih se šele lahko pogovarjajo. Druge informacije, z druge strani, kakšna je diagnostika potreb, pa so nekaj, s čimer smo v Levici postregli že večkrat, tudi v začetku epidemije covida-19. Naj spomnim na marec, april in maj v prejšnjem letu. Vladi se je mudilo brkljati po proračunu, v temu proračunu so zmanjkala sredstva oziroma so bila zagotovljena sredstva na obupno nizki ravni za dolgotrajno oskrbo, tudi na obupno nizki ravni za nujne prepotrebne investicije v javni zdravstveni sistem. Namesto tega smo približno sočasno dobili na mizo že omenjeni Toninov zakon, ki je prednostno dajal slovenski javni denar v nakupe orožja, in to sredi epidemije. Sočasno je slika na zdravstvenem področju naslednja. Bom ponovil, kar sem govoril že leto dni nazaj, pa od takrat do danes Vlada še kar ni slišala in nam je v Državni zbor prinesla zakon za zdravstvene investicije, ki je narejen, tako malo čez palec. Bolnica Petra Držaja _– v popolnem razsulu, operacijske dvorane so zaprli že nekaj let nazaj, ker niso imele prezračevalnega sistema, okna, ki ne tesnijo, zelo stare so bolniške postelje, stene pokajo, postelje so za odpis, kopalnice neuporabne. Obstajajo deli bolnišnice, kjer sploh ni sanitarij. V bolnišnici Šempeter Nova Gorica – dotrajana skoraj vsa medicinska oprema, manjka specialistov in drugega zdravstvenega osebja, predvsem medicinskih sester, ogromno je odhodov, ob tem so leta 2019 odpustili 30 ljudi, kar so pojasnili kot mehke nadomestitve. Čakajočih pacientov vsak dan več, najdaljša čakalna doba za prve preglede je lahko tudi do 280 dni in to so podatki še pred epidemijo koronavirusa. Naprave, ki jih imajo, se nenehno kvarijo. Klinika Golnik, ki je bila ena prvih obrambnih črt pred korona virusom, je stara 100 let, popolnoma dotrajana, potresno sploh ni varna, arhitektura pa nikakor ne omogoča sodobne obravnave bolnikov. Mariborska splošna bolnišnica še kar čaka nov infekcijski oddelek. Trenutni oddelek je tako neuporaben, da v njem sploh niso mogli obravnavati pacientov v času epidemije v prvemu valu, paciente so obravnavali v drugih prostorih. Trenutna infekcijska klinika je najstarejša stavba v hiši, ki z ozkimi hodniki in vrati ne omogočajo niti tega, da bi obrnili bolniško posteljo. Širitev zaradi starosti stavbe ni mogoča, stavba bi se lahko podrla. Splošna bolnišnica Celje – pripravljajo se na obnovo, širitev prostorov, trajalo naj bi do leta 2024. Tudi v Celju so prostori dotrajani. Najstarejša stavba, v kateri opravljajo zdravstveno dejavnost, je iz leta 1887, to je isto leto, ko se je začela gradnja Eifflovega stolpa – gospe in gospodje, da si predstavljate. »Niti v vseh sobah ni vode, imamo tudi sobe, kjer je po šest do sedem pacientov.« To je citat s Televizije Slovenije, ko je januarja lani to izrekel strokovni direktor Splošne bolnišnice Celje Franc Vindišar. Jesenice – konec leta 2019 so v bolnišnici prenovili prostore za fizikalno in rehabilitacijsko medicino, tudi ti prostori so bili zelo dotrajani, kakšen je bil in je še vedno odnos države, pa vse pove to, da so investicijo morali pokriti s pomočjo donatorjev. To je situacija v slovenskem zdravstvenem sistemu, za katero se vlada Janeza Janše s svojim zakonom pretvarja, da jo rešuje, ampak kot rečeno, je to nekaj šlampasto natkanega skupaj, zmetano v določbe, ki čez leto, dve zelo hitro ne bo preživelo srečanja z realnostjo, v kolikor se bo postopalo v nadaljevanju na način, kot je bil ta sam zakon pripravljen. Morda boste presenečeni, da po vsej tej kritiki povem naslednje. V Levici bomo ta zakon vseeno podprli, čeprav se polno zavedamo, da ga je v naslednji obravnavi potrebno popraviti, če ne prej, pa ga je potrebno popraviti v naslednji vladi. Zakaj ga bomo podprli? Ker je to prvi izkaz, ne glede na to, da ga SDS meče v parlamentarno proceduro kot nek predvolilni bombonček, to je prvi izkaz, da je država pripravljena investirati v zdravstveni sistem in se je pripravljena k temu zavezati tudi z zakonom. Če povem še drugače, zelo jasno je, da s tem zakonom predlagatelji, Vlada in njeni podporniki na desni parlamentarni tribuni v resnici ne mislijo resno. Oni to počnejo zato, ker lahko, da se razprsijo pred ljudmi pred volitvami in jih prepričajo, da oni v resnici niso tako zelo slabi, kot vsi vemo in cela država ve, da v resnici so. In tu leži trik. Ciljem zakona, ki naj bi v zdravstvo namenil dve milijardi evrov v naslednjih desetih letih, ne le da v Levici ne nasprotujemo, te cilje polno podpiramo. In za razliko od predlagateljev tega zakona, mi to politično zavezo kot socialisti jemljemo resno. V kolikor bo ta zakon sprejet, pričakujemo ne le od te, marveč tudi od naslednje vlade, da bo politično zavezo po dvomilijardnih investicijah v javni zdravstveni sistem spoštovala. Pri tem bomo vztrajali, zdravje državljank in državljanov mora biti prioriteta. Kar pa je v tem zakonu šlamparije, kar je notri privatizacijskih podtaknjencev, to je pa nekaj, kar kot rečeno, v nadaljevanju obravnave tega zakona mora iz njega oditi. Če ne prej, pa ga mora popraviti in to spremeniti naslednja vlada. Javna sredstva, za javni denar, za javno zdravje! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Predstavila bo stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani državni sekretarji na Ministrstvu za zdravje, kolegice in kolegi! Pred seboj imamo zakon, ki bo prvič v 30-ih letih v samostojni Sloveniji zagotovil prepotrebna sredstva za slovensko zdravstvo. Epidemija covid-19 je v dobrem letu dni izčrpala zdravstveno osebje, zdravnike in razkrila vso bedo in iztrošenost naših bolnišnic ter javnih zavodov. Že leta 1994, če se vrnem malo v preteklost, je bil sprejet sicer Zakon o investicijah v javne zdravstvene zavode, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, katerega namen je bil dokončanje že začetih investicij v nove zgradbe kot nadomestne objekte ter vlaganje v novo medicinsko in nemedicinsko opremo, rekonstrukcija ali delna rekonstrukcija dotrajanih zgradb, delna rekonstrukcija in adaptacije poldotrajanih zgradb zaradi sprememb namembnosti, zahtevnejše investicijsko vzdrževanje, odkup, sanacija in izgradnjo objektov ter zemljišč, potrebnih za izvedbo investicij v posameznih javnih zdravstvenih zavodih, izpolnjevanje kreditnih obveznosti, ki jih je na področju investicij v zdravstvu sprejela Vlada Republike Slovenije. S sprejetjem Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leto 2002 in 2003 pa je bil uveden proračunski sklad za investicije v javne zdravstvene zavode na podlagi Zakona o zagotavljanju investicij v javne zavode. Namen proračunskega sklada je bil ločeno vodenje prejemkov in izdatkov ter uresničevanje programa investicij v javne zdravstvene zavode. Pred to uveljavitvijo, torej med leti 1994 in 2010, je bil pri Ministrstvu za zdravje odprt poseben račun, kamor so se stekala sredstva, namenjena amortizaciji v javne zdravstvene zavode. Danes pa lahko žalostno ugotavljamo, da sredstva, ki so se vrsto let nabirala za namen investicij in izboljšanje zdravstvene oskrbe v Sloveniji, niso dosegla želenih in zastavljenih ciljev. Odgovorov je zagotovo lahko več; od tega, da se je z njimi ravnalo neracionalno, da so domnevno neupravičeno odtekala na fiktivne račune in se porazgubila v sistemu, kar so pokazali tudi sklepi preiskovalnih komisij Državnega zbora. Z današnjim zakonom se zagotavljajo sredstva za izvajanje najpomembnejših investicij v slovensko zdravstvo v letih 2021–2031. Skupaj je namenjenih kar milijardo 943 milijonov, skoraj slabi dve milijardi. Investicije v javne zdravstvene zavode se predvidevajo po celotni Sloveniji, in to je pomemben podatek. UKC Ljubljana in Maribor – 763 milijonov evrov. Naj naštejem samo nekaj večjih investicij. V UKC Ljubljana izgradnja nove infekcijske klinike, dokončanje prizidka diagnostično-terapevtske službe, celovita energetska sanacija glavne stavbe Hospital, energetska prenova Negovalne bolnišnice, izgradnja nove gastroenterološke klinike, novega objekta Kliničnega inštituta za medicinsko genetiko, nov prizidek k stari porodnišnici, Ortopedski kliniki, travmatološka klinika, Stomatološka klinika. V Novi Sloveniji pa pozivamo Vlado in ministra za zdravje, da se med investicijske projekte doda tudi nadgradnja stavbe H Onkološkega inštituta. Onkološki inštitut nima čakalnih vrst in napovedi za onkologijo so v Sloveniji zaskrbljujoče. Prav je, da se zagotovijo investicijska sredstva ter s tem tudi dovolj prostorov, ki bodo namenjeni onkološkim bolnikom in njihovemu zdravljenju. Težave Onkološkega inštituta s prostori so vsem znane. Onkološki inštitut med epidemijo ni bil covid bolnišnica, zato je izpadel iz vseh kratkoročnih načrtov investicij. V veliko korist in opravičilo bolnikom in zaposlenim bi bilo tudi, da se ob sanaciji protipožarnega sistema nadgradi stavba H. Sredstva se namenjajo tudi za splošne bolnišnice, negovalne bolnišnice in negovalne domove v višini 557 milijonov evrov. Za specialne bolnišnice 214 milijonov evrov, psihiatrične bolnišnice 50 milijonov, porodnišnice 26 milijonov, za zdravstveno dejavnost na primarni ravni 50 milijonov ter ostalo za ostale programe in podporne sisteme našega zdravstvenega sistema. Investicije za posamezno leto se bodo določale z letnim načrtom, ki ga sprejme Vlada. Vlada bo enkrat letno poročala Državnemu zboru o izvajanju tega zakona, najpozneje do konca meseca maja za preteklo leto. Tako bo Državni zbor Republike Slovenije lahko seznanjen in bo lahko sodeloval in nadziral porabo javnih sredstev, ki so namenjena za zdravje in oskrbo nas vseh. Pred četrtim valom epidemije pa bi želela tudi zaradi izgorelosti naših zdravstvenih delavcev in preobremenjenega zdravstvenega sistema pozvati ljudi k cepljenju. Poslanci Nove Slovenije bomo Zakon o zagotavljanju finančnih sredstev v slovensko zdravstvo v letih 2021–2031 podprli.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Pogosto slišimo, da po strokovnosti v našem zdravstvu sledimo času in razvoju. Nekoliko drugače pa je glede investicij, kjer nam nekateri očitajo, da smo na tem področju obtičali v času 80. let prejšnjega stoletja. Zato se s Predlogom zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031 moramo dotakniti vseh nivojev zdravstva od iztrošenosti opreme do infrastrukture. Od tega je namreč odvisno, v kolikšni meri bomo sposobni uvesti nove postopke zdravljenja in zagotavljati varno zdravljenje. Za slednje ni dovolj zgolj ustrezna infrastruktura in oprema, temveč tudi zadostno število ustrezno usposobljenega zdravstvenega osebja. Predlog zakona, ki ga obravnavamo, je težak slabi dve milijardi evrov, odgovarja na številne potrebe našega zdravstvenega sistema. S sredstvi, ki so namenjena obema univerzitetnima kliničnima centroma, ki izvajata dejavnost na sekundarni in terciarni ravni, bo dana realna možnost za razvoj kadrov z najsodobnejšimi znanji in veščinami ter prenos praks novih načinov diagnostike in zdravljenja iz tujine. Zavedati se moramo, da oba univerzitetna klinična centra delujeta v nezavidljivih razmerah in pogojih, ki dobijo občutek svoje razsežnosti, ko jo primerjamo z univerzitetnim kliničnim centrom iz razvitejših evropskih držav. Zato so ta sredstva več kot nujna. Kar zadeva splošne bolnišnice, vemo, da te opravljajo vso splošno internistično, kirurško, pediatrično, specialistično ali ginekološko dejavnost. Pri delu se soočajo s prostorsko stisko, številni oddelki delujejo v zastarelih in popolnoma neprimernih prostorih, pri delu pa uporabljajo iztrošeno opremo. Specialne bolnišnice niso bile prav nič bolj v zavidljivem položaju kot druge bolnišnice, kar zadeva investicij v zadnjih letih. Če pomislimo, da specialne bolnišnice pokrivajo specialnosti, kot so rehabilitacija, onkologija, pulmologija, ortopedija in specifično zdravljenje otrok, je naravnost nerazumljiva večletna stagnacija sicer z investicijskega vidika tako pomembnega segmenta slovenskega zdravstva. Kot sam predlagatelj navaja, nekatere analize kažejo, da bodo v prihodnje povečane potrebe po zdravljenju pacientov ravno na področjih, ki jih pokrivajo specialne bolnišnice v Sloveniji, še posebej pa na področju onkologije, rehabilitacije in pulmologije. O duševnem zdravju smo v času epidemije veliko razpravljali. Tema ni neposredno povezana z materijo, ki jo obravnavamo, saj je duševno zdravje neločljiv del celotnega zdravja posameznika, je pa v zdravstvenem sistemu, ki ga mora država nuditi vsakemu državljanu v sklopu celovitega zdravstvenega varstva, duševno zdravje zagotovo eden izmed segmentov, ki ga ne smemo več zanemarjati. Zato pozdravljamo načrtovano izgradnjo psihogeriatrične klinike z urgenco in izgradnjo raziskovalno-razvojnega centra za duševno zdravje. Še nekaj besed o številkah. Za oba univerzitetna klinična centra se s predlogom zakona namenja dobrih 700 milijonov evrov. Splošne in negovalne bolnišnice ter negovalni domovi bodo deležni finančne podpore v višini 557 milijonov evrov. Psihiatrične bolnišnice bodo deležne naložb v višini 50 milijonov evrov. Za zdravstveno dejavnost na primarni ravni bo prav tako namenjenih 50 milijonov evrov. Naložbe v opremo ter infrastrukturo Nacionalnega laboratorija za zdravje, okolje in hrano, Nacionalnega inštituta za javno zdravje in Zavoda za transfuzijsko medicino so načrtovana sredstva v višini 33 milijonov evrov. Za visokošolske zavode, za enovit magistrski študijski program medicine na mariborski in ljubljanski univerzi ter za srednje šole s področja zdravstva se namenja sredstva v višini 250 milijonov evrov. Veliko je še vsebin, ki se jih nismo dotaknili v stališču, bodo pa zagotovo izpostavljena v razpravi. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice poslanke in poslanci! Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v slovensko zdravstvo ureja zagotavljanje in porabo skoraj dveh milijard evrov v zdravstvo do lega 2031. Investicije so namenjene pretežno izgradnji nove infrastrukture. Lahko bi rekli, da je to spet eden od zakonov, ki bo sedanjo vlado, predvsem pa vse naslednje, zavezal k finančnim obveznostim za naslednjih 10 let. Zakon namreč pravi, da so sredstva delno zagotovljena v sprejetem proračunu, preostanek oziroma kar večino pa bo treba zagotavljati v proračunih za obdobje 2023 do 2031; in ob 4-milijardnem proračunskem primanjkljaju v letošnjem letu in zgodovinsko visokem javnem dolgu. Samo skupaj lahko upamo, še posebej pa opozicija, da je vse to izvedljivo. A poglejmo po vrsti. Strinjamo se, da so izredne razmere, ki smo jim bili priča, znova pokazale, da je učinkovit in dostopen javni zdravstveni sistem nujen za blaginjo vseh državljanov in odpornost družbe. Z zakonom zato namenjate enormne vsote številnim projektom izgradnje novih klinik, prizidkov in tako dalje. Kljub vsem naštetim projektom pa je ministrstvo očitno pozabilo na primarno raven, ki je infrastrukturno zelo podhranjena in ji z zakonom namenjate le 50 milijonov evrov. Strokovnjake to močno skrbi in opozarjajo, da se vse več kroničnih bolezni obravnava kar na primarni ravni v referenčnih ambulantah, ki za to preprosto potrebujejo prostor. Tu so še razvojne ambulante, centri za krepitev zdravja, centri za duševno zdravje in seveda dotrajani zdravstveni domovi. Ob tem se v SAB sprašujemo, kako lahko pričakujete, da bo zdravstvo učinkovito in vsem dostopno, ko pa za temeljne, kar je primarna raven, ne poskrbite v zadostni meri. Videli smo, kako pomembno je ravno primarno zdravstvo, ko med covid krizo pacienti enostavno niso pravočasno ali pa sploh niso prišli do svojih diagnoz. To je nesprejemljivo. Če se vrnem nazaj na 1. točko, druga in največja uganka tega zakona je, kje bo država poleg evropskih sredstev sploh dobila toliko dodatnih finančnih virov na leto za zdravstvo. Aktualni vladi je zaradi reševanja covid krize in pretiranega zadolževanja in izplačevanja koronskih dodatkov določenim skupinam že uspelo pridelati zgodovinsko najvišji javni dolg v višini dodatnih 10 milijard evrov. Proračunski primanjkljaj za preteklo leto je znašal preko 3,5 milijarde evrov, pri čemer se bo ta po vaših izračunih povečal še za dodatnih 800 milijonov evrov. Dolg države je v zadnjih dveh letih poskočil s 65 procentov na preko 86 odstotkov BDP. Vsak resen voditelj ali politična stranka, ki se spozna na javne finance, ve, da so pred nami težki časi; časi, ko bo potrebno premišljeno vlaganje v investicije, v našem primeru v zdravstvo, hkrati pa varčevanje in vračanje pridelanega dolga. Vi pa namesto tega zadolžujete prihodnje generacije, hkrati pa zmanjšujete prihodke državnega proračuna. Spet na številke. Za prisilno upokojevanje, ki ste ga uzakonili, bo šlo iz proračuna v pokojninsko blagajno približno nekaj deset milijonov evrov. Na račun novega davka na motorna vozila bo na leto v proračunu 28 milijonov evrov manj. Socialna kapica in davčna reforma pa bosta, če bosta sprejeti, proračun skupno stali kar 350 milijonov evrov na letni ravni, zato Fiskalni svet ocenjuje, da bo državni proračun čez leto ali dve pridelal še milijardo do milijarde in pol primanjkljaja. Načrtujete pa še Zakon o dolgotrajni oskrbi, ki je trenutno brez ustrezne finančne konstrukcije. Tudi ta bo, kakopak, prepuščena naslednjim vladam. Kako bomo torej kot država financirali vse te visokoleteče projekte? Ali bomo začeli graditi pa bo potem, tako kot pri vsem ostalem, zmanjkalo denarja, napol dokončani objekti pa bodo desetletja samevali na očeh naših zanamcev? Bojim da, da bo res tako, saj veste, kar pravijo, papir prenese vse. Zato v Poslanski skupini SAB do takega predloga ostajamo zadržani, ampak v tem branju predlogu ne bomo nasprotovali, v nadaljevanju pa vsekakor pričakujemo odgovor na naša vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Branko Simonovič. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Danes imam na mizi enega v nizu prepotrebnih zakonov, katerega cilj je dolgoročna vzdržnost infrastrukture slovenskega zdravstva in zadostna količina ustrezno usposobljenega kadra, ki bo zadostil vsem potrebam, tudi potrebam starajoče se populacije v Sloveniji. V Državnem zboru se kar nekaj zakonodaje spoprijema z izzivi starajoče se družbe. Na tovrstne težave in nujnost proaktivnega delovanja pa v Poslanski skupini Desus že vseskozi opozarjamo. Predlog zakona je velik finančen zalog, v prihodnjih 10 letih boste za realizacijo zastavljenih cilj investicij namenjali skoraj dve milijardi evrov. Zakon predvideva vnaprejšnjo razdelitev finančnih sredstev po posameznih podsistemih, saj so potrebe in prioritete različne. V luči prenove nepremičnin se predvideva tudi izboljšave dostopnosti vseh zdravstvenih ustanov in njihovih storitev za ljudi z invalidnostmi oziroma drugimi težavami, ki ob sedanji infrastrukturi onemogočajo dostop. Vemo, da se bolnišnice soočajo s težavami iztrošene opreme in v to kislo jabolko bo potrebno ugrizniti ter se lotiti prenove. Ključna stebra razvoja sta oba klinična centra v Ljubljani in Mariboru, kateremu je poslednje namenjenih največ sredstev več 195 milijonov evrov za investicije v nepremičnine in 168 milijonov evrov za investicije v opremo, telemedicino in informatiko. Prav je, da se danes slovenski medicini, ki vseskozi dosega vrhunske rezultate in mednarodno priznane dosežke, omogoči spodbudno okolje za nadaljnje doseganje razvojnega preboja. Poleg iztrošene opreme se v slovenskem zdravstvu soočamo še s kadrovskim deficitom. Podatki kažejo, da je Slovenija po številu zdravnikov na tisoč prebivalcev pod povprečjem v EU, zlasti pereče je pomanjkanje zdravnikov družinske medicine pa tudi drugega zdravstvenega osebja, ki je še kako pomembno v samem procesu zdravljenja. Pomankanje kadra v zdravstvu se kot eden od dejavnikov odraža tudi pri dolgih čakalnih vrstah. Za dolgoročno vzdržnost in učinkovitost zdravstvenega sistema je torej nujno potrebno tudi povečanje števila vpisnih mest na enovit magistrski študij medicine, študij dentalne medicine, farmacije ter ostale izobraževalne programe zdravstvenih smeri s ciljem, da se bo zdravstveni sistem na dolgi rok kakovostno okrepil in približal evropskemu povprečju. Nenazadnje pa je potrebno zaposlenim omogočiti tudi dobre delovne pogoje in dostojno plačilo. V Poslanski skupini Desus se zavedamo ključne vloge javnega zdravstva v naši državi. Če še kdo dvomi v to, je zdajšnje dogajanje v zvezi z epidemijo, dovolj povedalo. Če za konec citiram uvodni stavek besedila zakona: »Učinkovit zdravstveni sistem je eden od temeljev uspešnega delovanja moderne države.« Lahko samo še dodam, da učinkovit zdravstveni sistem potrebuje tudi učinkovito financiranje. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021do 2031 podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Predstavila bo stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Predlog zakona, ki v naslednjih desetih letih ureja porabo skoraj dveh milijard evrov za investicije na področju zdravstva, po oceni njegovega predlagatelja, torej Ministrstva za zdravje, postavlja dolgoročne okvirje slovenskega zdravstva in prinaša investicije v infrastrukturo, modernizacijo in digitalizacijo, izobraževanje ter zagotovitev ustreznih kadrov. Dolgoročni vzdržnosti infrastrukture slovenskega zdravstva in zadostni količini ustrezno usposobljenega kadra, ki bo deloma ponudil odgovor tudi na starajočo se populacijo, je težko nasprotovati. Še posebej zavedajoč se posledic, ki jih epidemija pušča na vseh segmentih našega zdravstvenega sistema. Zakon je torej v desetih letih težek skoraj dve milijardi in se dotika vseh nivojev zdravstva. 250 milijonov za izobraževalne institucije, prvenstveno obe medicinski fakulteti, torej Ljubljana in Maribor, 500 milijonov za splošne bolnišnice, 50 za razvoj zdravstvenih domov na primarni ravni. Posebna finančna pozornost se namenjajo obema kliničnima centroma, hkrati tudi ostalim splošnim in specialnim bolnišnicam. Še posebej je potrebno poudariti, da so številne psihiatrične bolnišnice zaradi stigmatiziranega področja duševnega zdravja umaknjene v prostore, ki komaj še ustrezajo pogojem opravljanja zdravstvene dejavnosti. Zato več kot upravičeno potrebujejo in pričakujejo boljše pogoje, v katerih bodo bolnikom zagotavljale varno, kakovostno in pravočasno pomoč in obravnavo. Ker pa samo z zidovi in opremo ter povečanjem števila vpisnih mest ne bomo prišli na zeleno vejo, je ključno načrtno vlaganje in izobraževanje ter usposabljanje zdravstvenega kadra. In predlog zakona o dobršnem delu naslavlja tudi to problematiko. Financiranje je predvideno iz različnih virov, z vključenimi sredstvi Načrta za okrevanje in odpornost, sredstvi kohezijske politike React ter s proračunskimi izdatki. V kolikšni meri bo proračun v naslednjih letih resnično zmožen zagotoviti predvidena sredstva, je danes najbrž uganka. Zato bo implementacija zakona deležna enake usode kot vsi ostali zakoni, kot sta na primer kulturni evro ali pa obrambni evro. A najbrž bodo prilivi v slovensko zdravstvo v naslednjih desetih letih vseeno večji, kot pa, če zakona ne bi bilo. Reševanje finančne podhranjenosti s posebnimi zakoni in na posameznih področjih ni posebnost ali novost v našem pravnem redu, saj smo v zadnjih letih podobno reševali oziroma naslavljali tudi kulturno srenjo in obrambno področje. Vsakokratna vlada bo v vsakokratnem proračunskem načrtovanju morala uravnotežiti izdatke za ta namen oziroma oceniti proračunsko situacijo ter predvideti višino sredstev za posamezno obdobje, ki jo predlog zakona sicer zgolj okvirno določa. In področje zdravstva in zagotavljanje kvalitetne in pravočasne obravnave pacientk in pacientov, državljank in državljanov, ki celo življenje plačujejo to obravnavo, je pa v tem trenutku ne dobijo, mora biti prioriteta. Zakon sam po sebi še ne zagotavlja zadostne realizacije, zato od aktualnega ministra za zdravje v nadaljnjih fazah zakonodajnega procesa pričakujemo ustrezna pojasnila glede dinamike načrtovanih vlaganj in realnosti njihove realizacije. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev pa v prvem branju zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša.
Lep pozdrav vsem skupaj prisotnim; še posebej vam, gospod predsedujoči, in predstavnikom ministrstva! Saj v bistvu so že vsi moji predhodniki dvakrat, trikrat ponovili stvari, ampak vseeno bom nadaljeval. Pred seboj imamo zakon, vreden nekaj manj kot 2 milijardi evrov. Res je, da gre za obdobje desetih let, vendar je na tem mestu vprašanje, ali so predvidena sredstva dovolj visoka ali celo prenizka. Spomnim se ali pa če se vi spomnite, v prejšnji sestavi Državnega zbora je predsednik odbora Trček vedno govoril o nujnih investicijah v zdravstvo v vrednosti dobrih 700 milijonov evrov. Stvari se ne pozabljajo. Odgovor je, da gre verjetno za dovolj sredstev ob ustreznem nadzoru nad porabo, ob tem, da se ne bo goljufalo in kradlo. Glede na izkušnje, bo vsaka oblast težko zadostila korektni porabi javnega denarja. Sam zakon ne določa, za katere projekte vse se bo denar porabil, vendar pa je iz opisa v uvodu približno razvidno, kateri projekti so na današnji dan najbolj izpostavljeni. Veliko premalo sredstev je namenjenih UKC Maribor, sploh upoštevaje, da pokriva tudi celotno vzhodno Slovenijo, tudi moj Ormož. Ta institucija prevzema veliko obremenitev, saj je edina v tem širšem območju Slovenije; po drugi strani pa gre za nesorazmeren razvoj ustanov glede na njihovo lokacijo, ki se pa s tem zakonom ne odpravlja. S tem zakonom se na primer predvideva povečanje vpisnih mest na Medicinski fakulteti v Ljubljani za 50, v Mariboru pa le 20. To pač ni decentralizacija, zakon pa zajema obdobje desetih let, torej še dodatnih deset let centralizacije. Ponovno se kapital steka v prestolnico in prihaja do neenake obravnave. Ministrstvo se zaveda akutnih težav v UKC Maribor, ampak v zakonu, ki ga imamo pred seboj, teh problemov ni opisalo oziroma so omenjeni le določeni problemi. Nekatere izmed neomenjenih težav so na Oddelku za kožne in spolne bolezni, Oddelku za pljučne bolezni, Oddelku za infekcijske bolezni in vročinska stanja, hladilne razmere in še bi lahko našteval. Želim povedati to, da je že na današnji dan veliko vprašanje, ali so celovito predvidene vse težave, s katerimi se sooča zdravstveni sistem, saj analiz ni, le uvodne določbe z nenatančnim opisom trenutnih problemov in brez projekcij. Veliko vprašanje je, kateri projekti bodo v vsakoletnem načrtu. Ne predvideva pa se, kje bodo težave nastopile v naslednjih desetih letih, torej v obdobju, za katerega ta zakon velja. Zna se zgoditi, da bodo težave in novi interesi izpodrinili trenutne opisane projekte, ki bi se morali začeti že pred leti. Vprašanje pa je, ali je bilo leta 2018 sprejetih 35 milijonov, namenjenih za skrajševanje čakalnih vrst, resnično namensko porabljeno, saj do mene ni prišel podatek, ali je bil denar namenjen za skrajševanje čakalnih vrst ali za kaj drugega. Se ne ve. Če že odločamo o takšnem znesku, je prav, da smo vsi poslanci seznanjeni, če je denar prišel na pravo mesto. Ni namreč normalno, da je pacient naročen na operativni poseg en dan, drugi dan čaka na storitev, pride pa na vrsto naslednji dan ali pa celo še kasneje. V stališču bom povedal tudi svoj osebni problem. Od sredine novembra pa do aprila sem čakal na operacijo, 16. aprila sem šel v bolnišnico, da bi opravili operacijo, vendar ker nas je prišlo preveč na poseg, sem bil napoten domov. Rekli so mi, da bom dobil vabilo iz bolnišnice, vendar to se še do danes zgodilo. Ne bom pa povedal, za katero bolnišnico gre. Na tej stopnji razvitosti družbe in tako izdatnih namenskih sredstev to nikakor ni normalno. Vsekakor pa je pohvalno, da bodo investicije v prostorsko in kadrovsko problematiko slovenskega zdravstvenega sistema. Težava je tudi, da se s prostori ne ravna racionalno. Naj omenim, da je prostore od fakultete za kemijo pridobila Akademija za gledališče, radio, film in televizijo, namesto da bi te prostore namenili Fakulteti za farmacijo. Prav tako je težava s kadri na novih programih. S tem imamo v mislih predvideno študijsko smer za farmacijo v Mariboru. Želimo si več decentralizacije zdravstva, saj na primer onkološki bolniki, ki se jih vozi na zdravljenje iz obrobja v Ljubljano, prestajajo nepotrebne psihične bolečine. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa. Mag. Karmen Furman bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani vsi navzoči! Slovenski zdravstveni sistem je v zadnjih letih prepoznaven predvsem po slabšajoči se dostopnosti pacientov do njihovega zdravljenja, zastarelih prostorih, iztrošeni opremi, pomanjkanju kadra in posledično tudi vse daljših čakalnih vrstah. Danes že bivši minister za zdravje Tomaž Gantar je o čakalnih dobah pred časom med drugim povedal, citiram: »Ob začetku mojega prvega mandata ministra za zdravje leta 2013 je bilo 7 tisoč 840 čakajočih nad strokovno dopustno čakalno dobo. Ko pa sem vodenje ministrstva za zdravje prevzel v letu 2020, jih je bilo kar 73 tisoč 765. To jasno kaže, da ukrepi, ki smo jih izvajali do sedaj, žal niso prinesli želenih rezultatov.« Konec citata. Iz povedanega torej izhaja, da je nujno potrebno korenito spremeniti obstoječi zdravstveni sistem, ki je bil v vseh teh letih pod vladavino predvsem vaših levih vlad, zanemarjen in pozabljen. Slovensko zdravstvo je treba posodobiti in optimizirati njegovo delovanje ter s tem na prvo mesto dejansko postaviti pacienta, njegovo oskrbo, a ne zgolj z besedami, temveč z dejanji, da bodo ljudje imeli dostop do zdravstvenih storitev takrat, ko jih tudi potrebujejo. Ker pa se glede na obstoječe razmere v zdravstvu in na številnih področjih le stežka zagotavljajo dovolj kakovostne in varne storitve za paciente, se z danes obravnavanim zakonom vzpostavljajo novi okvirji za njegovo dolgoročno vzdržnost in delovanje. Glede na stanje, kakršnega imamo, je krepitev obstoječega zdravstvenega sistema zatorej nujna prav na vseh ravneh. Zakon tako predvideva investicije v osnovno zdravstvo in specializirane bolnišnice – psihiatrija, ortopedija, rehabilitacija, pulmologija, porodništvo –, vzpostavitev negovalnih bolnišnic in negovalnih domov v sklopu vzpostavitve sistema dolgotrajne oskrbe, specializacijo manjših splošnih bolnišnic ter vzpostavitev močnih regijskih bolnišnic. Zaradi preteklega nezadostnega vlaganja v zdravstveno infrastrukturo je danes iztrošenost opreme in prostorov izjemna. Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije je junija letos objavilo, da je delež odpisane opreme v slovenskih bolnišnicah že več kot 80 %. Če na tem mestu omenim samo največji klinični center v državi, torej Univerzitetni klinični center Ljubljana, od konca leta 1975, ko bil center zgrajen, pa vse do danes, torej dobrih 45 let, na marsikaterem njegovem oddelku ni bilo izvedene prav nobene adaptacije ali renovacije, kar bi bilo nujno potrebno v prvi vrsti za varnost pacientov, po drugi strani pa tudi za izboljšanje pogojev dela zaposlenih. In če pogledamo podatke Ministrstva za zdravje, je bilo v letih od leta 2008 pa vključno do leta 2020 v obeh kliničnih centrih v državi realiziranih investicij za slabih 236 milijonov. Danes obravnavani zakon pa za naložbe v oba klinična centra v Ljubljani in Mariboru v naslednjih desetih letih predvideva kar 763 milijonov evrov; torej 527 milijonov evrov več, kot se je za investicije v oba klinična centra namenilo v zadnjih 13 letih. V Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana sta med večjimi načrtovanimi investicijami v tem zakonu predvideni izgradnja gastroenterološke klinike in novi objekt Kliničnega inštituta za medinsko genetiko; v okviru načrtovanih sredstev pa tudi nov prizidek porodnišnice in Ortopedske klinike ter druga faza nove infekcijske klinike. V okviru investicij v UKC Maribor je predvidena preureditev OP bloka, izgradnja prizidka h Kliniki za interno medicino in nadgradnja stavbe Oddelka za onkologijo. Za splošne bolnišnice, negovalne bolnišnice in negovalne domove po vsej državi zakon v naslednjih letih namenja 557 milijonov evrov. Predvidena je izgradnja gorenjske regijske bolnišnice, dograditev bolnišničnih prostorov in zagotovitev opreme za zdravstveno obravnavo bolnikov z infekcijskimi boleznimi v Splošni bolnišnici Izola, rušitev in novo gradnjo ter posodobitev opreme v splošnih bolnišnicah Slovenj Gradec, Brežice, Ptuj, Nova Gorica, Murska Sobota in Novo mesto. Za specializirane bolnišnice zakon med drugim predvideva širjenje kapacitet z novogradnjami in dograditvami na URI Soča, Centru za zdravljenje z nalezljivimi bolezni Šentvid pri Stični, v Onkološkem inštitutu, Kliniki Golnik, Bolnišnici Topolšica in Bolnišnici Valdoltra; za kar se na tem področju zagotavljajo sredstva v višini 214 milijonov. 26 milijonov evrov bo pa zakonu namenjenih za investicije v porodnišnici Kranj in Postojna, kjer se za že načrtovane in nujno potrebne strateške investicije do sedaj finančna sredstva niso zagotovila. S podobnimi prej opisanimi razmerami se danes soočajo tudi psihiatrične bolnišnice, zaradi velikokrat stigmatiziranega področja duševnega zdravja so številne med njimi umaknjene celo v prostore, ki še komaj ustrezajo pogojem opravljanja zdravstvene dejavnosti. Da bo tudi njihovim bolnikom zagotovljena varna, kakovostna in pravočasna pomoč, je v zakonu tudi za psihiatrične bolnišnice namenjenih 50 milijonov evrov, pri čemer je v tem sklopu investicij predvidena novogradnja v Psihiatrični bolnišnici Vojnik, izgradnja Psihogeriatrične klinike z urgenco in izgradnja raziskovalno-razvojnega centra za duševno zdravje z opremo v Univerzitetni psihiatrični kliniki Ljubljana. Na primarnem nivoju imamo v Sloveniji 62 zdravstvenih zavodov, ki so eden od ključnih stebrov našega zdravstvenega sistema, pa se v zadnjih letih vanje praktično ni vlagalo. Res je, da je ustanovitelj teh domov lokalna skupnost oziroma posamezna občina, ki je odgovorna za vodenje in upravljanje zavoda, a tudi tukaj država s tem zakonom vključuje svojo pomoč lokalnim skupnostim, za kar je z zakonom zagotovljenih 50 milijonov evrov. Samo za primerjavo, do sedaj v zadnjih 13 letih – zgolj 10,8. A ne samo da se je v vseh teh letih oziroma več deset letih v slovensko zdravstvo vlagalo bistveno premalo in očitno manj kot v drugih primerljivih državah, pereč problem na tem področju zaradi tega predstavlja tudi kadrovski manko. Dejstvo je, da je Slovenija po številu zdravnikov na tisoč prebivalcev pod evropskim povprečjem. V predlogu zakona se zato predvideva tudi investicije v znanstveno-izobraževalne ustanove, med drugim z namenom povečanja vpisnih mest na enovit magistrski študij Medicina in Dentalna medicina ter ostale študijske in visokošolske programe zdravstvenih dejavnosti. Da bi se torej saniral tudi kadrovski manko, zakon za obe medicinski fakulteti predvideva 200 milijonov evrov, za izobraževanje preostalega kadra za srednje šole, višje strokovne šole in visokošolske zavode pa 50 milijonov evrov. Spoštovani, v slovenskem zdravstvu so se tekom let nakopičile številne težave, ki danes zahtevajo takojšnje odzive, če želimo, da se nam v prihodnje ne bo več dogajalo, da morajo pacienti kljub plačanemu zdravstvenemu zavarovanju vedno več storitev plačati iz lastnega žepa, da v doglednem času pridejo do zdravnika in s tem potrebne pomoči. A dejstvo je, da brez dodatnih sredstev ne bo več mogoče odpraviti razvojnega zaostanka in zagotoviti povečanja zmogljivosti zdravstvenega sistema, ki bo v prihodnosti moral zadovoljiti vedno večje potrebe vse bolj starajoče populacije našega prebivalstva. Zakon zato za sanacijo in modernizacijo slovenskega zdravstva v naslednjih desetih letih, torej do leta 2031, predvideva skoraj 2 milijardi evrov, pri čemer se črpanje teh sredstev poleg proračuna predvideva tudi iz sredstev evropskega Načrta za okrevanje in odpornost ter kohezijskih sredstev. In kot je bilo danes že povedano, gre za prvi zakon v teh tridesetih naše samostojne Slovenije, s katerim so predvidena nujno potrebna vlaganja v naš zdravstveni sistem. V Slovenski demokratski stranki menimo, da je takšna nadgradnja zdravstvenega sistema nujna za varno, kakovostno in pravočasno zdravljenje pacientov ter boljše delovno okolje zaposlenih v zdravstvu, zato bomo seveda danes ta zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej pa besedo dobi predstavnik Vlade, mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, pred vami je sistemski investicijski zakon, ki določa obseg in namen financiranja z enim zelo pomembnim ciljem, in sicer zagotovimo zdravstvenemu sitemu financiranje v prihodnosti. To je osnovni in najbolj pomemben cilj. Da, spoštovani poslanci in poslanke, gre za 1,9 milijarde evrov, vendar se moramo zavedati nekaj. Že v tem trenutku je v projektih React, projektih LRF in predvidenemu projektu kohezije zagotovljenih več kot 540 milijonov evrov. Torej ne startamo iz ničle, ampak gremo z lepo popotnico že v tem trenutku naprej. In verjamem, da če je bila Slovenija sposobna graditi avtocestni križ, če smo sposobni graditi železnice, potem bomo sposobni tudi v naslednjih desetih letih zagotoviti ta sredstva za slovensko zdravstvo, ki so prepotrebna, zato da se lahko slovensko zdravstvo razvija. Na Ministrstvu za zdravje se zelo zavedamo, da imamo že30 let mrežo. In imamo mrežo, seveda imamo mrežo, ki se ni posodabljala. Tega se zelo dobro zavedamo, zato je tudi ta zakon priložnost, da to mrežo prilagodimo regionalnim potrebam slovenskega prebivalstva in da omogočimo, da bodo bolnišnice delale tisto, kar regionalne potrebe slovenskega prebivalstva potrebujejo. Gospod Kordiš je zelo lepo naštel, kaj vse je v slovenskih bolnišnicah, pa verjetno se je ustavil in bi lahko še nadaljeval. Da, na žalost takšno stanje, ki ga je gospod Kordiš omenjal, je v slovenskih bolnišnicah in zato je ta zakon še toliko bolj pomemben, kajti vlaga tudi v prepotrebno opremo. In ne samo opremo, slovensko zdravstvo je treba digitalizirati in ga narediti racionalnejšega. Tudi to ta zakon upošteva. Kar se tiče primarnega zdravstva, Ministrstvo za zdravje se izredno dobro zaveda, kaj pomeni za slovensko zdravstvo primarni nivo. Izredno dobro. Če samo pogledate, kakšno vlogo je primarni nivo odigral v času covida-19 in ga še zdaj odigrava, je seveda primarnemu nivoju treba dati vso pozornost. Na srečanju na Brdu, kjer se je sestala vlada in minister za zdravje in vsi župani, so se o tem pogovarjali, dobili smo potrebe primarnega nivoja. Ministrstvo za zdravje in tudi Vlada Republike Slovenije se zaveda, da bo treba dodatno vložiti v primarni nivo. Tega se zelo dobro zavedamo. Kajti primarni nivo je okno v zdravstveni sistem. Primarni nivo lahko razbremeni sekundarni in terciarni nivo. In prepričani smo, da z ustreznim vlaganjem lahko to tudi dosežemo. Tisto, kar se mi zdi pomembno, je, da Ministrstvo za zdravje ne bo delalo kakršnihkoli razlik v regijah. Ministrstvo za zdravje bo upoštevalo samo tisto, kar je najbolj pomembno, potrebe slovenskega prebivalstva po posameznih regijah. Zato nikakršnih razlik ne bo med bolnišnicami, UKC-ji, Ljubljana, Maribor in tako dalje. Upoštevali bomo tisto, kar je vsebinsko potrebno za posamezno regijo. Hvala lepa, predsedujoči.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer. Pripravi naj se mag. Dejan Židan. Izvolite.
Dober dan vsem skupaj, še posebej državnemu sekretarju, ki si je upal danes priti v Državni zbor; za razliko od njegove kolegice, ki je včeraj bog ve kam nekam izginila. Preprosto se ji ni zdelo vredno priti niti na odbor, kaj šele da bi poslala koga drugega, vsaj kakšnega uradnika. Ne, drugače, povedala je, da je vse, kar je imela za povedati, povedala; oziroma da so povedali v svojih mnenjih, ki smo jih pa potem nesrečno iskali po Udisu in nikjer našli; in na koncu ugotovili, da pravzaprav sploh ni nič poslala. Upam, da z vami ne bomo tako komunicirali. Ker prvič z vami govorim v Državnem zboru, upam, da me boste vsaj vi prijetno presenetili, ker vaša kolegica me je že zdavnaj razočarala. Ampak ker gre za zelo pomemben zakon in ker niste zdravnik, imate pa izkušnje s področja vodenja Soče, ki pa ni kar nekatera bolnišnica. Soča je za mene ena visoka, ugledna inštitucija, ki ima tudi zelo lepe in dobre reference. Verjamem, da vam je bolnišnična dejavnost vsaj na terciarju zelo jasna in pribita. Ob tem pa ste verjetno imeli tudi vpogled v celotni zdravstveni sistem, kako funkcionira, o tem, kar danes tudi razpravljate in govorite o primariju, pa vendar. Zakon o investicijah ni kar en zakon. Moram reči, da sem malo presenečen, da je tako malo zanimanja za ta zakon, predvsem zaradi tega, ker govorimo o investiciji denarja ranga TEŠ 6, ranga drugi tir, samo še avtocestni križ je bil dražji. In se mi zdi, da je tako eden kot drugi pri koncu, se končujeta in bo slej ko prej, samo vprašanje časa je, kdaj se bo še za drugi tir to zgodilo, da bojo na koncu kriminalisti potrkali na vrata in začeli pregledovati vse posle, ki se že dogajajo. In pri teh poslih bo nekaj podobnega. Če si vi delate utvaro, jaz si je ne, ker je že začetek tako meglen, tako meglen, da bolj meglen ne bi mogel biti. In ker imate izkušnje z organizacijo in če bi se lotil, da bi bili vi direktor ene bolnišnice, verjamem, da bi hoteli imeti kakšne korake prej izvedene, preden bi se odločili – grem v investicijo. In najmanj, kar je, najmanj, kar je, in to čisto gospodinjsko, logično vsak doma razmišlja, ko kupuje stanovanje ali pa se odloči za gradnjo hiše, da ima finančno konstrukcijo zaprto. Jo imamo? Ta zakon ne govori o nobeni finančni konstrukciji. Govori samo o nekih milijonih oziroma milijardi 900 milijonih, kar ni majhna številka. In potem rečete, državni sekretar, 500 milijonov je pa zagotovljenih, no, pa pojdimo v investicije, in to za 10 let. Okej, smo država, država ne propade kar tako čez noč, dobi lahko garancije, država si lahko tudi sposodi denar, drži, v končni fazi, zakaj pa ne. Ampak tako, kot je napisan ta zakon, bi pa mene zelo skrbelo, če bi bil minister za zdravje in bi vodil to ministrstvo. Ampak o tem malce kasneje. Zato se bom najprej vprašal, kdo je sploh avtor tega zakona. Kdo je v resnici pisal ta zakon? In ko gledamo papirje, ugotovimo, da se pojavlja nek odvetnik gospod Vrtačnik. Kje smo že slišali to ime? Kje se je pojavilo ime tega odvetnika? Aja, saj res, Zakon o obrambi oziroma investicije v vojsko. Tam tudi gospod Vrtačnik, tudi on je tam soavtor tega zakona. In kje imata skupne povezave še? Zelo podobne številke so v investicijah, vsaj kar se tiče kliničnih centrov, ker se eni tako radi igrajo s številkami pa koliko je bilo že vloženega. Se bom pa še jaz malo igral. Čez 700 milijonov bomo dali v oba klinična centra, pa v vojsko tudi 700 milijonov. Čigav odvetnik pa je bil ta gospod Vrtačnik? Komu pa je pomagal ta gospod Vrtačnik? Imamo že zanimive stvari, tukaj berem, sem samo prelistal stvari, pomagal gospodu Toninu. Kje je on minister? Minister za obrambo, saj res, točno. Je sodeloval z gospodom Počivalškom, bil je njegov odvetnik, tudi zanimivo. Ker je že pomagal gospodu Toninu, čigav resor je Ministrstvo za zdravje? Ja, glej ga zlomka, čisto slučajno od Nove Slovenije. Preveč naključij je, pa sem zdaj ironično vse skupaj povedal, ker mi gre počasi na živce, da moram operirati z nekimi imeni in gledati kaj, kdo, kje je zraven imel prste. Ampak na takšen način zagotovo je to zelo slaba popotnica in slab začetek. Pa če pustimo tega gospoda pa gremo na fakte, ki pa pišejo v zakonu. Če si zelo natančno pogledate 4. člen, ki mene v celem zakonu najbolj skrbi v resnici, ne te namišljene številke, ki so fantastične in sploh nimajo nobenega pokritja, ampak člen 4, kjer govorimo o prevzemanju obveznosti. Prva točka, ministrstvo, pristojno za zdravje, za izvajanje investicij v skladu s tem zakonom lahko sklepa pogodbe, s katerimi prevzema obveznosti za celotno obdobje veljavnosti tega zakona. Reci in piši, beri, torej deset let, če beremo še ostale člene in vidimo, kako so si zamislili po ratah, kako bo ta denar pritekal notri. Deset let, dragi moji, ob tem, da ne veste, da sploh ne veste, ali bo ta denar v proračunu zagotovljen, ker je dejstvo, da iz evropskega denarja, kot sami ugotavljate, ne bo moč celote izpeljati. Ob tem, da je ta vlada že sprejemala tudi proračun za leto 2022, in če pogledamo NRP-je v proračunu, pa dajmo pogledati, bomo videli, koliko je realnosti. Bomo videli, recimo na sekundarju so predvideli za leto 2021 – 63, za 2022 – 67, za 2023 – 51 milijonov, za 2024 – 48 milijonov in za 2025 – 18 milijonov. Ne se hecat. To ni niti približno malo od tistega, kar bi vam zmanjkalo, da bi prišli do milijarde 900. To je vse skupaj 200 milijonov. Za primar, oprostite, v NRP ste pa za 2023, 2024, 2025 dali nulo. Nič evrov. In vi meni govorite, da boste dali za primarni nivo, da bo treba dati, vložiti in tako naprej. Res? Kdaj? Kje? Koliko? To so stvari, ki nas zanimajo, ko sprejemamo takšen zakon, če se hočemo resno pogovarjati. Naslednja stvar, ki je pomembna. S 4. členom Ministrstvo za zdravje prevzema kompletno odgovornost financiranja, kompletno izvajanje tega zakona. Veste, kaj to z drugimi besedami pomeni? Ker ste vodili bolnišnico in da veste, kaj to pomeni, ko podpišeš pogodbeno obveznost z nekom, ki jo je potem tudi opravil, ti pa nimaš denarja, to pomeni, da bo iz ministrstva šel denar, ki je namenjen za druge stvari, če ne bodo sredstva zagarantirana. Zato pa imamo načrt razvojnih programov. In brez tega si mi ne moremo dovoliti sploh kakršnekoli investicije. In zdaj nas prepričevati, da je to dober zakon, seveda je naravnost smešno, dokler ne bomo razčistili teh številk. Zato bo treba ta zakon korenito še popraviti in dodelati, da boste dali notri določene varovalke. Naslednja stvar, ki je zelo pomembna v tem zakonu, in se jaz sprašujem, od kdaj Ministrstvo za zdravje gradi šole, kampuse. Kaj pa to zdaj ima veze z Ministrstvom za zdravje? Kajti 4. člen govori točno o tem, prevzema celotno odgovornost za vse investicije po tem zakonu. Investicije po tem zakonu pa so jasno naštete. V enem členu pred tem oziroma v 2. členu, kjer imate pod 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 zdravstvene ustanove, pod 8 in 9 imate pa izobraževalni sistem. Pa gremo pogledat, 8 – visokošolske zavode za enovit magistrski študijski program Medicine, Dentalne medicine in Farmacije. Oprostite, Ministrstvo za zdravje še nikoli ni tega financiralo, nikoli, nikdar. To je vedno delalo, če je, so to delala druga ministrstva, ki so pristojna za to. Edina izjema, za katero je Ministrstvo za zdravje dajalo denar, so specializacije za zdravnike, in še to pod pogojem, da smo razbremenili zdravstveno blagajno, ko smo ta denar prenesli, oziroma jih morali zagotoviti na Ministrstvu za zdravje. Se boste morali malo poigrati. Jaz ne vem, gospod Vrtačnik ali nima pojma ali pa je mislil, da je to vojska pa da lahko dela, kar hoče, ker orožje je orožje pa je čisto vseeno, ali je to na vrhu ali spodaj ali kjerkoli, ampak investicija je investicija. Pri zdravstvu je to malce drugače in ga bo treba malo naučiti; ali pa najdite krivca, ki ni sposoben napisati zakona. Naslednja stvar, ki je pomembna in mene seveda tudi zanima, pa je – kako se sploh mislite lotiti investicij v bolnišnico, če pa nimamo niti 10-letnega načrta razvoja bolnišnic v terciarnem, sekundarnem in primarnem nivoju. Mi nimamo tega. Če pa imate, mi pa povejte, ker je to verjetno državna skrivnost, ki je še poslanci ne poznamo. Jaz osebno moram reči, da kar nekaj dokumentov poznam pa kar nekaj vem o tem, ampak tega dokumenta videl še nisem. Zanima me, če vi veste, kakšna bo mreža leta 2030, 2031 v Mariboru. Vi veste, kakšna bo zdravstvena mreža, vi veste, kakšne bodo potrebe takrat? Mi vemo, kakšne bodo potrebe v Ljubljani takrat, ali pa v Novem mestu, ali pa na Jesenicah? Ne, ne vemo, ker jih nobeden še ni izračunal, ker komaj dohajamo potrebe, ki jih imamo danes, ker sami ugotavljate, kakšne so čakalne vrste. Ob tem, da seveda vsi govorimo samo o zdravnikih. Kje je ves ostali personal? Mi niti teh potreb ne zagotavljamo. Prišel je en minister vmes, ki je celo rekel, da je 2 tisoč sester preveč. Fakin, mimogrede. To se tako spreminja iz dneva v dan. Zakaj je to pomembno za investicije? Ja, za božjo voljo, zato ker moramo vedeti, ali bomo delali splošne bolnišnice in na logiki in strategiji, ki jo imamo še danes. To je to, da imamo koncept splošne bolnice, ki ima pet dejavnost, ki so obvezne, potem vse ostale, kar pripišejo in pritičejo potrebe ali pa po sposobnosti in razvoju oziroma odločitvi kot javni zavod. Ali pa bomo delali končno že tudi nekaj – to pa je, da bomo ugotovili, da Slovenija potrebuje največ 5 do 6 resnih bolnišnic, ki so specializirane bolnišnice, o čemer se pogovarjamo že 15 let. In da je že skrajni čas, da ga nehamo lomiti do nezavesti, da mora imeti vsaj kraj vse, ker to ne gre in ne pelje nikamor, ker nismo tako bogati, preprosto ne bomo mogli. Niti zdravnikov nimamo toliko, da bi jih lahko razvrstili po vseh koncih. Na pamet govorim, za tiste, ki ne razumejo, o čem govorim, je več kot jasno, da če se bomo odločili, da bomo očesno specializacijo razvijali v Novem mestu, bomo vse vlagali tja, če bomo ortopedijo razvijali v Valdoltri, bomo vse vlagali tja. Na pamet govorim, nič ne definiram in nič nisem hotel prejudicirati s tem. Ampak ali mi to vemo? Ali vsaj vi na Ministrstvu za zdravje to veste? Ker če veste, potem brž na dan z besedo, brž. Zakaj? Ker govorimo o milijardi 900. Prosim? Aja, nekdo telefonira. Kakorkoli, milijarda 900 ni malo denarja. Zaradi Teša smo mi v slovenskem prostoru imeli v Državnem zboru nešteto sej, celo poslanske zakone, ki so sprejemali v bistvu odločitve namesto vlade, ker vlada tega poguma ni imela, zato da smo v bistvu na nek način postavljali dodatni keš, da so lahko Teš končali. Potem smo imeli celo preiskovalne komisije, pa je bilo samo milijardo 400. Drugi tir, dva referenduma smo imeli v Sloveniji zaradi tega, pa je šlo za bistveno manjši denar in za bistveno manjši odsek proge. Mi se pa tukaj z lahkoto pogovarjamo – da se ne bomo narobe razumeli – jaz sem pripravljen pritisniti na gumb tudi 10 milijard, če je potrebno, za slovenske bolnišnice, tudi 10 milijard, tako kot za avtoceste, nimam nobenih težav, ampak prej pa hočem nekaj vedeti. Kakšna je sploh vizija, v kaj sploh mi vlagamo in kakšna so pričakovanja? Ali bo za takšne potrebe, ko bo to zgrajeno, seveda tudi zadostovalo? Ne tako, kot se je na hitro delalo urgentne centre, taista vlada je začela z urgentnimi centri in potem smo v času Milojke Kolar Celarc morali na hitro zaključevati tiste urgentne centra, ki so bili več ali manj pohabljeni, vsi zmanjšani in tako naprej, pa vsi vemo, zakaj. Ker ni bilo česa? Tega, o čemer se mi danes pogovarjamo – denarja. Ker je nekdo spet planiral, da bo to ne vem kaj nastalo; in na koncu smo delali samo ene odseke, zato da smo lahko prišli do tega, kar danes imamo. In itak noben ni zadovoljen spet s temi urgentnimi centri, pa mimogrede – niso tako slabi pa ni vse tako zanič, kot nekateri govorijo. Ampak najmanj, kar je, bi morali imeti zelo jasne načrte. Bivši minister Marušič, če ste brali, je pred kratkim dal en zapis, kjer je zelo jasno povedal, da v resnici v Sloveniji bi rabili okoli pet resnih centrov, kjer bi v bistvu imeli vse na nivoju terciarja ali pa sekundarja, te zelo kakovostno opremljene in seveda z resnimi potrebami in zmogljivostmi in nenazadnje tudi z jasnim načrtom, kaj to pomeni z vidika ekip, ne samo zdravnikov. Ker mi se vsi preveč samo o zdravnikih pogovarjamo, ker zdravniki sami ne bodo nič naredili, bodo pa zelo veliko prispevali, če bodo imeli dober tim; in s tem timom bodo pa lahko naredili ogromno. Pa vendar, imamo mi te jasne slike? Nimamo. Nimamo. Jaz sem zelo zelo skeptičen do tega zakona, ker mi ne pove nič, razen to, da bomo veliko denarja zmetali, ampak kaj dosti pa ne. Kaj pa sploh pomeni prenova oziroma vlaganje v stene, kot je rekel moj predhodnik v stališču? Kaj to v resnici pomeni? Jaz sem zdaj celo prebral, da bomo mi celo vlagali, da ne bom na pamet govoril, v drugo fazo infekcijske klinike. Dajte mi razložiti, kaj je to druga faza infekcijske klinike. Jaz ne vem, kaj je to druga faza infekcijske klinike. Vem samo, kaj je prenova infekcijske klinike oziroma nova klinika. Potem bomo delali nov prizidek k stari porodnišnici, ortopedski kliniki in tako naprej. Mi smo država prizidkov. Lepo vas prosim, nehajmo že s temi prizidki. Dajmo se že enkrat sprijazniti, da so določeni objekti za podreti, ker so nefunkcionalni in je to samo metanje denarja v smeti. In raje naredim nov objekt na tisti parceli oziroma ga prilagodim novim, sodobnim potrebam 21. stoletja. Vsi vemo, da konkretno klinični center, UKC, tega bi morali podreti. Podreti bi ga morali, ker ni več učinkovit za tisto, kar potrebujemo v 21. stoletju, in narediti popolnoma nov klinični center. Če pa že nimamo srca za podirati UKC, bi morali naredi novo zgradbo UKC Ljubljana, UKC pa nameniti za mestno bolnišnico, to, kar v resnici v Ljubljani manjka. Kompletna ljubljanska regija je bila vedno prikrajšana za razliko od vseh ostalih, ker nikoli ni imela mestne bolnišnice, vedno je imela samo specialistični Univerzitetni klinični center, ki je bil pa itak za vse. In nič ni narobe, da je za vse, da se ne bomo narobe razumeli, samo potem je bil pritisk tako velik, da ostali niti do storitev niso mogli več prihajati. Kaj bomo naredili? Ali bomo do obravnave, do predloga rešili in odgovorili na določena vprašanja? Naredili resno finančno analizo? Mi bo kdo sporočil, kaj sploh hočemo s prenovo zdravstvenega sistema? Ker to bo predpogoj, da ne bomo spet imeli novih zgodb. Zdaj govorite, vsi bodo enako dobili. Državni sekretar, brez zamere, vas bom popravil. Ne bodo dobili vsi enako, ker ne morejo dobiti vsi enako, ker nimajo vsi enakih potreb; in ne razlagati, da bodo dobili vsi enako. Pa kakšna pravičnost je to. Pravičnost je, če ti seveda odmeriš toliko, kolikor potrebuješ za to, da bo ta projekt lahko živel. In zato se nehajmo farbati pa govoriti, da ne sme iti tja toliko, ker drugače bodo tisti prizadeti, in vsi morajo enako dobiti. Seveda, tisti trenutek, ko se je začelo govoriti, da se bo na veliko investiralo v zidove bolnišnic, so apetiti zrasli pri vseh direktorjih vseh bolnišnic. Logično, normalno. Če bi jaz bil, bi tudi meni zrasli apetiti, ampak jasno je treba sporočiti, komu je ta denar namenjen in za katere potrebe in kako se bo ta sistem razvijal. Če pa že hočemo reči, da bodo dobili vsi tisto, kar potrebujejo, ne pa enako, ampak tisto, kar potrebujejo, potem je treba pa narediti en resen načrt. Najprej ugotoviti, kakšne so sploh potrebe, kaj sploh imamo. Vi ste sicer omenili, da vi točno veste, kakšne so potrebe na primarnem nivoju, ampak niste pa povedali, je pa povedal zato minister oziroma mogoče celo državna sekretarka ali pa nekdo drug, ne vem, nimam pojma, nisem si zapomnil, ampak nekdo je izjavil, vem pa, da to niste bili vi, primarnega zdravstvenega varstva država ne bo financirala, bo samo malo pomagala, ker je to stvar lokalnih skupnosti. Veste, v tej državi se bomo morali tudi enkrat nekaj odločiti. Ljubljana lahko svoje zdravstvene domove adaptira pa zrihta, in jih tudi je in jih še naprej bo, Maribor že težje, ostalih občin pa sploh rajši ne omenjam, zelo težko. In to je problem in to si bomo morali priznati. Ampak mi bi radi rekli takrat, ko je treba denar dati, in to ni vaš problem, Ministrstva za zdravje, to je problem kompletne države in konstantnega odnosa država–lokalna skupnost, ko je treba denar dati, rečejo, to je stvar lokalne skupnosti. Ko bi se pa bilo treba odločati o programih, o funkcijah, o pooblastilih, takrat pa država reče – ne, tu bomo pa mi dajali soglasje, tu bomo pa mi povedali, kako bo to. In to je narobe. Lokalna samouprava je neodvisna od državnih funkcij. Če hoče biti učinkovita in samostojna, mora imeti vsaj dva pogoja. Eno je denar, drugo pa jasne naloge in pooblastila. Drugače ne more nič narediti. In zato se boste morali tudi na ministrstvu zelo jasno opredeliti, koliko denarja boste dali na primarno raven, ker ta zakon, pa bodimo konkretni, da ne bom govoril na pamet, če ste govorili za Univerzitetni klinični center Maribor in Ljubljana, ste se vsaj še nekako trudili računati, koliko stane zemlja pa koliko stanejo investicije pa tisto, kar naj bi na prst izračunali, ste izračunali, da bo tam šlo 763 milijonov, za splošne bolnišnice 557 milijonov, specialne bolnišnice 214, ostalo ste pa že začeli zaokroževati, 50, 50, 50, 50. Ne me hecat. Veste, kako gre to, saj vem, kaj se je zgodilo. Potem je pa ostalo toliko denarja, potem ste pa imeli odprte postavke pa ste morali razdeliti, v resnici pa še danes ne veste, kaj boste izpeljali točno s tem denarjem. Imate definirane samo želje. Kaj bo pa res iz tega nastalo, pa še ne vemo, in to je problem tega zakona. To je resen problem tega zakona. Oprostite, ta vlada nonstop govori in tudi vi boste to govorili in ponavljam zadnje čase kot pokvarjena plošča, na koncu boste rekli – To je sprejel Državni zbor. To je sprejel Državni zbor. Ne me hecat! To si je izmislila vlada in s svojo koalicijo dosegla, da se je to sprejelo. Ampak ker bo ta vlada trajala malo več kot pol leta, če bo vse po sreči, boste vi spokali, zakon bo sprejet, naslednja vlada bo prišla. In kaj bo s tem počela? Kaj bo s tem lahko naredila? Naprej se bo morala usesti pa ugotoviti, kaj v resnici sploh res potrebujemo. Ampak ker bodo spet pritiski, ker bodo spet roki, ker se bo nekdo hitro zmenil in začel delati določene razpise za pripravljalna dela vsaj za tekoče leto ali za naslednje leto in se dogovarjati, saj veste – money makes money, business to business. To je tej vladi zelo jasno, kako te stvari tečejo. Bo seveda treba že ugotavljati, kaj je tudi sklenjeno in kje se že troši. In sem zelo, izredno sem nesrečen, izredno sem nesrečen. Jaz sem v eno stvar prepričan, državni sekretar, ko ste bili direktor v Soči, vi ste vedeli za 10 let naprej, kakšne razvojne cilje imate v tej bolnici, in zelo jasno ste vedeli, kako lahko pridete do tega in kaj se mora zgoditi, če hočete do tega priti. V tem državnem zboru sem zagovarjal tudi tezo, da morate dobiti parkirišča, ki jih nujno potrebujete za svojo dejavnost, od nekdaj. Tudi županu sem povedal, da bo to slejkoprej moral to narediti; in hvala bogu sedaj ste se zmenili in je to urejeno. Ampak naprej ste se morali dogovoriti in vedeti, kaj hočete. S tem zakonom, sem jaz prepričan, da vi nimate še čisto vsega razpucanega, kaj hočete. Vem pa, zakaj ta zakon rabite, mi je jasno. Če tega zakona ne bo, boste vi bolj težko upravičili v EU, kako boste vi potrošili denar. Blazno se mudi. Jaz sem celo mislil, da boste šli z interventnim zakonom, ker ta vlada je popularna s temi in navdušena, če ima kaj interventnega, zato da lahko takole čez noč vse sprejema, ker nekdo to hoče. Ampak bojim se, bojim se, da bo to na koncu en zmazek. Zdaj pa še samo razmerja. Notri so podatki pa nekaj sem slišal, koliko Slovenija vlaga, koliko EU pa posamezne države. Mi se bomo morali enkrat v tej državi odločiti, kako kakšno stvar računamo. Mene vsakič znova jezi, pa to ne velja za vas, državni, velja na splošno za to vlado, tudi prejšnjo vlado, predprejšnjo pa predpredpredpredprejšnjo so delali isti problem. Vaša vlada je vložila zakon o dolgotrajni oskrbi. Izračunajte, koliko denarja bo tam dodatnega denarja, ki bo šel iz blagajne, kar pomeni, da se bo povečal delež na BDP-ju, koliko damo v zdravstvo, ker ta delež po OECD in njihovi metodologiji je delež, ki paše v zdravstvo, ne v socialo, tako kot nekateri sanjajo in bluzijo in še kar naprej mislijo, da oni upravljajo s tem delom. Ne bojo. Zaradi tega pa gre denar in je tudi predlog narejen, da gre denar v zdravstveno blagajno. Sicer ta zakon še ne predvideva izračuna, zelo smart, ker bo to enkrat leta 2024, 2025, saj ni važno, kdaj, si je rekla ta vlada. Ko bo, ko bo, pač bo. Ampak samo mi pred volitvami pa res ne smemo reči in povedati po pravici ljudem, da bodo morali plačevati dolgotrajno oskrbo. Seveda jo bojo, seveda jo bojo, pa tudi naglas je treba to povedati, pa dobro veste, koliko jo bojo plačevali. Najmanj bo moralo iti iz tega denarja okoli 450 milijonov do 500 milijonov, tisto, kar pa že gre, je pa že okoli 300 milijonov iz zdravstvene blagajne, že danes, tisto, kar že posredno gre v dolgotrajno oskrbo. In če ta znesek izračunava pa dodava, bova videla, da smo tam tam. Tam tam smo po teh izračunih. Ni res, da dajemo najmanj v zdravstvo. Je pa res, da najmanj dajemo iz svojega lastnega žepa neposredno, o tem govorimo. Ta delež v Evropski uniji je bistveno višji oziroma po posameznih članicah. Ker pri nas pač nima noben tistega, kar nihče noče naglas izreči, poguma, da bi moral ljudem povedati, da bojo morali za svoje zdravje dati več kot za avto, več kot za avto pa za tisti luksuz, ki ga hočejo imeti, ker je pač zdravje drago, tako pač je. Te izračune bo treba enkrat res na mizo spraviti pa točne podatke dati, ne te primerjave, ki ne zdržijo ene resne presoje. Vi to dobro veste, samo če hočeš tak zakon pripeljati skozi, moraš pač reči, da damo premalo. Je pa dejstvo, v eni točki smo si enaki. Financiranje zdravstva je bilo podhranjeno vsa leta, vsa leta. In to zato, ker je vedel vsak, da v štirih letih ne bo mogel narediti tistega, kar bi ljudje hoteli, tudi vi tega ne boste izpeljali, ne boste, ker se tega ne da narediti v štirih letih, kaj šele v tri četrt leta. Državni, ni bilo vse namenjeno vam, da ne boste vzeli osebno. Namenjeno je bilo vladi in namenjeno je bilo vsem nam skupaj v razmislek, ko sprejemamo takšen zakon, lepo vas prosim, ne misliti, da nimamo pojma o stvareh, ki jih pišete. Zaenkrat je zakon napisan tako, da je pripravljen za volitve, da ljudem sporočite, da smo dali in zagotovili milijardo 900 za zdravstvo. Tega denarja sploh še ni, to dobro veste. Ga ni, ga bo treba šele zagotoviti. Kako, na kakšen način, pa pričakujem do odbora, da boste to pripravili. Sam osebno pa takšnega zakona ne morem podpreti, ker ni resen in ga je težko popravljati z amandmaji, zelo težko.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan. Pripravi naj se Željko Cigler. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane prisotne poslanke, spoštovani prisotni poslanci, spoštovana predstavnika Vlade Republike Slovenije, ostali prisotni, še enkrat lep pozdrav! Moram reči, da ko sem slišal prvo napoved Vlade – odločili smo se, da je sedaj pa čas, da bomo dajali v investicije v zdravstvo, v javno zdravstvo, večinoma v javne bolnišnice in vse ostalo, po novem 200 milijonov evrov na leto –, sem rekel, to pa je prava odločitev. S tem se za tri- ali štirikrat poveča to, kar se je delalo v preteklosti; in delalo se je bistveno premalo. Ta splošna odločitev, da končno spoznamo, da je treba v slovenske bolnišnice investirati in razumeti, kako pomembno je javno zdravstvo, je v resnici super. To je prvi korak. Druga stvar, če nameravamo dodatnih 200 milijonov. Res je, kar ste sami povedali, v letu 2021, vsi beremo številke, vidimo tudi, kakšne številke so planirane za leto 2022 in potem naprej, ampak v resnici bo treba teh 200 milijonov zagotoviti, ker če ne bo, bo to lažna obljuba; in tega si naši državljanke in državljani ne zaslužijo. Zagotovi se seveda tako, da povečaš prilive v državni proračun. Saj to je jasno. In bi bili silno verodostojni, če bi bila v ozadju takšna zakonodaja, ne pa zakonodaja, ki prilive zmanjša skoraj za eno milijardo. Torej kaj počnete, da pospešeno zmanjšujete prilive v državno blagajno, vse tri državne blagajne, hkrati pa dajete obljube o novih 200 milijonih?! Saj veste, na koncu je proračun samo matematika. In na koncu, ko bodo minister za zdravje pa vsi ostali sedeli leta 2023 v neki sobi in bodo rekli, proračunski okvir je takšen pa še neko fiskalno pravilo velja; ja, potem bo pa problem. Ampak želim, da mi odgovorite, na kakšen način ste si zamislili, da boste ta denar desetletno zagotavljali na postavki. Potem naslednje vprašanje. Res je, da so slovenske bolnišnice nekaj investirale iz svoje amortizacije, nekaj iz državnega proračuna, verjetno še tudi iz kakšnega drugega vira, generalno so investirale premalo. To je dejstvo, kakor je pa tudi dejstvo, če se odločiš za dvemilijardno investicijo, moraš imeti pa vsaj neko vizijo, da se verjetno skupina pametnih glav usede za mizo, preskenira, kje smo, in reče – čez deset let želimo biti pa tam. Torej mora biti neki papir, da reče, čez deset let želimo biti tam, in bilo bi silno dobro, da bi bil ta papir priloga k temu zakonu. Jaz ga ne najdem, gospod državni sekretar. Težko rečem, da sem računalniški strokovnjak, šel sem iskat po vseh možnih načinih, jaz tega papirja ne najdem. Prosim, da nas seznanite, kje ta papir je, da ste ugotovili, da je treba 2 milijardi točno v konkretne projekte. Potem pa se seveda malo ustrašim, kaj pa če ni bilo na podlagi tega, da skupina pametnih glav ni naredila ene vizije, kje želimo biti čez 11 let; in je bilo samo povpraševanje, kaj pa želite. Če je bilo takšno vprašanje, potem imamo silni problem, ki bo že zaznane neracionalnosti v slovenskem zdravstvu dodatno bistveno povečal, če je bilo poslano vprašanje, kaj želite. Moram vam povedati, da sam sem šel takoj pogledat stvari, ki sem jih spraševal v preteklosti. Jaz sem iz regije Pomurja, jaz sem član Kluba pomurskih poslancev, seveda potem prvo pogledam, kje pa je notri naša pomurska bolnišnica, splošna bolnišnica Rakičan, za katero mislim, nisem pa povsem siguren, da je ena največjih v Sloveniji, ko se deli 500 milijonov za te bolnišnice. Pa glej ga šmenta. Piše – investicija v tisto bolnišnico pa v tisto bolnišnico, novogradnja, dodatek h gradnji in podobno. Kaj pa za Pomurje? Samo adaptacija nekega oddelka. Seveda iz tega sledi, da bom kot član Kluba pomurskih poslancev, verjetno bomo vsi pomurski poslanci na vodstvo bolnišnice poslali vprašanje – Ali ste mogoče spali, ko se je delala zbirka želja? [[oglašanje iz dvorane]] Kaj pa je zdaj to?
Spoštovani gospod poslanec, prosim, spoštujte poslovnik in ne motite govornika, ko govori. Gospod Židan, nadaljujte.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Jaz obljubim, da nikoli ne bom pri vas tako odreagiral. Torej kako ste prišli do nabora teh želja, da ene regionalne bolnišnice se bo kar nekaj podiralo, gradilo. Mogoče racionalni odgovor, ampak mi poslanci ga ne moremo poznati, ker na papirju tega napisanega ni. Prosim pa vas, da mi odgovorite, zakaj v Murski Soboti samo adaptacija nečesa, nekje drugje pa rušitev pa novo, novo in novo. Naslednja zadeva, ker je serija vprašanj. Gospod državni sekretar, jaz sem tudi Mariborčan, od tam izviram, še starši tam živijo, pa nenazadnje tudi v Prekmurju, kjer sedaj živim, in sem tudi Prekmurec; naš klinični center je mariborski, ki pokriva eno tretjino Slovenije. Vi verjetno ne poznate, ker se na to temo z vami nisem kaj dosti pogovarjal, z vsemi vašimi predhodniki pa sem se prejšnja leta, ko sem v nekem trenutku zaznal, ob tem da se je splošno premalo investiralo, da pa je bilo od leta 2009 do 2018, torej v desetletnem obdobju, neko razmerje investicije med UKC Maribor pa UKC Ljubljana 1 : 2,22, kar je tudi nekje razmerje med velikostjo pa številom pacientov, ki jih letno obravnavajo. Potem pa ne vem, kaj se je leta 2018 zgodilo, investicije v Mariboru bistveno bistveno nižje, vsa razmerja porušena. In seveda sem pogledal, ali je ta kolač 750 milijonov evrov kolikor toliko – pa morate razumeti, ker drugih kriterijev notri pač ne najdem –, potem pogledam regionalni, en UKC pokriva eno tretjino Slovenije, drugi dve tretjini, oprema stavbe pa je v obeh v slabem stanju, v obeh. Če stopite na območje UKC Maribor, samo stavbe od zunaj poglejte, potem pa še stopite notri. Generalno bi se moralo vse obnoviti, na novo zgraditi, kakor tudi v Ljubljani. Potem prebiram, kaj obljubljate enemu UKC, kaj obljubljate drugemu UKC, kakor se pač vidi. Tudi to bi želel, da mi odgovorite, na podlagi česa ste to zapisali, ker ste zapisali. Pa me zanima, ali se bo ta trend, ki se leta 2018 – pa ne vem, zakaj – izpostavil, da je UKC tam nekje, jaz vem, da tega v resnici niti ne odločate visoki državni funkcionarji, ampak tisti uradniki, ki so za to zadolženi, ampak je občutek, kakor da tam sedijo samo ljudje, ki poznajo, da je v Sloveniji UKC Ljubljana. Vašega ministra, ko je bil kandidat, tukaj nekje je sedel, sem spraševal, pa je obljubljal vse mogoče, da bo tukaj naredil red pa da tega v bodoče tako ne bo. Iz tega dokumenta to ni čisto vidno. Da ne bom preveč časa porabil, da ponovim. Prvič, stališče, da se bo več denarja iz integralnega proračuna investiralo v investicije v javne, lahko rečemo temu tudi brez zadrege, državne bolnišnice, je pravilno, podpiram. Drugo. Zanima me, kje boste dobili ta denar. In ne reči, da bomo tako močni v pogajanju, ker se bodo vlade spreminjale. Želim si, da se ve, če se več obljublja, je treba več denarja v državnem proračunu zagotoviti. Tretje, kar želim, da mi pojasnite. Na podlagi česa so konkretne zadeve notri konkretno zapisane? Ali je mogoče od zadaj, kar mogoče tudi je – in če sem mogoče preveč čustveno govoril – korak naprej, potem se opravičujem v tem trenutku, da ste staknili pametne glave ljudi, ki poznajo in so skenirali Slovenijo pa vedo, kaj je treba, naredili nek načrt in na podlagi tega ta zakon, je super. Samo pokažite, da bomo to kot poslanke in poslanci videli; če ne pa imamo hudo težavo za vnaprej. Na tej točki bom zaključil pa hvala vsem za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Financiranje tega zakona sem že nekoliko omenil. Seveda, več bomo sredstev dobili iz evropskih strukturnih skladov, manj bo obremenjen državni proračun. Vendar, spoštovani poslanke in poslanci, zavedati se moramo nekaj, da Slovenija je v zadnjih desetih letih, pa lahko govorim tudi za prejšnjih 10 let, v slovensko zdravstvo vlagala 30 do 40 milijonov letno. 30 do 40 milijonov letno in zato je stanje takšno, kakršno je. Zato se bo Ministrstvo za zdravje izredno trudilo, da bo uspelo pridobiti sredstva iz evropskih strukturnih skladov, definitivno je pa dejstvo, da bo državni proračun moral zagotavljati tudi več sredstev, kot jih je pa do sedaj. Drugače ne bo šlo. Če želimo uspešno slovensko zdravstvo, bomo pač to morali narediti. Ne glede na to, katera vlada bo, kdo bo, to bo pač moral narediti. Gospod Židan, vi ste pravilno ocenili, gre za med 150 do 200 milijonov evrov na leto sredstev. Jaz sem prepričan, da bomo vsaj 50 milijonov na leto dobili iz evropskih sredstev, ostalo bo moral zagotavljati državni proračun. Ali bo lahko zagotavljal vseh teh 150 milijonov na letnem nivoju, je vprašanje, vendar enkrat se moramo tukaj, v parlamentu, in tudi verjetno vse nadaljnje vlade odločiti, ali bo podprlo slovensko zdravstvo in to omogočilo. Kar se tiče tega, kako smo prišli do teh podatkov. Če bi mi upoštevali želje bolnišnic, tako kot je bilo rečeno, potem bi prišli na okoli 4 milijarde, ker želja je seveda ogromno. Glavni dokument, ki smo ga upoštevali, je resolucija slovenskega zdravstva, ki velja do leta 2025. To je glavni dokument, iz katerega smo izhajali, kakšne so potrebe slovenskega prebivalstva. Na podlagi tega dokumenta smo uvrščali potrebne investicije, ki pa seveda niso vse. Moramo se zavedati, da se slovensko zdravstvo bo tudi v prihodnje izredno spreminjalo. Potrebe slovenskih prebivalcev se bodo regijsko spreminjale. Prebivalci se selijo iz regije v regijo, potrebe so različne, ampak osnova nam je bil ta dokument. Omenili ste tudi UKC Maribor. Kaj je bil razlog, da UKC Maribor ni v preteklosti bil tako udeležen? Prvič je bil razlog, da ni bilo pripravljenih projektov, enostavno. UKC Maribor ni imel pripravljenih projektov, ampak če ste si pravilno prebrali zakon, lahko vidite, da je razmerje v tem trenutku med investicijami, ki jih bomo vlagali v UKC Maribor in UKC Ljubljana, pravilno razporejeno glede na število pacientov, ki jih ta dva zavoda tudi obravnavata. Ministrstvo za zdravje nima nobenega namena kogarkoli diskreditirati z vidika investiranja, ampak bomo striktno upoštevali potrebe slovenskega prebivalca, pa ne glede to, s katere regije je. Nimamo samo Maribora, nimamo samo Ljubljane, imamo tudi Primorsko, imamo tudi Dolenjsko in tako dalje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Pripravi naj se Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani. Spoštovani gospod državni sekretar, imamo tudi Celje, Splošno bolnišnico Celje. Upam, da ne bo zgrajena do tretje faze, potem se bo pa zadeva ustavila in – kot je sotovariš Miha povedal – bojo bolnišnični objekti iz 1875. leta taki, kot so, ostali neprimerni za uporabo. Pa nisem mislil tega reči, samo kratka replika. Že Miha je prej povedal jasno stališče, da je po razpravah, ki tečejo v tem državnem zboru, jasno, da ne bo nikogar, ki ne bi takšnega zakona podprl, razen če to ni prazen papir, brez realne vrednosti zaenkrat. In te razprave zdajle nas pa vse opozarjajo prav na to plat, na finančno kritje tega zakona, ki je zelo pomemben, pomemben kot marsikatera druga zadeva. Sicer ne razumem, zakaj je Ministrstvo za zdravje, ki ima cel kup inštitucij pod svojim dežnikom, outsourcalo pripravo tega zakona in tudi najelo odvetniško pisarno, to je Vrtačnik, kot je bilo prej povedano. Vendar če je gospod Vrtačnik pomagal pri pripravi tega zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo, in glede na to, da je Novi Sloveniji pripravljal zakon o investicijah v orožje za Slovensko vojsko, in da tudi zdravstveno ministrstvo spada pod Novo Slovenijo v tej vladi, bi pričakoval, da bojo v tej stranki in v vladi toliko konkretni, da bojo znanje tega gospoda tudi izkoristili, da pripravi tudi zakon o investicijah v slovenske javne zdravstvene zavode. To bi najprej rekel, da zadeva postane konkretna, ne da govorimo o praznem papirju, ki bo zelo lep, in če bo ostal prazen, brez finančnih temeljev, je praktično predvolilni pamflet brez vrednosti. Zanima me nekaj. Zakon naj bi temeljil na Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025. V tej resoluciji je tudi zapisano, da bodo vse investicije v zdravstveno infrastrukturo temeljile na analizi in oceni potreb. Vprašanje: Kdo je opravil to analizo in oceno potreb? Kdaj je bila opravljena? Je posodobljena ali je stara? In kje jo lahko poslanci preberemo? Prosim. In drugič. Ta Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 predvideva tudi pripravo dolgoročnega strateškega programa posodobitve slovenske zdravstvene infrastrukture z nacionalnim načrtom investicij v javne zdravstvene zavode. Kje lahko preberemo ta program in kje vidimo ta nacionalni načrt? Če ga ni, kako lahko vemo, da so predvidene investicije, kot so tule zapisane, strateške? Ker rad bi rekel tole, že na začetku sem omenil, osnovna kritika zakona je, da gre za račun brez krčmarja. Finančne podlage tukaj ne vidimo. Da utemeljim, zakaj. V dveh točkah bom to povedal. Zakon o investicijah v zdravstvo in zakon o dolgotrajni oskrbi praktično nimata finančnega kritja. In ta vlada bo z znižanjem dohodnine na visoke dohodke in uvedbo socialne kapice na najvišje plače praktično, to smo že večkrat v tem državnem zboru opozorili, močno zmanjšala javne prihodke, ki so že zdaj premajhni za financiranje različnih zakonskih stvari, ki bi jih morala ta država zagotavljati občankam in občanom. In predlagani zakon skupaj z zakonom o dolgotrajni oskrbi je praktično neizvedljiv, če ne bodo sprejeti tudi ukrepi vlade na prihodkovni strani. Šircljeva davčna reforma ima cilj socialno kapico in bo zmanjšala socialne pravice, to se bo pokazalo že na srednji rok. Da povem, zakaj. Leta 2023 bo Evropska komisija zahtevala uravnoteženje javnih financ. In se bo cena denarja na finančnih trgih pa z manjšim tiskom denarja seveda povečala in bo treba začeti varčevati. Ko se pa začne varčevati, pa ne bomo varčevali pri Natu, to je tisti prvi zakon, ki ga je gospod Vrtačnik pisal, za nakupe orožja; ampak bomo začeli varčevati po starih izkušnjah iz te države pri nenujnih zadevah, to je pri investicijah v zdravstvo, pri pokojninah, socialnih prejemkih. Tako se je to počelo, ko je prišlo do krize v letih 2010 in 2014. Zato v Levici praktično izpostavljamo, pa mislim, da so tudi drugi kolegi in kolegice, ki so pred mano govorili, potrebo po zagotovitvi finančnih temeljev. In tole bi rekel, peti odstavek 2. člena določa, da se finančna sredstva namenijo primarni ravni. Zakaj torej je področje, ki pokrije 80 % vseh zdravstvenih težav, pokrito zgolj z 2,75 % celotnih investicij. Primarna raven, to so zdravstveni domovi. Ob tem pa vlada pravi, družinska medicina zagotavlja reševanje 80 % vseh zdravstvenih težav populacije. Zakaj vlada ne konkretizira te svoje ugotovitve, ki je pravilna, z investicijami v primarni zdravstveni nivo? Kot je fino rekel prej kolega Jani, Ljubljana, Maribor imata veliko v proračunu, bosta to zagotovila. Kaj pa ostale manjše občine? Bomo tam zdravstvene domove pa primarno zdravstvo, družinske zdravnike zaprli? In še tole bi zraven rekel, zapisali ste tudi oziroma je zapisal tvorec zakona, ki ga je vlada obravnavala, preden je šel v obravnavo, da se pomemben del finančnih sredstev namenja tudi v obliki dolgoročnih investicij v zdravstvene sisteme, ki bodo kos izzivom prihodnosti in morebitnim bodočim izbruhom nalezljivih bolezni. Poslušajte, to je arogantno, glede na to, da gre večji del investicij v sekundar in terciar, ne pa v primar, kot sem na začetku povedal. Pri tem, da vemo, da je za čas epidemije prav primar izvajal največji del posla s covid vstopnimi točkami ali pa z organizacijo financiranja. In rad bi za zaključek tole rekel. Kolegica iz Slovenske demokratske stranke, ko je prej predstavljala stališče, je fajn povedala. Iztrošenost opreme v našem javnem zdravstvenem sistemu je 80-odstotna, podobno stavbe glede na potrebe po zdravstvenih storitvah, ki naraščajo in sigurno zahtevajo tudi druge prostorske in opremske pogoje. In fino je državna sekretarka gospa Forte zadnjič povedala, ko smo obravnavali Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenemu zavarovanju, ki ga je Levica predlagala in so predlagali proračunsko rezervacijo za financiranje zdravstvenega varstva v Sloveniji, je rekla – prostori in oprema, če jih danes pogledam, so enaki, nespremenjeni, kot so bili 30 let nazaj ali toliko, ko sem se še jaz izobraževala. Res je, ta zalogaj je zelo velik. Zato še enkrat poziv, podpiramo ta zakon, ampak pozivamo pripravljavce – postavite mu realne temelje. Predvsem pa še nekaj, kar smo opozorili gospo Forte. Vsi ti prostori in vsa oprema bo pa na koncu rabila kader, da bo notri delal, za to se rabi pa denar, torej denar za kadre v javnem zdravstvenem sistemu, kjer je treba število timov gotovo povečati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek. Pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Ja, zelo težko se je v tem državnem zboru boriti proti tako dobremu retoriku, kot je Jani Möderndorfer. Zavedati se je pa treba, da bodo ljudje dobro živeli, če bomo mi politiki dobro delali in ne dobro govorili. In prosim, spoštovani državljanke in državljani, tega ne pozabite. In prepričan sem še v eno stvar. Če bi takšnemu poslancu dali škarje in platno v roke, se v desetih letih v zdravstvu ne bi spremenilo ničesar. Edino, kar bi se spremenilo, je to, da bi poslanec Jani Möderndorfer zamenjal pet strank. Pred nami je zakon, ki smo ga pripravili v tej vladi, in ta zakon bo prvič v tridesetih letih zagotovil sredstva za slovensko zdravstvo. Prehajamo od besed k dejanjem, kajti samo dejanja štejejo v tej državi in ne vaše floskule in lepe besede, populistične. Samo dejanja štejejo in nič drugega. In epidemija, smejte se, ampak epidemija je pokazala vso bedo zdravstvenega sistema. Vprašajmo se, kdo je bil zadnjih 20 let vedno na oblasti in nikoli nič kriv. Vprašajmo se, kdo je bil to. Verjetno vi nosite največjo odgovornost za nastalo situacijo tudi v zdravstvenem sistemu, v zdravstvu na splošno. Sprašujem se, zakaj niste vi naredili vsega tega, ko ste imeli škarje in platno v rokah. Zakaj niste? Danes pa ste pojedli čisto vso pamet tega sveta. Z vsem spoštovanjem, da ne bom narobe razumljen. Predlagam, da se državljani vprašate sami, zakaj je danes tako, kot je. In ko sem poslušal poslanca Dejana Židana, tudi odličnega retorika, odličnega govornika, ki pravi, da je prekmurski poslanec. In kako to, da bomo v bolnišnici v Murski Soboti adaptirali samo en oddelek? Poslanec Dejan Židan je tudi vseslovenski poslanec že vrsto let. Kaj ste v svojem mandatu naredili? Povejte mi, koliko bolnišnic ste zgradili, ko ste imeli škarje in platno v rokah. Samo na to odgovorite, samo dejanja štejejo, ne vaše besede. Ta vlada danes z današnjim zakonom odpravlja zatečeno stanje in zagotavlja sredstva za naslednjih deset let. Dve milijardi namenjamo za to. Dve milijardi namenjamo za zatečeno stanje. To bi morali že zdavnaj storiti. To bi morali storiti že vrsto let nazaj. Tako pa je epidemija pokazala, v kakšnem stanju je naše zdravstvo. Investicije bodo seveda po celi Sloveniji, ko tako radi govorimo o decentralizaciji. Predvidene so investicije za univerzitetna klinična centra Ljubljana in Maribor, in sicer v višini 763 milijonov evrov. Podhranjena UKC Ljubljana in UKC Maribor. In zakaj sta podhranjena? Ker je ves ta čas denar sledil tistim, ki medicinsko opremo preprodajajo, in ker ves ta čas denar ni sledil pacientu; in to je rakrana našega zdravstva. Zato je takšno stanje, kot je, in mnogi v tej dvorani še sedaj poslanci ste do sedaj gledali stran. In tukaj so odtekali milijoni in milijoni. In vse pretekle vlade nosijo odgovornost za to, vse pretekle vlade, od prve do zadnje. In tudi to odpravljamo v tej vladi, da do predplačil v zdravstvu ne bo več prihajalo, kot je prihajalo do sedaj. Sedaj pa seštejte, spoštovani državljani, seštejte 1 plus 1 in boste razumeli, zakaj tako zelo pada po tej vladi, zakaj pada tako veliko zadnje čase po nas, koalicijskih poslancih. Zato, ker slabo delamo. Jaz mislim, da ne. Ker če bi mi delali slabo, bi nas pustili pri miru, kar naj delajo slabo. Verjetno zato, ker delamo dobro, zato toliko leti po nas. Zato, ker razmišljamo dolgoročno, ker tako, kot je bilo do sedaj, več ne more biti. In zato namenjamo denar v zdravstvo. Zato, da bodo imeli korist od tega naši državljanke in državljani. Zato. Da nadaljujem. Predvidene so investicije tudi za splošne bolnišnice, negovalne bolnišnice in negovalne domove. 557 milijonov namenjamo za to. Specialne bolnišnice, lahko jih tudi naštejem – URI Soča, potem imamo Šentvid pri Stični, Onkološki inštitut, Klinika Golnik, Bolnišnica Topolšica, Ortopedska bolnišnica Valdoltra, Bolnišnica Sežana. Predvidene so investicije tudi za Psihiatrično bolnišnico Vojnik in Ljubljana, porodnišnico v Kranju in Bolnišnico za ženske bolezni in porodništvo Postojna. Zdravstvena dejavnost na primarni ravni – 50 milijonov namenjamo za to. Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, Nacionalni inštitut za javno zdravje in Zavod Republike Slovenije za transfuzijsko medicino – 33 milijonov. Namenjamo tudi za visokošolske zavode, za enovit magistrski študijski program Medicine, Dentalne medicine in Farmacije ter pripadajoče študijske in raziskovalne dejavnosti ter za druge srednje šole, višje strokovne šole in visokošolske zavode s področja zdravstva. Dve milijardi namenjamo za slovensko zdravstvo. Sedaj sem prebral zelo na hitro. In če koga zanima, lahko objavim tudi na svoji Facebook strani, kjer si lahko to tudi bolj podrobno preberete. In če bo danes vse tako, kot mora biti, če je še kaj odgovornosti v tej državi oziroma v tej dvorani, jaz iskreno upam, da bomo danes to podprli vsi, soglasno. Upam, da se vsi zavedamo, da je sprejetje tega zakona o investicijah v zdravstvo zaveza za vse naslednje vlade, ne glede na to, kdo bo na oblasti naslednjih deset let. To je zaveza za vse naslednje vlade, pa je na oblasti levi, desni, srednji, ni važno. In to zavezo bo treba spoštovati. To pomeni, da bo manj denarja za kanaliziranje, za neke mehke študije. To pomeni, da bo šel denar tudi v zidove, v to, da bodo ljudje tudi lahko to uporabljali, ker od mehkih študij – vemo, kaj je s tem. In zato je Jani Möderndorfer, naš poslanec, nesrečen. Sam je rekel, da je nesrečen, zato ker smo mi dali zavezo, da nobeni vladi ne bo prišlo na pamet, da denarja ne bo dala tja, kjer ga v tem trenutku najbolj potrebujejo naši državljani. In kdorkoli bo na oblasti, bo moral ta denar dati izključno zato, ker predvideva ta zakon v investicije v zdravstvo. Slišal pa sem sedaj v razpravi, da poslanec opozicije pravi, da tega zakona ne more podpreti. Kako, da ne? Dajte mi povedati en preprost razlog. Dajte mi povedati en pameten razlog, zakaj tega zakon poslanec iz opozicije ne more podpreti. Tega enostavno jaz ne morem razumeti. In ko smo pred nekaj časa poslušali tudi v tej dvorani očitke, da dajemo denar v vojsko in ne v zdravstvo; vam sedaj z dejanji tudi odgovarjamo. Saj veste, o tem je bilo zelo veliko govora, da dajemo 780 milijonov v vojsko. To je prihajalo predvsem s strani Levice. Ampak resnica je seveda čisto drugačna. Po projekcijah Šarčeve vlade bi sami dali takrat 480 milijonov v vojsko. Se pravi, mi bi dodatno dali samo še 50 milijonov na leto, približno je to skupaj, recimo čez palec, 300 milijonov v šestih letih dodatno za vojsko. Sedaj, danes, v tem trenutku pa v zdravstvo dajemo šest- do sedemkrat več dodatno. In ne manipulirati s številkami in jih obračati v svoj prid. 300 milijonov dodatno za vojsko in slabi dve milijardi, 1,9 milijarde v slovensko zdravstvo dodatno. To je dejstvo in to je resnica, vse ostalo je pa zavajanje in to, da si vodo vozite na svoj mlin. Verjamem, da pade na plodna tla, ko poslanec Levice reče – dajmo več denarja v zdravstvo namesto v vojsko. Kdo pa ne želi tega slišati, ker se zelo lepo sliši; ampak realnost je seveda drugačna. V slovensko zdravstvo, kot sem povedal, dajemo slabi 2 milijardi evrov in to ni nabiranje političnih točk, to je naše delo. To je delo za naše državljanke, državljane, to je delo za ljudi. To so investicije za njih, zato da v tej državi gradimo bolnišnice, da gradimo domove za starejše, da gradimo šole, pomagamo sofinancirati šole in vrtce širom po Sloveniji. Prvič v desetih letih namenjamo 115,5 milijona za vrtce in za šole, da pomagamo ljudem, tako kot smo jim pomagali v PKP-paketih, da pomagamo občinam, da jim dvigujemo povprečnine, da gradimo ceste, da odpravljamo krivice našim najšibkejšim državljanom, se pravi invalidom, slepim osebam, osebam s posebnimi potrebami, da uvajamo brezplačno sobivanje staršev otrok v bolnišnicah in jim nudimo tudi bolniško nadomestilo za izpad dohodka, da dvigujemo pokojnine. To je naše delo, da pomagamo gospodarstvu. To je naše delo in to ni nabiranje političnih točk. In nenazadnje je naše delo tudi to, da pomagamo izčrpanemu slovenskemu zdravstvu in temu zdravstvu namenjamo v prihodnjih desetih letih slabi 2 milijardi evrov denarja. In da zaključim. V življenju štejejo samo dejanja in ne lepe besede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, mag. Dejan Židan.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo, ker je pač ta mladenič na drugi strani govoril. Veste, ni klecnilo javno zdravstvo v tej epidemiji, javno zdravstvo nas je rešilo v tej epidemiji. Klecnila je slaba vlada in vsi, ki jo podpirate. In to skušate danes popravljati takole, da boste skušali – če se ne ustrašite in ga umaknite tako, da boste priložili točko – sprejeti zakon, ki omogoča direktni prehod v diktaturo. Ni klecnilo zdravstvo, javnemu zdravstvu se lahko samo zahvalimo. Hvala, ker ste bili tukaj, hvala, ker ste prevzeli paciente, ki jih niso želeli prevzeti tisti, ki so del zasebnega zdravstva! Javno zdravstvo jih je prevzelo. Pa še nekaj bi vam rad povedal, še nekaj, imam še dve minuti. Ali zmorete počakati? Hvala. Kot drugo, res je, premalo se je vlagalo v preteklosti. Varčevanje, varčevanje, varčevanje povsod, kjer je bilo treba investirati v javno dobro. To se zdaj popravlja, ampak s sprejetim papirjem danes oziroma v naslednjih mesecih se sprejme samo še papir, treba bo pa denar zagotoviti. In se je investiralo po celi Sloveniji, ampak jaz še vedno nisem dobil odgovora, kdo v vladnih kabinetih je pisal notri konkretne besede, konkretne projekte v ta papir, ki je pred nami; in zakaj je bolnišnica Rakičan omenjena samo za adaptacijo. Pogledal sem dokument, ki ste ga omenili, gospod državni sekretar, ne najdem tega. Mogoče slabo gledam, ker sem na hitro pogledal, ker drugače ne more človek tukaj preko računalnika, ki ni računalnik, ampak je mobitel. Ampak nekdo bo to moral odgovoriti. Zakaj mojega Rakičana, vse ostale bolnišnice so, pri nas pa samo adaptacija? A je bilo to klicanje v vaše kabinete; ali je v ozadju resen papir, ki omogoča resen razvoj, desetletni razvoj slovenskega zdravstva? Kot poslanec imam pravico do te informacije. Hvala.
Hvala lepa. Replike na repliko ni. Izjemoma dovolim. Izvolite, gospod Reberšek.
Hvala lepa za to, ker ste mi izjemoma dovolili, da lahko še enkrat spregovorim. Tudi jaz nisem dobil odgovora in moje vprašanje se je glasilo: Koliko bolnišnic ste v stranki SD postavili; v zadnjih dvajsetih letih ste bili štirinajst let na oblasti? Koliko bolnišnic stoji, ko ste imeli škarje in platno v rokah? Prosim, če mi lahko na to odgovorite. In ne mi dajati gor okvirjev, dajete mi gor okvir. Govorite o diktaturi. Kakšen pa je to poslanec, ki svojo politično pot gradi na tem, kakšen je njegov odnos do predsednika Vlade?! Jaz bom svojo politično pot gradil na tem, kaj bom naredil za ljudi, ker smo to šteje in ne lepe besede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Predsedujoči, mislim, da je danes na nek način ta razprava, ne glede na to, kakšna so bila mnenja, v nekem konstruktivnem duhu vendarle potekala; sedaj si pa nekateri poslanci privoščijo korak predaleč. Da nekdo v tem državnem zboru govori, da uvaja ta vlada diktaturo, to je vendarle predaleč. Mi smo živeli v diktaturi in mnogim je ta diktatura usodno vplivala na življenja. In mislim, v tem hramu demokracije ni prostora za takšna izrazoslovja, posebej pa še zato, spoštovani, ker se jaz pri tem zelo bojim. Namreč ljudje, ki drugim očitajo neko diktaturo, se sami klanjajo diktatorjem. In jaz se dejansko bojim, da bomo res prišli spet tja, odkoder smo šli, ampak ne zaradi tistih, ki nam očita, ampak zaradi tistih, ki dejansko to kličejo. Jaz bi res prosila, da se v prihodnje izogibamo besednjaku, kot je diktatura in tako naprej. Hvala bogu, imamo Ustavo Republike Slovenije, hvala bogu, imamo zaenkrat demokratični sistem in ostanimo pri tem.
Hvala za vaš predlog. Resnično tudi jaz vas, spoštovani kolegice in kolegi, prosim, bodimo strpni, bodimo spoštljivi eden do drugega, ker ta slika se zrcali tudi izven parlamenta. Postopkovno, mag. Dejan Židan. Izvolite.
Saj bo zelo kratko, gospod podpredsednik. Jaz prosim, da onemogočite, da z menoj obračunavajo preko proceduralnih predlogov. Mi v resnici nismo bili v komunizmu, bili smo v socializmu in to je milijon let daleč od diktature. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj bom dal besedo predstavniku Vlade. Mag. Robert Cugelj, izvolite.
Hvala lepa. Gospod Židan, bolnišnica Murska Sobota je ena od izredno pomembnih bolnišnic v regiji, ki jo pokriva. Sedaj vi omenjate en projekt, ki je pač notri napisan, še enkrat bom poudaril. Zakon, ki ga bomo in ga boste vi sprejemali, bo upošteval enako regijske potrebe vseh bolnišnic in bo gradil na tej zadevi. Še gospodu Ciglerju. Kar se tiče tega, iz kje smo izhajali? Na Ministrstvu za zdravje je bila narejena študija – postavitev regijskih bolnišnic. Na žalost je ta študija nekoliko zastarela in jo bomo posodobili, plan imamo nekje do konca meseca septembra, kar bo pokazalo, kakšne so realne potrebe razvoja vseh regijskih bolnišnic in tudi vseh ostalih bolnišnic, ki pridejo v sklop tega zakona. Imamo več dokumentov na Ministrstvu za zdravje, ki so bili osnova tega zakona; bo pa seveda treba še določiti potrebe in še se bodo v prihodnosti določale. Kajti moramo se zavedati, da potrebe slovenskega prebivalstva so danes takšne, čez 10 let bodo lahko drugačne, ali čez 5 let bodo lahko drugačne.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Pripravi naj se Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdravljeni, dragi kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Meni je nekaj danes všeč pri tej debati, in sicer da smo končno le družno ugotovili, da je zdravstveni sistem podhranjen in da je tukaj nekaj treba storiti. Kako, na kakšen način, v kateri smeri, pa mi za to, kar so sedaj te investicije naštete, ko je skupek investicij, nimamo podlage. Od zadaj jaz pogrešam neko strategijo. Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 ima samo štiri leta pred seboj, tu je pa deset let, torej ne moremo na tem graditi, nekaj ne gre skupaj. Po vseh teh visokoletečih besedah, kar smo jih tudi čuli na neki strani, in tudi kazanje – vi ste krivi, oni so krivi. Zadnjih dvajset let, bom zopet poudaril, je bila deset let na oblasti, so vodile vlado stranke iz koalicije; tisti, ki smo v opoziciji, sedem let, pa preračunajte. Ja, SMC dvakrat, pa Janševa vlada vmes, pa še zdaj ta, seštejte. Če ne znate sešteti, vam jaz napišem, poglejte v program. Ne, ker to je brez veze, vsi smo varčevali na zdravstvu, ali namenoma ali nenamenoma je to slabilo zdravstveni sistem. Ali smo gradili zato, da se zasebništvo lahko bolj razvije, ali zaradi tega, ker smo šparali na napačnih koncih, ni bistveno. V glavnem bi rekel, da pogrešam, da se opredelimo, da postavimo to strategijo zdravstvenega sistema. Najprej pa moramo vedeti, katere so vrednote. Mislim, da vsi vemo, za vrednote stalno govorimo – dostopno javno zdravstvo, to so vrednote. Poslanstvo je jasno. Za razliko od nekaterih, ki govorite, da zdravstvo ne bi bilo v zavodih, ampak gospodarskih organizacijah, to je nora misel. Glejte, kaj pravi Zakon o gospodarskih družbah, ZGD: Namen gospodarske organizacije je ustvarjanje dobička. Čisto jasno in glasno, nič drugega ne pove. To je ta namen. In namen v zdravstvu ne more biti ustvarjanje dobička, ampak je ustvarjanje zdravja, nacionalnega, ljudi, možnosti. In to je zdravje, zato je zdravstvo drugačno. Ampak v zdravstvu je treba tudi gospodariti, ker zdravstvo ima svoje storitve, nekdo plačuje te storitve, enako, samo da je na netržni način to rešeno, torej plansko, preko javnega, zato ker se je to po celem svetu izkazalo veliko bolj racionalno kakor pa tržna organiziranost. Zopet bom ponovil, Amerika daje 17 %, mi izpod 8 %. Amerika po podatkih ima slabše zdravstvene rezultate kot mi, pa ima enkrat višji nacionalni dohodek per capita. Torej naše zdravstvo pri tem, ko je toliko podhranjeno, se je še neverjetno dobro obneslo in je naredilo. Zato ne govorimo. Imamo vrhunske strokovnjake, imamo predane sestre, en kup stvari, ampak to zdravstvo ne rabi samo zidov, dajmo si zapomniti, ne samo kadrov, sester, zdravnikov; rabi dobro organiziranost. Zavod za javno zdravstvo, zopet bom povedal primer, ko smo bili v UKC Maribor z Odborom za zdravstvo, nam je lepo direktor UKC povedal, da oni nehajo z operacijami septembra, če nimajo za naprej zagotovljenega denarja, tako se planira. In niso bile storitve opravljene, čeprav so bili tam zdravniki, operacijske sale, bolniške postelje. So bile kapacitete in se niso koristile zaradi neumnega oziroma skrajno neracionalnega sistema razmišljanja in pristopa. In [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Je v redu, samo ni še spremenjeno. Da drugo povem, niti ne moremo mi, glejte, punce drage moje, jaz sem fural cel čas firme in vem, kaj to pomeni in kaj pomeni konstrukcijo zaključiti. Ta denar, kot pravi kolega, da ga dajemo – naša vlada daje, daje, daje. Čigav denar daje, lepo vas prosim? Čigav denar daje? Ga ni, vse si sposojamo, lezemo v luknjo, ki nas nikamor ne vodi. Prav je, da je nek čas, ampak to luknjo bo treba pokriti, prej ali slej. Mi se moramo zavedati, koliko dajemo. In brez ene jasne vizije, katere so vrednote, kaj je poslanstvo, kaj je vizija v zdravstvu. Vmes pa moramo imeti cilje s strategijami, kako te vmesne cilje dosegati, od točke do točke. Kdo je nosilec, na kak način, kdaj, časovno opredeljeno, da vemo slediti, drugače ne moremo nikamor priti. In potem še taktika na koncu, ki je načrtna akcija za dosego določenega cilja. Da je ta plan pred nami, jaz vidim to takoj, zato je pred nami, ker nas je Evropa brcnila, da smo to naredili, ker Evropa je v Načrtu za okrevanje in odpornost jasno rekla, koliko mora iti za zdravstvo, za socialo in druge stvari. Ko smo mi dali prvi načrt za okrevanje in odpornost, so nas gladko zavrnili, ker je bilo brez veze. Pa smo v tem načrtu, ki je zdaj, tudi kar sestavili neke plane in to je del tega, ker moraš nekaj pokazati, kar boš delal, čeprav zadaj ni strategije, ni strateškega načrta sploh, ni vrednot, ni onega, ni tretjega. Nas je brcnila in hvala bogu, da nas je brcnila, da je vsaj nekaj nastalo, da imamo o čem debatirati. Mislim, da so ta vlaganja – ne ravno točno ta, saj to bo treba še enkrat premisliti – prava stvar, ker moramo, če imamo 80procentno odpisano opremo. Jaz govorim bolj o opremi, recimo. Ampak navsezadnje moraš konstrukcijo zaključiti in to bo treba iz državnega proračuna dati, kakor ste jasno povedali, državni sekretar. Brez tega ne bo šlo. Kje ga bomo pa v državni proračun dobili? Tako, da bomo dajali davčne odpustke, kakor smo danes slišali. Davčne odpustke. Jaz ne vem. To je tako, če si jaz zamislim doma, smo v stari hiši in se zmenimo z ženo, z družino, da bomo obnovili hišo, da jo bomo poštimali. Ampak ženi ne bo treba več v službo hoditi, z eno plačo bomo naredili, ne z dvema. Ne moreš si tega zamisliti, ne gre, je treba vlagati noter, je treba denar dobiti. Mi pa delamo tako – žena ne bo zaposlena, ne bo plačevala in klinc, pardon izrazu, mi je ušlo. To ne gre, to ne gre. Vedeti moramo, da so vrednote, pri zdravstvu še posebej, etični temelj delovanja. Ta vizija in poslanstvo mora določati smer. Strategija z vmesnimi cilji mora pa tisto, kako se to uresničuje. In tam bomo vedeli, kam razporediti sredstva in kaj je potrebno. Ali je to, kolikor je nekdo omenjal, mislim, da je Möderndorfer omenjal nekdanjega zdravstvenega ministra Marušiča, da rabimo 5 bolnic. Jaz ne vem, v to sploh ne grem. Ko sem danes poslušal naštevanje, kam se bo vse vlagalo, da se bo enako vlagalo, mi ni pomembno, to je bolj stroka, to naj se zmenijo. Ampak vam povem, če hočemo kam priti, bo treba tudi menjati zakon o javnem zdravstvenem zavarovanju, ker si bomo morali drugače razporediti sile, ne da eni in isti držijo ter imajo tiste norme in svoje plane. Ne gre tako, ne gre, ker se vidi, da ne gre. Na drugi strani bo treba Zakon o zavodih spremeniti, ker direktor [[…]]Jaz imam izkušnjo, sem to pogledal, ko sem šel stran iz Metropola, so me hoteli v bolnici Izola. In sem šel sistem gledat, kakšna pooblastila, kaj lahko naredim; in potem ko sem videl, da imam taka pičla pooblastila, sem rekel – pod takimi pogoji si jaz ne upam voditi bolnice. Si ne upam voditi nobene organizacije, ker nimajo pooblastil. Nimaš prostih rok, v vsem si ukleščen. Tudi s to zavarovalnico, kot sem navedel primer. Kako je naš kolega, ki je vodil bolnico Izola, spravil na boljše številke? Tako, da je sekal, da niso opravljali tistih storitev, ki niso bile plačane. Preprosto. Treba je gospodariti tudi z bolnicami, zdravstvenimi domovi, rabimo tega gospodarja, da naredijo oni, na drugi strani pa tudi, kar naredijo, morajo imeti plačano prek sistema zdravstvenega zavarovanja. In to mora biti racionalno organizirano. Ne pa tako, da mi onemogočamo racionalno organiziranje in dobro delo bolnic in zdravstvenih domov in kaj jaz vem. Nekaterim se zdi, da je to celo fajn, ker odpiramo prostor za zasebno iniciativo, ker zasebno je dobro, javno ni dobro, čeprav je popolnoma jasno, da je javno zdravstvo implicitno boljše. Jaz sem za ta dodatna vlaganja, sem, samo je treba to temeljito prevetriti. Brez nekega strateškega načrta za desetletje je to popolnoma neresno delo, zdaj resno povem, popolnoma neresno delo. Tega se je treba lotiti resno, načrtovati z vsemi temi, tudi z organizacijskimi prijemi, tu smo najbolj švoh, vam povem. Kakor sem jaz videl, sem bil enkrat v čakalnici v Izoli. Sem čakal v čakalnici, kjer sem bil popolnoma sam, čakalnica pa 30 kvadratnih metrov. Nekaj je bilo neracionalno narejeno. Torej je treba paziti, gospodariti, kaj se dela, kako se dela, za čim cenejše denarje. In konstrukcija mora biti zaprta, zapomnite si. Kdor gradi hitro, če ima narejene vse stvari, je poceni; če pa to odlašaš leta in leta, leta in leta, Onkološki institut, drugo, tretje, da te srce zaboli, stojijo zidovi in propadejo. To je neresno lotevanje projektov, in to državnih. Zdravstveni sistem je tak resen sistem, da ne bi smel biti brez tega. In če mi ne bomo dali pooblastil vodjem organizacijskih enot, ali so to direktorji zdravstvenih domov ali pa direktorji bolnic, morajo imeti možnost, da delajo. Če jim ne damo pooblastila, ne morejo biti niti odgovorni. In kakor smo vse videli, kakor so se menjali tukaj neki direktorji po bolnicah, se dejansko niso čutili odgovorni, zato ker jim niso plačevali storitev, če so naredili čez toliko. Eden od razlogov. In ponavadi smo delali, da smo dobrega zdravnika dali na direktorsko mesto in smo dobili slabega direktorja. Za direktorja, za voditi organizacijo so potrebna druga znanja, ne pa poznavanje človeškega telesa, organov in tako naprej. Toplo polagam na srce, banke ste tu sogovornik oziroma ministrstvo za zdravstvo, tudi sedanji vladi, da pripravi to zadevo, ne tako kot je rekel Reberšek – neke mehke študije. Brez študij se nobeden več ne premakne, če ne preučiš. Majhne firme načrtujejo svojo bodočnost za deset let naprej, kaj ne bi en zdravstveni sistem. Mora to biti, drugače vse izgubimo. In če nimaš dejansko vizije postavljene, ne moreš imeti tudi ciljev in strategije. Ne gre. Enostavno se ne da tako delati. Struktura je tako narejena in tako se dela in vse uspešne firme tako delajo. Ne morejo brez tega, da nimajo vrednot, poslanstva, vizije in vmesnih ciljev in strategije. In potem temu sledi načrtna akcija, to je pa na taktičnem nivoju, kaj v nekem trenutku narediti. In da se vrnem nazaj, se mi zdi, da je cifra primerna. Zdaj bom rekel zelo na pamet. Se mi zdi, če povečamo za to, to pomeni, da se investicije v zdravstvo povečajo za 0,7 %. Tako sem si jaz malo zračunal. Se za 0,7 % poveča in se približujemo, skoraj za procent smo bližje potem evropskemu povprečju, kar bi bilo normalno, okoli 10 %. Dajmo tako razmišljati in poskusimo stopiti vsi skupaj in delajmo to na pravi način. Zdaj imam občutek, da je to narejeno na silo, zato ker nas je, hvala bogu, Evropa brcnila, da smo to naredili. In da je narejeno tudi malce populistično, na dušo volivca. Evo, mi smo pa prvi, kakor kolega pravi, mi smo pa prvi, ki dajemo v zdravstvo. Mi smo pa prvi. Pa nič nismo še dali. Kaj smo dali? Ampak dajmo narediti to, da bo šlo v pravo smer. Tako kot vas je toplo nagovoril moj kolega Möderndorfer, vas jaz tudi, državni sekretar. Kakor sem vas poslušal danes, so mi bile vaše besede prave. In dajte razumeti, da tudi poslanci opozicije nekaj vemo in lahko damo kak koristen predlog. In bi res predlagal, da se potrudimo v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert. Pripravi naj se Jože Lenart. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Pravzaprav se mi zdi, da danes moramo svojo razpravo usmerjati v državljane, jo namenjati državljanom, in zato je moj uvod naslednji. Spoštovani državljanke in državljani, končno! Končno smo dočakali nekaj, o čemer govorimo že leta, pa se ne naredi nič, danes pa je pred nami prvi korak. Skratka, prvič v zgodovini bomo sprejeli zakon, ki bo v investicije v naše zdravstvo vložil ali pa bo namenil okoli 2 milijardi. Za naše zdravstvo gre. Seveda sem poslušala opozicijske poslanke oziroma poslance, poslanke danes niso kaj razpravljale zaenkrat še, in mi je bilo zelo zanimivo, kako iz petnih žil iščejo argumente, da bi poskušali popljuvati ta zakon ali pa ga zminimizirati. Ne da se ga. Zminimizirati se ga ne da, popljuvati še manj, zato ker gre za denar, ki gre v naše zdravstvo. Drugo, kar se mi zdi zelo pomembno pri tem zakonu, je, da so se sesule tudi tiste hišice iz kart, ki so nenehno tej vladi ali pa tej koaliciji očitale, da uničujemo javno zdravstvo. Za javno zdravstvo gre, spoštovani, in vlagamo v javno zdravstvo. Lahko pa se pogovarjamo o tem, kaj smo počeli vsa leta do sedaj, in vemo, kaj smo počeli. Bore malo glede na podatke, ki jih imamo. Morda za uvod vendarle nekaj pomembnih podatkov. V povprečju EU se v zdravstvo namenja okoli 2 tisoč 887 evrov na prebivalca. Podatki za Slovenijo bistveno slabši, in sicer okoli 2 tisoč evrov na prebivalca. Tukaj se vidi, koliko smo dajali za naše zdravstvo. Ko govorimo o naši kadrovski strukturi, velikokrat govorimo, kako pomembno in dobro kadrovsko strukturo imamo na področju zdravstva. Res je, ampak tudi le-ti so samo ljudje in tudi le-ti imajo svoje omejitve. In zato je pomemben tudi podatek, da imamo v Sloveniji 3,2 zdravnika na tisoč prebivalcev, medtem ko ima na primer Avstrija 5,2 zdravnika na tisoč prebivalcev. Mi dejansko lahko govorimo o dobri kadrovski zasedbi, ampak jo je premalo. Ti ljudje zmorejo pač toliko, kot zmorejo. Žal tudi podatki kažejo o vse večji obolelosti zdravnikov in tudi krajši življenjski dobi in na vse to odgovarja zakon, ki je pred nami. Prej je bilo rečeno, da ni vse v zidovih, pomembna je tudi organiziranost. Absolutno, ampak organiziranost brez pogojev dela pa tudi ni mogoča. V prazni operacijski sobi ne moreš nič organizirati. Lahko se vsi skupaj vržejo na pacienta, mu dajo umetno dihanje, ampak brez primerne opreme in brez primernega prostora žal pomoč ne bo prav dolgo uspela ali pa bila na koncu uspešna. Zelo pomemben podatek je tudi, da je v letu 2019 bilo kar okoli 81 % opreme amortizirane. Veste, kaj je to 81 %. In ob vseh teh podatkih, ki sem jih povedala, kajti to so podatki za nazaj, se je naš zdravstveni sistem soočil še s koronakrizo. Si lahko mislite, ob vseh teh res alarmantnih podatkih je naš zdravstveni sistem preživel praktično že tri vale koronakrize, in to mnogo bolj uspešno kot nekatere države, ki so bistveno bolj razvite od Slovenije, ki so potrebovale tujo pomoč oziroma so morali paciente voziti v tujino. Slovenija je zdržala, zdržal je njen zdravstveni sistem oziroma zdržali so zdravstveni delavci. Sedaj pa je čas, da seveda enkrat prenehamo samo s tem, kako smo jim hvaležni, ampak da nekaj začnemo vlagati tudi v ta sistem, da bo lažje funkcioniral; in zato danes gre. 2 milijardi. Nekateri so rekli, da denarja za to ni. Državni sekretar je lepo povedal, pol milijarde, še nekaj več kot pol milijarde je že zagotovljeno iz tako imenovanih evropskih sredstev. Prej je gospod Starović rekel – ja, ja, to nas je brcnila Evropa. Ne bo tako lahko šlo. Njihov minister je bil zadolžen za črpanje evropskih sredstev pa je v tistem času naredil zelo malo, tudi evropska sredstva je treba znati črpati in pri tem Slovenija ni bila vedno najbolj uspešna. Jaz verjamem, da ravno pod to vlado – in to tudi kažejo podatki – se je črpanje bistveno bolj izboljšalo. Res je, denar bo treba dati tudi iz proračuna. Vendar jaz vedno, ko smo sprejemali proračun, sem povedala naslednje. Prioritete, proračun mora biti oziroma je stvar prioritet. Jaz sem vesela, da ta vlada med prioritete daje tudi zdravstvo na zelo visokem mestu, enem najvišjih, in tako je tudi prav. Kajti desetletja nevlaganja v ta sistem so pokazala svoje in dejstvo je, da se seveda lahko danes obmetavamo z nekimi populističnimi izrazi, kot so: v to bolnišnico ste pa predlagali premalo, ta bolnišnica sploh ni omenjena, drugi bolnišnici se vedno nekaj daje, tej pa ne. Mislim, da se tako ne moremo ukvarjati, kajti tako se gredo otroci v peskovniku. Mislim, da se moramo mi pogovarjati o tem, kar dejansko ta zakon generalno prinaša. Generalno prinaša izboljšanje področja po celotni Sloveniji. Ne prinaša vseh rešitev, seveda ne. Mislim, da je državni sekretar prej povedal, da bi rabili skoraj še enkrat toliko denarja. Ampak poglejte, če bomo sedaj sposobni ta denar pravilno in pametno porabiti, se bo stanje bistveno izboljšalo. In ni zlomka, da bomo lahko morda tudi v prihodnje še kakšno stvar dodali in stanje še izboljševali, ampak pomembno je začeti. In ta zakon je pomemben začetek na tem področju. Marsikaj seveda je tudi bilo zamujenega, ampak jaz mislim, da bomo s temi ukrepi ali s temi usmeritvami, ki so, naredili pomemben korak. Kot drugo, to ni edini zakon, ki smo ga v teh dneh sprejemali in nekako izboljšuje sliko na področju zdravstva. Treba je še enkrat spomniti na zakon o nujnih ukrepih v slovensko zdravstvo, ki tudi zelo pomaga pri izboljšanju kadrovske slike. Mi smo se leta pogovarjali o čakalnih vrstah. Vse, kar smo se pogovarjali, je samo to, da smo vsako leto ugotovili, da je večje število ljudi v čakalnih vrstah. Ukrepov pa pravzaprav ni bilo. Če so pa bili, so bili pa neuspešni. Zakon o nujnih ukrepih na področju zdravstva in tudi ta daje pomemben vidik tako na področju primarnega zdravstva in tudi poudarek na tako imenovani specializaciji iz družinske medicine. Ni res, prej je bilo rečeno, da smo se ukvarjali samo z večanjem razpisov za specializacijo. Ni res. Ravno na področju družinske specializacije s finančnimi vložki poskušamo rešiti oziroma omogočiti, da bi se vendarle nekaj več študentov medicine potem odločilo za to specializacijo. Pomemben korak smo naredili pri kliničnih psihologih. Se bom pa tukaj malo ustavila. Če me kje boli populizem, me najbolj boli na področju duševnega zdravja, ker je tukaj najlažje manipulirati. Gre za ljudi, ki imajo težave na področju, ki je še vedno zelo stigmatizirano. In populizem na tem področju, oprostite, se mi obrača. In zdaj vam bom povedala en podatek. Leta 2017 sem že spraševala takratno ministrico, kdaj bomo vendarle v Sloveniji, spoštovani, dobili varovani oddelek za otroško psihiatrijo. Leta 2017 sem to spraševala, kajti takrat ga ni bilo. Prav je, da vsi vedo, da vidimo, kakšen zdravstveni sistem imamo in kaj smo za njega naredili. Otroci so bili hospitalizirani skupaj z odraslimi osebami. Skupaj z odraslimi osebami v istih prostorih. Ne bom povedala, kaj se je vse dogajalo, ampak ti otroci so včasih prišli iz bolnišničnega zdravljenja še na drugih področjih v bistvu prizadeti. Niso enostavne stvari. Leta 2019, spoštovani, dve leti potem smo mi dobili varovani oddelek za otroško psihiatrijo. Pa tu ne gre za neko veliko številko. Dve leti smo rabili samo za en oddelek za otroško psihiatrijo. Danes imamo pa tukaj stvari za obdobje desetih let, ki bodo bistveno spremenile ali pa delale korake na mnogih področjih, tudi na področju psihiatrije, tudi ta je notri. Tudi področje primarnega zdravstva, tudi specializirane bolnišnice, splošne bolnišnice, oba UKC-ja. Ogromno ogromno področij, kjer se bodo stvari urejale. Digitalizacija, izobraževanje, kadrovska politika, marsikaj v tem zakonu. In mi se ukvarjamo s tem, kje bomo dobili denar. V proračunu. In kje bomo jemali? Oprostite, poslanec iz SD, to, kar si dovolite vi zdajle kazati, to je pa [[…]]Predsednik, to pa prosim, da ga opozorite, kajti jaz nisem neumna. In da meni manjka pameti, mi poslanec tega ne bo govoril. [[oglašanje iz dvorane]] Za vami sedeč poslanec. In to, da si nekdo dovoli [[…]], ne se zdaj sprenevedati, vas prosim, da se kaj takega več ne dovoli, kajti za take stvari se bova srečala kje drugje. Predaleč greste. Ja, seveda, lepo, krasno se znate obnašati. To največ pove o vas samih pa o stranki, ki ji pripadate. Skratka, ne, nisem neumna in zelo vesela sem, da lahko danes govorim o teh konkretnih ukrepih, ki jih delamo na področju zdravstva. In naj povem še neke stvari, ki se mi zdijo tukaj zelo tudi ključnega pomena. Rečeno je bilo, če se ne motim, državni sekretar, da nekaj bi še lahko dobili iz evropskih sredstev, okoli 150 milijonov pa bi verjetno potrebovali iz proračuna. Mislim, da se ta denar da absolutno dobiti s prioritetami, kot sem rekla, in da preveč denarja v tej državi gre za stvari, ki niso tako ključnega pomena. Jaz verjamem, vsak si želi svoj kos, vsak si zasluži svoj kos potice ali kruha, ampak dejstvo je, da bomo morali v državi prioritete določiti. In mislim, da če damo zdravstvo na enega najvišjih nivojev, je to zelo pomembno. Za zaključek bi morda povedala naslednje, kar se mi zdi zelo pomembno. Eden od poslancev je rekel, da gre pri tem zakonu za finančno huliganstvo. Jaz mislim, da se nekdo, ki meni, da denar, ki gre v izboljšanje zdravstva, pomeni finančno huliganstvo, mora dejansko zamisliti. In upam, da so tudi to slišali državljanke in državljani, posebej tisti, ki so v čakalnih vrstah, ki se borijo dan za dnem s svojim zdravjem. In da so slišali, da nekdo meni, da je, ne vem, finančno huliganstvo to, da bomo zgradili posamezne bolnišnice, obnovili določene oddelke, pomagali pri kadrovski politiki, da se bo le-ta izboljšala. Potem se res slabo piše tej državi. Za konec pa še to. 200 primerov približno imamo že različice delta v Sloveniji. Ta številka se bo verjetno hitro večala, sploh če naenkrat ne bomo več mogli slediti izvoru. Zato moj poziv – in ta poziv bo vedno, kadar bom imela razpravo na temo zdravstva –, pomagajmo zdravstvenemu osebju tudi na ta način, da se cepimo. Pomagajmo na ta način sebi in drugim, da bomo skozi naslednji val, če bo– in kaže tako, kot da bo, to tudi govorijo mednarodni strokovnjaki –,prišli čim lažje. Cepimo se in pamet v glavo, ne nasedajmo špekulacijam. Verjamem, da so lahko mnenja drugačna, ampak še vedno je cepljenje najboljši garant za boj s to zahrbtno boleznijo. Toliko za konec. Predsedujoči, vas pa samo prosim, da me v prihodnje zaščitite pred poslanci, ki menijo, da sem omejene pameti, kajti to je pa malo prehudo. Gospod Soniboj, veste, različni kazalci so o neki inteligenci, ena od njih je tudi čustvena pa tudi empatija. Jaz jo imam, zato vam oproščam za takšno neumnost.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. V Državnem zboru sprejemamo zakonodajo in v to nas morate prepričati kot izvršno oblast. Ta zakon, ki ga imamo na mizi, je seveda močna zaveza, ampak jaz takšne zaveze ne morem podpreti, dokler ne vidim proračunskega dokumenta, ali je to sprejemljivo. Pa bom v nadaljevanju še razložil. Vsekakor, seveda, investicije v zdravstvo v višini milijarde 945 milijonov, kot jih predlagate, kot cifro govorim, zdravstvo nujno potrebuje, tu ni dileme, spoštovani državni sekretar. Ali pa so pravilno usmerjene v pravo smer, kot je tudi naš kolega dobro prej izpostavil, in ali imajo zagotovljene vire, to pa so velika vprašanja, zato ker ta dokument je samo dokument kot takšen in nič od tega ne zagotavlja. Seveda 30, 40 milijonov, ko smo doslej dajali v investicije, slučajno ni bilo dovolj, zato pa je prišlo do tega v desetih letih iz 68-odstotne odpisanosti opreme na 85-odstotno odpisanost. To je že nevarna situacija, zelo nevarna. In na tak način investicije so seveda nujno potrebne. Zdaj vi za osemkrat povečujete letne investicije v zdravstvo, kar je za zdravstvo seveda zelo dobro. Kako pa vire zagotoviti, pa ta zakon tega ne rešuje. Če to rešuje, mi dokažite, nam danes tukaj dokažite. Seveda govorite, petkrat povečana ta vrednost iz proračuna in pa ostalo 50 milijonov letno iz Evropske unije, tudi to so v glavnem, jaz jih vidim kot kredite. Zakaj? Temu bom verjel, ko bodo na mizi proračunski dokumenti 2022–2025. V tem obdobju pa manjka proračunu 5 milijard. Smo v teh dneh, ko smo sprejemali to zakonodajo, ker se znižujejo davki od dohodka pravnih oseb, od dohodnine in vsega ostalega ter te investicije v zdravstvo, v vojsko in še kaj. In ta računica ne sedi. Vi ste na ministrstvu, niste zadolženi za celotni proračun in verjetno so vas malo nahecali, da ta zadeva vzdrži. Oprostite izrazu, namerno sem takole rekel. Takrat šele bodo ta dejanja, kot pravi kolega Reberšek, uresničena. Danes še niso uresničena, ker so samo na papirju brez realne podlage. Leta 2000 sem sodeloval pri pripravi investicijskega projekta doma starejših na Koroškem, enega od teh, in tudi sem sodeloval v razširitvi športne dvorane v naši občini. Vse vire sem moral zelo natančno opredeliti in sem bil tudi enkrat zavrnjen. Se spomnim, gospa Celarc je bila takrat na Ministrstvu za finance, sem pobral šila in kopita, šel domov in čez en mesec spet prišel, seveda z župani in vsemi ostalimi; in je bila zadeva na svojem mestu. Izračunati sem moral tudi interno stopnjo donosa. Tukaj danes zakon kot tak na papirju pa nima nobene podlage zagotovljenih virov. Oprostite, ne morete me prepričati. In samo zaradi tega v LMŠ danes ne moremo takšnega zakona sprejeti, ker ne vidimo realne osnove, da ta stvar stoji, sploh pa ne dolgoročno naprej, kot je to predvideno. Ko smo v Šarčevi vladi v proračunu zagotavljali teh 40 milijonov dodatno za vojsko, takrat ni bilo te krize, nismo bili v krizi. In seveda takrat smo to zagotovili realno, ker je bilo fiskalno pravilo tisto, kar zmore proračun, ker smo šli skozi vse te dokumente in smo dokazali, da je to zmožno. Danes pa je epidemija, deset milijard višja zadolženost kot takrat, pa se gremo povsod ne vem kaj dodatne investicije, v štirih letih nam pa zmanjka 5 milijard. Ja, pa kaj se gremo?! Ničkolikokrat sem v zadnjih dneh v tem državnem zboru opozarjal na to, da ne moremo parcialno nekaj sprejemati, če pa cele slike ne vidimo. To je ja otročje. Ta vlada, kot sem rekel, povečuje ta dolg in brez realne podlage pri desetih milijardah večje zadolženosti. Še enkrat, Slovenija daje 8 % BDP za zdravstvo, Avstrija 10 %, Nemčija 11 % celo, ampak na prebivalca zberemo mi okoli 2 tisoč evrov, kot je že tudi kolegica rekla, na prebivalca. V Avstriji, Nemčiji – 4 tisoč evrov in več, od tega damo polovico za plače. To se pravi, Avstriji, Nemčiji ostane še 2 tisoč za zdravila, opremo in investicije, nam pa samo tisoč evrov. Saj nisem kaj novega povedal, saj tukaj tako vlada kot mi se tega zavedamo, ampak spet smo tam, kje so viri. Viri so v povečanju produktivnosti naše države, v rasti. Mi smo danes na 45, 47 tisoč dodane vrednosti na zaposlenega, Avstrija, Nemčija – nad 90, povprečje Evropske unije – 65. Cilj Slovenija pa je, da dosežemo 60 tisoč. In če dosežemo 60 tisoč, bomo lahko tudi vire, ker so ti viri iz dodane vrednosti glavni viri tudi za zdravstvo, pa bomo lahko dosegli 3 tisoč evrov. In takrat bo več sredstev. Na tem moramo graditi, vse ostalo so papirji in ne bomo prišli nikamor, res ne. Sredstva, samo to bom še rekel, leta 2019 – 55 milijonov, 2020 – 42 milijonov, zdaj imate 60 do 65 milijonov za skrajševanje čakalnih vrst, pa polovico teh sredstev je neporabljenih, ker ni kadrov. Še enkrat, ko sem tolikokrat rekel, zakaj tega ne dajemo v tisto iztrošeno opremo, razlika sredstev, ko ostaja, da bi lahko potem skrajševali čakalne vrste, kajti zdaj, če je ta oprema zastarela, neuporabna, jih moramo pošiljati drugam. Zakaj tako ne pristopamo? Tukaj so tiste rešitve, ko bi lahko brez milijard marsikaj [[…]]
Žal, gospod poslanec, čas je potekel. Besedo ima državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa. Ravno zakon je tisti, ki bo obvezal vsako vlado, da bo vlagala v slovensko zdravstvo, zato se sprejema danes ta zakon oziroma imamo danes prvo obravnavo. Ravno zato je bil narejen, kajti do zdaj tega denarja ni bilo in ni bilo nobene zaveze nikogar, da bo vlagal v slovensko zdravstvo. Drugič. Tudi mi na zdravstvu se ne šalimo in resno mislimo, ko predlagamo te zakona, kajti zavedamo se, kje slovensko zdravstvo je. Danes je bilo kar nekaj zelo jasnih sporočil poslancev, kakšno stanje je v slovenskih bolnišnicah; in tega se moramo vsi skupaj zavedati. Stanje ni dobro, stanje infrastrukture ni dobro, prenekatera bolnišnica je v slabem gradbenem stanju, potresnem, požarnem in tako dalje. Mislim, da se moramo vsi tega zavedati, in je prav, da slovenskim pacientom in državljanom zagotovimo normalne pogoje. Ne samo normalne pogoje, ampak to, kar smo že večkrat rekli, tudi kadre; in to slovenske kadre, da jih bodo zdravili slovenski zdravstveni delavci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko danes poslušam to razpravo in poslušam predstavnika Vlade, državnega sekretarja, moram reči, da sem zadovoljna z vašimi odgovori in tudi z vašim sodelovanjem v razpravi. Mislim, da se vam vidi, da ste operativec, da zadeve poznate s področja zdravstva. To me navdušuje z nekim optimizmom. Upam, da se ta optimizem ne bo čez nekaj mesecev kako drugače izkristaliziral oziroma spremenil v kaj drugega. Želim vam, da vse te besede, ki ste jih danes tudi povedali, potem tudi dejansko realizirate. Vem pa, da imate izjemno izjemno malo časa. In er danes govorimo o Predlogu zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih 2021–2031, moram reči, da v samem zakonu vidim na eni strani nekatere prednosti, žal pa vidim tudi nekaj slabosti. Ja, absolutno se strinjamo vsi skupaj v tej dvorani, da so investicije v slovensko zdravstvo bile v zaostanku, kar me tudi kot državljanko zelo skrbi, še posebej če naše stanje primerjamo z Evropsko unijo, se Slovenija po številnih kazalnikih izdatkov investicij uvršča žal pod povprečje Evropske unije. Kot članica Odbora za zdravstvo sem imela možnost videti notranjost UKC Ljubljana, prav tako smo si ogledali prostore UKC Maribor, žal sem velikokrat bila tudi pacientka UKC Maribor in stanje je res katastrofalno. Ja, kot je treba investirati v zidove, v opremo; res pa nista samo ti dve bolnišnici v izredno slabem stanju. Moram reči, da se je obrnila na mene kolegica, ki je omenila, kaj se dogaja na področju porodništva in ginekologije, kjer je stanje takšno, da žensko ob tem obisku ginekologa povsem razčloveči, ker oprema je pa tam res res katastrofalna. Skrbi me, da v tem zakonu nekako niso nastavljene prioritete, kaj je nujno potrebno, nek dolgoročni račun. Zanima me, na podlagi kakšnih ocen ste ocenili te vrednosti posameznih projektov, ki jih opredeljujete v 2. členu. Koliko sredstev ste namenili obema univerzitetnima kliničnima centroma? Ali so tukaj od zadaj že pripravljeni projekti? Kakšne so vrednosti, kajti to je bistveno? Zavedati se moramo, da danes lahko govorimo o enih zneskih, žal pa se trenutno material izjemno izjemno draži. In če pomnožimo to krat 30 %, to, kar se danes dogaja na terenu, ne vem, kje bomo s tema dvema milijardama v obdobju desetih let. Zato me zanima, ali imate finančne ocene in prioritete. Kje je treba najprej vstopiti in narediti spremembe? Kaj boste naredili recimo v letu 2021, kaj se bo naredilo v letu 2022? To je zame ključno, kajti če nimaš investicij oziroma tega zakona tako pripravljenega, potem se sprašujem, ali bodo te lepe številke, o katerih danes govorimo, ostale zgolj na papirju. Moram reči, da se zakona pravzaprav veselim, ker res v vsej tej zgodovini se je premalo dajalo; ampak tudi vemo, zakaj. Bile so krize, ni bilo denarja, nazadnje je pa obveljalo tudi fiskalno pravilo in smo morali nekako plavati v teh okvirih, ki smo jih pač na koncu koncev imeli. Danes je bilo sicer govora, da je naš javni zdravstveni sistem vzdržal ob vseh alarmantnih pogojih, ki smo jih imeli v času epidemije. Ja, res je, javni zdravstveni sistem je vzdržal, ker smo imeli dobre zdravnike, dobro medicinsko osebje, dober pomožni kader, ki ni klecnil v vsem tem času ne glede na težave, s katerimi so se soočali. In ja, tudi to drži, prvič v zgodovini, kot je Anja povedala, bi v javno zdravstvo vlagali 2 milijardi evrov, in to za obdobje desetih let. Ja, sredstev še pa nimamo. In ta sredstva bo treba nekje najti. Sicer za prihodnje leto je planirano pol milijona, pričakujem tudi, da bo to tako realizirano. Te številke se res slišijo izjemno izjemno lepo. Žal je sicer tudi državni sekretar omenil, če pa bodo realizirani, je to velik vprašaj. In tukaj se jaz popolnoma z njim strinjam, kajti ne vem, od kod nam bo denar, oziroma srčno upam, da bo zagotovljen ta denar, ne glede na to, kakršna koli vlada bo v prihodnjem času na oblasti. In to je en korak naprej, kajti, tako kot smo rekli, v opremo, ki je res v bolnišnicah v izjemno izjemno slabem stanju, se ni vlagalo. Oprema je amortizirana po nekaterih podatkih 85-odstotno, tudi zgradbe so amortizirane. Minister Poklukar je na novinarski konferenci povedal, citiram: »Načrtujemo modernizacijo in optimizacijo zdravstvenega sistema, posodobitev zastarele infrastrukture, povečanje posteljnih zmogljivosti, zmanjšanje razdrobljenosti podpornih dejavnosti in obvladovanje visokih tekočih stroškov vzdrževanja.« S to izjavo se absolutno lahko strinjam, a v tej izjavi jaz pogrešam – povečanje posteljnih zmogljivosti nam ne bo koristilo, če ne bomo uspeli zagotoviti ustreznega števila zadostnega kadra pa zadostnega števila posegov pa še ustreznega financiranja, da bomo zagotovili varno in kakovostno zdravstveno oskrbo. Zakaj navajam financiranje? Ko smo bili na obisku v UKC Maribor, nam je bilo jasno povedano, kaj se dogaja. Oni bi opravili operacije, opravili posege, v mesecu septembru se jim program izteče, imajo 100 %, potem še malce potegnejo do 120 %, več pa enostavno ne gre. Potem je mesec oktober, november, december, so v zraku. Enostavno ni kapacitete. Z veseljem bi delali, ampak denarja ni. Saj ne moreš delati v rdečih številkah v nedogled, kajti zdravstveno osebje, podporno osebje je treba plačati. Stroški nastajajo. Resnično tu pri ministru pogrešam, da ne navaja, da bo treba okrepiti tudi kadrovski potencial. Nadalje je tudi povedal, da »klinična centra predstavljata steber slovenske medicinske stroke in brez ustrezne priprave infrastrukture v naslednjih letih ni mogoče pričakovati implementacije novih postopkov in načinov zdravljenja ter novih zdravil. Infrastruktura na vsakem koraku je iztrošena do te mere, da je težko zagotavljati varno zdravljenje.« Jaz se s tem tudi strinjam, ampak ob vsej dani situaciji je bilo zagotovljeno varno zdravljenje. Z vsemi temi investicijami se res lahko dvigne tudi nivo varnega zdravljenja. Moram pa se dotakniti, da se vse bolj izkazuje, da bo potrebna temeljita prenova mreže javnih zdravstvenih zavodov. Mreža že več kot 30 let ni bila spremenjena oziroma ni bila optimizirana. In tudi to ste že danes povedali, da vas to tudi skrbi in je pričakovati, da se bo na tem področju tudi kaj naredilo. Rekli ste, da bodo bolnišnice delale to, kar regionalno ljudje tudi potrebujejo, in da se bo mreža prilagajala potrebam slovenskega prebivalstva. Jaz se absolutno zavedam, da vse bolnišnice v Sloveniji, ki jih imamo, ne bodo mogle zagotavljati vseh specialističnih storitev in bo potrebna specializacija bolnišnic, če želimo optimizirati njihovo poslovanje, kajti le tako lahko tudi zagotavljamo dovolj kakovostno zdravstveno oskrbo pacientom. V zakonu, ki ga imamo, je 2. člen najbolj finančno ovrednoten v devetih točkah. Navaja tudi v osmi točki, da bomo zagotovili te kadre, o katerih sicer govorimo, da jih je treba dodatno zagotoviti, visokošolske zavode, za enovit magistrski program Medicine, Dentalne medicine in Farmacije ter pripadajoče študijske in raziskovalne dejavnosti. In tudi v današnji razpravi je bilo govora, da je potrebno in si želite, da je slovenski kader v bolnišnicah, v zdravstvenih ustanovah. S tem se absolutno strinjam in podpiram tudi dentalno medicino. Samo danes vemo, kaj je z dentalno medicino. Vsi so v privatnih [[…]], vsi so zasebniki, da se pravilno izrazim; in to me skrbi. Mi bomo sedaj vlagali v to, potem jih pa ne bomo mogli obdržati v našem javnem zdravstvenem sistemu. Tukaj je potreben temeljit razmislek, kako to obdržati. In če samo pogledam Maribor. V bistvu prihajam iz teh koncev. Veliko kadra odhaja v tujino, Avstrija je blizu, odhajajo v Gradec. Finančno ovrednotenje zdravstvenega kadra bo treba nekako spremeniti, v nasprotnem primeru nam nič ne bo pomagalo, če bomo danes vlagali, potem nam bo pa kader nekako odšel. Potem tudi, število razpisanih specializacij se je sicer že povečalo pred leti, a mesta ostajajo prazna. Mislim, da se tega zavedate, in tu bo treba izboljšati tako pogoje dela, seveda pogoje dela ob ustrezni, primerni infrastrukturi in opremi; žal bomo pa morali postopiti tudi v pravilno plačno politiko tako za zdravstveni kader kot tudi za pomožni kader. Jaz vedno rada omenim ta podporni kader, pomožni kader. Brez tega kadra ne gre, ne gre, ker en zdravnik brez medicinske sestre ne more ter tudi medicinska sestra in zdravnik ne moreta delati, če nimata urejenega delovnega prostora. Kdo uredi delovni prostor? Čistilka. Vsaj v javnem zdravstvenem sistemu je tako. Pri zasebnikih, pa vam bom povedala, je malce drugače. Pri zasebnikih celo medicinske sestre čistijo vse ostalo, kar spada zraven, plus sanitarije. Tam si dejansko zasebnik ne zagotavlja, veliko je takšnih, so seveda tudi izjeme, da ne bom delala komu krivice. Na tem področju bo treba narediti marsikaj. Vlaganje zgolj in samo v zidove ne bo prinašalo tega učinka, ki ga pač želimo. Absolutno bomo morali vlagati v zidove, v opremo, v kadre in tudi odlično oziroma boljšo organiziranost samega dela. Pa smo spet pri tistem Zakonu o zavodih, ki ga še kar ne moremo spremeniti. Mislim, da bo treba tukaj stopiti korak naprej in tudi to narediti, da bo pravilno, kot si pač vsi skupaj predstavljamo. Zaenkrat bom pa na tem mestu zaključila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želel državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, saj Ministrstvo za zdravje se zaveda in tudi gospod Starović pa gospod Lenart sta omenila, seveda graditi brez financ ne gre. Tega se dobro zavedamo, ker če ni denarja, potem nimaš kaj delati. Ampak Ministrstvo za zdravje je zato, ker je zagotovljen denar in je zagotovljen denar preko evropskih sredstev, projekt RRF, začelo izvajati tiste investicije, ki so pokrite z denarjem. In tudi te investicije, ki so uvrščene v te pomembne projekte, so prioriteta slovenskega zdravstva. Torej delamo na teh projektih. Če jih želimo zgraditi do 2023 oziroma izvesti, pa tudi RRF, ki je do leta 2026, je treba te investicije začeti načrtovati zdaj in takoj. In to zdaj delamo in te investicije bodo izpeljane. Ostale investicije, ki so – spraševali ste, kako smo jih ocenjevali –, jaz se z vami popolnoma strinjam. Trenutno je gradbeno izredno neugoden čas, vendar jaz sem prepričan, da bodo prišli tudi v gradbeništvu boljši časi in da bo še posebno zdravstvo, ki bo z velikimi investicijami nastopalo na trgu, zainteresirano za zdravstvene izvajalce, da bodo nastopali z ustreznimi cenami. Kako smo pa ocenjevali investicije? Glede na trenutne cene, veljavne cene, ki so se pojavljale na trgu, so nekoliko dražje, kot so bile mogoče še pred enim letom. Vendar to je bila tista glavna številka, kako smo to ocenili. Najprej delamo zadeve, ki so pokrite s finančnimi sredstvi. Zakon, ki pa bo, in jaz verjamem, da bo, bo omogočil, da bomo začeli izvajati tudi druge investicije. Bo velik zalogaj tudi za ministrstvo definitivno.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Horvat. Pripravi se gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Začel bom s človekovimi pravicami, čeprav nekateri pravijo, da jih ne smemo rangirati, ampak danes sem kljub vsemu zaslutil, da vsi nekako zagovarjamo, da je zdravje naša največja vrednota in da je človekova pravica do zdravja in do življenja pravzaprav najpomembnejša. Seveda so tudi druge, lahko rečemo, enako pomembne, ampak primer – Kako boš protestiral proti vladi, če si bolan? Kako boš protestiral proti vladi, če si mrtev zaradi slabega zdravstvenega sistema? Nekateri ste izpostavljali v tem zakonu pomanjkljivost zakona, da niso navedeni viri. Nihče ni spraševal, ko smo drastično dvigovali denarno nadomestilo, denarno socialno pomoč, da sem bolj točen. Denarno socialno pomoč. Pa ne rečem, da smo jo preveč dvignili, da ne bo pomote. Nismo je preveč dvignili, je še vedno prenizka, ampak več ne zmoremo. Res je, da smo v družbi dosegli eno klimo, ko ugotavljamo, da se v Sloveniji ne splača delati. Takrat nihče ni vprašal, kje bomo vzeli. Če nekdo želi, da bi tukaj zapisali vire – ja, viri so v proračunu. Ali bi morali napisati, da so viri dohodninski prihodki?! To ne bi bilo korektno, ampak zakon je zakon. Zakone sprejema Državni zbor, Vlada pa pripravi proračune. In če poslanci tega sestava pa naslednjih sestav ne bodo zadovoljni s proračunom, bodo proračun Vladi vrnili in bodo rekli – zakone je treba spoštovati. To je zakon. Bil sem zraven, ko smo sprejemali Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008–2013. To je bilo davnega leta, v mandatu 2004–2008. Takrat smo zapisali, da bomo v tem obdobju, v tej petletki 2008–2013, zgradili v Sloveniji 12 urgentnih centrov. To ni bil zakon, to je bila resolucija. Ni šlo, žal ni šlo, pri večini je šlo, zagotovili smo tudi ogromna evropska sredstva. Hvala bogu, sedaj 12. urgentni center na Ptuju začenja z realizacijo. To je zagotovila vlada, ko je bila nazadnje na obisku v Podravju. Se strinjam tudi s tistimi, ki pravijo, da je treba spremeniti Zakon o zavodih, da ima direktor premalo pooblastil. Seveda, še marsikaj je treba spremeniti. Ali je prav, kolegice in kolegi, da danes slišim, da v skupščini Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije sedi kar nekaj močnih dobaviteljev? Ali je to v redu? Ni v redu. In to želimo še v tem mandatu popraviti. Verjamem in računamo tudi na pomoč opozicije. Vsaka slaba stvar prinese tudi nekaj dobrega. Covid-19 je zelo slaba stvar. Zelo slaba. Ker je dobro, je pa to, da je pravzaprav ta epidemije razgalila slabosti vseh naših podsistemov. Danes govorimo o zdravstvu. Strinjam se z vsemi, ki opozarjate, omenjate določene zdravstvene zavode, UKC Ljubljana je star 46 let. Jaz sem tam ležal pred dvema letoma, mi je zdravnik rekel, da ležim še na prvi postelji. Ni fajn, sploh če si operiran na hrbtenici. Kar pomeni, da smo zdravstvo zanemarjali, zato je izbruhnilo v času epidemije veliko pomanjkljivosti. Ampak pametna politika jih detektira in jih sanira. Tudi na evropski ravni. In dobra stvar v tej slabi je seveda tudi instrument Next Generation EU. Evropska komisija je 1. julija potrdila slovenski Načrt za okrevanje in odpornost v višini 2 milijard in pol. In tukaj najdemo tudi sredstva za modernizacijo našega zdravstvenega sistema. In dober je ta načrt, čeprav so ga nekateri pokopavali že februarja, čeprav je uredba bila v Evropskem parlamentu sprejeta šele 9. marca. Predsednica Evropske komisije Ursula von der Leyen je povedala, citiram: »Evropska komisija je danes dala zeleno luč načrtu Slovenije za okrevanje in odpornost.« To še nekako prav v zdravstvenem resorju, zdravstvenem segmentu, podsistemu najbolj razumemo, kaj pomeni okrevanje in odpornost. »Načrt združuje naložbe za zeleni in digitalni prehod z reformami sistemov dolgotrajne oskrbe, zdravstvenega varstva in pokojnin v korist vseh slovenskih državljanov in državljank. Ponosna sem,« tako Ursula von der Leyen, »da bomo z 2,5 milijarde evrov, zagotovljenih z instrumentom Next Generation EU, prispevali k uresničitvi tega načrta.« In še tudi nekaj drugih izjav, ampak sedaj toliko ni pomembno. Govorim o virih, ker je bilo toliko izpostavljeno. Seveda tu ne bo 2 milijard v tem desetletju, ker ta instrument ne traja deset let. In ko sem že v tem časovnem intervalu, sem na primeru povedal, kako smo se zelo zmotili, so se zmotile vlade, ki bi morale realizirati na nek način Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2008–2013, za pet let. Podobne so situacije, nekateri poslanci, ki smo že malo dalj časa tukaj, poznamo tudi načrt izgradnje avtocest. Vem, da je pomurska bila v planu leta 2013. Pa smo jo potem pohitrili za 5 let, avgusta 2008 smo jo odprli. Tudi ne bi sedaj želel regionalno razpravljati. In bila bi velika napaka, če bi mi sedaj v člene tega zakona napisali natančne investicije, katere se bodo investirale v desetletnem časovnem intervalu iz teh dveh milijard. Saj to ni mogoče. To bi bila norost. Samo poglejmo, kako bi lahko rekli, zdaj bomo pa zgradili v kraju X novo regionalno bolnišnico. Ali sploh vemo, ali ima občina pripravljene prostorske načrte? In tako dalje in tako dalje. Ta kolač je zelo dobro definiran v 2. členu – kolač dve milijardi, malo manj – in je natančno navedeno, omenjena je zdaj, če gledamo lokacijo, samo Ljubljana pa Maribor, univerzitetna klinična centra Ljubljana in Maribor – 736 milijonov. Jaz mislim, da noben poslanec ne bo protestiral, če bo 800 milijonov, pa seveda za druge namene tudi več. In tu so potem navedene pravzaprav rezine, programske rezine tega kolača, kako se bo ta denar usmerjal. Seveda je povsem jasno, da smo poskrbeli tudi za kadre. Vse razprave, ki so opozarjale na problematiko kadrov, so bile zlata vredne, če smem tako reči. In lahko imamo zlate zidove in zlate aparature, če ne bomo imeli za to usposobljenih kadrov in če ne bomo imeli dovolj motiviranih kadrov, beri – dovolj dobro plačanih, sicer bodo s slovensko diplomo Medicinske fakultete, te ali one, spakirali in odšli ven, ker jih znajo boljše plačati. Tudi za srednje šole smo tukaj poskrbeli. No, bilo je govora o Rakičanu, telovadnica v Rakičanu, medicinska srednja šola po šestdesetih letih, če bo sreča mila, bo dobila zdaj končno tudi svojo telovadnico. Še nekaj, normalno je, da vlada sprejme letni načrt teh investicij, in ta letni načrt se bo finančno moral odslikavati v letnem proračunu, kako pa drugače. In še, Državni zbor bo imel nadzor. Meni je ta zakon fantastičen tudi zato, ker ima zelo malo členov, pove pa veliko. Res je, priznam, v koaliciji smo se dogovorili, da gremo v sistemsko financiranje javnega zdravstva. Mi v Novi Sloveniji zagovarjamo javno zdravstvo. In ker smo imeli dobro izkušnjo z zakonom, ki je priskrbel dovolj finančnih sredstev za investicije v Slovensko vojsko, ki je že nekaj let na kolenih. Še več. Razmišljali smo, da bi podoben zakon kot ta sprejeli tudi za investicije v slovensko šolstvo, vendar je zaenkrat ideja še v zraku, govorim odprto tako kot vedno, smo pa po enajstih letih zagotovili približno 120 milijonov, torej po enajstih letih vakuma, popolnega vakuma so potrebe bile zdaj tako velike, da smo 40 milijonov nadgradili še s približno 72 in ta sredstva zagotovili za vrtčevsko in osnovnošolsko infrastrukturo, ampak danes to ni tema. Zame je zelo relevantno mnenje o tem zakonu mnenje Združenja zdravstvenih zavodov Slovenije, kjer pozdravljajo sistemsko ureditev, s katero se v zdravstveni sistem zagotavljajo dodatna finančna sredstva v investicije, saj so bile slednje v preteklosti v veliki meri podfinancirane in prezrte s strani regulatorja. Mea culpa. V združenju tako že leta opozarjajo na pomanjkanje investicij v zdravstvu, kar vodi k neizogibnemu razvojnemu zaostanku slovenskih zdravstvenih ustanov. Če smo leta 2011 imeli v slovenskih bolnišnicah 67 % odpisane opreme, dve tretjini odpisane opreme, je ta delež v letu 2020, torej lani, narasel na 80 %. Posledice občutijo številni zaposleni, ki delajo z zastarelo opremo, v neprimernih razmerah, najbolj pa ljudje, ki potrebujejo zdravljenje. Ali bo ta zakon ostal tudi še po devetih letih, po desetih letih? Ne vemo. Razvoj gre strahovito hitro naprej. Danes se pogovarjamo o digitalnih zdravilih, prav fascinirajo me prispevki že davno mojega dijaka, ki danes dela dobesedno čudeže, žal ne doma, ampak v Singapurju. Zaključujem z iskreno podporo in z velikim zadovoljstvom, da smo končno dobili zakon za sistemsko financiranje oziroma investicije v slovenski zdravstveni sistem. To bo služilo našim ljudem. In tukaj smo zato, da delamo dobro za naše ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Alenka Jeraj. Pripravi se gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi na začetku samo pokomentirala. Kolegica Muršič pa tudi Jani pa drugi so razlagali o tem, kako mladi zdravniki odhajajo v tujino. Naj vas spomnim, da smo nekaj dni nazaj morali glasovati o tem, da mladim strokovnjakom ni treba po študiju medicine in specializaciji imeti še ne vem koliko časa mentorja in niso sposobni za nosilca dejavnosti in tako naprej. Cel kup takih neumnosti se je naredilo v preteklih letih in seveda imamo zato težave. Koncesije smo skrajšali na 15 let in tisti se sprašujejo, ali je sploh smisel vlagati, če ti po petnajstih letih lahko nekdo reče, sedaj pa ne moreš več delati; medtem ko si nekaj vložil in tako naprej. Iz opozicije polno idej, kaj vse bi morali narediti. Jani bi celo vse podrl in na novo naredil klinične centre in tako naprej. Ne vem, kaj je delal ves ta čas, tudi kolega Židan. 15 let ste vodili ali pa bili v vladah, pa niste tega naredili. Še več, niti ni bilo nobenih idej, kaj vložiti, kje, v zdravstvenih domovih, v bolnišnicah, kaj je treba narediti. V petnajstih letih, samo podatek, od 2009 do 2020 smo v zdravstvo vložili 360 milijonov, nevladnim organizacijam smo pa v tem času dali 700 milijonov, še enkrat več. Ja, potem je logično, da nam nekje manjka in da neke stvari niso bile narejene. Jaz sem že leta članica Odbora za zdravstvo. V tem času smo obiskovali bolnišnice, zdravstvene domove, raznorazne zdravstvene institucije. Povsod prošnje za investicije in tako naprej, pa nikoli ni bilo ali pa je vse trajalo oziroma če se je že kaj naredilo, je bilo 101 aneks, stvari so se zavlačevale, nekdo je veselo pospravljal denar v žep, namesto da bi dokončal delo, ki ga je prevzel, in tako naprej. 1,9 milijarde se sedaj namenja za javno zdravstvo, za investicije v bolnišnice, torej s tem zakonom to zagotavljamo. Jaz trdim, da je treba dati ne samo za zidove in gradnjo prizidkov. Mislim, da so tudi prizidki v redu, čeprav se Janiju zdi, da ne. Takrat, ko so bile bolnišnice postavljene, je bila situacija drugačna in hvala bogu, da je kakšen prostor za kakšen prizidek kje, da lahko vsaj ta del naredimo, preden pridemo tudi do kakšnih popolnoma novih bolnišnic. Ampak načeloma regijsko zastopanost imamo in je treba pač tukaj nadgrajevati zadeve, jih izboljševati in investirati v to, da bodo delali zdravniki in medicinsko osebje v najboljših pogojih. Bolnišnice so gotovo odigrale zelo pomembno vlogo sedaj v koroni, v epidemiji. Dejansko je epidemija pokazala, kje smo šibki, kje nam stvari manjkajo, v kaj je treba vlagati. Saj večino teh stvari smo vedeli, kot sem rekla, smo obiskovali te institucije in smo se z direktorji pogovarjali o tem, kaj potrebujejo. Že prej so bili podhranjeni, velikokrat izčrpani, ker se leta in leta ni vlagalo in vzdrževalo tako, kot bi bilo treba v zdravstvu. In so seveda potem tudi kakšni koncesionarji, zasebniki prehiteli tudi po kvaliteti javne zdravstvene zavode, kar ni dobro. Treba je vlagati in treba je imeti vizijo. Ta vlada vizijo ima, Evropska komisija nas že leta opozarja na mnoge pomanjkljivosti na vseh mogočih področjih. Ampak ene vlade to vzamemo v roke pa potem naredimo nek načrt, kako bomo stvari izboljšali; ene pa pač to vržejo v predal, obljubijo, da bodo uredile, pa se ne zgodi nič. Kolega iz SAB-a je dejal, resolucijo bi morali imeti, strategijo in tako naprej. Mi smo imeli cel kup resolucij in strategij, zapravljali za strategije milijone, namesto da bi s tistim denarjem že kaj naredili. Samo spomnimo se na področju sociale, mehke vsebine, debatiranje o tem, kaj potrebujemo, kako bi rešili dolgotrajno oskrbo in tako naprej. Zapravili za to čuda denarja, namesto da bi za tisti denar zgradili pet, šest domov pa bi bil potem nek učinek od tega. Še enkrat. Pomembno je, v kaj denar daješ. Jaz nimam nič proti nevladnim organizacijam, ampak če je v razmerju, da smo nevladnim organizacijam dali še enkrat več, kot smo dali v bolnišnice in v zdravstvene ustanove, potem je logično, da imamo težavo. In od kje bo denar? Mi bomo dobili nepovratna sredstva iz ukrepa React, okrevanje, to je bilo že povedano, celoten znesek Next Generation EU, še več denarja, torej nepovratnih 2,1 milijarde; 3,6 milijarde pa kot posojila. In če ti načrtuješ in tudi moramo načrtovati in smo tudi morali poslati Evropski komisiji med prvimi, pa se spomnite, da smo imeli izredno sejo na temo, kako slabo pripravljamo in da naš načrt ni v redu. Pa smo ga oddali med prvimi in tudi med prvimi dobili odobrenega, ker je bil dober, čeprav je opozicija kričala, da je vse narobe. In iz tega se bodo stvari zdaj črpale. In tudi imamo že nekaj, torej preselitev Oddelka za pljučne bolezni na UKC Maribor, potem dodatna sredstva za Negovalno bolnišnico Ljubljana, to so že vse stvari, ki so bile odobrene s tega naslova. Jaz ne vem, ali živimo vsi tukaj, ali beremo kaj; je pa res, da v naših medijih bore malo lahko prebereš, je treba iti vse na vladno stran. Dodelijo, ne vem, Negovalni bolnišnici Ljubljana 4,5 milijona, pa to ni vredno ene novice na nacionalni televiziji. Za preselitev Oddelka za pljučne bolezni bomo dali 3,6 milijona, pa tega na naši televiziji ni. Za nacionalno televizijo to ni pomembna informacija. Ta vlada vidi celo sliko in zato tudi načrtuje. Seveda to obdobje, ki ga bomo danes sprejeli s tem zakonom, presega mandat te vlade. Še dve naslednji vladi se bosta s tem morali ukvarjati, ampak če bi to zapisali v resolucijo, kot je povedal kolega, smo napisali marsikaj, urgentne centre, pa potem tega nismo realizirali. Po tem zakonu se bo pa moralo realizirati in bodo morale tudi druge vlade zagotoviti. In se bodo morale odločati, ali bodo dale za tole 500 milijonov na letni ravni, ali bodo dale za nevladne organizacije. In če bo zaveza v zakonu, bodo morale dati za to. In to je edino pravilno, da končno postavimo prave prioritete, ne pa da razmetavamo denar, recimo zdravstveni sistem nam pa počasi propada oziroma kar hira; in zdaj ugotavljamo 101 težavo, ki jo moramo odpraviti. Jaz bom seveda ta zakon podprla. Sem vesela, da je prevladalo mišljenje in ta vizija, da se na ta način zaveže tudi prihodnje vlade, kam morajo namenjati denar, ki ga skupaj zberemo davkoplačevalci. Za tiste stvari, ki so ključne za Slovenke in Slovence, in ni prav, da naši ljudje čakajo na posege, da so v slabih pogojih in enako v slabih pogojih tudi medicinsko osebje, zdravniki, sestre in vsi ostali. Zaradi tega ljudje odhajajo. Niso vedno problem plače, problem je organizacija, problem so slabi pogoji in tako naprej. In s tem zakonom bomo nekatere stvari odpravili in popravili, še z drugimi, z digitalizacijo in tako naprej pa tudi še vse tisto, kar morda s tem zakonom ne. Jaz bom zakon seveda podprla in predlagam, da enako storite tudi vi. In se mi zdi res neverjetno, da sploh lahko kdo reče, da zakona ne bo podprl oziroma da najde 101 izgovor, ko se končno reče, zdaj bomo pa 10 let vlagali in resno vlagali, da boste o tem še razmišljali. Jaz tega ne razumem.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Židan. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospa poslanka Alenka Jeraj, omenili ste me in mi s tem ste dali možnost, da vam odgovorim. Pet mesecev so vodili vlade premierji iz strank vaše koalicije. Od 20 let so 10 let in pet mesecev vodili vlado predsedniki vlad iz strank vaše koalicije. To je vaša koalicija, ko govorite sem pa tja. Če nimate odnosov s SMC urejenih, je pa to vaš problem, ne moj. Kot drugo. Če gledamo strankarsko, je vaš predsednik stranke vodil zadnjih 20 let vlado šest let in pet mesecev, če dobro seštevam. Predsednik iz Socialnih demokratov je bil pol manj, tri leta in tri mesece. To govorim samo zato, ker kar naprej poslušam očitke z vaše strani, »vodili ste zadnjih 20 let«. Ni res, pol, pol. Če gledamo strankarsko, ste pa zmagovalec. Pa mogoče še en majhen popravek, ki ni bistven. S tem zakonom, tako je vsaj zapisana letnica v zakonu, se bodo ukvarjale tri naslednje vlade, ne dve. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo [[…]] [[nemir v dvorani]] Gospa Alenka Jeraj, a dovolite? Hvala. Naslednji ima besedo gospod Samo Bevk, pripravi se gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Jaz nisem tako rezerviran oziroma skeptičen do tega predloga zakona kot nekateri moji kolegi in kolegice v opoziciji. Ta zakon me spominja na nek drug podoben zakon s področja kulture, to je Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi, ki ga je sprejela prejšnja vlada v tem mandatu, poznamo ga pa že od leta 1999. Seveda je po znesku kulturni evro več kot desetkrat manjši, kot je predlagani zakon o nujnih investicijah na področju zdravstva, tako da to ni povsem primerljivo. Kako se bo zakon izvajal, pa je zelo primerljivo, odvisno od tega, koliko sredstev bo zagotovljenih v vsakokratnem državnem proračunu in ali bo mogoče dobiti tudi kaj dodatnih sredstev iz evropskega proračuna. Milijarda 943 milijonov evrov ni majhna vsota, tudi za desetletno obdobje veljavnosti tega zakona ne. Primerljiva je recimo z investicijo v Termoelektrarno Šoštanj, v TEŠ 6, morda deloma tudi v drugi tir. Edina večja investicija, ki daleč presega tudi to vsoto v samostojni Sloveniji, je seveda bila izgradnja avtocestnega križa, za katerega smo prispevali in zbrali v tem celotnem obdobju gradnje več kot 5 milijard evrov. Se pravi, da je ta projekt, ki si ga je zadala ta vlada, zelo ambiciozen. Kako se bo uresničeval, bomo pa videli skozi naslednje vlade. Recimo zakon o kulturnem evru, ki smo ga poznali od 1999 do 2013, se pravi v obdobju 14 let, je bil realiziran 33-odstotno. Upam, da bo ta zakon realiziran v višjem odstotku. Bi pa rad zdaj naredil eno primerjavo z gradnjo Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana v prejšnji državi, v socialističnem sistemu. Ne vem, ali smo danes sposobni tako velike gradnje. Ali pa, en tak podoben projekt s področja kulture je Cankarjev dom. Že ves čas samostojne Slovenije govorimo o tem, da je potrebno zgraditi univerzitetno knjižnico, pa nam to še danes ni uspelo. V prejšnjem sistemu, v prejšnji državi je bil zgrajen Cankarjev dom. Zamislite si Slovenijo danes brez Cankarjevega doma. To bi bila kultura brez osrednje kulturne ustanove. In če gremo na primerjavo s kliničnim centrom v Ljubljani, ki so ga začeli graditi 1966. leta in so ga odprli na dan republike, 29. novembra 1975. leta. Se pravi, gradili so ga skoraj 10 let, devet let, toliko, kot je obdobje, predvideno za izvajanje tega zakona, o katerem danes govorimo. Kako so se pripravljali na to gradnjo? Že leta 1960 je bila imenovana projektna skupina. Leta 1963 je bil ustanovljen poseben sklad za gradnjo in opremo te ustanove. Julija 1966 se je začela gradnja, in kot rečeno, leta 1975 je bil projekt dokončan. Takrat je ta projekt stal 62 milijard starih dinarjev. Po metodologiji Statističnega urada, kot velja danes, bi bilo to danes vredno 463 milijonov evrov. Vendar ne verjamem, da bi bili sposobni danes zgraditi nov klinični center v Ljubljani, z osmimi nadstropji, z vso infrastrukturo, za ta denar. Zanimivo bi bilo narediti en projekt in oceniti, koliko bi stala gradnja neke take nove ustanove, kot je bila zgrajena v 60. in 70. letih prejšnjega stoletja. Vendar, ne gre samo za zidove, gre tudi za kadre. Kaj se je zgodilo, ko so gradili klinični center? Leta 1970 so imele klinične bolnice v Ljubljani okoli 2 tisoč 800 postelj, 2 tisoč 400 zaposlenih, med njimi okoli 250 zdravnikov in 500 medicinskih sester. Z novo stavbo pa so se bolnišnične kapacitete povečale za skoraj tisoč 100 novih bolniških postelj, število zaposlenih pa je porastlo na 3 tisoč 900, med njimi je bilo 460 zdravnikov in tisoč 250 medicinskih sester. Število hospitalizacij pa se je povišalo z 32 tisoč leta 1968 na 44 tisoč 1975. leta. Se pravi, zidovom morajo slediti tudi kadri, kajti brez kadrov bo ta lupina ostala manj uporabna in koristna, kot bi sicer bila. Ne gre pa samo za zidove in ne gre samo za kadre, ampak gre tudi za kvaliteto bolnišnične oskrbe. Imamo veliko kriterijev, katera ustanova je dobra. Na prvem mestu so recimo število bolnišničnih okužb po bolnišnicah, število padcev z bolniške postelje in tako dalje. Ko sem pred skoraj 20 leti spraševal s poslanskim vprašanjem takratnega ministra za zdravje dr. Kebra o problemu bolnišničnih okužb v slovenskih bolnišnicah in v domovih upokojencev, sem navedel podatek, da letno v Sloveniji zaradi tega umre od 400 do 600 pacientov, in minister temu podatku ni oporekal. Danes je verjetno ta podatek podoben, čeprav ni natančne statistike, koliko ljudi, pacientov zaradi bolnišničnih okužb v bolnišnicah in v domovih upokojencev umre na letni ravni. Verjamem pa, da nekajkrat presega število mrtvih v prometnih nesrečah. Tako da je poleg zidov, poleg kadra pomembna tudi kvaliteta storitev v slovenskih bolnišnicah in tudi v domovih upokojencev, ki so postali nekakšne negovalne bolnišnice. Kako bom glasoval, pa se še nisem odločil. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji razpravljavec je gospod Jožef Lenart, pripravi se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Lepa hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim gostom z ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Ureditev težav v zdravstvu je nujna in je tudi ena od prioritet te vlade in te koalicije. Da pa v slovenskem zdravstvu že desetletje in več vlada suša oziroma da se je slovenskemu zdravstvu dajalo premalo pozornosti, da dejansko ni bilo deležno pozornosti, in sicer financ, kot bi moralo biti, vemo vsi, vsak poslanec tukaj izmed nas in verjetno tudi veliko slovenskih šolarjev to ve. Kaj to pomeni? Da je bil vložek, ki se ga je namenjalo na eno osebo v Sloveniji v zadnjih letih in desetletjih vedno manjši, kot je strošek, ki ga namenjajo druge članice Evropske unije. Razlika je precejšnja, v Sloveniji je 2 tisoč evrov na prebivalca letno in v povprečju Evropske unije okrog 2 tisoč 800 na prebivalca letno. Zakaj se je to dovoljevalo, zakaj se ni naredilo nič? Morda je res potrebno povprašati kar predsednike prejšnjih vlad. Ne rečem, da so za vse krivi predsedniki vlad, ampak definitivno imamo danes tudi tukaj med poslanci dva bivša predsednika vlad, sicer nista v dvorani. V teh poslanskih skupinah so dejansko proti, ampak potrebno je povedati, zakaj se prej ni naredilo nič in kakšen bi bil program, če bi sedaj vodili to vlado in to ministrstvo. Načrt, takšen ali drugačen, in ne samo kritiziranje. Vemo, da je bila v zdravstvu dolgo suša, če se tako izrazim. To smo še posebej zaznali med epidemijo covida-19. Te trditve so na žalost še bolj kot mi občutili tisti, ki se jih je ta bolezen dotaknila, pa tudi vsi tisti, ki so bili zaradi omejitev pa tudi zajezitev te bolezni dejansko še bolj dolgo stran ali pa dlje od svojih specialističnih zdravstvenih obravnav. Zavedamo se pomanjkanja postelj, operacijskih dvoran, drastičnega pomanjkanja kadrov, iztrošenosti opreme, 85-procentna iztrošenost opreme. Tako se tudi ve, da ni mogoče tega čez noč spremeniti in tega čez noč sfinancirati in ne iz enega proračuna vzeti. Iz tega naslova tudi kot dejansko odziv na to pričujoči zakon o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo. Moram reči, tudi minister Poklukar pove, da je tale četrti val zgolj vprašanje, podobnega mnenja pa je bil tudi regionalni direktor za Evropo pri Svetovni zdravstveni organizaciji, ki je bil včeraj na obisku v Sloveniji. Pri predsedniku republike Borutu Pahorju se je tudi strinjal s tem, da se nas to lahko že v jeseni dotakne. In potem se toliko bolj vsi zavemo, kako nujna je ta posodobitev oziroma jaz se bom izrazil tako imenovana ozdravitev zdravstva, da se ozdravitev zdravstva končno začne. Predlog zakona o investicijah v zdravstvo bo začrtal neke okvire, slišali smo, da gre za skoraj 2 milijardi evrov, in zagotovil bo modernizacijo in optimizacijo zdravstvenega sistema, posodobitev zastarele infrastrukture, povečanje posteljnih zmogljivosti in tako naprej. Če se dotaknem še tega, da je bilo veliko rečenega o tem, od kod pa se bo sedaj vzel ta denar. Vemo, da se je tudi v prejšnjih letih nekaj denarja namenjalo za zdravstvo, neki milijoni, ni bilo prav milijard. Ampak kljub vsemu je dejansko to potrebno in vemo, da če se to dobro razporedi na teh 10 let in če slišimo sedaj tudi sekretarja, da je okoli 540 milijonov zagotovljenih, neka začetna sredstva so. Verjamem, da bomo tudi v prihodnosti uspešno zagotavljali sredstva iz drugih naslovov. Ali pa bom rekel, da se privarčevati. Se pravi, če gre za potrebe prave, konkretne reforme zdravstva in se predvideva naložbe, potem se pač tudi mora gledati na racionalizacijo pri vseh zadevah v zdravstvu. Mislim, da ne sme biti velik problem, da se potem tudi sfinancira, kar je dogovorjeno. Je pa tale zakon dober načrt, zajema oba klinična centra. Kot povedo sam minister in sekretariat in ministrstvo, predstavljata naša klinična centra steber slovenske medicinske stroke. Brez ustrezne priprave infrastrukture v naslednjih letih ni mogoče pričakovati implementacije novih postopkov in načinov zdravljenja. Se pravi, če hočemo iti sodobno naprej s preostankom članic v Evropski uniji, ohraniti naše zdravstvo v dobri kondiciji, moramo zagotavljati tudi infrastrukturo. In sedaj ko poslušam o tem razmerju, trikrat ali štirikrat sem že o tem razmerju poslušal, kako dobro pri SD vedo, kako se je vlagalo v UKC Ljubljana preveč pa v UKC Maribor manj, se pravi, razmerja 2,2 proti 1 nekako – jaz tudi vem, da ni bilo okej. Seveda vem, da ni bilo, ampak če se zdaj dotaknem tega, že tretjič ali četrtič ponavljam, tudi SD je imel zadnje tri vlade. Ker se je prej pač dotaknil tega, koliko je kdo bil v vladi. Zadnje tri vlade, se pravi 11., 12. in 13. Takrat ko imaš vlado, seveda imaš besedo, kam se kaj vloži, kaj je najbolj nujno. In sedaj govorimo enemu sekretarju, ki je na funkciji kakšno leto ali dve, kam vse je potrebno vlagati, kje naj se zagotovi denar in da naj se enakomerno razpolaga s temi sredstvi za celo Slovenijo. Jaz se strinjam s tem, da naj se namenja tudi regiji, iz katere prihajam, to je Podravska, ker je tam potrebno enako zagotavljati. Ampak že vidim tudi zametke tega, da se bo bolj pravično delilo. Dobra ugotovitev in trditev s strani ministrstva je tudi, da je potrebno slovensko zdravstvo digitalizirati, ga nadgraditi in narediti racionalnejšega. Se pravi, obvladovanje visokih tekočih stroškov. Jaz bom dodal: obvladovanje visokih stroškov in iz naslova preplačevanja medicinske opreme to ustaviti, pa pripomočkov in še česa. Vesel sem, gradilo se bo tudi, kot je pač v načrtu, v nekem okviru, če tako rečem, sodobni urgentni center Ptuj. S tem se bodo uredili operacijski bloki in oddelek za intenzivno terapijo v Splošni bolnišnici Ptuj. V zakonu o investiranju v slovensko zdravstvo imamo prenove laboratorijev, bolnišničnih lekarn v SB Ptuj in seveda smo tudi ptujski in spodnjepodravski poslanci pripeljali do tega, da je minister, ki moram reči, ima srce in posluh za potrebe prebivalstva, ugodil temu, zaznal te probleme in se bo tole premaknilo v naslednjih letih. Tako da Vlada je prisluhnila, načrtuje. Če smo nekako postavili Slovensko vojsko na svoje mesto z zakonom o investiranju v Slovensko vojsko, bomo sedaj tudi zdravstvo. Z lahkoto in veseljem podpiram in sem ponosen. Zdravje je naše največje bogastvo. Lepo pa prosim vse, ki nas morda poslušajo, dajte se cepiti, ker bomo s tem pripomogli h kondiciji in zdravju ljudi in seveda gospodarstvu, iz katerega prihaja denar za zdravstvo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Iva Dimic, pripravi se gospa Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni še enkrat! Poslušala sem razprave kolegov in tudi odgovor državnega sekretarja. Naj rečem, da je ta zakon o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo dober načrt. Dober načrt tudi za prihodnje vlade in jaz se tega ne bi bala, zato ker je zapisano točno po letih, kako naj bi se sredstva črpala, zagotavljala. Zdi se mi, da je to edina stabilnost, ki lahko zagotavlja javno dostopno zdravstvo vsem državljankam in državljanom v prihodnjih 10 letih. Če tega ne bi imeli, če tega ne bomo imeli ali pa če se tega ne bi lotili, bi verjetno imeli še en kup enih sej, kako je vse narobe v našem zdravstvenem sistemu. Ampak še enkrat, to je dober načrt, ve se, kako se bo gradilo, obnavljalo, in kar je najpomembnejše zame, je to, da se bo to delalo za ljudi. Tega ne bo nihče mogel nikamor odpeljati, to bo ostalo tam, kjer se bo gradilo, in se mi zdi, da je to pomembno. Ker bomo mi uporabljali, bodo uporabljali naši prijatelji in ne nazadnje tudi naši zanamci. Ne morem mimo tega, da ne bi, čeprav je bilo že kar nekajkrat izpostavljeno, tako vehementno rečeno, da je bil to verjetno spisek želja, ki ga je ministrstvo dalo na papir, in seveda kaj je vse notri, da je vsak rekel, poslušajte, jaz bi pa to rabil pa to. Res se tukaj zahvaljujem državnemu sekretarju, ki je jasno dal vedeti, da je ta zakon pripravljen na resoluciji o slovenskem zdravstvu. Zdi se mi, da smo v tej hiši imeli kar veliko razprav na to temo o zdravstvu, tudi javne razprave smo imeli, kamor smo povabili vse deležnike, vse strokovnjake, ki so povedali, kaj potrebujejo. To se je zapisalo v resoluciji in sem vesela, da je naša vlada to resolucijo uporabila za to, da bo slovensko zdravstvo okrepila. V vseh dozdajšnjih vladah v zadnjih 10 letih, kolikor intenzivno spremljam politiko, bi lahko rekla, je bilo samo bla bla, samo, kako bomo nekaj naredili, nič pa ni bilo res konkretno, od kod bomo denar jemali. Zdaj vemo, koliko mora zagotoviti državni proračun in koliko bo evropskih sredstev, namenjenih iz programa REACT-EU oziroma iz drugih evropskih skladov, za zagotovitev tudi boljše dostopnosti do zdravja in seveda s tem tudi izboljšanje stanja zdravstvene slike v Sloveniji. Ko sem prebrala, kaj vse se bo gradilo, nisem imela občutka, da bi bila kakšna bolnišnica izpuščena. V samem zakonu seveda ne piše, katere bolnišnice so zajete, je pa to razloženo v obrazložitvi členov in tudi v ciljih, ki jih zakon zasleduje. To, kar je zapisano, bo dejansko zagotovo tudi preverljivo v prihodnjih letih. Če je jasno zapisano, potem tudi tisti, ki odločajo, ki spremljajo, ki dejansko gradijo, vedo, čemu in kaj je cilj, ki mu bodo sledili. Ker najhujše in najslabše je, kar se dogaja – da se denar nameni, potem pa ne vemo točno, kako bi se ta denar porabil, in se, tako kot sem povedala v stališču, marsikje ugotovimo na preiskovalnih komisijah, skanalizira nekakšne fiktivne račune, domnevno na kakšne zlorabe. Mislim, da smo na tem področju naredili korak naprej. Želim si, še enkrat poudarjam, da ne bi pozabili pri vseh investicijah tudi na Onkološki inštitut, njega vedno omenjam, onkologija hitro napreduje, število bolnikov narašča iz leta v leto in se mi zdi, da je, če pogledamo pa tudi če obiščemo Onkološki inštitut, postal premajhen za obseg dela, ki ga mora opraviti. Nekaj je naredila tudi epidemija covida. Zdi se mi, da je prav, da se tudi to pogleda, in želim, da bomo tudi na tem področju naredili korak naprej. Hvala vam.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Mojca Škrinjar, pripravi se gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Vesela sem, da imamo pred seboj zakon o investicijah v slovensko zdravstvo. Pozdravljam sistemski pristop, to je seveda najprej zakon, potem pa temu sledijo tudi proračunski dokumenti, načrti in javni razpisi ter izvedba. Vsak drugačen pristop ne bi bil pravi, saj pravzaprav ne bi imeli načrta, kako bi porabili sredstva. Sredstev je veliko, skoraj 2 milijardi evrov, kar pomeni, da se bo dalo zelo veliko narediti na gradbenem delu in opremi, in sicer širom Slovenije. Kot Ljubljančanka sem pa še posebej zadovoljna, da sta pod prvo številko, torej pod številko ena, navedena univerzitetna klinična centra Ljubljana in Maribor. Univerzitetni klinični center Ljubljana, kdor je že bil notri, ve, da je strahotno zastarel, da dvigala ne delujejo, da je prezračevanje nikakršno in da so ljudje natlačeni v premajhnih sobah, kjer se težko zapirajo okna, kjer se rolete sploh ne morejo spustiti. Ampak to ni najdražji del, najdražji del je seveda oprema. Ljubljanski klinični center je vrhunska ustanova, ki se mora ukvarjati z zelo zelo zapletenimi zdravstvenimi problemi, medtem ko bi lahko nekoliko manj komplicirane zadeve prevzela mestna bolnišnica. Ljubljana potrebuje tudi mestno bolnišnico, zato me veseli, da so pod številko dve navedeni splošne bolnišnice, negovalne bolnišnice in negovalni domovi. Ljubljana potrebuje seveda tudi negovalno bolnišnico in negovalni dom. Stara stavba Univerzitetnega kliničnega centra, ki sem jo omenila, pa ima še eno drugo težavo. Mislim, da nikjer na svetu ne poteka čez zdravniški kampus, medicinski kampus prometna cesta. Zaloška teče dejansko skozi stavbe kliničnega centra in to je povsem nesprejemljivo. Ta promet je treba speljati okoli in narediti del, ki ga zavzema klinični center, enovit in miren in primeren tako za delo kot za nego bolnikov. Kje dobiti denar? Mislim, da se nikoli nismo spraševali, kjer dobiti denar, ko je bil primer avtocestni križ ali pa drugi tir, ampak seveda je treba narediti načrt. Ta načrt je sedaj v tem zakonu, temu zakonu bo absolutno sledil tudi popravek oziroma priprava proračuna. Proračun pa je lahko slovenski, integralni, lahko so pa tudi evropska sredstva in oboje bo kombinirano v tem delu. Zelo pomembno pa se mi zdi, da bo vlada, ki bo to izvajala, tudi dobra vlada. Prepričana sem, da so bile investicije, ki so bile vodene v času, ko je vodil vlado Janez Janša in ko je bila Slovenska demokratska stranka v vladi – to pa je bilo od 2004 do 2008, štiri leta, od 2012 do 2013, eno leto, in zdaj dobro leto in še nekaj, skupaj šest let in še malo – dobro vodene. Vsi se spomnimo, koliko šol je bilo narejenih in obnovljenih v mandatu 2004–2008, koliko vrtcev in osnovnih šol je bilo sofinanciranih. Pomembna je seveda tudi izvedba. Če delate plašč na nekem bloku, ga lahko dobite za 180 ali pa za 130 tisoč, odvisno, kakšen razpis pripravite. Dobra vlada pripravi razpis, po katerem bo dobila kvalitetno in cenovno optimalno rešitev. Mislim, da je to vlado tukaj resnično treba pohvaliti, in želim, da bi ta vlada ne samo pripravila sredstva in načrte za to, čas za to ima, ampak da bi tudi v naslednjem mandatu vodila te investicije, da bodo dobro in lepo speljane. Seveda red in pošteno in učinkovito upravljanje davkoplačevalskega denarja komu nista povšeči, ker ne bodo padale kakšne provizije zraven ali pa to, kar je omenila kolegica pred mano, poniknila sredstva na kakšen tajni račun. Ob vladi, ki je danes tukaj, je garancija ne samo, da bodo sredstva tukaj, ampak tudi, da bodo sredstva pošteno in učinkovito porabljena. Vse čestitke torej za ta zakon. Vse Slovence nas lahko veseli, mene kot Ljubljančanko pa še posebej, ker je tukaj dejansko zelo veliko tega, kar je potrebno narediti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana predstavnika ministrstva, kolegi, kolegice, ki še vztrajate, vsem skupaj lep pozdrav! Ko sem sam dobil na mizo Predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031, sem si mislil, evo, končno en zakon, kjer bomo vsi veseli, ga enotno podprli, kajti s tem zakonom ne samo mi kot politika kažemo, da nam je zelo mar za slovensko zdravstvo, predvsem bodo s tem zakonom dobili tudi vsi naši prebivalci in prebivalke. Zato moram reči, ker sem v svoji pisarni poslušal posamezne obrazložitve oziroma stališča poslanskih skupin, ko so iz petnih žil razlagali, zakaj so proti in kje vidijo probleme, se skoraj ukvarjali z domišljijskimi spisi, da bi še kakšno alinejo našli, zakaj bodo proti oziroma zakaj zakona ne bodo podprli, da sam že dolgo nisem prebral tako vsebinskega zakona. Ne samo, da so členi kratki in zelo jasni, predvsem ta uvodni del me je zelo navdušil, ker je zelo konkretno napisano, kaj se bo v naslednjem desetletju na področju zdravstvene infrastrukture dogajalo. Moram pa reči, da sem zelo navdušen tudi zaradi tega, ker vidim, da se ne pozablja na nikogar. Pustimo ob strani, ker je že kolegica Mojca razlagala, naš terciarni nivo, ki ga kot Ljubljančanka veliko bolje pozna, sam sem veliko bolj gledal, kaj ta zakon prinaša predvsem na sekundarnem nivoju na področju zdravstva in ne nazadnje tudi v primarnem delu zdravstva. Ker prihajam iz ene občine, kjer imamo zelo velik zdravstveni dom, na katerega smo zelo ponosni, moram reči, da ko smo zadnjih 10 let gledali, kaj vse bi naredili v našem zdravstvenem domu, ko smo si, predvsem direktorica zdravstvenega doma s svojimi zaposlenimi pa tudi občina, tudi moja malenkost, prizadevali, da smo dobili nujno medicinsko pomoč, da smo dobili satelitski urgentni center, da smo dobili kar nekaj programov, smo se vedno spraševali, kaj z investicijo v sam prostor. Od leta 2012, ko je takratni minister gospod Zvone Černač dal možnost, da so se lokalne skupnosti prijavile za energetsko sanacijo stavb v lasti lokalnih skupnosti, od takrat naprej skoraj ni bilo sredstev, vsaj na primarnem nivoju ne. Sam osebno poznam kar nekaj županov, ki so bili zelo veseli in ki so v tedanjem času, torej nekje od leta 2012 pa potem tekom sanacije 2013 in 2014, ne samo energetsko lično obnovili svoje zdravstvene domove, torej primarno raven, ampak jo skupaj morda še nekaj malega dogradili. Ampak bili so prepuščeni sami sebi, zato me danes še toliko bolj veseli, ko preberem poglavitne rešitve za primarni nivo, citiram: »Za krepitev primarnega nivoja zdravstvenega varstva so predvidene novogradnje in obnove objektov in za nabavo potrebne terapevtske in diagnostične opreme, ki je potrebna za uspešno delovanje primarnega nivoja.« Skratka, da ne govorimo vedno samo o Ljubljani in Mariboru, da gremo na tisto najnižjo raven decentralizacije na področju zdravstvenega sistema. Prav tako me je izredno veselilo tudi, ko sem prebiral poglavje Poglavitne rešitve za splošne bolnišnice, kjer je v bistvu zelo lepo navedeno, kaj in kje se bo gradilo. Kot nekdo, ki prihaja iz Posavja, kjer se skupaj tako poslanci iz Posavja kot tudi naši župani že dolgo borimo s tem – najprej smo se borili, da smo obdržali ginekologijo v Splošni bolnišnici Brežice, potem so nam hoteli znižati nivo Splošne bolnišnice Brežice v neko tretjerazredno bolnišnico in sedaj imamo gradbeni načrt za tako imenovani negovalni oddelek oziroma negovalno bolnišnico v Splošni bolnišnici Brežice – sem si z zanimanjem večkrat podčrtal izgradnjo objekta F in rekonstrukcijo objekta A za ureditev negovalne bolnišnice za regijo Posavje. Vem, da to ne bo danes ali drugo leto, ampak ker imamo zakon, kjer dajemo skoraj 2 milijardi v to področje, verjamem, da bomo vsi tisti oziroma bodo vsi tisti, ki že imajo prostorske plane narejene, lahko prvi zakopali v ta zakon oziroma iz njega črpali sredstva v naslednjih letih. Tudi s tega stališča vsa pohvala pripravljavcem za to, da so prisluhnili vsem nam, ki prihajamo iz malo manjših krajev po Sloveniji, ampak kjer si še veliko bolj prizadevamo, kjer vsaj posameznim občanom ni samoumevno, da jim je nekaj dano. Po drugi strani pa moram reči, da ta zakon prihaja ravno v pravem trenutku. Krediti so poceni, in ko imaš na voljo pametne ljudi v vodstvu Vlade in na posameznih ministrstvih, ki vedo, kako racionalno in transparentno porabiti denar, ko imaš na eni strani zaključek ene evropske politike, pripravljaš se na drugo, imaš interventne evropske ukrepe, je skrajni čas, da pred nas poslance pridejo takšni zakoni, kot je tale današnji med nami. Gre le še za eno nadaljevanje uspešne zgodbe te vlade, tokrat na področju zdravstvene infrastrukture. Dali smo v vojaško infrastrukturo, dali smo po 10 letih v šolsko in predšolsko infrastrukturo 72 milijonov. Če bi to naredil prejšnji minister, ki naj bi bil najboljši minister, pa je bil za moje pojme eden najslabših ministrov, za športno in za šolsko infrastrukturo ni naredil nič, bi bilo verjetno vsaj en teden v mainstream medijih polno člankov, napisanih hvalospevov, tokrat pa nič. Verjetno bodo še o tem zakonu, ki bo v naslednjih 10 letih prinesel skoraj 2 milijardi, eni pisali bolj tako, neka obrobna vrstica na peti strani kakšnega večjega slovenskega medija, namesto da bi se vsi skupaj zahvalili, da znamo ne samo vlada, ampak tudi v tem državnem zboru z veliko podporo predlagati, predvsem pa sprejeti zakone, ki gredo na področje, ki je v Sloveniji, kar je tudi epidemija pokazala, najbolj osiromašeno. Skratka, velika zahvala načrtovalcem. Na vseh nas pa je, da tudi na lokalnih področjih naredimo, da bodo vse te investicije, ki so tukaj omenjene, kmalu zaživele. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali seznam razpravljavcev in prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade, če želi. [[Da.]] Izvolite, državni sekretar.
Hvala lepa, predsedujoča. Današnja razprava v hramu demokracije me navdaja z optimizmom. Imam namreč občutek, da imamo vsi enak cilj. Imam občutek, da imamo vsi cilj imeti moderno zdravstvo in slediti diagnostičnim metodam in urediti ustrezne prostore za naše paciente. Da si želimo vsi zdravstvo, ki bo omogočilo čim hitrejše storitve, in predvsem takšno zdravstvo, da bodo slovenski državljani zaupali nam, ki delamo v zdravstvu, in zaupali vam, ki sprejemate zakone. Zelo dobro je, da imamo isti cilj. Čeprav se je pričakovana življenjska doba v Sloveniji in tudi v drugih državah Evropske unije v zadnjih letih močno povečala, večina ljudi starost preživi z eno ali več kronično bolečino, boleznijo, oviranostjo, kar privede do uporabe bistveno več storitev, na žalost tudi do invalidnosti. Evropske študije kažejo, da bomo v nadaljnjih 20 letih imeli približno 10 % invalidnosti v Evropi, pa verjetno Slovenija ni nobena izjema, trenutno imamo 6,7. Evropske študije tudi kažejo, da bo v naslednjih 10 letih vsak tretji prebivalec Slovenije, pa tudi Evrope, imel težave s kroničnimi bolečinami. To so zelo zelo zahtevne projekcije. Samo še en primer. Slovenija je trenutno z 9,7 rehabilitacijske postelje na 17. mestu v Evropski uniji. Torej dejansko potrebujemo ta zakon. Kot je razvidno iz analize zdravstvenega sistema v Sloveniji, so se kapitalske naložbe kot delež skupnih izdatkov za zdravstvo v preteklosti spreminjale. Seveda, saj je bil delež pred krizo 5,5 %, med krizo je padel na 4,5 % skupnih izdatkov za zdravstvo, po statističnih podatkih za leto 2015 so se bruto naložbe v zdravstveni sistem v Sloveniji dvignile za 7,6 %, kar je bilo pod povprečjem Evropske unije. V Avstriji, na primer, imajo ta odstotek 20 %. Torej se lahko vprašamo, zakaj na žalost tudi nekateri kadri iz Slovenije odhajajo tja. Pacienti pričakujejo od zdravstva prijaznost, ustrežljivost, vrhunskost in kakovost, vse to pa zagotavljajo zadovoljni zaposleni v zdravstvu. Vsi dobro vemo, da je eden od glavnih razlogov za zadovoljstvo zaposlenih poleg plače in urejenih medsebojnih odnosov in dobre organiziranosti tudi urejenost delovnih prostorov. Veliko zaposlenih, ki se na žalost odločajo oditi iz slovenskega zdravstva, pove, da v pogojih brez klimatskih naprav v 100 in več let starih stavbah, neadaptiranih inštitucijah na žalost ne želijo več delati. Spoštovane poslanke in poslanci, zdravstvo ne sme in ne more biti privilegij prav nikogar. Zdravstvo smo in bomo tudi v prihodnosti potrebovali prav vsi. Dajmo priložnost in zagon slovenskemu zdravstvu s tem zakonom in se približajmo tudi vsem ostalim evropskim državam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker je čas za razpravo še ostal, sprašujem, ali je še volja po razpravi. Vidim, da je. Samo gospod Doblekar? [[Da.]] Samo še opozorilo, da če želi predstavnik Vlade še enkrat razpravljati, dobi besedo kot zadnji. Gospod Doblekar, na voljo imate pet minut. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Ta zakon o investicijah v zdravstvo bom seveda z velikim veseljem podprl. Toliko let zanemarjanja slovenskega zdravstva, toliko let korupcije, kraje denarja iz zdravstva, neinvestiranja v infrastrukturo, zanemarjanja kadrov, se pravi pomanjkanja zdravnikov, medicinskega osebja, diagnostike – če to ni dovolj tehten razlog, da podpremo tako pomemben zakon, s katerim delamo, gradimo temelje! Temelje zdravstva prvič, lahko rečem, v samostojni Sloveniji, če zanemarimo tisto obdobje socializma, ki je zdravstvo prav tako zanemarjal. Tukaj so bile neke hvale o gradnji kliničnega centra, za kakšno ceno je bil narejen, ni pa bilo povedano, kakšne so bile takrat cene materialov in cena dela. Tega se pa ni povedalo. Skratka, vemo, kdo je bil takrat direktor, od Zemljariča naprej, in kaj vse se je dogajalo do zdajšnjih dni, koliko preiskav je bilo, koliko denarja je odtekalo. Vse vemo, saj vsi vse to vemo. Zadnji čas, da se naredi red na tem področju in da se nameni denar za investicije v zdravstvo, za investicije v kadre, v izobraževanje, v bolnišnice in zdravstvene domove. Vemo, da se bo vlagalo v 10 letih milijardo 900 evrov, in vemo tudi to, da je v Sloveniji 3,2 zdravnika na tisoč prebivalcev, 5,2 pa v Avstriji. Vemo tudi, da je za preventivo v Evropi 89 evrov denarja na prebivalca, v Sloveniji zgolj 62 evrov, in tako naprej. Skratka, podatki so bili že tolikokrat predstavljeni, da jih lahko že vsak državljan in državljanka pozna. Vemo tudi, da so tekoči izdatki v zdravstvo 25 % pod povprečjem Evropske unije. Vse to vemo in zato je zadnji čas, da naredimo na tem področju premik naprej v dobro državljank in državljanov, v dobro zdravstvenega osebja, v dobro zdravja. Tukaj smo poslušali, LMŠ je imel pomisleke, SD, ne bi podprli tega zakona, ampak bi podprli način, torej premislek, premisleke bi podpirali. A ni bilo teh premislekov že dovolj, pa teh študij pa tega? Res ne razumem tega, kako je to mogoče sploh izreči. Potem Levica tukaj pravi, da so socialisti in ne vem kaj. Ena dobra informacija, kar se socializma tiče, na Kubi so pred nekaj urami sprostili uvoz hrane in zdravil, to se pravi, da lahko ljudje prinašajo hrano in zdravila v državo neomejeno. Si predstavljate, kaj socializem naredi? In tudi pri nas ni bilo čisto nič boljše. Mislim, da je res zadnji čas, da se premaknemo nekam naprej in da nekaj tudi naredimo. Tudi ne pozabiti, 2007 je ta vlada začela s pripravo in gradnjo heliporta na Kliničnem centru in je bil tudi uspešno narejen in deluje. In smo lahko vsi zadovoljni in veseli. Ta vlada, ki je bila takrat na Vladi, torej predsednik Janez Janša, je pripravila tudi en kup projektov za urgentni center, za urgenco, pa se je potem vlada zamenjala, ministri so se menjali, razpisi so se ponavljali kot po tekočem traku, vse se je dražilo, vse se je ustavilo – in kje smo? Ko je ta vlada nastopila v času epidemije, torej v najtežjem obdobju v zgodovini Slovenije, to vladanje, so v praktično nekaj dneh pripravili vse prostore za covid bolnike. To je tisto, torej štejejo dejanja, ne pa, kaj bo kdo povedal pa kako lepo bo povedal, na kakšen način. In ko tukaj poslušam raznorazne strokovnjake, ki so vedno bolj pametni kot vse zdravstveno osebje in vsi državni sekretarji, ministri, skratka, vsi, ki se ukvarjajo s tem, me kar malo mine. Upam, da bo ta zakon dejansko potrjen, da bo tudi Zdravstveni dom Litija oziroma nujna medicinska pomoč deležna sredstev, ki so predvidena za primarno zdravstvo, in da bomo lahko tudi končno dogradili in dobili moderno nujno medicinsko pomoč. Upam, da se ne bo koalicija KUL s svojimi podaniki lotila pri tem zakonu, če bo sprejet, kar upam, da bo, še kakšnega referenduma pod pretvezo, da je ta zakon škodljiv za ljudi, česar smo že tudi navajeni. In pa še poziv k cepljenju [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 24. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 19. uri. (Seja je bila prekinjena ob 18.24 in se je nadaljevala ob 19.00.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Državni zbor bo glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 35., 36., 39., 10., 15. in 33. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 35. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 90 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 45. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 36. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o sežigalnicah odpadkov in napravah za sosežig odpadkov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, Luka Mesec.
Hvala lepa. Kot verjetno veste, imamo v Sloveniji eno sežigalnico odpadkov v Celju in trenutno eno obratujočo sosežigalnico odpadkov, to je cementarna Salonit Anhovo v dolini srednje Soče. V dolini srednje Soče je ta tovarna za sabo pustila v stotih letih velik krvni davek na zdravju ljudi in zdravju tamkajšnjega okolja. V prejšnjem stoletju so tam delali z azbestom, na to onesnaženje pa zdaj dodaja Salonit Anhovo svoje. Salonit Anhovo bolj ali manj obratuje na pogon petrolkoks in na kurjenje odpadkov [[…]] [[nemir v dvorani]] Okej, lahko? Skratka, medtem ko sežigalnica odpadkov v Celju na leto pokuri 30 tisoč ton odpadkov, jih Salonit Anhovo, čeprav je samo sosežigalnica odpadkov, pokuri 100 tisoč ton, se pravi več kot trikrat več, Salonit pa je Arso zaprosil še za dovoljenje, da bi lahko svoje kurjenje povečal za 25 %. Kakšen krvni davek puščata tako preteklo delo z azbestom kot zdajšnje onesnaženje z različnimi spojinami, ki jih pušča sežiganje plastike in petrolkoksa, vam povedo tele številke. Med letoma 1998 in 2016 je bilo v Sloveniji 560 primerov azbestoze, od tega 500 v okolici Salonita Anhovo, tisoč 886 plevralnih plakov, od tega jih samo 100 ni bilo v okolici Salonita Anhovo, 169 mezoteliomov, to so zelo agresivni rakavi tumorji, od tega jih je bilo skoraj tri četrtine v okolici Salonita Anhovo, in tako naprej. Skratka, ljudje so tam izpostavljeni izjemnim zdravstvenim tveganjem in skrajni čas je, da se nekaj spremeni. V Državnem zboru smo v Levici skupaj s civilnimi iniciativami poskušali pozvati Ministrstvo za okolje in prostor. Februarja lani je bilo sprejetih šest sklepov, po katerih naj bi ministrstvo v pol leta stvar uredilo, izenačilo normative za sežigalnice in sosežigalnice. Zgodilo se ni nič v letu in pol in tudi zdaj ne kaže, da se kaj bo, zato smo skupaj z njimi pripravili zakon, ki to stvar ureja sam. Ne bomo ogrožali delovnih mest, kot je slišati. Samo za informacijo, Salonit je nekoč zaposloval 2 tisoč ljudi, trenutno jih še 350, s tem da v Sloveniji proizvaja samo še polizdelek klinker, ki ga prevaža potem v Italijo na rafiniranje, tukaj pa kuri odpadke in izkorišča mineralne vire. Je pa treba določiti rok, do katerega naj uredi, da bodo lahko ljudje [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine mag. Andrej Rajh.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V stranki SAB seveda podpiramo vsa prizadevanja ljudi, ki gredo v smeri izboljšanja okolja. Tudi zaradi tega bomo podprli ta zakon, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Pričakujemo pa, da bo na nekatere pomisleke, ki smo jih izrazili med razpravo, v nadaljevanju odgovorila stroka in podala ustrezna pojasnila. Kot smo pojasnili in tudi v razpravi povedali, ti obrati delujejo po osnovnih okoljevarstvenih dovoljenjih, torej v tem konkretnem primeru kot cementarna, in za cementarno so dovoljeni višji izpusti zaradi same tehnologije. Za nas v SAB je zelo pomembno vprašanje oziroma odgovor, ali se zaradi tega, ker se del goriva, torej namesto koksa ali nafte, spremeni z odpadki, spremenijo emisije. To mislim, da je ključno vprašanje, na katerega mora odgovoriti stroka, in ali lahko v doglednem času treh, petih let te emisije skladno s stanjem najboljše tehnologije zmanjšamo. Vemo, da je cementarna Anhovo nakazala, da ima voljo zmanjšati te emisije. Za nas v SAB je pomembno, ali so ti cilji in ta volja, ki jo je nekako izkazala, dovolj ambiciozni in v smislu tega, da se varuje okolje. Vsi se moramo zavedati, da je smeti nekam preprosto potrebno dati in kakšne so druge alternative. Na vsa ta vprašanja in vsa ta tveganja je potrebno v nadaljevanju dobiti odgovore. Zdaj jih nismo dobili in menimo, da je zakon dober v tem smislu, da naslavlja zelo perečo okoljsko problematiko v lokalnem okolju in širše. Pričakujemo pa, poudarjam, od stroke, da bo podala na konkretna vprašanja odgovore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ugotavljam, da ne. Nataša Sukič v lastnem imenu.
Hvala lepa. Medtem ko Svetovna zdravstvena organizacija, WHO, benzen, to je samo ena izmed snovi, ki jih Anhovo izpušča v zrak, uvršča med rakotvorne spojine prve nevarnostne skupine, pri katerih ni varne meje izpostavljenosti, slovenska okoljska zakonodaja benzen na žalost uvršča v tretjo nevarnostno skupino. V letu 2018 je bilo v Anhovem za 2 tisoč 609 kilogramov emisij benzena v zrak, kar predstavlja 40 % vseh industrijskih emisij benzena v zrak pri nas. Če pa bi benzen pri nas dejansko umestili v prvo nevarnostno skupino, kar bi morali, bi bila na letni ravni dovoljena emisija benzena nič več in nič manj kot en kilogram. Povedano drugače, v Anhovem namesto enega kilograma spustijo v zrak kar 2,6 tone visoko rakotvornega benzena. Potem se ne gre čuditi, da je zdravstveno stanje v dolini zaradi tovrstnih praks cementarne katastrofalno. Poglejmo recimo samo mezoteliom. Gre za raka ovojnice, ki obdaja notranje organe v prsni in trebušni votlini. Kar 128 primerov tega raka od skupno 89 je v okolici te cementarne. V Anhovem je torej med drugim šlo v zrak in od tam v pljuča tako zaposlenih kot tamkajšnjih prebivalcev 2,6 tone benzena, v Celju, kjer mora sežigalnica odpadkov po sedaj veljavni uredbi zagotavljati predpisane mejne vrednosti vsake pol ure, sosežigalnica Anhovo pa le v povprečju celega dneva, pa nič. V sosežigalnicah seveda prihaja čez dan do raznih prebojev teh mejnih vrednosti in ti udarci onesnaževanja so po opozorilih zdravstvene stroke najbolj nevarni za zdravje ljudi. Zato si nehajmo zatiskati oči pred temi krutimi statistikami in dejstvi in podprimo ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Matej T. Vatovec.
Najlepša hvala, predsednik. En zelo preprost razlog. Zdaj v Sloveniji vlada neka ureditev, ki bi sicer lahko bila rešljiva s podzakonskimi akti, ampak je v svoji osnovi absurdna. Imamo naprave za sosežig odpadkov in imamo sežigalnice. Trenutno stanje v Sloveniji je to, da največja naprava za sosežig pokuri več in seveda tudi naredi več emisij kot največja sežigalnica v Sloveniji. Posledice takšne ureditve poznajo predvsem prebivalci Soške doline, predvsem v Anhovem, Desklah, Kanalu ob Soči, kjer v bistvu že sto let na nek način morajo živeti s posledicami industrije na tem območju. Če je to bilo mogoče nekaj, kar je bilo neozaveščeno pred 30, 40 leti, si leta 2021 glede tega ne bi smeli več zatiskati oči. Civilna iniciativa in prebivalci tega območja že desetletja opozarjajo na to, kar so tudi prej moji kolegi povedali. Praktično večina vseh obolenj predvsem dihal prihaja s tega območja, ko govorimo o celotni slovenski statistiki. Direktiva EU, ki jo nasprotniki te novele poudarjajo, nikjer ne določa, da takšna ureditev, kot jo mi predlagamo, ni možna. Direktiva EU določa najnižje možne standarde in države članice se lahko odločijo, da te standarde povišajo. V luči tega, kar se dogaja trenutno v Anhovem in okolici, bi bilo to seveda smiselno, ker Vlada in ministrstvo ne naredita svojega že dve dolgi desetletji. Zato smo šli v to rešitev, da se izenačitev dovoljenih emisij uredi v zakonu, ker je to čakanje za ljudi tega območja nemogoče, ker ne morejo več preživeti. S tega vidika je ta zakon ustrezen, ga je potrebno podpreti in ga jaz osebno absolutno podpiram, ker gre na koncu za zdravje ljudi v nasprotju z dobički te sosežigalnice [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala. Tudi jaz bom seveda podprla ta zakon, kajti ko govorimo o bioplinarni Črnomelj, ko govorimo o frackingu v Petišovcih ali v tem primeru o sosežigalnici Salonit Anhovo, govorimo samo o eni stvari, in to je, ali dajemo prednost v naši državi umazanemu kapitalu ali dajemo prednost ustavni pravici državljank in državljanov do zdravega okolja. Tukaj je zelo sporno tako moralno, okoljsko kakor tudi na koncu koncev gospodarsko. Kajti vsi ti dobički – lastniki Anhovega so Italijani in Avstrijci – gredo v tujino, od 15 milijonov dobička na leto ne plačujejo davka na dobiček, tukaj pa puščajo uničeno okolje in bolne ljudi. Vemo, da je bilo ogromno azbestoze, zdaj je ogromno raka in seveda respiratornih bolezni, kar je nedopustno in tega pod nobenim pogojem ne smemo početi našim prebivalcem. Dejansko se dogaja okoljski kriminal. Prej smo slišali: »Ja od česa bomo pa živeli, če ne bomo dovolili vse umazane industrije, ki je v mnogih državah Evropske unije regulirana ali celo prepovedana, tukaj pri nas?« Boljše vprašanje bi bilo, od česa bomo umirali. Tukaj se moramo zamisliti, ali smo mi tisti, ki našim državljanom in državljankam odrekamo pravico do zdravega okolja, in ali je prav, da otroci vidijo črn sneg, da jedo strupeno zelenjavo in sadje in da pijejo onesnaženo vodo. Nikakor ne. Ta okoljski kriminal je treba ustaviti in treba je zagotoviti sprotni monitoring in višje standarde v dobrobit okolja in ljudi. Seveda sem za. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Tudi sam bom glasoval za. To pa zaradi preprostega odgovora na preprosto vprašanje, ali je treba biti do dima iz enega dimnika bolj blag kot do dima iz drugega dimnika. Če se vpraša zdravstveno stroko, kaj meni o tem, odgovori da ne, da so že za prvi dimnik določeni standardi, kaj je za zdravje človeka dopustno, kaj pa za zdravje ni dopustno. To, da imamo dvojne standarde do dveh različnih dimnikov, ni stališče zdravstvene stroke, ampak je odgovor, da je to zato, ker v drugem dimniku pač ne znajo tako dobro sčistiti. Ampak to je čisto napačno vprašanje s stališča varovanja človeka, njegovega zdravja in varovanja narave. In ne nazadnje v tujini so dokazali, da znajo v obeh dimnikih enako dobro čistiti, samo volja mora biti. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 48. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 39. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031 je primeren za nadaljnjo obravnavo. Miha Kordiš v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsedujoči. Vlada je v Državni zbor prinesla zakon, za katerega pravi, da bo okrepil slovenski zdravstveni sistem z 2 milijardama evrov v naslednjih 10 letih. Žal Vlada to počne v predvolilnem pakiranju in z lastnim zakonom sploh ne misli resno. Prvič to lahko vidimo zaradi tega, ker v celi silni vsoti 2 milijard zgolj 50 milijonov evrov daje primarnemu sektorju, ki nosi največjo težo procesiranja in usmerjanja bolnikov. Drugič to lahko vidimo v odsotnosti strategije in v tem, kako so posamezne investicije zložene skupaj, tudi stroškovne postavke niso čisto jasne. A najmočnejši izkaz, kako Vlada s tem lastnim zakonom ne misli resno, je dejstvo, da te investicije v zdravstvo nimajo zaprte prihodkovne strani. Vlada je preprosto investicije obesila na državni proračun, ta isti državni proračun, ki ga želi na veliko sklestiti s Simičevo davčno reformo in socialni državi odvzeti 1 milijardo evrov prihodkov vsako leto. Gospe in gospodje, kdo bo te investicije v zdravstvo potem financiral? Odgovor je nihče. Zato trdim, da je bil ta zakon v parlamentarno proceduro poslan s figo v žepu in da ga je potrebno popraviti. Ne bom rekel zavreči, rekel bom popraviti, ker za razliko od vlade Janeza Janše v Levici namero, da se investira v slovensko zdravstvo kot družbeno prioriteto, jemljemo resno in smo za to, da se 2 milijardi evrov v naslednjih 10 letih investira v nove aparate, v novo bolnišnico, v dodatno zdravstveno infrastrukturo. Navsezadnje globoko zaostajamo po odstotku BDP za razvitimi evropskimi državami, koliko denarja moramo iz javnih sredstev nameniti za zdravstveni sistem. S tem zakonom lahko razkorak za razvitimi pokrijemo, ampak le tako, da namero Vlade vzamemo resno, kot je Vlada sama noče. In to ne velja le za aktualni sklic Državnega zbora, to velja tudi za naslednji sklic Državnega zbora. V Levici bomo v tem branju torej ta zakon podprli in pričakujemo, da se bodo finančni cilji, zaveza k izdatnemu javnemu financiranju slovenskega javnega zdravstvenega sistema v bodoče tudi spoštovali ne glede na to, kdo je na oblasti. Pri tem bomo tudi vztrajali.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan v imenu poslanske skupine.
Hvala, gospod predsednik. Mi v tem zakonu pozdravljamo, da je očitno vsa politika v Sloveniji spregledala, da je potrebno v javno zdravstvo, tudi v javne bolnišnice vlagati in veliko vlagati, in to neposredno iz državnega proračuna. To je pozitivna stvar, ki jo vidimo v zakonu. Po drugi strani v zakonu ne vidimo, tudi danes ni bilo pojasnjeno, na podlagi česa se je Vlada odločala, da nekaterim bolnišnicam ponudi novogradnje, podrtje starih, izgradnjo novih prostorov, nekaterim pa samo adaptacije kakšnih oddelkov. Tako da pričakujemo, da bodo v nadaljnjem postopku prišli z argumenti, zakaj tako različen pristop do različnih bolnišnic. Prav tako pa iščemo zagotovilo, da to, ta papir, ne bo samo prazna obljuba, ker realiziran bo takrat, ko bo denar zagotovljen in ko se bodo investicije tudi izvajale. Zato večina poslanske skupine danes ne bo nasprotovala temu zakonu. Želimo pa, da to, kar nas zanima, kar takšen zakon nujno potrebuje, zagotovite v nadaljnjem postopku. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Bratušek v imenu poslanske skupine.
Najlepša hvala. Javnofinančna situacija se je v naši državi pod to vlado katastrofalno poslabšala. 8,6-odstotni primanjkljaj, to pomeni več kot 4 milijarde izgube, po domače, boste naredili samo v tem letu. Javnofinančni dolg še nikoli v zgodovini Republike Slovenije ni bil tako visok, kot je danes. In res je, težko verjamemo, da boste zagotovili ti dodatni 2 milijardi za investicije v naše zdravstvo. Jeseni, ko bo treba prinesti na mizo proračun za naslednji dve leti, ko bo treba prinesti okvire javnofinančnih blagajn za naslednji dve leti, bo situacija bistveno bolj jasna in boste povedali, od kod nameravate jemati, ali mislite vzeti javnemu šolstvu, mislite vzeti sociali, mislite vzeti upokojencem, zato da boste lahko to, kar je v tem zakonu napisano, sfinancirali. Vsekakor zdravstvo potrebuje dodatne investicije, zato bomo v stranki SAB podprli sklep, da je zakon v prvem branju primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar pred nadaljevanjem oziroma pred našo nadaljnjo podporo absolutno pričakujemo zelo jasno povedano in pokazano, komu in od kod mislite ti 2 milijardi, ki sta za zdravstvo potrebni, jemati.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ugotavljam, da ne. V lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala lepa za besedo. Očitno bom edini, ki bo glasoval proti tej škrbini škrbine, za katero bi bila žalitev, če bi ji rekel zakon. Verjetno sem v tem sklicu Državnega zbora človek, ki se je največ ukvarjal z izzivi slovenskega javnega zdravstva, obiskal tudi kar nekaj bolnišnic, in dejansko sledim liniji sveta za zdravstvo Socialnih demokratov. Tako, kot je to napisano, na takšen način se z javnimi financami ne ukvarja noben župan v Sloveniji, tudi noben župan SDS ne. Mi smo skrbniki javnih financ in to – pa tudi spadam, z izjemo Alenke, ki je to delala na prejšnjem šihtu, med ljudi, ki smo prebrali cel proračun do zadnje vejice in pike – se enostavno tako ne dela. Mi sprejemamo proračune, mi sprejemamo zakone, mi bi se morali vprašati, v kakšnem stanju je slovensko javno zdravstvo, premisliti, kako spreminjati, nadgrajevati mrežo. Seveda so penezi potrebni. Premisliti tudi, kaj je za podreti, kaj je za krpati, kaj je za na novo zidati. Verjetno premisliti tudi namenski – včasih smo rekli tolar – evro. Tako, kot je to, je pa to skrajno neodgovorno politikantstvo in jaz kot odgovoren človek nečesa takega ne morem podpreti, pa tudi če bi me moja poslanska skupina, ne vem, za jajca obesila. Zato bom glasoval proti. Ker sem resen, ker so finance preresna zadeva, tudi če ne bi bil stari ata. Hvala. In me je sram, da to tako politikantsko malo s figo v žepu podpirate. To je neodgovorno do javnih financ. Pika.
Smo pri obrazložitvi glasu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 2. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 7. 2021. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, LMŠ in SAB k 1. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postaneta amandmaja k temu členu pod številko 2 in 3 brezpredmetna. Obrazložitev glasu mag. Marko Koprivc.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ta amandma, ki smo ga vložile poslanske skupine Socialnih demokratov, SAB in LMŠ, dejansko sledi odločbi Ustavnega sodišča. Govori namreč o tem, da je potrebno obvezni del programa v zasebnih šolah financirati v višini 100 %, medtem ko razširjenega programa ne. To je dejansko reklo Ustavno sodišče. Predlog, ki ga je predlagala slovenska desnica ob strumni podpori Stranke modernega centra, pa ob tem, da zagotavlja 100-odstotno financiranje obveznemu programu, ohranja tudi 85-odstotno financiranje razširjenega programa, kar je za nas absolutno nedopustno. Namreč, s tem se tako rekoč skoraj izenačuje financiranje zasebnih in javnih šol. To dolgoročno vodi v razkroj javne mreže šol v Sloveniji, vemo pa, da so javne šole v Sloveniji ene od boljših v Evropi in v svetu. In to je za Socialne demokrate absolutno nesprejemljivo, zato upamo in verjamemo, da bo naš amandma sprejet. Tukaj predvsem upamo na podporo stranke Desus, ki se leta in leta javno izpostavlja z zagovarjanjem za javno šolstvo, za to, kako je pomembno javno šolstvo, in danes bo lahko Poslanska skupina Desus tudi z dejanji pokazala, da dejansko stoji za svojimi besedami.
Kolega Koprivc, vsak obrazloži svoj glas. Besedo ima Mojca Škrinjar v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Amandmaja SD, LMŠ in SAB seveda ne bom podprla, ker je nasproten ustavni odločbi. Povem pa, da je v Sloveniji šest zasebnih šol pa 448 javnih osnovnih šol. S 15-odstotnim dodatkom tistega dela, ki je za otroke obvezen, bo to strošek države 300 tisoč letno napram proračunu, ki šteje 11 milijard. Zakaj so zasebne šole pomembne? Gre za razlike v pedagoških metodah. Zelo dobro poznamo matematično didaktiko montessori. V velikem delu je bila tudi prenesena v učne načrte matematike devetletke. Otroci lažje usvojijo matematiko. Poznamo umetniške duše, ki pridejo z Valdorfske šole in poznamo tudi vrednote katoliške šole, to je ena izmed teh šestih, kjer se pač vzgaja, etika, sočutje, odgovornost in to. Zasebne šole obiskujejo levi in desni. Tukaj imamo kar nekaj znanih in uglednih ljudi v Sloveniji, recimo na Harvardu, najboljši svetovni univerzi, ameriška je, sta doktorirala dr. Ana Kučan in dr. Klemen Jaklič. Zasebne šole obiskujejo bogati in revni, ampak ravno slednji, revni, bodo tisti, ki se jim bo na položnici ta strošek pač odštel in bodo seveda lažje obiskovali tudi te šole. Gre preprosto za malo drugačne pedagogike, ki seveda s svojimi razlikami bogatijo šolski prostor. Ne gre pa za neko konkurenco, 6 proti 450 res ni neka konkurenca in pa tudi razkroj ni. Amandmaja SD, LMŠ in SAB ni dobro podpreti, torej ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsednik. Glede na to, da smo sopodpisali ta amandma in tudi vložili še en svoj amandma, bom obrazložil oba. O čem ti amandmaji govorijo? O tem, za kar so nekateri potrebovali več let, da so začeli razumeti, oziroma je moralo priti še do ene ustavne odločbe, da lahko zdaj vsi razumemo to, kar smo v Listi Marjana Šarca dejansko ves čas govorili. Država je dolžna financirati obvezni del programa, razširjenega pa ne na veliko žalost tistih, ki tega niso hoteli razumeti oziroma so hoteli svojim prijateljem nekaj podariti, potrebovali so še odločbo iz leta 2020, ki to tudi jasno zapiše. Z obema amandmajema v Listi Marjana Šarca dejansko uresničujemo ustavno odločbo. Isto, kot smo jo hoteli že leta 2018 ali 2019, ko je vlada Marjana Šarca tudi tak predlog pripravila, vendar so tisti, ki jim je toliko do vladavine prava, na žalost tisti predlog zavrnili. Upam, da bo prvi ali drugi amandma šel skozi in da bo dejansko uresničil ustavno odločbo, tako kot so tudi zapisali ustavni sodniki.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper v imenu poslanske skupine.
Zopet poskuša vladajoča koalicija, kot že nekajkrat pred tem, uzakoniti zasebne šole, izenačenja financiranja zasebnih šol, tako oslabiti javno šolstvo in ga dolgoročno tudi razvrednotiti. Ne gre samo za nekaj sto tisoč evrov, kot želijo prikazati predlagatelji. Sploh ne gre za denar, gre za pomembno vsebinsko vprašanje. Kakšno šolstvo želimo v Sloveniji? Želimo še naprej, da imamo čim boljše, kakovostno šolstvo v skladu z razvojem družbe, dostopno za vse, tudi za manj privilegirane otroke, ali želimo po vzoru Amerike ali morda Velike Britanije, da bomo imeli dve vrsti šol, zasebne in javne, tiste za bogate in tiste za bolj revne? Predlagatelji se sklicujejo na ustavno odločbo iz leta 2014, ki je bila zelo nejasna, na to sem tudi sama večkrat opozarjala, zdaj pa je Ustavno sodišče jasno povedalo, 100-odstotno mora biti financiran samo obvezni program, nič pa ni povedalo o razširjenem. Zdaj pa koalicija pušča 85 % pri razširjenem in zvišuje na 100 % pri obveznem. V naši državi zasebnim šolam že sedaj financiramo 85 % programa, pa vendar to za njih ni dovolj, spoštovani. Oni bodo zdaj to dvignili na 100 in razlika med zasebno in javno šolo bo postala minimalna. In postopoma – zakaj pa ne? – se bodo številni starši odločali: »Zakaj bi dali otroka v razred, kjer je 30 otrok pa nekaj Romov pa en migrant iz Sirije pa en s hudimi avtističnimi težavami, ki moti pouk? Bomo dali otroka v zasebno šolo, doplačali 100 evrov, tam bodo, v zasebni šoli, izbrali primerne otroke.« In navsezadnje, saj vemo, kdo ima edini denar, da sploh gradi šole, in kaj je njegov interes, da gradi zasebno šolo. To, da ponujajo posebno pedagogiko, je pa možnost že sedaj, in tudi javne šole lahko ponudijo posebno pedagogiko in to vi dobro veste. Dobro vem, da poznate projekt Neverjetna leta in še številne programe, ki jih ponujajo javne šole, in tudi montessori in druge metode javne šole lahko ponujajo. Gre samo za to, da se privilegira posameznike, privilegira se zasebni sektor, zasebni sektor pa koalicija pri nas razume tako, da ga financira javni sektor. Oni bi se šli zasebni sektor z javnimi sredstvi. Mi v SAB nismo za to. 85-odstotno financiranje je popolnoma dovolj in tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Naj na začetku povem, da amandmaja SD, LMŠ in SAB ne bomo podprli. Naj pa povem, da podpiramo javno šolstvo, močno ga podpiramo. Po 10 letih vakuuma smo za osnovnošolsko javno infrastrukturo in vrtčevsko varstvo zagotovili 112 milijonov! 112 milijonov. Podpiramo javne šole, javno osnovno šolo in vrtce. Da pa tudi zdaj poteka neka delitev, se mi zdi, da je nesprejemljivo. Mi ne bomo uzakonili ničesar, mi samo odpravljamo to, kar nam je naložilo Ustavno sodišče. Ustavno sodišče je ugotovilo v odločbi iz leta 2020, da Državni zbor ni opravil svoje naloge. Da ni opravil svoje naloge. In mi bomo to nalogo opravili, zato ker v Novi Sloveniji upoštevamo odločbe Ustavnega sodišča. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ne. Potem Lidija Divjak Mirnik v lastnem imenu.
Hvala za besedo, predsedujoči. Znanje je temelj družbenega in gospodarskega razvoja. S tem upam, da se vsi v tej dvorani strinjamo. V LMŠ, ko govorim o izobraževanju, zagovarjamo dve načeli. Prvič, visokokakovostno, pravično javno šolstvo. Drugič, spodbujanje vseživljenjskega izobraževanja s kompetencami prihodnosti. To je tisto, kar nas bo popeljalo naprej kot družbo. Želimo si torej kakovostno javno šolstvo, dostopno vsem, ne pa izbire učencev po raznoraznih kriterijih, kot na primer počno zasebne šole. Prvič, pobirajo šolnine, drugič, izbirajo učence po različnih kriterijih, kot so spol, narodnost, versko prepričanje pa še kaj drugega. In ne, spoštovane kolegice in kolegi na desni, ne gre za uresničevanje ustavne odločbe, kot trdijo oni, ampak gre za financiranje zasebnega šolstva, in sicer 100-odstotno obveznega programa in 85-odstotno razširjenega programa. Za to gre. Po domače, gre za denar. In ja, res je, zaenkrat še ni veliko teh zasebnih šol, vendar nikjer ne piše, da jih jutri ne bo že več, in pojutrišnjem tudi, zato ker so skoraj 100-odstotno financirane na obeh programih. Pravica do izbire ni pravica do financiranja, dragi moji. Starši seveda lahko na vsak način izberejo, kam bodo svojega otroka vpisali, ampak pač morajo vedeti, da če ga vpišejo v zasebno šolo, bodo to pač financirali. Tako preprosto pravzaprav to je. Glasovala bom za naše amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Franc Trček v svojem imenu.
V svojem imenu, seveda. Kot naravoslovno-matematični tehnik in nekoliko tudi umetniška duša [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja pa dobro, kaj? Kaj sem, ovca? Dobro, kot ovca bom rekel, vam je tako boljše? Ali kot kreten bom rekel, spoštovana desnica, vam je tako boljše?
Kolega Trček, prosim, da obrazložite svoj glas.
Ja, dobro. Zakaj mi prekinjajo glas, če to pač sem. Pika. Kaj? Ali naj zanikam svoje sebstvo?! Krščenmatiček, to bi vi radi, janšisti zblojeni?
Prosim vas lepo! Prosim za malo spoštljivosti, lepo vas prosim, no.
Zdaj bom nadaljeval [[…]] [[nemir v dvorani]] Ali lahko nadaljujem? Javno šolstvo je civilizacijska pridobitev. Med prvimi so z javnim obveznim šolstvom začeli v neki deželi, ki ni gnila, imenuje se pa Danska. Strinjam se s kolegico Škrinjar, da bi bilo treba seveda prenoviti pedagoške, didaktične, andragoške pristope in jih nadgraditi, ampak v slovenskem javnem šolstvu. Za to gre in o tem bi se dejansko morali pogovarjati. Kar pa zadeva odločbe ustavnih sodišč, ki jih izpolnjujete, pa ne razumem, zakaj potem danes umikate zakon o nalezljivih bolezni, ki je dosti bolj določen kot tisto, kar je ustavno sodišče 2014 povedalo?! Zato, ker ste zblodek. Hvala.
Kolega Trček, izrekam vam opomin. Mislim, da je tako izražanje nespoštljivo, in prosim, da se ga vsi vzdržimo. Prosim vas.
Niste pa izrekli opomina, ko so žalili mojo profesionalnost. Bomo mi v 21. stoletje šli kot idioti?!
Kolega Trček, prosim vas! Kolega Koprivc ima besedo, obrazložitev glasu v lastnem imenu.
Hvala lepa. Kot sem že rekel, glasoval bom za ta amandma. Slovenska desnica skuša namreč ves čas prikazati, da se s predlogom zakona poskuša izpolnjevati ustavno odločbo oziroma odločbo Ustavnega sodišča. Spoštovane kolegice in kolegi, to dejansko ne velja, ker Ustavno sodišče je bilo jasno in odločba zelo eksaktna. Govori zgolj o obveznem delu programa financiranja v zasebnih šolah, zato lepo prosim, da ne zavajamo slovenske javnosti. Gre za nekaj drugega. Gre za to, da poskuša slovenska desnica ob pomoči SMC v svojih zadnjih izdihljajih pleniti še po zasebnih šolah oziroma si poskuša pridobiti svoj vrtiček še na tem področju, tako kot na univerzah, tako kot v medijih poskušajo pridobiti dodatna sredstva za zasebne šole, za svoje šole, za katoliške šole, za šole, kjer so ljudje blizu njihovemu vodji, blizu Janezu Janši. To je nedopustno in prosim, ustavite, zaustavimo desnico. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 45. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 1. členu pod številko 2. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma k temu členu pod številko 3 brezpredmeten. Postopkovni predlog, kolega Kovačič.
Ne vem, ali sem narobe slišal, ampak mislim, da niste dali amandmaja LMŠ na glasovanje.
Še pride, še pride. Pod številko 3 je LMŠ. Kolega Rajić, imate besedo za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dober dan! Model financiranja po formuli 100 % financiranja obveznega dela programa in 85 % financiranja razširjenega programa je pošten, je človeški in radodaren. Naša družba je k sreči tega zmožna, zmore to. Ta amandma tudi uvaja rešitev, ki ustrezno odgovarja na samo zahtevo Ustavnega sodišča, ki nam jo je postavilo. Praktično si že sedem let eni manj, drugi bolj iskreno prizadevamo za uresničitev te ustavne odločbe, a smo na tej fronti pravzaprav med dvema sprtima ideološkima agendama ostali venomer sami. Amandma, ki smo ga vložili, uvaja premišljene varovalke in postavlja osnovne kriterije za financiranje zasebnih šol, te morajo biti seveda vpisane v razvid, morajo zagotavljati enake vpisne pogoje ne glede na narodnost, spol, raso, spolno usmerjenost in versko prepričanje, morajo zagotoviti kritično maso zaposlenih učiteljev za polni delovni čas in staršem za obvezni del programa, za katerega bodo dobili od države 100-odstotno financiranje, šola ne sme zaračunavati šolnin. Mi bi radi, da bi teh varovalk bilo več, ampak člen, ki je bil odprt, ne omogoča tega. Če pa bi bilo možno, bi si vsekakor prizadevali, da bi bila jasnejša ločnica med javnoveljavnimi in zasebnimi programi, da se uvajajo evalvacije izvajanja programa zasebne šole za ves čas šolanja ene generacije in da se omogoči možnost odvzema te javne veljavnosti, če se izkaže za nekorektno. Nepovezani poslanci smo na koncu sedemletne poti, ko bo za vsakega otroka ne glede na odločitev njegovih staršev, ali ga bosta vpisala v javno ali zasebno šolo, država plačala enako za obvezni del programa. Tudi zaradi bogatitve šolskega prostora in krepitve njegove raznolikosti bo za 85 % razširjenega programa tudi financiranje s strani države. Mi ne smemo ločevati otrok po kriteriju plačevanja njihovega osnovnega šolanja, ker je to njihova neodtujljiva pravica in ne sme jim biti kratena in ne sme biti odločilno to, ali so se starši namesto njih, seveda, odločili za vpis v zasebno šolo. Otroci na ta izbor ne morejo vplivati in zato je prav, da jim mi kot družba omogočimo enake pogoje. Zakon bomo podprli le, če bo naš amandma sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 12. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker je bil sprejet amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev k 1. členu pod številko 2, je postal amandma Poslanske skupine LMŠ k temu členu pod številko 3 brezpredmeten. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 1. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, Matej T. Vatovec.
Hvala še enkrat, predsednik. Javno šolstvo, kot smo že slišali danes, je civilizacijski dosežek, je dobrina, če želite. Ključni pomen javnega šolstva – in v Sloveniji imamo na srečo široko javno mrežo, ki pokriva prav celotno ozemlje Republike Slovenije – je to, da ima tudi socialno funkcijo, da je vključevalno in da izenačuje razlike, predvsem socialne. Ne razlikuje med tem, kdo lahko vstopi v osnovno šolo, in načeloma zagotavlja vsaj približno enake izhodiščne pogoje za vse učence. To seveda ne pomeni, da nima svojih napak, da ne bi moglo biti boljše, da ne bi moglo biti dejansko brezplačno, da recimo prav nobenemu učencu ne bi bilo treba plačati za kakšne dodatne dejavnosti in podobne zadeve, ampak še vedno je to dobrina, ki jo moramo braniti. Po drugi strani imamo zasebno šolstvo in zaradi tega ta zakon ni zakon, ki samo uresničuje ustavno odločbo, ampak je zakon, ki pomeni napad na javno šolstvo. Zasebno šolstvo je izključujoče. Zasebno šolstvo lahko izbira, zasebno šolstvo lahko zaračunava, zasebno šolstvo lahko postavlja svoje lastne pogoje in je v osnovi v nasprotju s samim konceptom osnovnošolskega izobraževanja. To, kar počne koalicija, oziroma predvsem to, kar si želi naša desnica, je to, da se počasi, tako kot smo videli zdaj že v nekaj zadnjih mesecih v ostalih sistemih, začne spodjedati sistem javnih storitev. Privatizirali bi zdravstvo, seveda po ovinkih, na podoben način kot šolstvo. Se pravi, da bi koncesionarjem in zasebnikom dajali javna sredstva za opravljanje določenih storitev. Tu imamo popolnoma enako zgodbo. Sedaj bomo financirali zasebne šole v razmerju 100%, 85 %, se pravi za oba dela šolskega procesa, kar dolgoročno lahko pomeni grožnjo javnemu šolstvu. Ja, danes je šest zasebnih šol, jutri jih bo 12, pojutrišnjem jih bo 24 in tako naprej. Popolnoma nesprejemljivo je, da država financira zasebne interese, ki so partikularni in niso izključno različne učne metode. Imate recimo tudi katoliško šolo, ki zelo jasno v svojem kurikulumu zapiše, da celoten študijski oziroma šolski proces poteka na nek način v izročanju bogu in tako naprej. Država pač takih stvari ni dolžna financirati, to so tudi različne evropske institucije ugotovile, in je odločitev vsake posamične države, da to naredi. V Levici je stališče nespremenjeno že od poskusa spremembe ustave, vsak evro za zasebne šole je evro manj za javne šole, za te iste javne šole, ki so trpele zaradi zategovanj pasov v preteklosti, ki so trpele v zadnjem letu zaradi epidemije covida, in bomo absolutno proti temu zakonu.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Koprivc v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, predsednik. Socialni demokrati bomo odločno proti temu zakonu. Namreč še enkrat, kot rečeno, tukaj ne gre za izpolnjevanje odločbe Ustavnega sodišča, ampak gre za mnogo več. Gre za napad na javni šolski sistem v Republiki Sloveniji in za nedostojna darila zasebnim šolam s strani vlade Janeza Janše. To je absolutno nedopustno in absolutno smo proti temu, da se razgrajuje javni šolski sistem. Kot veste, kot je bilo že rečeno, je naš šolski sistem eden boljših v Evropi. Zasebne šole kot neka dopolnitev javnim šolam so absolutno sprejemljive, ne moremo pa pristajati na to, da se financiranje tako rekoč izenačuje, ker to pomeni, da se bo na dolgi rok začelo razgrajevati javni šolski sistem. Javne šole pa so dostopne vsem državljankam in državljanom ne glede na veroizpoved, ne glede na politično prepričanje in ne glede na to, iz katerega dela Slovenije prihajajo. Ampak seveda, desna vlada Janeza Janše ob pomoči SMC želi narediti iz slovenskega šolskega sistema nek elitistični sistem, kar je absolutno grozljivo. Uporabili bomo vsa sredstva, da tovrsten zakon ne stopi v veljavo. Še enkrat prosimo, ne zavajati, da gre za upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča. Tovrsten zakon je sprejela prejšnja vlada pod ministrovanjem dr. Jerneja Pikala, pa je bila ta ista desnica takrat proti, danes pa se izgovarja na to, da je potrebno upoštevati odločbe Ustavnega sodišča. Zelo jasno je, za kaj gre. Gre za to, da si želi klika SDS in Janeza Janše jačati vpliv na področju šolskega sistema, in ker prek javnega šolstva tega ne zmore, skuša ob pomoči rimokatoliške cerkve ponujati nedostojna in neprimerna darila zasebnim šolam. Enako delate na področju visokega šolstva, na področju medijev in na področju zdravstva. Model je jasen, zgledujete se po Orbanu in še kakšnem diktatorju, kar je nedopustno in nesprejemljivo. Ne bomo dovolili, da boste v nekaj mesecih, kolikor je še do konca tega mandata, najbolj uničili slovenski javni šolski sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, prosim, da se umirite. Prosim, da obrazložite svoj glas na način, da nanizate argumente, zakaj boste glasovali za, ne pa uporabiti tega časa, da obračunavate z drugimi. Besedo ima Aljaž Kovačič v imenu poslanske skupine.
Hvala še enkrat za besedo, predsednik. V tej krizi smo videli, kako pomemben je javni šolski sistem v Sloveniji, da tudi če resorno ministrstvo vodi, oprostite izrazu, tako nesposoben človek, je vseeno preživelo in tudi v teh kriznih časih zelo dobro delovalo. Kar se tiče zasebnih šol, sta bila tako Evropsko sodišče za človekove pravice kot Evropska komisija jasna, in to večkrat. Noben mednarodni dokument ne zavezuje države, da bi ta morala financirati ali sofinancirati zasebno šolstvo. Se pravi, država se sama odloči, v kakšni meri. Okrog leta 1995, 1996 je prišlo do soglasja med vlado in RKC, da se je sprejel ZOFVI, in mnogo let je bil mir, potem pa je pohlep postajal vedno večji in zaradi tega je tudi začelo prihajati do nezadovoljstva. Ustavno sodišče je dalo več odločb. Čeprav so vsi, ki so hoteli razumeti, to razumeli, žal nekateri niso in je bila potrebna odločba iz leta 2020, ki je jasna. Država je dolžna v Sloveniji financirati obvezni del programa. To je bilo tudi večkrat ponujeno. Na žalost mnogi s tem niso bili zadovoljni. V Listi Marjana Šarca bomo seveda glasovali proti temu škodljivemu zakonu. Vsi tisti, ki bodo ta zakon podprli, pa bodo potrdili nastavke, da bodo v prihodnosti osnovne šole lahko postajale podjetja in da se bo začelo ogrožati javno šolstvo. Naš glas bo seveda absolutno proti.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša v imenu poslanske skupine.
Predsednik, hvala za besedo. Najprej moram reči, da v tej kratki obrazložitvi glasu ne bom ideološki. Prvo, kar želim povedati, je, da bi kakšna zasebna, privatna šola v Sloveniji še lahko bila in s tem se ne bi porušilo javno šolstvo. Glede na to, da imamo mi 30 let v svojem programu izpostavljeno javno šolstvo, seveda za tak zakon, kakršen je zdaj, mi ne moremo glasovati. Glede na to, da je imel LMŠ kot naš kontrolor glasovanja dejansko svoj amandma, smo bili pripravljeni tem kontrolorjem dejansko ta amandma tudi podpreti. Žal ni prišlo do tega glasovanja. Zaradi tega, ker ni prišlo do glasovanja, smo se odločili, da zakona ne moremo v celoti podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Poslanke in poslanci Nove Slovenije bomo zakon podprli. Zadeve zdaj po sedmih letih pa res postajajo kristalno jasne in zelo zelo preproste. Čeprav smo mi v trenutku, ko je bila odločba izdana, razumeli, za kaj pravzaprav gre. Hvala bogu imamo v naši ustavi zagotovljeno svobodo, v tem primeru svobodo staršev, da svojim otrokom omogočijo kar najboljše osnovno izobraževanje. Na drugi strani ima seveda tudi vsak državljan svobodo, da bo ta zakon, če bo danes sprejet, nesel na Ustavno sodišče in zahteval presojo. Mi v Novi Sloveniji iskreno, in še stotič to ponavljam, podpiramo javno šolstvo. Javno šolstvo razumemo kot šolstvo, kot sistem, ki se financira z javnim denarjem. Iskreno pravim zato, ker, ponavljam, smo v letošnjem letu po 10, 11 letih vakuuma zagotovili 112 milijonov evrov, 112 milijonov evrov za javne vrtce in za javne osnovne šole, ne za zasebne. Ne za zasebne. V tem trenutku je tudi olikano, da se zahvalim nepovezanim poslancem, da so zbrali to modrost, posebej tu kolega Bane, kot ga po domače kličem, Branislav Rajić, bil je tudi predsednik odbora za izobraževanje, znanost in šport nekoč. Mogoče so prav zaradi teh izkušenj znali najti pravo mero besedila, ki bo zdaj pravzaprav odpravilo neustavnost. Z naše strani iskrena zahvala in še enkrat podpora temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Bratušek v imenu poslanske skupine.
Najlepša hvala. V Poslanski skupini SAB bomo seveda glasovali proti temu zakonu. Glas za zakon je glas za zasebno šolstvo in proti javnemu šolstvu. V javni šoli ima v Sloveniji prostor vsak otrok, v zasebnih samo izbranci. Tudi otroke, ki jih starši vpišejo v zasebno šolo, v javni šoli čaka prosto mesto. In to je razlika med javnim in zasebnim. Na takšen način začenjate že v prvem razredu deliti naše državljanke in državljane na prvorazredne in drugorazredne. Mi temu zelo zelo nasprotujemo.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ne. Je pa interes v lastnem imenu. Sprožil bom listo, prosim, da se prijavite tisti, ki želite obrazložiti glas v lastnem imenu. Besedo ima mag. Marko Koprivc.
Hvala lepa. Glasoval bom proti zakonu. Želel bi pa poudariti še enkrat, da pravica do izbire oziroma do svobode, kot pravi kolega Horvat, ni enaka pravici do financiranja. Absolutno mislim, da je prav, da ima vsak državljan, državljanka pravico izbrati med javno in zasebno šolo. Nekomu, ki pač želi hoditi v katoliško šolo, tega nikakor ne moremo oporekati in je vsekakor njegova osebna pravica, da to izbere. Drugo vprašanje pa je, kaj je dolžnost države. Ali je dolžnost države, da zagotavlja kvaliteten in močan javni šolski sistem, ki je ideološko nevtralen, ki sprejme vsakega državljana in državljanko ne glede na veroizpoved, ne glede na to, od kod prihaja, ali je dolžnost države, da financira v skoraj enakem obsegu tudi neke privatne šole, ki dejansko delajo iz tega biznise? Mislim, da je odgovor zelo jasen. Še enkrat, vsak dodaten evro v zasebne šole pomeni ogrožanje javne mreže šol, ki so v Sloveniji odlične in smo jih gradili 75 let. Na to nikakor ne moremo pristati. Glasoval bom proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Vlada Janeza Janše nas vodi stoletje nazaj, ko še nismo imeli javne mreže šolstva in zdravstva in smo gledali nune, kako čuvajo otroke in zdravijo bolne. Mislim, da je ta čas že zdavnaj presežen in da je potrebno predvsem ideologijo izgnati iz šole. In tega seveda katoliške šole ne bodo počele. Najhujše od vsega pa je, da bi vi, ki zagovarjate vse privatizirano in privatno, to privatno financirali s skupnim javnim denarjem. Imeli bi privatne medije, financirane z javnim denarjem, imeli bi zasebne bolnice, financirane z javnim denarjem, imeli bi zasebne šole, financirane s skupnim javnim denarjem. Če imate potrebo imeti privatne šole, bolnice, medije, jih pač plačujte. Nedopustno pa je, da se z javnega šolstva, ki je prepotrebno vsakega evra in ki je izstradano – vemo, kako so morali izbirne predmete in jezike klestiti v javnih šolah – prenaša na zasebno šolstvo, kjer kot so že mnogi pred mano omenjali, niso vsi dobrodošli. In predvsem ne gre za enakost. Otroke boste ločevali že od malega, že od vrtca, že od prvega razreda osnovne šole in jih dvotirno vzgajali. Kakšna država bomo? Seveda država prvorazrednih in drugorazrednih, kot vaš Janez tako rad omenja, s tem da pozabi reči, da absolutno dela in zagovarja samo kasto prvorazrednih. Absolutno proti takemu zakonu.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Naj mi govorka pred menoj oprosti, ideologije iz šolskega polja ni mogoče izgnati. Šolsko polje je eden ključnih ideoloških struktur in aparatov, česar nas je v bistvu že davno naučil Altizer, pa tudi še kdo pred njim. Sam zagovarjam ideologijo solidarnosti, ideologijo sekularnosti, ideologijo nerazlikovanja državljanov na prvo-, drugo-, tretjerazredne. In tu smo si na levici bratje tudi z recimo francoskimi golisti. Zato tega zakona ne bom podprl, ker izhajam iz nek druge in drugačne ideologije kot slovenska desnica. Ne bom ga podprl tudi zaradi tega – sedaj bo spet buuu – ker sem bil znanstveni koordinator velikega evropskega projekta pa se tam pogovarjal z ljudmi z različnih koncev Evrope. Pogovarjal sem se s prijateljem iz Porta, ki je imel tri krasne pubece, imel je dober portovec. Rekel je, da ga stane šolanje otroka v osnovni šoli 800 evrov na mesec. To je bilo tam leta 2008, 2009. Pač, tam so bile prevladujoče osnovne šole katoliške, kvalitetne, v rokah nun, kot se reče po domače. Nimam nič proti temu, ampak to ni ideologija, ki bi jo jaz zagovarjal, to ni ideologija šol, ki bi si jih zaželel za lastne otroke, kaj šele za vnuke ali pravnuke, če kdaj pridejo. Omikano in olikano bi bilo pa tudi povedati, če parafraziram prekmurskega kolega, da je teh 112 milijonov seveda puf, podobno kot večina v tej vladi, ki ga bodo plačevali ti, ki se bodo šolali. In jaz se strinjam s tem, da se krediti dajejo namensko za več pameti in za več znanja, ne pa za betoniranje kar malo počez. Glasoval bom proti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper.
Seveda bom glasovala proti, kot sem že večkrat povedala. Bi pa rada odgovorila na trditev, da si vsak otrok zasluži možnost, da svobodno obiskuje osnovno šolo v naši državi. To možnost seveda vsak otrok ima. Tudi za otroke, kot je bilo že rečeno, ki se bodo na koncu vpisali na zasebno šolo, je naša država zgradila šolo, tudi v najbolj oddaljenem kraju, v najbolj visoki vasi stoji šola, ki je opremljena, ki ima streho, ki ima ogrevanje, ki ima učilnice, ki ima opremo in čaka, da se bo gospod starš odločil, ali bo dal v zasebno šolo ali v javno šolo. In če bo dal v zasebno, bo v tej šoli prostor ostal. Počasi, ko bo vedno več otrok v zasebni šoli, bomo to šolo zaprli. Tisti, ki pravite, da s tem ne prihaja do ločevanja otrok, veste, da to ni res. Razumem, da obstajajo privatne fakultete, razumem, da celo nekatere srednje šole, v osnovni šoli pa bi morali imeti vsi otroci, vsi, tudi najbolj revni, tako ali drugače prizadeti, možnost, da gredo v kvalitetno šolo s svojimi sovrstniki. Vsak evro, se strinjam, ki gre za zasebne šole, gre manj za javne šole, ki ga krvavo potrebujejo. Če bi mi sedeli na nafti, bi razumela, da se denar tako podarja tudi zasebnemu sektorju, tako pa ne. Zavržno je in nekrščanski je ta pohlep, da 85-odstotno financiranje ni dovolj, da hočete 100-odstotno in se greste zasebni sektor z javnimi sredstvi.
Besedo ima Aleksander Reberšek.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. V besedah smo si vsi poslanci podobni, v dejanjih se razlikujemo. Vi imate polno lepih besed o javnem šolstvu, mi pa bomo javne šole podprli z dejanji, z največjim razpisom od osamosvojitve dalje. Takšnega razpisa do zdaj še ni bilo. Za šolsko infrastrukturo namenjamo 115,5 milijona evrov, in to iz proračuna. In ne pumpati ljudi. Pomagali bomo 126 občinam, pomagali bomo številnim otrokom, učiteljem, da bodo imeli boljše pogoje. Predlog zakona bom seveda podprl, to pa zaradi svojega sistema vrednot. Vi na levi se zgražate, ker želimo spoštovati odločbo Ustavnega sodišča in financirati šole, kamor hodijo slovenski otroci, kamor hodijo naši otroci. Na drugi strani pa ste z lopato metali milijone evrov za nevladne organizacije na Metelkovi, in bog ne daj, da bi jim kdo vzel kakšen evro. Ker so mi za razliko od naše levice otroci bolj pomembni kot nevladne organizacije na Metelkovi, bom predlog seveda podrl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš.
Tudi zasebne šole pozirajo kot nevladne organizacije, ampak teh seveda vlada Janeza Janše ne preganja, še dodatno jih nagrajuje z javnim denarjem. Seveda bom glasoval proti temu zakonu, ki javnemu šolstvu jemlje, ta sredstva pa namenja zasebnim šolam. Javne šole zasledujejo nek obči interes, interes, ki ga imamo kot družba v celoti, zasebne šole pa operirajo in obstajajo zaradi nekega partikularnega interesa bodisi na način biznisa, da bo na njih nekdo zaslužil, bodisi na način nekih specialnih ideoloških agend, ki jih imajo. Seveda se je zato vlada Janeza Janše javno šolstvo namenila privatizirati, enako kot vse ostale družbene podsisteme v tej državi. Ampak enako kot na primer v zdravstvu tega ne more početi naravnost. Ker je podpora za javno šolstvo v slovenski družbi zelo visoka in je javno šolstvo, javno znanje obravnavano kot vrednota, počne to prek ovinka tako, da bo dodatno financirala zasebne šole z našim javnim denarjem. Vemo tudi, kaj so naslednji koraki. Ni ambicija vlade Janeza Janše le to, da šole privatizira, ambicija je tudi, da jih klerikalizira. Ampak dokler so te šole javne, tega ne more storiti. Zasebni interesi so edino, kar vlada Janeza Janše sprovaja, kar razume. Parazitira na našem skupnem dobrem javnem, namesto da bi to upravljala, to seka, privatizira in pretaka v zasebne žepe. Danes imamo priložnost, da se zasebnim interesom v šolstvu postavimo po robu, ampak le če zberemo dovolj glasov, da ta škodljivi zakon za privatizacijo šolstva zavrnemo. Desus, nepovezani, vas gledamo.
Besedo ima Franc Breznik.
Sam bom podprl ta zakona iz naslednjih razlogov. Prvič. Civilizacija človeštva je nastala zaradi tega, ker so se ljudje z različnimi pristopi lotevali reševanja nekaterih problemov in ker so razumeli, da tam, kjer vsi razmišljajo enako, nobeden ne razmišlja. Prva točka. Druga točka, ki je najbolj pomembna, je, da je nekdo danes dejal, da je javno šolstvo nastalo pred 75 leti in da ga zaradi tega branijo. Pred 75 leti je nastalo ideološko javno šolstvo in zato ga branijo. Javno šolstvo na našem prostoru je nastalo s terezijanskim zakonikom, z reformami Marije Terezije in Franca Jožefa II., s tako imenovanim zakonom, ki se imenuje Šolska splošna naredba, s 6. decembra 1774. Takrat je na našem prostoru prvič zasijalo javno šolstvo kot tako in takrat se je začela delna civilizacija na tem prostoru, ki je bila zamegljena v času komunistične diktature. Nadaljevanje tega, kako razmišljajo Socialni demokrati in slovenski levičarji o javnem šolskem sistemu, so danes moji kolegi povedali. Njihov minister Pikalo je zbral vsega skupaj razpis za 4 milijone evrov za celo Slovenijo. S tem denarjem bi zaflikali morda dve šolski strehi. Vlada Janeza Janše je v prvi fazi zbrala 40 milijonov evrov, na mojo pobudo pa še dodatnih 74, 73 milijonov, vsega skupaj približno 113 milijonov. Torej, prišli smo do številke 113 milijonov, zato da bodo v vsaki vasi, tistih najbolj oddaljenih delih, otroci lahko stopili v kvalitetno javno šolstvo. Temu pa je seveda treba dodati, da je zasebno šolstvo dodatek, ki je zelo kvaliteten. Zaradi načina, kot se bo sedaj financiralo, bodo imeli predvsem ljudje iz socialno šibkih družin veliko možnost, da stopijo po svojih najboljših močeh tudi med zasebne šole. Zato bom zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 90 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 43. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o nacionalnem demografskem skladu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 7. 2021, ki je objavljen na e-klopi. Postopkovni predlog, kolega Danijel Krivec.
Hvala, spoštovani predsednik. Predlagam postopkovni predlog v skladu s 74. členom Poslovnika Državnega zbora. V poslanskih skupinah SDS, NSi in SMC predlagamo, da se odločanje o Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu, tretja obravnava, preloži na eno od naslednjih sej.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica Vlade? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Da.]] Kolega Brane Golubović.
Hvala lepa. Še včeraj smo v tej dvorani poslušali, kako pomemben je ta zakon, kako nujno je, da ga čim prej sprejmemo, v nasprotnem se bo dogajala velika škoda. Danes, ko so predsedniki treh koalicijskih strank napovedali to, kar je sedaj naredil kolega iz SDS, so govorili, da je ozračje pregreto in da je to eden izmed razlogov, da se ta nujni zakon, ki bo storil veliko škode, če ne bo šel čez, prestavi v odločanje na eno izmed naslednjih sej. Na eno izmed naslednjih sej. Je pa treba povedati razlog po pravici. Razlog, da odločanje o demografskem skladu prestavljamo na eno izmed naslednjih sej, ni nič drugega kot to, da nimate dovolj glasov, da bi ga sprejeli, ni nič drugega kot to, da se dejansko bojite glasovanja v tem državnem zboru. In enako je pri tem, da ste ugotovili, da bo zakon o nalezljivih boleznih padel, da nimate dovolj glasov, da boste vztrajali. Ko so danes ti trije predsedniki koalicijskih strank govorili o odgovornosti ljudi do soočanja z epidemijo, so pozabili na odgovornost njih samih, na odgovornost Vlade. Njihova odgovornost je, da ko se ugotovi, da nimate dovolj glasov, ali odstopite ali vežete zaupnico na neko stvar ali pa se tako cinično smejete kot sedaj in za vsako ceno držite oblast. In točno to danes delate. Dejansko se delate norca iz ljudi, strah vas je volitev. Nek politik je nekaj let nazaj rekel, nekako takole je šlo: »Ko vladi tako močno pade zaupanje,« mislim, da je govoril pod 25 %, »je edini protikrizni ukrep predčasne volitve.« In predčasne volitve so edina možnost, da pridobimo zaupanje ljudi. Vi ste ga izgubili in zdaj za vsako ceno, za vsako ceno, tudi na škodo demokracije odločanja, v tem parlamentu rušite to, česar se ne bi smelo rušiti, razstavljate ta zakon. V Poslanski skupini LMŠ se ne bojimo glasovanja o tem zakonu in bomo glasovali proti temu, da umikate, ker nimate glasov.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga.
Hvala lepa. Stališče naše poslanske skupine je seveda takšno, da je ta zakon slab, da ta zakon ne rešuje vprašanj, ki bi jih z demografskega vidika moral reševati in da ima ta zakon v sebi skrite tudi neke popolnoma druge namene. Ampak to stališče v tem trenutku ni pomembno. Pomembno je stališče koalicijskih poslanskih skupin, ki je bilo do zdaj tako, da je ta zakon velepomemben, da je ta zakon prioriteta, da je to prva zveličavna vlada, ki ji bo uspelo spraviti pod streho ta zakon, da je vsebinsko izjemno dodelan in da ima tudi potrebne glasove. Ampak očitno teh glasov ni. Očitno ni niti poguma, da bi si upali o njem glasovati. Kar je seveda razumljivo po fiaskih, ki sta jih ta vlada in ta koalicija doživeli v tem tednu. Po fiasku na nedeljskem referendumu, po neuspelem naskoku na Ustavno sodišče, po vetu v Državnem svetu in tako naprej si seveda nihče ne bi upal privoščiti tega glasovanja, kjer zelo očitno glasov, ki so zelo potrebni, seveda ni. Ali pa je, se sprašujemo danes vsi, zadaj nekaj drugega. Ali je zadaj v resnici kupovanje glasov nekaterih poslancev v zameno za podporo jutri na glasovanju o ministrskem kandidatu? Verjetno bo to. Predvidevamo, da bo to. Kakorkoli, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev seveda nasprotujemo predlogu za preložitev in vztrajamo, da se glasuje in da se pokaže, kdo je kdo, kdo je kje, kdo ima glasove in kdo jih nima.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Še do včeraj se je zdelo, da mora biti po mojem eden ključnih zakonov te koalicije, demografski sklad, ki bo reševal penzijsko blagajno čez 20 let, čez 30 let, sprejet za vsako ceno in da bi bilo to neko državotvorno dejanje, ki gleda v neko prihodnost. Mi se tudi strinjamo, Socialni demokrati, da potrebujemo demografski sklad. Samo razlika med nami in SDS je v konceptu. Mi smo zagovarjali in takrat še s SAB vložili zakon, kjer se je demografski sklad koncentriral na takšen način, da se ga v 20 letih, ko naj bi začel polniti pokojninsko blagajno, ne bi izčrpavalo in se ne bi sredstva iz delnic, iz dobičkov porabljala za sprotno porabo. To je naš koncept. Glede teh kadrovskih zadev, kdo bo na katerem sedel, je to manj pomembno. Zato smo bili ves čas proti vašemu zakonu. Do včeraj je bil to eden najpomembnejših zakonov. Danes, čez noč, ko se je pa vendarle videlo, da imamo v državi resnično manjšinsko vlado, odvisno od glasov, ki jih pridobivajo iz dneva v dan od drugih opozicijskih strank, ko se je ugotovilo, da je vendarle bilo v nedeljo 700 tisoč ljudi proti vladi, ko je Državni svet, ki do zdaj ni niti s prstom mignil proti tej vladi, izglasoval veto, je seveda morala koalicija nekaj narediti. Najlažje je bilo, da se zadeve umikajo. Mi smo pa zadovoljni, da se zadeva umakne, da zakona ne bo na dnevnem redu. In zdajle grem stavit, skoraj stavit, da bo tudi ostal v predalu. Da bo tudi ostal v predalu. Če pa bo šel takšen zakon naprej, ga bo verjetno čakala usoda referenduma. Tako da, dragi gospodje iz koalicije, to, kar ste danes predlagali, boste morali tudi sami izpeljati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec.
Hvala lepa. Jaz ta umik na nek način pozdravljam, ker očitno tej vladi po nedeljskem fiasku na referendumu, ko je uspela zmobilizirati 700 tisoč ljudi proti sebi, na drugi strani pa samo 100 tisoč ljudi za njo, postaja jasno, da z družbo, ki jo hoče voditi, ne more biti v vojni. Ne morete biti v vojni s civilno družbo, s stroko, s sindikati, z opozicijo, z mediji, s sodstvom in z vsemi nasprotniki, ki si jih boste še namislili, čez njih pa po navadi pač nalepite nalepko levičarji. Pa nismo. Mislim v tem vašem črno-belem svetu. Imamo združeno demokratično opozicijo in imamo vlado, ki si hoče oblast v tej državi monopolizirati. Ta demografski sklad obdelujemo že eno leto, točno vemo, koliko je ura. Demografski sklad ni nobena rešitev za pokojnine. Letos bo primanjkljaj v pokojninski blagajni približno milijarda 200, iz državnih podjetij bo prišlo v proračun 170 milijonov evrov. Milijardo premalo, da bi sploh lahko luknjo pokrili, pa vi pravite, ne samo pokojnine, še družinsko politiko pa še domove za starejše občane bomo s tem denarjem gradili. Iz 170 milijonov boste z magično palčko ustvarili 2 milijardi, kar je pač računovodstvo, kakršnega vi lahko prodajate samo ljudem, ki vam slepo verjamejo. Po drugi strani pa vsi, ki so ta zakon prebrali, vedo, da ta zakon ni nič drugega kot poskus vlade, da si monopolizira državno premoženje in ga spremeni v svoje lovišče za politične kadre, ki se jih da pač nastavljati po državnih podjetjih. To vemo že eno leto in maja, junija ali julija ni bila situacija nič drugačna. Stvar umikate samo zato, ker se bojite novega referenduma, ker se bojite novega soočenja z realnostjo, ki ste jo sami ustvarili, vlada proti ljudstvu. Na ta način se ne da. Jaz tega vašega manevra ne bom podprl, ker mislim, da se morate soočiti s to realnostjo, in tej realnosti ne morete ubežati niti se pretvarjati, da bo čez poletje izginila. Ozračje, pravite, da je pregreto – sami ste ga pregreli in čas je, da se s to realnostjo soočimo, ampak zares na predčasnih volitvah.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Bratušek.
Najlepša hvala za besedo. Vaš zakon o demografskem skladu je popolna katastrofa. V stranki SAB ga seveda ne podpiramo. V stranki SAB podpiramo demografski sklad, ki bi zagotavljal sredstva samo in izključno za pokojnine, kjer bi se sredstva najprej 20 let pred porabljanjem kumulirala in kjer bi poleg državnega premoženja tudi dve naši največji naravni dobrini, se pravi sredstva od upravljanja z vodo in lesom, namenjali za bodočnost. Še enkrat, vaš zakon je popolna katastrofa. To vam razlagamo že pol leta. Še včeraj ste nas dve uri in pol prepričevali, kako je ta zakon dober in kako se bo Slovenija sesula, če ga ne sprejmemo takoj. Če ne bi šlo za državno premoženje, bi bilo to, kar se danes dogaja, smešno, tako je pa to na žalost katastrofa. Igrate se z 9 milijardami državnega premoženja. Žalostno, res žalostna je ta vaša telovadba, ki ne vodi nikamor. Sem pa prepričana, da je bo prej ali slej konec. Še enkrat, mi zakona o demografskem skladu, ki ga je ta vlada pripravila, ne podpiramo in enako ne bomo podprli tudi te vaše telovadbe s sklepom, da naj se o demografskem skladu glasuje na eni od naslednjih sej. Se pa pridružujem želji, da naj tam, kamor zdaj ta zakon roma, to je v predal, ostane za večno.
Hvala lepa. Želi še kdo izmed predstavnikov poslanskih skupin? Ne. Želi še predstavnik predlagatelja preložitve dodatno obrazložiti svoj predlog? Ne. Potem zaključujem razpravo o predlogu za preložitev odločanja. Prehajamo na odločanje o predlogu, da se odločanje o Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu, EPA 1397-VIII, preloži na eno od naslednjih sej zbora. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 25. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet, zato bo Državni zbor odločanje o predlogu opravil na eni od naslednjih sej zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 33. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lekarniški dejavnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lekarniški dejavnosti je primeren za nadaljnjo obravnavo. V imenu poslanske skupine Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepoznali potrebno po manjši spremembi Zakona o lekarniški dejavnosti, in to izključno v delu, da se županom slovenskih občin, ki so najboljši poznavalci razmer v svoji lokalni skupnosti, dodeli večja samostojnost glede razmer pri ustanavljanju in povezovanju, predvsem pri zagotavljanju delovanja samih lekarn na primarni ravni. Sočasno pa se s spremembo obstoječega 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti omogoča ustanavljanje lastnih dobaviteljev lekarniških zavodov. Ta predlagana sprememba je še toliko bolj pomembna, ker se sprosti konkurenca dobaviteljev artiklov, ki jih ponujajo lekarne na slovenskem trgu. S tem bo postalo zelo verjetno, da bi ostali večji dobički lekarn v slovenskih lekarnah. Se pravi, ti dobički bi omogočali nadaljnji razvoj občin ali pa bi se to poznalo pri nižjih cenah zdravil oziroma pripomočkov za lajšanje bolečin občanov, bolnikov in vseh tistih, ki obiskujemo lekarne. Dosedanja praksa kaže, da gredo dobički dobaviteljev lekarniških zavodov in lekarn povsod drugam, samo v korist občanom oziroma uporabnikom lekarn ne. S predlogom te spremembe se daje tudi možnost rešitve primera mariborskega Farmadenta, ljubljanskega Grosista, težave Mestne občine Murske Sobote in marsikatere srednje in manjše občine, ki se vrsto let srečujejo s podobnimi težavami. Skratka, v naši poslanski skupini smo trdno na stališču, da naj čim več dobička iz dobavne verige lekarn ostaja občinam, ustanoviteljicam lekarniških zavodov. Na podlagi obrazloženega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog sprememb Zakona o lekarniški dejavnosti podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ta zakon ima v osnovi en in en sam cilj, ki je, da se v Sloveniji poveča število lekarn, kot ga imamo. Ne zaradi tega, ker bi imeli kakršnokoli izkazano stvarno potrebo po tem, da potrebujemo več lekarn in da bi morala večjemu številu lekarn slediti boljša oskrba z zdravili. O ne, sploh ne. Ta zakon je bil v proceduro vložen kot lobističen zakon, zato ker je področje lekarništva pri nas sicer res do neke mere sprivatizirano, ni pa liberalizirano. Od gravitacijskih območij, koliko lekarn lahko imamo na koliko prebivalcev, so tega, kakšne so cene, vse to je pri nas regulirano in prav je tako. V drugih državah, recimo v Avstraliji, smo lahko spremljali, kaj se zgodi, ko ti dopustiš vertikalno integracijo med posameznimi malimi lekarnami in njih drobno prodajo in veledrogerijskimi dobavitelji, hkrati pa celotno oskrbo z zdravili obravnavaš kot običajno gospodarsko panogo. Poraba zdravil poskoči, manjše lekarne se izrine, kar ne pripelje v boljšo javno zdravje, ampak samo v višje dobičke na škodo zdravja ljudi, v resnici. Ker so lekarne specializirane trgovine, ki prodajajo zdravila, lahko v dereguliranem, liberaliziranem režimu seveda delajo dobiček na en in en sam način, to je, da povečujejo prodajo zdravil. Profitni motiv povozi javno dobro, profitni motiv povozi javno zdravje ljudi, konsumpcija zdravil se prekomerno poveča. V Levici bomo seveda glasovali proti temu zakonu. Napisan je bil s popolnoma lobistične perspektive velikih lekarn, ki pri nas obstajajo, oziroma s perspektive posameznih županov, ki s svojimi občinami delajo kot s privatiziranimi pašniki. Gospod Zoran Janković, občina Ljubljana in Ljubljanske lekarne so tukaj zagotovo prva izmed tistih hobotnic, ki želijo skozi ta zlobirani zakon razprostreti lovke še po preostanku države in sesati male okoliške občine.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper.
Zdaj pa malo realnosti, upam, za spremembo. Težko je razumeti pojem vertikalna povezava in gravitacijska območja, zato je zame ključno, da si pri tem zakonu odgovorim na naslednje vprašanje. Ali bodo zaradi njega imeli potrošniki nižjo ceno zdravil in drugih stvari, ki jih lahko kupijo v lekarni? Bodo. Ali bo v naši državi več lekarn tudi v manjših vaseh, seveda če bodo za to dali soglasje lokalna skupnost, Ministrstvo za zdravje in Lekarniška zbornica? Da, v tem primeru bo tudi kakšna nova lekarna. Predvsem pa je zame ključno, da denar, veliki denarji, ki prihajajo od nakupov v lekarnah, ostanejo lokalni skupnosti. Pri nas imata Mestna občina Ljubljana in Mestna občina Maribor edini še lastnega veledrogerista in ves denar, ki na ta račun pride v občine, se porabi za občinske projekte. Se pravi, dobički, veliki dobički, ki nastanejo iz te dejavnosti, v tem primeru ostanejo občini, zato da gradi šole, ceste, zdravstvene domove in tako naprej. Če ta zakon ne bo sprejet, bosta mariborska in ljubljanska občina svoje veledrogeriste morali prisilno prodati do konca leta, kupil jih bo pa, o tem ni nobenega dvoma, eden od dveh ponudnikov zdravil na našem trgu, to sta dve multinacionalki, imen niti ne rabim naštevati. Vsi tisti, ki boste glasovali proti temu zakonu, si očitno želite, da velike dobičke iz lekarniške dejavnosti pokasirata dve multinacionalki, ki niti ne plačujeta davkov v Sloveniji. Raje, kot da dobita ta denar Mestna občina Ljubljana, bog ne daj Zoran Janković, in Mestna občina Maribor, ki ga bosta dali nazaj v javne dobrine, v javno dobro, si vi prizadevate za to, da se ta podjetja prodajo, da dve tuji multinacionalki diktirata ceno zdravil in drugih pripomočkov na našem trgu in da se bodo zdravila za to podražila, dobički bodo pa šli v zasebne roke. V zasebne roke. Vertikalne povezave v Evropi niso prepovedane. Avstrija jih delno ima, Finska jih prepoveduje, Nizozemska ima vse sproščeno. Se bomo res odpovedali, pa tudi če gre samo za dve naši največji mesti, zlati kokoši, ki nese zlata jajca, in ta zlata jajca raje podarili tujim zasebnim lastnikom?
Hvala lepa. Besedo ima Branislav Rajić v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Nekaj realnosti tudi s strani nepovezanih poslancev. Mi podiramo določbo, da je lahko javni lekarniški zavod lastnik veledrogerista za dobavo zdravil. To bo, prvič, zmanjšalo izdatke zdravstvene blagajne, in drugič, znižalo bo tudi cene zdravil v prosti prodaji. Javni lekarniški zavodi, ki nabavljajo zdravila pri lastnima grosistoma, kot je v naši državi primer, svojim prebivalcem ponujajo zdravila po nižji ceni, kot jih ponujajo lekarnarji zasebniki. Grosisti v njihovi lasti pa dobiček, in to je dodatna kvaliteta, namenjajo mreži javnega zdravstva in tudi lokalni skupnosti. Nekaj je treba povedati tudi o tem, da Evropska unija pravzaprav ne prepoveduje vertikalnih povezav, če gre za varovanje javnega zdravja in če se tako odloči posamezna država članica. Zato bo glas proti temu zakonu razveseljiva novica za multinacionalko in za tuje dobavitelje. Prav obstoj veletrgovcev, kot je mariborski Farmadent, bi moral biti v skladu z javnim interesom, predvsem zaradi nižje cene zdravil. Današnje glasovanje bo pokazalo, ali smo kot zakonodajalec sposobni obrniti zakon naši državi in našim ljudem v prid. Pokazalo bo tudi, ali v Sloveniji besedo direktiva beremo kot direktiva ali kot diktatura. Današnje glasovanje bo pokazalo, ali smo se kot liberalna družba sposobni upreti interesom kapitala multinacionalk in racionalno, preudarno, predano in pametno omogočiti domačim zlatim gosem, da doma valijo svoja zlata jajca. Glas proti temu zakonu pomeni, da bomo pobili in pomorili naše zlate gosi in gosja jetra ponižno postregli preobjedenim neznancem. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ne. V lastnem imenu najprej Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Večkrat sem v tem državnem zboru že dejal, da je potrebno celotno farmacevtsko panogo nacionalizirati. Govorim o proizvodnji, govorim o raziskavah, govorim o oskrbi z zdravili v lekarniškem sistemu. Gre za eno izmed osnovnih panog, ki naj zagotavlja komplementarno z zdravstvenim sistemom blagoskrb in zdravje ljudi. Zakon, ki ga imamo danes na mizi, tega ne počne. Ne bo nacionaliziral Salusa, ne bo nacionaliziral niti katerekoli druge nacionalke, kot je recimo Kemofarmacija. Bo pa omogočil, da lekarniški grozdi razprostrejo svoje lovke veliko širše, kot to smejo v tem trenutku. Pomeni, da bo poraslo število lekarn, pomeni, da bo poraslo število zdravil, ki se ljudem prodajo ne glede na to, ali jih ljudje dejansko potrebujejo. Posledica bodo uničene manjše lekarne, koncesijske ali tudi javne lekarne v manjših občinah. V Levici bomo seveda zato glasovali proti temu zakonu. Ob tem opozarjamo, da čeravno je lekarniška panoga pri nas tudi delno privatizirana, je še zmerom močno regulirana. Ima cene, ki so postavljene, ima marže, ki so predpisane, in nobena deregulacija ne bo dodatno cen spuščala. Vse, kar bo naredila, je, da bodo lahko nekateri večji igralci zmonopolizirali trg in nato preskrbo z zdravili krojili za neke cilje, ki niso javni cilji, ampak so cilji polnjenja nekih zasebnih žepov, cilji zasledovanja zasebnih interesov, tudi kadar so ti zasebni interesi zakrinkani v javne funkcije.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Rajh.
Hvala lepa, kolega predsednik. Najprej želim pojasniti, zakaj bom zakon podprl. Prvič ga bom podprl zato, ker bo novela zakona omogočila dvema največjima slovenskima občinama, ki še imata veletrgovca, da ga ne rabita prisilno prodati do konca leta. Prodaja v roku štirih mesecev torej pomeni prisilno prodajo z zelo nizkim in vprašljivim izkupičkom. To je prva zadeva, torej da se ne oškoduje premoženja občank dveh največjih slovenskih občin. Druga zadeva, zakaj bom ta zakon in to novelo podprl, zato ker še zmeraj ohranja, da soglasje pri širjenju lekarniške mreže dajo lokalna skupnost, Lekarniška zbornica in Ministrstvo za zdravje. Drugače ni mogoče širiti, to so pogoji, pod katerimi je mogoče širiti lekarniško mrežo. Torej če lokalna skupnost ne poda soglasja k temu, da pride lekarna v občino, potem ne more priti v občino in v bistvu so ti strahovi, ki se ponavljajo, neutemeljeni. Tretjič. Zato ker se zavzemam za močno javno zdravstvo, zato ker ne želim, da dve tuji multinacionalki z javnim denarjem kujeta profite. Ker ne želim, da gredo ti profiti v tujino in ker ne želim, da se na tak način siromaši javno zdravstvo v lokalni skupnosti. In ne želim, da se tuje multinacionalke izogibajo plačilu davkov v Sloveniji. Zato bom ta zakon podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič.
Hvala lepa. Seveda zakona ne bom podprla. Že včeraj je bilo jasno povedano, zakaj je to lobističen zakon. Žal mi je, nekateri poslanci so tudi v vlogi mestnih svetnikov in so zvezani in sodelujejo z županoma, ki sta tukaj najbolj v ospredju. Ampak bolj je pomembno, da ugovarjajo temu tako stališče Fakultete za farmacijo kot Lekarniška zbornica in tudi Trgovinska zbornica. O tem pa seveda ne boste rekli nič. Med drugim pravijo na Fakulteti za farmacijo: »Predlog koncentrira lekarne v mestih in siromaši mrežo lekarn na ruralnih območjih. S tem se odmikamo od zagotavljanja lekarniške dejavnosti pod enakimi pogoji. Koncentracija lekarn v mestih ni namenjena zagotavljanju boljše preskrbe z zdravili, ampak je namenjena nadaljnji komercializaciji lekarniške dejavnosti iz naslova drugih izdelkov, ki se jih dobi v lekarni. S tem se lekarniško dejavnost odmika od njenega primarnega poslanstva,« ponavljam, »odmika od njenega primarnega poslanstva, to je zagotavljanje učinkovitega zdravljenja z zdravili in medicinskimi pripomočki. Večja koncentracija lekarn pomeni drobljenje velikosti lekarn in kadra, kar ne omogoča kakovostne organizacije lekarništva. Kadrovsko in finančno izvajanje lekarništva je podhranjeno, kar vodi v komercializacijo. Vertikalna integracija, ki je bila omenjena samo v smislu lastništva veledrogerij s strani lekarn, bi pomenila nelojalno konkurenco do drugih veledrogerij. Predlagana deregulacija ne bo in ne more znižati cen zdravil, saj imamo centraliziran pristop določanja cen,« in tako naprej. Skratka, naša mreža je primerljiva z mrežo v skandinavskih državah, ki imajo visoko raven javnega zdravja. Mreže, torej večje število lekarn, najdemo v Grčiji, Bolgariji in tako naprej, tam, kamor bi mi šli, tam pa je nivo javnega zdravja zelo nizek. Kajti to, da ljudje drvijo v lekarne in brez receptov kupujejo neke pripomočke, mazila in tako naprej in se samozdravijo, pač ne more dvigniti nivoja javnega zdravja [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, zdaj mi odločamo o sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. To pomeni, da če bo ta sklep izglasovan, bo še možnost veliko razpravljati o tem zakonu. Na to vas pa spominjam zaradi tega, ker vidim, da je še kar nekaj rok in da želite obrazložiti svoj glas. Jaz bom sprožil listo, prosim, da se res prijavite. Vsi imamo danes še eno redno sejo. Prijava poteka. Besedo ima Franc Trček.
Hvala za besedo. Dobro, če rečemo, da je to lobistični zakon, je tudi to, kar je brala kolegica Sukič, neke vrste lobiranje. Če se dotaknemo podeželja – žal sem tudi prostorski sociolog, buuu – s slovenskega podeželja se bodo ljudje odselili. Ker to podeželje zanemarjamo, ker tam mladi ne bodo imeli ustrezne infrastrukture, spomnimo se tiste Cerarjeve vlade, nekaj se zapre, potem gre pa Brglez – kaj že? – bankomat odpirat, ker ne bodo imeli ustreznih delovnih mest, ker ne bodo imeli ustreznega javnega potniškega prometa. In je treba to misliti v tem grozdu. Večina lekarn kot javnih civilizacijskih pridobitev ima seveda določeno izpostavo, ki dela dobičke, in tudi določene izpostave, ki delajo minuse. Nekaj pomembnega je, kar je bilo povedano pred menoj. Potrebno bi bilo razmisliti o neke vrste regulaciji vsega tega, kar se dobi v lekarnah brez recepta. To bi bilo potrebno. Ta fama [[…]]Jaz seveda po 82. členu nisem vezan na katerakoli navodila. Po sedmih letih ste dojeli, da bom jaz težko raketa, usmerjena od kogarkoli drugega. Ampak to zgodbo okrog Farmadenta v Mariboru pacamo že, ne vem, od leta 2014, 2015, tudi Maša je lepo povedala, kaj je tu zgodba, tudi kolega Rajh. Jasno je, da bom glasoval za. Če bi pa kaj nacionaliziral v Sloveniji, bi pa nacionaliziral neumnost, tudi tisto, ki jo jaz izrekam, tudi tisto, ki nastaja na zasebnih šolah, pa bi jo sežgal v novi sežigalnici v Mariboru in v Ljubljani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper.
Mislim, da mi ni treba še enkrat povedati, da bom glasovala, da je zakon primeren. Se pa javljam, ker je izjemno žaljivo, da se z imenom lobistični zakon imenuje nekaj, kar prinaša več javnih sredstev. Prinaša več denarja sicer dvema lokalnima skupnostma, ampak to so javna sredstva. Lobistični zakon se običajno uporablja kot pojem za zasebne zaslužke. In trditve v stilu »obe veletrgovini oziroma veledrogeriji bi pomenili nelojalno konkurenco drugim veletrgovinam« – katerim?! Dve sta v Sloveniji, tisto so pa multinacionalke. Ja, res je, onidve sta konkurenca multinacionalkam. To je pa res, ja. In zdaj ko ju bomo ukinili, te multinacionalke ne bodo več imele konkurence. To je pa res. In bosta dve multinacionalki, Salus in Kemofarmacija, diktirali ceno zdravil in teh stvari, ki se prodajajo v lekarni po celi Sloveniji. Dva privatnika privatnim in javnim lekarnam. In to, da bodo izčrpale velike lekarne male lekarne – župan v mali občini, kjer bo že imel lekarno, seveda ne bo dal soglasja, da pride tja Lekarna Ljubljana ali pa Lekarna Maribor! Rekel bo: »Ne, mi imamo svojo lekarno, z njo služimo, ne damo soglasja.« Župan v drugi občini, kjer ne bo lekarne, bo dal soglasje, ker bo vesel, da bo dobil lekarno, ki je do zdaj ni imel. Misliti, da ljudje, če ne bodo imeli več lekarn, ne bodo kupovali lekarniških izdelkov, je pa taka neumnost! »Če bo več lekarn, se bodo ljudje sami zdravili in bodo vedno bolj bolni.« Mislim, kaj takega! Glasovala bom za.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa. Ta zakon je več kot primeren za nadaljnjo obravnavo. Sam imam izkušnje v projektiranju najmanj 10 lekarn in dovolj dobro sem spoznal to dejavnost, da popolnoma suvereno trdim, da je tisto, kar ta zakon prinaša, v celoti izboljšava nečesa, kar je trenutno obstajalo v naši družbi. Rečeno je bilo, da bi zakon omogočal, da se gradijo še nove lekarne v urbanem okolju. Temu ne verjamem predvsem zato, ker v nobeni lekarni ni take gneče, investicija za eno lekarno pa stane najmanj 600 tisoč evrov. Tako da najdite enega pametnega, da gradi lekarno, da bi jo imel odprto za dva ali tri paciente, ki se ta moment v njej nahajajo. Naslednje. Lekarne in lekarnarji so prepotrebni v tej družbi in bodo še bolj. Kot vidite, se v razvitem svetu cepljenja prenašajo tudi v lekarne, lekarne opravljajo svetovanja, opravljajo kontrole zdravstvenega stanja, tudi pri nas krvni pritisk, sladkor, holesterol v krvi, vse to. Zato osnovni namen tega, kar smo danes rekli – jaz ne rečem, da je ta zakon idealen, ta zakon je treba v drugem in naslednjem branju izboljšati, ampak osnovni namen je preprečiti, da bi dve omenjeni multinacionalki požrli ta dva grosista, ki sta ravno nastala iz javnih zavodov domačih lekarn, denimo iz ljubljanske in mariborske. V tem smislu se moramo mi postaviti v to. In končno se je treba postaviti tudi na svoje noge, ko gre za presojanje, kaj ena direktiva pomeni. Če polovica držav v Evropi direktivo tolmači in je dobila tudi odobritev Evropskega sodišča, da drži ta trditev, torej ni nujno, da se mora ukiniti ta vertikalna povezava. Torej ni nujno, da moramo zaradi tega pristati na to, da ta dva velegrosista požre multinacionalka. Zato je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Alenka Bratušek.
Tudi sama bom podprla sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, kar pa seveda še ne pomeni, da bom podprla tudi zakon na koncu, ker mislim, da je potrebno narediti kar nekaj sprememb. Upam, da ga bomo tekom postopka v Državnem zboru uspeli izboljšati do te mere, da mu bom lahko tudi na koncu namenila svoj glas. Danes ne bom – ja, bom kar rekla – o vseh neumnostih, ki smo jih zdaj slišali glede lekarn in lekarniške dejavnosti. Se pa veselim te razprave tudi z enega drugega vidika. To je, da je današnji veljavni zakon v prejšnjem mandatu zagovarjala SMC, to je bil najboljši zakon. Ta ista SMC danes predlaga, da napake iz prejšnjega mandata popravimo. Tako da se že veselim razprave, ki je bomo deležni na odborih in v Državnem zboru.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti 15. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 24. sejo Državnega zbora. Obveščam vas, da se bo čez 15 minut, to je ob 21. uri in 5 minut, začela 79. izredna seja Državnega zbora.