Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 24. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Iva Dimic, gospa Ljudmila Novak od 16. ure dalje, mag. Matej Tonin od 16. ure dalje, mag. Julijana Bizjak Mlakar od 17. do 22. ure, dr. Milan Brglez od 13. do 15. ure, dr. Franc Trček, Matjaž Hanžek, gospod Bojan Podkrajšek, gospod Igor Zorčič, gospod Jernej Vrtovec od 20. do 23. ure ter gospod Zvonko Lah od 14. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na obravnavo 38. točke dnevnega reda, mi dovolite, da na kratko nagovorim Državni zbor. Spoštovani državljanke in državljani! V odločilnih trenutkih, ko mislimo, da so nam po številnih premoščenih najvišjih in najnevarnejših ovirah že pošle moči za nove izzive, pred katerimi se znajdemo, je bistvenega pomena, da se spomnimo tistih, ki so naši v skupni preteklosti pokazali, da vrline moči, poguma in solidarnosti ne poznajo meja. Na današnji dan pred natanko 98 leti so to dokazali general Rudolf Maister in njegovi tovariši, junaki slovenske zgodovine, na katere smo vse prevečkrat, tudi namenoma, pozabljali. Upam, da je bilo to vsaj malo popravljeno s tem, ko je Državni zbor pred enajstimi leti današnji dan, dan Rudolfa Maistra, razglasil za državni praznik. In še kako prav je, da junakov boja za severno mejo z generalom Maistrom na čelu nikoli ne izpustimo iz zgodovinskega spomina naše države. V zadnjih izdihljajih avstroogrskega cesarstva ter po zaključku do takrat najbolj obsežnih in krvavih spopadov na evropskih tleh so bili namreč prav oni tisti, ki so s svojo smelostjo, zavzetostjo in tovariškim duhom – ter prizadevanjem tujega gospostva navkljub – preprečili, da bi Maribor in štajersko Podravje priključili takratni nemški Avstriji. Njihova dejanja niso bila samoumevna; bilo so drzna. Za mnoge takrat tudi predrzna, a prav njihovi zavesti o nacionalni in kulturni istovetnosti se gre zahvaliti, da so bili v tistem času zakoličeni pogoji za priključitev Maribora in štajerskega Podravja k Državi Slovencev, Hrvatov in Srbov. Vendar pa z razorožitvijo zaščitne straže mariborskih Nemcev 23. novembra 1918 Maistrovi borci niso začrtali zgolj svetlejše usode tamkajšnjih krajev, niti niso zgolj utemeljili severozahodne meje naše domovine. Ne, napisali so prve strani zgodbe o svobodni Sloveniji in njenih ljudeh, ped za pedjo, korak za korakom in vas za vasjo so začrtali neustavljivo pot slovenskega ljudstva proti suvereni državi, ki je Maister žal ni dočakal. A ostal je njegov duh in duh njegovih borcev. Duh, ki ga danes še kako močno potrebujemo. Kot razgledan in čuteč človek je dokazal, da pogum za preboj iz podložništva v gospostvo na lastni zemlji ne izvira le iz vojaških vrlin in upornosti; temveč tudi iz ljubezni do vsega lepega. Dokazal je, da voditelj ni le general, marveč tudi človek, ki skrbi za svojega bližnjega. In prav s tem si je pridobil naklonjenost in predanost svojih soborcev. Njihova skupna odločnost izvira enako iz ljubezni do svoje skupnosti kot iz tovarištva in solidarnosti do sočloveka. S temi vrlinami so bili in s temi vrlinami smo nepremagljivi. Bratje! Naša pomlad gre iz tal, bistra ko burja, močna ko val: v naša domovja se je zagnala, tmoꞌ razklala, sonce skovala [[…]] Cenjeni državljanke in državljani, naj nam ti Maistrovi verzi vlijejo odločnost, ki je navdihovala še mnoge generacije naslednikov njegovih borcev, ki so se tako ali drugače borili za našo državo; odločnost, da danes kujemo in skujemo svoje sonce. Hvala za pozornost in iskrene čestitke ob državnem prazniku! Prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog interpelacije je v obravnavo zboru predložila skupina 18 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Janezom Janšo. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagateljev gospodu Janezu Janši.
Spoštovani visoki zbor, Vlada, spoštovani kolegice in kolegi! Nekaj tednov nazaj sem bil na neki razpravi, kjer je sodelovalo veliko uglednih strokovnjakov. Eden od uglednih pravnih strokovnjakov iz Slovenije je tam razlagal, kako je bil pred meseci kot član mednarodne delegacije opazovalec na volitvah v Ugandi. Dejal je, da so imeli velike težave, kaj sploh napisati v poročilu, kajti nekaj tednov pred volitvami so v Ugandi predsednika največje opozicijske stranke strpali v hišni pripor in sploh ni mogel sodelovati v volilni kampanji. Slovenija ni Uganda, pri nas ni bilo mednarodnih opazovalcev. Situacija pa je bila še slabša na zadnjih volitvah. Takrat je prišla do izraza ugotovitev, ki jo je pred nekaj dnevi v tej dvorani zelo lucidno delil z nami naš poslanski kolega Roberto Battelli, ko je dejal, da tisti, ki lahko nekaznovano izprazni državne banke, lahko napolni tudi večino v državnem zboru in vladi. Takšno situacijo danes imamo v Sloveniji, in ne prvič. Ampak kot že rečeno, Slovenija ni Uganda, smo del Evropske unije in nihče si ne predstavlja, da se lahko v Sloveniji dogajajo stvari, ki predstavljajo še večjo manipulacijo volje volivcev in volilnega procesa kot v kakšni afriški državi. Pač delajmo se, kot da imamo legitimno vlado in skušajmo po dveh letih dela te vlade oceniti na podlagi tega, kar si je ta vlada sama zadala v koalicijski pogodbi. Ko smo brali odgovore vlade na zelo konkretna vprašanja, ki so zastavljena v interpelaciji, smo ugotovili, da je večina teh odgovorov popolnoma mimo tega, kar je vprašanje. Ugotovili smo, da so na nekaterih ministrstvih šele po dveh letih prvič vzeli v roke koalicijsko pogodbo. Ponekod niti napak niso popravili, med drugim mešajo elektronske in elektorske volitve; ampak to samo mimogrede. Ponekod pa so po dveh letih vendarle to koalicijsko pogodbo prebrali in skušali napisati vsaj nekaj pametnih razlogov ali opravičil, izgovorov, zakaj stvari niso uresničene. Koalicija Stranke Mira Cerarja, Desusa in Socialnih demokratov je na začetku tega mandata pred več kot dvema letoma podpisala ta koalicijski sporazum. Že na samem začetku tega sporazuma je v drugem odstavku ocena stanja, ki je točna. Poglejte, kaj piše: »V zadnjih letih je Slovenija v veliki, daleč preveliki meri postala družba, v kateri razpadajo pozitivni temelji družbenega povezovanja; in je zato brez perspektive, družba nezaupanja in manipulacij. Družba, v kateri človek ni več cilj in vrednota, pač pa pogosto le še sredstvo tistih, ki jih vodi predvsem pohlep po oblasti in denarju. Zaradi številnih krivic se je v družbi upravičeno rojevalo vedno več razočaranja in apatije, zmanjševala pa se je tudi solidarnost.« Če ta ocena velja za leta in za leto pred podpisom te pogodbe, potem je nenavadno, da takšno oceno podata dve stranki, ki sta bili v vladi tudi prej; pa ocenjujeta tisto obdobje za maksimalno črno in za brezperspektivno. Bojim pa se, da je vladna koalicija s temi besedami za dve leti naprej opisala stanje, ki ga imamo danes. Po vseh resnih javnomnenjskih raziskavah se danes s to ugotovitvijo strinja 80 % ljudi v Sloveniji, ki pravijo, da stvari ne gredo v pravo smer. Ko jih vprašamo, zakaj, so odgovori različni; ampak strinjanje pa je v 80 % slovenskega volilnega telesa, da stvari ne gredo v pravo smer in da je stanje približno takšno, kot ste ga opisali v tej koalicijski pogodbi. Na le-to se bomo še vrnili kasneje. V zadnjih dveh dnevih pa tudi zadnji teden je bil slovenski medijski prostor preplavljen z vladno hvalo, kaj vse je vlada v teh dveh letih storila. Tudi v odgovorih na naša vprašanja iz interpelacije je našteto vse mogoče, ni da ni stvari, ki so bile narejene že prej. Stvari, ki so bile začete prej, pa je zdaj samo proces pripeljal do realizacije, izdaja raznih soglasij in aktov, kjer so se postopki začeli pred desetimi leti. Z vsem živim se vlada kiti. Celo s tem, da se je spremenila višina Triglava včeraj. Neverjetno, kaj vse se da z denarjem davkoplačevalcev kupiti v smislu piara. Iz nedela se prikaže silne uspehe, iz zamujanja rokov modrost predvidevanja stvari, iz nenarejenih zadev, ki so bile obljubljene, iz neizpolnjenih obljub; ignoranca se pa pozabi. Za 10 tisoč evrov narejena infografika lahko iz neuspeha naredi uspeh za javnost v smislu propagande, samo če te državne evre daste pravi agenciji. Hvale je bilo veliko, sedaj pa poskušajmo narediti še nekaj realne revizije po dveh leti. Na začetku je treba reči, da drži ena od trditev, ki smo jo slišali v zadnjih dneh, da je vlada naredila največ, kar je mogla, največ, kar je zmogla. To je tisto, kar ta vlada zmore. To ni tisto, kar Slovenija zmore, to ni tisto, kar zmorejo naši potenciali; ampak to je tisto, kar zmore nominalni upravljavec te države. S tem delom zatrjevanja se lahko strinjam. Danes je Slovenija del nekega širšega okolja in poleg raziskav, ki se objavljajo in jih delajo razni Ninamedia, Episcenter in podobni laboratoriji za ustvarjanje javnega mnenja, po naročilu so tukaj tudi raziskave mednarodnih institucij, Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj, Gallup, Eurostat. In poglejmo nekaj teh mednarodnih primerjav, kje je naša vlada glede na vlade drugih držav v mednarodnih organizacijah, kjer je tudi Slovenija članica. Tukaj je ena zanimiva primerjava o zaupanju ljudi v vlade leta 2007 in 2014. Leta 2014 je bilo leto, ko je bila sicer v prvi polovici ena druga vlada, ampak tudi v tisti vladi je bila večina strank, ki so danes v koaliciji. V primerjavi z letom 2007 je zaupanje v vlado padlo za 30 % in če pogledate to lestvico, boste našli Slovenijo povsem na repu. To je raziskava OECD. Najnižje zaupanje v katerokoli vlado med tridesetimi državami OECD je v Sloveniji. Tukaj niso samo evropske države. Enaki rezultati iste organizacije, še slabše, mislim, da je to Gallup, lahko pogledamo nekaj realnih primerjav o tem, kako ljudje živijo. Tukaj je podatek o tem, koliko je neto državni ali pa vladni dolg na glavo prebivalca. Tukaj vidimo, da je vsak prebivalec Slovenije zadolžen za skoraj 30 tisoč ameriških dolarjev. In na to številko smo prišli od leta 2008, takrat je bila kakšnih 7 tisoč. Ljudje si ne predstavljajo, kaj so to milijarde. Tukaj pa je kategorija, ki si jo lahko vsak predstavlja. Zelo veliko, na stotisoče prebivalcev v Sloveniji, če vse svoje premoženje proda, ne bodo dobili 30 tisoč dolarjev, kolikor je Slovenija zadolžena po glavi. Zaradi tega danes, ko se vlada hvali z dvoodstotno gospodarsko rastjo – nekaj več, nekaj manj –, je treba ob tem povedati, da je to v denarju približno toliko, kot damo na leto samo za odplačilo obresti za ta dolg; in da od te rasti neto ne ostane nič za investicije. Če ne bi bilo evropskih sredstev, ki pa so v zadnjem času 70-odstotno nepočrpana, praktično ne bi bilo neto denarja za investicije; razen kolikor se na novo zadolžujemo. Potem imamo tukaj podatek o minimalni plači. Velikokrat slišimo samohvalo, kako je Slovenija socialna država. Kot vidite, ima tukaj večina držav, ki so članice OECD, tudi kar se tega tiče, višje standarde in večjo minimalno plačo, na katero je potem marsikaj vezano. Poglejmo še našo odlično uvrstitev, kar se tiče zaupanja v sodstvo. Mi smo med članicami Evropske unije odlični 24. od 28. Toliko o tem, kako tako imenovana neodvisna tretja veja oblasti deluje in kaj si ljudje o njej mislijo. Dva tedna nazaj je Slovenija eksplodirala od hvale vlade, koliko tujih investicij bo naenkrat prišlo v Slovenijo. Tukaj imate podatek o tem, katere so, kar se tiče davčnih obremenitev, najslabše lokacije za tuje investicije. Slovenija je tukaj na prvem mestu. Vsako resno tujo investicijo, ki jo želite privabiti v Slovenijo glede na to neugodno okolje, je treba dodatno stimulirati. Vlada to lahko naredi v enem primeru, lahko naredi v dveh primerih, lahko naredi to v treh primerih, se pravi da nekomu vzame in podeli tistemu dodatne stimulacije, beneficije, ki bo prišel z neko večjo tujo investicijo. Včasih se tudi to splača in je hvalevredno, ampak to je kapljica v morje, to ni ugodno okolje, v katerega investitorji sami prihajajo in ustvarjajo nova delovna mesta. Zaradi tega je na tem mestu treba vlado opozoriti na to, da imamo vlado zato, da ustvarja ugodnejše okolje; ne da se ukvarja s posamično investicijo, kar je stvar poslovnih subjektov. To samohvalo je treba zrelativizirati. Ko smo brali to koalicijsko pogodbo in poskušali narediti neko statistiko, koliko od teh obljub, ki so v tem dokumentu v nekaterem delu dokaj resno opisane, je bilo uresničenih; smo prišli do okoli 10 %. Več kot polovica mandata je mimo. Približno čez leto in pol, če boste trajali do konca mandata, je konec efektivnega časa za vsako vlado, ker se bo začela volilna kampanja. Več kot 60 % efektivnega časa za to koalicijo in približno 10 % od ukrepov, za katere ste določili časovne roke ali ki terjajo napore skozi cel mandat, je bilo uresničeno; 10 %. Tudi zelo strateške zaveze, ki so se slišale atraktivno po tistih ukradenih volitvah, recimo na strani 33 ste napisali: »Sprejem celovite strategije razvoja države do leta 2030. Najkasneje do konca leta 2015 sprejeti strategijo razvoja države do leta 2030, ki bo oprta na celovitih interdisciplinarnih strokovnih znanjih in potrebah različnih deležnikov sistema.» Kolikor vem, danes beležimo enajsti mesec v letu 2016. Konec leta 2015 se je zgodil skoraj pred enim letom. Čas je v upravljanju države vse. Ta splošna zaveza, ki praviloma kliče po nekih strateških usmeritvah, leto 2013 je bilo zadnje, ko je Slovenija še imela neko resno strategijo, ki je bila sprejeta za obdobje 2007–2013, skratka, ko ni neke resne strategije, potem imamo namesto strategije stihijo. Tam, kjer se določijo roki in se na roke pozabi pri pomembnih stvareh, tam, kjer so roki določeni zgolj zaradi nekega javnomnenjskega propagandnega učinka, tam potem prevlada stihija. Če bi iskali eno besedo, s katero lahko označimo to, kar je opisano v odgovoru Vlade na našo interpelacijo, potem je to beseda stihija. Polno stvari, ki nimajo nobene zveze z obljubami, nobene zveze z realnim stanjem, polno stvari, ki se jih je birokracija, ko je pisala odgovore na ta vprašanja, spomnila, je tukaj. Torej stihija. Mi ne terjamo, ne pričakujemo in še manj terjamo od te koalicije in od te vlade, da bo izpolnjevala program Slovenske demokratske stranke. Mi nismo primerjali tega, kar je bilo narejeno, s tem, kar smo mi želeli narediti v tem mandatu. Pa ste volitve ukradli. Mi smo to primerjali s tem, kar ste vi sami obljubili slovenski javnosti; in od tega ni narejeno praktično nič oziroma 10 % zaenkrat. In to ne samo zaradi neke splošne nesposobnosti ali nedobronamernosti vseh, ki delajo v administraciji vlade, ampak v veliki meri zaradi stihije. Ko ni načrtnega dela, ko se tava, je tukaj stihija. Z nekim blagim upanjem, da bo v prihodnje bolje, v tem času, ki je še ostal, bi zato predsedniku Vlade podaril tole. To je koledar za leto 2016. Mogoče bo kaj pomagalo. Upanje pač umira zadnje. [[generalna sekretarka Vlade mag. Lilijana Kozlovič vrne koledar na govornico]] A veste, da sem to pričakoval. [[smeh v dvorani]] Tisti, ki jezdi na valovih stihije, se najbolj boji ure in koledarja. [[ploskanje v dvorani]] Vse, samo da ni merljivo. Vse, samo da se ne da preveriti. Vse, samo da se lahko nekaj govori, drugo pa dela. Vse, da se lahko obljublja vsevprek, plačuje piar agencije z državnim denarjem, da se potem zakriva razlika med besedami in dejanji. Hvala, gospod dr. Miro Cerar, da ste s tem dejanjem to potrdili. V uvodnem delu je čas bolj skromno odmerjen. Kar se tiče tega časa, ki je na razpolago in okoli katerega je bilo izgubljenih veliko besed v zadnjih tednih, še posebej v tako imenovanih mainstream, režimskih medijih, češ da je to zapravljanje oziroma izguba časa, kaj bi sploh o tem razpravljali. Najprej je treba sploh ubiti idejo o tem, da se nekoga, ki upravlja s to državo, lahko sploh pokliče na odgovornost, potem pa v takšni atmosferi čim bolj zbanalizirati akt, ki ga imamo v slovenski ustavi. V slovenski ustavi je opredeljena interpelacija kot eden od ključnih inštrumentov parlamentarne demokracije, preko katere lahko volivci in opozicija preverja, kaj je vlada od tistega, kar je obljubila, dejansko naredila. V izogib temu, da ne bomo danes cel dan poslušali podobnih stavkov, kako je ta interpelacija zapravljanje časa, poglejmo na današnji urnik. Slovenska demokratska stranka in predlagatelji smo prijavili skupaj kakšnih 5 ur; 5 ur od 16. Tisti, ki mislite, da je današnja interpelacija zapravljanje časa, se odpovejte najavljenemu času. Večino tega časa, ki ga bomo danes porabili, je prijavila Vlada in vladne stranke, še enkrat več kot mi. Če mislijo, da je to zapravljanje časa, odpovejte se temu, pa bomo ob 14. uri končali in ne bo nobenega problema. Če pa ne mislite tako, potem vas vabim na resno razpravo, interpelacija je bila zastavljena v to smer. Jaz bom v tem času, ki ga imam na razpolago, skušal predstaviti nekatere poglede na ključna odprta vprašanja. Pa začnimo s financami. Ena od zavez v tej koalicijski pogodbi, ne boste verjeli, je napisana celo na prvem mestu, pri resorju Javne finance. Prvi ukrep, pazite, prvi ukrep se glasi: Uvedba fiskalnega pravila in vzpostavitev fiskalnega sveta. Ustava ga terja, v Ustavi in zakonu piše, da mora vlada k predlogu proračuna priložiti mnenje fiskalnega sveta. Vi ste tukaj glasovali o dveh proračunih brez tega mnenja po dveh letih, ko je to obvezno. Govorite o spoštovanju pravnega reda, o pravni državi, govorite o tem, da morajo ljudje pravočasno plačevati položnice, jih terjate, če ne plačajo. Vi ste predložili proračune za 10 milijard brez mnenja fiskalnega sveta, ki je po Ustavi obvezen. Če bi to naredila naša vlada, še isti dan bi Slovenija gorela od tako imenovanih ljudskih vstaj in režimski mediji bi bili polni obtoževanj o neustavnosti in kršenju temeljnih pravil. Tukaj pa nič. Kot da je to nekaj, kar je mimogrede. Prvorazredni si lahko v tej državi vse dovolijo, ni nobenih kriterijev v zvezi s tem. Potem imamo drugo zavezo. Naredili bomo vse, da se ugotovi odgovornost za preiskavo bančne luknje. Včeraj ste nekaj naredili, ko ste glasovali za Vmesno poročilo preiskovalne komisije. Sicer pa ste ljudi, ki so povzročili to bančno luknjo, zaposlovali na vseh mogočih odločilnih mestih. Cel aparat dveh tajkunskih bank, Factor banke in Probanke, ki je počel vse to, o čemer smo govorili v zadnjih dneh, se je prelil v aparat slabe banke – DUTB. Isti ljudje zdaj to rešujejo, ki so povzročili na operativni ravni. Tako vi terjate to odgovornost. Zahtevate, da je del poročila preiskovalne komisije tajen, tam, kjer piše, kdo je neposredno povzročil to bančno luknjo. Seveda obstaja bančna tajnost povsod po svetu; ampak ne poznam pa države, kjer bi to bančno tajnost uveljavljali za banke, ki jih ni več. Bančna tajnost je normalna tam, kjer bi lahko razkritje takšne bančne tajnosti ogrozilo neko banko. Tu gre pa za dve banki, ki ju ni več; in se vztraja, da je to še vedno bančna tajnost. Pazite. Danes imamo dva računalniška programa, ki omogočata, da se vidi za vsak subjekt, fizično osebo ali pravno osebo, ki je dobil nek denar iz javnih sredstev, in je to objavljeno. Če nekdo javni denar pošteno zasluži, je to objavljeno; če ga pa nekdo ukrade, je pa to bančna tajnost. Genialno okolje za to, da se ugotavlja odgovornost. Tu gre tudi za velikansko selektivnost, za selektivno obravnavo. Vedno, ko se odpre ta tema, nekateri skočijo v zrak in pravijo – Cerkev, Zvonovi, stomilijonska luknja. Pozabijo pa povedati, da je bil glavni režiser tako imenovane zvonarske bančne luknje obsojen; edini od banksterjev. Ko gre pa za desetkrat večje vsote, tu pa nikogar. Ljudje, ki so to povzročili, danes sedijo v Kabinetu predsednika Vlade, v organih, ki še naprej odločajo o slovenskih bankah, v združenjih bank in tako naprej. Tu je neka krožna pot prvorazrednih – malo v Banki Slovenije, potem v komercialni banki, potem na finančnem ministrstvu, nato še malo na kakšno mesto, ki ga ima Slovenija v kakšni mednarodni instituciji, in spet nazaj. Eno leto povzročaš bančno luknjo, naslednje leto jo nadzoruješ, če si res pravi; čez eno leto pa še preiskuješ. Tako približno se to dogaja, tako približno zgleda vaša zaveza, kako boste to bančno luknjo preiskali. Ko se je govorilo o tem, kako je sploh možno, da je druga kraja državnih bank v življenju naše generacije sploh nastala, je prepovedano omeniti, da je bil to dolgo časa nacionalni interes. Ko je Milan Kučan ob 10. obletnici Factor banke govoril v Mariboru, je dejal, da je to nacionalni interes. Danes je to res nacionalni interes preko žepov vseh davkoplačevalcev, ki to plačujemo. Rop banke je bil razglašen za nacionalni interes in se je temu takrat tako reklo; danes vemo, da je to tako bilo. Bom še enkrat ponovil ob koncu tega uvoda, vse ostalo v nadaljevanju – tisti, ki si lahko privošči, da nekaznovano izprazni državne banke, ima vso moč na razpolago, da napolni večino v tem državnem zboru in v tej vladi. Hvala lepa.
Odgovor Vlade Republike Slovenije na interpelacijo ste prejeli 28. 10. 2016. Besedo dajem predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju za obrazložitev pisnega odgovora na interpelacijo.
Spoštovani poslanke in poslanci, dragi državljanke in državljani Slovenije! Današnja interpelacija v resnici ni potrebna, kajti Vlada jasno, javno, transparentno in redno poroča Državnemu zboru o svojem delu. Tudi zelo pogosto na izrednih sejah in preko poslanskih vprašanj sporoča javnosti, kaj delamo. Pa vendar je to pravica opozicije, ki jo spoštujemo, in zato bomo danes izkoristili to priložnost, da povemo ne le opoziciji, ampak tudi vsem državljankam in državljanom, kaj delamo; in to bomo tudi utemeljili z dejstvi. In zato je še posebej pomembno, da spregovorimo, zato tudi bomo spregovorili, da ljudem prikažemo prava dejstva; ne tista, ki jih nekateri potvarjajo ali ki jih ne želijo prikazati. Očitki iz interpelacije, ki so navedeni, so neutemeljeni, smo jih zavrgli že v pisnem odgovoru, pa vendar bomo danes spregovorili tudi o tem na kratko, da boste to tudi sami videli. Dve leti od začetka mandata naše vlade je poteklo in spomnimo se, kaj je bilo takrat. Pred dobrima dvema letoma smo bili v finančni, gospodarski, socialni in celo politični krizi. Vlade so se pred tem menjavale, ni bilo stabilnosti, grozila nam je trojka. Nekateri so jo celo pozivali v Slovenijo, češ da Slovenci ne znamo sami voditi svojih javnih financ. Nakopičili so se slabi krediti tedaj, ne danes; tedaj. Upravljanje državnega premoženja je bilo slabo in drago. Proračunski primanjkljaj je bil kar dvakrat večji kot danes, imeli smo visoko nezaposlenost, varčevali smo predvsem na račun investicij. Kakršnihkoli reform, resnih reform ni bilo na vidiku, socialni dialog je bil prekinjen in še marsikaj se je dogajalo. Gospod Janša je govoril o stihiji. Stihija je bila takrat; ne danes. Če uporabljamo to besedo, se moramo ozreti nazaj; ne sem in naprej. Naj takoj povem, da je vlada, ki jo vodim, legalna, zakonita, je legitimna, izvoljena na demokratičnih volitvah in je stabilna. To nam priznava vsa mednarodna skupnost in tudi velik del slovenske javnosti, razen nekaterih, ki se identificirajo z nekaterimi predstavniki opozicije. Uresničevanje obljub po koalicijski pogodbi izpolnjujemo v veliko večji meri, kot je bilo prikazano. Tudi je nekoliko nenavadno, da nekdo meri, kako delujemo v koaliciji, v vladi po lastnem dogovoru, pa vendar naj vam povem, da uresničujemo koalicijski sporazum daleč preko procenta, ki je bil naveden. Seveda bomo nekatere projekte končali proti koncu mandata, nekatere smo že, denimo davčne blagajne, nekateri so v polnem teku. Uspevajo nam veliki premiki, in sicer premiki na bolje. In ko govorimo o kazalcih, bo treba upoštevati nekaj. Ko smo prevzeli državo pred dobrima dvema letoma, je bila v hudi krizi. Mi ne moremo danes meriti naše uspešnosti glede na 10 let nazaj, 20 let nazaj; pač pa glede na situacijo, ko je ta vlada prevzela vodenje države. In tu, ko navajamo dejstva, ki jih bom zdaj navedel, ne gre za nikakršno samohvalo, kot nam očitajo, ampak gre enostavno za prikaz dejstva, da državljanke in državljani izveste, kaj sploh delamo. Zdaj bom začel s to predstavitvijo. Prvič, zagotovili smo politično stabilnost, ni je bilo prej, tri vlade so se izkazale za nesposobne zagotoviti to stabilnost. Situacija se je slabšala, navedel sem, kako. Bili smo v krču, ni šlo naprej, zato sem tudi sam vstopil v politiko. Takoj po začetku dela te vlade smo začeli izboljševati – in smo bistveno izboljšali – stanje javnih financ, danes smo na najnižji ravni javnofinančnega primanjkljaja od začetka krize. Slovenija je lani prvič v obdobju po krizi znižala primanjkljaj sektorja država pod 3 % in ga znižujemo naprej. Država je začela gospodariti z javnimi financami tako, kot je treba; ne tako, kot so prejšnje vlade, ki so trošile več, kot so imele, potem pa smo prišli v to krizo. Danes pa govorijo, da je bilo takrat bolje; seveda, na račun mladih, na račun prihodnjih generacij. In tega ne bom dopustil, tega ta vlada ne bo dopustila. Zmanjšali smo skupen davčni dolg, uvedli davčne blagajne, ki so že prinesle prve otipljive rezultate – 54,7 milijonov doslej v proračun. Pa ne gre za to; gre za to, da moramo ustvariti v družbi nek red, pravni red, tako omejevati in do konca odpraviti sivo ekonomijo, kolikor se da. Na tem intenzivno delamo, kajti to je mentaliteta, ki jo mora naša mladina od nas prevzeti, da delujemo transparentno, po zakonih, da plačujemo davke, ki se potem prelijejo v šolstvo, znanost, v vse te podporne sisteme; da smo enostavno pošteni. Zadolžujemo se po nižjih obrestnih merah, ker nam je to javnofinančna politika omogočila, in potem ta sredstva lahko namenimo v, kot bom kasneje pojasnil, produktivne sfere. Ponavljam, ni več grožnje s trojko. Ni več tega, da bi tujci sedaj prišli in nam vodili javne finance ter urejali, katere firme bomo prodali in podobno. Zagotovili smo si ponovno lastno finančno suverenost, seveda v okviru Evropske unije, kolikor jo imamo. Imamo stabilno gospodarsko rast. Opozicija pogosto pravi, da vlada nima s tem nič. Pa še kako imamo s tem. Seveda smo v prvi vrsti lahko vsi veseli in lahko čestitamo našim dobrim, pogumnim podjetnikom, ki se borijo na tujih trgih, na domačem trgu, ki zaposlujejo. Ampak kaj ima s tem vlada? Naj vam pojasnim. Vlada izvaja leta 2015 sprejet program internacionalizacije. Spodbujamo in pomagamo našim podjetnikom, da gredo v izvoz, in pomagamo tujim kakovostnim podjetjem, takim, ki imajo dobre poslovne modele, ki bodo zaposlovali naše ljudi, razvijali gospodarstvo v Sloveniji, da pridejo k nam. Hodimo z gospodarskimi diplomacijami po tujini; vabimo tuje k nam. K nam prihajajo Kitajci, Japonci, iz drugih držav Evrope. Hodimo sami v tujino. Nedavno smo bili na Kitajskem, v ZDA, Vietnamu, Iranu, v Združenih arabskih emiratih, v Srbiji; celo vlada je šla na nekatere takšne sestanke, da smo okrepili sodelovanje. Ravno danes, ko to govorim, odpiramo veleposlaništvo. Naš zunanji minister Karl Erjavec je skupaj s predsednikom države v Iranu, kjer ponovno odpiramo veleposlaništvo, ki smo ga žal v preteklih letih zaprli, in s tem onemogočili boljše gospodarsko sodelovanje. Kaj vpliva še na gospodarsko rast? Varnost, varnost, zagotavljamo varnost. Tudi ko smo imeli hud pritisk migracij, skoraj pol milijona migrantov je prišlo v Slovenijo, smo zagotovili varnost. Gospodarstvo je v veliki meri normalno delovalo, življenje ljudi je bilo v veliki meri nemoteno. Tam, kjer pa so nastale motnje, smo jih sproti odpravljali. Ljudem tudi sedaj po zakonu omogočamo, da dobijo odškodnino, če so bili recimo zaradi postavitve nekih ovir ali operacij ob meji moteni v svoji posesti; ampak zagotovili smo varnost in zagotavljamo jo tudi naprej. H gospodarski rasti vpliva tudi državna uprava, ki se jo trudimo izboljšati, in celotna javna uprava, šolstvo, znanost itd. Predvsem pa smo vzpostavili dobro, veliko boljše kot prej, gospodarjenje z državnim premoženjem. Sprejeli smo, prvič od kar imamo to samostojno državo, strategijo upravljanja z državnimi naložbami, državnimi podjetji, zavarovalnicami, bankami. Zakaj? Da imamo jasne kriterije, kako se s tem gospodari. S tem smo zagotovili korporativno upravljanje, politika se več ne vmeša v podjetja in v njihovo politiko poslovanja. [[oglašanje iz dvorane]] Ustanovljen je bil že prej Slovenski državni holding, ki smo ga depolitizirali v največji možni meri, tja postavili strokovnjake in že v lanskem letu smo imeli 2,9 % višje donose v državnih firmah; letos govorimo o 4,7 % višjih donosih. Torej uvajamo boljše gospodarjenje z merljivimi merili, z nadzorom in transparentnostjo nad državnim premoženjem, v katerega se je prej politika prepogosto vmešavala in mu škodila. Stanje tujih neposrednih naložb v Sloveniji konec leta 2015 je znašalo kar 11,6 milijard evrov, kar je 1,4 milijarde evrov več kot konec leta 2014. To je dokaz, da smo privabili tuje investitorje, da vzpostavljamo ustrezno infrastrukturo, da imamo ljudi; in na to moramo biti ponosni. Da imamo ljudi, ki imajo znanje, ki imajo kompetence, ki so usposobljena delovna sila. To mora biti naš ponos. Ljudem moramo večkrat povedati, da bodo samozavestni, da Slovenci predstavljamo privlačno okolje tudi zaradi človeškega faktorja; in predvsem zaradi njega. Na svetovnih lestvicah konkurenčnosti rastemo, se dvigamo, kar opažajo vsi. Slovenija postaja država z mednarodnim ugledom, ponovno. Izgubila ga je. S tem, ko smo odprti, ko smo priznani na ravni Evropske unije ter v svetu, je to znak, da Slovenija je država, v katero se lahko vlaga, v katero lahko turisti pridejo; in na ta način pomagamo tudi razvoju gospodarstva. Izboljšujemo poslovno okolje, ne gre tako hitro, kot bi si želeli, tudi sam bi si želel hitreje, ampak kljub temu odpravljamo administrativne ovire, dereguliramo poklice, se pravi da omogočamo bolj elastično možnost zaposlovanja, in poenostavljamo postopke. Vsak dan naredimo nekaj, ne gre pa tako hitro, kot bi si želeli. Teh ovir je ogromno, ampak ne bomo odnehali. In znova spodbujamo znanost in raziskave, tu je bila leta nazaj suša. Sredstva za znanost smo v proračunu za leto 2016 povečali kar za 5 %, s tem smo prvič po letu 2011 obrnili trend zniževanja proračunskih sredstev za znanstveno-raziskovalno dejavnost. S povečanjem sredstev nadaljujemo tudi v prihodnjih dveh letih, ko se bomo predvsem osredotočili, kot se že tudi sedaj, na povezovanje znanosti z gospodarstvom; in to je spet neka podpora gospodarstvu. Uvajamo tudi vajeniški sistem, v Sloveniji smo po nepotrebnem zanemarili poklicna znanja, jih podcenjevali. Tega si ne smemo več dovoliti, mi moramo spoštovati ta znanja, jih razvijati, so nam potrebna. In s tem, ko vlagamo v znanje, raziskave in razvoj, država vlaga to. S tem Slovenija postaja moderna, napredna, v prihodnost zazrta država; država, ki gre naprej. Povem vam, da to znamo in zmoremo; in na tem bomo vztrajali. Kar me izredno veseli in je s tem povezano – vse več ljudi ima delo, povečuje se zaposlenost. Kaj je bolj pomembno kot to, da lahko državljan dobi delo, da si lahko tako ustvari spodobno življenje zase, za svoje bližnje; da je kreativen; da je del družbe, ki čuti, da je pomemben, da prispeva k drugim. Pada nam stopnja brezposelnosti, prvič po 6 letih imamo stopnjo brezposelnosti pod številom 100 tisoč. Ti trendi gredo še vedno v pravo smer. Vedno več mladih ima zaposlitev, 50 tisoč mladih, poudarjam, približno 50 tisoč mladih [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina!
Ne v Avstriji, vSloveniji, spoštovani gospodje iz opozicije, v Sloveniji je 50 tisoč mladih v zadnjih dveh letih dobilo zaposlitve. Res je, še hodijo tudi mladi v tujino. Mnogi hodijo tudi na študij, kar je dobro, po delovne izkušnje, in se, upam, tudi uspejo vrniti. Tisti, ki se ne, na njih mislimo in upamo, da jim bomo to lahko v prihodnje omogočili; ampak zagotovo jim to omogočamo zdaj v večji meri, kot ste jim vi pred dvema, štirimi in več leti, ko ste povzročili ali so povzročili to krizo. In to so temeljni pozitivni trendi, h katerim je s svojim delom prispevala tudi in marsikje predvsem naša vlada. Trendi, ki vlivajo optimizem, zato bomo s tem odgovornim delom, s to razvojno in moderno naravnano potjo delovali za boljšo prihodnost vseh, za boljše življenje ljudi. To je povsem drugačno stanje, kot je bilo tisto, ko se je neustrezno vodila finančno-gospodarska politika v letih 2004 do 2008 in potem kasneje. In zaradi usodnosti napak in teže takšnega neodgovornega, tudi netransparentnega vodenja države račune žal še danes odplačujemo vsi, žal tudi mladina. Zato imamo tako težke čase, ko se prebijamo naprej, ampak se prebijamo. Proračuna, ki smo ju sprejeli letos, za 2017 in 2018 sta razvojno naravnana. Ker se lahko od lanskega leta zadolžujemo zaradi uspehov na finančnem področju po zgodovinsko najnižjih obrestnih merah, bomo lahko skupaj z višjimi prihodki privarčevana sredstva namenili za ključne prioritete oziroma tista področja, ki so bila v času krize prikrajšana. To so predvsem varnost, infrastruktura, torej železnice, ceste, energetska infrastruktura, znanost, zaposlovanje in zdravje. Zanje bo namenjeno v letu 2017 skoraj 2,2 milijarde evrov in še nikoli več v letu 2018. Pri plačah v javnem sektorju smo že letos odpravljali varčevalne ukrepe, za plače smo poleg 200 milijonov evrov dodatno v usklajevanje za leto 2017 zaenkrat zagotovili vsaj do 110 milijonov. Tukaj imamo že v petek predvidoma nadaljnje pogovore s sindikati javnega sektorja, da vidimo, kako bodo odreagirali na naš približevalni predlog, ki smo ga nedavno podali. In tukaj si vlada prizadeva za dialog. Na eni strani, ste videli, s sindikatom Fides smo uspeli zamrzniti stavko v dobro pacientov, v dobro ljudi, da imamo zdaj dva meseca časa, da se pogajamo v miru naprej. Že letos smo imeli 20 pogajanj še pred stavko, delamo stalno na tem; o tem kasneje. Z javnim sektorjem na splošno pa želimo urediti zadeve bolje, da bodo imeli vsi več, vendar v javnofinančnih okvirih. Od tega odgovorna vlada ne sme odstopiti; želim si pa, da bi predvsem tista kategorija najslabše plačanih uslužbencev J dobila iz tega, kar se bomo še dogovorili, največ. Osnovna komponenta proračuna ali proračuna za dve leti ni torej več osredotočena na varčevanje, ampak na programe, na razvoj, v prihodnost. In to je naša odgovornost do nas samih in do prihodnjih generacij. Spoštovani, teh ukrepov, da urejamo javne finance, da bolje gospodarimo z državnim premoženjem, da smo sprejeli strategijo, merila, kako se to mora delati, da se povečujejo donosi, tega ne delamo zaradi Bruslja; delamo zaradi nas samih, da bomo dokazali, da znamo biti država svojih državljanov, ki skrbi za svoje državljane, ki je odgovorna, ki ne troši več, kot ima, ki zna v dobrih časih privarčevati za slabe ter ki se obnaša odgovorno tudi tako, da ne spodbuja korupcije in drugih nepoštenosti. Spregovorjeno je bilo tudi o fiskalnem pravilu. Spoštovani gospod Janša, ta vlada se je trdo pogajala z vsemi vami, poslanci, da bi dosegli dvotretjinsko večino za sprejetje Zakona o fiskalnem pravilu, ki smo jo morali doseči, da bi uresničili ustavno zavezo. Dosegli smo dvotretjinsko večino, v kateri pa, žal, Slovenska demokratska stranka ni želela sodelovati, kljub večkratnim pogovorom, kljub temu da smo sprejeli evropsko sprejemljiv model fiskalnega pravila. In tudi kasneje, ko smo skušali imenovati fiskalni svet, vas ni bilo zraven, vsaj ne konstruktivno. [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, prosim!
In zato si želim, da bi v prihodnje sodelovali na tem področju bolje, da bomo našli nek skupni jezik, kajti bistvo je, da sodelujemo. Razumem, da imamo različne poglede, ampak moramo najti tudi skupni jezik tam, kjer gre za korist naših državljanov, kjer gre za dobro države. Tudi davčno prestrukturiranje ali nekoliko bolj preprosto povedano, prvi korak davčne reforme smo izvedli v dobro produktivnosti in učinkovitosti v podjetjih, v smislu nagrajevanja znanja mladih in drugih, ki se zaposlujejo kot visoko usposobljen kader v podjetjih. Prvi korak, ki ga bomo nadgradili z naslednjimi. Gre za to, da pomagamo podjetjem tudi na področju davčne politike, in to počnemo in bomo počeli še v večji meri. Slovenija ima zelo raznolike regije, zelo raznolika območja. Vsako ima svoje značilnosti, svoje težave in izzive. In to ta vlada upošteva. Hodimo tudi na obiske v regije. Dobro se na njih pripravimo, bili smo že v sedmih regijah, vodimo dialog z občinami po celi Sloveniji in prisluhnemo. Naj povem samo primeroma, ker ne morem tu na široko pojasnjevati. Nazadnje smo bili v jugovzhodni regiji, šli smo v kočevsko območje. Kako to izgleda? Zagotovili smo, da bomo v naslednjem letu in pol – in na tem se že intenzivno dela – zgradili še zadnji del železnice od Ribnice do Kočevja, da bodo po več kot 46 letih ljudje spet imeli potniški promet iz Kočevja do Ljubljane. Po več kot 46 letih! S tem bomo tudi modernizirali železnico za tovorni promet, kar bo pomagalo podjetjem v regiji, denimo podjetju Melamin, odlično podjetje, ki mu bomo namenili 1,5 milijona evrov pomoči, da bo lahko še bolj inovativno, še bolj razvojno naravnano in da bo zaposlilo 26 ali še več delavcev v prihodnjem letu. To so konkretni koraki in to je pomembno. Nadalje, prisluhnemo šolnikom, prisluhnemo podjetnikom, prisluhnemo državnim uslužbencem, prisluhnemo nevladnim organizacijam, pogovarjamo se z župani, z vsemi, ko gremo v regijo. Zagotavljamo obnove cest in podobno, zelo konkretno. Ampak vsaka regija ima svoje posebnosti in jih skušamo upoštevati, da bi prisluhnili tam, kjer lahko vlada pomaga njej najbolj naklonjeno. Naj omenim še turizem. Tudi tu prispevamo h gospodarski rasti in razvoju. Najprej bom povedal to, da smo ponovno osamosvojili, ta vlada je ponovno osamosvojila Slovensko turistično organizacijo kot posebno enoto, ki skrbi za promocijo slovenskega turizma. V letu 2016 smo zagotovili 10,8 milijonov evrov za promocijo Slovenije, to je državni denar. S tem smo uspešno zagotovili podporo turizmu, kajti rezultati so zelo jasni. Turizem se stalno vzpenja. Gre torej za dvakratno vsoto kot leto prej, ki je dala rezultate, zelo konkretne rezultate. In potem so konkretni prispevki. Denimo kaninska žičnica, ki je bila obnovljena, je bila obnovljena z evropskimi sredstvi pa tudi z direktno finančno pomočjo Ministrstva za gospodarstvo. Ali to pomaga k gospodarskemu razvoju in turizmu? Pomaga. S premišljenimi ukrepi ohranjamo tudi zeleno Slovenijo. Pozorni smo, kako gradimo okoljsko infrastrukturo ter celovito prenavljamo prostorsko in gradbeno zakonodajo. Smo vlada, ki je lahko skupaj z vami zelo ponosna, z vsemi tistimi s koalicije in opozicije, ki ste sodelovali pri tem, da smo v Ustavo zapisali pravico do pitne vode, da smo zavarovali vodo kot naše javno dobro. Zelo sem bil presenečen, celo razočaran, moram priznati, da se Slovenska demokratska stranka in Nova Slovenija nista pridružili temu projektu; ampak veseli me, da imamo to sedaj z ustavo zavarovano. Že pred nekaj leti nam je neposredno grozilo, da bi se lahko tudi multinacionalke polastile naše vode. In to smo sedaj preprečili. Ohranjamo zeleno Slovenijo, ne samo s tem, kar sem povedal. Ameriška univerza Yale, ena najbolj svetovno znanih univerz, nas je med 180 državami uvrstila na 5. mesto po skrbi za okolje. Kot država Slovenija smo bili proglašeni za prvo zeleno destinacijo na svetu. Naša prestolnica Ljubljana je, kot veste, zelena prestolnica Evrope v letošnjem letu. Čisto, zeleno gospodarstvo je dolgoročna strateška usmeritev Slovenije in v tem okviru tudi krožno gospodarstvo; vse tisto, kar bo pripomoglo k ohranitvi zelenega, k večjemu zaposlovanju in k temu, da gremo v prihodnost, da ohranimo to Slovenijo tudi za mlade rodove. Zato državo tudi moderniziramo. Na področju javne uprave uvajamo nove digitalizacijske procese, optimiziramo informacijske rešitve, poenostavljamo javno naročanje, skrbimo, da gremo v korak s časom. Tu si prizadevamo, da bi Slovenija postala celo na področju digitalizacije, kjer smo izredno napredni, tega državljani niti ne vedo, da smo med vodilnimi državami po kapacitetah ljudi po znanju, tu si prizadevamo, da bi postali ena vodilnih držav na področju digitalizacije in vsega tega, kar nas neizogibno čaka. Zato si želimo biti ne samo pasivni opazovalec razvoja, ampak aktivni člen tega razvoja, da ga spodbujamo pri nas, v Evropi in širše. Prometne povezave izboljšujemo. Na srečo imamo mnoge že dobre, nekatere še ne dovolj. Ob začetku mandata smo dobili v roke zelo slabo stanje na cestah, tudi železnicah, ki ga nenehno izboljšujemo z obnovami. In zagotavljam vam, da še kako garamo na projektu Drugi tir v dobro Luke Koper, v dobro Slovenskih železnic, v dobro Slovenije in vseh tistih, ki bodo Luko Koper, železnico in ta drugi tir uporabljali kasneje in ga že uporabljajo danes. Zavedamo se strateškega pomena Luke Koper in naj še enkrat zelo jasno povem. Stalno se nam podtika, da želimo privatizirati Luko Koper, jo dati nekim tujcem v roke. Odgovor je – ne. Koalicija je čvrsta pri tem, da Luka Koper ostane v državni lasti kot strateška naložba; in upam, da se bodo ta podtikanja enkrat končala. Kljub omejenim finančnim zmožnostim smo našli sredstva za nadaljevanje projekta hidroelektrarne Brežice. Izgradnja te hidroelektrarne je eden največjih tovrstnih infrastrukturnih projektov v Evropi. Omogoča nam, da bomo do leta 2020 lažje dosegli zahtevane odstotke obnovljive energije, in izboljšuje tudi poplavno varnost celotnega območja. Tudi izvedba protipoplavnih ukrepov na celotnem področju države je ena temeljnih in pomembnih nalog te vlade. Od leta 2014 smo več kot podvojili sredstva za izboljšanje protipoplavne varnosti. A veste, če ni več velikih poplav, na srečo, to ni tako samoumevno, na tem smo tudi precej delali. Ena temeljnih prioritet vlade je zdravje. O tem bom spregovorili. Tudi o drugih temah bodo še govorili danes ministri, naj imajo možnost, da predstavijo, kaj so naredil in kaj delajo. Glede zdravja samo še to. Moramo skrajšati čakalne vrste. Delamo na tem in jih bomo. Boljše bo treba voditi zdravstvene zavode, boljše organizirati vodenje in zmanjšati slabe praske; zelo omejiti oziroma odpraviti slabe prakse. Vse to za ljudi, za paciente, za dobrobit državljank in državljanov. Na področju pravosodja smo v tem mandatu pripravili že 15 pomembnih sprememb zakona. Jaz sem prepričan, da bo minister to predstavil. Tako smo denimo zastaralne roke za čas, ko se nekdo izogiba pregonu, preprečili. Od zdaj naprej bodo mirovali, ne bo se mogel nekdo preko zastaranja rešiti pregona. Preprečujemo veriženje podjetij, ki ne poplačajo delavcev. Preiskovalnim novinarjem, ki odkrivajo zadeve v interesu javnosti, torej afere, ne grozimo več s kazenskimi postopki. Naenkrat smo imenovali 30 novih tožilcev, kar je bila največja skupina novih imenovanj v zgodovini nove države. Seveda pa pričakujem, da bodo zdaj ti tožilci in tudi sodniki, ki so neodvisni pri svojem delu, opravili delo še hitreje in še bolje. Sodelujemo z opozicijo pri prikritih grobiščih in pietetnem pokopu žrtev, tu smo naredili nekatere pomembne korake. Hvala tudi komisiji za prekrita grobišča in vsem ostalim, ki pri tem sodelujejo. Seveda smo tudi obvladali migracije, morda o tem kasneje, če bo treba. Humanitarno smo poskrbeli za migrante, bili smo solidarni z evropskimi državami in zagotovili varnost, ki jo še vedno zagotavljamo; in to je zelo pomembno. Naj končam. Spoštovani poslanke in poslanci, prebivalke, prebivalci, državljanke, državljani Slovenije! Vlada ima jasno vizijo, jaz imam jasno vizijo, kam gremo. Izboljševali bomo še naprej življenjski standard ljudi, kajti človek, državljan, vsak prebivalec Slovenije šteje in je pomemben. In zagotavljam vam, da v teh mesecih, ki prihajajo, se ne bomo šli nekih predvolilnih igric, ampak bomo trdo delali še naprej na projektih, ki jih imamo načrtovane v našem koalicijskem sporazumu in ki se sproti pojavljajo kot novi izzivi. Podobno kot migracije ali kaj drugega, kar nas je nepričakovano doletelo, pa smo se na to maksimalno odzvali. Jaz bi se tu še zahvalil vsem državljankam in državljanom, podjetnikom, nevladnim organizacijam, drugim organizacijam, vsem posameznikom dobre volje, prostovoljcem, pravzaprav vsem ljudem, ki pošteno delate in ki vam je mar za vaše bližnje, za našo družbo in za našo državo. Vi ste tisti, ki štejete in ki lahko z nami skupaj peljete to državo naprej, ampak moramo biti skupaj. Ja, imamo lahko različna mnenja, ampak moramo biti skupaj pri ključnih zadevah, ki so v interesu vseh nas. Na tem bom vztrajal, zato sem vstopil v politiko. Želim si, da bi z vami, spoštovani državljanke, državljani in vsi poslanke, poslanci, vsi ostali, soustvarjal moderno, razvojno naravnano in v prihodnost usmerjeno Slovenijo. In naj vam povem zelo jasno, v teh dveh in še malo letih vodenja vlade, ko sem dodobra spoznal marsikoga in marsikaj, vam povem, da Slovenci znamo in zmoremo. Bodimo samozavestni in pojdimo skupaj naprej! Hvala lepa.
Preden nadaljujem, bi rad opozoril na eno stvar. Vpadanje v besedo drugemu ter siceršnje motenje drugega, ko govori v skladu s Poslovnikom, je najmanj nekulturno ter tudi poskus onemogočanja jasnega izražanja in s tem soočenja stališč, torej izkazuje tendenco k nedemokratičnosti. Prosim, da se držimo tega, da lahko drugi pove tisto, kar mora in kar lahko znotraj te dvorane. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! V Združeni levici interpelacije vlade, ki jo je predlagala Slovenska demokratska stranka, ne bomo podprli; niti pa ne bomo podprli vlade Mira Cerarja. Današnja interpelacija nas namreč postavlja pred lažno dilemo. Po več kot dveh letih tokratnega mandata mora biti jasno vsakomur, odgovora na socialno neenakost, na drsenje, na periferijo in ostale družbene probleme nimata ne vlada Mira Cerarja niti vlade pod taktirko Slovenska demokratska stranka, ki smo jih že videli. Razlogi, zakaj bi morala vlada Mira Cerarja oditi, so popolnoma drugačni od tistih, ki jih poslušamo danes. V Združeni levici jih bomo zato na kratko predstavili v obliki alternativne interpelacije. Med Stranko modernega centra in Slovensko demokratsko stranko, kot smo videli, med Mirom Cerarjem in Janezom Janšo obstajata dve glavni razliki – stil in detajl. Program in usmeritev sta praktično enaka, razlikujeta pa se v načinu in intenzivnosti izvedbe, v načinu in intenzivnosti avtoritarnosti vladanja. To je primerjava med desnico in tako imenovano sredino. Današnja interpelacija ima dva namena. Po eni strani gre očitno za pritisk na vlado z desnega boka, naj ta še zaostri svojo politiko, po drugi strani pa bo vlada izkoristila teh 15 ur, kolikor ste si jih rezervirali, za lasten piar. V Združeni levici bomo predstavili naše razloge, potem pa se v to ne bomo več vpletali. Ampak še enkrat ponavljam, interpelacija nas postavlja pred lažno izbiro. Vlada Mira Cerarja bi tudi po našem prepričanju morala oditi, a razlogi so popolnoma drugje. Naj jih predstavim v osmih točkah. Prvič; vlada Mira Cerarja vodi protisocialno politiko. Medtem ko nadaljuje politiko varčevanja in zategovanja pasov običajnim ljudem in šibkejšim skupinam, na drugi strani poklanja davčna darila najbogatejšim in privilegiranim. V dveh letih je vlada kar dvakrat spremenila dohodninsko lestvico, tako da je podarila skoraj 80 milijonov evrov desetim odstotkom najbolje plačanih v tej državi. To je storila z izgovorom, da bodo na ta način pridobili inženirji; a inženirji z 1,6-kratnikom povprečne plače ne bodo pridobili bistveno. Bo pa recimo bistveno pridobil menedžer ali član uprave kakšne banke z 10 tisoč evri mesečne plače, ki pa bo s to davčno reformo na letni ravni pridobil kar 2 tisoč 400 evrov neto. In medtem ko menedžerju poklanjate 2 tisoč 400 evrov neto, se na drugi strani nadaljuje varčevanje pri običajnih ljudeh in najšibkejših skupinah. Minimalna plača ostaja na pičlih 561 evrih, zagarantirana pokojnina v tej državi ostaja na 444 evrih, kar je pokojnina, ki jo človek v tej državi prisluži po 40 letih polnega dela, postane socialni problem. Minimalna socialna pomoč ostaja pri 292 evrih, več kot dve tretjini prebivalk in prebivalcev prejema plačo, manjšo od tisoč evrov; več kot polovica upokojencev še naprej životari s pokojninami, manjšimi od 500 evrov. To pa je bilanca na drugi strani: dve, tri leta imamo gospodarsko rast, vlada pa se je – namesto da bi se odločila pomagati ali razdeliti sadove te rasti tistim, ki jo ustvarjajo, torej zaposlenim, tistim, ki so jo ustvarjali, upokojencem, ali tistim, ki jo potrebujejo, brezposelnim in ljudem, ki so potrebni socialne pomoči –, raje odločila, da sadove te rasti podeli najpremožnejšim, najbogatejšim, tistim, ki so že zdaj privilegirani. Takšne socialne politike v Združeni levici ne moremo podpirati in to je prvi razlog, zakaj bi morala ta vlada oditi. Drugi razlog je, da vlada Mira Cerarja ne služi javnemu interesu, ampak vseskozi podlega privatnim interesom in lobijem. Če omenim samo nekaj primerov – prvi aktualen primer so deregulacije cen bencina. Vsem je jasno, vse analize so pokazale, tudi analize vladnih služb in javnih institucij, da deregulacija cen bencina – kar pomeni, da cene bencina ne bodo več določene, regulirane, ampak bodo sproščene in jih bodo lahko bencinski servisi sami postavljali –, ne bo izboljšala konkurenčnosti, kot pravi vlada, ampak prav nasprotno. Na eni strani se bo s tem zvišala cena bencina; na drugi strani se bo s tem ustvarila – grozi nam po študijah, ki so bile opravljene –, skoraj stomilijonska luknja v proračunu. Edini, ki bodo od tega imeli koristi, so bencinski servisi, konkretno največji OMV in Petrol, ki sta že zdaj v večinski zasebni lasti, ki pa si lahko obetata ekstra profite, ekstra zaslužek na račun vseh nas, na račun proračuna in na račun tistih, ki točimo bencin na njihovih črpalkah. To je prvi primer, eklatanten primer tega, kako je vlada popolnoma brez argumentov klecnila pred privatnimi interesi in interesi lobijev. Drug tak primer so registrski računi. V Sloveniji so imeli ljudje, ki so dobili v tranziciji delnice preko certifikatov, odprte registrske račune. Ljudje, ki so imeli te račune, s premoženjem niso trgovali, ampak je pač tam premoženje mirovalo. Ponavadi je šlo za premoženje manjše vrednosti; mislim, da ima okrog 70 % ljudi premoženje na teh računih, ki je manjše od tisoč evrov. Vlada se je zdaj odločila ukiniti te račune. 250 tisoč jih je še v Sloveniji in vsi ti ljudje naj bi se do novega leta morali prestaviti na borznoposredniške hiše, kjer naj bi odprli trgovalne račune, čeprav nimajo nobenega interesa s tem premoženjem trgovati. To je bilo eksplicitno v interesu borznoposredniških hiš, ki so si na ta način obetale koristi – koristi od odpiranja računov, koristi od provizij, koristi od odiranja malih delničarjev. Ponudnikov je okoli enajst v Sloveniji in koristi od tega ukrepa so ocenjene na okrog 11 milijonov evrov, če bi vladni scenarij obveljal. Vladni scenarij je bil, da se dopusti odiranje malih delničarjev s strani bank in borznoposredniških hiš, in to so dopuščali. Pol leta ste gledali skozi prste borznoposredniškim hišam, kako odirajo te male delničarje, čeprav je bila v zakon vnesena varovalka, da cena storitev ne sme presegati pol procenta vrednosti na računu. Pa smo kljub temu videli, kako so zaračunavali po 50 % vrednosti in več. To je dopuščal AUKN, javna institucija, Agencija za trg vrednostnih papirjev, ki jo je postavila ta vlada, ki je nastopila kot zagovornik, sindikat borznoposredniških hiš; ne pa kot njihov nadzornik. Na ministrstvu so do zadnjega takemu početju gledali skozi prste. To smo na srečo ustavili včeraj, po dolgih mukah prepričevanja z naše strani, s strani Združene levice, naj se vendarle sprejme obvezna razlaga tega člena zakona, ki preprečuje odiranje malih delničarjev s strani borznoposredniških hiš. Ampak vlada je, jasno, pač tu klecnila pred lobiji in je bila to pripravljena početi ter gledati skozi prste. Dva dodatna primera sta dimnikarska in pokopališka ter pogrebna dejavnost. Če pogledamo samo pogrebno dejavnost, bila je regulirana, prevedena v javno službo v Sloveniji pred več kot 100 leti. Razlog za to je bil, da so komercialne pogrebne službe postavljale tako drage storitve, da si nekateri niti pokopa svojcev niso mogli privoščiti. Zdaj, 100 let kasneje, se očitno vračamo v 19. stoletje, vlada je dopustila komercializacijo te službe. Četrti tak primer je dopolnilno zdravstveno zavarovanje. V koalicijski pogodbi jasno piše, jasna zaveza je bila dana, da bo vlada dopolnilno zavarovanje ukinila, saj je nepravično in služi privatnim zavarovalnicam, ki na ta način letno zase vzamejo okrog 60 milijonov evrov, ki bi se sicer morali steči v zdravstveno blagajno. Vlada je obljubila, da bo to odpravila. Po dveh letih in pol priganjanja ni bil storjen niti milimeter v to smer, da bi se to tudi dejansko zgodilo. To je še en razlog, zakaj bi morala vlada oditi, ker to ni vlada javnega interesa, ampak je Vlada privatnega interesa in lobijev. Tretjič, vlada Mira Cerarja nadaljuje z izjemno škodljivo privatizacijo državnega premoženja, tokrat lahko govorimo kar o El Doradu za privatizatorje. Če pogledamo nekaj primerov. Najbolj škandalozen primer, ki se je zgodil pod to vlado, je NKBM. To je državna banka, v katero je bilo naloženih več kot milijarda evrov sredstev preko dokapitalizacije. Knjigovodska vrednost banke ob prodaji je bila malo manj kot 700 milijonov evrov. Spomnimo se, za koliko je vlada dopustila prodajo te banke – za pičlih 250 milijonov evrov. Vložili smo milijardo, vredna je bila 700 milijonov, prodali ste jo za 250. In prodali ste jo nekemu špekulativnemu skladu, za katerega sploh ne vemo, kakšne namene s to banko ima; govorimo pa o drugi največje banki v Sloveniji. Drugi tak primer je Letališče Brnik. Letališče Brnik je imelo akumuliranih 17 milijonov evrov sredstev za gradnjo drugega terminala. Vlada je to letališče prodala nemškemu Fraportu. Investicija je padla vodo. Namesto da bi iz našega letališča razvijali letališče za srednjo Evropo, bomo dobili periferno letališče, kjer že vidimo, da so leti v svetovne predstojnice vse bolj okrnjeni, kakovost dostopa do Slovenije in dostopa nas, slovenskih prebivalcev, do drugih krajev pa se s tem bistveno niža. Tretji tak primer pa sta Luka Koper in drugi tir. Premier je pred menoj zatrjeval, da je koalicija tukaj čvrsta, da bo Luka Koper ostala v slovenskih rokah. Resnica je daleč od tega. Koalicija in vlada vztrajata pri javno-zasebnem partnerstvu glede drugega tira, ki bo dokazano z več študijami najdražja možna rešitev. Če bi gradili z javnimi sredstvi, bi lahko gradili za okoli milijardo evrov; ker boste gradili s kombinacijo zasebnega partnerstva, bodo verjetno cene poskočile na več kot dve milijardi evrov. V ozadju tega so kravje kupčije z Madžarsko in Avstrijo; tudi glede privatizacije Luke Koper, ki bo najverjetneje žrtev teh malverzacij. To se je pokazalo že poleti, ko je vlada podpirala SDH pri rušenju uprave Luke Koper, ki se je poslušala zoperstaviti tem pritiskom. To je tretji razlog, zakaj bi morala koalicija oditi, se pravi privatizacija. Ob tem naj poudarim še, da strategija privatizacije, ki ste jo sprejeli, ni nikakršna strategija, ki bi imela kakršnekoli varovalke, ampak, kot vidimo, je pač to zgolj seznam praktično vseh državnih podjetij za prodajo, ki je popolnoma nereguliran. Podjetja se prodaja špekulativnim skladom, prodaja se jih v davčne oaze, prodaja se jih podjetjem, katerih lastniki sploh niso znani, ker so pač slamnato registrirana na nekih naslovih. To je privatizacijska politika te vlade, to je vsebina transparentnosti in odgovornosti. Dalje. Vlada Mira Cerarja znižuje delavske standarde. Tukaj naj omenim nekaj primerov. Prvi primer je Uber. Vlada pravi, da uvajate nove digitalizacijske procese. Ravno nasprotno. Vi popolnoma nekritično sprejemate vse, kar se predstavlja kot novo, digitalno in napredno. Uber ni nič drugega kot taksi servis; ampak taksi servis, ki svojih zaposlenih ne zaposli, ki prispevkov za socialno ne plačuje, ki prispevkov za pokojnino ne plačuje, ki ni registriran v Sloveniji, ampak v davčni oazi, tako da se vsa sredstva stekajo tja. To je podjetje, ki je dokazano po več mestih po svetu že izrinilo taksi službe in izriva javni prevoz. Tukaj imamo podpredsednika Vlade, ki – upam, da ne z blagoslovom vlade, ampak na lastno pest – gre v Ameriko in se kar zmeni, da bo pač to moderno, digitalno, napredno prakso pripeljal tudi v Slovenijo. Nezaslišano. Drugi tak primer je Inšpektorat za delo. V Združeni levici že dve leti opozarjamo, da imamo v Sloveniji 200 tisoč podjetij, ampak samo 77 nadzornikov – inšpektorjev dela. En inšpektor dela naj bi nadzoroval kar 2 tisoč 600 podjetij in potem se čudimo, kot smo slišali pred nekaj dnevi, da se v Ajdovščini zgodi neki Incom, kjer se dopušča prakso, da sredi Slovenije delajo bolgarski delavci za bolgarske minimalne plače, po 270 ur in več na mesec. Veste, kam to pelje. To pelje v to, da bo to postala standardna praksa, da bo to postal poslovni model, tako kot že postaja. Samo vprašanje časa je, kdaj bodo domači delavci prejeli enake zahteve. Če je dovoljeno, da bolgarski delavci sredi Slovenije nekaznovano, mislim za delodajalce nekaznovano, delajo za bolgarske minimalne plače, je samo vprašanje časa, kdaj bodo pred take zahteve postavljeni tudi slovenski delavci, naj delajo za bolgarske minimalce. Vlada to dopušča, gleda skozi prste, niti migne ne z očesom, ko rečemo, da je treba izboljšati nadzor nad delovnimi pogoji in da je treba uveljavljati enake standarde za vse. Še dlje, vlada gre tukaj celo tako daleč, da ste na glas razmišljali o tem, da bi se popolnoma liberaliziralo odpuščanje, da bi zdaj razlog za odpustitev zaposlenega lahko postal izguba zaupanja. Ali veste, kaj to pomeni? Katerikoli delodajalec si bo lahko enostavno izmislili – jaz sem izgubil zaupanje v tega zaposlenega, torej ga odpustim. To pomeni smrt kakršnegakoli organiziranja za delavske pravice, to pomeni smrt kakršnegakoli sindikalizma, to pomeni popolno podreditev zaposlenih pod interes delodajalcev. To pomeni pritisk na plače, to pomeni manjše standarde, to pomeni smrt socialne države. In vlada, ki jo imamo tukaj, o tem na glas razmišlja. Upam, da gre samo za provokacijo, a kakorkoli, to so razlogi, zakaj bi morala vlada oditi. Dalje. Vlada Mira Cerarja se hvali, da je čisto, zeleno gospodarstvo prihodnost Slovenije; dela pa ravno nasprotno. Poglejmo Zakon o varstvu okolja. Do zdaj so bila podjetja, ki so okolju škodljiva oziroma ki se ukvarjajo z okolju škodljivo proizvodnjo, podvržena temu, da morajo licenco za opravljanje dejavnosti objavljati na nekaj let. Vlada je sprejela, da ko je enkrat koncesija ali licenca podeljena, je podeljena za veke vekomaj. To je okoljska politika te vlade in jaz ne vidim, kako naj bi na ta načni prišli v zeleno in čisto prihodnost, kot napoveduje premier Cerar. Potem sedmič, vlada Mira Cerarja je v nasprotju z voljo ljudstvo podpisala sporazum CETA. Sporazumu CETA je nasprotovala velika večina slovenskega prebivalstva. Dobili ste pozive, neštete pozive nevladnih organizacij, okoljskih organizacij, strokovnjakov, civilnodružbenih aktivistov, konec koncev 108 občin. Vsi ti apeli so bili preslišani, vlada se je enostavno ob podpori koalicije odločila, da bo pred velikimi evropskimi državami, na čelu z Nemčijo, izpadla kot kredibilen partner in bo podpisala vse, za kar je še tri tedne prej govorila, da je nespremenljivo. Govorim konkretno o primeru ICS, to so mednarodna arbitražna sodišča, ki se s tem sporazumom vzpostavljajo, na katerih bodo lahko mednarodne korporacije tožile države, če bodo države sprejele zakonodaje, ki bodo zmanjševale njihove dobičke. S tem bodo naredili obvod nacionalnih zakonodaj, se pravi vsega, kar tukaj sprejemamo in kar je v naših zakonih napisano. Minister Počivavšek je meni osebno, ko sem ga spraševal kot poslanec, če bo vlada pristala na to, da je ta ICS vštet v sporazum CETA, rekel, citiram: »Ne, to je nesprejemljivo, nesprejemljivo, nesprejemljivo.« No, tri tedne kasneje smo dobil deponiran podpis tega sporazuma v Bruslju, čeprav bi se lahko vsaj toliko častno obnašali, da bi sledili recimo kakšni Valoniji in poskusili kaj doseči; ampak ne. Vlada bo raje nastopala kot kredibilen partner pred mednarodnim kapitalom, kot da bi pokazala obraz pred lastnim ljudstvom. Osmič. Ta vlada vodi servilno politiko do Nata. Sredstva za Nato in za njegove mednarodne operacije se bodo v naslednjih treh letih povečala kar za 12 milijonov evrov. In tukaj ne govorimo o operacijah, ki bi prispevale k ugledu Slovenije ali k našim strateškim interesom, kaj šele mednarodnemu miru. Govorimo o operacijah, kot so provociranje po Baltiku, kjer zdaj vidimo, da se celo govori o novi hladni vojni. Slovenija v tem veselo sodeluje, kljub temu da nima nikakršnega razloga, da to počne. Severnoatlantska listina jasno dopušča, da se država iz operacij izvzame, če se z njimi ne strinja; in kljub temu, da nima nobenega interesa, da provocira Rusijo. Rusija je pač eden od največjih trgovinskih partnerjev Slovenije in ne razumem, zakaj vlada tukaj slepo sledi Natu in tem nepremišljenim politikam. Ne samo to, da namenja dodaten denar; hkrati je kot nesprejemljiv sprejela naš poziv, da bi o napotitvah naših vojakov na tuje misije Nata odločal parlament, kar je demokratičen standard v sedemnajstih državah po Evropi. To je naslednja zadeva, zakaj bi morala vlada oditi. In še zadnja zadeva, vlada zaostruje represijo, videli samo, da bodeča žica ni začasna, ampak se jo pretvarja v panelne ograje. Videli smo, da policijska pooblastila za vojsko niso začasna, ampak postajajo stalen ukrep, videli smo, da prihaja zdaj nov paket represivnih zakonov, ki bodo povečali pooblastila policistov; redarjem pa bo manjkala do policistov samo še pištola. Ne vem več, koga želite s tem nadzorovati, upam pa, da tudi na področju represije ne stopicamo po poti masovnega nadzora svojih državljanov, kot ga izvajajo kakšne Združene države Amerike. To je naših osem točk, zakaj bi morala ta vlada oditi. Naj jih na hitro še enkrat omenim. Prvič, vlada vodi protisocialne politike; namesto da bi dala upokojencem, brezposelnim in tistim, ki živijo z minimalnimi ali pa podpovprečnimi plačami, daje nagrade od rasti menedžerjem. Drugič, vlada podlega privatnim interesom in lobijem, namesto da bi sledila javnemu interesu. Tretjič, vlada nadaljuje s privatizacijo državnega premoženja, ki ga je napravila popolnoma netransparentnega; prodajamo davčnim oazam, poštnim nabiralnikom, špekulativnim skladom, in vse to bistveno pod ceno, banko v vrednosti milijarde za 250 milijonov. Četrtič, vlada znižuje okoljske standarde, konkreten primer je Zakon o varstvu okolja. Šestič, vlada je kljub nasprotovanju ljudstva podpisala sporazum CETA. Sedmič, vlada sledi servilni politiki Nata ob novem blokovskem zaostrovanju odnosov z Rusijo, čeprav za to nima Slovenija nobene potrebe, kaj šele interesa. In osmič, vlada stopica z novimi represivnimi zakoni po stopinjah ZDA. To so zgolj nekateri razlogi, zakaj bi ta vlada morala oditi, ampak to niso razlogi, ki jih Slovenska demokratska stranka navaja v svoji interpelaciji. Kot sem rekel, interpelacija nas postavlja pred lažno dilemo – Cerar ali Janša. Odgovor Združene levice je jasen – noben od njiju. Če so kaj pokazale zadnje volitve, so to, da zamenjava obrazov ni dovolj. Kar bi zares potrebovali, je temeljna sprememba politik. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu mag. Matej Tonin.
Drage poslanke, dragi poslanci, spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, dober dan! Vlada Mira Cerarja je odigrala prvi polčas nogometne tekme. Sedaj sedi v garderobi in se pogovarja. Vsaka prekinitev, vsak polčas je priložnost, da ekipa naredi neko oceno, ali je šla tekma dobro in ali gredo stvari v pravo smer. Ocena je, da se v prvem polčasu vlada dr. Mira Cerarja ni resno ukvarjala z igro, ampak predvsem z iskanjem pravih igralcev, z iskanjem takšnih igralcev, ki tej ekipi ne bodo zabijali avtogolov. Tej vladi je v prvih dveh letih vladanja uspelo zamenjati kar sedem ministrov in ministric, kar je zagotovo svojevrsten rekord. Seveda pa je to neresno za vsako zmagovalno ekipo. Vsaka ekipa, ki ima zmagovalno mentaliteto, mora biti pripravljena na tekmo že na samem startu ob sodnikovem žvižgu. Prav vlada dr. Mira Cerarja je zgovoren primer, kaj se zgodi, če zmaga stranka, ki v tem parlamentu ni prebila niti dneva. Namesto z reševanjem problemov, se ukvarja predvsem s postavljanjem ekipe. Nove stranke, tiste, ki zrasejo čez noč in se v nekaj mesecih prebijejo v parlament, nimajo preverjenih kadrov in uigranih ekip, zato je njihova zmaga za državo veliko tveganje. To je nekaj podobnega, če ponovno uporabim prispodobo, kot če bi pred ključno tekmo slovenske nogometne reprezentance umaknili vse profesionalne nogometaše in jih nadomestili s športnimi novinarji ter komentatorji. Zagotovo bodo poznali vse taktične rešitve, zelo malo verjetno pa je, da bodo te rešitve na terenu, na igrišču tudi realizirali in ekipo pripeljali do zmage. Ko se je v drugem delu prvega polčasa že vendarle zdelo, da se bo Cerarjeva vlada osredotočila na vsebinska vprašanja, smo doživeli novo presenečenje. Vlada se je v drugem letu lotila masovnih kadrovskih menjav. Če se ponovno dotaknem prispodobe, bi lahko rekel, namesto na igro, se je Cerarjeva ekipa ponovno osredotočila na vzdrževalca zelenic, na prodajalca pijač oziroma na upravnika stadiona. Konkretno, oktobra 2015 je vlada razrešila predsednika upravnega odbora DUTB Nyberga in odpoklicala glavnega izvršnega direktorja DUTB Mansona. Nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga je istega meseca na izredni seji razrešil tudi upravo SDH. Tako je vlada Mira Cerarja zgolj v slabem mesecu zahtevala oziroma dopustila zamenjavi vodstev dveh državnih institucij, ki skupaj upravljata kar 15 milijard evrov. Sledile so potem menjave v NLB, v vodstvu HSE, Darsa in tako dalje. Celo v zdravstvu je bilo zamenjanih kar 88 članov svetov javnih zdravstvenih zavodov in še bi lahko naštevali. Danes vlada sedi v garderobah in se sprašuje, ali je to tekmo možno še dobiti v drugem polčasu. Predsednik Vlade v garderobi svoje igralce preprečuje, da je seveda možno, da je po začetnih nekaj avtogolih in po velikem zaostanku njegovi ekipi vendarle uspelo vzpostaviti ravnotežje na igrišču. Ampak, predsednik Vlade, realnost je žal drugačna. Nekaj strelov na gol še ne pomeni, da bo vaša ekipa nadomestila visok zaostanek in na koncu te igre tudi zmagala. Sprejeta proračuna za leti 2017 in 2018 najbolj nazorno kažeta na to, da ekipa Mira Cerarja praktično ni pripravljena spremeniti svojega pristopa niti v prihodnjih dveh letih, torej v drugem polčasu. In jasno je, da Cerarjeva vlada ne bo v zadnjih dveh letih svojega mandata naredila tisto, kar bi naredila vsaka razumna vlada v prvih dveh letih svojega mandata. Prihodnji dve leti bosta, po naši oceni, čas izgubljenih priložnosti, zato je vsekakor na mestu razmislek, ali ne bi bilo smiselno zamenjati selektorja in ključnih igralcev. Da pa naše ocene niso izmišljene oziroma da se jih opozicija izmišljuje, bi svoje razmišljanje želel podkrepiti s konkretnimi podatki, ki pa so predvsem podatki Evropske komisije, slovenskega statističnega urada in tudi vaše vlade. Poglejte si to shemo, ki je pred vami. Slovenija je označena z rdečo. Kaj govori ta shema? Gre za podatke Evropske komisije. Evropska komisija je preverjala vzdržnost ekonomskih in socialnih modelov posameznih držav na dolgi rok. In neverjetno je, kaj je Evropska komisija ugotovila; da je Slovenija na dolgi rok, da je slovenski ekonomski in socialni model na dolgi rok popolnoma nevzdržen, če se bistveno ne spremenijo naše politike. To ni moja izmišljotina, to je poročilo oziroma ugotovitev Evropske komisije. Ta graf in ti podatki bi nas morali izrazito skrbeti, ker se vlada obnaša – češ, nevihta je za nami, pred nami je čas lepih priložnosti. Ampak dejstva so popolnoma drugačna; to trdi Evropska komisija, ne slovenska opozicija. Spoštovani predsednik Vlade, ali se vam ne zdi, da bi moralo biti soočanje s tem izzivom vaša ključna prioriteta?! Občutek pa imamo, da je vaš edini cilj to vlado voditi do konca mandata. Na podlagi dosedanjih dejanj, še manj pa na podlagi dejanj vaših koalicijskih partnerjev ni čutiti nobene resne vneme za spremembe, ki jih Slovenija nujno potrebuje. Katere so tiste, po naši oceni, tri ključne nevarnosti, ki grozijo Sloveniji in zaradi katerih je Slovenija dolgoročno tako slabo ocenjena? Prvič, imamo izrazito negativne demografske trende; drugič, imamo visok javni dolg in, tretjič, imamo neprijazno poslovno okolje. To so tri ključne nevarnosti, ki Sloveniji grozijo in zaradi katerih je na dolgi rok Slovenija s strani Evropske komisije označena prav tako, kot vidite na grafu. Naj se vsake izmed teh nevarnosti dotaknem. Najprej negativni demografski trendi. Staranje prebivalstva ni samo slovenska posebnost, je pa ta trend v Sloveniji še nekoliko bolj izrazit. Poglejte si te grafe. Ta vlada se niti ne zaveda, da nas v prihodnjih 10 letih čaka velik šok. V prihodnjih 10 letih bo v Sloveniji kar 100 tisoč več državljanov, ki bodo starejši od 60 let. Si predstavljate, kakšen izjemen pritisk bo to na zdravstveno in pokojninsko blagajno! Vlada pa nič. Naslednja stvar. Poglejte si ta graf, kako se giba rodnost v Sloveniji oziroma koliko je v Sloveniji živorojenih otrok. Za vsak narod, ki želi preživeti, je številka 2,1 tista številka rodnosti, ki jo mora doseči, če želi na dolgi rok preživeti. Trenutno je v Sloveniji rodnost 1,5 otroka na mamo v rodni dobi. Če bi želeli, da bi bili slovenski socialni in ekonomski sistemi vzdržni, potem bi se moralo v Sloveniji roditi 30 tisoč otrok na leto; dejansko se jih pa rodi nekaj več kot 20 tisoč. To je tudi stvar, ki bi morala izjemno skrbeti vlado. Če gremo naprej, beg možganov. Lansko leto je iz države odšlo skoraj 15 tisoč ljudi. In ko pogledate demografsko strukturo teh ljudi, ki so Slovenijo zapustili, ugotovite, da je polovica od teh mlajših od 40 let. To pomeni, da ta država mlade izobrazi, investira v njihovo izobrazbo, potem jim pa ne zagotovi primernega okolja, da bi se lahko zaposlili; in ti mladi zapuščajo Slovenijo. 15 tisoč ljudi zapusti Slovenijo! Tega trenda sedaj še ne čutimo in ne govorimo splošno o begu možganov, ker dobimo približno enako število ljudi, ki pridejo iz nekdanjih jugoslovanskih republik. Ampak na dolgi rok odhod toliko mladih v tujino ne bo vzdržen. Naj se zdaj dotaknem naslednjega segmenta nevarnosti, to je visok javni dolg. Poglejte si ta graf, uradni podatki. Zaskrbljujoč je zlasti trend, leta 2008 je bil naš javni dolg na višini 22 % BDP, danes je šel preko 80, konkretno z 8 milijard na 30 milijard. In ta visok javni dolg povzroča visoke obresti. Poglejte si ta graf, naši odhodki, koliko bomo v proračunu zapravili in koliko vplačujemo zgolj za obresti. Za obresti ta država plačuje tisoč milijonov evrov, ena milijarda, tisoč milijonov evrov! In to vsako leto v zadnjih letih. S tem denarjem bi lahko vsako leto zgradili drugi tir. In dlje kot odlašamo z zmanjševanjem našega javnega dolga, dlje bo ta številka takšna, dlje bo desetina našega proračuna praktično vržena stran za plačevanje obresti. Zaskrbljujoče je tudi to, da vlada preko vseh razumnih meja sprošča varčevalne ukrepe. Ta graf je zelo zgovoren, poglejte si ga. Leta 2012, ko je naša vlada nastopila s svojim mandatom, je bilo nekaj več kot 161 tisoč ljudi zaposlenih v javnem sektorju. Potem nam je to številko uspelo z različnimi ukrepi, zlasti pa z nepriljubljenimi ZUJF, ki ga je nadaljevala tudi vlada Alenke Bratušek, oklestiti na 157 tisoč. Poglejte, kje smo danes. Tam, kjer smo bili leta 2012. Vladi Mira Cerarja je vsega v dveh letih uspelo podreti vse tisto, kar so se trudile, garale in delale prejšnje vlade. Izjemen uspeh. Če se dotaknem še tretjega segmenta. Če sem rekel prvič – negativni demografski trendi, drugič – visok javni dolg, smo zdaj pri tretjem – neprijazno poslovno okolje. Po podatkih raziskave Doing Business je Slovenija, poslušajte to, na 119. mestu na področju zagotavljanja pravne varnosti podjetnikom. Z drugimi besedami to pomeni plačilna nedisciplina, poslovne goljufije in podobne zadeve. Kdo si želi priti v Slovenijo, če je pa takšna pravna negotovost? Slovenske plače so v primerjavi z drugimi plačami še vedno pretirano obdavčene. Predvsem pa je problem, da naša administracija ni v oporo podjetnikom pri realizaciji njihovih idej, ampak njihova najbolj osnovna glavna ovira. Poleg vsega pa imamo še šolski sistem, ki ima vedno več zaposlenih učiteljev, po podatkih OECD pa vedno več funkcionalno nepismenih mladih. In šolski sistem, ki gospodarstvu ne zagotavlja pravih kadrov. Spoštovani predsednik Vlade, tukaj so ključne nevarnosti in grožnje, ki grozijo Sloveniji. Najbrž je upravičeno, da pričakujemo, da se bo vaša vlada najbolj določno spopadla prav s temi kazalci. Vi ste v svoji uvodni predstavitvi sicer naštevali, kaj vse je bilo dobrega storjeno, če pa vprašate ljudi, teh sprememb, ki jih vi naštevate, enostavno v življenju navadnih ljudeh ni čutiti. Ker se ne ukvarjate resno z nevarnostmi, ki grozijo Sloveniji, se to že negativno kaže na številnih konkretnih področjih. Recimo pomanjkanje ukrepov v boju zoper negativne demografske trende, visok javni dolg in neprijazno poslovno okolje se najbolj očitno kažejo na naslednjih področjih – v zdravstvenem sistemu, pri pokojninskem sistemu, šolskem sistemu, javni upravi in sodstvu. Če se vsakega nekoliko dotaknem; zdravstveni sistem, mi ocenjujemo, da je Slovenija še vedno prebogata država, da bi ljudje umirali zaradi slabe organizacije v zdravstvu. V obstoječem zdravstvenem sistemu zaradi čakalnih vrst, korupcije in birokracije žal konkretno umirajo ljudje. Pa imamo žal tudi takšen zdravstveni sistem, da še vedno do zdravljenja prej pridejo tisti, ki kaj plačajo ali pa koga poznajo. Res je tudi, da imamo veliko odličnih zdravnikov, medicinskih sester in ostalega kadra, vendar je večina zdravstvenega osebja izgorelega, odnosi med njimi so slabi. Vse to pa vpliva na kvaliteto zdravstvenih storitev. Takšno javno zdravstvo, kot ga imamo danes, ni vzdržno. In hvala lepa za takšno javno zdravstvo! Poglejte si ta graf, čas vlade Mira Cerarja in silovitih bojev za zmanjšanje čakalnih vrst. Mislim, da je graf zelo zgovoren, govori zgolj o tistih številkah, govori o ljudeh, ki čakajo preko dovoljenih čakalnih vrst. V konceptu ukrepov za reformo zdravstva, ki smo jih pripravili v Novi Sloveniji, smo se zavzeli za boljše javno zdravstvo, predlagamo drugačen način financiranja in organiziranja javnega zdravstva. Po predstavitvi našega koncepta so nas nekatere lobistične organizacije obtožile, da rušimo javno zdravstvo. Res je neverjetno, kako gredo nekateri daleč pri branjenju pozicij sedanjih rentnikov, ki izčrpavajo zdravstveno blagajno. Jasen in živ primer je bila zadnja oddaja Tarče, ki je to zelo nadzorno pokazala. V Novi Sloveniji si želimo odpraviti monopol Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije nad obveznim zdravstvenim zavarovanjem. ZZZS bi bil po novem skrbnik zdravstvenega sistema, torej regulator sistema, ne pa več razdeljevalec denarja. Z našim predlogom ni mogoče pričakovati pohval rentnikov, če jim ukinjaš vir denarja. Po naše bi morali imeti ljudje dostop do zdravnika, zdravil in ostalih zdravstvenih storitev v okviru zdravljenja ne glede na njihov ekonomski ali socialni položaj. Ljudje morajo priti do zdravljenja takoj po diagnozi bolezni in ne šele po dolgih mesecih, ko bolezen lahko že bistveno napreduje in je zato zdravljenje velikokrat neuspešno, zagotovo pa dolgotrajnejše in zaradi tega tudi dražje. Sedanji zdravstveni sistem nam tega ne zagotavlja, zato bi to morala biti ena izmed ključnih prioritet Cerarjeve vlade, da se tega loti; pa zaenkrat še ni rezultatov. Pokojninski sistem; se tudi kažejo negativni trendi. Za vzdržnost slovenskega pokojninskega sistema je ključno razmerje med zaposlenimi in upokojenimi. Danes je to razmerje 1,37 proti 1 oziroma konkretno – 137 zaposlenih dela za 100 upokojencev. Na podlagi demografskih trendov pa tudi vlada v svoji Beli knjigi ugotavlja, da bo leta 2060 razmerje med upokojenci in zaposlenimi še slabše, to pomeni, da bo 100 zaposlenih delalo za 108 upokojencev. Brez velikega filozofiranja in preračunavanja je jasno, da Slovenija potrebuje pokojninsko reformo; pa naj se Desus razpoči ali ne. Verjamem, da je demagogija in lažno ustvarjanje pričakovanj zelo lahko, poglejte si ta graf. Ta graf je neizprosen. Vidite, kakšno je bilo razmerje v osemdesetih, še v devetdesetih; zlasti rdeča črta je zelo zgovorna, ker je bilo razmerje upokojenec – zaposlen preko 3; danes je pod 1,5. Prepričevati ljudi, da ni potrebna pokojninska reforma, je enako, kot jim govoriti – še naprej bodo vaše pokojnine padale in ni več velike verjetnosti, da lahko računate na pokojnino; in s tem se je treba soočati. Z neprijetnimi, s takimi stvarmi se je treba soočati. Tudi pri nas nekateri govorijo, naj se o teh stvareh ne govori, ker so take zadeve neprijetne in ne prinašajo političnih točk. Ampak če se želimo pošteno pogovarjati, potem je treba tudi te stvari odpirati. Vsaka pokojninska doba pomeni, da če živimo dlje, bo treba tudi dlje delati. Če pa želimo podaljševati delovno dobo in starost ob upokojitvi, moramo bistveno spremeniti tudi pogoje za starejše delavce. Če država želi, da ljudje delajo dlje, potem mora upoštevati, da so ljudje ob koncu svoje delovne dobe iztrošeni; in mora zato temu prilagoditi tudi delovne pogoje. Nekdo, ki je 40 let delal na lopati, je bistveno drugačna situacija kot pri nekom, ki je opravljal kakšno bolj administrativno delo. Zato bi morala država, zlasti pa vlada, pri urejanju trga dela z davčnimi spodbudami omogočati, da bi lahko delodajalci starejše delavce ob koncu kariere prerazporejali na lažja delovna mesta in tudi skrajševali njihov delavnik. Le na takšen način bo mogoča pokojninska reforma, vse ostalo bo velik upor. Ker pa so demografski trendi zaskrbljujoči, je vreden razmisleka tudi sistem, po katerem bi imeli vsi upokojenci enako pokojnino. Iz prvega pokojninskega stebra bi tako vsi upokojenci, ki bi izpolnili pogoje za starostno pokojnino, dobili 600 evrov državne pokojnine. Posledično bi to tudi pomenilo, da bi se spremenilo plačevanje prispevkov za pokojnino; zaradi tega bi imeli zaposleni tudi večje neto plače in bi bili od teh 600 evrov sami naprej odgovorni za svoje pokojnine. Ampak 600 evrov je postavljena meja, kot jo postavlja tudi država kot nek prag revščine, kot nek prag, koliko je potrebno, da živiš dostojno življenje. Zato, spoštovani kolegice in kolegi, moramo ljudem zagotoviti dostojno življenje, ko se upokojijo; upokojenci si po desetletjih dela zaslužijo, da v miru uživajo sadove svojega dela. Velika večina sedanjih pokojnin je prenizkih in ne omogoča normalnega življenja. Pokojnine v zadnjih letih, še posebej v obdobjih, ko je bil v vladah Desus, realno padajo. Nova pokojninska reforma je nujna, da ustavimo nadaljnje padanje pokojnin in da ljudem zagotovimo dostojne pokojnine, s katerimi bodo lahko preživeli. Še eno področje, kjer se kaže negativen trend, je tudi šolski sistem. Najverjetneje se vsi spominjate znane krilatice – Uči se, da ti ne bo treba delati. In prav ta krilatica je povzročila ogromno škode tudi v samostojni Sloveniji. Mlade generacije je predvsem silila k tekmovanju za čim višjo formalno stopnjo izobrazbe, medtem ko je bila želja po znanju drugotnega pomena. Tako je zgovoren ta graf, da smo dobili številne generacije gimnazijcev in študentov, ki so študirali, ne da bi vedeli, kaj bi v življenju sploh radi počeli. Slovenski izobraževalni sistem je tako ustvaril množico mladih, ki imajo visoko izobrazbo, žal pa malo praktičnih izkušenj. Ko danes mladi izstopajo iz izobraževalnega sistema in se zaposlijo, jih delodajalci šele začenjajo usposabljati, da lahko samostojno opravljajo delovne procese. V poklicnem izobraževanju bi ta država morala nujno uvesti učinkovit dualni sistem, v katerem bi mladi pol leta hodili v šolo, drugo polovico leta pa bi se usposabljali ob delu. Le na takšen način bo šolski sistem proizvajal mlade, ki bodo za gospodarstvo uporabni takoj po končanem šolanju. Vsekakor pa je treba dualni sistem narediti zanimiv tudi za delodajalce. Nekajurno praktično delo na teden je za delodajalce popolnoma neuporabno, kajti če delodajalec želi učinkovito organizirati svoj delovni proces, potem mu ne pomaga, da ima vajenca na razpolago dva dni v tednu. Učinkovito usposabljanje in hkratna korist za mlade in za delodajalce bi bila le v primeru daljšega časovnega usposabljanja. Seveda pa ob vseh težavah, ki jih imamo v slovenskem šolstvu, nekateri netijo še nepotreben ideološki konflikt med zasebnimi in javnimi šolami. Ne razumem tistih, ki trdijo, da vsega pet osnovnih šol lahko ogrozi delovanje 458 javnih osnovnih šol. Čim prej moramo odpraviti tudi diskriminacijo, ko gre za plačilo programa zasebnih šol, ki izvajajo javno priznan program. Mislim, da gre za ustavno načelo, za enako delo moramo zagotoviti tudi enako plačilo. Stroški infrastrukture pa so tako ali tako na plečih tistega, ki je lastnik zasebne šole. Javna uprava – tudi še en problem, ki po naši oceni ni dobro organizirana. Tudi profesionalni karierni sistem ne deluje, uradniki ne napredujejo zaradi kakovosti svojega dela, ampak zaradi ugajanja nadrejenim. To ruši zaupanje med ljudmi, predvsem pa ne nagrajuje sposobnih ljudi, ki bi si to zaslužili. V javni upravi jasne linije odgovornosti ni, za napake praktično ne odgovarja nihče. Ko konec meseca uradnik, ki je cel mesec garal in trdo delal, tudi takšni obstajajo v javni upravi, dobi enako plačo kot uradnik, ki ne samo da ni delal, ampak je povzročil tudi škodo, to zagotovo ni spodbudno za klimo v javnem sektorju. Prvi ukrep za učinkovitejšo javno upravo bi morala biti drugačna plačna politika. Vsaj petina plače bi morala biti vezana na delovno uspešnost in učinkovitost uradnika. Za uveljavitev tega ukrepa bi morali vzpostaviti jasnejšo linijo odgovornosti. Drugi ukrep bi moral biti večji poudarek na e-poslovanju. Pri elektronskem poslovanju je ogromno možnosti za izboljšave. Pretirana normiranost – še ena težava slovenske javne uprave. Nejasni podzakonski akti velikokrat pripeljejo do tega, da dva državna organa zakonske predpise tolmačita različno. Zlasti pri prostorski, okoljevarstveni zakonodaji ter kulturnovarstveni zakonodaji se dogaja, da en državni organ na nekem območju dovoli graditi, drugi pa to uradno prepove. Oba državna organa trdita, da imata prav in da zgolj izvajata zakonodajo. Sledi dolgotrajno tožarjenje in pritoževanje na sodiščih, ki investicijo praktično blokira, saj investitor za gradnjo objekta potrebuje soglasja vseh organov. To Sloveniji povzroča gospodarsko škodo in ni normalno. In posledica tega je tudi to, da je vlada, da bo zagotovila tisto tovarno na Štajerskem, morala iti s posebnim zakonom. Če bi bili mi normalna država, takšen poseben zakon ne bi bil potreben, ker govori zase. Potrebujemo javni sektor, ki bo v službi ljudi. Slovenski javni sektor potrebuje zato drugačno plačno politiko, da bodo lahko uspešni javni uslužbenci nagrajeni, slabi pa kaznovani. Slovenija mora razvijati javni sektor, ki bo podpiral podjetnost, inovativnost in vsesplošni razvoj njenih državljanov; predvsem pa mora biti javni sektor opora, ne pa prva ovira pri realizaciji idej državljanov. Če se pomaknem na naslednje področje, ki je prav tako problematično – sodstvo. Ko hodimo po terenu, je neverjetno, da imamo ljudi, ki niso nikjer zaposleni, tudi niso nič podedovali, ampak se kljub temu vozijo v avtomobilih, ki so vredni 100 tisoč evrov, in živijo v hišah, ki so vredne pol milijona evrov. Od kje? Kako je mogoče, da lahko v Srbiji učinkovito vsako leto zaplenijo 100 milijonov nezakonito pridobljenega premoženja; pri nas pa se pogovarjamo o nekaj 10 tisoč evrih?! To je tista prva zadeva, ki jo bodo ljudje najbolj čutili, da bo ta država zagotovila večjo pravičnost, če bo lopovom in kriminalcem odvzeto tisto, kar so si neupravičeno nagrabili. Tudi mi imamo bankirje, ki so vsakemu izmed nas in vsakemu državljanu naložili 2 tisoč 500 evrov dolga; pa so potem takoj po sanaciji bančnega sistema izgubili spomin. Neverjetno. Tudi jaz sem tako kot minister, sicer nekaj časa pred njim, letos avgusta obiskal Islandijo. Pa sem se tam pogovarjal z ljudmi. Pri nas ljudje ne zaupajo v institucije države, ker pravijo, da ne obsodi oziroma se ne loti ribe pri glavi, kjer riba smrdi; oziroma ne spravi za zapahe tiste, ki so povzročili milijardno škodo. Kdo bo zaupal takšni državi? Na Islandiji ti ljudje sedijo v zaporu. Ljudje imajo nek občutek pravičnosti, da je v državi še prisotna pravica in da tisti, ki so povzročili škodo, tudi za to odgovarjajo. Pri nas pa se ti bankirji še vedno lahko brezsramno potegujejo celo za vodilne funkcije v javnem sektorju. Razumi, kdor more. Poleg vsega pa imamo mi še celo goljufe, ki ne plačujejo prispevkov delavcem ter celo ustanavljajo nova in nova podjetja. Po deset, petnajst, dvajset. Uradniki nas, ko smo sprejemali zakone, prepričujejo, da ne smemo napisati v zakon, da je takim ljudem prepovedano ustanoviti podjetje v več kot prihodnjih treh letih. Zakaj je to možno v Avstriji, da se jim za sedem let prepove, pri nas pa ne več kot tri leta?! Spet razumi, kdor more. Redna praksa je, da na pravico v Sloveniji čakaš več kot 10 let. To je osnovni podatek, s katerim se mora soočiti vsakdo, ki še tako vneto zagovarja sodstvo; ampak to ni podatek, ki bi bil na strani tistih, ki govorijo v korist sodstva. To ni normalno. Zato potrebujemo reformo sodstva, opustiti moramo vzorce delovanja, ki se vlečejo še iz časov socializma; ključno pa je povečati preglednost delovanja in učinkovitost sodstva. Kaj želim povedati? Treba je spremeniti način imenovanja Sodnega sveta, da bodo sodniki izgubili večino v Sodnem svetu, ker danes praktično s svojo večino imenujejo sami sebe. S tem bi povečali demokratično legitimnost Sodnega sveta in hkrati tudi imenovanje kandidatov v sodniško funkcijo, saj sodniki ne bi več imenovali sami sebe. Predvsem pa moramo spremeniti način napredovanja, ki mora biti pogojen z nizkim odstotkom sodb, ki padejo na višji stopnji. Prav tako moramo spremeniti plačno politiko v sodstvu, pri plači sodnikov mora biti upoštevana tudi zahtevnost primerov, ki jih nek sodnik obravnava. Predvsem pa je treba uvesti poskusni mandat sodnikov. Spoštovani predsednik Vlade, izvoljeni ste bili zato, da ljudem zagotovite normalno življenje. Žal pa imamo danes zdravstvo na intenzivni negi, gospodarstvo v prisilnem jopiču, mlade pa na poti v tujino. Krščanski demokrati ocenjujemo, da v sedanji sestavi državnega zbora ni mogoče oblikovati koalicije, ki bi si za svoj cilj postavila graditev normalne Slovenije. Kaj je normalna Slovenija? Mislimo, da je to Slovenija, ki je pravičnejša, zato imamo v mislih predvsem reformo sodstva in delovnopravne zakonodaje; Slovenija, ki ima močno gospodarstvo, v mislih imamo predvsem davčno reformo, reformo javne uprave in šolstva. In v mislih imamo Slovenijo, v kateri je državljanom zagotovljena varnost, ko zbolijo, se upokojijo ali ko izgubijo službo. Tu mislimo na reformo zdravstva, pokojninsko reformo in predvsem odločnejšo podporo družinam, da se bodo mladi bolj odločali za otroke. Spoštovani predsednik Vlade! Glede na realne ekonomske in socialne okoliščine bi bilo za Slovenijo najbolje čim prej oditi na predčasne volitve. Nadaljnjo vztrajanje s sedanjo koalicijo za Slovenijo pomenita dodatni dve izgubljeni leti, saj Slovenija na ključne izzive leta 2018 ne bo nič bolje pripravljena, kot pa je bila leta 2014. Tolikokrat opevana politična stabilnost je lahko samo nujen predpogoj za vse reforme, ne more pa biti cilj sam po sebi. Omenjeno je bilo, kaj vse je ta vlada postorila. Ampak žal so to predvsem stvari, ki tečejo same od sebe, ki se dogajajo znotraj tega sistema; ali bi bila ta ali ona vlada. Niso pa bile opravljene ključne, najtežje zadeve, ki bi pomenile, da Slovenija ne bi bila več označena z rdečo barvo, kot je danes glede njene dolgoročne vzdržnosti. Če ste vi predsednik Vlade, potem razmišljajte 10, 15 let v prihodnost, ne zgolj do vaših naslednjih volitev. Lahko vam je tu zgled ne konservativec, ampak socialist Schröder v Nemčiji, ki je svojo državo učinkovito pripravil na krizo; žal pa izgubil volitve. In verjemite mi, da če boste za to državo opravili ključne naloge in predvsem ključne reforme, ki nam bodo zagotovile večno vzdržnost, potem vam bo ta narod bolj hvaležen, tudi če boste izgubili naslednje volitve, kot pa če na naslednjih volitvah še enkrat zmagate. Spoštovani predsednik Vlade, morda boste celo dokončali ta mandat; seveda pa bi bilo za boljšo prihodnost Slovenije vsekakor bolje, da bi že jutri odšli na predčasne volitve.
Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Začel bom z besedami Paula Valéryja, ki se nekako odražajo v vseh dosedanjih razpravah, in sicer da oblast brez zlorabe izgubi svoj čar. Kaj smo slišali do sedaj in kaj se dogaja v Sloveniji? Slišali smo predstavitve statistik, naših in tujih, slišali smo dosežke, apokaliptično stanje, preden je ta vlada prevzela mandat. Ali je bilo res takšno? Statistike so vedno v oblasti vlade in elit; lahko jih predstavijo tako ali drugače. Oni imajo celoten državni aparat, da jim je mesece zbiral tiste podatke, ki jim odgovarjajo. Opozicija in mediji imajo to priložnost, da iščejo nasprotne podatke in da jih izpostavijo. Če te podatke, ki so dostopni, križamo, lahko vidimo, da izstopata dve zadevi, ki sta značilni za Slovenijo. Prvič, da gre za netransparentno kadrovanje po nepotističnih, kronističnih in drugačnih zvezah, kar je največji problem za delovanje institucij v Sloveniji. In drugič, ugrabljenje zakonodajnega postopka in pravne države. Seveda je odvisno, kakšen pogled si predstavimo – od zgoraj navzdol ali od spodaj navzgor. Če pogledamo od zgoraj navzdol, kar dela vlada, potem je vse dobro in predstavi najboljše rezultate. Če pa vprašamo ljudi v anketah javnega mnenja, v kvalitativnih raziskavah, pa so ti nezadovoljni. Kaj opažamo? Opažamo, da vlada namesto strokovnjakov zaposluje strokovnjake za krizni piar in za predstavljanje javnosti, kaj se v državi dogaja. In pred nami poteka boj med kolegi študenti s Fakultete za družbene vede; eni so se odločili za novinarstvo, drugi za piar. In tisti, ki so se odločili za pot piara, imajo sedaj dostop do vseh podatkov v državi in jih predstavljajo tako, kot naj bi bilo po njihovih teorijah zaželeno. Po drugi strani pa imamo redke preiskovalne novinarje, ki skušajo pokazati, kaj se v državi res dogaja. In ta boj poteka pred nami. Zakaj so ljudje nezadovoljni? Obstajajo številni vzroki, jaz bom izpostavil tri globlje razloge za to, da imamo takšno stanje v Sloveniji. Prvi razlog je delovanje oblasti, in sicer razmerje med vejami oblasti. Zakonodajna veja oblasti, ki jo predstavljamo mi, je prevzeta s strani izvršilne veje oblasti. Zakoni, ki pridejo v parlament, so izglasovani tako, kot si želi vlada. Problem, ki sem ga večkrat izpostavil, kadrovanje SDH. Opozorili smo, da ljudje, ki so se prijavili in so bili s strani vlade predlagani na to mesto, ne izpolnjujejo pogojev, da bodo problemi pri izvrševanju njihovih funkcij. In prav to se je zgodilo. Vendar kljub temu je parlament potrdil tovrstne ljudi. Kaj nas čaka v prihodnosti? Včeraj smo izvedeli, ker se ministrica za zdravje in vlada nista uspeli dogovoriti s sindikatom za zdravstvo, bo šlo najprej za nadaljnje usklajevanje, potem pa bo predlog, ki bo prišel v parlament v potrditev, bil opredeljen tako, s kolikšnim procentom je ujemanje. Potrditi pa ga bo moral parlament. In tukaj gre za tisto, na kar sem predsednika Vlade že večkrat opozoril, da vlada prenaša odgovornost na parlament in se s tem izgone svoji odgovornosti, da bodo poslanci odgovarjali za tisto, kar bo storila vlada. In tukaj je prevzem tovrstne veje oblasti. Kaj je s sodno vejo oblasti? Sodna veja oblasti ima problem, ki ga poudarjamo na MVK in na Odboru za pravosodje. Pritiski na sodno vejo oblasti, ki si mora sama izgraditi dobro ime. Pred nami so volitve za ustavne sodnike. Kakšen pritisk bo za izvolitev tovrstnih sodnikov? Ali se bo zgodilo podobno, kot se je na prejšnji seji Mandatno-volilne komisije, ko so bili pritiski za izvolitev članov za določene institucije. Bomo videli, kakšen pritisk bo na sodno vejo oblasti. Potem obstaja četrta veja oblasti, to so mediji. Ali mediji delujejo neodvisno? Bitka za nadzorne organe v državnih medijih. Privatni mediji so obvladovani s strani podjetnikov, ki so lastniki tovrstnih medijev. Ali je objektivno poročanje mogoče? Teorije pravijo, da so edina rešitev neodvisni internetni mediji. In potem obstaja še peta veja oblasti. Kdo je peta veja oblasti? Peta veja oblasti so finančniki, multinacionalke, lobiji, neformalne mreže. Predsednik Vlade je izjavil, da Slovenijo obvladujejo močni lobiji. Predsednik parlamenta je izjavil, da v Stranki modernega centra obstaja pet lobijev. Ministrica za zdravje je izjavila, da zdravstvo obvladujejo lobiji. Naj že povedo, kateri lobiji so to, in se začnejo boriti proti njim. Peta veja oblasti je zelo pomembna. In vse to vpliva na gospodarstvo, ki naj bi rešilo Slovenijo. Spodbuditi gospodarstvo – da, vendar kakšno in v kakšni merili?! Ali tisto, ki deluje z državo in se napaja iz države, ali gospodarstvo, ki ustvarja dodano vrednost? To je vprašanje, ki je pred nami. Kaj se v Sloveniji dogaja s podjetji? Zgovorni primeri Palome in Adrie. Še bolj zgovoren primer, ki je pred nami, Gorenje. Panasonic kot strateški partner je odstopil od prevzema. Zakaj? Zaradi, kot kaže, netransparentnih uhajanj podatkov. Drugi vzrok je delovanje pravne države, za kar je odgovoren parlament. Kako se sprejemajo zakoni v parlamentu? Vidimo, da če opozicija predlaga zakon ali amandma, je to zavrnjeno. Zadnji primer tudi pri sprejemanju proračuna. Drugi vzorec obnašanja je, da se zakon tako amandmira, da se sploh ne da izvrševati. In tretji primer, ki smo mu bili priča, da se zavrne predlog opozicije, potem pa se v podobni obliki skuša sprejeti zakon koalicije. Seveda so pripombe na zakone opozicije, da niso sistemski, da niso usklajeni z lokalno skupnostjo in podobno. Vendar prav take zakone potem sprejemamo. Temu smo bili priča pri zadnjem proračunu. Nimamo fiskalnega sveta, ne vemo, kam bodo šla določena sredstva, na primer za 2TDK; in neusklajenost z javnim sektorjem. Proračun smo sprejeli na zalogo. Takšnega proračuna ne bi smeli sprejeti v izrednih razmerah. Ali pravna država deluje? V kakšnem smislu? Približujemo se modelu konstitucionalizma, ko je vse odvisno od Ustavnega sodišča. Vse rešitve, ki jih vlada ne zmore, prelaga na Ustavno sodišče. In zato bitka za Ustavno sodišče, da bodo tam ljudje, ki bodo odločali tako, kot si nekdo želi. Jaz pravim, da imamo fluidno pravno državo, ki državljanom polzi iz rok. In boriti se moramo, da povrnemo pravno državo; in v prvi vrsti je to tukaj v parlamentu; kakšne zakone in na kakšen način jih bomo sprejeli. In tretji problem upravljanja države in državnega premoženja. Za kaj gre tukaj? Trije stebri državnega premoženja – SDH, DUTB in demografski sklad. Za prva dva vemo, v zadnjih dveh letih stalni problemi s kadri, stalni problemi s transparentnostjo in netransparentna prodaja skladom, neznanim kupcem, tako da tisti, ki so bančno luknjo povzročili, lahko sedaj za dobro skrit denar poceni kupijo podjetja. Bitka, ki je pred nami, je bitka za demografski sklad. Kdo in kako bo upravljal, kdo bo imenovan na ključne pozicije, dobro plačane; in kdo in kako bo nadzoroval demografski sklad. Tukaj se bo zopet pokazala demokracija, moč pravne države in pritiski lobijev, ki so bili omenjeni. Vse povezano tudi s strateškimi investicijami, če omenim samo drugi tir, Luko Koper, interes tujih držav in prehitevanje tujih držav. Modeli, ki so znani v tujini, se pri nas ne uporabljajo. Zakaj znajo Avstrijci, zakaj znajo Italijani to izgraditi sami? Zakaj moramo mi iti po najdražji poti in poti, kjer je možno največ korupcije – v javno-zasebnem partnerstvu? Kaj podjetje 2TDK dela, kdo ga upravlja, kdo se skriva za njim, koliko nas bo to stalo? Ali bomo za vsak odsek, vsak most ustanovili novo podjetje z dobro plačanimi službami? Ali je to transparentna politika? Kakšne so investicije v prihodnje? Če zaključim na tej točki. Škoda je bila že povzročena. Ali bomo dovolili, da ta škoda nastaja še naprej?! Ljudem je bila povzročena direktna in indirektna škoda. Indirektna škoda preko zadolževanja in ustvarjanja bančne luknje. Največja škoda mladi generaciji, ki je odšla v tujino, odhaja v tujino, vidi perspektivo samo v tujini. Tisti, ki pa so pri nas, da, imamo toliko več delovnih mest; vendar kakšnih. Kvaliteta in kvantiteta je pomembna. Prekarna delovna mesta. Ti mladi si ne morejo ustvariti družine, kajti tovrstna mesta, ki smo jih ustvarili, so mesta, ki so plačana samo za določene dnevne ure, samo za določen posel, samo da si združijo več različnih del v eno delovno razmerje. Takšno delo ni vredno dostojnega življenja mladih. Primer Uber, ki bi prišel pri njih, kako bi si nek mlad človek lahko ustvaril delovno mesto pod takšnimi pogoji. Če zaključim z mislijo, ki se mi je utrnila na Islandiji, kjer sem leta 2011 predaval o prevzemu države in smo razpravljali o problematiki na Islandiji, ki je takrat že ukrepala in vpijala znanje s sveta, kaj in kako se da narediti. Gre za to, ko se razblinijo tančice, ki jih delajo močni lobiji in državne institucije, ki so podlegle tem lobijem; in ko se razgrnejo oblaki, potem ostane na eni strani volja ljudstva, na drugi strani pa sila neformalnih skupin in tistih, ki jim podlegajo. Edini izhod je demokracija, ki mora zmagati. Ampak kje se začne demokracija? Tukaj, v tem parlamentu. Prvi lakmusov papir bo glasovanje o naslednjih kadrovskih spremembah in glasovanje o tem, kar se dogaja z javnim sektorjem, z zdravstvom in vsem ostalim, kar bo preneseno na ta parlament. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi, ministrski zbor! Dovolite mi, da za uvod k stališču Poslanske skupine Stranke modernega centra uporabim besede starokitajskega filozofa in učitelja Konfucija. 2 tisoč 500 let nazaj je rekel naslednje, citiram: »Če naletiš na človeka, s katerim bi bilo vredno govoriti, in tega ne storiš, si ga izgubil. Če naletiš na človeka, s katerim ni vredno govoriti, pa vseeno govoriš z njim, si izgubil besede. Moder človek ne izgubi niti človeka niti besede.« Konec citata. Danes bomo in že veliko govorimo, vprašanje pa je, kaj bomo povedali. Še bolj pa je vprašanje, kaj bomo na koncu tega dneva naredili. Okoli 90 nas je prijavljenih k besedi, 16 ur bomo izmenjevali besede. Vi, državljanke in državljani, pa boste tisti in edini tisti, ki boste presodili, kaj ste slišali, kakšne besede smo vam dali in kaj vam te besede v resnici pomenijo. Nekatere besede danes bodo dobronamerne, spoštljive, pozitivne; besede, ki bodo govorile o rešitvah, ki bodo govorile o konkretnih dejanjih, o viziji za naprej. Veliko bo besed, tega smo vajeni v tem prostoru, ki bodo v sebi nosile agresijo, ponižanje, jezo; besed bolečine, frustracije, manipulacij, tudi podtikanj, poniževanj. O vsem tem boste, državljanke in državljani, danes sodili vi. Prav tako kot boste presodili, kdo vas hrani zgolj in samo z besedami, kdo pa besede uporablja zato, da z njimi opisuje narejeno in za prihodnost načrtovano delo. Vemo, da je opozicija tista, ki je v prvi vrsti odvisna od besed, ker nima v sebi zaradi svojega poslanstva moči, da bi lahko neposredno z dejanji uresničevala to, kar govori. Da so besede na nek način najmočnejši adut politične igre, se zavedamo tega, to spoštujemo. Prav tako tudi vemo, da vladajoče stranke na svojih plečih nosimo odgovornost za sprejeta pa tudi za nesprejeta dejanja, za to, kar smo naredili slabega, z vašimi besedami in vašimi očmi; pa tudi za to, kar nismo naredili slabega, ampak uspete z besedami na tak način prikazati. Ampak vsem nam, opoziciji in koaliciji, bo na koncu dneva za dosežene učinke besed, predvsem pa za dejanja s svojim zaupanjem in podporo račun izstavljalo volilno telo, naši državljanke in državljani, nikogar drugega ni tu. To je del naše igre, lahko in moramo na nek način obračunavati s seboj; ljudje so pa tisti, ki bodo presodili, kdo in na kakšen način to počne. Vse od predvolilnega obdobja dalje je za Stranko modernega centra bistveno samo eno – to, da pripravljamo, to, da sprejemamo in po volitvah tudi izvajamo politike, na katerih bomo lahko zgradili nove temelje. Temelje moderne, ustvarjalne, inovativne, konkurenčne, mednarodno prepoznavne, predvsem pa do ljudi in do okolja čuteče družbe ter države. Države, ki jo njeni ljudje spoštujejo, ki je vredna zaupanja, je varna in pozorna, pozorna na stiske in tudi na dobrobit. Tako kot vlada smo s svojim dosedanjim odgovornim delom te namere ves čas s svojim delovanjem potrjevali poslanke in poslanci Stranke modernega centra. Tisti »mi«, ki nam je kar velika večina kolegic in kolegov, s katerimi sedimo tule v dvorani, pripisovala rok trajanja, podobnega poltrajnemu alpskemu mleku. Tisti »mi«, ki se nam še danes poniževalno posmehujejo nekateri v brk in nas pošiljajo, da naj se čim prej vrnemo nazaj na naša nekdanja delovna mesta. Tisti »mi», ki smo se zbrali z vseh koncev in krajev naše drage domovine, ki smo s seboj v ta prostor prinesli znanje, drugačno kulturo, drugačen odnos do ljudi, tudi do politike in predvsem drugačno odgovornost – odgovornost za prihodnost. Tisti »mi», ki nam ni bilo in nam še vedno ni vseeno, kaj se dogaja z našo državo in našimi ljudmi. Tisti »mi«, ki smo zrasli kot neke vrste politični samorastniki, odločni, trmasti, velikokrat idealistično naivni; pa vendar vedno pokončni in nepremagljivo povezani v skupni želji po pravni, pravični, solidarni, uspešni in moderni Sloveniji v prihodnosti. Današnja interpelacijska seja bo nesporno seja velikih besed, tudi te so na nek način bile, takšnih, ki so jih ljudje upravičeno siti in naveličani. Zakaj? Ker od njih nimajo nič. Ne dvomim, da bo to tudi seja velikih spominov na pretekle čase, v katerih ste se nekateri izgubili, nekateri pa tam verjetno za vedno obtičali. Tokratna seja bo zato prvenstveno, modro, po Konfucijevih besedah modro, ogledalo sklicatelju, to je Slovenski demokratski stranki, da se bodo državljani lahko zazrli v to, kaj ponujate, da se boste v to lahko zazrli sami in se zamislili nad lastno podobo današnjega časa, nad težo besed vaših ljudi in vaših preteklih dejanj. Za Stranko modernega centra pa bo današnja seja poligon priložnosti, da vam, državljanke in državljani, na dobri polovici mandata, pred naslednjimi volitvami z besedami, rezultati že narejenega dela in z zavezami za naprej ponovno zagotovimo, da je naše edino poslanstvo sprejemati in izvajati odgovorne, dobre in v prihodnost usmerjene rešitve za boljši jutri vseh nas in naše države. Naš skupni imenovalec je bila in ostaja Slovenija – Slovenija prihodnosti. Zgodba o uspehu in zgledu. Da, v Stranki modernega centra si želimo, da bi takšno zgodbo pisali na čim bolj enoten, povezovalen, sodelovalen način, tako na politični kot na širši družbeni ravni, ker verjamemo, da pravo vrednost modrosti poleg soljudi in besed dajo šele rezultati dobrih odločitev in dejanj. Hvala lepa.
Gospod Jože Tanko bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanci, spoštovana Vlada! Morda bi bilo najbolje, da ta pult obrnem, kajti govorim o interpelaciji Vlade, ne o interpelaciji Državnega zbora. In najbrž bom to tudi naredil. Se ne da, škoda. Razlogi, zaradi katerih smo poslanci Slovenske demokratske stranke 27. 9. 2016 vložili interpelacijo, so bili kršenje Ustave, zakonov, koalicijskega sporazuma, slabega upravljanja z državo in državnim premoženjem ter vse večje zaostajanje s primerljivimi državami Evropske unije. Interpelacija je spisana analitično, po resorjih, povsod je oprta na dejstva, na konkretne kršitve Ustave, na konkretne kršitve zakonov, kršitve odločitev Evropskega sodišča, na kršitve javnih obljub in zavez predsednika Vlade in ministrov ter kršitve zapisov v koalicijski pogodbi. Vse trditve so preverljive. Dopuščamo možnost, da se je morda v teh dveh mesecih, od kar je bila interpelacija vložena, marsikaj morda spremenilo ali izboljšalo; najbrž pa je tega zelo malo. Se je pa zgodilo veliko novih dejstev, ki utemeljenost naše interpelacije samo krepijo; tudi včeraj, ko so bila ta dejanja, po katerih se napovedujejo lahko tudi večji politični in družbeni pretresi. Od imenovanja Vlade sta minili dobri dve leti. V volilni kampanji in pred njo smo se naposlušali izjav o tem, kako bo po volitvah vse drugače, če bo dobila mandat skupina nepoznanih in politično več ali manj neomadeževanih, strokovni javnosti tudi nepoznanih kandidatov, zbranih okoli Mira Cerarja. Medijski stroj je pravočasno začel s promocijo ideje, ki je najbolj pritikala izbranemu premierskemu kandidatu, v mreži starih partijskih elit. Poudarjala se je etika, spoštovanje pravne države, poudarjala se je vera v nezmotljivost, nedotakljivost in neodvisnost sodstva, poudarjala se je pravičnost, skromnost; skratka karakteristike, ki so šle v kontekst izbranega kandidata medijskega projekta. In tudi medijski stroj je bil tedaj on-line. Za vsak slučaj se je le malo prej zaključil še insceniran proces proti Janši v zadevi Patria z izrečno obsodilno sodbo, ki je te v javnost vržene politične cilje samo še poudaril. Kmalu po startu kampanje je bil Janez Janša, nosilec liste Slovenske demokratske stranke, poslan še na prestajanje kazni. V Slovenski demokratski stranki se je spodsekalo mnoge, ostalim volilnim konkurentom v kampanji pa je ostalo samo še izgovarjanje na neodvisno sodstvo in na delovanje pravne države; skratka, da za nikogar ni izjem. Politik v zaporu pa je bila najbolj priljubljena medijska in politična fraza tistega časa. A Cerarjeva koalicija je s kršenjem Ustave, zakonov in zavez začela kar takoj po volitvah ob konstituiranju Državnega zbora. Z dokončno onemogočitvijo Janeza Janše, ki je bil, kot rečeno, tedaj v zaporu, se je koalicija ukvarjala prvih nekaj mesecev. Njen cilj, odvzem mandata po krivem obsojenem politiku v zaporu, pa je bila edina resna tema tedaj v državnem zboru. Tudi mediji so to kar enoumno podpirali. Pravni strokovnjaki, nekdanji in sedanji profesorji prava, sodniki, ustavni sodniki so tej medijski in koalicijski oziroma Cerarjevi obsedenosti več ali manj soglasno nasprotovali; tudi Zakonodajo-pravna služba Državnega zbora. A to ni zadoščalo, da predsednik Mandatno-volilne komisije dr. Horvat v soglasju ali po predhodnem dogovoru s predsednikom Državnega zbora dr. Brglezom ne bi angažiral posebne skupine pravnikov, ki so jo sestavljali Pirnat, Ribičič, Zalar, Bauk in Ude. Ta je pripravila nek zmazek, pod katerega se ni hotel podpisati nihče od navedenih in s katerim se je dalo podlago Mandatno-volilni komisiji in Državnemu zboru za ugotovitev prenehanja mandata poslancu Janezu Janši. Koalicija in njeno podporno okolje je ta postopek tudi speljala. Pričakovana korist je bila prevelika, da bi se tej neumnosti odpovedali. Cilj posvečuje sredstva, pravi nekaj stoletij star pregovor. Pravne veličine koalicije – Cerar, Horvat, Brglez, ki so na volitvah dobili status profesionalnih politikov –, so se torej takoj na začetku mandata odločili za zavestno kršitev Ustave in volilnih zakonov. Med tem je bila tudi sodnica, poslanka SMC, ki je kasneje na enem izmed socialnih omrežij javnosti sporočila, kako si predstavlja poštimanje Ustavnega sodišča. Naj samo spomnim, da ravno v tem trenutku kadrovski postopki imenovanja novih sodnikov Ustavnega sodišča ravno potekajo. Bomo videli, kako se bo končalo. Oba procesa – sodni, zaradi obsodbe na osnovi indicev v zadevi Patria, in politični, zaradi ugotovitve prenehanja mandata – sta neslavno končala, eden na Vrhovnem sodišču, drugi na Ustavnem sodišču. Indična obsodba je propadla, ponesrečil pa se je tudi poskus ugotovitve prenehanja mandata. Opravičila za povzročeno osebno in politično škodo še vedno ni; da o čem drugem niti ne govorimo. Naravno pravo ima svoje zakonitosti, sodobni zagovorniki se ga prav nič ne sramujejo in v bistvu niso prav nič drugačni od tistih, ki so po 2. svetovni vojni masakrirali po deželah bivše države. Zato se zavestna kršenja Ustave še kar nadaljujejo, pred nekaj dnevi je koalicija sprejela fiktivna proračuna za prihodnji leti, in sicer brez enega od zakonov, s katerim je bil uravnotežen proračun in zamejen primanjkljaj. Koalicija je ta zakon na predlog Vlade, ker ni bil primeren za nadaljnjo obravnavo, zavrnila; proračuna pa kljub temu sprejela brez ene same spremembe katerekoli postavke. Vsak neuk državljan lahko ugotovi, da s proračunoma nekaj ni v redu: in res ni. Glede na trenutne razmere je primanjkljaj bistveno večji, realno bistveno večji, kot je izkazan, in znatno presega tiste dopustne magične 3 %. Tudi ugotovitev Evropske komisije, da proračun ni pripravljen v skladu z merili Evropske unije, je pričakovana in tudi objektivna. Ne bi bilo slabo, če bi predsednik Vlade, ministri in koalicijski poslanci pred odločanjem ponovno prebrali magnetograma nagovorov predsednika Vlade in ministrice ob predstavitvi proračunov. To je bilo 5. oktobra letos. Proračuna sta bila sprejeta tudi brez mnenja fiskalnega sveta – organa, zapisanega v Ustavi. Tega organa ni, vlada pa se niti ni in se niti ne trudi, da bi ga imeli. Nekdanji Cerarjev minister za finance dr. Mramor je v Državni zbor prinesel predlog kandidatov za fiskalni svet in tem kandidatom je kar sam pripisal, kateri stranki ali opciji so njegovi kandidati blizu. Vladni predlog je propadel, kandidate iz novega razpisa pa Vlada niti ni predložila v Državni zbor. Postopek je bil prekinjen, novega ni. In tukaj se moram odzvati na besede predsednika Vlade, ki je dejal, da se je Vlada glede kandidatov za fiskalni svet pogajala v Državnem zboru tudi z opozicijo. Niti enega sestanka za našo poslansko skupino ni bilo, preden se je oblikoval predlog kandidatov za fiskalni svet. Niti enega. Šele potem, ko je Vlada vložila predlog v Državni zbor, je prišel minister povedat, kateri njegov kandidat bi bil pa naši stranki bolj blizu. Na takšen način, gospod predsednik Vlade, boste težko prišli do nekega predloga, za katerega potrebujete 60 glasov. Kljub temu da ni fiskalnega sveta, je Vlada prišla v Državni zbor s trditvijo, da je proračun pripravljen skladno s fiskalnim pravilom. Sama sebi je izdala pozitivno ceno. Tako se spoštuje ustavnost in pravno državo v mandatu vlade, ki jo vodi ustavni pravnik. Če bi imeli fiskalni svet, proračuna za leto 2017 in 2018 sploh ne bi mogla biti vložena v zakonodajni postopek, ker bi ju fiskalni svet zavrnil. Še manj pa, da bi takšna proračuna sprejeli, potem ko se je umaknil še en zakon, ki je bil sestavni del vseh tistih številk, ki so bile tam napisane. Slovenska demokratska stranka in opozicija smo obstruirali končno sprejemanje proračunov, kajti ni bilo vredno vztrajati in dajati legitimnost nelegitimnemu početju. Nobena opozorila, nobene utemeljene pripombe niso zalegle. Ne ministri ne koalicija niso kaj veliko govorili, pri tipkanju pa ste bili kar strumni, brez napake. In to se zgodi vedno, kadar je treba potrditi kakšen nezakonit ali neustaven zmazek. Seveda nista problem samo proračuna za leti 2017 in 2018, tudi zaključni račun za leto 2015 je zmazek Cerarjeve vlade z veliko napakami in fiktivnimi zapisi. Računsko sodišče je ugotovilo, da evidence ne štimajo, da premoženje ni ustrezno poknjiženo in tako naprej; ampak koalicija je tudi ta akt soglasno potrdila. Očitno vlada in koalicija ne priznavata revizij Računskega sodišča, jih ignorirata. In zdaj samo sprašujem predsednika Vlade, kako lahko pričakujemo napredek, učinkovito, predvidljivo in pregledno delo, gospodarsko rast, prave ukrepe, če je vse zgrajeno na kršitvah ustave in zakonov, na lažeh oziroma fikcijah?! Naslednji primer kršenja Ustave. Ustavno sodišče je že v mandatu Cerarjeve vlade odločilo, da je treba zagotoviti enako, to je stoodstotno, financiranje javnih programov tudi zasebnim šolam. V odločbi je bil napisan datum, enoletni rok, ki se je iztekel 9. januarja letos. V Slovenski demokratski stranki smo večkrat opozorili, da je to neustavnost treba odpraviti. Dvakrat smo tudi predlagali novelo zakona, a spremenilo se ni nič. Zakona sta po uveljavljeni metodi padla. Aprila letos je predsednik Vlade obiskal Škofove zavode in takrat je metropolitu gospodu Stanislavu Zoretu, cerkvenemu občestvu in slovenski javnosti obljubil skorajšnjo popravo zakona, saj naj bi bil zakon že pripravljen. Od tedaj do danes je minilo že krepko več kot pol leta, a zgodilo se ni še prav nič. Kamere so ugasnile, dogodek je ostal ovekovečen, predsednik Vlade Cerar pa se obnaša, kot da ima spomin zlate ribice. Zakona v Državnem zboru še ni; tudi sedaj ga še ni. Zaradi zavestnega oziroma načrtnega neizpolnjevanja odločbe Ustavnega sodišča smo nedavno tudi proti ministrici dr. Maji Makovec Brenčič vložili interpelacijo, v kateri smo ji v petih točkah očitali odgovornost za neukrepanje in zavlačevanje priprave novele zakona, odgovornost za kršitev Ustave, opustitev dolžnega ravnanja in nespoštovanje ustavnega reda ter ustvarjanje neenakosti pred zakonom ter odgovornost za izgubljeno zaupanje v institucije pravne in socialne države. In veste, kaj je v odgovoru na navedbe iz interpelacije zapisala ministrica dr. Maja Makovec Brenčič? »Očitke, ki izhajajo iz navedene interpelacije, v celoti zavračam kot neutemeljene v vseh točkah.« To očitno laž je v odgovoru zapisala ministrica za izobraževanje, čeprav do danes še ni predložila zakona, in s prepričljivo podporo poslancev ostala na položaju. Za njo je stala vsa vlada, z ustavnim pravnikom Mirom Cerarjem na čelu, vsa koalicija in še nekaj drugih podpornikov se je našlo. Taka je ta etična revščina v tem mandatu. A vprašajmo se ali pa se vprašajte v vladni koaliciji, v vladi, kaj s takim odgovorom, ki je definitivna laž, ministrica sporoča vsem, ki se izobražujejo, pa tudi ostalim državljanom. Laž je vrednota; če se lahko zlaže ministrica in ostane na položaju, se lahko zlaže vsakdo. Vprašajmo se, kaj s takšno aroganco sporoča predsednik Vlade. Najbrž si misli takole: Mi si lahko privoščimo vse, prav vse. Mi smo ustava in zakoni, mi smo naravno pravo. Pred dnevi je bil na plenarni seji Državnega zbora obravnavan predlog ene od poslanskih skupin za spremembo Ustave. Šlo je za vpis pravice do pitne vode v Ustavo. Na sejo je prišel predsednik Vlade in 13 ministrov; predsednik Vlade si je tudi vzel čas za nagovor. Ko smo obravnavali proračuna in spremljajoče akte, ki jih lahko predlaga izključno Vlada, pa velik del časa v dvorani ni bilo niti enega ministra, ki bi odgovarjal na vprašanja poslancev. Občasno je sicer prihajala ministrica za finance, ki pa je imela toliko drugih opravil, da je bila večino časa tiho. Toliko o prioritetah vlade; v glavnem veliko časa za fototermine in slikanja; ko pa je treba braniti lastne predloge, pa vnema hitro mine. Dan ali dva nazaj je Državni zbor obravnaval tudi Vmesno poročilo preiskovalne komisije, ki preiskuje bančno luknjo. Na kolegiju sem posebej opozoril na to, da Vlada ni najavila časa, čeprav bi bilo to pričakovano. Predsednik Vlade Cerar je znan borec proti vsem nezakonitostim, veliko mu je do etičnosti, do spoštovanja Ustave in zakonov; to ima navsezadnje koalicija zapisano v uvodu in več drugih delih koalicijske pogodbe. Upravičeno smo pričakovali njegov nastop, njegov nagovor, saj gre za preiskavo največjih kriminalnih dejanj v slovenski zgodovini, ki so pogoltnile okoli 5 milijard evrov; ampak ni bilo nobenega odziva vlade. Predsednik Državnega zbora Brglez je dejal, da je to poslanska tema. Poslanska tema je bila tudi voda. Tam predsednik Vlade in 13 ministrov, tukaj nikogar, pa gre za največji kriminal te države. A kaj naj, ko je mama Zdenka dejala, da vsaka svinjarija ni kaznivo dejanje. Če ni mogel predsednik Vlade, bi lahko vskočil minister Klemenčič, prejšnji predsednik Komisije za preiskovanje korupcije. Domnevno tudi odločen borec za etiko in proti korupciji, ki je ne tako daleč nazaj preiskoval in preiskal bančno luknjo. Njegov senat je takrat sprejel tudi posebno poročilo. Kljub temu tedanji šef Komisije za preprečevanje korupcije Klemenčič s tedanjo Pogačnikovo komisijo, ki je preiskovala bančno luknjo, ni želel sodelovati. Na zaslišanjih je odgovarjal skopo, prikrival izsledke, poročila ni hotel predati preiskovalni komisiji. Kar pomeni, da se je njegova komisija za preprečevanje korupcije odločila odločno braniti sive eminence bančništva. To je bilo tedaj izredno slabo sporočilo slovenski javnosti, všeč samo bančnemu podzemlju. Taisti Klemenčič je sedaj minister za pravosodje, pripravil je tudi zakon, s katerim bi Državnemu zboru odvzel možnosti, da bi ustanavljal preiskovalne komisije. Preiskave bančne luknje, TEŠ in podobnih velikih zgodb, nedokončane tranzicije bi prenesel kar na vlado, kjer naj bi preiskave prevzeli oziroma vodili nekdanji upokojeni funkcionarji raznih institucij. Še tisto malo možnosti, ki jih ima Državni zbor, bi jo Državnemu zboru odvzel, da bi se afere lažje potlačile. Zakonodajno-pravna služba je zakon ocenila kot neustaven, zato je obtičal v zakonodajnem postopku. Klemenčič bi po tem zakonu postal še nadzornik oziroma usmerjevalec preiskav, v bistvu neke vrste neformalni vodja Komisije za preprečevanje korupcije. In z novelo Zakona o državni upravi si je za ta projekt že pripravil ekipo na ministrstvu. Pred nekaj dnevi se je minister Klemenčič vrnil tudi z ekskurzije na Islandiji. Tam so pred tremi leti končali vse sodne postopke, povezane z bančno luknjo, počistili banke in zaprli akterje; padla je tudi politična oblast. Za to so potrebovali samo dve leti. Razmere na Islandiji se normalizirajo, ker starih bremen ni več. Pri nas pa se preiskav še nismo lotili resno. Kmalu bo najbrž prišlo tudi do prvih zastaranj. Še kakšno posebno specializirano enoto boste ustanovili, enkrat ali dvakrat preložili spise, nekajkrat zamenjali vodstva institucij in organov, ki preiskujejo bančno luknjo, pa bodo sive eminence bančništva absolutno na varni strani. No, sicer sem in tja se koga le obsodi za kakšno drobnarijo, za katero je predhodno poravnal že vse obveznosti; ampak to so marginale. A pri nas ne predsednik Vlade ne minister nočeta niti govoriti pri poročilu parlamentarne preiskovalne komisije; nočeta se opredeliti do ugotovitev in sklepov v Državnem zboru. Nič ne predlagata, vlada tudi ni nič predlagala, da bi se kaj popravilo in tako naprej. Da ne spregovorita, ni v interesu javnosti; je pa v interesu tistih, ki so ju postavili na funkcije. Sive eminence bančništva ostajajo tudi po njuni zaslugi najbolj varovana državna skrivnost. Mehke noge imajo tudi preiskovalci, ki se vrtijo na obskurnih primerih in na način, ki ne prinaša odločnih ukrepov, rešitev in sankcij. Sicer pa kako razumeti predvolilna sporočila in zapise v koalicijski pogodbi o etiki, spoštovanju pravne države, o enakosti pred sodišči, o pravičnosti in tako naprej, če se razpravam o bančni luknji izmika in če si je Cerar za ministra za pravosodje izbral osebo, ki je kot najodgovornejši funkcionar Komisije za preprečevanje korupcije odgovoren za kršitev osmih zakonov, treh uredb in več drugih predpisov. Osebo, ki ni hotela Mandatno-volilni komisiji pojasniti podatkov o svojem premoženju, ki ni hotela predložiti računov za dograditev svoje hiše, ki je zavrnila odgovor, ali je bil tudi njegov senat Komisije za preprečevanje korupcije tisti, ki je koristil poceni avionske karte Adrie Airways, ki je v prijavi Državnemu zboru zatajil družbi svoje žene, ki ni hotel poročati, koliko poslov je z družbami v državni lasti v času njegovega vodenja KPK sklenila njegova žena Nina Zidar Klemenčič in tako naprej. So to kriteriji, na osnovi katerih je Miro Cerar izbral ministra za pravosodje?! Trditev gospoda Štefaneca na eni izmed sej v Državnem zboru drži, da so za Klemenčičem ostali na Komisiji za preprečevanje korupcije z glivicami nezakonitosti okuženi čevlji, kar je iz tega razvidno. Vendar podatki vseeno curljajo na dan. Včeraj je bilo povedano, da je Nina Zidar Klemenčič, žena Gorana Klemenčiča, za posle, povezane s Factor banko, pokasirala skoraj 900 tisoč evrov. Factor banka je bila do nedavnega v programirani likvidaciji, sedaj je pripojena DUTB, strošek te odločitve bo državo stal še dodatnih 50 milijonov. Le malo manj pokasira letno s pogodbo z Novo Ljubljansko banko tudi predhodnik Gorana Klemenčiča na čelu Komisije za preprečevanje korupcije – Drago Kos. Rok Praprotnik, ki je prej s Klemenčičem preiskoval bančno luknjo na KPK in najbrž tudi spoznal sive eminence bančništva, je takoj po odstopu s funkcije namestnika predsednika Komisije za preprečevanje korupcije dobil izvrstno plačano službo na Novi Ljubljanski banki. Najbrž zasluži precej več kot predsednik republike Pahor ali predsednik Vlade Cerar. Še vedno je tam, čeprav naj bi po nekaterih informacijah sedanja Komisija za preprečevanje korupcije ugotovila, da gre za etično sporno zaposlitev. Tudi brat šefa NPU oziroma Specializiranega državnega tožilstva Harija Furlana je zaslužil podoben znesek s prodajo ortopedskih pripomočkov eni od bolnic. Po razkritju je bila firma takoj zaprta, čez noč; mediji pa kakor da niso nič opazili. So ocenili, da tu razkrinkavanje ni v javnem interesu. Sicer pa kaj si lahko mislimo o teh zneskih okrog 800 tisoč evrov, ki se prelivajo v zasebne žepe? Kdo na kaj pomisli, morda na [[…]]? Ne bom nadaljeval. Ko so najodgovornejši za pregon bančnega kriminala – Furlan, Majhenič in Kozina – spomladi na tiskovni konferenci javno obelodanili, da jih v največje bančno brezno, Novo Ljubljansko banko, ne spustijo dlje od vratarja, se ni zgodilo prav nič. Ni bilo nobene udarne izjave ne predsednika Vlade, ne ministra Klemenčiča, ne ministrice Györkös; nobene napovedi, da bodo letele glave na Nacionalnem preiskovalnem uradu, Specializiranem državnem tožilstvu, SDH, NLB, nobene napovedi spremembe zakonodaje, popolnoma nič. Dnevni dogodek pač. Preiskovalci pa, kot da so s tem našli alibi za upočasnitev in odložitev preiskave. Se vam ne zdi, da gre pri preiskavah bančne luknje za eno samo sistematično norčevanje iz javnosti in za dvolična ravnanja. Zakaj se še vedno samo govori na splošno in ne o konkretnih imenih. Za povrh pa nam Cerar, Klemenčič, Kos, prej Simona Habič, sedaj Vid Doria predavajo o Grecu, o transparentnosti, prodajajo zgodbe o skorumpirancih v Državnem zboru in podobne pravljice. To je pač realnost. Samo primer, kaj se zgodi, če se ne pišeš pravilno. Klemenčičeva Komisija za preprečevanje korupcije je sprožila postopek proti enemu od županov, ker je v neki občini na javnem razpisu dobila posel družba, v kateri je bil direktor brat podžupana. V komisiji nista bila niti župan, niti podžupan, v sodnem postopku pa je sodnica ugotovila 20 kršitev, za vsako določila 400 evrov kazni, na koncu znese to 8 tisoč evrov. Ko Klemenčičev tast obnavlja svoj zasebni grad z javnimi sredstvi Ministrstva za kulturo, ki jih podobno kot v zgornjem primeru pridobi kdo iz javnih sredstev po javnem razpisu, pa Klemenčič kot tedanji šef KPK ni sprožil nobene preiskave in nobenega postopka pred sodiščem. Naj spomnim, da je Klemenčičev tast Franc Zidar samo leta 2013 dobil 154 tisoč evrov na razpisu od Ministrstva za kulturo za obnovo svojega gradu Lemberg, kar je bilo približno 10 % vseh razpisanih sredstev za ta namen. Niso pa bila to edina sredstva, skupaj so vlade od leta 2009 temu zasebnemu lastniku gradu dodelile več kot 380 tisoč evrov. Veliko, če vemo, da za obnove pomembnejših gradov, ki so celo spomeniki nacionalnega pomena, ni denarja. Klemenčiču sta v času, ko je bil minister za pravosodje, Vrhovno sodišče in Ustavno sodišče razveljavila dve odločbi iz časa, ko je bil šef KPK, zaradi kršenja človekovih pravic v postopkih, ki jih je vodil. A predsednik Vlade Miro Cerar mu še kar zaupa. Kaj je to drugega kot popoln odstop od etike, pravne in pravične države, od odgovornosti od načela enake obravnave. V začetku leta 2015 je minister za pravosodje Goran Klemenčič pripravil mini sodno reformo, s katero je več ali manj sforsiral uzakonitev priporočil Greca, se pravi nekih etičnih pravil, česar nima uzakonjeno nobena resna država v Evropski uniji; istočasno pa napovedal še obsežne spremembe oziroma sodno reformo že za konec lanskega leta. Sedaj smo konec leta 2016. Res je predlagal nekaj drobnarij, a reforme ne. Predloge Slovenske demokratske stranke in predlog državljanov z več kot 5 tisoč podpisi pa je zviška zavrnil. V tem času, kar je minister, se je znebil tudi nekaj škandaloznih izjav. Ko je prišel na dan notarsko overjen zapis o izjavi predsednika Vrhovnega sodišča Masleša, da je treba Janšo sfukati, in ko je dobila epilog zadeva Škrlec na generalnem državnem tožilstvu, je v Državnem zboru dejal, da proti Masleši ne more ukrepati, proti Fišerju pa ne bo ukrepal. Ko pa se je zapletlo pri Bavčarju, pa je dejal, da bodo letele glave na sodišču, če bo prišlo do zastaranja. Več kot jasno je, da minister za pravosodje Goran Klemenčič nima nobenih meril ali kriterijev, so samo naši ali vaši; pravičnost, ustavnost, zakonitost se merijo samo po naravnem pravu. Čas sprememb bo prišel. Vlada zamuja tudi z implementacijo direktiv, uredb, drugih aktov Evropske komisije in Evropskega sveta. Več predpisov se sprejema šele ob grožnjah s finančnimi kaznimi, čeprav je za sprejetje takih predpisov določeno daljše obdobje – vsaj leto, dve, marsikje celo tri leta. Kar je hujše, takih predpisov vlada nima niti v svojem normativnem programu. Če rečem po domače, v poslovnem načrtu. Ko pa nenadoma pride deadline, pa se zgodi zakon po nujnem postopku in vlada to obrazloži z grožnjo težko popravljivih posledic za državo. Prej dve leti, tri leta nič; potem pa težko popravljive posledice za državo, tako to vlada obrazloži. Nedavno smo obravnavali tudi interpelacijo ministrice za zdravje Marije Milojke Kolar Celarc. Za celo vrsto očitkov – od korupcije, nedela, političnega kadrovanja, podaljšanja čakalnih dob – je koalicija zmogla ugotoviti, da ne držijo, da so krivi drugi, prejšnje vlade in tako naprej; čeprav vsakodnevna dejstva in podatki govorijo drugače. Ministrica je nesposobna, tako je razumeti iz stališča Zdravniške zbornice, sindikata zdravnikov, dela poslancev koalicije in tudi javnosti. Ampak ne zgodi se nič. Predsednik Vlade ji zaupa, koalicijski poslanci, celo tisti, ki vedo povedati, da vlada na ministrstvu in posledično tudi v zdravstvu popoln kaos, so glasovali proti razrešitvi. Postavlja se vprašanje, ali si res želite izboljšanja razmer v zdravstvu. Zdravniška stavka je samo del problema. Glavni problem je tiha večina, ki potrebuje zdravstveno oskrbo, ki stoično čaka v čakalnicah, predolgih vrstah na prvi pregled ali operacijo. Za veliko ljudi bo to prišlo prepozno. Žal se ti ljudje ne dvignejo, ne protestirajo, pa gre za njihove zdravstvene, človekove in tudi človeške pravice. Zdravstvene pravice so plačali vnaprej kot neke vrste abonma, kot biankomenico za čas in razmere, ko bodo zdravstveno pomoč ali oskrbo potrebovali. Kaj pomaga bolnikom njihova solidarna socialistična zdravstvena blagajna, v kateri imajo naloženih desettisoče evrov, ko pa ne morejo na magnetno resonanco, specialistični pregled, na obsevanje ali operacijo takrat, ko jo potrebujejo?! Komu je namenjena ta solidarnost? Lobijem, raznim Mark Medicalom in drugim podobnim projektom, ki so ukradli zdravstvene pravice oziroma storitve prebivalcem in plače zdravnikom? In ti lobiji z umetnim veriženjem zaračunavajo pripomočke, zdravila, opremo s tri- do desetkratniki nabavnih cen, služijo s podražitvami investicij in z drugimi kriminalnimi prijemi izčrpavajo ali pa jemljejo, kradejo denar iz zdravstvene blagajne. In ne zgodi se nikomur nič. Do danes se, pa so podatki znani že kar nekaj časa, na področju zdravstva ni premaknilo nič. Ukinila se je samo ena družba, brata šefa Specializiranega državnega tožilstva Furlana. Preiskovalci in sodniki se delajo, kot da se ne znajo obrniti. Kakšnega portirja še primejo, dlje od tukaj pa ne gre, ne na bankah ne na zdravstvu. Pa še nekaj besed o drami z ugrabitvijo koroških dečkov. Sodišča so ugotovila kršitev Ustave in zakonov, ampak Anja Kopač Mrak ne popušča. Njeni iz centrov za socialno delo so šli tako daleč, da so otrokoma bolj omejili srečanje s svojimi starimi starši, kot velja to za najhujše kriminalce v zaporih. Stiki so dovoljeni eno uro in pol na mesec, potekajo pod nadzorom strokovnjakov centra za socialno dela. Kot smo slišali, več ali manj so vsi iz SD; in ti budno pazijo, da se stara starša in otroci ne bi spozabili. Za povrh so otroka, kot kaže, še prekrstili, dali so jima novo ime in priimek ter morda so ju celo tudi razdružili. Vložena je že druga interpelacija ministrice. Morda bo odločitev Državnega zbora tokrat drugačna, saj se ne more kar naprej uveljavljati naravno pravo, teptati človekove pravice in uničevati družine. Enkrat je treba take sposobne tirane umakniti s političnih in strokovnih funkcij. Tukaj ne gre samo za center za socialno delo, ampak tudi za tiste funkcionarje, ki s svojimi odločitvami, v tem primeru recimo mislim informacijsko pooblaščenko, ali z nezadostno aktivnostjo, kot je to zaznati pri varuhinji človekovih pravic, prispevajo k razkroju pravne in socialne zdrave ter družin. Vlada je v času migrantske krize opravljala razne čarter storitve, nadstandardno skrbela za nezakonite pribežnike, ni zaznala nobenih teroristov, kršila mednarodne sporazume, pravila, suspendirala schengen. Nobena opozorila niso zalegla, tiste, ki smo na to opozarjali, pa je predsednik Vlade Cerar razglasil za nedržavotvorne. Sedaj za to nedosledno delo vlade prihaja račun. Mrzlično se išče lokacije za migrantske centre in nastanitev tistih migrantov, ki bodo k nam vrnjeni iz evropskih držav. Številke vlada noče povedati, a ne bo majhna, če se išče kapacitete za več deset tisoč oseb. Kakšno je pričakovano breme za Slovenijo? Koliko se bo poslabšala varnost, porasel kriminal, podaljšale čakalne vrste? Od vlade ni odgovorov, so pa protesti državljanov. Na trditve iz naše interpelacije je vlada odgovorila z nekaj stavki, enega ali dva bom tukaj prebral. Zapisala je takole: »Trditev iz interpelacije ne drži. Pripravljene so teze za spremembo Ustave.« Ali pa: »Trditve iz interpelacije so netočne in zavajajoče, vlada tudi na področju zdravstva vztraja na načelu ničelne tolerance do korupcije.« Taki oziroma podobni stavki se v odgovoru vlade ponovijo skoraj stokrat. Vsi pa vemo, kakšno je stanje na področju zdravstva, saj dnevno prihajajo nove in nove in še slabše novice – čakalne dobe, srčna kirurgija, ortopedski pripomočki, stenti. Na ministrstvu za delo enaka zgodba, na drugih resorjih podobno. Na področju zdravstva se ne premakne nič. 10. 12., ko bi morala ministrica predložiti obljubljene reforme, bo vsak čas. Razen novih afer drugih informacij o kakšni aktivnosti ni. Vlada se hvali s politično stabilnostjo, s sodelovanjem v Ekonomsko-socialnem svetu, stroko, sindikati, civilno družbo. Pa te trditve držijo? Odgovor je – ne. Nobena vlada doslej še ni menjavala ministrov kot spodnje hlače, ta to počne. Ampak kljub temu so ministri še vedno Goran Klemenčič, Maja Makovec Brenčič, Anja Kopač Mrak in Marija Milojka Kolar Celarc. Nobena vlada v svoji sestavi ni trpela ministrov in državnih svetnikov, ki so bili vpleteni v zlorabe in kazniva dejanja, ki so si neupravičeno zaračunavali dvojne potne stroške, ki so si nezakonito izplačevali razne dodatke, dokazano kradli, na sporen način kasirali enormne honorarje. Ta jih ima in jim zaupa. Etika je popolnoma razvrednotena, pravna država in načelo enakosti prav tako. Cerarju je razpadel Ekonomsko-socialni svet. Iz njega so že pred časom izstopili delodajalci. Stavke se vrstijo, v času največje migrantske krize so stavkali policisti, zdaj zdravniki, s stavko grozijo sindikati javnega sektorja; vlada pa pravi, da je v državi vse v najlepšem redu. Vlada se je v odgovoru pohvalila tudi z rezultati. Zapisala je naslednje: »V prvih dveh letih je vladi pod vodstvom Mira Cerarja uspelo zvišati gospodarsko rast, zmanjšati zadolženost slovenskih podjetij, zmanjšati javnofinančni primanjkljaj, ustvariti presežek, znižati stopnjo brezposelnosti, zvišati donosnost družb v lasti države, olajšati življenje šibkejšim, odpraviti administrativna bremena« in tako naprej. Pa poglejmo nekatere od teh trditev. Na gospodarsko rast vpliva več dejavnikov, eden od teh je izvoz – prispevek vlade je enak nič. Državnih investicij je malo, na rast vplivajo potem samo investicije zasebnega sektorja. Padlo je črpanje sredstev iz sedanje finančne perspektive, poročilo je v Državnem zboru, na višjo porabo pa so morda najbolj vplivali migranti. Zmanjšala naj bi se zadolženost slovenskih podjetij, toda nižanje stroškov obrestnih mer je svetovni trend. Zmanjšal naj bi se javnofinančni primanjkljaj, splošni trendi v Evropski uniji in svetu, to je gospodarska rast, so splošni. Ukrepi vlade Janeza Janše delujejo; ni pa nič od ukrepov te vlade, vlada jih ne zna našteti. Žal je tudi proračun fiktiven, podatek o primanjkljaju ne drži, kot sem prej povedal, ga je Evropska komisija ocenila negativno. Vlada pravi, da je znižala brezposelnost za več kot 17 tisoč, ampak vprašanje je, kaj od tega drži. 8 tisoč ljudi se na leto izseli iz države, se pravi da ti ne obremenjujejo teh evidenc; vsaj 12 tisoč je dnevnih delovnih migrantov, predvsem v Avstrijo; več kot 3 tisoč jih je vlada zaposlila v javnem sektorju, kar stane proračun vsaj 180 milijonov evrov. Zaradi davčnih blagajn pa se je po podatku vlade, ki ga imate v odgovoru na našo interpelacijo, zaposlilo natančno 16 tisoč 806 oseb; praktično vse, kar naj bi se zmanjšalo na zavodu za zaposlovanje. To je rezultat. In zdaj hvaljenje s to znižano brezposelnostjo najbrž ni kakšen poseben dosežek. Administrativni ukrep je pobral vse tisto, kar je dosežek te vlade, uvedba davčnih blagajn. Hvalite se z donosnostjo družb v državni lasti. V proračunih za 2017 in 2018 je bistveno več odhodkov za dokapitalizacije, to je pokrivanje lukenj v državnem premoženju, kot je prihodkov od dividend, kar kaže na to, da je upravljanje z državnim premoženjem katastrofalno. Zdaj je pa še vprašanje, za koga čuvamo mi to državno srebrnino, kdo služi z njo, če ima država z njo samo stroške? Recimo kar zadeva kvaliteto upravljanja, pripojitev Factor banke in Probanke k DUTB bo stala 50 milijonov. Ta vlada je dokapitalizirala Adrio Airways z več kot tremi milijoni in jo prodala za 100 tisoč evrov anonimom iz davčne oaze, dogajanje s Palomo, DUTB, SDH. To je ena sama šlamastika z upravami in nadzorniki. Vsem gre samo za visoke plače in nagrade. Vsi se borijo samo za svetovalne in piar pogodbe. Posle dobivajo grozdi odvetniških in svetovalnih agencij. Naročajo in prekladajo se študije spornih in nezakonitih odločitev kolikor hočeš, denar pa odteka. Poslanci pa ne bi smeli nič vprašati, nič slišati ali nič videti. Na vprašanja vlada ne odgovarja, tudi ostali si po svoje razlagajo bančna in poslovna pravila. Večja je luknja, večja je bančna ali še kakšna druga skrivnost. Kar zadeva olajšanje življenja socialno šibkim pa tole, vrednotnice za priložnostne snažilke ali druge poklice najbrž ni olajšanje za njih. Hipoteke na socialnovarstveno pomoč tudi ni olajšanje življenja za te ljudi. Prevoznice, davčne blagajne za mlade kmete tudi ni nobeno olajšanje. Lovite pa razne kostanjarje, svečarje, male vinogradnike in tako naprej. Še bi lahko našteval ali pa naj bo to dovolj. Lahko še stokrat zapišete, da naše trditve iz interpelacije ne držijo, da so zavajajoče; a podatki so neizpodbitni. Za zaključek bom navedel samo enega. Slovenija je bila še leta 2008 po kupni moči prebivalstva z naskokom pred vsemi vzhodnimi članicami v Evropski uniji, pred Baltskimi državami in državami Višegrajske skupine; z naskokom. Je pa v tem času od leta 2009 naprej edina članica med naštetimi, kateri je kupna moč izrazito padla za 6 odstotnih točk, v vseh drugih se je kupna moč prebivalstva bistveno povečala. Čehi so naš že prehiteli, Poljaki so blizu in če bodo takšne razmere še dolgo trajale, bomo padli na raven držav, v katerih divjajo plemenske vojne. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, lepo vas pozdravljam! Dober dan. Že ob zadnji interpelaciji smo v Poslanski skupini Desus povedali, da je obnašanje predlagateljev neproduktivno in popolnoma neodgovorno do naše države. S stalnim vlaganjem interpelacij proti ministrom in ministricam, sedaj pa še proti celotni vladi, kaže, da vam je mogoče popolnoma vseeno za to državo. Hromite delo te vlade, njene administracije. V zadnjem tednu ste z več 100 poslanskimi vprašanji zasuli ministrstva, da ne omenjam, da danes sedimo že na sedmi interpelaciji v tem mandatu; vsaj ena pa še je pred nami. Želim si, da bila zadnja; a prepričan sem, da sigurno ne bo. Razumem, da imate kot opozicija za takšna dejanja vso pravico. Nadzor nad oblastjo je vaša legitimna pravica, a vi ste šli sedaj čez vse meje. Onemogočate normalno delo vlade, onemogočate spremembe, za katere se vsi prizadevamo; in tako blokirate normalno delo tudi parlamenta. Umetno ustvarjate izredne razmere, ki pa jih v resnici ni. Dragi moji kolegi in kolegice, mislim, da krize ni več, državi gre na bolje; in to že zadnja tri leta. Vse to se izkazuje tudi s sproščanjem strogih varčevalnih ukrepov. Ali vas morda boli dejstvo, da se dela kar dobro, da gremo v pravo smer? Moram pa reči, da nas v Desusu izredno veseli, da tudi v Slovenski demokratski stranki očitno podpirate našo koalicijsko pogodbo, torej lahko računamo tudi na vaš glas, ko bomo ustanavljali demografski sklad in sprejemali zelo pomembne druge odločitve, ki so pomembne za razvoj države ter za dobrobit državljank in državljanov. In zakaj pravim, da podpirate to vlado in njeno koalicijsko pogodbo? Zato, ker nam v interpelaciji očitate prav to, da ne spoštujemo lastne koalicijske pogodbe oziroma lastnega koalicijskega sporazuma. Vi torej podpirate program te vlade, kolegi, boljše opozicije bi si v tem trenutku težko želeli. Po drugi strani pa, kot rečeno, hromite delo vlade, kar je izjemno dvolično. Če si tako zelo prizadevate, da bi mi izpolnjevali naše koalicijske zaveze, potem je najbolje, da se nam pridružite v koaliciji; ampak mogoče je tu res malo šale. V zadnji Sobotni prilogi časopisa Delo smo lahko prebrali odličen članek z naslovom – Je resničnostni šov premagal politiko? Seveda ne gre zgolj za retorično vprašanje; gre za našo realnost. Moč argumentov in vsebina ne igrata več nobene vloge. Vaša politika napadanja, strahu in nestrpnosti pa vedno bolj prihaja na površje. Ljudje so vas na nek način, spoštovani kolegi in kolegice, prebrali, zato vsi vaši poskusi spodkopavanja te vlade in te koalicije ne ganejo več po vsej verjetnosti nikogar. Spet ste nam pripravili novo igro, novo predstavo za javnost, do jutri zjutraj; a večina javnosti vam ne zaupa več, pa ta igra je lahko nevarna. Ta igra nas lahko pripelje v neke druge čase pred 70 leti, katerih si verjetno nobeden ne želi. Politika ustvarja nove delitve; in to ni prav. To moramo presekati, moramo biti boljši. In današnji dan je prav to, šov ustvarjanja novih delitev, čisti blef brez dodane vrednosti. Si res želimo takšno družbo, mi in naši državljani?! Zagotovo ne. Temelji zahodne družbe so se v letošnjem letu močno zatresli; da bi se moralo kaj zatresti v naših lastnih glavah. Mi pa s temi brezsmiselnimi sejami, stalnimi napetostmi in risanjem katastrofalnih razmer le še poglabljamo že tako odklonilno mnenje javnosti do politike. In potem se čudimo, da ljudje v anketah ocenjujejo, da smo prav poslanci najbolj skorumpirani v tej državi. Jaz sem prepričan, da to ni res; ampak javnosti ni moč enostavno in preprosto prepričati, ker počenjamo vse to, kar počenjamo, ker smo ljudem nenehno na očeh, pred kamerami. Se kdaj zamislite in vprašate, kaj si o nas mislijo državljani, ki nas pravkar gledajo? Nič dobrega, če pogledamo ankete. Le kako naj imajo dobro mnenje o nas, ko pa iz dneva v dan, iz tedna v teden, iz meseca v mesec gledajo razprtije, ki k ničemur ne prispevajo. Za ljudi smo vsi isti, vsi smo prepirljivci, nič ne delamo in še bi lahko našteval. In politika si je za takšno stanje zagotovo deloma tudi sama kriva. Spoštovani kolegi z desnice! Na dolgi rok si zagotovo ne delate usluge. Predlagam, da se nehate igrati s čustvi državljanov in bodite konstruktivni. Nehajte izstopati v tem resničnostnem šovu, saj vsi vemo, da bi bile seje Državnega zbora pol krajše, če ne bi bilo kamer parlamentarnega programa. Naj se vrnem k današnji temi. Imamo vlado, ki ni idealna; priznam in priznamo. Kot seveda nobena pred njo, a ta vlada je edina, ki je bila po dolgih letih spet sposobna normalizirati državo. Omilili smo politične strasti, stabilizirali javne finance in Slovenijo vrnili tja, kamor spada že od nekdaj – na zemljevid gospodarsko uspešnih držav. In zdaj, ko gre državi bistveno bolje, je čas, da poskrbimo tudi za to, da bo šlo našim ljudem bolje. A žal ne gre vse čez noč. Tako kot krizo začutimo z zamudo, tudi okrevanje občutimo kasneje, kot bi si želeli. A nastavki so dobri, zdaj gremo lahko samo še navzgor. Zdaj, ko smo pospravili nered, je čas, da vsi skupaj zavihamo rokave in sprejmemo zakonske rešitve, ki nas bodo tudi dolgoročno ohranile med najbolj razvitimi državami sveta. Pred nami je prepotrebna zdravstvena reforma, čakajo nas demografski izzivi, poskrbeti moramo za določeno vzdržnost pokojninske blagajne, zato v Desusu delamo vse, da čim prej pridemo do demografskega rezervnega sklada. Poskrbeti moramo za ljudi, mladim pomagati do dobre izobrazbe in prve službe, upokojencem omogočiti varno starost, bolnim zdravnike, razbremeniti gospodarstvo in pognati infrastrukturne projekte. Pred nami je še mnogo izzivov, zato bi si želel tudi pomoč opozicije. Bomo zmogli kdaj stopiti skupaj, vsaj ko gre za velike stvari?! Dobro veste, da znamo biti tudi mi kritični do naše lastne vlade. Veste, to je podobno kot v družini, to je posebna družinska ljubezen, gre za konstruktivno kritiko, ker želimo biti še boljši. In logično je, da vedno obstajajo možnosti za izboljšave. Veste, najlažje je biti v opoziciji in temu primerno je tudi najlažje kritizirati, vse. In obljubljati nekaj, kar ni realno, da se doseže. Mi smo to odgovornost prevzeli in zato se moramo obnašati preudarno, upoštevati moramo finančne okvirje, hkrati pa skrbeti za dobrobit vseh državljank in državljanov. Ni lahko, vsakdan moramo tehtati med različnimi ukrepi, prijaznimi in manj prijaznimi; a vse to delamo v dobro države ter državljank in državljanov. Ni preprosto, od nas so odvisne usode ljudi, tudi od nas vseh tukaj. A smo ponosni, da so nam prav ti ljudje zaupali, da jih zastopamo po svojih najboljših močeh. Tako si mislimo vsi. Saj veste, kako pravijo – Kdor dela, tudi greši. Biti populist, spoštovani kolegi, pa je najlažje. V Desusu smo trden člen te koalicije in tako bo tudi v prihodnje.
Pred nami je še zadnje stališče poslanskih skupin. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Samo spomnim, če slučajno kdo gleda televizijo, da imamo to državo že 25 let, da smo v tej državi naredili že kaj dobrega, da smo v tej državi naredili tudi kaj slabega in da se ta država ni začela pred tremi leti. Da danes na tem mestu, spoštovani in spoštovane, razpravljamo o interpelaciji celotne vlade, nas, Socialne demokrate, niti najmanj ne preseneča. Pa ne zato, da bi vsaj tokrat imeli argumenti interpelacije neko težo, ki bi jo bilo za pričakovati ob tovrstnem manevru morda tudi od največje opozicijske stranke kot predlagatelja, ali pa da bi bil nek globlji namen te interpelacije iskanje nekih rešitev. Žal, predlagatelji se tudi tokrat niso izneverili svoji nameri, da s to interpelacijo zgolj in samo želijo zaustavljati delo vlade, imeti svojih pet minut pod medijskimi žarometi – no, 16 ur – in da znova oblečejo kostum rešiteljev Slovenije. Kostum, ki smo ga enkrat že videli, in hvala bogu samo enkrat. Mi smo videli vse rešitve, ki jih je ta kostum pripeljal. To je bilo že vse videno in vse tudi slišano. Bolj poglobljenih analiz si tudi tokratna interpelacija o delu te vlade, gospe in gospodje z moje desne, ne zasluži. Pa ne, da si ne bi Socialni demokrati želeli konstruktivne razprave o perečih temah, ki jim moramo v prihodnosti posvetiti vso pozornost; temveč ker smo se znova in znova, pa ne samo ta vladna koalicija, ampak vsa država, gospe in gospodje, dobesedno prisiljeni ukvarjati s kompleksi Slovenske demokratske stranke, namesto da bi se ukvarjali s problemi te države. Ta interpelacija ne preseneča. Morda malce bolj to, da se je Slovenska demokratska stranka odločila, ker verjetno običajni prijemi ne prijemajo več, da ne vlaga več interpelacij ministrov in ministric, temveč da vloži največjega aduta, da interpelira vso vlado. Imel sem pa vmes občutek, da smo na interpelaciji gospoda Klemenčiča. Na drugi strani pa ne bomo presenečeni, če bomo taki interpelaciji verjetno priče že čez kak mesec dni, če ne bo kaj drugače. Ker poznamo recepturo Slovenske demokratske stranke za interpelacijo, kako se loteva interpelacije – zavrti se interpelacijski boben v prostorih Slovenske demokratske stranke, v njem so imena ministrstev, ki imajo v danem trenutku največ medijskega prostora, ko pade ven srečni minister oziroma ministrica, se nabere nekaj klipingov na to temo, doda se veliko populizma, četudi gre za otroke, ne ozira se na argumente, ker ti škodijo, in ob pravem trenutku se vloži interpelacijo. In tako naprej in tako naprej, do te sedme interpelacije, ki smo ji priča danes. Ko te interpelacije minejo, pa se v vmesnem času ukvarjamo s preverjenimi temami – partizani, domobranci, pretvarjanje polpretekle zgodovine, iskanje vohunov, spletke in zarote tranzicijske levice – in z vsemi idejami, kaj se dogaja v Murglah. To je recept, ki ga Slovenska demokratska stranka na nek način zna in zmore. Spoštovani, veseli smo, da si je predlagatelj te interpelacije vzel čas in prebral koalicijsko zavezo. Iskreno povedano, včasih je tudi jaz ne najdem. Verjetno to zanj ni bilo najbolj prijetno branje ali pa delo, ko je ta zaveza v nasprotju z duhom vsega tistega, kar kot suho zlato na nek način hvali predlagatelj. In to, da je treba v čim večji meri privatizirati naša podjetja, da je treba zasebno postaviti v enak položaj, ampak z davkoplačevalskim denarjem, da to počnemo v zdravstvu, da to počnemo v šolstvu. Da ne govorim, razlika med našo davčno politiko in vašo davčno politiko; predvsem pa je ekonomska politika te koalicije nasploh za predlagatelja sila boleče področje. Pa veste zakaj? Ker se še danes popravlja posledice, ki jih lahko označimo kot davčno in gospodarsko apokalipsa izpred nekaj 10 let. Jaz imam, za razliko od nekaterih vaših poslancev, srečo, da sem bil tukaj takrat, ko je bila ravno takrat vodena s strani Slovenske demokratske stranke. Takrat se je pregrevalo gospodarstvo pod raznimi davčnimi odpustki, slovenske javne finance so bile v slabi kondiciji in pojavila se je tudi finančna kriza; da o zamenjavi starih dobrih direktorjev takrat ne govorim, da o mešetarjenju v podjetjih takrat ne govorim in da ne govorim tudi o ideji, kako sprivatizirati podjetja preko, kot je gospod Janša rekel, ker to je njegova beseda, tajkunskih povezav. Ampak zaradi teh dejanj imamo bančno luknjo, je pa treba tudi nekaj priznati, to pa jaz osebno priznam, po tej vaši vladi je prišla vlada Boruta Pahorja. Tudi mi bi lahko takrat kaj drugače naredili, pa žal nismo naredili tistega, kar bi morali v tistih časih najprej narediti, to pa je sanirati bančni sistem. Ampak v življenju je priznanje tudi dobronamerno. Vrnimo se, dragi moji, k interpelaciji. Poudarjam, Socialni demokrati si nikoli ne bomo dovolili, da bi oporekali poslovniškim možnostim opozicije, da vlaga interpelacije; ne moramo pa pristati na logiko, da te interpelacije bolj kot na vsebini pridobivajo status tiskovne konference ene stranke, ki se sklicuje v Državnem zboru in si dela na nek način svoj populizem. Prej mi je poslal prijatelj mesidž, kako to zgleda od zunaj. Izgleda tako, kot da se bildata dva, na eni strani gospod Janez Janša, na drugi strani gospod Miro Cerar, mi smo pa nekje vmes, ki malo plavamo sem in tja. V življenju je najlažje biti zagrenjen in vseskozi samo kritizirati; težko pa je karkoli izboljševati, še težje pa je karkoli narediti. Z odgovornostjo nekaj narediti smo bili Socialni demokrati soočeni takrat, ko smo vstopili tudi v to koalicijo, in smo pripravljeni prevzeti odgovornost. Pripravljeni smo bili prevzeti odgovornost tudi zato, z namenom, da se bo naš program lahko v največji meri tudi uresničeval, naše vrednote. In če kaj, smo Socialni demokrati v tem delu v teh dveh letih lahko na nek način zadovoljni, predvsem smo lahko zadovoljni z delom naših treh ministrov, ker smo dokazali, da smo kredibilna politična stranka, ki zna sodelovati, ki zna delati in ki zna prevzemati odgovornost. Seveda ima lahko tudi vsaka zgodba svoj začetek in tudi konec. Tukaj pa se začnejo in končajo tudi nekatere vrednote, ki jih Socialni demokrati nikdar ne bomo povozili, če lahko temu tako po domače rečem. V prid temu tudi govorijo rezultati – pozitivni gospodarski in javnofinančni kazalniki. To, kar sem na začetku rekel, to ni delo samo te vlade, ki smo ji mi ta trenutek prisotni. Nekatere in pomembne naloge je prejšnja vlada naredila in zmeraj bom javno rekel, da tudi ta ZUJF, ki ga je Janševa vlada prinesla takrat, je pomagal, ker če bi bil tako slab, bi ga verjetno tudi v tej vladi zamenjali oziroma spremenili; pa ga nismo. Hočem povedati, da so nekateri uspehi lahko tudi deljivi. Ni za uspeh odgovorna samo ena vlada in ni za neuspeh odgovorna samo ena vlada. Danes se ponavlja, da imamo gospodarsko rast, da je javnofinančni primanjkljaj manjši kot 3 %; to drži, gospe in gospodje. Stopnja brezposelnosti, hvala bogu, se je zmanjšala pod 100 tisoč ljudi in jaz mislim, da je to dobro. Socialni demokrati z dvema ministricama in enim ministrom vemo, da nam nič ni podarjeno in da smo sprejemali prave odločitve; in to odločitve tudi v pravem času te vlade in tudi prejšnje vlade. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki ga vodi Anja, je ogromno naredilo na programu aktivne politike zaposlovanja. Pri tem je pripravilo niz ukrepov, ki imajo sedaj dobre kazalnike zaposlovanja. V letih 2014 in 2015 se je zaposlilo okoli 50 tisoč mladih brezposelnih, starih do 29 let. Za 40 % se je povečal izhod mladih v zaposlitev v roku štirih mesecev po prijavi v evidenco brezposelnih. Bilo je za 2 milijona evrov odpisanih dolgov najrevnejšim. Zvišala se je, gospe in gospodje, denarna socialna pomoč za 97 tisoč otrok v letošnjem letu. 97 tisoč otrok tudi prejema višji otroški dodatek. Za pet dni se je povečal očetovski dopust; 3 tisoč 218 študentov in dijakov prejema štipendije in še bi lahko našteval. Kot sem prej rekel, da včasih naredimo tudi kakšno napako, v vladi predsednika Pahorja smo naredili eno napako na socialnem delu, ki jo sedaj popravljamo, ampak treba je to tudi priznati. Govorim o vračilu prejete pomoči za prejemnike varstvenega dodatka in denarne socialne pomoči za tiste, ki imajo v lasti nepremičnino, vredno do 120 tisoč evrov. To bomo tudi sedaj popravili. Res je, da nam to sedaj malo omogoča tudi to, da je mogoče ta trenutek malo več denarja v proračunu. Če se ustvarim pri Ministrstvu za obrambo, pri ministrici Andreji Katič. Osebno se bori za pomen urejanja primernega in primerljivega statusa naših vojakov. Prav ti so bili v času največjega varčevanja znotraj sistema obrambe najbolj prikrajšani. Socialni demokrati smo tako prepričani, da bo celotna vlada prisluhnila argumentu ministrice za večji napor pri izboljšanju pogojev za delo v naši vojski in da bo približno isto deležna podpore kot ministrica za zdravje. Na področju kmetijstva se je vendarle prekinilo s slabimi praksami upravljanja z državnim gozdom in s tem povezanim mešetarjenjem; to je rezultat dela našega ministra Dejana Židana. Prav tako se zelo uspešno izvajajo projekti promocije za spodbujanje predelave in oskrbe s hrano. Program razvoja podeželja nam bo v obdobju 2014–2020 prinesel za 1,1 milijardo evrov sredstev in še bi lahko našteval. Tudi napor ministra Židana za promocijo hrane izven naših meja v Evropi, na primer na Kitajskem, že kaže prve rezultate. To je le nekaj izmed mnogo poudarkov, ki jih bomo med današnjo razpravo lahko še slišali; in tudi kóntra argumentov, česa vse nismo naredili oziroma kaj bi morali še narediti. Socialni demokrati smo že ob vstopu v koalicijo podarili, da je treba ukrepe še v večji meri kot do sedaj usmeriti k ljudem, to nam zdaj tudi to omogoča; da se morajo učinki gospodarske rasti poznati na življenju ljudi, gospe in gospodje. Za nami je namreč težko obdobje, ki ga lahko kratko malo poimenujemo obdobje velike proračunske luknje; reševanje slednje pa je žal prevečkrat postala in ostala prva prioriteta spoprijemanja z izzivi. Le-ti pa v Sloveniji niso samo finančni, so predvsem strukturne narave in to bo treba tudi storiti. Danes se soočamo z vprašanji zdravstvene reforme, z ostalimi aktualnimi vprašanji v zdravstvu, na primer z daljšimi čakalnimi vrstami. In ko moramo v luči demografskih trendov na novo vzpostaviti vire financiranja za pokojnine prihodnjih generacij, še v večji meri stabilizirati trg dela na način, da bo ta onemogočal prekariat, bomo morali ne samo v politiki, temveč v celotni družbi težiti k sprejemanju odločitev, k sprejemanju sodelovanja; predvsem pa k takšnim odločitvam, ki bodo slonele predvsem na dogovoru. Da je le-ta še kako pomemben, nas opominja tudi obdobje zadnjih mesecev, ko se je s sindikati javnega sektorja iskalo možne rešitve glede sproščanja varčevanja v javnem sektorju in iskanje dogovora z zdravniškimi sindikati. Gospe in gospodje, ne gre samo za politiko te vlade, gre za gradnjo nekega minimalnega zaupanja, da bomo uspeli prav in v tem času, ko nam še gospodarstvo narekuje lahko ta tempo. Vendar brez zaupanja in brez dogovorov nam tega ne bo uspelo. Če bomo imeli fige v žepu in če ne bomo spoštovali stiska roke in dane besede, nam vse lepe besede ne bodo pomagale. Socialni demokrati bomo ostali zvesti in zavezani k uresničevanju zavez o tem; predvsem tistih zavez, ki kot socialdemokratska stranka z dolgo tradicijo zagovarjamo vse te vrednote in nismo nek strankarski projekt. Seveda čakam na odzive iz opozicije. Upam pa, da bomo znali dokazati, da smo v tej državi vsi enaki, da lahko na nek način med seboj tudi sodelujemo ne glede na razlike in če se nekaj dogovorimo, se teh besed tudi držimo. Hvala lepa.
Hvala vsem. Preden dobijo besedo za razpravo še poslanke in poslanci ter ministrice in ministri, dovolite, da dam besedo še predstavniku predlagatelja gospodu Janezu Janši. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ko sem prej poslušal gospoda Cerarja, ko je odgovarjal na interpelacijo, sem dobil občutek, da je govornik zgrešil državo. Meni se zdi to razumljivo, če to naredi kakšen od poslancev Združene levice, ki še vedno živijo v Venezueli, saj je to njihov vzor; in oni so opozicija. Če pa to naredi predsednik Vlade, je pa to malo problematično, ker smo od tega, kako se upravlja z državo, odvisni vsi. Predsednik Vlade je govoril o trojki. Leta 2014, ko so gospoda Cerarja poslali na volitve kot nov obraz, ni bilo nobenega govora o trojki, ki naj bi reševala Slovenijo. Takrat je bila dilema, ali se slovenske banke sanirajo izključno z denarjem slovenskih davkoplačevalcev preko najema dragega komercialnega kredita, državnega, ali z denarjem iz Evropskega sklada, ki smo ga ravno takrat skupaj ustanovili in v katerega tudi Slovenija plačuje, ker je bil denar zastonj; in ker se ta zadolžitev ne bi štela v državni dolg, kar pomeni, da bi Slovenija figurirala z nižjim dolgom v BDP višje tudi pri komercialnem zadolževanju, pri zadolževanju podjetij in tako naprej. Ne, vlada je rekla – bomo suvereni, tega denarja nočemo. Kajti s tistim poceni denarjem bi prišli tudi pogoji, ki bi preprečili, da se rop slovenskih državnih bank ponovi še enkrat, še tretjič. Teh pogojev nekateri niste hoteli sprejeti, tisti, ki ste bili že takrat v vladi, pa nekateri, ki se danes s tem kitite. Temu ste rekli branjenje slovenske suverenosti. V bistvu je šlo za obrambo enakega, v narekovaju, nacionalnega interesa, kot je bil tisti, o katerem je govoril Milan Kučan leta 2002 ali 2003 v Mariboru, ko je Factor banko razglasil za nacionalni interes. Ta nacionalni interes, to suverenost ste branili s tem, ko ste zavrnili poceni denar iz sklada, v katerega sami prispevamo; porablja se pa za sanacijo španskih bank, pa Španija zaradi tega ni nič manj suverena. Gospod Cerar, ki občasno sedi na Evropskem svetu, najbrž ve, da beseda nesuverene Španije, ki je dobila ta denar, najmanj toliko zaleže kot beseda suverene Slovenije, ki tega denarja ni vzela. In sedaj to plačujemo mi, naši sinovi in bodo odplačevali naši vnuki, ker gre za ogromna sredstva. Z dvakratnim ropom slovenskih državnih bank, ki so bile v tem času razglašene za vprašanje suverenosti in slovenskega nacionalnega interesa, se je vsem, ki danes v Sloveniji plačujejo davke in imajo volilno pravico, ukradel en avtomobil. Vsakemu Slovencu se je s tem dvojnim ropom iz slovenskih bank ukradel en avtomobil. To si lahko vsak predstavlja. In to breme bo šlo tudi na prihodnje generacije. Tisti, ki je pozabil na koledar in še vedno straši z neko trojko, pred katero naj bi rešil Slovenijo, kandidirali ste junija in julija leta 2014, tisti pozablja, da se danes Slovenci bojijo neke druge trojke. To je pa trojka, bom naštel po abecedi – Cerar, Erjavec, Židan. Te trojke se danes Slovenci bojijo. 80 % ljudi v Sloveniji je prepričanih, da ne gremo v pravo smer; in imajo prav. Na te dvome in stiske ljudi se ponuja odgovor – Slovenijo smo politično stabilizirali, Slovenija je politično stabilna. Ko je dr. Miro Cerar izgovarjal te besede, je njegov koalicijski partner Dejan Židan v preddverju tega državnega zbora dajal izjave za novinarje, kjer je dejal, da jutri ne bodo podprli dogovora, ki sta ga sklenila ministrica za zdravje s podporo predsednika Vlade z zdravniškim sindikatom. Če je to politična stabilnost ŕ la demokracija, potem ne vem, kaj je politična nestabilnost. Obstajajo pa tudi druge vrste politične stabilnosti. Politično stabilna je Severna Koreja. Absolutno je politično stabilna. Kuba je že 60 let politično stabilna. SFRJ je bila politično stabilna, dokler ni razpadla. Povsod, kjer se kršijo temeljna demokratična pravila in temeljne človekove pravice, gre za zelo stabilne države. In do takšne stabilnosti se pride na različne načine, ponekod z vojaškim udarom, ponekod s krvavo revolucijo in genocidom, ponekod pa tako, da se ukrade volitve, ponekod tako, da nekdo, ki je predsednik Sodnega sveta, pokadruje celo plejado sodnikov, ti sodniki potem po krivem obsodijo njegovega političnega nasprotnika, on gre na volitve, zmaga in se s tem hvali ter mu ni nič nerodno tudi potem, ko Ustavno sodišče takšne sodbe razveljavi. Nobenega opravičila, nobenega dostojanstva, nobene časti, tudi nobene dostojnosti. Temu pravite vi politična stabilnost?! Tako je bilo prej pompozno ne samo v nastopu dr. Cerarja, ampak tudi pri nekaterih drugih s strani koalicije; tukaj predava, kako vse cveti v Sloveniji. Mi je prišel na misel stavek, ki sem ga slišal v tistem dokumentarcu o Jugoslovanski ljudski armadi, ki ga je hotela vladna televizija na vsak način cenzurirati potem na arhivu, ko je bil že objavljen. Tam je en izsek, kjer bivši jugoslovanski diktator Josip Broz pravi: »I ja se čudim, da sve ide tako dobro«. Tudi jaz sem presenečen, da tako lepo živimo. Vemo, kako je končala Jugoslavija. Pa poglejmo sedaj nekaj podatkov, poleg tega kar je bilo že predstavljeno, ki so razlog za to zadovoljstvo in cvetenje. V Sloveniji je nekaj 100 tisoč upokojencev, ki dobivajo mizerno pokojnino. Nekdo, ki je delal 40 let, se pravi polno pokojninsko dobo, in je moški in je delal v nekem težkem poklicu, ne pa v državni upravi, ne v policiji in vojski, dobi danes minimalno polno pokojnino 440 evrov. Istočasno imamo v tej državi zakonodajo, ki predvideva za nekoga, ki ni delal niti enega dne, moškega, ki je dopolnil starost 63 let, varstveni dodatek, ki znaša 449,8 evrov. V naši tako imenovani socialni državi dobi deset evrov več tisti, ki ni delal niti enega dne, kot tisti, ki je delal 40 let, polno delovno dobo. Tukaj ne gre za en primer, gre za desettisoče ljudi. In še za stotisoče, ki so mogoče malo nad tem. Kako naj bodo ti ljudje zadovoljni? Ne samo zaradi tega, ker imajo nizek dohodek, ampak ker vidijo to krivico. Ali pa nekdo, ki ima neko staro bajto nekje na Kozjanskem oziroma neko parcelo, pa je prej dobival neke socialne transfere, potem pa je prišla socialna vlada Socialnih demokratov s socialnim ministrom za delo v času vlade gospoda Pahorja in se je to vse dalo v oklepaj. Takšen ne more več dobivati te pomoči in transferov, razen če se odpove tej lastnini. Koga je to prizadelo? Bogato meščansko elito po centrih nikakor ne, ampak najrevnejše sloje po slovenskem podeželju. Socialna vlada socialne stranke je to naredila. Neznosno je to manipuliranje z dvojnimi merili. Če ima neka vlada dobro gospodarsko rast, je to slabo, je to pregrevanje, je to ustvarjanje luknje; če ima neka vlada komaj pozitivno rast, je pa to dobro, vse cveti, smo stabilizirali in smo rešili suverenost Slovenija. Če je 2 % gospodarske rasti nekaj dobrega, potem je 4 % še enkrat boljše, v normalni državi, kjer je pač matematika takšna, kot je. Ne pa socialistična. Prej smo poslušali gospoda Hana, ko je govoril, da je zdaj izvedena neka resna davčna reforma; ne pa tista v mandatu 2004–2008, ki je jo je izvedla naša vlada, češ da je tisto povzročilo težave. Prvič, težave, ki jih je tista davčna reforma povzročila, so težave v narekovajih. Mi smo takrat z nižjimi davki dobili večje prihodke v proračun. Leto 2007 je prvo leto, ko smo imeli ne manj kot 3 % primanjkljaja, s čimer se zdaj hvalite, ampak smo imeli presežek v državnem proračunu. In da bo stvar še bolj zanimiva, gospod Han, kolikor vem, ste vi vsi glasovali za tisto davčno reformo. Takrat je bil sklenjen sporazum, mi smo ponudili sodelovanje celotni opoziciji, imeli smo partnerstvo za razvoj. V okviru tistega partnerstva je SD konstruktivno sodelovala večino časa, razen tik pred volitvami, smo uskladili 58 sistemskih zakonov, tudi vse davčne. Davčne stopnje, kot so bile takrat predlagane, so bile kompromis, ki je bil dosežen z vami. Zraven ste bili, glasovali ste za tisto in hvala vam za to, Sloveniji je šlo dobro. V mandatu 2004–2008, ki se ga zdaj skuša prikazati kot nekega krivca za to, kar ste počeli kasneje, ste imele vse takrat obstoječe opozicijske stranke možnost sodelovanja pri upravljanju državnih podjetij in ste na veliko predlagali svoje kadre. Gospod Han, vaš gospod Križanič je sedel v vseh možnih nadzornih svętih državnih podjetij, od elektrogospodarstva do ne vem česa; pa še vrsta podobnih kalibrov, ki ste jih predlagali, je mirno šla. Natančno ste vedeli, kaj se tam dogaja, sodelovali ste pri upravljanju in nadzoru. In v tistem času 2004–2008 se je blaginja v Sloveniji realno povečala za 24 %. Ne nominalno, za 24 % so se realno povečale plače in pokojnine so se usklajevale s plačami. Za 24 %; ne za 0,6 %, kot zdaj usklajujete pokojnine in se norčujete iz upokojencev. Če so pozitivni gospodarski rezultati dobri v enem mandatu, so najbrž dobri tudi v drugem. Od človeka, ki ukrade volitve, ni možno pričakovati opravičila, zato ga tudi ne bom terjal. Pri lažeh, ki so bile prej izrečene, gre za fiskalni svet. Mi smo nasprotovali mehčanju zlatega fiskalnega pravila, ki je v Ustavi, z ustavnim zakonom. Zato tiste vaše vmesne variante nismo podprli. Ko pa je bil zakon sprejet, smo bili pripravljeni konstruktivno sodelovati pri vzpostavitvi tega organa in v zadnji rundi smo tudi predlagali člana, vendar noben predlog ni šel naprej. V ponovljenem razpisu ste se odločili, da noben od kandidatov ne ustreza. V bistvu vam ni ustrezal organ, ki bi dajal mnenje o proračunu, kjer bi enako mnenje, kot ste ga dobili od Evropske komisije, dobili tudi od fiskalnega sveta; in bi bila to dodatna težava za vlado. Zato fiskalnega sveta nimamo in imamo neustavne proračune. In nikomur nič. Pravite, da obiskujete regije. Ja, koliko ste jih obiskali v dveh letih? V Sloveniji je 12 statističnih regij, pokrajin žal še ne zaradi kolegov tam na levici, ki so blokirali usklajene rešitve leta 2008, ko je bil celoten korpus zakonodaje pripravljen. Imamo 12 statističnih regij, normalna vlada obišče vsaj eno regijo na mesec, se pogovori z ljudmi, nosilci razvoja, predlaga, poišče rešitve. Administracija že v pripravah na tak obisk naredi veliko, ker morajo odgovarjati na odprta vprašanja. Vsak tak obisk je pomemben. Tudi ti so pomembni, ki jih vi izvajate, ampak približno enkrat na štiri mesece. Do konca mandata boste obiskali približno dobro polovico regij. Mi smo v enem mandatu obiskali vsako regijo dvakrat in vedno smo našli ogromno zadev, ki jih je bilo treba rešiti. Če bi imeli koledar, ki ga zavračate, bi si morda termine vnaprej zapisali, pa bi stvari normalno tekle. Ko se ne rešuje realnih problemov ljudi, se skuša javnost, javno mnenje zaposliti s floskulami in neumnostmi. Še iz prejšnjih mandatov se spomnim nekega pogovora s pokojnim Drnovškom, ko ni bil več predsednik Vlade. Nekoč sem ga vprašal: »Zakaj ste predlagali tisto razpravo o nacionalnih simbolih; saj veste, da nikoli ne bo dvotretjinske večine v Državnem zboru za neko novo zastavo in grb, zdaj se je pa cela Slovenija eno leto s tem ukvarjala.« Je rekel: »Ravno zato. Zato smo to predlagali, da razpravljate o simbolih, ne pa o vladni politiki.« To je to. In namesto simbolov smo zdaj dobili vodo v Ustavi. V Evropski uniji je trenutno 28 držav članic, nobeni se ni zdelo pametno zapisati pravico do vode v ustavo, ker je to samoposebiumevno. Vi ste si tu izmislili nevarnost, problem, ki je umeten; in zdaj govorimo o tem, kako to uspešno rešujemo. Vržeš si poleno na cesto, rečeš – oh, glejte, ovira; odstraniš oviro in si uspešen. Genialno! A kaj imajo ljudje od tega? Hkrati pa s tem, ko se hvalite, da ste zapisali pravico do vode v Ustavo – ne vem, katera neumnost bo naslednja na vrsti –, se minister za kulturo spomni in predlaga obdavčenje interneta. Pravico do interneta je treba zapisati v Ustavo, pravico do te komunikacije je treba zapisati v Ustavo in na ta način zaščititi to novo polje svobode, ki se odpira ljudem, samostojnim posameznikom, pred takšnimi birokratskimi in dogmatskimi popadki, kot je ta, da se obdavči internet. To je nekaj, kar danes uporabljajo praktično vsi kot vodo. Vi bi to obdavčili, regulirali, kot je rekel tudi gospod Peršak. Seveda, ti totalitarni popadki so nekaterim očitno v genih. Če ne prej, mislim, da je ob tem predlogu slovenska javnost, pa še posebej mlada generacija, spoznala, kakšno vlado so volili, če so slučajno volili za te tri stranke, ki hočejo obdavčiti internet. Ljudje božji, norostim ni konca. Predsednik Vlade se je pohvalil, da so sprejeli nov zakon o pokopu in grobiščih. Veste, kaj ste naredili s tem zakonom, če odstranimo razne honorarje za člane komisije, ki se s tem ukvarja?! Zdaj ste vzpostavili sistem, ki tudi med mrtvimi deli ljudi na prvo- in drugorazredne. Če odkrijete nekje na svojem vrtu neko truplo, človeške ostanke, morate to prijaviti, prišla bo policija, preiskovalni sodnik, začel se bo postopek. Če se odkrije zdaj povojno morišče, kjer je na stotine, na tisoče trupel, v tem vašem zakonu piše, da policija in preiskovalni sodnik lahko pride, lahko pa tudi ne, kakor hoče. To ste naredili s tem zakonom, to je bil osnovni cilj. In da je pri tem šla Nova Slovenija na led, je dodatna žalost. Tudi mrtvi so sedaj prvo- in drugorazredni. Če odkrijete nekoga, ki ni bil ubit v času komunistične revolucije, steče postopek in je to prvorazredni zločin. Če pa gre za naravno pravo, kot bi rekel gospod Brglez, so pa to drugorazredne žrtve. Z zakonom, ki je, bom rekel, v temelju protiustaven v tej točki, ste to naredili. S tem se hvalite. Ni bilo odgovora v nastopu predsednika Vlade, kaj je s to razvojno strategijo, ki bi jo morali imeti že eno leto in k oblikovanju katere ste zapisali, da boste povabili strokovno javnost, civilno družbo, opozicijo, vse živo. Očitno je za to zmanjkalo časa, ko gre za jasne odgovore. Rečeno je bilo, v zadnjih dveh letih smo zaposlili 50 tisoč mladih. Če je to res – krasno, kapo dol. Prosim, povejte, kje in kdaj. Povejte, kje in kdaj ste zaposlili teh 50 tisoč mladih v zadnjih dveh letih. Ne bo težko očitno, če veste, da jih je 50 tisoč, potem ste morali to od nekje sešteti. Povejte, kje so se zaposlili. To, da ste jih brisali iz statistike brezposelnih, ne pomeni, da so zaposleni, še posebej ne v Sloveniji. Bili smo na obrtnem sejmu poleti in smo tam slišali s strani obrtne zbornice in avstrijsko-slovenske obrtne zbornice, da se je samo v prvi polovici tega leta v Avstriji, v obmejnih deželah, kjer se zaposli večina, samo v obmejnih deželah na novo zaposlilo 12 tisoč ljudi iz Slovenije. Namesto da se hvalite z zmanjšanjem brezposelnosti, recite hvala avstrijski vladi. Pošljite jim zahvalo in čestitke. Hkrati smo tam slišali tudi podatek, ki je preverjen, da več kot 60 tisoč ljudi, ki so uradno zaposleni v Sloveniji, rešuje zaposlitveni status tako, da so zaposleni pri agencijah, ki so registrirane tukaj in vi jih imate v statistiki tukaj; delajo pa povsod drugod. Ne na delovnih mestih, ki bi nastala z investicijami, ki jih je pripeljala vlada in ne vem čem, kar ste se še hvalili; ampak ostanimo pri bistvu. Povejte za teh 50 tisoč mladih, ki so se zaposlili v zadnjih dveh letih, kjer so se zaposlili. Če bi bilo to res, bi se to moralo poznati. Poglejte, to je velikanska številka. Mi smo v mandatu, kjer je bila gospodarska rast v povprečju za 3 % višja, kot je bilo evropsko povprečje, zmanjšali brezposelnost na okoli 66 tisoč; štiriodstotna je bila takrat. Hkrati smo izdali še okoli 100 tisoč delovnih dovoljenj za tujce, ki so hodili delat v Slovenijo. Obratna situacija je bila. Takrat so hodili delat v Slovenijo in ustvarjali dodano vrednost tukaj. Sedaj pa hodijo drugam in vi jih imate zaposlene. In sedaj, ko gre za dnevne migrante, ki imajo poseben problem dodatne obremenitve, je tukaj s strani vlade do njih namerno aroganten odnos. Včasih malo toplohladen, sicer pa aroganten, ki ima zelo jasen cilj. Gre za desettisoče ljudi, ki delajo predvsem v sosednji državi, se dnevno tja vozijo in so dejansko preveč obdavčeni. V nekaterih kategorijah bi se morala najti rešitev. Včasih smo jo že našli, pa je bila kasneje odpravljena. In se jim ne gre na roke ne zaradi tega, ker ne bi bilo na voljo rešitve, ampak zato, ker se skuša to kategorijo držati v tem položaju, misleč, da bodo razmišljali logično – država Slovenija mi ni zagotovila dela, moram se voziti v Avstrijo, sedaj me še dodatno obremenjuje, prišle bodo volitve, ne bom volil v takšni državi. Če bi ti ljudje volili, sigurno ne bi volili vas. Ker pa ne bodo volili, bo pa to za vas, bom rekel, dodana vrednost; in iz tega pokvarjenega manipulativnega motiva se tukaj ne poišče rešitev. Veliko je bilo v treh, štirih nastopih rečeno, da je Slovenska demokratska stranka v zadnjem času vložila veliko poslanskih vprašanj. Slovenska demokratska stranka je v celotnem mandatu vložila veliko poslanskih vprašanj, ker to je naše delo. V zadnjem času je teh vprašanj nekoliko več in so to vprašanja naših državljank in državljanov, tudi vaših volivcev, ki zdaj vprašanja pošiljajo nam in mi jih vlagamo tukaj v proceduro. Na naši spletni strani je posebno mesto, kjer lahko vsak, ki ima kak problem, za katerega je odgovorna vlada, preko naše poslanske skupine to vlado vpraša, kaj je s tem problemom, kdaj bo rešen in mi ta vprašanja posredujemo vam. In to, da nekemu ministru ni všeč, da dobi vprašanje, zelo veliko pove o tem, kako razume svojo ustavno prisego. »Oviranje mojega dela,« pravi. Se pravi, odgovarjanje na poslansko vprašanje o konkretnih stiskah ljudi je za njega oviranje njegovega dela. Kaj pa je vaše delo potem? Provizije pri naročilih v zdravstvu mogoče. Jaz upam, da te arogance vsaj danes ne bomo slišali več. Imate konkretna vprašanje, odgovorite na njih, mi objavljamo odgovore in jih pošiljamo ljudem. Če so očitki neupravičeni, jih boste zavrnili, če ljudje opozarjajo na nek problem, ki ga je treba rešiti, ga rešite – zato ste. Odgovorite človeku, mogoče boste tako dobili novega volivca. Ne pa reči, da je to oviranje vašega dela. Ja, oprostite! Tega bo še več do konca mandata. Vprašanja dežujejo, problemov je ogromno. Če bi vse cvetelo, kot je bilo prej rečeno, potem verjetno nobenega vprašanja ne bi bilo. Zdaj pa je tega ogromno. In v prihodnjih tednih, mesecih, o letih že človek težko govori, glede na to, kako pri nas tisti, ki postavijo neko vlado, pravočasno poskrbijo, da to vlado razmontirajo, preden bo škoda prevelika, tako da jaz bi tudi malo o tem razmišljal. Gospod Cerar, koliko vaših predhodnikov in predhodnic je nastopalo enako tako samozavestno in arogantno za tisto govornico, potem pa je Milan Kučan prišel v vladno pisarno povprašati po DDV, zgodil se je nek kongres in vlada je padla. In vsi med temi vašim predhodniki in predhodnicami so do tistega obiska verjeli, da so suvereni, da vladajo, da so glavni, da odločajo o vsem in tako naprej. Danes pa sedijo nekje tam v zadnjih klopeh, če so sploh prišli v parlament.
Prvi se je k besedi prijavil Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter podpredsednik Vlade mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predsednik Vlade, ministrice, ministri, državni sekretarji lep pozdrav! Takoj na začetku bi rad povedal, da vložitev interpelacije je legitimna pravica opozicije in o tem sploh ne mislim razpravljati. Ker interpelacijo imamo, jo je treba tudi maksimalno delovno izkoristiti. Vladi to mora omogočiti, da še enkrat pregleda izpolnjevanje lastnih obljub, ki jih je dala, in potem tudi to javno predstaviti, pa mogoče tudi kakšno konstruktivno razpravo z opozicijo opraviti. Takoj bi rad povedal, da nisem v skupini tistih politikov, ki mislijo, da so se koristne stvari v Sloveniji začele s to vlado in ko več ne bo te vlade, več ne bo koristnih stvari. Sam na to gledam nekoliko drugače. Imel sem možnost, da sem deloval v vladi, vsaj nekaj časa ne ves čas, takratnega predsednika Boruta Pahorja in sem videl, kaj pomeni delovati v razmerah, ko je prišlo nenadoma do finančne in gospodarske krize, ki je v Sloveniji takrat nismo pričakovali in je bila država zelo nepripravljena na to krizo, in kaj je pomenilo imeti izjemno inovativne tudi učinkovite ukrepe, da se je zagotovilo čim več delovnih mest in vsaj neka socialna varnost, ki je bila takrat zelo ogrožena. In ne pozabite, takrat je vladi Boruta Pahorja tudi uspelo, da je mandat zaključila sicer z majhno, vendar ponovno gospodarsko rastjo. Imel sem možnost, da sem bil tudi v vladi Alenke Bratušek. V živo sem lahko opazoval tiste dni, ko Slovenija ni bila zelo oddaljena od trojke. Tudi marsikdo je priporočal trojko, tako iz Evrope kot tudi znotraj Slovenije, in hkrati pozabljal, da to pomeni, da Slovenija postane protektorat. Bila so nam znana priporočila trojke in kako deluje in kaj pomeni njihov načrt izboljšanja socialnega sistema, kaj pomeni njihov sistem izboljšanja pokojnin, ki je v prvem trenutku pomenil pomembno znižanje pokojnin, kaj v njihovem primeru pomeni sistem izboljšanja javnega šolstva, kar pomeni redukcijo in uvedbo plačevanja javnega šolstva in podobno. Jaz sem zelo vesel, da nam je takrat uspelo, da smo zmogli z lastnimi močmi. In tudi to obdobje kot takšno ocenjujem pozitivno. Sedaj sem tudi član vlade, ki jo vodi predsednik Miro Cerar, in se prav tako zavedam, da je ta vlada prav tako začela mandat s kar nekaj stvarmi iz preteklosti, ki jih je treba naprej reševati in tudi sanirati, hkrati pa v boljšem stanju, kot smo bili v tistih dveh vladah, ki sem jih omenil. Posledica tega je tudi, da imamo koalicijski sporazum, ki je bolj ambiciozen in tudi pričakovanja ljudi do nas so upravičeno večja in tudi naša odgovornost je večja. V tem trenutku bi rad povedal, kaj je zelo pomembno, da smo naredili v tem obdobju. Tisto, kar bi morali narediti že pred 25 leti, in to je strategija upravljanja s kapitalskimi naložbami. Slovenija je imela državnega premoženja pred 25 leti mnogo. Na žalost takrat ni definirala, kaj želi s tem premoženjem. To premoženje je bila idealna tarča za lov, pa ne večinoma vlad, ampak nekih drugih interesov, hkrati pa tisti, ki so ga upravljali, so se počutili izrazito srečni. Nihče ni zahteval tistega, kar je sploh smisel državnega premoženja, in to je donos. Če pogledate državno premoženje recimo v Franciji, kjer imajo takšen donos, da bi trenutno slovensko državno premoženje moralo v državni proračun za izvrševanje javnih funkcij, ki jih ima država, prispevati 300 do 400 milijonov. In to je pomemben korak. Strategija upravljanja kapitalskih naložb tudi omogoča, da brez velikih razprav, brez dolgih razmislekov se lahko v trenutku poslovijo direktorji, ki tega donosa ne dosegajo. Sam sicer si želim, da bi imeli več srečne roke pri iskanju kadrovskih rešitev. Nisem med tistimi, ki zagovarjajo, da je treba dobre kadre iskati zunaj. Imam zadosti samozavesti in verjamem v strokovnjake, gospodarstvenike znotraj Slovenije. Zavedam se, da tudi v bodoče bomo morali iskati in jaz tudi verjamem, da znotraj Slovenije bomo našli ljudi, ki bodo naše premoženje dobro upravljali. Tisto, kar je prav tako pomembno, je, da Vlada razume, da koristi od gospodarske rasti morajo imeti tudi ljudje. Ni več samo reševanje finančnih in drugih institucij, ampak da del koristi od rasti gre tudi v ljudi. Če pogledate nekaj zadnjih mesecev in zadnji dve leti, boste videli, da ljudje v Sloveniji imajo tudi v javnem sektorju nekaj višje plače in iz državnega proračuna se izplačujejo tudi upokojencem nekatere stvari, ki se do sedaj niso izpolnjevale. Seveda je pa pred nami zelo dosti stvari, ki jih moramo do konca, torej v roku dveh let še narediti. Dovolite, da povem tisto, kar je nam kot Socialnim demokratom izjemno pomembno. Če pogledam upokojence, da bodo imeli stabilno obdobje, tretje življenjsko obdobje, je treba urediti čakalne vrste, zdravstvene čakalne vrste, zato ker so najbolj pod udarom. Vi veste, da Socialni demokrati izjemno podpiramo krepitev javnega zdravstva. Tudi zato smo se tudi v preteklosti tako oglašali, kakor smo se. Se pa zavedamo, da neurejene razmere v javnem zdravstvu še naprej pomenijo neposreden prehod v privatizacijo javnega zdravstva. Ljudje bodo nezadovoljni z javnim zdravstvom in se bodo odločili za zasebno zdravstvo, čeprav nimamo izkušenj, kakšno stisko lahko to tudi prinese. Enako je tudi pri visokem šolstvu, pri šolstvu. Smo veliki zagovorniki javnega šolstva, ob tem da se zavedamo, da največji sovražniki javnega šolstva kot javnega zdravstva so tisti, ki delajo znotraj tega. Če se ne držijo standardov, če se ne držijo etike, če ne vzpostavijo takšnega sistema vrednot, da uporabnike prepričajo, da je to koristno, je to neposredno napotilo na privatizacijo. Pri upokojencih, če jih opazujemo, je izjemno pomembno, da vzpostavimo demografski sklad. Pa ne zaradi sedanjih upokojencev. Vsi, ki poznate demografsko strukturo, veste, da čez približno 20 let bomo imeli veliko demografsko težavo, ki bo trajala približno 20 let. Sedaj še imamo možnost, da se na to težavo pripravimo na način, da ne bo posegla v pokojnine, ki bodo čez 20 let. In zato je demografski sklad tako zelo pomemben. Zelo si želim, da ta dogovor, ki ga imamo na Vladi, da ga v relativno kratkem času kot izhodišča predstavimo ostalim političnim strankam in nevladnim organizacijam in tudi izpeljemo, čeprav počnemo nekaj, kar ni običajno: rešujemo težavo, ki bo komaj čez 20 let. Zato je zelo pomembno, da v upravljanje demografskega sklada vključimo široko zastopstvo ljudi. In če bo upoštevano mnenje Socialnih demokratov, bomo zelo priporočali, da uveljavimo tudi avstrijski sistem, torej da nadzorni svet vodi, kdorkoli bo takrat, predsednik Računskega sodišča. Moramo narediti sistem, ki mu bodo ljudje zaupali. Zelo pomembna je tudi dolgotrajna oskrba. Ko se pogovarjamo o dolgotrajni oskrbi, se mi pogovarjamo o novih 100 do 150 milijonih. To je treba tudi ljudem zelo jasno povedati, iti v projekt in denar začeti zagotavljati. Zelo dosti je bilo razprav o delovanju ministrice dr. Anje Kopač Mrak. Kolikor veste, je vložena tudi interpelacija. Če pogledamo skozi številke, vidite, da tisto, za kar je zadolžena, torej da vodi aktivno politiko zaposlovanja mladih, podobno aktivno politiko omogočanja dela tudi starejših, da to uspeva. To kažejo številke. Zavedam se, da je veliko pričakovanje od reforme trga dela in tudi nekaterih drugih reform. Ampak tukaj se je treba zavedati, če govorimo o reformi trga dela, je samo fleksibilnost povsem napačen korak. Ker fleksibilnost se v Sloveniji razume na ta način, kaj narediti, da bo delodajalec brez posledic lahko takoj odpustil zaposlene, zadaj pa ne zgraditi varnostne mreže. Verjamem, spoštovane poslanke in poslanci, da v tej dvorani tako ne razmišljamo. Tudi kar se varstvenega dodatka tiče, ministrica je na to točko dobivala zelo veliko pobud pri svoji prvi interpelaciji. Zakon je pripravljen, zakon je celo tako daleč pripravljen, da ga lahko Vlada v četrtek, torej jutri, sprejme. Upam, da politična volja, ki je bila tukaj tako zelo v bistvu izpostavljena, se bo tudi realizirala. Nekaj o kmetijstvu. Prebral sem si očitke. Očitki so vedno primerni za razpravo. Povedal bi samo dva podatka. V letu 2014 in 2015, za leto 2016 še ni podatkov, smo imeli kar se tiče obsega vrednosti in tistega merila, ki ga uporabljamo kot izraz profita, pa to ni čista prava beseda za kmetijstvo, smo imeli eno najvišjih stopenj rasti v Evropski uniji. Saj to mora biti primerjava. Če pogledate izkoriščenost programa razvoja podeželja, je 99,96 %. Saj mogoče gre tudi 100 %, ampak iščem v Evropi državo, ki ji je to uspelo. Iskal jo bom tudi naprej. V tem trenutku je ne najdem. Kar se tiče izvajanj drugih kmetijskih ukrepov, se jaz zavedam, da največja trenutna pomoč je zagotavljanje tekoče likvidnosti. Državni proračun, vlada kot celota in finančno ministrstvo nam omogoča, da marsikateri ukrep izvršimo predčasno. Lahko leto smo neposredna plačila, to je 140 milijonov evrov, večinoma izplačali že marca. Zelo dosti, tudi zelo dosti pomembnih evropskih držav je prosilo, da se rok premakne na polovico oktobra. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Verjetno ste tudi opazili, da je počasi začel naraščati proračun za obrambo. Zavedam se, da so varnostna tveganja v tem trenutku večja, kot so bila pred nekaj leti, in da se zna dogoditi, da bodo v bodoče še večja. Zato je pravilna odločitev, da se varnostni sistem krepi. Ampak če pogledate proračun za leto 2017, 2018, je ta trend opazen. Jaz verjamem, da vlada, ki letno pregleda izvrševanje koalicijske pogodbe preko letnih akcijskih načrtov, kjer mora vsak minister, vsaka ministrica zelo jasno napisati tri najbolj pomembne projekte tistega leta, rok in potem tudi vemo, kdaj bo kontrola tako s strani predsednika Vlade kakor Vlade kot celote, da je to pravi način realizacije koalicijske pogodbe kot celote. Tako da verjamem, da čez dve leti, ko bomo mogoče bili v tej dvorani, bomo ponovno ugotovili, da je stanje boljše, kakor danes, da pa še daleč ni takšno, kakršna je naša vizija. In ta vizija mora biti enostavna. Slovenija mora biti prijazna za vse ljudi, ki tukaj živijo. Hvala.
Besedo ima drugi podpredsednik Vlade, minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, pripravita pa naj se še dr. Mitja Horvat in gospa Nada Brinovšek. Minister, izvolite, beseda je vaša.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Danes stojimo pred tem cenjenim zborom z očitkom, da nismo storili dovolj oziroma tako rekoč ničesar. Menim, da je prav, da se s tem soočimo in da tudi povemo, kaj dejansko je ta vlada v svojem mandatu storila, kaj načrtuje in kateri projekti dejansko tudi potekajo. Ampak, če mi dovolite, najprej en oseben pogled na to razpravo, ki jo danes poslušamo, ko govorimo o pretekli zgodovini, kaj se je pred leti zgodilo, o tem, kako je bil kdo poslan v politiko in imenovanjih. Naj povem, da sem šel jaz v politiko pred dvema letoma izključno zaradi ideje našega predsednika, v katero sem zaupal, ideje, v kateri sem se tudi sam prepoznal, ideja, ki je imela dobro željo in iskren namen, da pomaga tej državi, v kateri smo ugotavljali številne nepravilnosti. Vsak dan in po dobrih dveh letih se tudi sam sprašujem, ali je ta ideja še iskrena, čista in živa. Jaz z veseljem ugotavljam, da ta ideja je živa, da iskreno delujemo v korist države, državljank in državljanov, zato sem tudi z veseljem član te vlade ob vseh svojih težavah, prednostih in slabostih. Mi smo se zavzemali za to, da bomo Slovenijo ohranili in vrnili Slovencem z vsemi svojimi naravnimi dobrinami, gospodarstvom, javnimi sistemi, kajti edino temu lahko prava politika tudi dejansko služi. Zavezali smo se, da bomo ohranjali javne sisteme, javno šolstvo, javno zdravstvo in tudi to dejansko z izvajanjem delamo. In tudi težave, ki jih odpravljamo v teh sistemih, kažejo na odpore, ki jih dejansko moramo zlomiti, zmanjšati, da bomo lahko dosegli tisti naš osnovni cilj, da bodo Slovenci imeli kvalitetno državo, kvalitetne javne storitve. Vemo, da s temi svojimi delovanji nismo vedno dobrodošli. Vedno in povsod se soočamo s številnimi odpori, številnimi zakoreninjenimi praksami, s katerimi se soočamo, proti katerim se borimo in čeprav deklarativno podpirajo neko javno dobro, dejansko v ozadju morda ne zagovarjajo tega, kar je bistvo naše politike. Mi bomo na tej poti vztrajali. Vztrajali bomo zato, ker smo se k temu zavezali in ker je to edini smisel našega političnega udejstvovanja. Vemo pa, da bo trajalo, da se bo spremenila tudi narava političnega dialoga, kultura soočanja argumentov, navajanja dejstev in soočanja z realnimi stanji, ne pa s popačenimi predstavami. Pa vendar v tej državi, če pogledamo danes, kaj se dogaja, ko se veča zaposlenost, prihajajo tuji investitorji, izboljšujejo se sistemi, mogoče bolj kot doma je pomembno, da praktično na vseh mednarodnih lestvicah hitro napredujemo. Mednarodna javnost nas prepoznava kot dobro državo, ki ima vizijo, ki se s svojimi težavami sooča učinkovito in ki ima prihodnost. Ne nazadnje v času največjih varnostnih groženj in tveganj, ko smo bili izpostavljeni izjemnemu pritisku, smo to obvladovali na način, da državljani tega praktično niso občutili, gospodarstvo ni utrpelo škode, torej smo sposobni reagirati tudi v kritičnih situacijah. Če pogledamo malo bolj konkretno. V sistemu javnega naročanja smo izboljšali tako zakonodajo kot način naročanja. Skupnih naročil je od 6 pred dvema letoma danes 16, kar v 245 milijonskem znesku. Prihranki so očitni in se že danes uporabljajo v bolj prave namene. Samo na področju zdravstva imamo ta trenutek odprtih za 45 milijonov skupnih javnih naročil, za katere naj povem samo en zanimiv podatek, povprečno na javna naročila prejmemo 2 do 3 % pritožb, v zdravstvenih javnih naročilih imamo pa več pritožb, kot je javnih naročil, da razumete, kateri so tisti odpori, s katerimi se soočamo in dejansko na tej poti tudi vztrajamo. Uvedli smo nove digitalne storitve, osrednje državne portale, objavili vrsto podatkov, ne bom našteval, kaj vse je bilo narejeno. Ampak ključna usmeritev je, da povečujemo transparentnost. Mi podatke, ki ne posegajo v poslovne ali osebne podatke, enostavno objavljamo. To je najbolj učinkovit način, da se ugotovijo nepravilnosti, najbolj učinkovit način, da z morebitnim sprevračanjem dejstev soočimo prave, realne, transparentne podatke, ki so objavljeni na internetu in jih lahko vsak novinar, vsak državljan, vsak poslanec pogleda in se prepriča o tem, kakšno je dejansko stanje stvari, ne pa kakšne so neke interpretacije. Slovenija, zelena referenčna država v digitalni Evropi je iniciativa, ki se v teh dveh letih izjemno uspešno izvaja in je dejansko postavila Slovenijo ob bok najbolj uspešnih informacijsko razvitih držav, pa ne zato, da je informatika kaj bolj posebej pomembnega kot vse druge dejavnosti v tej državi, ampak mi smo sredi četrte industrijske revolucije in prihodnost te države in vseh ostalih držav bo digitalna. In zakaj dajemo temu tak poudarek? Zato ker ravno na tem področju vidimo neko ogromno priložnost za razvojni preskok Slovenije, za celotno naše gospodarstvo, za celotno naše znanje. In če toliko govorimo o tem, da je vsak mlad izobražen človek, ki odide v tujino, izguba za državo, s tem se seveda moram strinjati. Pa želimo, da se vrnejo nazaj, mi delamo osnovo, da se bodo vrnili. Kajti vrnili se bodo k vrhunskim razvojnim izzivom in samo to jih bo pritegnilo nazaj in k novim poslovnim priložnostim, sicer smo jih za vedno izgubili. Zato tudi aktivno delujemo v tej smeri. Predvsem pa vztrajamo na transparentnosti, objavljanju in jasnem predstavljanju vseh podatkov tudi takrat, kadar morda za delo te vlade niso najbolj ugodni, vendar ima javnost to pravico, da dejansko lahko spremlja, kaj se dogaja v državi na transparenten način. Glede nevladnega sektorja,široko usklajujemo strategijo razvoja. Poseben poudarek dajemo prostovoljstvu. Glede lokalne samouprave, pred kratkim sprejeta strategija razvoja lokalne samouprave. Veliko govora je bilo o regionalizaciji. Več kot 10 let se v tej državi na področju regionalizacije ni storilo nič v smeri realizacije tistega, kar je zapisano v naši ustavi. Mi smo se tega lotili na način, da regijam damo vsebino in konkretne pristojnosti. Ko se to dogovorimo, bo dejansko do regij tudi lahko prišlo, sicer se lahko še leta vrtimo v krogu, koliko regij potrebujemo. Nihče se pa ne sprašuje o tem, kaj dejansko so tiste izvorne pristojnosti, ki jih regije bodo opravljale, da ne bomo še dodatno zapletli in podražili delovanja te države. Kar se tiče javnega sektorja, delovanja javnega sektorja, uslužbenskega sistema, organizacije, to je nedvomno največji izziv. Tudi ta izziv naslavljamo v okviru zmanjšanja, ki smo ga bili deležni v zadnjih letih. Sama državna administracija, ožja državna uprava je skrčila število zaposlenih v zadnjih letih za preko 3 tisoč. Tudi primerjava vlade iz leta 2012 ali vlade, ki danes deluje, ne glede na število ministrstev, kaže, da dejansko naša vlada danes deluje z 2 tisoč 780 manj zaposlenimi kot leta 2012. To so konkretni podatki. Hkrati pa ugotavljamo, da se je javni sektor krepil v tistih delih, kjer je to potrebno in dejansko prinaša kvaliteto za državljane. Krepilo se je zaposlovanje v zdravstvu, povečuje se zaposlovanje v šolstvu, to je tam, kjer dejansko potrebe rastejo, in to je tam, kjer dejansko zagotavljamo storitve za državljane, tiste, za katere so najbolj zainteresirani. Hkrati pa znotraj celotnega javnega sektorja izvajamo goro ukrepov. Funkcijska analiza je točno pokazala, kje so neracionalnosti, ki jih že odpravljamo. Ciljno vodenje – da bomo lahko sploh ljudem v javnem sektorju postavili cilje in jih merili. Hkrati prenavljamo celoten sistem izobraževanja, ki je usmerjen na vodje, kajti ključ uspeha javnega sektorja je v vodenju na vseh ravneh, zato tudi tu delamo velike korake in se osredotočamo na odgovornost vodij za lastno delo in ne nazadnje tudi odgovornost vodij za pravično nagrajevanje svojih zaposlenih, ne pa nagrajevanje po načelu »kdo mi je bolj všeč«. To so pomembni podatki, to so izzivi, ki jih dejansko naslavljamo s konkretnimi projekti, in to so tudi izzivi, ki bodo dolgoročno v tej državi pustili nek pozitivni pečat. Če mi dovolite za konec še eno bolj osebno razumevanje. Meni je popolnoma jasno, da ta vlada dela z enim velikim bremenom nezaupanja državljanov do dela vlade. To nezaupanje se je gradilo leta, pogosto zelo upravičeno, in to moramo vzeti v zakup. Prav tako kot moramo vzeti v zakup številne slabe prakse, kot moramo vzeti v zakup enormno breme zunanjega dolga, ki si ga je ta država pridobila v preteklih letih. Pa vendar moramo v teh okvirih delovati pozitivno, proaktivno in naslavljati vse te probleme, ne glede na to, kdo jih je povzročil. Naloga vlade je, da te probleme učinkovito naslavlja. Ampak ko danes poslušam to razpravo, vidim, da je pred nami nekako odločitev o dveh konceptih. Ko je govoril predsednik o tem, kaj dela vlada in kaj so naše vrednote, je govoril o odgovornosti, o delu, o razvoju, o stabilnosti, o teh terminih. Ko poslušam predlagatelja današnje interpelacije, poslušam besede, kot so stihija, kaos, laži, elite, strah, kraje. Ja, to sta dva koncepta, ki jih soočamo. Naš koncept je koncept razvoja, ki vodi v prihodnost. Drugi koncept je koncept strahu in prikritih omrežij obstoječih ali ne, ki nas vleče nazaj v preteklost. Ta vlada se bo z vsemi možnostmi prizadevala, da se izvijemo iz tega koncepta, trdno smo na tej poti in gremo v prihodnost za naše državljanke in državljane, ne pa za kupovanje političnih točk. To smo dolžni Sloveniji. Jaz osebno sem to dolžan predsedniku in mi smo dolžni to svojim volivcem in na tem bomo vztrajali. Hvala.
Besedo ima dr. Mitja Horvat. Pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in gospod Peter Vilfan. Gospod Horvat, beseda je vaša, izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrice, ministri, državni sekretarji, državne sekretarke, poslanke in poslanci! Po tako dobrem uvodu je bistveno lažje začeti. V čem je razlika med tema dvema konceptoma, o katerih je pravkar govoril podpredsednik Vlade mag. Koprivnikar? Gre za populizem in gre za liberalne ideje. Populizem, ki skuša zbuditi pri tistem, ki ga nagovarja, čustva, da čustveno odreagira, in stvar liberalnega koncepta, kateremu pripada Stranka modernega centra, na znanstvenih in ostalih dejstvih utemeljeno iskanje najboljših rešitev. Seveda je bistveno lažje ponujati enostavne rešitve, bistveno težje se je soočiti mrežno z vsemi problemi, ki jih imamo v družbi, s katerimi se je soočila ta vlada in se sooča še danes, ker bi v nekih bistveno bolje urejenih in dobrih razmerah lahko nadgrajevala, in tako kot je podpredsednik Vlade mag. Židan lepo povedal, ko bi lahko ta bolj ambiciozno zastavljen program, sporazum koalicijskih partnerjev izvrševali. Znotraj bistveno težjih situacij, v katerih smo se znašli in zaradi katerih smo tudi ustanovili Stranko modernega centra entuziasti, ljudje z veliko volje, ljudje z veliko volje, ki garamo od jutra do večera, ker verjamemo, da je mogoče in da želimo najti najboljše rešitve, najboljše rešitve z družbeno odgovornim delom za dostojanstvo ljudi. S čim se soočamo takrat, kadar iščemo najboljše družbene rešitve, ko družbeno odgovorno delujemo? Srečujemo se s pritiski, s pritiski, ki jih z eno besedo radi poimenujemo, je čisto vseeno, globalizacija, neoliberalizem, skratka, komu bomo služili. Tistemu, ki mu je lažje služiti, temu, ki ima realno družbeno moč in neomejena finančna sredstva, ali bomo služili tistim, ki so šibkejši v tem procesu in se soočajo z vsakdanjimi težavami v življenju? Za nas so to izzivi in priložnosti, na katere je treba družbeno odgovorno odgovoriti. Zaradi tega sem vesel, in če se boste spomnili, na začetku, preden smo izvolili mandatarja te vlade, sem opozoril, da gre za človeka, ki gre po težji poti. Bistveno lažje bi prihajal vsak dan z novimi in novimi všečnimi družbeno sprejemljivimi obljubami, praznimi besedami, kot mu jih pogosto podtikate. Vendar ne. Gre za besede, ki so pretehtane, ki temeljijo na dejstvih, ki jih je ugotovil. Seveda čisto vsega ne more sporočati, ker ima omejen čas v katerem lahko sporoča. Novinarji niso pripravljeni poslušati, da bi zgodbo pripeljal do tega, kakšni so elementi, zaradi katerih daš določen odgovor. In seveda kaj lažjega, spraviš človeka v časovno zanko, daš mu malo časa, da nekaj pove in potem te besede začneš obračati, manipulirati in se ne ukvarjaš več s samo idejo, s samim vprašanjem, s samim izrekom neke misli, ampak kako se da to spretno zlorabiti. In ko sem ravno pri tem, moram vas pohvaliti, spoštovani predlagatelji, napredujete. Postavili ste celo vprašanje, kar sem do sedaj v interpelacijah pogrešal. Seveda pa vprašanje ni takšno, kakršnega bi pričakovali v Državnem zboru, ko govorimo o delu in odgovornosti Vlade. Kako koalicijski partnerji rešujejo svoje izzive, ki jih imajo, vprašanja, ki so pred njimi, je stvar koalicijskih partnerjev, kar imate zelo jasno zapisano na koncu koalicijskega sporazuma. In ko sem ravno pri besedi, sam sem sodeloval, najlepša hvala tistemu, ki jim je to namignil in sem vesel, da smo v tem mandatu s koalicijskim sporazumom in ne s pogodbo. Pogodba takoj spominja na pravni dokument, kjer se dvoje ali več strani zaveže in navsezadnje lahko tudi pred sodiščem uveljavljajo spoštovanje dogovorjenega in na koncu tudi izvršitev preko prisilnih sredstev. Ne gre za to. Tudi s tem smo pokazali tisto, zaradi česar smo šli v politiko. In to je tisto, kar je ta vlada. Ta vlada je pozitivna sprememba, ki so jo ljudje pričakovali, potrebovali in si jo tudi zaslužijo. Ta vlada dela odgovorno. Jaz še nisem srečal tako velike skupine ljudi razen tiste naše osnovne, ko smo ustanavljali stranko, ki dela od jutra do večera, ki dela 24 ur na dan, 7 dni v tednu. Vsa čast predsedniku, ki je pri tem prvi vzgled. Ne vem, kako vzdržite, zame ste inspiracija, da tudi mene takrat, ko me vprašajo, koliko ur ste spali in kaj sedaj, pomislim najprej na svojega predsednika in rečem: »Če lahko vzdrži on, bom tudi jaz.« In najlepša hvala tudi ministricam in ministrom, ki počnejo isto. Ta interpelacija je šala proti temu, kar sprašujem člane te vlade dnevno, tedensko, mesečno, kajti moja vprašanja so bistveno bolj direktna in ostra. Zato verjamem, da jim je danes zlahka odgovoriti na tako slabo pripravljene očitke iz te interpelacije. Upam pa, da se bomo pogovarjali in da bomo ocenjevali to delo in da bomo imeli dovolj priložnosti danes, da predstavimo, da je delo te vlade odlično. Najlepša hvala vam, vse dobro na tej poti in imate absolutno mojo podporo. Hvala.
Besedo ima gospa Nata Brinovšek, pripravita naj se gospod Peter Vilfan in gospod Jan Škoberne. Izvolite gospa Brinovšek, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj v dvorani! No, kako dobro je pripravljena naša interpelacija, jaz mislim, da se bo videlo tudi iz tega, kako dobre odgovore bomo s strani Vlade dobili. Poglejte, dejstvo je, da ta vlada in koalicija ne spoštujeta odločb Ustavnega sodišča. Ne spoštujeta odločb sodišč. Ta koalicija in tudi vlada oziroma ministrstva ne spoštujejo zakonov, ki so bili sprejeti v tem državnem zboru. In dejstvo je, da je v tej državi v večji meri kaznovan tisti, ki na neke napake opozarja, ne pa tisti, ki jih naredi. To je dejstvo. In dejstvo je tudi, da nimamo vsi državljani enakih pogojev za življenje oziroma ta vlada nima do nas vseh enakih kriterijev. Delite nas na prvorazredne in na drugorazredne. Enako smo prej slišali našega predsednika, ne samo žive zdaj, po novem delite že tudi mrtve na prvorazredne in drugorazredne, kar je zelo žalostno. Ampak pred ustavo in zakonom bi morali biti enakopravni vsi. In to bi morala biti prioriteta te vlade, ne pa neka etična in moralna načela, ki so že zdavnaj padla na izpitu. Ko sem se prejšnji teden pogovarjala z našimi občani v Zgornji Savinjski dolini, zakaj smo se odločili za to interpelacijo, sem jim pač povedala, da zaradi tega ker ta vlada in koalicija ne spoštujeta zakonodaje in ker ni nič od vaših koalicijskih obljub. Pa mi je rekel en občan: »Joj, Nada, pustite jih pri miru, veš da je boljše, če nič ne delajo. Ker karkoli naredijo, naredijo še večjo škodo, kot pa je že.« In moram reči, da v enem pogledu mogoče temu našemu občanu dam celo prav. Če pogledam, škoda, da ni ministra za kmetijstvo tu ker ta kmetijski minister bo naredil slovenskemu kmetijstvu več škode, kot jo bo naredil lubadar našim gozdovom. To je dejstvo, to se govori tudi po terenu. In poglejte, Ministrstvo za finance, kakor se prikaže v Državni zbor, bo že prišlo z nekim zakonom, ki bo še bolj obremenil naše gospodarstvo ali naše občane. Enega v vsakem primeru. Kot sem že prej povedala primer iz Zgornje Savinske doline, bom še povedala, kaj ljudje pravijo, ampak to ne samo Zgornjesavinjčani, tudi v Ljubljani ali kamorkoli grem, slišim: »Joj, primimo se za denarnice, spet bo seja Državnega zbora.« Ja, kolegica iz Šentjurja, mislim, da tudi v vašem koncu tako govorijo, žal. Če pa vi ne greste med svoje volivce, pa tega res verjetno ne slišite. Da se ne bom ustavljala pri vseh področjih, se bom ustavila samo pri Ministrstvu za zdravje. V naši stranki vseskozi opozarjamo ministrstvo, kaj je treba narediti. Najprej mrežo javnega zdravstva, nato normative in standarde, sistemske spremembe zakonodaje. Dolge čakalne vrste so postale rakrana te vlade. Omogočiti je treba konkurenco in nedvomno dati direktorjem javnih zavodov več pooblastil in tudi več pristojnosti. Ampak ministrstvo je gluho za naše dobronamerne pobude. Kar bo zaznamovalo delo tega ministrstva in te ministrice v tem mandatu bodo nedvomno dolge čakalne vrste. Po tem bo ta ministrica znana. Moram reči, da so se te čakalne vrste v tem vašem mandatu povečale za več kot 30 % in zelo žalostno je, spoštovani kolegi, dejstvo, da vsak osmi Slovenec čaka nekje v vrsti za pregled ali za neko storitev. Vsak osmi Slovenec! Če to ni zaskrbljujoče za vas, potem vam bog pomagaj! Poglejte, več kot polovica mandata je tudi že za nami. Povejte mi, predstavniki Ministrstva za zdravje, koliko ukrepov iz vaše koalicijske pogodbe je bilo uresničenih. Tule imate zapisano: 7 ukrepov. Rezultat je nič. Noben. In to bi naj bila neka prioriteta. Opozarjali smo vseskozi da so potrebne sistemske spremembe. Tudi ministrstvo nam je malo dalo prav in se strinjalo s tem, da so potrebne sistemske spremembe. V vašem delovnem programu za leti 2015 in 2016 ste imeli v načrtu, da boste sprejeli oziroma bomo tu v Državnem zboru obravnavali in sprejeli 17 zakonov. In kaj je rezultat? 4 zakoni. Več kot polovica mandata, mogoče imamo samo še eno leto, tako da bo šlo vse po sreči. Dolge čakalne vrste sem omenila. Jaz upam, da se boste malo zamislili nad temi čakalnimi vrstami. In kaj bo še to ministrico zaznamovalo? Seveda kadrovske menjave. Za to ministrico velja nekako načelo Politično primeren kandidat. Ministrica nam je v odgovoru na našo interpelacijo navedla, da se v njenem mandatu ne kadruje več politično. Jaz moram reči tukaj »beži no« oziroma kaj boste potem rekli na kadrovanje Brigita Čokl, Andrej Baričič, Andraž Kopač, direktorica bolnice v Brežicah, predčasna zamenjava 88 članov svetov javnih zavodov. Ali ni to politično kadrovanje? Mogoče pa zdaj vi rečete temu drugače: »Samo da si naš, potem niso potrebne nobene izkušnje.« Velik problem na področju zdravstva je tudi odhod naših zdravnikov v tujino. Jaz sem dala tudi poslansko vprašanje, koliko – če ministrstvo s tem razpolaga – mladih zdravnikov odšlo v tujino v zadnjih dveh letih oziroma če ministrstvo sploh zanima, zakaj so se ti naši mladi zdravniki odločili in odšli v tujino. Dejstvo je tudi, da ta ministrica ne reagira glede koruptivnih dejanj v zdravstvu, če pa reagira pa to v nekih zelo počasnih obratih. Ministrica je tudi v odgovoru na interpelacijo nam nekako zatrjevala, da ona ni odgovorna za poslovanje javnih zavodov, po drugi strani pa govori, da takoj ob nastopu mandata se je začela ukvarjati s sanacijo prihodkovne in pa odhodkovne strani oziroma s poslovanjem javnih zavodov. Ja, zdaj pa, če vi koalicija razumete, kako to gre, jaz moram reči, da tega ne razumem. Ta ministrica bo nedvomno zelo znana tudi po izdelavi nekih pilotnih projektov pa analiz. To vemo, kako so se te analize pripravljale. Na podlagi analize bi se morala pripraviti resolucija, ampak se je prej resolucija pripravila pa potem analiza. Tako da to je brez veze, da se kaj pogovarjamo o teh analizah in čemu služijo. Ta ministrica bo znana tudi, da se bom zelo lepo izrazila, po zavajanju. Poglejte, 10. oktobra 2015 smo obravnavali proračun na Odboru za zdravstvo, ko nam je govorila, kakšne čudne milijone bo še to ministrstvo dobilo v proračun za leto 2016, bom citirala: »Kot sem omenila, je dogovorjenih še 27 milijonov za te programe, ki pa jih v predlaganem proračunu ni in se bodo vključevali naknadno.« Sprašujem, kje je zdaj tistih 27 čudežnih milijonov v tem proračunu za leto 2016, kar smo že takrat oporekali, da ni res. Ministrstvo še zdaj ne ve, kar je zelo žalostno, ali ima javno mrežo ali je nima. Ministrica nas na vsaki seji Odbora za zdravstvo prepričuje, da javna mreža je. In tudi marsikdo od spoštovanih kolegov iz koalicije to govori, ampak sekretarka na ministrstvu za zdravje pa je 12. februarja letošnjega leta povedala, »mi znotraj delovnih skupin ministrstva v sodelovanju z zunanjimi strokovnjaki to mrežo pripravljamo, vendar izdelek ta trenutek ni takšen, da bi o njem lahko razpravljali.« Pika. Se pravi, ministrica in pa sekretarka ne vesta, kaj imajo v hiši in česa nimajo. In če se ustavim še pri urgentnih centrih. Ministrica hvali urgentni centri delujejo. Pa kaj še! Urgentni centri nimajo rešenih kadrovskih problemov, organizacijskih, da pa na rečem sploh finančnih, to je še vse v zraku. In glede pediatričnih centrov bi tudi rada nekaj rekla. Da ne bomo spet kaj rekla, bom rekla, da nas je ministrica zavajala. V odgovoru na interpelacijo pravi, da je bila šele marca letošnjega leta seznanjena, da niso pediatrični urgentni centri vključeni v urgentne centre. Pa kaj še! Bila sem na seji odbora eno leto nazaj, se pravi marca 2015, ko je stroka, ki ni sodelovala pri pravilniku nujne medicinske pomoči, na to dejstvo opozorila. Lahko bi še naštevala zavajanja ministrice na Odboru za zdravstvo in pa tudi tu v Državnem zboru, ampak za konec bom rekla samo še to. Ministrica nam je tudi v odgovoru na interpelacijo za konec zapisala: »Predlagatelji ministrico namerno osebno diskreditirajo, so celo žaljivi, z zatiskanjem oči pred dejanskimi dobrimi rezultati slovenskega zdravstva.« Jaz sem že zadnjič rekla, da naj naši državljani ocenijo, kako dobro je to naše zdravstvo. Poudarjam, dobra je stroka, sistem pa je slab. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Vilfan, pripravita naj se gospod Jan Škoberne in mag. Alenka Bratušek. Izvolite, gospod Vilfan.
Hvala za besedo podpredsednik, lep pozdrav predstavnikom Vlade, kolegicam in kolegom, kolikor jih je še ostalo v tej dvorani in vsem ostalim prisotnim. Malo se bom ponovil zdaj na začetku, ampak mislim, da je kar prav, da nekatere stvari povemo tudi večkrat. Danes teče tukaj v Državnem zboru že sedma interpelacija, osma je že vložena in bo tudi ta kmalu na dnevnem redu. Ta današnja je tretja sicer v zgodovini, ki je vložena proti celotni vladi. Prvi dve, proti vladi Janeza Drnovška in vladi Antona Ropa, sta bili neuspešni, tako kot sem tudi prepričan, da bo neuspešna tudi ta današnja. Jaz sicer nikakor ne oporekam opoziciji pravice do vlaganja interpelacij, se pa lahko vprašam po smotrnosti takega početja, in mislim, da bi se morala tudi opozicija vprašati, kaj to pravzaprav in komu prinaša, kaj mu vzame oziroma komu to koristi oziroma komu ne koristi. Ampak odgovor na to bomo tako ali tako dobili čez nekaj manj kot dve leti, ko bodo naslednje volitve. Se pa strinjam z vsemi tistimi, ki pravijo, da se s temi interpelacijami poskuša na nek način preprečiti ali celo onemogočiti normalno delovanje Vlade in tudi posameznih ministrstev. Jaz v tem kontekstu vidim seveda tudi silno povečano število vloženih poslanskih vprašanj s strani Poslanske skupine SDS, in tudi temu seveda, da smo si na jasnem, ne oporekam. To je absolutno njihova pravica. Ampak da boste videli, kakšno razmerje je to doseglo, vam bom sedaj postregel še z nekaterimi številkami. Poslanska skupina SDS je v letošnjem letu vložila tisoč 81 poslanskih vprašanj. Samo zadnji torek 32, v celotnem mandatu 2 tisoč 526. To so res visoke številke, še posebej če pogledamo, kako se je to dogajalo v prejšnjih mandatih. V nekaterih obdobjih je Poslanska skupina SDS vložila samo nekaj deset poslanskih vprašanj, v tistem najplodnejšem, če se tako izrazim, v preteklosti pa nekje med 400 in 500. Lahko pač domnevam, tako kot nekateri drugi, da se to počne s tem namenom, ki sem ga v uvodu tudi omenil. Mi v naši poslanski skupini ne bomo razpravljali vsi o celotni interpelaciji, ker mislim, da bi bilo to nesmiselno. Prvič, ne spoznamo se vsi na vse, drugič, ne bi imeli dovolj časa, čeprav je časa ogromno na tej današnji razpravi. Tako da bodo posamezne poslanke in poslanci v tej razpravi pač razpravljali o nekaterih področjih, o nekaterih temah, ki so zajete v tej interpelaciji. Ampak preden se jaz zdaj posvetim svoji današnji, bi želel nekaj povedati o delovanju celotne vlade. Jaz mislim, da to, kar bom sedaj povedal, da se s tem pravzaprav lahko vsi strinjamo. Mislim, da je delo te vlade res v veliki meri obeležila in tudi usmerila ta begunsko-migrantska kriza. Kriza, ki je nihče ni pričakoval, ki je nihče ni napovedal, kriza, ki je enostavno prišla, se zgodila in še vedno traja. Ta kriza je seveda vzela ogromno časa, ogromno energije, truda, dela, osredotočenosti in še marsičesa drugega. Torej vsega tistega, kar bi ta vlada, če je ne bi bilo, lahko usmerila v reševanje težav in problemov znotraj naše države, problemov, ki zanimajo naše državljanke in državljane, pa to na žalost zaradi tega v velikem delu tega zadnjega obdobja ni bilo mogoče. Rad bi tudi povedal, da je moje mnenje, da je vlada to svoje delo zelo dobro opravila. Jaz bi tu še posebej izpostavil nekatere dele te vlade, nekatera ministrstva, ki so bila tu daleč najbolj izpostavljena. To seveda še posebej velja za Ministrstvo za notranje zadeve, ki je nosilo in bo tudi v prihodnosti še nosilo levji delež spopada s to migrantsko-begunsko krizo, ki se lahko, to mislim, da se vsi zavedamo, vsak trenutek ponovno zgodi. Lahko je to vprašanje samo dni, lahko je vprašanje tednov ali mesecev. In takrat bomo morali biti ponovno dobro pripravljeni na vsa ta dogajanja. Tu bi rekel, da bomo del odgovornosti nosili tudi poslanci Državnega zbora, ki bomo v kratkem morali razpravljati, pa tudi sprejeti kakšen zakonski predlog – ob Ministrstvu za notranje zadeve bi povedal, da je tu imelo velike zasluge tudi Ministrstvo za obrambo, pa ne nazadnje tudi Ministrstvo za zunanje zadeve – torej da bi jim s temi zakonskimi predlogi omogočili, da bi lahko obvladovali in tudi obvladali tudi to morebitno nadaljevanje te migrantske krize, ki bo morda še hujša, kot je bila tista prejšnja. Treba je povedati, da je šlo čez Slovenije v tem času več kot pol milijona migrantov in beguncev in da velika večina slovenskih državljank in državljanov te krize praktično ni občutila. Praktično niso prišli, govorim o 90 do 95 % naših državljank in državljanov, ki niso čutili nobenih posledic tega dogajanja, ki niti slučajno niso prišli v kakšen neposreden stik s temi migranti ali begunci. Lahko si samo želimo, da bo Vlada uspešno in na tak način opravila to delo, tudi če se bo ta kriza nadaljevala. Sedaj pa bi šel k tej temi, o kateri bom jaz danes spregovoril nekaj besed, in sicer je to področje zunanje politike. Ministra za zunanje zadeve danes ni tukaj z nami. Vsi vemo, kje je. Nahaja se v Iranu, v Teheranu, kjer sta skupaj s predsednikom države ponovno odprla slovensko veleposlaništvo. Z njima na tem obisku je nekaj več kot 50 slovenskih gospodarstvenikov, ki so se, po podatkih, ki jih imamo, srečali tudi z okoli sto iranskimi gospodarstveniki. To je tista zgodba, o kateri bom nekaj več povedal ob zaključku te svoje razprave. Govorim o tej gospodarski diplomaciji. Ko sem pregledoval to interpelacijo in iskal tisto poglavje o zunanji politiki in ko sem ga končno našel, sem dobil občutek, da so predlagatelji imeli tu kar problem, kaj pravzaprav zapisati v to poglavje. In potem, ko sem pogledal, kaj so zapisali, sem ugotovil, da so to bolj ali manj neki že znani stari očitki, ne ravno vsebinski, ki smo jih že velikokrat slišali, na katere so tako predsednik Vlade, zunanji minister, predstavniki zunanjega ministrstva že velikokrat odgovarjali in tudi praktično dali vse odgovore. Sem pa ugotovil nekaj, da je vsaj ta del o zunanji politiki napisan veliko bolj kulturno, da se tako izrazim, kot je bila tista interpelacija, ki jo je pred nekaj meseci proti osebno ministru za zunanje zadeve Karlu Erjavcu vložila Poslanska skupina Nove Slovenije, s prvopodpisanim Matejem Toninom. Takrat je šlo dejansko in pravzaprav samo za poskus osebne diskreditacije zunanje ministra in za mene pravzaprav skorajda nerazumljiv osebni obračun kolege Mateja Tonina z zunanjim ministrom. In zato je tista interpelacija tudi klavrno propadla. Sedaj pa morda nekaj odgovorov ali pa nekaj mojih razmišljanj o nekaterih točkah, ki so zapisane v tem poglavju zunanje politike v tej interpelaciji. Prva je, recimo, spreminjanje temeljnih usmeritev slovenske zunanje politike. Jaz mislim, da vsi mi vemo, da smo junija 2015 v tem državnem zboru, najprej na Odboru za zunanjo politiko, potem tukaj na plenarni seji sprejeli Deklaracijo o slovenski zunanji politiki. Na osnovi te deklaracije je bil potem izdelan še strateški dokument zunanje politike z naslovom Slovenija varna, uspešna in v svetu spoštovana, potem pa je sledil še Izvedbeni akt samega Ministrstva za zunanje zadeve. Vsi ti dokumenti so bili sprejeti z res najširšim možnim konsenzom. V pripravi teh dokumentov so sodelovali prav vsi, ki so to želeli, ki se kakorkoli na kakršenkoli način zanimajo ali so povezani z zunanjo politiko, takoakademska sfera, civilna družba ter vsi posamezniki in organizacije, ki so to želeli. Tako očitek, da ta vlada, to zunanje ministrstvo in ta minister za zunanje zadeve ne izvajajo zunanje politike v skladu z okvirom, ki so jim ga dali ti dokumenti, absolutno ne drži. Ne nazadnje minister za zunanje zadeve pride vsako leto v Državni zbor, kjer da poročilo o izvajanju teh smernic, pa tudi praktično vsak teden imamo vsaj enkrat v parlamentu predstavnike zunanjega ministrstva, na Odboru za zunanjo politiko ali na Odboru za zadeve EU in jaz nisem na nobenem od teh odborov zasledil kakšnega velikega nezadovoljstva oziroma nestrinjanja z načinom, kako se izvaja slovenska zunanja politika. Drugi očitek, ob katerem bi povedal nekaj besed, je pasivnost in nesprejemanje nalog Slovenije v okviru EU in Nata. Tudi s tem se ne morem strinjati. Mislim, da je Slovenija zelo aktivna članica EU. Slovenija sodeluje pri sprejemanju praktično vseh ključnih, pa tudi manj ključnih odločitev v Evropski uniji. Slovenija je priznana kot popolnoma enakovredna in enakopravna partnerica vsem ostalim članicam Evropske unije. Slovenija je država, ki daje pobude, daje iniciative, ki so velikokrat tudi sprejete na nivoju Evropske unije. In Slovenija, če povem takole, je tudi prepoznana kot aktivna, odgovorna in solidarna država članica, ki ji tudi ostale države članice priznavajo njeno proevropsko usmerjenost. Slovenija se tudi zavzema za nadaljnjo integracijo EU in za močne institucije Evropske unije. Tako ta očitek, kot drugi, o katerem sem govoril, prav tako ni sprejemljiv. Delovanje v Natu. Ja, Slovenija je z vstopom v Nato prevzela določene obveznosti in naloge in Slovenija te naloge tudi izvaja. Res pa je, da jih izvaja v okviru svojih zmožnosti. Te pa so takšne, kot so v tem trenutku. Vsi vemo, da so se sredstva za Ministrstvo za obrambo, za naš obrambni sistem, Slovensko vojsko iz leta v leto zmanjševala. Ta vlada je sedaj zaustavila trend zmanjševanja, ampak ta odstotek je še vedno daleč pod tistim, ki ga je Slovenija sprejela kot neko zavezo ob vstopu v Nato in ga od nas morda nekega dne ali pa zagotovo pričakujejo tudi naši zavezniki. Ampak kljub temu Slovenija izvaja vse svoje naloge. Slovenija sodeluje praktično pri vseh operacijah, pri vseh nalogah Nata. In tisto, kar lahko rečem, je, da vedno, ko se te operacije končajo, ko se naše predstavnice in predstavniki vrnejo nazaj v Slovenijo, dobimo samo pohvale za njihovo delo in kako so svojo nalogo opravili. Tako mislim, da tudi ta očitek lahko mirno zavrnemo, Slovenija seveda še naprej ostaja kredibilna in zanesljiva zaveznica. Nadalje je tu očitek – ja, zanimiv – pasivnost slovenske politike do Združenih držav Amerike. Če bi vprašali kakšnega drugega poslanca v Državnem zboru, bi rekel, da je slovenska politika absolutno preveč proameriška, če bi kakšnega drugega, bi rekel, da je proruska, tretji bi rekel, da je premalo evropska ali pa preveč evropsko usmerjena. Jaz mislim, da so odnosi Slovenije z Združenimi državami Amerike pravzaprav takšni, kot so lahko odnosi neke majhne države z 2 milijonoma prebivalcev in največje svetovne velesile. Mislim, da te odnose po navadi ne diktirajo tisti majhni, ampak jih diktirajo in o njih odločajo velesile. Kljub temu mislim, da so odnosi z Združenimi državami Amerike konstruktivni, korektni, pravzaprav lahko mirno rečem, da so dobri. Slovenija sodeluje na vseh nivojih z Združenimi državami Amerike, Slovenija je ključna partnerica v okviru Nata, seveda tudi izven EU. Tako lahko mirno rečemo, da je to samo še en očitek, ki je pač bil zapisan v ta del interpelacije, ker je, kot sem že rekel, glede na to, da je to interpelacija proti celotni vladi, treba pokriti čisto vsa področja delovanja vlade. Očitek, da zunanji minister Erjavec še ni bil na uradnem obisku v Združenih državah Amerike, mislim, da tudi nima kakšne posebne vrednosti. Zunanji minister se redno srečuje tudi z ameriškim državnim sekretarjem, ta ga je tudi povabil, da se je udeležil ministrskega srečanja globalne koalicije proti DAESH, ki je bilo julija 2016 v Washingtonu. Ne nazadnje je bil na obisku v Združenih državah Amerike tudi predsednik države, tam je bil predsednik Vlade, bili so tudi nekateri ministri. Če zaključim, mislim, da so naši odnosi z ZDA povsem korektni, dobri, normalni. Ko govorimo o ZDA, moram spregovoriti nekaj tudi o Rusiji. Slovenija je kljub temu, kar se v tem trenutku dogaja v Evropi in svetu, kljub temu da je Evropska unija uvedla sankcije proti Rusiji zaradi dogodkov v Ukrajini in na Krimu, da je potem Rusija uvedla neke protisankcije, da so tu težave med Rusijo in Natom, Rusijo in Združenimi državami Amerike, zadržala, ne bom rekel dobre, da me ne bo kdo prijel za besedo, ampak odnose z Rusko federacijo. Ruska federacija je pomemben zunanjetrgovinski partner Slovenije. In ko se bo nekega dne ta situacija umirila, jaz upam in verjamem, da se prej ali slej bo, bo zelo pomembno, da bo Slovenija kot država, ki je kljub vsemu temu, kar sem naštel, še naprej imela politične stike z Rusijo. Mimogrede, tudi številne države EU še naprej vzdržujejo te politične stike, ker je to nekaj normalnega v teh mednarodnih odnosih, in da bomo takrat lažje ponovno imeli dostop tudi na to tržišče, ki je za nas še kako zanimivo. Še en očitek morda, ki sem ga lahko tu prebral. Torej neučinkovite aktivnosti Republike Slovenije na območju jugovzhodne Evrope in zahodnega Balkana. Tudi tu se dejansko ne morem strinjati. Mislim, da je Slovenija ne tem področju zelo aktivna. Spomnimo se samo, da je Slovenija ves čas nudila pomoč recimo Črni gori pri njenem približevanju in vključevanju v Nato, enako je z Bosno in Hercegovino, imamo odnose z Makedonijo in Srbijo, tako da tudi tega očitka dejansko ne morem sprejeti. V tej interpelaciji je potem še nekaj takšnih očitkov, o katerih pa jaz, da bom skrajšal to svojo razpravo, da bodo do besede prišli še moji kolegice in kolegi, zdaj ne bom razpravljal, bom pa v nadaljevanju, če bo treba, pa verjamem, tudi moje kolegice in kolegi, podal še kakšno dodatno informacijo. Za zaključek pa bi seveda spregovoril o nečem, česar pa v tej interpelaciji, to pa je seveda jasno, nismo in ne moremo najti. To pa zato, ker je to ena izjemno pozitivna, odlična zadeva, govorim o tej gospodarski diplomaciji, ki sem jo omenil že na začetku te svoje današnje razprave. Tudi v preteklosti so predsedniki vlad ali predsedniki države pa tudi kakšen minister za zunanje zadeve kdaj pa kdaj na svoje uradne obiske popeljali gospodarske delegacije. Ampak šele leta 2014, ko je ponovno postal minister za zunanje zadeve Karl Erjavec, v tej zadnji vladi, je zdajšnji zunanji minister to gospodarsko diplomacijo uvedel kot nek obvezni del slovenske zunanje politike in delovanja slovenskega zunanjega ministrstva. Zdaj vam bom to ponazoril tudi z nekaterimi številkami in podatki, ker mislim, da je prav, da se o tem govori in da to slišijo tudi naše državljanke in državljani. Pa gremo na leto 2014, ko je Karl Erjavec postal minister za zunanje zadeve. Na tistem svojem prvem uradnem obisku na Češkem, v Pragi, je takoj s seboj popeljal tudi delegacijo logističnih podjetij, organiziran je bil takrat tudi prvi poslovni forum. Potem pride leto 2015, kjer se aktivnost gospodarske diplomacije izrazito poveča. Najprej je bil na vrsti obisk Republike Koreje v Seulu od 11. do 13. marca. Ministra za zunanje zadeve Karla Erjavca je na tem uradnem obisku v Koreji spremljala delegacija predstavnikov slovenskega avtomobilskega grozda. Med drugim so člani delegacije obiskali raziskovalno-razvojni center avtomobilskega proizvajalca Hyundai Kia in proizvodni obrat slovenskega podjetja Kolektor, ki predstavlja največjo slovensko investicijo v republiki Koreji. V delegaciji je sodelovalo 6 slovenskih podjetij. Sledil je uradni obisk ministra za zunanje zadeve v Braziliji, kjer se je Karl Erjavec v okviru svojega delovnega obiska pridružil delegaciji Združenja za informatiko in telekomunikacije, minister in podjetja so sodelovali na poslovnem forumu, podpisan je bil statut slovensko-brazilske gospodarske zbornice, za podjetja so bila organizirana poslovna srečanja in tudi ločena srečanja s predstavniki brazilskih podjetij. Na poti nazaj so se ustavili še v Peruju v Limi. Tudi tam so bili zraven predstavniki gospodarstva. Potem pa je 12. junija sledil uradni obisk Madžarske v Budimpešti. V okviru njegovega uradnega obiska je potekala tudi logistična konferenca, na kateri je sodelovalo 8 slovenskih podjetij s področja transporta in logistike. Potem je sledil obisk Ukrajine v Kijevu 14. julija ponovno v okviru uradnega obiska zunanjega ministra. Takrat so se predstavniki sodelujočih štirih podjetij sestali s predstavniki ministrstev za infrastrukturo, obrambo, kmetijstvo ter drugih resornih ministrstev ter železnice. Minister in podjetja so se srečali tudi s predstavniki ukrajinskega poslovnega kluba. Ta zgodba se je potem še nadaljevala z obiskom v Ruski federaciji v Kazanu. Ob zasedanju medvladne mešane komisije za gospodarsko sodelovanje na ravni zunanjih ministrov je potekal poslovni forum in poslovna srečanja slovenskih in ruskih poslovnih subjektov iz štirih sektorskih področij ter srečanja slovenskih gospodarstvenikov s kazanskimi vladnimi predstavniki. S slovenske strani se je poslovnega dogodka udeležilo 26 predstavnikov podjetij. Seveda je sledil potem še Milano 2015 EXPO. V času od 7. do 9. oktobra se je na tej svetovni razstavi mudila panožna delegacija 25 predstavnikov iz pohištvenih podjetij in oblikovalcev ter predstavnikov ministrstev in institucij. Minister za zunanje zadeve Karl Erjavec je takrat odprl poslovno konferenco lesnopredelovalne industrije. Potem pridemo na leto 2016 in ta uspešna zgodba, kot ji pravim sam, in mislim, da morate tudi vi priznati, da je tako, se je nadaljevala. Najprej je sledilo delovno srečanje vlad Republike Slovenije in madžarske v Republiki Sloveniji. Delavno srečanje sta vodila zunanja ministra obeh držav. Tukaj je bil podpisan memorandum o celostnem razvoju odnosov za področje prometne infrastrukture, in to je pomemben napredek v sodelovanju v projektih strateškega in gospodarskega pomena tako za državi kot za širšo regijo. Obisk ministra za zunanje zadeve Karla Erjavca z gospodarsko delegacijo v Maroku od 4. do 6. aprila. Minister se je srečal z visokimi predstavniki države, skupaj s prestavniki podjetij. V času obiska sta bila podpisana sporazuma o izogibanju dvojnega obdavčevanja ter sporazum o mednarodnem cestnem prevozu potnikov in blaga, ki omogoča nemoten potek cestnega prevoza ter s tem olajša trgovinske tokove sedmih slovenskih podjetij. Potem je sledil uradni obisk v Belorusiji. Tam so zunanjega ministra spremljali predstavniki slovenskih podjetij: Duol, Riko, Krka, Lindap, MP Klima, Iskratel, Tajfun LIV ter zastopniki Heliosa, Wravorja in Sberbanke. To so že uveljavljena podjetja v Belorusiji in želijo širiti svoje delovanje. Sledil je obisk z gospodarsko delegacijo ponovno v Bolgariji, srečanje z bolgarskimi gospodarstveniki. Tega srečanja se je udeležilo dvanajst slovenskih podjetij. Ti člani gospodarske delegacije so prihajali s področja obrambe, informacijsko-komunikacijske tehnologije, trgovine, elektroindustrije in energetike. Potem so sledila še srečanja sopredsedujočih medvladni slovensko-ruski komisiji za trgovinsko-gospodarske in znanstveno-tehnično sodelovanje, pa še obisk ministra za znanje zadeve v Bosni in Hercegovini, kjer je bila podpisana skupna izjava o gospodarskem sodelovanju na tretjih trgih in memorandum o sodelovanju na področju turizma. In seveda se bo na tak način nadaljevalo tudi v naslednjem letu 2017. Naj povem, da je že predviden obisk ministra za zunanje zadeve v Turčiji in srečanje mešane komisije za gospodarsko sodelovanje s Turčijo, potem obisk v Ruski federaciji. Tukaj bo zunanji minister z gospodarsko delegacijo ob mešani komisiji za gospodarsko sodelovanje potoval v Rusijo. Potem srečanje v Turkmenistanu, potem možnost oziroma zasedanje mešane komisije za gospodarsko sodelovanje, to bo najverjetneje v Sloveniji, z Egiptom in pa možen obisk ministra za zunanje zadeve skupaj z gospodarsko delegacijo v Senegalu in pozneje tudi možen obisk s poslovno delegacijo ob 150. obletnici obstoja Kanade v Kanadi. Vrhunec pa je na nek način ta gospodarska diplomacija doživela danes, to sem že povedal, ko sta v Teheranu predsednik države in zunanji minister ponovno odprla veleposlaništvo in je tam tudi 50 slovenskih gospodarstvenikov. Toliko za enkrat o tej razpravi z moje strani. Tako kot sem že rekel, če bo treba, se bom oglasil še v nadaljevanju. Kar se pa tiče interpelacije, pa naj samo povem, jaz jo ne bom podprl, čeprav ne vem, ali bo to sploh potrebno ali ne, ali bomo sploh o čem glasovali ali pa ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se mag. Alena Bratušek in gospa Janja Sluga. Izvolite, gospod Škoberne.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Cenjeni ministrski in državnosekretarski zbor, kolegice in kolegi! Pravzaprav so te interpelacije izjemno zanimive in včasih tudi koristne. Sam sem ob številnih vlaganjih interpelacij s strani predvsem Slovenske demokratske stranke pred časom na Twitterju celo zapisal, da bi bilo morda dobro, da imamo tako kot poslanska vprašanja vsak prvi ponedeljek, morda vsak prvi ponedeljek v nadaljevanju še po redu in po spisku interpelacije, kjer se seznanjamo s podrobnejšim delom posameznega ministrstva, seciramo politike in potem mirno nadaljujemo z delom. Tudi glede na to, da tega verjetno ne bomo kot proceduralno sprejeli ali pa umestili v poslovniško logiko tega zbora, se nam to dogaja, in to ocenjujem kot dobro, ker lahko premislimo in pretehtamo določene stvari. Se je pa danes zgodilo pravzaprav nekaj simpatičnega, vsaj z mojega zornega kota, da je prvič, več samozavesti in več veselja do te interpelacije na strani Vlade kot na strani predlagatelja. Vsaj če sklepam iz energije in ravni tona in barve, ki jo je pri predstavljanju te interpelacije pokazal predlagatelj, in če to primerjam z energijo, ki sta jo pokazala denimo predsednik vlade ali pa denimo podpredsednik Židan. In to me na nek način veseli, ker kaže na to, da je na eni strani stiska opozicije s tem, da vlada v večini primerov, seveda v vseh ne, dela dobro in da gre državi dobro, volitve so pa relativno blizu, kar visoka. Ampak to je seveda stiska opozicije. Dobro za državljane pa je to, da to ni njihova lastna stiska, ampak nekaj, kar je za njih dobra novica. In ta samozavest ali pa, če želite, barva v intonaciji glasu se kaže tudi skozi nekatere najbolj ključne rezultate, ki so bistveno pogojeni s tem, katera je vodilna stranka in kdo je tisti, ki posamezno ministrstvo v danem okviru vodi. Če bi premico, ker je bilo danes nekajkrat izpostavljeno tudi s strani predlagatelja, kaj je bilo v preteklosti in zakaj nekaj ni bilo drugače, potegnem na zadnjih deset let in primerjam vlade, ki so bile vodene s strani konservativcev, vlade, ki so vodene s strani liberalcev in morda tisto, ki je bila vodena s strani Socialnih demokratov, lahko recimo ugotovim, da je bilo v času konservativne vlade za zaključek v državi prepoznati minimalno plačo v višini 597 evrov, potem se zgodi največji skok minimalne plače v času socialdemokratske vlade Boruta Pahorja na 734 evrov in v času liberalne vlade nekoliko zmernejša pa vendar rast minimalne plače na 790 evrov, ki jih imamo danes. Vse to daje barvo in ton politiki in vodenju vlade. Če sem z nekaj stiske tudi zaradi včerajšnjih dogodkov na parafiranje sporazuma s Fidesom, s katerim se globoko ne strinjam, ker ocenjujem, da gre za napačno potezo, še posebej v odnosu sprejemanja dogovora s širšim javnim sektorjem, sem vendar po predstavitvi, ki jo je danes imel gospod Janez Janša, precej miren, da imamo to vlado, četudi je bolj liberalna v nekaterih pogledih, kot bi bilo moje izhodišče, in četudi je rast minimalne plače zaradi tega morda nižja, kot bi bila v primeru, da bi vlado lahko v celoti vodili Socialni demokrati. Ampak to je drugo vprašanje. Ključno v analizi oziroma ob analizi dela vlade in ministrov je, da se ozremo na politike. Če je, denimo kmetijski resor dolgo veljal za resor za razdeljevanje subvencij in je bil pogosto razumljen tudi v desnih vladah, ki so še posebej nagnjene k temu, da deklarativno skrbijo za podeželje in periferijo, kot neka obrobna resorna zgodba, imamo danes resor, ki ima drugačno vizijo, ki razume kmetijstvo kot pomembno gospodarsko panogo, ki razume kmetijstvo kot nekaj, kar ima izjemen gospodarski domet in je mogoče politiko in barvo tega resorja razumeti skozi prizmo internacionalizacije, skozi prizmo promocije in ne več samo skozi prizmo razdeljevanja in podpore, ampak upravljanja in doseganja rasti. Zakaj to govorim? Zato ker imamo kljub eni najhujših kriz pri ceni mleka denimo, kar je povzročila tudi zunanja politika Evropske unije s sankcijami za Rusijo, mi politiko, ki se je usmerila v alternativne trge, ki se je usmerila v butične proizvode tako mleka kot na drugi strani denimo medu in s svojo gospodarsko aktivnostjo, ki ni sicer primarno resorna kmetijstvu, omogoča širitev na trge, kot je denimo Kitajska, doseganje višje cene, doseganje butičnosti, s tem pa posledično višjo dodano vrednost znotraj slovenskega kmetijstva, možnost vpeljave dodatnih, boljših tehnologij, rasti in višjega življenjskega standarda na podeželju. Povedano drugače, podeželje postavlja ob bok centrom, industrijskim ali urbanim, in omogoča enake možnosti za življenje in razvoj vseh državljank in državljanov. In to je barva in ton, ki jo daje na tem ministrstvu gospod Židan. Če rečemo vprašanje, ki se je tudi meni osebno včasih ali pred nekaj časa zdelo še mogoče trivialno, pa je izjemno pomembno, je svetovni dan čebel. Ne gre samo za vprašanje čebele ali kranjske čebele ali pa prepoznavnosti Slovenije v svetu, ki, ne boste verjeli, ampak bolj kot hodim in kamorkoli hodim, bolj ljudje govorijo, da je to dobra poteza, dober produkt, da je to zaključena enota neke politike, ki bi jo morali pripoznati in ceniti. Gre predvsem za to, da sporočamo, da mora svet ostati na temeljih trajnostnega razvoja, da kmetijska politika mora videti del kot zgolj do subvencij in da mora prepoznati ključne produkte. Če je bilo čebelarstvo v Sloveniji dolga leta zapostavljeno, lahko danes v čebelarstvu prepoznamo pomembno industrijo, ki lahko preraste iz butične kmetijske proizvodnje tudi v resno industrijsko panogo za ključne trge, ki so mnogokrat večji od Slovenije. In da spet rečem, da niso samo subvencije in da niso samo razdeljevanja. Vprašanje prevzemništva s strani mladih kmetov. Toliko denarja in toliko podpore, kot je v mandatu te vlade, začenši s prehodno, na voljo zato, da mladi ljudje ostajajo na kmetijah, da delajo, da razvijajo, da uvajajo inovacije, ni bilo še nikdar. In to je barva politike, ki jo daje ta vlada. To je smer, ki jo ima. Interpelirati največji znesek denarja, največje število podpornih politik za mlade, da ostanejo na podeželju, da delajo, da ne bežijo drugam, to je najmanj, kar je, nesmiselno in nelogično. Je pa res, da je Miran Potrč v svojih spominih pomenljivo zapisal: Klic k razumu. Tisti, ki interpelira tovrstno politiko mora še kako o tem naslovu razmisliti. Se pa bojim, da je za marsikoga ta klic k razumu res zgolj spominske narave. Da se, ker se je kolega Peter bolj ali manj osredotočil samo na obrambo Desusovega resorja, jaz prestavim na resor Socialnih demokratov, kjer se tudi na področju obrambe poznata ton in barva. V naslednjem proračunskem obdobju bomo tako lahko namenili Slovenski vojski 42 milijonov več – v naslednjem proračunskem obdobju, Žan, dveletni proračun imamo, seštevaj! – bomo lahko namenili bistveno več. In je vprašanje politike, kako to razdeliti in kam bomo to dali. Lahko damo vse za dodatno oborožitev, da rečem na primer v neki vladi za patrije, lahko pa se najprej in urgentno osredotočimo na to, da popravimo materialni status vojakov in vojakinj in ko bomo imeli znan tudi strateški pregled obrambe, naredimo načrt, kako tehnološko in infrastrukturno posodobiti Slovensko vojsko. Če že danes seciramo na tej interpelaciji vsakega in vsakogar posebej, lahko ugotovimo, da to ključno uredbo o uvrstitvi formacijskih nazivov v plačne razrede Slovenske vojske ministrstvo je pripravilo, jutri bo, če pravilno razumem, na Vladi, kar pomeni za dva plačna razreda dvig dohodkov za pripadnice in pripadnike Slovenske vojske, kar je del dogovora, ki smo ga tako koalicijsko kot tudi znotraj vlade slišali ob tem, ko se je po daljši stavki ustrezneje uredil status policist in policistov. In to je spet smer in ton te vlade, ki je bistveno različen od smeri in tona, ki jo je prikazal predlagatelj. Ne nazadnje bo sedaj prvič po dolgem času obrambni resor v naslednjem proračunskem obdobju imel celo nominalno višji znesek sredstev na razpolago, kot ga je imel denimo v zadnji vladi gospoda Janeza Janše. Čeprav marsikdo želi politiko razumeti zgolj kot redistribucijo nečesa, je izjemno pomembno tudi to, kar smo včeraj poslušali, in to je, da je naš varnostni sistem danes razumel, da mora svoje temelje iskati predvsem znotraj prostovoljstva in da moramo kljub nekaterim težnjam po popolni profesionalizaciji okrepiti duh politik »nič nas ne sme presenetiti«. Tukaj pa mislim predvsem na pospešeno sodelovanje krepitev gasilstva, civilne zaščite in tudi dela lokalnih skupnosti na tem področju, ki je v zadnjem obdobju verjetno malenkost zaostala. In ker je težnja, da se reče, da je vse slabo pri delu te vlade pa pri njenih ministrih, se lahko vprašam, ali bi zveza Nato svoj center za gorsko bojevanje vzpostavila v Sloveniji, če bi bili naši obrambni sistemi oziroma naša Slovenska vojska tako slaba, kot na trenutke skušajo prikazati s strani predlagateljev. Verjetno ne. Naj se v manjši točki dotaknem tudi resorja, ki je sicer meni najbližje, za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Gre za enega izmed resorjev, okoli katerega je običajno največ govora, največ razprave, največ kritik, seveda poleg Ministrstva za finance, gre pa seveda za resor, ki pokriva tudi največji sklop politik, ki zadevajo človeka, tako rekoč od rojstva do smrti. Samo nekaj ključnih učinkov oziroma dosežkov tega resorja morda za začetek. Dolga leta smo imeli študentsko delo kot nekaj, kar je bila anomalija na trgu dela, kot nekaj, iz česar nisi dobil nobene pravice, si pa plačeval več, kot si zaslužil. Danes, približno tri mesece v letu študentke in študenti, dijakinje in dijaki dobijo tudi zavarovanje za delovno dobo, za upokojitev iz tega naslova, jaz pa še kdo te možnosti nismo imeli. Pripravljena je prvič, ne v zadnjem trenutku ampak z nekim pogledom naprej tudi bela knjiga o pokojninski reformi, ki bo potrebna, ker imam starajočo družbo, ker moramo nasloviti ta vprašanja in ne nazadnje Slovenija je dosegla, kljub temu da velikokrat poudarjamo, ni nepomemben podatek, manj kot 100 tisoč brezposelnih ob hkratnem dvigu delovnoaktivnih. To niso nepomembne stvari, kakor tudi ni nepomembno, da smo se, čeprav žal ne ob soglasju vseh političnih strank, uspeli dogovoriti za sprejetje zakona o preprečevanju nasilja v družini. Tukaj na teh področjih bo treba delati še zelo veliko, še posebej ker se diskurz razumevanja, da sta enakost in ustvarjanje enakih možnosti izjemno pomembna, zmanjšuje in ker ne le pri nas, ampak tudi v Evropi in v svetu dobivajo zagon tisti, ki mislijo, da lahko uredi vse prosta roka trga in da je to, kar se dogaja v družini, samo stvar družine. In še eno reč, za katero me je prosil kolega Han, bi želel povedati, ravno prav, ker je gospod Janša tukaj – Socialni demokrati smo z veseljem sodelovali v projektu, ki se je imenoval Partnerstvo za razvoj, in tudi danes ocenjujem, da je to ena izmed boljših pobud, ki jo je zmogla slovenska politika. Morda še ni zamujena priložnost, da se kaj podobnega vzpostavi tudi v tem mandatu. Je bila pa izrečena, verjamem, da nenamerno, ena neresnica, da smo Socialni demokrati podprli davčne rešitve takratne vlade. Če koga zanima, tukaj je seznam glasovanj, nismo jih podprli, ker kljub temu da smo razumeli Partnerstvo za razvoj kot priložnost, da Slovenija preseže neke delitve, tistega, kar je za nas najbolj pomembno, to je človeka, nismo mogli preprosto pozabiti. In morda je tukaj razlika med kolegom Janšo in kolegom Pahorjem, ki ne sedi v zadnji vrsti, ampak je danes predsednik Republike, se jo pa da nominalno izmeriti. Razlika je v nominalni plači med 597 in 734. In to je razlika med vizijo, ki jo je ponujal predlagatelj, in vizijo, kot jo razumemo mi. Spoštovane kolegice in kolegi, se opravičujem, če sem bil predolg, želim vam uspešen dan in želim si, da bi razprava tekla z bistveno višjo dinamiko, kot je tekla v nagovoru predlagatelja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Spoštovani ministrice, ministri, predsedujoči, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Jaz si ne morem kaj, da naprej ne bi pogledala vlade, ministric in ministrov s človeške plati. Vem, da ni enostavno biti minister ali ministrica, vem, da to zahteva mnoga odrekanja, da to zahteva da smo skorajda 24 ur prisotni, mnoge obveznosti, mnoge naloge, družina trpi in tako naprej. Zato sem prepričana, da je vsak minister ali ministrica v svojem mandatu skušal narediti tudi veliko pozitivnega. Vendar opozicija ni zato, da bi hvalila vlado, zato se bom skoncentrirala predvsem na tiste stvari, ki mene motijo ali pa mislim, da niso dobre ali niso dovolj dobre. Seveda ne morem govoriti o vsem, ker imam premalo časa. Mislim, da je največ povedal o našem stališču že vodja naše poslanske skupine Matej Tonin, ki je z grafi nazorno prikazal, da se pravzaprav mora bistveno spremeniti politike te vlade oziroma če hočemo v Sloveniji narediti bistvene korake naprej, moramo nekatere politike tudi korenito spremeniti. Pravijo, da beseda reforma ni popularna. Velikokrat sem slišala, konkretno od gospoda Erjavca, da reforma pomeni odrekanje, to je pa hudo, to je pa težko. Jaz pa pravim, da je to tako, kot če bi poslušal otroka v vrtcu, ki ne pusti, da mu izderemo trsko, ker boli. Ampak nekatere stvari pač morajo boleti in jih moramo narediti, korenite spremembe, ker potem te spremembe rodijo tudi pozitivne posledice za prihodnost. Ko smo sprejemali proračun, je bil odziv Evropske komisije, ki je povedal, da Slovenija dela premajhne korake, da obstajajo velika tveganja, da še vedno imamo v lasti državne banke, ki predstavljajo tveganja, da je še vedno veliko podjetij v državni lasti, in vse to so velika tveganja za stabilnost države, pa tudi za izboljšanje bonitetnih ocen. Torej na tem področju nismo naredili bistvenih korenitih sprememb in reform. V predstavitvi smo ponovno videli, kar vsi vemo, da je demografska slika v Sloveniji izredno slaba, da se število starajočega se prebivalstva hitro zvišuje. To ogroža tudi pokojninski sistem, s tem se povečujejo čakalne dobe v zdravstvu. Zato bi tudi na teh področjih morali narediti korenite spremembe za dolgoročno vzdržnost tako zdravstvenega kot pokojninskega sistema. Tudi to bo na nek način bolelo, ampak če nočemo, da ta dva sistema dokončno propadeta, moramo te spremembe narediti. V dveh letih vladanja te vlade ni bilo nobenih konkretnih odločnejših sprememb, razen nekaj kozmetičnih popravkov. Kar bi tudi očitala Vladi, je kadrovanje. Vemo, da so nekatera imena, ki so znana iz nekih drugih časov, vzbujala nelagodje, nezaupanje, nekateri so bili zamenjani, nekateri so mogoče še vedno na teh položajih. In ker se ta stara imena vrtijo kar naprej, obstaja veliko nezaupanje ljudi do teh ljudi oziroma obstaja še vedno prepričanje, da so v ozadju lobiji, ki živijo na račun države in se okoriščajo z državnimi financami tako v zdravstvu, infrastrukturi, bančništvu in še kje drugje. Še nekaj konkretnih stvari, o katerih govorijo ljudje. Konkretno bi ministrico za delo vprašala, ali se res dogaja, da centri za socialno delo izdajajo nestrokovne oziroma ne dovolj dobre odločbe in potem tudi država, ko se državljani pritožijo, izgublja postopke oziroma mora plačevati tudi visoke odškodnine. Po nekaterih podatkih je tega 50 %, nekateri trdijo, da celo več, zato vas konkretno sprašujem, ali to drži. Ko se srečujemo z župani, pogosto slišimo, da je državna uprava neučinkovita, da imajo veliko težav, da nova finančna perspektiva ne deluje, da ne vedo pravzaprav, kakšni projekti bodo sprejeti. Torej javna uprava je neučinkovita, po drugi strani pa smo spet slišali, videli tudi na grafu, da se je za več kot 3 tisoč ljudi znova povečala. Če je ZUJF pripomogel k temu, da smo javno upravo zmanjšali, se sedaj znova povečuje. Seveda potrebujemo nova delovna mesta, morajo se ljudje zaposlovati, vendar že tako je naša javna uprava prevelika. Zato potrebujemo zmanjševanje javne uprave, ne pa dodatno zaposlovanje prav v javni upravi, pa še neučinkovitost ji očitajo. Pravosodje. Res da smo sprejeli nekaj zakonov, vendar ko smo govorili o Factor banki in Probanki oziroma o poročilu komisije, ki je to poslovanje pregledovala, smo ugotavljali, da pravzaprav nihče za to ne odgovarja. Seveda ne more pravosodni minister direktno naročati, kaj je treba delati, ampak nekega večjega premika na tem področju pa vseeno ni bilo, da bi lahko rekli »tisti so bili kaznovani, nekdo je vrnil denar, ki si ga je na tak ali drugačen način sposodil s krediti,« in podobno. Državljani pričakujejo da se vendarle nekaj razčisti, nekaj zgodi, da neke velike akcije s kamerami niso dovolj, da bi ljudje verjeli, da smo res postali pravna država. Prej se je predsednik Vlade pohvalil, da smo najbolj zelena destinacija. Seveda smo, ampak tudi na ta račun, da se koncentrira prebivalstvo v mestih, medtem ko se podeželje pa žal zapušča in zaraščajo se naši griči, bregovi. In sicer moram reči, da sem vesela, da bo prišel investitor v Sloveniji. To je prav, potrebujemo nova delovna mesta. Vendar se ne strinjam s takšnim načinom reševanja takšnega problema ali pa priložnosti, da kar ad hoc sprejmemo nov zakon, 100ha zemljišč spremenimo v gospodarsko cono, tistih hektarov zemljišč, ki so obdelani. Namesto da bi imeli dolgoročni načrt in sprejemali take prostorske akte, kjer bi že v naprej planirali, kje so tista področja, kamor bomo povabili investitorje. Ne moremo se strinjati s takim načinom reševanja ali pa hitrim reševanjem problemov, po drugi strani pa vedno znova srečujemo podjetnike, za katere vemo, da želijo širiti proizvodnjo, pa leta in leta ne dobijo dovoljenja, da bi širili svojo proizvodnjo halo, na primer za 50 metrov. Zato tudi zakonov na področju gradbeništva, sprejemanja prostorskih aktov še praktično nismo nič naredili, in tukaj pričakujem, da bo ta vlada vendarle že prišla s temi zakoni, ki bodo omogočali hitrejšo akcijo. Ne samo s tem posebnim zakonom za določenega naročnika. No, pa še nekaj bi rada opozorila tudi ministrico za notranje zadeve. Mene zelo skrbi, ko mi poročajo, koliko je v zadnjem času napadov na duhovnike. Koliko napadov, ropov, včeraj smo ravno gledali, kaj se je zgodilo v cerkvi v Kopru, ko je nekdo poškodoval ta dva kipca – ali bomo našli storilce? Tudi pri napadih na duhovnike, ko jih oropajo, nekatere pretepejo, nekaj imamo celo smrtnih primerov, ni nobenega storilca. In bi vas vprašala, ali na tem področju kaj delate ali to ni pomembno. Vemo pa, da tudi vsaka razprava tukaj v parlamentu, ki je nestrpna tudi do Cerkve, pa nič ne zagovarjam njenih grehov, spodbudi v državljanih tudi neko agresijo. Tega bi se morali tudi v naših razpravah zavedati. Toliko za enkrat, da bodo lahko še moji kolegi kaj povedali.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Pripravita naj se gospa Janja Sluga in gospod Franc Breznik. Izvolite, gospa Bratušek.
Najlepša hvala. Spoštovani kolegice in kolegi, ministrice in ministri! Tudi sama bi bila bistveno bolj vesela, če bi se danes ukvarjali s projekti za prihodnost. Ampak tako pač je. Največja opozicijska stranka se je odločila, vložila interpelacijo, jaz si samo želim ali pa upam, da imajo za konec te razprave izdelan tudi kakšen cilj, ki ga želijo doseči. Ko pa poslušam koalicijo, ko poslušam koalicijske poslance, se pa sprašujem, če ta koalicija sploh še obstaja. Desus brani svoje, SD brani svoje, SMC pa brani svoje. Ali se temu reče ekipa, ki bo Slovenijo peljala v boljšo prihodnost? Ekipo naj bi združevala neka enotnost, povezanost, skupni cilji. Tako da pravzaprav me ta začetek in te uvodne razprave res malo navdajajo s skrbjo. Mogoče zato predsednik Vlade tolikokrat in toliko govori o politični stabilnosti, ker je pravzaprav ni. Ker on ve ali pa čuti kaj se znotraj koalicije dogaja. Najbolj zanimiv je bil prvi nastop kolega iz Desusa, ki niti z besedico ni omenil, kaj se s pokojninami dogaja v dveh letih, ampak je tukaj imel ekspoze o zunanji politiki in branjenju lika Karla Erjavca. Prav, prav, lahko je to tudi edina stvar, ki skrbi Desus v tej vladi, ampak tako iz nastopov, ki jih slišim, izhaja. Dejstvo je, da sta za vami in nami dve leti vašega mandata, pravzaprav tudi našega. In dajmo se vprašati, res, iskreno, kaj so rezultati te vlade. Iskreno se poglejte v ogledalo in naštejte rezultate dela te vlade. Mislim, da bo odgovor zelo, zelo kratek. Predsednik Vlade je rekel, da je prevzel mandat v težki gospodarski krizi. Jaz upam, da tisti, ki ste mu to napisali, ste vsaj številke pogledali. Leta 2014, ko ste in je gospod Cerar prevzel vodenje vlade, smo bili z gospodarsko rastjo na 3,1 %. Danes smo na 2,2, 2,3 %. Mislim, o kakšni gospodarski krizi leta 2014, gospod premier govori. To me iskreno zanimajo odgovori. In, ja, obrnili ste trend, samo v napačno smer, to je problem. In posledice tega dela bodo morale sanirati vlade, ki prihajajo za vami. Leta 2013, spoštovani predsednik, ki ga na žalost ni z nami, mogoče je že omagal, takrat ste bili zaprošeni, da pomagate državi. Takrat ste bili zaprošeni, da prevzamete vodenje vlade. Takrat, ko je bila država res na kolenih, v najtežjih časih, ko je res grozila izguba suverenosti, ko so res na vrata trkali gospe in gospodje iz t. i. trojke. Ampak takrat je bil vaš odgovor ne. Ker je bilo bolj pomembno postavljati stranko, kot pa reševati državo. To je dejstvo. To je dejstvo! V najtežjih časih ste državi obrnili hrbet. Tri stvari so na nek način vsakodnevnica besednjaka predsednika Vlade: politična stabilnost, javnofinančna stabilnost in gospodarska rast. Politična stabilnost, to sem že na začetku povedala, tudi današnje razprave kolegic in kolegov iz koalicije kažejo, kako je trdna ta koalicija. Vsak se bori in vleče samo za svojega, to kaže duh ekipe, ki sedi pred nami. In konec koncev tudi to, da ministrici znotraj vlade obrnete hrbet, ta koalicija, in jo moramo v opoziciji reševati, da še ostane ministrica. Temu se reče politična stabilnost?! In kaj podobnega se verjetno lahko zgodi tudi s kom drugim. Javnofinančna stabilnost. Dejstvo je, da se proračunski primanjkljaj zmanjšuje, kar je dobro. Drugo dejstvo je, da se zmanjšuje samo na papirju, kar pa ni dobro. Proračun, ki ste ga sprejeli prejšnji teden, je tako luknjast, kot še nikoli do danes. Ne veste, kaj bo s plačami v javnem sektorju. Zdaj ste zdravnikom iz tega istega proračuna obljubili dodatnih 40 milijonov, kje boste vzeli, ne zna povedati nihče. Evropska komisija je Slovenijo za leto 2017 postavila v skupino najslabših držav, razen Grčije, kjer še teče program trojke. Ni slabše skupine kot tista, v kateri je ponovno Slovenija. In to ne pomeni nič drugega kot pot v ponovno nekredibilnost naše države, kar je seveda škoda. In spet bo drago. Danes je predsednik v svojem zagovoru, če lahko tako rečem, povedal kar nekaj debelih neresnic. Ena je tista o 50 tisoč dodatno zaposlenih mladih. Jaz upam, še enkrat, da ste si tisti, ki ste to pisali, vsaj pogledali, koliko otrok se na leto v naši državi rodi, ker to pomeni, da bi morali zaposliti približno tri letne generacije otrok. To je seveda daleč od resnice. Tudi jaz bi rada slišala, kje konkretno je teh 50 tisoč mladih ljudi zaposlenih. Tudi sama upam, da niste šteli tujine, kamor na žalost veliko, včasih tudi preveč naših mladih odhaja. To je prva velika neresnica, da ne uporabim kakšne druge besede. In druga, ki je tudi tako rekoč stalnica gospoda Cerarja, je to, kako je on pregnal trojko iz Slovenije. Jaz verjamem, da ko se pogleda v ogledalo, ve, da je to debela laž in da pravzaprav s tem on nima nič. Lahko bi, če bi leta 2013 imel pogum in naredil to, kar je takrat bilo treba narediti. Ampak takrat je državi rekel ne. Mogoče res še enkrat apel tistim, ki predsedniku pripravljajo govore, da si pogledajo številke in operirajo z realnimi podatki. Ja, veliko besed bo danes, jaz si samo želim, da so resnične. Ne zavajati ljudi, tisti, ki znajo, si tudi podatke lahko pogledajo, ampak ni lepo. Operirajmo s podatki, ki veljajo in štejejo. Meni je žal, tudi to sem že povedala, da je pravzaprav edina trojka, ki jo je premier pa res pregnal iz naše države, etika, morala in poštenje. Tega preprosto v naši državi ni več. In od predvolilnih obljub – tudi to si lahko vsi pogledajo in pogledate, ni ostalo nič več. Pravzaprav so bile to edine obljube in še od teh ni ostalo nič več. »Ne moremo takoj zmagati na vseh frontah,« je rekel včeraj. Se strinjam, ampak vsaj kakšno borbo bi pa bilo dobro dobiti v dveh letih. Prepričana sem, da je danes odprtih bistveno več front, kot jih je bilo pred dvema letoma. Pa bom skušala zelo na kratko povzeti največje. Zdravstvo. Čakalne vrste imate 30 % višje, ob tem da imate v zdravstveni blagajni 160 milijonov evrov več. Kako je to mogoče? Kako je to mogoče? To je rezultat dela te ministrice, te vlade in te koalicije. Včeraj smo poslušali, uspešen dogovor – sama si želim, da bi res bil uspešen dogovor, ker to, da zdravniki stavkajo, najbolj boli ljudi. Ampak danes se to že spreminja v prah. Vsaj dve vladni stranki pravita, da temu ne gre verjeti in da ta dogovor ne pije vode. Tako se države, vlade, niti ministrstva oziroma področja zdravstva ne vodi. Javni sektor. Tudi tukaj imate odprto fronto. Policisti so stavkali eno leto. Zaradi tega se je zmanjšala varnost na naših cestah – kdo bo za to odgovarjal? Očitno človeška življenja pri nas ne štejejo nič več. V javni sektor zaenkrat še vedno sodi tudi šolstvo. Podružnična osnovna šola Osilnica. Vlada jo preprosto zapre, potem pa se na klic Državnega zbora odloči nazaj vzpostaviti, ironija pa je, da si najvišji predstavniki SMC na socialnih omrežjih upajo zapisati, da je to podvig lokalnega odbora SMC. Najprej ukinejo, potem pa je to podvig lokalnega odbora SMC, da bo šola nazaj vzpostavljena. To je način komuniciranja SMC s Slovenkami in Slovenci. Prav v posmeh. Občine. Tudi z občinami ne najdete skupnega jezika. Iz leta v leto, in ne pozabiti, gospe in gospodje, da razpolagate z milijardo več, kot smo jo imeli dve leti, tri leta nazaj. Milijardo več odprtih front imate, pa tudi skoraj milijardo več. Upokojenci si niti ob četrtem letu gospodarske aktivnosti ne zaslužijo polne valorizacije. 40 centov je preveč za slovenske upokojence. Za vlado seveda. Državno premoženje. Tako slabo kot se z državnim premoženjem opravlja danes, se še ni. Iz afere v afero, začenši z Novo Ljubljansko banko, kjer ste želeli nastaviti tri nadzornike, ki niti pogojev ne izpolnjujejo. To je slika te vlade in te koalicije. Kadrovanje. Od paštet do vijakov pa vse, kar pade vmes. To je slika te vlade in te koalicije. Lahko bi še in še in še naštevali, ampak kot sem rekla, jaz si bistveno bolj kot ukvarjanje s koalicijo želim pogovora o prihodnosti naše države, želim si, da bi ta vlada in ta koalicija resnično prinesla v Državni zbor ukrepe, ki bi nam lahko zagotovili te pogovore, tako da naj izkoristim to kot priložnost in vas pozovem, da res začnete delati to, kar ste pred volitvami obljubljali. Gospod Cerar, jaz mislim, še vedno je čas, da se pogledate v ogledalo in ugotovite, da pravzaprav to ni več tisti Miro Cerar, kot je bil pred dvema letoma, in da začnete končno delati to, kar ste Slovenkam in Slovencem pred volitvami obljubljali. Kot sem rekla, dve leti naj bi še bilo časa in tudi vse to, kar ste obljubljali našim državljankam in državljanom, lahko vsaj poskusite.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Janez Janša. Izvolite.
Samo na kratko, da se ne bo pozabilo. Ves dan že sprašujemo predsednika Vlade, kje je teh 50 tisoč mladih, ki jih je zaposlil v zadnjih dveh letih, kot je trdil na začetku. Jaz se sprašujem, če ste že našli ta seznam, kje in kdaj je bilo teh 50 tisoč mladih zaposlenih v Sloveniji v zadnjih dveh letih, kot je trdil predsednik Vlade v svojem nastopu.
Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se gospod Franc Breznik in dr. Dragan Matić. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz seveda sem del te ekipe, o katerih je govorila kolegica Bratušek, in kot se za ekipo spodobi, smo si tudi v tej ekipi med seboj demokratično razdelili dela in naloge. In smo si jih razdelili na način, kot je kolegica malo prej ugotovila. Upam, da nam je to dovoljeno. Bi se pa vseeno odzvala na ta graf, ki se ga neprestano kaže, kjerkoli je le možno. Ta graf sicer res prikazuje gospodarsko rast v višini 3,1 % v letu 2013, seveda pa ne pove, zakaj je tako. Temu je tako, ker so se v letu 2014 in 2015 za nazaj pospešeno črpala evropska sredstva, s katerimi je bila v letu 2013 omogočena ta gospodarska rast, če smo ravno natančni. Želela bi tudi popraviti kolegico Ljudmilo Novak, ki je govorila o 3 tisoč več zaposlenih. Podatek seveda ne drži, tako kot ga je ona navajala. V javni upravi se je število 3 tisoč pojavilo v storitvenih dejavnostih, to se pravi, v širši javni upravi, ki zadeva predvsem zdravstvo in šolstvo. Torej tam, kjer je bila dejansko potreba in pomanjkanje kadra. V javni upravi sami kot ožjemu delu pa se je za teh 3 tisoč, tako kot je danes že povedal tudi minister, število zaposlenih zmanjšalo. In če se posvetim, ker sem pač v naši poslanski skupini na začetku razpravljavcev, se bom posvetila predvsem današnji interpelaciji. Kot je kolega Vilfan povedal, je današnja interpelacija vlade že tretja tovrstna v 25-letni zgodovini te države. Vlagateljica je ponovno Poslanska skupina SDS, ki to obrt vlaganja ne pa tudi vsebinskega sestavljanja interpelacij že dodobra obvlada in se lahko pohvali z največjim številom doslej vloženih interpelacij. Pred vlado Mira Cerarja sta bili kot vladi interpelirani Drnovškova vlada in pa Ropova vlada, ne pa tudi vlada Boruta Pahorja in tudi ne vlada kolegice Alenke Bratušek. Kaj nam to pove? To nam pove, da je očitno neka politična ocena največje opozicijske stranke takšna, da ta vlada, vlada Mira Cerarja predstavlja resno oviro ob njihovem ponovnem poizkusu naskoka na oblast. Razlika je le-ta, da v tem trenutku ni možnosti predčasnih volitev in tudi ni moč pričakovati predčasnega končanja tega mandata. Jaz in moji kolegi smo v tej hiši dobro polovico mandata, kot smo tudi že danes slišali, je danes dan za sedmo interpelacijo, ki jo doživljamo na svoji koži, čaka nas tudi že osma. Nekako se dobi vtis, da je v parlamentu kar eno tekmovanje v vlaganju pobud in interpelacij. Seveda med poslanskimi skupinami SDS, Novo Slovenijo, Združeno levico pa tudi izstopljeni poslanec Čuš. Ne glede na to, da na primer Poslanska skupina SDS lahko sama kadarkoli z zadostnim številom podpisov vloži interpelacijo, pa želi na tak način tudi utrjevati svojo vlogo največje opozicijske stranke v parlamentu pa tudi najbolj kvalificirane. Interpelacija predstavlja z ustavo določen institut parlamentarne kontrole. Kot lahko opazimo, se je v praksi že dodobra udejanjila. Do današnjega dneva je bilo namreč v tej hiši že skupaj 38 interpelacij. Zanimivo pa je, da se od teh 38 zgolj ena ni končala z glasovanjem. To je bila interpelacija druge vlade, se pravi Ropove vlade. Pa še to je nekako razumljivo, saj je bila vložena v trenutku, ko se je aktualni vladi v letu 2004 že iztekal mandat in je bila dejansko uporabljena bolj v neke predvolilne namene. Državnozborske volitve so takrat bile 21. septembra, o interpelaciji pa se je razpravljalo 1. septembra, torej tik pred novimi volitvami. Iz teorije izhaja, da interpelacija predstavlja neko posebno obliko javnega poslanskega vprašanja, ki ga sproži oziroma postavi neka kvalificirana večina poslancev. Tej, kot sem že rekla, potem sledi razprava in navadno se tudi sprejme sklep o interpelaciji oziroma nezaupnici ministru oziroma vladi, o kateri se razpravlja, ali pa se konča vsaj z glasovanjem o tem, da Državni zbor sprejme neko mnenje ali neko stališče o delu interpeliranega ministra ali interpelirane vlade. Kot je pa iz tokratnega besedila interpelacije razvidno, pa tudi iz izjav poslancev iz vrst predlagatelja, pri tokratni interpelaciji Državni zbor po koncu razprave ne bo odločal. In če citiram enega od predlagateljev, kolega Gorenaka, v intervjuju za revijo Reporter: »To ni interpelacija, po kateri bi na koncu glasovali o Vladi. Glasovanja o usodi vlade sploh ne bo. Gre za to, da se opozicija sooči s koalicijo.« In zakaj omenjam sedaj poslanska vprašanja v povezavi z interpelacijo? Kot je že tudi kolega Vilfan omenil, pa če jaz sedaj povem skupno številko, je Poslanska skupina SDS v tem mandatu vladi zastavila že 2 tisoč 526 poslanskih vprašanj. Rekorder je ponovno kolega Gorenak [[nemir v dvorani]] , in sicer z 278 vprašanji [[…]] [[nemir v dovrani]]
Prosim mir v dvorani! Lepo prosim!
Me veseli, da vam je moja razprava tako všeč. [[oglašanje iz dvorane]] Žal pa vam predsednik vaše stranke nekoliko kvari povprečje z enim samim poslanskim vprašanjem. Pa če mu prištejemo današnjo javno poslansko vprašanje, pridemo do dveh javnih poslanskih vprašanj. Če parafraziram še nekatere ocene in izjave, da gre danes dejansko za soočenje gospoda Janše in dr. Mira Cerarja, in če zraven dodam še eno oceno, ki tudi prihaja iz vrst največje opozicijske stranke, da predsednik Vlade v odgovorih na poslanska vprašanja izvaja zgolj ustno telovadbo, potem se danes res sprašujem, kaj danes tukaj mi počnemo, v čem je smisel te ustne telovadbe, za katero si je predlagatelj rezerviral 5 in pol ur in v katero smo silom prilike prisiljeni tudi v koaliciji. In ravno zaradi tega in ko sem brala to interpelacijo, sem ugotovila, da gre v bistvu za eno reprizo že izvedenih interpelacij, reprizo izrednih sej Državnega zbora, nekih predlogov, ki smo jih obravnavali na predlagateljevo pobudo tudi na posameznih odborih, in tudi za reprizo vseh teh zastavljenih poslanskih vprašanj. Zato resnično v tem ne vidim nobenega smisla. Lahko pa rečem, da ta vlada dela, da dela dobro, da bo delala s polno paro še naprej, da se to na terenu že pozna in da se bo še bolj poznalo v drugi polovici mandata.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Janez Janša, za njim dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat hvala tudi predhodni govornici za pohvale. Se zahvaljujem. Tudi obvestilo glede mandata. Poglejte, vaš predsednik je zavrnil koledar, ampak druga polovica mandata je že krepko nastopila. Če bodo volitve ob koncu mandata, bodo najkasneje junija 2018, torej ste že krepko v drugi polovici mandata in ne govoriti, kaj boste naredili v drugi polovici mandata, ki je že nastopila. Svetujem tudi, da znanja o parlamentarizmu in o parlamentarnem delu ne črpate iz Primorskih novic, Dnevnika, Dela in podobnih trobil, ampak si preberite Ustavo. Če si boste prebrali Ustavo, potem ne bo teh dilem, kaj bomo počeli danes. Če bi si prebrali Ustavo – v dveh letih bi si že lahko, odkar ste tukaj – potem bi videli, da Ustava različno opredeljuje interpelacijo zoper ministra in interpelacijo zoper vlado. In vi tu mešate interpelacijo zoper vlado s konstruktivno nezaupnico, ki je drug instrument po Ustavi. Konstruktivno nezaupnico lahko vloži 10 poslancev brez interpelacije. To je ločen instrument. Ne brati samo Mete Roglič v Dnevniku, berite tudi ustavo, bo bolj jasno potem, kaj je treba početi. Kar se tiče bolj pomembne zadeve, okrog katere se vladna stran že vseskozi spreneveda – enako je počel minister za javno upravo včeraj v Odmevih – gre za število zaposlenih v javnem sektorju. Glejte, tu je vaš portal, uradna statistika, kjer so vsi javni zavodi in tako naprej. Tu so podatki, danes sprintano. Število vseh zaposlenih v javnem sektorju danes v Sloveniji je 173 tisoč 132. Če to ne drži, potem se morate vi zmeniti, kaj objavljajo. Ob koncu našega mandata leta 2008 je bilo število vseh zaposlenih v javnem sektorju 155 tisoč oziroma za 18 tisoč manjše. Konec leta 2013, ko je bila že neka druga vlada, vlada gospe Bratušek, je bilo število zaposlenih 158 tisoč oziroma 15 tisoč manj, kot je danes. Torej ne samo da gre za razliko 3 tisoč, če pogledamo vašo statistiko, gre za razliko 18 tisoč. Izračunajte, kakšen pritisk na javne finance je to od leta 2008, in za razliko 15 tisoč od leta 2013. O tej statistiki je govoril včeraj kolega Vinko Gorenak na televiziji in o tej isti statistiki se je minister Koprivnikar sprenevedal. To je vaša statistika, upam, da je to pravilno prešteto. Prej je poslanec Socialnih demokratov navedel nek popravek glede glasovanj te stranke, ko so se sprejemali davčni zakoni v našem mandatu 2004–2008. Deloma drži, se opravičujem, res je, večina poslancev Socialnih demokratov – tu imam vsa glasovanja o teh zakonih – je glasovala proti znižanju davka na dohodek pravnih oseb, se pravi, je glasovala proti znižanju obremenitve gospodarstva, glasovala je tudi proti znižanju vseh ostalih obremenitev, tudi obremenitve plač oziroma dela. Samo pri enem davku so imeli dilemo, vam bom povedal, pri katerem – pri davku na plovila, kjer smo pa davek dvignili. Takrat smo dvignili davek na luksuz. In vam bom povedal, kako so glasovali kolegi iz Poslanske skupine SD. Gospod Han Matjaž – danes ga ni tukaj – je podprl ta davek, očitno nima plovila. Kumer Dušan je tudi podprl. Vsi ostali pa niso podprli, očitno imajo vsi plovila. Cvikl Milan ni podprl, Horvat Franc ni podprl, Juri Aurelio ni podprl, Kontič Bojan ni podprl, Kumer Dušan je podprl, Veber Janko ni podprl, mogoče ima kak čoln v Kočevju, Rop Anton ni podprl, Potrč Miran tudi ne, Potrata Majda tudi ne, Pavliha Marko tudi ne. Glasovali ste proti razbremenitvi gospodarstva, proti razbremenitvi dela, glasovali ste pa tudi proti dodatni obdavčitvi luksuza oziroma niste podprli.
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Morda malce za šalo, nimam plovila. Veliko govora je danes o dosežkih, nedosežkih, o interpretacijah podatkov. Jaz bi morda želela vseeno izpostaviti eno izmed ključnih področij, ki je pomembno za blaginjo ljudi in stanja v državi. To je število zaposlenih, to je padanje števila brezposelnih. Tu lahko z vsem ponosom rečemo, da je številka po dolgem času padla pod 100 tisoč ljudi. Dejstvo je, da sama gospodarska klima k temu pomembno prispeva, niso pa zanemarljivi tudi ukrepi aktivne politike zaposlovanja in predvsem Jamstva za mlade. Zdaj pa pridem do podatka, ko ste me velikokrat oziroma predsednika ste pozvali, da naj pojasni, od kod številke, boste dobili točne podatke. V času izvajanja Jamstva za mlade 2014–2015 se je skupaj zaposlilo 49 tisoč 181 mladih. To so tisti, ki so se odjavili iz evidence Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje zaradi zaposlitve, kar pomeni, da imajo sklenjeno delovno razmerje v Sloveniji in so prek Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje in Zavoda za zdravstveno zavarovanje prijavljeni v sisteme socialnega zavarovanja pri nas. To je uradna številka. Če želite bolj natančno, leta 2014 je bilo takšnih 25 tisoč 742 mladih, leta 2015 23 tisoč 475, v letošnjih prvih 10 mesecih 20 tisoč 913, kar pomeni, 1,9 % več kot v istem obdobju lani. Tukaj imate za letošnje leto, za leto 2016 točne podatke, v kateri dejavnosti so se, torej 20 tisoč 913 se je jih je v letošnjem letu, od tega je na primer na področju oskrbe z električno energijo in paro 60, predelovalna dejavnost 3 tisoč 420, kmetijstvo, lov, gozdarstvo, ribištvo 139, rudarstvo 24, gradbeništvo tisoč 659. Ti podatki so uradno dosegljivi, tako da ni treba velikega ugibanja glede njih. Pa še ena stvar, ki je velikokrat poudarjena pri izselitvah mladih, tudi zadnji podatki SURS-a. Če pogledamo za leti 2014 in 2015, ker za leto 2016 še nimamo podatkov, govorimo o mladih, po SURS-u podatki, ki so dosegljivi, glede tega, koliko mladih se je priselilo v starosti 15–29 let in koliko se jih je izselilo. Iz tujine se je v Slovenijo leta 2014, skupaj obeh spolov, priselilo 4 tisoč 272 mladih, starih med 15 in 29 let, leta 2015 je bilo takšnih 4 tisoč 731. Odseljeni v tujino, v obdobju 2014 je bilo 3 tisoč 818 takšnih in v letu 2015 4 tisoč 42. Koliko je razlike med odlivom in prilivom? Selitveni prirast mladih, starih med 15 in 29 let, je v letu 2014 454 in 689 leta 2015. To so uradni statistični podatki, dosegljivi v naši državi. Govorim o uradnih podatkih. Kar se tiče širše debate, ker naše področje, kot je bilo velikokrat rečeno, pokriva dejansko področja, ki zadevajo vsakega posameznika, in je ključno za blaginjo državljank in državljanov. Tu znotraj, se strinjam, je zelo pomemben sistem socialne varnosti, zaposlitve, trg dela, na področju trga dela boj proti prekarnim oblikam zaposlitve. Imate v razpravi paket sprememb zakona o inšpekciji dela, zakona o delovnih razmerjih in tudi zakona o urejanju trga dela, kjer bomo poskušali v dialogu s socialnimi partnerji stvari premakniti naprej, po drugi strani se zavedamo demografskih gibanj. Ta demografija je znana že 10, 20 let. Ti podatki, tako kot ste jih navajali, so do leta 2060 in tudi vlada Janeza Janše v obdobju 2004–2018 je bila seznanjena z enakimi podatki, ker žal sprememb na področju rodnosti, migracij in teh ključnih podatkov, ki so, se le-ti ne spreminjajo in so realnost vseh vlad do zdaj. Absolutno vsaka nadaljnja ima toliko manj časa, da stvari spremeni. Na tem področju je ta vlada pripravila tudi strategijo dolgožive družbe, na področju trga dela smo pripravili celovit dokument Starejši na trgu dela. Vlada bo sprejemala akcijski načrt, več kot 50 ukrepov. Bela knjiga je tak odziv. Dejstvo je, da pokojninskega sistema, in jaz verjamem, da gospod Janez Janša to dobro veste, ni možno spreminjati na hitro, da so pokojnine posledice stanja na trgu dela zadnjih trideset let. Spraševali in izpostavljali ste najnižjo pokojnino. Žal, to je stanje plač v naši državi in sprememb, ki so bile narejene. Pokojninska reforma 2013 je zajezila in je tudi zaustavila trend padanja pokojnin. Pomembno in tudi jasno razvidno je iz podatkov. Dejstvo pa je, da če bi bilo tako enostavno spremeniti, bi, verjamem, da že vi v letu 2013 dvignili minimalno pokojnino na 550 evrov, podobno kot je v času največje gospodarske rasti minimalna plača ostajala nespremenjena, minimalni dohodek je ostajal nespremenjen in se do leta 2011, torej od leta 2001, ko je naša država uvedla minimalni dohodek, ki je znašal 158 evrov, potem vse do 2011 ta minimalni dohodek ni spremenil, usklajeval se je samo z inflacijo in je znašal v času največje gospodarske rasti 230 evrov. Podobno je bilo že predstavljeno glede področja minimalne plače. Ampak dejstvo je, da so to zahtevna vprašanja, ki so medsebojno izrazito povezana in prikazovanje, način, da lahko na hitro odpravimo spremembe, ki so strukturne, predvsem pri pokojninah, je samo zavajanje in postavljanje ljudem nekih lažnih obljub, ki z realnostjo žal nimajo veliko skupnega. Lahko pa spremenimo to, da bomo dosledno upoštevali, da ljudem damo možnost dela. Mi pripravljamo tudi s strani evropskih sredstev, prvič, da se bodo lahko delodajalci prilagajali starejši se družbi, torej celovito naslavljamo ta vprašanja. Tudi na področju socialne politike še vedno odpravljamo, in to predvsem na družinski politiki. Če pogledamo celotno zgodovino Slovenije, je obdobje preteklosti najbolj zarezalo v družinsko politiko in toliko, kot je bilo na področju družinske politike in morda tudi rodnosti, ki ste jo danes izpostavili, odvzeto, to v celotnem obdobju naše zgodovine ni bilo. Morda samo še odgovor, gospa Ljudmila Novak, s tem podatkom nisem seznanjena. Če vam povem podatek, 750 tisoč odločb centri za socialno delo izdajo v povprečju letno, mi na ministrstvu na letni ravni dobimo zdaj po novem okoli 4 tisoč pritožb. Na primer število ustavnih presoj zakonov smo imeli leto 2015 in 2016 pet. Ugotovljene so bile štiri neustavnosti. To so različni zakoni, lahko kasneje tudi povem, število upravnih sporov je 384. Glede na številko odločb, vi ste govorili o 50 %, nima tak podatek nikakršne osnove. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Janez Janša. Izvolite.
Kar se tiče realnih obljub pri socialnih transferjih in predvsem pokojninah, morate to razčistiti v koaliciji. Jaz sem bil v studiu poleg predsednika Desusa Karla Erjavca, ko je pred leti ta obljubil vsem upokojencem najmanj tisoč evrov povprečne pokojnine. Ker včasih ljudje mešajo vlado, opozicijo in parlament pa vlado ter izvršno oblast in zakonodajno oblast, še mene včasih kdo vpraša, kdaj bo teh tisoč evrov dobil konec meseca. Nerealne obljube letijo, bom rekel, bolj tamle na levi. Kar se tiče tega podatka o zaposlenih mladih, hvala lepa. Samo ne vem, zakaj niste tega napisali predsedniku Vlade. Predsednik Vlade je rekel, da je 50 tisoč mladih dobilo zaposlitve. Ko človek to sliši, si misli, da je Vlada ustvarila takšne ugodne pogoje za gospodarsko rast, podjetja investirajo, potrebe po delavcih se večajo, več se proizvaja, konjunktura, objavijo razpise, mladi se javijo in dobijo zaposlitev. Tako se je to slišalo in tako je vsak razumel. Pošteno pa bi bilo reči tako, kot ste vi povedali. Vlada je naredila program Jamstvo za mlade, kjer delodajalec mladega zaposli za dve leti ,ob tem da mu vi plačate iz evropskega sklada prispevke. To je to. In kaj bo po dveh letih? V določenem delu je to dober program, nič ne govorimo o tem, samo je treba povedati, da je to vladni program, da ni to program, kjer je trg zahteval zaradi večjih potreb več zaposlenih. To ni trajna stvar, ampak je to vse skupaj pod vprašajem. Po dveh letih bo večina teh delodajalcev pripravljena podaljšati pogodbe, če boste tudi vi program podaljšali. Samo teh sredstev bo zmanjkalo. Na ta način se trajno ne rešuje vprašanja brezposelnosti. To je zgolj neka blažitev v času krize, vlada pa pravi, da krize ni več. Torej ne gre za 50 tisoč mladih, ki bi dobili službe v Sloveniji pri delodajalcih preko normalnih mehanizmov, ampak gre za vladni program, ki je subvencioniran.
Besedo ima ministrica za delo Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Samo ena kratka replika. Seveda Jamstva za mlade, ko je bilo 9 milijonov evrov, ni moglo vseh teh mladih. Tako da so med temi tudi realne potrebe. Na primer še v času vlade Alenke Bratušek je bil sprejet interventni zakon za zaposlovanje mladih in tam je bilo 4 tisoč 600 zaposlitev za nedoločen čas za mlade. Tako da to so številke. Dejstvo pa je, da brez gospodarske rasti in intervencije države teh rezultatov ne bi bilo.
Gospod Franc Breznik, beseda je vaša, pripravi naj se dr. Dragan Matić in mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Imamo nekaj ur razprave. Na začetku naj povem, da je predsednik parlamenta in podpredsednik največje koalicijske stranke danes začel z besedami in obudil, lahko rečemo, spomnil nas je na praznik nekoč našega, lahko rečemo, da Štajerci ga bolj cenimo kot Ljubljančani, generala Maistra. Danes je njegov praznik, je praznik Štajerske. Govoril je o vizionarstvu, govoril je o njegovem pogumu, odločnosti, govoril je o nekom, ki je razumel čas in prostor, v katerem je živel pred 98 leti. Seveda zamolčal je to, da je prav ta praznik obudila prva Janševa vlada leta 2005 in da je takrat v Mariboru tudi govoril gospod Janša. Tisto, kar je pomembno, je pa poudaril oziroma je hotel primerjati odločnost te vlade z generalom Maistrom. Poglejte, jaz lahko tudi gospoda Mira Cerarja primerjam z enim generalom, ki pa ni general Maister. Ta general ni bil samo general, bil je celo maršal. Imenoval se je Grigory Potemkin. Živel je leta 1787 in takrat je cesarico Katarino peljal na zasedeno območje današnje Ukrajine blizu Dnjepra in je v teh uničenih vaseh, kjer je bilo izredno siromaštvo, hotel prikazati nekaj, kar je bilo pomembno, da so osvojili. V tej vasi je revne kmete, neizobražene, oblekel, pripeljali iz takratnega Sankt Peterburga celo vrsto lepih meščanskih oblek in so jih oblekli v te obleke. Imel je tisoče in tisoče ljudi, ki so postavili kulise in skozi te vasi je vsak dan peljal cesarico Katarino, seveda iz oddaljenosti, iz zlate kočije je gledala te vasi in pripovedovali so neverjetne zgodbe. Poglejte, samo tako lahko dam primerjavo s to zgodbo, s tem mitom Potemkinovih vasi, ki obstaja, ki je prispodoba za takšno prikazovanje nečesa, kar ne obstaja. To pa je primer te vlade in samo nadaljevanje nečesa, kar so ljudje spremljali desetletja v tej državi. Vsak, ki danes dela v javnem sektorju, tista nižja dela, lahko rečemo v plačni J skupini, kmetje, ki imajo povprečno kmetijo manjšo od 7 hektarjev, kar je slovensko povprečje, celo vrsto ljudi, ki delajo v tujini na enako zahtevnih mestih, doma pa dobijo trikrat manjšo plačo in gledajo doma te položnice. In upokojenci, ki se jim bodo zaradi te vlade pokojnine povečale v povprečju za 3 evre, ponavljam, 3 evre, se bodo lahko vprašali, zakaj danes jaz kot Franc Breznik govorim o Potemkinu in primerjam to vlado s Potemkinovimi vasi. Zaradi tega, ker oni so točno tisti statisti, ki stojijo na tej drugi strani, ki morajo živeti svoje življenje, ki živijo svoje življenje na pragu revščine in nimajo takšnih možnosti, kot tisti s primerljivimi poklici v tujini ali pa v svetu, s katerim se primerjamo. Slovenska demokratska stranka je v začetku svojega nastanka bila tista, ki je že v prejšnji državi podirala kulise Potemkinovih vasi. Podirala je kulise na celi črti in je zato plačevala veliko ceno. Tudi gospod Jože Pučnik je začel podirati te kulise, dobil je dva zapora, ko je govoril tudi o kmetijski politiki, ki se od 50. let do danes ni spremenila skoraj v ničemer, v bistvu se ponavlja, si je zato zaslužil nekaj let zapora. Tudi gospod Janša. Ko je podiral Potemkinovo vas bivšega komunističnega režima, so ga zaprli. In cela vrsta takšnih ljudi, da jih ne naštevam. Bil bi predolg. Hočem povedati, da danes podiramo Potemkinovo vas, odpiramo samo nekaj vasi, ki so kulise za vsakdanje probleme ljudi, ki delujejo na trgu, na tistem svobodnem trgu, ki se bojujejo v mednarodni konkurenci. In za tiste je pomembna ta zgodba. Pomembna je ta interpelacija, pomembna je ta zgodba, da vidijo, da živijo v neresničnem svetu, da svet živi čisto drugo življenje okrog nas, da imamo, lahko rečemo, po drugi strani tudi nek optimizem, da se vrača neka proizvodnja s Kitajske. Danes celo, moram priznati, minister Koprivnikar začne uporabljati izraz četrta industrijska revolucija. Kako si vi predstavljate četrto industrijsko revolucijo z neizvajanjem reform, s tem da ste uvedli morda davčne blagajne v najbolj počasnem internetu, ki ga imamo v Evropi, in z novimi zgodbami IT privatnih podjetij, ki so vam blizu in ki danes delajo z državo. In govorite, koliko ste potegnili z blagajnami, po drugi strani pa ne poveste, kakšen stroške je prinesel kompletni software in koliko privatnih podjetij je zaslužilo, ki so vam blizu, z registrirnimi blagajnami. Govorite o demografskem skladu, poglejte, danes smo govorili o stihiji. Demografski sklad je tipičen primer stihije, nedelovanje, reševanja problemov na koncu, ne pa pri izvoru. Govorite o demografsko popačeni sliki, sami pa uvajate teorijo spola. Imeli ste referendum o družini, razkrajate klasično družino, očitate prvi vladi Janeza Janše, da se je to dogajalo tudi takrat. Jaz vem, da smo takoj začeli takrat s politiko, da smo nagrajevali večje družine. Dali smo stimulacije tem družinam, na podeželju smo gradili vrtce, šole, da smo povečali rodnost. Ali niso to tiste prave politike, ki dajejo tej državi možnost? A vi mogoče četrto industrijsko revolucijo vidite v tem, da takrat ko je Deutsche Telekom pokazal najmanjše zanimanje za nakup slovenskega Telekoma, da ste sprožili vse mehanizme za to, da se ne bi prodal Deutsche Telekomu. Kolega Veber je celo vojaško varnostno-obveščevalno službo uporabil, da se Telekom ne bi prodal. Ampak, gospodje, Slovenska demokratska stranka živi prihodnost. Med tem časom, ko ste se vi ukvarjali z registracijo mopedov do 25, kar je bil vaš velik reformni ukrep, je gospod Janša mene poslal v BMW skupaj s številnimi obrtniki, kjer sem tam z njegovim kolegom, ki je bil član strateškega sveta dr. Antonom Jurgecem, si pogledal, kako izgleda četrta industrijska revolucija. Vse, kar imate vi s četrto industrijsko revolucijo z BMW, je, da ste si kupili nov BMW 740 diesel, To je edino, kar je vaš reformni ukrep, da pridete v četrto industrijsko revolucijo. In poglejte, Deutsche Telekom je gonilo razvoja četrte industrijske revolucije. To je institucija, ki postavlja t. i. avtocesto, internetno avtocesto in hiter, super hiter internet. Ima posebne super hitre posebne rešitve za logistiko, robotiko in vse ostalo. Poglejte, gospodje, vi ne živite realnega življenja, kot sem povedal, imamo diktaturo javnega sektorja tukaj v parlamentu. Živeli ste svoje življenje in ste ideološki nasledniki tistih, ki so pred 70 leti v Sloveniji, tistim obrtnikom, industrialcem, ki so takrat bili na višku, ki so postavili drugo industrijsko revolucijo, tem ljudem ste vzeli takrat možnost, da bi sploh prišli kdajkoli v tretjo industrijsko revolucijo. Vi živite še v drugi industrijski revoluciji in z vašo ideologijo bomo tam tudi končali. Kako priti iz druge industrijske revolucije do četrte, če ne gremo po neki normalni poti? S FDV kadri, ssociologi, politologi? To je četrta industrijska revolucija? Četrta industrijska revolucija – inženirji, tehniki. Tu bi morala danes biti inženirska zbornica, večja veljava teh ljudi, ki izdelujejo izdelke z dodano vrednostjo, ki jih bomo lahko prodajali. S tem bomo plačevali davke, s tem bomo imeli večje pokojnine, s tem bomo res nekoč dosegli tisoč evrov tudi za upokojence in vse ostale. Spoštovani, to je realnost! To je ta kulisa Potemkinove vasi, o kateri bom razlagal. Mi smo kaznovani za to. Mi smo kaznovani, ker ljudem prikazujemo realno sliko. Prej smo govorili o čolničih. Poglejte, vi ste na čolniču, ki ga veter nosi, ti valovi, ki ga nosijo, so razmere okrog nas, ki vladajo. Trenutno so ugodne, ugodne so za gospodarsko rast, ugodne so za tuja vlaganja, če bi vi naredili reforme. In to je tista realna slika, to je čas izgubljenih priložnosti, ki se šteje v sekundah, ne v minutah, spoštovani kolegi! To je zgodba Slovenije. Če želimo doseči drugo Švico, in še vedno verjamemo v njo, Slovenska demokratska stranka in marsikateri ljudje, ki se vsak dan spopadajo na tujih trgih, še verjamemo v drugo Švico. Verjamemo, da jo bomo dosegli. Ampak takrat, ko bodo padle kulise Potemkinove vasi, ko bo padla ta ignoranca, ta birokratska miselnost, ki vlada v Državnem zboru, takrat bomo dosegli drugo Švico. Ne pa to, da smo mi kaznovani, da nam očitate celo, koliko poslanskih vprašanj smo postavili. Hvala! To je moj dolg do mojih ljudi, ki so nas izvolili. To je dolg do tistih, ki vsak dan trpijo, ki so glas neslišanega v puščavi, ki vam dnevno dopovedujejo, da ne morejo živeti takšnega življenja, ki se dnevno izseljujejo iz Slovenije. In tu lažete in govorite o podatkih, ki niso resnični. Spoštovani kolegi, naj zaključim. Zmagali ste v laži, delate v laži in končali boste v laži. Kulise Potemkinove vasi v Sloveniji bodo padle, prepričan sem, sem velik optimist, in takrat vam bodo tudi državljanke in državljani izstavili račun. Najlepša hvala.
Besedo ima dr. Dragan Matić. Pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani vsi, ki spremljate redne in pogoste interpelacije v Državnem zboru! Za začetek bi se bilo danes dobro postaviti v nekoliko širši horizont in se vprašati, kdo pravzaprav vlaga interpelacijo in s kakšnim moralnim in političnim kapitalom jo vlaga, kako trezna je presoja vlagatelja interpelacije glede na njegove pretekle izjave in stališča. Potem bosta verjetno tudi jasnejša motiv in utemeljenost obtožb. Če pogledamo samo nekaj kazalcev, ki jih beleži vlada Mira Cerarja, v primerjavi z vlado, ki jo je pred štirimi leti vodil predlagatelj interpelacije Janez Janša, dobimo naslednjo sliko. Letos imamo v zadnjem četrtletju 2,7-odstotno gospodarsko rast, v času vlade Janeza Janše smo imeli enako številko, vendar z minusom pred njo, torej minus 2,7-odstotno gospodarsko rast. Javnofinančni primanjkljaj je letos pod 2,2 %, v letu 2012 je bil okoli 4 %, potem pa v letu 2013 zgrmel na 14,7 %. Število brezposelnih je v obdobju te vlade padlo pod 100 tisoč, ob koncu vlade Janeza Janše se je približalo številki 120 tisoč. Vlado Mira Cerarja danes kot uspešno ocenjuje 38 % državljanov. Vlado Janeza Janše je v obdobju julij 2012–februar 2013 podpiralo med 18 in 20 %. Indeks zadovoljstva z življenjem v Sloveniji je prav tako zelo zgovoren. Po podatkih Eurobarometra – in to ni neka udbomafijska institucija – je bil letos spomladi delež zadovoljnih državljanov v Sloveniji 90 %, v času vlade Janeza Janše pa je bilo z življenjem zadovoljnih četrtino Slovencev manj, se pravi, 65 %. No, ta zadnji podatek ni presenetljiv, saj se je takratni predsednik vlade Janša lotil zdravljenja Slovenije z doktrino šoka. Takrat je v Sloveniji Janša rezal socialno državo kot salamo, odpuščal javne uslužbence, nižal plače ter pokojnine, krčil proračun, ugašal gospodarsko rast, grozil sindikatom, policistom, profesorjem in drugim skupinam prebivalstva, najavljal lustracijo po svojem okusu in tako dalje. Ne čudi torej, da smo imeli v državi tako rekoč izredne razmere, in ne čudi, da so takrat večtisočglave množice oblegale parlament in Vlado, ki so jo morale ščititi težko opremljene policijske enote za barikadami. Na drugi strani je taisti predsednik Janša s svojimi izjavami rušil zaupanje v Slovenijo v tujini. Tako je na primer 31. avgusta 2012 izjavil, citiram: »Možnost zadolževanja države, ki je nujno potrebna zaradi vračanja zapadlih kreditov in obresti, je že zdaj skrajno otežena, praktično onemogočena. Oktobra nam grozi nelikvidnost, če nam ne bo uspelo prodati obveznic. Sredi naslednjega leta moramo naenkrat vrniti za 2 milijardi evrov dolgov in obresti. To bo misija nemogoče, če jeseni ne sprejmemo potrebnih ukrepov.« Konec citata. Po tej Janševi izjavi je znani ekonomist Jože. P. Damijan na svojem blogu zapisal, citiram: »Predstavljajte si, da je vaš znanec malce živel preko svojih zmožnosti in da si je nabral precejšnji minus na tekočem računu pri njegovi banki. Na drugo banko gre zaprosit za gotovinski kredit, s katerim bi pokril nedovoljeno negativno stanje na tekočem računu. Vse dokumente je že uredil, le kreditni odbor bi še mora potrditi kredit, nato pa si ni mogel kaj, za lokalni častnik je dal izjavo, da bo že konec meseca postal nelikviden in da mu ne uide osebni stečaj, če mu banka ne odobri tega kredita. Kaj bi rekli temu znancu? Da je popolni idiot? Da je neprišteven? No, in kaj bi rekli o predsedniku vlade Janezu Janši, ki je prejšnji petek naredil enako? Kaj bi vi, če bi bili potencialni finančni investitor, naredili s takšno državo, kjer predsednik Vlade pravi, da bo postala nelikvidna, če mu vi ne posodite denarja? In da tudi, če mu ga posodite, ga potrebuje naslednje leto še več. Bi financirali takšno državo, ki je po izjavah predsednika Vlade že na robu bankrota? Kaj reči o predsedniku Vlade, ki daje take nespametne izjave? Da je milo rečeno neprišteven? Kaj je temu predsedniku Vlade? Hoče rešiti to državo ali jo spraviti po hitrem postopku v bankrot?« Konec citata. Tako ekonomist Jože P. Damijan. Nadaljnji razvoj dogodkov je znan. Izjave takratnega predsednika Janše so sprožile široke mednarodne špekulacije o bankrotu Slovenije, bonitete so padle, pribitki na državne dolgoročne obveznice so šli v nebo, Slovenija se je znašla na naslovnicah mednarodnega tiska, kar je slovenske državne vrednostne papirje še bolj dvigovalo čez vse meje. Klicalo se je trojko in se želelo odpovedati slovenski finančni in posledično tudi politični suverenosti. Malo prej se je Janez Janša tukaj z obžalovanjem spominjal teh časov in je jadikoval, zakaj se Slovenija ni takrat odločila za tako imenovano mednarodno pomoč. Na njegovo žalost se to ni zgodilo, ker je prej njegova vlada padla. Po njegovem mnenju bi bila ta mednarodna pomoč poceni, naj bi štela v javni dolg in kako grozno je, da smo zgubili to priložnost. Jaz mislim, da gre pri teh izjavah za grobo podcenjevanje državljanov. Tudi najbolj preprost delavec ve, da ni zastonj kosila. »No free lunch.« In verjetno je vsakemu jasno, da si je želel demontaže socialne države, ker pogoji, pod katerimi bi prejeli to mednarodno pomoč, so več kot jasni. O tem je prej govoril minister Židan. Pogoji bi bili jasni, krčenje javnih servisov, krčenje področja javnega izobraževanja, krčenje pokojnin, socialnih prispevkov in tako dalje in tako dalje. Ekonomist Velimir Bole je nedavno izračunal, da so nas panika, dramatiziranje ter krizna histerija, ki so jo pognale tovrstne neodgovorne izjave, da nas je to vse skupaj stalo samo pri reševanju Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor vsaj eno in pol milijardo evrov. Današnja vlada pač rešuje tudi to neslavno zapuščino iz let 2012 in 2013, v zahvalo pa dobi tudi to serijo interpelacij. Vsi državljani pa smo plačali in še vedno plačujemo bistveno preveč za sanacijo bank tudi zaradi, kot se je izrazil Jože P. Damijan, neprištevnih izjav bivšega predsednika vlade Janeza Janše. In če že govorimo o Španiji, gospod Janša je navedel Španijo kot primer, kjer se ni nič zgodilo, ker so oni to pomoč sprejeli, naj samo omenim, da se državne obveznice države Španije prodajajo s pribitkom za pol procenta dražje kot slovenske, in da je tam javni dolg 100 % bruto produkta, medtem ko je pri nas 83 %, meja zadovoljstva z življenjem je pa tam po podatkih Eurobarometra na 75 %. Da dvom o treznosti presoje Janeza Janše tudi danes ostaja, poskrbi on sam s svojimi nastopi za medije. Nedavno je gospod Janša, pobudnik te in ostalih interpelacij, ki jih imamo stalno na dnevnem redu, javnosti daroval velik intervju v Demokraciji, kakopak. Tam je iskreno predstavil svoje politične razglede. Razen standardnih obračunavanj z vsemi parlamentarnimi političnimi strankami v Sloveniji in mnogimi politiki je napadel tudi svoje nedavne pristaše in sodelavce. V glavnem pa večina intervjuja govori o priganjanju Udbe – v maniri znanega filmskega junaka Van Helsinga, lovca na vampirje. Vse politično dogajanje okrog sebe, ki ga ne vodi SDS oziroma on osebno, Janša dojema kot zaroto udbaških povezav oziroma lovk SDV. Na enem mestu v tem intervjuju Janša izjavi, da je na čaščenju zločincev bivšega režima oziroma starih, z Udbo prepredenih, temeljih nemogoče graditi dobro prihodnost za Slovenijo, četudi bi imeli 10-odstotno gospodarsko rast. V nadaljevanju pa je njegova izjava o gradivu SDV, ki ga njegovima dvema vladama ni uspelo prenesti s Sove na Arhiv Slovenije, groteskno iskrena. Sam si namreč izstavi spričevalo naivnosti in nesposobnosti. Ko ga novinar vpraša, ali je vedel, da njegov direktor Sove Črnčec ni izvršil naloge, da naj prenese arhivsko gradivo Sove na Arhiv Republike Slovenije, Janša pove, da tega ni vedel. In ko novinar Janšo še enkrat vpraša, citiram, »so na tej podlagi v Sovi dejansko ostali dokumenti SDV?«, Janša odvrne, citiram, »da, tudi nekateri, ki so zelo pomembni za današnji vpliv udbovskega omrežja v državi, in da ne bo pomote, naivnost glede Damirja Črnčeca je izključno moja napaka.« Konec citata. Gospod Ivan Janez Janša, vi sami sebi pravite, da ste naiven. Kako lahko naivnež postavlja serijo interpelacij in si želi prevzeti oblast? Dvakrat ste bili predsednik vlade. Obračun z Udbo in preostanki komunističnega režima, ki po vašem še vedno obvladuje slovensko družbo, je srčika vašega političnega programa, od kar ste se konec 80. let prejšnjega stoletja politično spreobrnili iz komunista v desničarja. Kot predsednik vlade bi torej morali posebej skrbeti za to po vašem mnenju najpomembnejšo nalogo, saj pravite, da je to predpogoj za dobro prihodnost Slovenije in tudi gospodarsko rast. Vendar ste to že dvakrat počeli povsem diletantsko. Za prenos gradiva nekdanje SDV oziroma Udbe sta bila dvakrat odgovorna po dva človeka. V prvem primeru leta 2008 sta bila to direktor Sove Andrej Rupnik, ki ste ga osebno imenovali in je bil vam neposredno podrejen, ter direktor Arhiva Republike Slovenije Matevž Košir, ki ga je imenoval vaš esdeesovski kulturni minister Vasko Simoniti, pa sta šla in sta podpisala sporazum, da je del gradiva SDV nedostopen do leta 2044. V drugem primeru, v letu 2012 je bil direktor Sove Damir Crnčec, ki ste ga prav tako postavili vi osebno, ter direktor Arhiva Republike Slovenije Jože Dežman, ki ga je postavil prav tako esdeesovski minister Žiga Turk. Tudi tokrat sta oba direktorja storila isto kot prejšnja dva leta 2008, skrila sta gradivo SDV nekam globoko v mračne sobane Sove in obakrat, v prvem in drugem mandatu ste prav vi kadrovali napačno in niste imeli pravega nadzora nad tem, kaj počneta vaš direktor Sove in vaš direktor arhiva. Oba direktorja tajne službe in oba direktorja arhiva so počeli po vašem pričevanju kar nekaj po svoje in mimo vas ter proti glavnemu cilju vaše politike. Ljudski pregovor pravi, da gre osel samo enkrat na led. Tukaj težko najdemo prispodobo v živalskih junakih iz pregovorov in basni naprej. Vsekakor pa je očitno, da je presoja Janeza Janše dokaj zamegljena. Njegovo uspešnost pri doseganju ključnih ciljev, ki si jih je sam zastavil, vsekakor ni impozantna, da ne naštevam raznih deloma komičnih deloma nevarnih fantazij o drugih republikah, lustracijah, projektih 10 + 100, umetnemu otoku, ki se bo gradil pred našo obalo in tako dalje. Tudi kar se tiče serije interpelacij, zlasti današnje, ste, gospod Janez Janša, izkazali za vas že pregovorno neobjektivnost in nenasiten pohlep po oblasti. Pohlep, ki si ga sedaj tolažite s serijo interpelacij, s katerimi hočete zrušiti politično stabilnost in potisniti Slovenijo zopet v krizo in kaos. Podobno kot ste delali leta 2012. In tudi to, da imate dvojna merila, lahko podkrepim z vašo izjavo. Ob konstruktivni nezaupnici leta 2013 ste v svojem zagovoru vlagatelje nezaupnice spraševali, citiram: »Ali je kdo obljubljal, da bo po enem letu vse doseženo?« Konec citata. Verjetno bi bilo prav, ko bi se spomnili, da ta vlada, ki jo interpelirate, ni nikoli trdila, da bo vse naredila v dveh letih, temveč v mandatu, ki traja štiri leta. Hvala.
Dr. Matić, kolegice in kolegi, z vsem dolžnim spoštovanjem predlagam in vas prosim, da se držimo vsebine točke dnevnega reda Interpelacija o delu Vlade. Razumem, da so možne razprave tudi izven teh okvirov, ampak ne govorimo o dotični osebi, o predlagatelju, liku in o delu, in vas lepo prosim, da se tega tudi držimo. Ne govorimo ad personam, ampak govorimo o vloženi interpelaciji. Nadaljujemo. Predstavnik predlagatelja Janez Janša, potem dr. Matić.
Poglejte, jaz nimam nič proti temu, da gospod Matić govori tisto, kar hoče, ne glede na to, ali je to v okvirih interpelacije ali izven okvirov interpelacije. Bi si pa želel, da tisto, kar mu napišejo, točno prebere, ker je bilo nekaj, bom rekel, očitnih logičnih napak, bodisi da je napačno prebral ali so mu pa napačno napisali. To se itak dogaja večino časa mnogim kolegom iz SMC. Kar se tiče Udbe, arhivov in tako naprej. V obeh naših mandatih je bilo veliko teh arhivov predanih, ni pa bilo predano vse, ker so očitno nekateri deli tako občutljivi, da se pritisne na ljudi, in tisti, ki so prej obljubili, da bodo vse naredili pošteno, v skladu z zakonodajo in tako naprej, potem najdejo različne izgovore. Tudi v naših mandatih se je to dogajalo, žal, zato imamo delno tudi stanje, kakršno imamo. To okoli pohlepa po oblasti. Poglejte, vsak državljan v tej državi, ki ima pasivno in aktivno volilno pravico, ima lahko pohlep po oblasti. To je njegova pravica. Ali mislite, da je oblast še vedno samo za vas rezervirana, ali kaj? Po tej ustavi oblast pripada ljudstvu. Vsak državljan je en člen tega ljudstva. Vsak se lahko poteguje za oblast. Oblast ni tukaj samo za prvorazredne Matiće in podobne, ampak je za vse. Pred 30 leti je bilo to, da se nekdo bojuje za oblast, da ima željo po oblasti, ena glavnih psovk do vseh, ki so tisti režim kritizirali. Gospod Matić se verjetno takrat še ni rodil, ampak to psovko je podedoval v genih, očitno. Smo parlamentarna demokracija in vsak ima pravico, da se bori na demokratičen način v skladu s to ustavo za oblast. To uporabljati kot očitek, še posebej če se uporablja parlamentarni inštrument kot je interpelacija – oprostite! Tega si niti v zadnjem sklicu CK pred spremembo niso dovolili. Kar se tiče trojke in te teme, ki je bila tu predstavljena preko besed poročne priče Draga Kosa oziroma Jožeta P. Damjana, pa naslednje. Ali je v tej dvorani kdo, ki verjame, da tuji investitorji, ki posojajo po milijarde dolarjev in evrov, ljudje v Svetovni banki, IMF, Evropski komisiji ne poznajo bolj podrobno javnofinančnega stanja te države, kot ga poznate vi? Ali mislite, da oni te podatke črpajo iz intervjujev? Če njih tako sodite, potem mislite, da so enaki, kot so naši bankirji, ko smo zadnjič videli, ko smo razpravljali o tem delnem poročilu preiskovalne komisije, kako so delili kredite. Mednarodni investitorji tega ne počnejo. Imajo boljše podatke, kot jih imamo mi, velikokrat boljše, kot jih ima Vlada. Ko smo mi sestavljali tisto protikrizno vlado na začetku leta 2012, smo zahtevali od Banke Slovenije podatke o stanju v bančnem sistemu, ker so takrat že vrabci čivkali, da je nekaj narobe. Prišel je takratni guverner Marko Kranjec in je dejal: »Vse je v redu, banke so likvidne, nobenega problema ni, super, Slovenija nima problemov.« Celoten svet se je soočal s temi problemi, naša centralna banka je pa trdila, da je vse v redu. Potem smo dobili neke delne informacije prek vzvodov lastništva v nekaterih bankah in je slika postajala vedno bolj črna. Ponovno smo zahtevali uradno od Banke Slovenije podatke in smo spet dobili samo splošne odgovore, da je vse v redu. Brez podatkov. Potem sem bil na uradnem obisku na Evropski komisiji in tam je predsednik Evropske komisije Manuel Barrosso predstavil stanje v slovenskem bančnem sistemu. V Bruslju na Evropski komisiji sem kot predsednik Vlade izvedel, kakšno je stanje v slovenskem bančnem sistemu, za katerega je slovenska centralna banka trdila, da je vse v redu. Potem smo uporabili malo trši besednjak in dobili smo od Banke Slovenije poročilo, ki je sprožilo vse te postopke, ki so se končali s sanacijo bank, in to sanacijo bank ste nekateri, ne vsi, ki ste tukaj, nekateri pa ste bili zraven, izpeljali z dragim denarjem. Ni zastonj denarja, to drži. Vendar pa je bil tukaj na voljo cenejši denar. Razlika v denarju med sanacijo bank, ki teče sedaj, in denarjem, ki bi ga dobili iz Evropskega sklada, v katerega tudi mi plačujemo, in ta denar gre zdaj za sanacijo španskih bank, ne pa za sanacijo slovenskih, je 120 milijonov letno za letos. Mirno bi lahko dali sedaj zdravnikom sedaj 40 milijonov, policistom 10 milijonov 20 milijonov pa bi še nekaj ostalo, če bi izbrali cenejši način. Cenejši način je bil zavrnjen ne zaradi suverenosti ali pa je bil zavrnjen ravno zaradi suverenosti, v oklepaju, nacionalnega interesa, v oklepaju, zato da se lahko še naprej krade. Zato da lahko zdaj Vlada Mira Cerarja reče: »Ne, Nove Ljubljanske banke pa ne bomo privatizirali, ni pravi čas.« Nikoli ni pravi čas. Ista omrežja, ki so podeljevala nezavarovane kredite, ki so povzročili to bančno luknjo, še vedno vedrijo in oblačijo v teh bankah. Z obema ropoma državnih bank je bil vsak državljan te države ne samo vsak davkoplačevalec, vsak državljan, oropan za en avtomobil nižjega razreda. Ta suverenost pri tako imenovani sanaciji te druge bančne luknje ima motiv ravno v tem, da se lahko kraja nadaljuje, ne pa v tem, kar smo prej slišali od gospoda Matića, ki je bral nekaj, česar sploh ne razume.
Dr. Matić replika, izvolite, imate besedo.
Ne vem, če sem dobro razumel. Jaz poročna priča gospoda Damjana ali pa Kosa nisem, tako da to bi moral že na zapisnik odreagirati. Drugo, da se še nisem rodil v času CK in podobno. Hvala za kompliment, gospod Janez Janša, ampak med nama dvema ni toliko let razlike, med drugim ste me učili obrambo in zaščito na Gimnaziji Ivana Cankarja, takrat ste bili vi še, se mi zdi, absolvent ali študent, tako da med nama dvema ni toliko veliko let razlike po starosti. Kaj je z mojimi geni in kaj sem z njimi dobil, tukaj bi lahko, gospod predsedujoči, malo odreagirali, ko ste bili prej tako zelo zaskrbljeni v zvezi s tem, o čem jaz razpravljam in koliko je ad personam. Mislim, da v tem primeru gospodu Janezu Janši dajete nek poseben tretma. V tem parlamentu se govori o marsičem zelo ad personam, in tudi danes se je govorilo o mnogih zadevah, ki niso imele ne posredne zveze ne z interpelacijo in so bile zelo osebne, pa niste odreagirali. Tako da tukaj bi bilo mogoče dobro imeti enaka merila za vse. Naslednje, gospod Janša, da sem jaz prvorazreden in privilegiran. Zdaj jaz ne vem, kdo je tukaj med nama privilegiran. Vi ste politik že 30 let, najprej ste bili komunističen, potem pa ste postali nekaj drugega. Vi se s politiko ves čas ukvarjate. Jaz se ukvarjam dve leti, jaz ne vem, če sem jaz privilegiran, v politiki gotovo ne. Imate pa vi neko zelo veliko afiniteto oziroma strast v zvezi s tem, ampak dobro, to je vaše osebno nagnjenje. Jaz sem govoril samo o sredstvih, s katerimi poskušate priti na oblast, in to je rušenje politične stabilnosti, s tem da se cela država, ves ta parlament in vsa ministrstva morajo ukvarjati z interpelacijami in se na ta način blokira njihovo delo. Sicer legitimno, ne pa koristno za državo in državljane. Kar pa se tiče tega, kako vi gledate, kdo pozna in kdo ne pozna stanja financ, jaz mislim, da tukaj lahko vsi razpravljamo in smo vsi enakopravni. Ni prvorazrednih in drugorazrednih poslancev. Glede tega, kakšne bi bile posledice, če bi mi takrat sprejeli to mednarodno pomoč in bi ne imel vsak državljan škode z enim avtom, vi gledate te posledice skozi avto, kar je tudi zanimiva perspektiva oziroma način dojemanja, kaj je to javni interes oziroma korist državljanov. Mi smo pa nekako bolj na liniji, da smo socialno liberalne stranka in nas skrbi ohranitev sistemov javnih služb oziroma socialne države. Socialna država, to verjetno ne gre enačiti s socializmom, ampak tukaj imate vi določene težave. Mi želimo ohranitev socialne države, in če bi takrat sprejeli to pomoč, bi pomenilo točno to, da se ji moramo odpovedati. Torej, gospod predsednik, upam, da boste v prihodnje imeli bolj enaka merila.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja gospodu Janezu Janši. Izvolite.
To nepoznavanje ustavne abecede se nadaljuje. Spoštovani, gospod poslanec, rušenje politične stabilnosti z demokratičnimi sredstvi je temelj parlamentarnega boja. Če se ne motim, sem vas videl na neki sliki leta 2012, ko ste sodelovali v teh t. i. vseljudskih vstajah, kjer je bil en sam dan v nasilnih protestih ranjenih skoraj 100 slovenskih policistov. Bili ste zraven, ko ste v akcijah, ki so z nasiljem rušile politično stabilnost, rušili neko vlado, ki se je trudila z vsemi sredstvi, da Slovenijo obdrži nad vodo. Pa sem jaz takrat kot predsednik vlade šel na televizijo in rekel, da podpiram demonstracije, tudi če so proti vladi, samo da niso nasilne. Sklicevati se na politično stabilnost kot na vrednoto, ki je nedotakljiva, je nekaj, kar je negativno in kar se ne sme postavljati pod vprašaj, je negativno sprejeto ali pa celo preganjano samo v totalitarnih režimih. Pokažite mi, gospod Matić, v tej slovenski ustavi, kje piše politična stabilnost. Kje je ta termin? Enako vprašanje naslavljam na gospoda Cerarja, ki na vsako vprašanje zdaj, ko je že čez polovico mandata, kot prvi dosežek te vlade navede politično stabilnost. In povejte ljudem, če lahko to politično stabilnost dajo na krožnik ali jo vključijo, ko plačujejo položnice.
Gospod Matić, imate postopkovno.
Ja, postopkovno, gospod predsednik. Predlagam, da predlagatelja opozorite, da naj ne operira z neresnicami. Jaz nisem bil udeležen v nobenih nasilnih demonstracijah, tako da prosim, da se držimo vsaj osnovno nekega civilizacijskega minimuma. Če imamo kaj povedati, ohranimo vsaj dostojnost pa verodostojnost tistega, kar govorimo.
Hvala, dr. Matić za opozorilo in s svojo prejšnjo intervencijo sem se želel izogniti ravno temu. Jaz upam, da lahko nadaljujemo z delom, če se strinjate. Ugotavljam, da. Besedo dajem mag. Julijani Bizjak Mlakar. Pripravita naj se gospa Ksenija Korenjak Kramar in mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci in drugi prisotni! V tem parlamentu večkrat slišimo o tisočih evrih povprečne pokojnine. Sama mislim, da je zelo dobro, da večkrat to slišimo, ker gre za cilj ki ne bi bil tako zelo oddaljen, če ne bi zadnjih 20 let doživeli toliko napadov na pokojninski sistem, na socialno državo, če se ne bi razprodajalo prej skupno premoženje, če ne bi imeli opravka za divjo privatizacijo in če ne bi toliko denarja zmetali tudi v bančni sistem. Skratka, toliko stvari bi lahko naredili v tej državi boljše, če bi se znali izogniti pastem, ki pa se jim očitno nismo znali izogniti. Tako naj bo to dobra šola za naprej, da bomo lahko delali bolj v dobro državljanov in da bomo omogočili tudi upokojenim in tudi ostalim boljše življenje. Hkrati sem želela povedati, da na moje delo ministrice za kulturo v interpelaciji skorajda ni bilo pripomb, ker pa lahko glede nekaterih področij za čas mojega ministrovanja verjetno najbolj kompetentno podam določena pojasnila, mi dovolite da to storim. Najprej o nizkih finančnih sredstvih. V interpelaciji je narejena primerjava sedanjega stanja financ glede na leto 2008, mandat ministrice za kulturo pa sem prevzela šele v letu 2014, zato bi bilo treba primerjati le realizacijo finančnih sredstev za kulturo za obdobje pred prevzemom funkcije oziroma stanje sprejetih proračunov največ do leta 2018. Strinjam se z ugotovitvijo v interpelaciji o finančni prikrajšanosti kulturnega resorja, ki pa sem jo žal podedovala že ob prevzemu funkcije ministrice. Naj ob tem pripomnim, da mi je uspelo proračunska sredstva na področju kulture glede na predhodna leta ne le ohraniti, temveč celo rahlo povečati. Tako je moj ministrski predhodnik v svojem kratkem mandatu izgubil kar 22 milijonov evrov integralnih proračunskih sredstev, izgubil pa je tudi vsa nepovratna evropska sredstva za obnovo in ohranjanje kulturne dediščine iz finančne perspektive 2014–2020. S tem izzivom sem se na Ministrstvu za kulturo skupaj z mojimi sodelavci uspešno spoprijela. Pred predlogi krčenja sredstev za kulturo, ki so neprestano prihajali s strani ministra za finance oziroma predsednika Vlade sem uspešno obranila sredstva za kulturo, ki so se v integralnem delu proračuna celo nekoliko povečala. Ostal pa je podedovani problem manjkajočih sredstev za kulturno dediščino iz nepovratnih evropskih sredstev. Zaradi slednjega primanjkljaja smo na ministrstvu pripravili Zakon o kulturnem evru, ki z mize predsednika Vlade, finančne ministrice oziroma predsednika Odbora za kulturo še ni zmogel poti v parlamentarni postopek. Ne zato, ker bi bil slabo pripravljen ali nepotreben, temveč le zato, ker zahteva finančna sredstva: prvi dve leti okoli 9 milijonov evrov, nato pa se potrebna sredstva postopno povečajo. Brez denarja se pač ne da rešiti propada naših zgodovinskih biserov, obnoviti SNG Dramo v Ljubljani in podobno. Upam, da bo skrb za kulturno dediščino prešla od besed k dejanjem, saj smo državljani po ustavi dolžni poskrbeti za ohranjanje in obnovo naše kulturne dediščine, preden bo na njej nastala nepopravljiva škoda. Uspešno bitko za slovensko glasbo v skladu z željami večine državljanov, ki so jo pred tem neupravičeno potiskali v nočni čas uredniki, čeprav uporabljajo javne frekvence, je Ministrstvo za kulturo izbojevalo prav pod mojim vodstvom, na kar sem še posebej ponosna. V letu 2013, to je pred mojim mandatom, je bilo na področju kulture realiziranih nekoliko več kot 157 milijonov evrov. V času mojega mandata v letu 2014 je bila realizacija že skoraj 4 milijone evrov višja kot pred tem in je znašala malo več kot 161 milijonov evrov. V letu 2015 smo realizirali 159 milijonov evrov in pol, kar je za več kot 2 milijona evrov več, kot je bilo v letu 2013. Z velikim naporom in ob obilici dela mi je skupaj s sodelavci ob odsotnosti prednostne naložbe za področje kulture iz finančne perspektive 2014–2020, kar je bila posledica odločitve predhodne vlade, uspelo pri drugih ministrstvih pridobiti 34,5 milijona evrov sredstev za kulturo. Ker gre večinoma za tako imenovane mehke vsebine, bodo ta sredstva največ prispevala k razvoju kulturne ustvarjalnosti nevladnih organizacij in samozaposlenih v kulturi. Omenjena dodatna sredstva za kulturo, za katero smo se trdo pogajali, ko sem vodila ministrstvo, se v proračunskih letih 2017 in 2018 kažejo v obliki porasta proračuna sredstev za kulturo v teh dveh letih. Skrbi za kulturno dediščino sem skladno z zavezo države na evropskem ministrskem nivoju posvetila veliko pozornosti, seveda v okviru danih finančnih zmožnosti. Menim, da uspešno. Ne le z omenjenim zakonom o kulturnem evru, pač pa smo v času mojega vodenja ministrstva z vso skrbnostjo izvedli kar nekaj odmevnih investicij, projektov kulturne dediščine, ki smo jih po izvedbi predali v javno uporabo. Naj spomnim, v Brdih je ministrstvo predalo v upravljanje obnovljeno vilo Vipolže. Zaključila so se obnovitvena dela na območju nekdanjih vojašnic v Pivki, celovita ureditev kompleksa Parka vojaške zgodovine, paviljon A, in obnovitvena dela na objektu 6, ki je namenjen depojem treh nacionalnih muzejev: Muzeja novejše zgodovine, Tehničnega muzeja Slovenije in Narodnega muzeja Slovenije. Zaključena sta bila tudi projekta celovite prenove Narodne galerije in Plečnikove hiše v Ljubljani. Zaključili smo projekte obnove dvorca Lantieri, Hiše žive dediščine v Šmarjeških Toplicah, Mediadoma v Piranu, v občini Piran, Kulturnega doma Krško, Muzeja in prezentacije lutk na Ljubljanskem gradu in Mladinskega kulturnega centra v Rogaški Slatini. Realizirali smo še investicije v SNG Dramo Ljubljana, SNG Maribor, v Arhiv Republike Slovenije, šlo je za objekt na Roški, Narodno univerzitetno knjižnico, Cankarjev dom, Tehnični muzej, Muzej za arhitekturo in oblikovanje, nakup prostorov za Pokrajinski arhiv Maribor, enoto za Pomurje, ter investicije v grad Viltuš, dvorec Dornava, grad Negova, grad Snežnik, parkirišče ob gradu Pišece – brez ureditve parkirišča ni možno pričakovati njegove oddaje v upravljanje – in za sanacijo plazu pri gradu Ptuj. V Ljutomeru je bil predan v upravljanje montažni objekt za potrebe občinskih kulturnih dejavnosti, ki je pred tem vrsto let ležal neuporabljen. Narodna galerija je predstavljala največji investicijski projekt zadnjih letih let na področju kulture. Vrednost celotne investicije, vključno z opremo je znašala 13,5 milijonov evrov. Nekaj objektov kulturne dediščine bo možno realizirati tudi v prihodnjih letih, seveda v zelo omejenem obsegu v okviru sredstev, pridobljenih na drugih ministrstvih v času mojega mandata. V letu in pol bi težko kdorkoli z razpoložljivimi sredstvi dosegel večje uspehe na področju varovanja in obnavljanja kulturne dediščine. Predlagatelji interpelacije niso imeli pripomb na uresničevanje normativnega programa vlade v času mojega mandata. Upravičeno. V času mojega ministrovanja smo v letu in pol pripravili 10 novel zakonov oziroma zakonov, vse, kar smo v tem obdobju načrtovali. Sprejeti so bili Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o knjižničarstvu, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu kulturne dediščine, Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vračanju protipravno odstranjenih predmetov kulturne dediščine. Prav tako je bil nedavno sprejet Zakon o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, pripravljen v času mojega ministrovanja in prinaša rešitev denarnih povračil za spodbujanje vlaganj zlasti tujih producentov v produkcijo filmov in avdiovizualnih del na ozemlju Republike Slovenije. S spremembami krovnega zakona na področju kulture, tako imenovani ZUJIK, ki je bil prav tako pripravljen v času mojega vodenja ministrstva, smo rešili pomemben del prenovitve kulturnega modela, in sicer vprašanje samozaposlenih v kulturi in njihovega dostojnega plačila za opravljeno delo ter vprašanje baletnikov. Žal je Odbor za kulturo predlog delno okrnil v delu, ko delodajalcu, kadar je ta zasebna pravna oseba, na primer društvo, prekarnega zaposlenega še vedno ni treba dostojno plačati. Prenova kulturnega modela se odraža v tem zakonu kot prenova medsebojnih človeških odnosov, ki naj bi vsaj na področju kulture ne temeljili več na izkoriščanju človeka po človeku, na izkoriščenju nemočnih prekarnih zaposlenih. Prav na področju prenove kulturnega modela je bilo izjemno veliko nasprotujočih si idej. Strokovna skupina, ki sem jo ustanovila, naj bi v kratkem pripravila usmeritve za prenovo kulturnega modela. Nekateri so si, žal, nov kulturni model predstavljali kot finančno izčrpanje javnih zavodov. To je enega izmed najbolj kvalitetnih delov področja kulture, kar seveda ne bi bilo ustrezno. Pravzaprav je nov kulturni model, ki bi ga bilo treba vzpostaviti v celi državi, vzpostavitev kulturnih in neizkoriščevalskih medsebojnih delovnih odnosov med ljudmi, v kulturi pa ohranjati kulturno dediščino, nagrajevati kakovostno ustvarjalnost in kulturo bistveno bolj kot sedaj približati ljudem, kot prvo pa spodbuditi pozitiven odnos do naše kulture in kulturne dediščine. Le tako bomo znali ceniti in sobivati z drugimi kulturami. Ne bom naštevala drugih številnih projektov, pripravljenih na ministrstvu, saj bi le-to terjalo več deset ur časa, tega pa seveda danes nimamo. K 3. točki interpelacije bi omenila le-to, da Kobilarna Lipica, ki jo predlagatelj interpelacije uvršča na Ministrstvo za kulturo, sodi pod ministra Počivalška, pred tem pa je sodila pod ministra Židana. Čeprav tudi sama menim, da bi Kobilarna Lipica res sodila na Ministrstvo za kulturo. Želela pa bi izraziti zaskrbljenost, ker naj bi se rudarje idrijskega rudnika brez ustrezni pravnih in drugih podlag preneslo na kulturni javni zavod v Idriji, čeprav ministrstvo ni ne kadrovsko, ne finančno in ne strokovno usposobljeno za upravljanje in nadzor rudarske dejavnosti. In seveda zaskrbljenost, ker namerava SDH likvidirati idrijski rudnik, ne glede na grožnjo, ki bi jo s tem povzročil premoženju in življenju ljudi v Idriji. Spregovorila bi še o vsebini sporazuma, ki ga je včeraj s Fidesom podpisala ministrica za zdravje, ne da bi se prej proučile in javnosti predstavile finančne, kadrovske in druge posledice sporazuma. Šlo naj bi za nerazumno povišanje plač zdravniške elite, katerih plače so že sedaj najvišje v državi in povsem primerne glede na ostale poklice. Nesprejemljivo je, da naj bi po sporazumu imeli zdravniki monopol nad pripravo svojih standardov. Uveljavitev sporazuma bi pomenila hud poseg v zdravstveno blagajno, in to spet na račun slabše zdravstvene varnosti bolnikov. Zato predlagam, da Vlada sporazuma ne podpiše. Želela bi, da bi vlada zmogla preostale mesece vladanja porabiti za zmanjševanje revščine in za izboljšanje položaja starejših ter upokojenih. Želela bi si, da začne vlada v dobro ljudi krepiti javno šolstvo, javno zdravstvo in druge javne službe, ki so pomembne za življenje ljudi, in se manj ukvarjati z že tako preplačanimi elitami. Spoštovani! Bodimo aktivni tisti, ki nam ni vseeno, kaj bo z našo državo in z našimi poštenimi ter delovnimi ljudmi, da skupaj zagotovimo dostojno prihodnost prav za vsakogar v tej državi. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar. Pripravi naj se mag. Bojana Muršič in gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Ta vlada dela dobro. Za Slovenijo so gospodarska gibanja ugodna in obeti so ugodni tudi za naslednje četrtletje. Gospodarska rast se nadaljuje, razmere na trgu dela so se izboljšale, pričakuje se tudi nadaljnja rast zaposlovanja. Slovenija je na lestvicah mednarodne konkurenčnosti letos napredovala. Prav tako je štirinajsto letno poročilo Svetovne banke pritrdilo, da so ukrepi, ki so že bili sprejeti, usmerjeni v pravo smer. O tem, da je to uspeh, je razbrati tudi iz Ekonomskega ogledala, številka 7, za leto 2016, Umarja. Seveda pa ta vlada z ministrstvom za pravosodje, na katerega bi se sedaj tudi osredotočila, v prvem letu svojega mandata aktivnosti usmerja v krepitev učinkovitosti, transparentnosti in integritete delovanja pravosodnih organov, ukrepe izvrševanja kazenskih sankcij ter državnih nadzornih organov in višjo raven varovanja človekovih pravic. V okviru tega so bili pripravljeni številni ukrepi za preprečitev zlorab pri odložitvi nastopa zaporne kazni, zlorab osebnih stečajev in uvedbe pomembne varovalke za socialno ogrožene v izvršilnih postopkih. V drugem letu mandata pa se je posvetilo pripravi celovite sodne reforme, tako organiziranosti sodne mreže kot organizaciji sodnih postopkov s ciljem okrepiti odgovornost sodnika, izboljšati odprtost pravosodja in pospešiti sojenje. Odločno stojimo za ničelno stopnjo tolerance, še posebej do ničelne stopnje tolerance do korupcije na splošno, še posebej pa znotraj pravosodja. Na podlagi priporočil GRECO je po predlogu Ministrstva za pravosodje Državni zbor sprejel pomembne spremembe in dopolnitve treh zakonov s področja organizacije sodišč in Državnega tožilstva. Pa naj jih navedem: Zakon o sodiščih, Zakon o sodniški službi ter Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem tožilstvu. Na njihovi podlagi so bili tudi že uresničeni ukrepi, ki so jih sprejeli v okviru sodniške in državnotožilske organizacije. Omenjeno je bil dialog s civilno družbo. Naj samo spomnim, da Ministrstvo za pravosodje na svoji spletni strani redno objavlja osnutke zakonskih in podzakonskih predpisov, ki jih pripravlja. V skladu z resolucijo o normativni dejavnosti pa so osnutki predpisov objavljeni tudi na portalu E-demokracija. Tako ima splošna javnost in tudi civilna družba možnost seznanitve in podaje pripomb ter predlogov zanje. Torej – ali ni to dialog? Prav tako poteka dialog ob pripravi posamičnih predpisov tako s ciljnimi skupinami iz strokovne javnosti kakor iz civilne družbe. Naj spomnim tudi na to, da je ministrstvo v tem mandatu pridobilo 2,9 milijonov evrov evropskih sredstev, kar je skoraj 12 milijonov evrov več kot v prejšnji evropski finančni perspektivi. Ta finančna sredstva bodo namenjena zagotavljanju večje kakovosti, prenavljanju poslovnih procesov in izboljševanju usposobljenosti zaposlenih v pravosodju. Mednarodne raziskave, nekateri ste jih že omenjali, med njimi Euro Justice scoreboard beležijo pozitivne rezultate na področju pravosodja, kajti beležimo odločno skrajšanje časa reševanja zadev na slovenskih sodiščih. Če pogledamo primerjavo od leta 2013 do 2016, se je čas reševanja civilnih in gospodarskih pravdnih zadev izboljšal, prišli smo iz z 19. na 13. mesto. Prav tako reševanje upravnih zadev. Pri reševanju primerov plačilne nesposobnosti smo na drugem mestu. Stopnja reševanja civilnih, gospodarskih, upravnih in drugih zadev se je prav tako izboljšala. Pri stopnji reševanja civilnih in gospodarskih pravdnih zadev Slovenija zaseda drugo mesto. Odlični rezultati so Sloveniji priznani tudi na področju upravnega spora, kje se je slovensko upravno sodstvo uvrstilo na prvo mesto v Evropski uniji po hitrosti reševanja upravnih sporov. Napredek pa je bil dosežen kljub nadaljevanju zniževanja števila sodnikov in dejstvu, da je Slovenija na prvem mestu po številu novih prejetih zadev. Pozitivne trende pa nameravamo nadaljevati tudi v naslednjem obdobju, torej v drugi polovici mandata, kajti ključni predlogi zakonskih sprememb so na mizi, tičejo pa se predvsem procesne zakonodaje. Tukaj mislim na Zakona o kazenskem postopku in Zakon o pravdnem postopku. Vse to kaže na to, da je ta vlada na pravi poti, kaže na to, da delamo dobro, vendar pa prostor za izboljšave še vedno obstaja. To je naš izziv za naslednje obdobje. Do zdaj smo in bomo delali dobro, še naprej bomo delali dobro v dobro nas vseh, predvsem pa v dobro tudi naslednjih generacij.Hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Anja Bah Žibert. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Veliko je že bilo slišanega, veliko še bo danes slišanega, saj nas je v razpravi uspelo govoriti zgolj 10 poslank in poslancev, od približno 90 prijavljenih. To pomeni, da bo razprava trajala še dolgo. V svoji razpravi bi se osredotočila zgolj na nekaj pomembnih točk, ki so navedene v interpelaciji. Treba je poudariti, da v zadnjih letih beležimo relativno visoko gospodarsko rast. V letošnjem letu se ocenjuje da bo okoli 2,3 %. V tej dobri gospodarski rasti želijo tudi državljanke in državljani imeti tudi nekaj od tega. Ali je res temu tako ali je bilo v tem mandatu res kaj narejenega, bo razvidno skozi današnjo razpravo. V začetku želim poudariti, da se število brezposelnih zmanjšuje, kar je spodbudno, posledično s tem se tudi dviguje gospodarska rast. Število brezposelnih je končno po zastojih po nekaj letih padlo pod 100 tisoč ljudi. Na tem mestu me bo takoj predlagatelj opozoril, da je veliko brezposelnih dobilo službo v tujini. Ja, seveda, tudi to je res, ampak resnično tudi v preteklem času so ljudje odhajali po svetu, si iskali zaposlitve in tako naprej. Vzroki za ta trend zmanjševanja brezposelnosti gre iskati tudi v tem, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve z ukrepi za mlade, stare do 29 let, uspelo zaposliti več kot 49 tisoč brezposelnih. Dobrih 4 tisoč mladih se je tudi zaposlilo za nedoločen čas s pomočjo interventnega ukrepa oprostitve plačila prispevkov delodajalca. Ukrepov za mlade je bilo še več, med katerimi ne gre tudi spregledati ukrepov aktivne politike zaposlovanja, Prvi izziv, Zaposli me, v javna dela se je v preteklem letu vključilo cca 3 tisoč 700 mladih. Javna dela kot poseben ukrep aktivne politike so zelo spodbudna. Predvsem so program aktivne politike, kreiranja novih delovnih mest, seveda pa je želja, da se ta kreirana nova delovna mesta tudi spremenijo v redne zaposlitve. Z javnimi deli smo v preteklem letu pomagali pri odpravljanju težav pri naravni nesreči z žledom, migrantski krizi. In vsi ti ukrepi so bili pozitivni. V letošnjem letu je v programe aktivne politike zaposlovanja vključenih okoli 17 tisoč brezposelnih, za prihodnje leto se predvideva povečanje za 5 tisoč brezposelnih, tako mladih, starejših, dolgotrajno brezposelnih. Seveda govorimo tukaj o mladih, o starejših, o dolgotrajno brezposelnih, imamo pa tudi skupino med leti 29 in 50. Tudi pri tej skupini bi bilo treba na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve razmišljati o ustreznih ukrepih, da bi se v bistvu ti ljudje zaposlovali, kajti to je najbolj aktiven del prebivalstva in kakšne oprostitve plačila prispevkov delodajalca bi v tem kontekstu bile zelo primerne. Tudi pri pokojninah moram reči, da si vsi želimo, da bi bile te pokojnine dostojne, da bi upokojenci z njimi lahko preživeli in s svojimi 40 leti dela tudi dostojno živeli. Pričakujem, da se bo na tem tudi kaj več naredilo. Pozdravljam tudi to, da se je v letu 2015 prvič podelilo tisoč štipendij za deficitarne poklice. Ta prvi razpis sicer ni bil najbolj posrečen, vendar drugi, moram reči, da je bil uspešen in želim si, da bi ti študentje oziroma ti, ki so prejeli te štipendije, se tudi potem redno zaposlili v Sloveniji in ne bi odhajali v tujino. Slovenija pa se tako kot večina razvitih evropskih držav sooča s spremenjenimi demografskimi in gospodarskimi predpostavkami ter trendom staranja prebivalstva in podaljševanja življenjske dobe. Postajamo torej dolgoživa družba. Staranje prebivalstva vpliva tako na sisteme socialnih zavarovanj, zdravstveno zavarovanje, dolgotrajno nego in še zlasti tudi na pokojninsko zavarovanje, ki temelji na medgeneracijski solidarnosti in dokladnim principom financiranja. Izzivi, ki nam jih kažejo demografske projekcije, nas morajo zaskrbeti oziroma je treba zagotoviti dolgoročno finančno vzdržnost. Število starejših se bo glede na delovno sposobnost do leta 2060 več kot podvojilo. Prav tako se bo povečalo število najstarejših prebivalcev, posledično s tem pa se bo povečal tudi vsakoletni primanjkljaj pokojninske blagajne, zato moramo danes v tem trenutku razmišljati o ustanovitvi demografskega sklada, ki bo eden izmed ukrepov za omilitev primanjkljaja v pokojninskem sistemu. Tako da bo to imelo odločilen vpliv na kvaliteto življenja prihodnih generacij. Tudi dolgotrajna oskrba je zelo pomembna. Vse več si želimo oziroma vsaj svojci, da ostanejo ljudje v domačem okolju. Ključno je, da vzpostavimo sisteme tudi dolgotrajne oskrbe, ki bo temeljila na integrirani obravnavi, ki se bo prioritetno obravnavala v lokalnem okolju. Kot pa kaže, se Vlada oziroma obe pristojni ministrstvi, Ministrstvo za zdravstvo in Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve strinjata, da je nujno in zato je zakon že v pripravi. Sredstva za dolgotrajno oskrbo rastejo zelo hitro, predvsem tista, ki so na strani uporabnika oziroma doplačil iz žepa, zato je ključno, da tudi v tej smeri razmislimo, da se zagotovijo novi viri. Dotaknila bi se še reorganizacije centrov za socialno delo. Z uveljavitvijo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev so centri za socialno delo postavljeni v položaj, da opravljajo v večji meri upravno administrativna dela. S tem zakonom je bila sicer uvedena enotna stopnja za odločanje o socialnovarstvenih storitvah, kar je vsekakor dobro. Seveda pa je tudi dobro, da bi razbremenili strokovne ljudi, ki delajo na centrih in se začnejo ukvarjati s tem, za kar so v bistvu usposobljeni, ne pa zgolj z administracijo. Nadalje bi se opredelila oziroma v enem izmed stališč so bile navedene hipoteke na premoženje. Glede samih hipotek na premoženje moram reči, da ne govorimo o hipotekah, ampak v Zakonu o socialnem varstvu te hipoteke niso dobre. Zato je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve predlagalo spremembe zakonodaje, v katerih bi v večini prejemnikov varstvenega dodatka, denarne socialne pomoči, te zaznambe, ki so sedaj na nepremičninah, ukinili, ukinili pa bi tudi vračilo do določenega zneska. Osebno menim, da je to edino prav, saj se zaradi zaznamb veliko upokojencev, ki bi bili upravičeni do varstvenega dodatka, za to ni odločalo, saj so se bali dejansko za svoje premoženje, za katerega so se vse življenje odrekali, nekateri pa jemali tudi velike kredite. Na kratko bi se dotaknila še področja zdravstva. Zdravstvo vsekakor potrebuje več sredstev. Temu ne gre oporekati. Vendar je na tem mestu treba poudariti, da vse od leta 2009 so se sredstva za zdravstvo zmanjševala. Razpisovalo se je premajhno število specializacij in sedaj smo v tem nezavidljivem položaju, ki si ga nikakor ne želimo. Težave so, upam pa, da se bodo stvari spremenile v najkrajšem možnem času. Res je, da pričakujem, da bo v tem tako imenovanem drugem polčasu prišlo do tega, čaka nas ogromno dela, ki ga je treba narediti. Ljudje to od nas pričakujejo, zato so nas izvolili, zato smo tukaj. Na področju zdravstva je odprtih veliko zadev. Še vedno ni dogovora o preoblikovanju dodatnega zdravstvenega zavarovanja, tudi krovnih zakonskih dokumentov ni. Upam, da nam bo tukaj uspelo, in da bo ministrica pripravila te zakone do meseca decembra. Dovolite mi, da zaključim, kajti moram še pustiti čas svojim kolegom. Od današnjega razprave žal državljanke in državljani ne bodo imeli nič. Je pa interpelacija generalka dela vlade ob prvem polčasu. Za analizo, ki jo je pripravil predlagatelj, pa moram reči, da se jim lahko na tem mestu zahvalim. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in gospa Erika Dekleva. Izvolite, gospod Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednik. Upam, da ne boste po tej razpravi še mene opozarjali, kar ste si pri mojem kolegu privoščili in opozarjali na to, kdo je koliko lahko kje prijazen ali ne. Eno dejstvo je zelo preprosto, pri interpelaciji, če se držimo vsaj kulturnega nivoja, je v resnici vsebinsko dovoljeno vse, pri interpelaciji vlade pa sploh, ker se odpira polje. To, kar se zadnje čase, vidim, hoče uveljaviti, da se bomo pogovarjali samo o temi interpelacija, oprostite, interpelacija je bila toliko debela, odgovor toliko debel, razpravlja pa itak vse drugo, samo tisto ne, kar je tam notri pisalo. In vse, kar si privošči predlagatelj, mora dobiti z isto mero nazaj. Ne bom rekel na isti način, ker na ta nivo se jaz ne bom spuščal. Ampak najmanj, kar je, bom opozoril na laži, debele laži. Zato prosim, podpredsednik, če vas lahko popeljem v moj dialog. Zdaj pa gremo po vrsti. Zakaj je ta interpelacija zanič? Zakaj je zanič interpelacija, ki bi morala biti mati vseh interpelacij, glede na posamezne ministre? Zato ker jo izvaja predlagatelj, ki jo dela že tretjič. In človek pričakuje, da če je prvič, si malce neroden, drugič si dober, tretjič pa moraš biti odličen. Obratno. Tretjič je najslabši. Zakaj se niso zmenili v stranki pa raje to zaupali kakšnemu mlajšemu kolegu, ki je s kakšno interpelacijo pokazal, da je mnogo boljši od svojega duhovnega vodja, je sicer njihova osebna stvar, v to se ne bom vtikal. Pa vendar, problem je nekje drugje. Problem je, da v prvi interpelaciji je bila želja, da končno Janez Ivan Janša pride s svojim resnim pohodom na oblast. V takratnem času je bil to relativno dosti dober izziv. To, kar mu ni uspelo leta 1997, pa je dejansko uveljavil v svojemu vrhuncu v letu 2004, ko je dejansko presekal s svojim vstopom na oblast, prej pa še s to interpelacijo z dolgoletno vladavino takratnega LDS. Kaj pomeni to danes? Danes v resnici pomeni to samo eno: še zadnji klici obupa, ker če mu tretjič ne uspe, je z njim definitivno konec. No, ampak na kakšen način? Seveda je legitimno, in to je orodje opozicije, ki ga lahko uporablja. In gospod poslanec Janša ne rabi nam tukaj kazati ustave in nas podučevati, kaj je prav in kaj ne in katero verzijo si je izbral za svojo politično uveljavljanje svoje pripovedi. Ampak bolj pomembno je to, da s samo interpelacijo dejansko poskuša ohraniti svoj obstoj. Laži, ki pa jih navaja v svojem tekstu, pa se kar tako nizajo ena za drugo. Pustimo zdaj to, da je nesramen, nekulturen in tako naprej, ampak to je pač stvar posameznika. O tem naj ljudje sodijo, ne bomo tukaj. Tisti trenutek, ko pa reče naslednjo stvar: ta vlada je nelegitimna – seveda poznamo izraza nelegalna in nelegitimna, se pravi legitimen, ne legalen – ampak on se spusti na to subtilno mejo, ko v resnici z nelegitimnostjo želi povedati, da je v resnici nelegalna. Oprostite, jaz ne razumem, zakaj je ta vodja največje opozicijske stranke v parlamentu predsedniku vlade dr. Miru Cerarju čestital, ko je postal predsednik vlade. Zakaj mu je dal roko, če ne verjame in pravi, da je ta vlada nelegitimna? Proti nelegitimni vladi v resnici sploh ne vlagaš interpelacije, ker je ne priznavaš. Podpredsednik, boste ukrepali? Dajte, vsaj to pristojnost uveljavite! Dajte. Lahko? Ja, hvala. Tisto, kar je pomembno, je predvsem to, da proti nelegitimni vladi v resnici ne vlagaš niti interpelacije. Je ne vlagaš, ker je ne priznavaš. In to je nevarno polje, v katerega se spuščamo. Jaz imam pred sabo dokument, ki govori zelo jasno, da je potrdil mandate vsem poslancem. Ne boste verjeli, tudi Miru Cerarju. Ker najprej je bil poslanec, potem šele predsednik vlade. Zakaj mu je potrdil mandat, če je nelegitimno vse skupaj? Jaz se to sprašujem. 88 poslancev je glasovalo, 2 sta bila odsotna, eden je bil kolega Dobovšek, drugi je bil pa Mesec. Oba sta bila opravičeno odsotna in 88 poslancev je potrdilo mandate vsem poslancem. Jaz se tu res sprašujem. Če tega ne spoštuješ, kako lahko jaz zaupam človeku, da legitimno počne nekaj, v resnici pa ne verjame v nič. Še hujše! On želi priti na oblast, on želi ponovno pokazati svojo vizijo in pot, vendar na ta način, oprostite, ko ne priznavaš niti zakonitih rezultatov, katere si potrdil, jaz težko verjamem takemu človeku. Naslednja stvar, ki se mi zdi ključna in je spet ponovna laž, pazite, kaj je rekel. Ugando si je izbral. Nekaj predsednikov vlad, med drugim zdaj španski premier, ki si je tudi izbral Ugando. Verjetno je bral kje na spletu, pa je ta Uganda postala popularna. Namreč izbral si je Ugando in je rekel, da slovenski predstavnik, ki je bil opazovalec tistih volitev – seveda notri zaplete svojo lastno bolečino – jo potem primerja s slovenskim prostorom in reče, da v Sloveniji pa niti opazovalcev ni bilo. Debela laž. Pojdimo po vrsti, kdo je tu v resnici bil. Ne boste verjeli, štirje opazovalci so bili iz International Republican Institute, pet opazovalcev iz Election Canada in pa dva opazovalca iz International Center for Parliamentary Studies iz Londona. In kar je najbolj zanimiv podatek, pa je to, da so ti štirje opazovalci, ki so bili pri nas v Sloveniji in so opazovali te volitve, so dali najboljšo oceno in so rekli, da je Slovenija vzor za demokratične volitve, sploh pa na tem balkanskem delu Evrope in da v resnici je zgled za marsikatero državo, ki ima tudi več kot sto let že demokracijo in te postopke. In kdo so bili ti opazovalci? Ne boste verjeli. Iz republikanske stranke, iz instituta, kjer so se šolali in zobraževali pred leti člani stranke SDS. In še več. Danes je njihov predsednik Trump predsednik Združenih držav Amerike. In tu mi razlaga, da niti opazovalcev ni bilo. A ti isti opazovalci, h katerim je mimogrede pred kratkim taisti predsednik šel, ker je upal, da se bo srečal z bodočim predsednikom, pa ni prišel niti centimeter zraven. Pred leti je tukaj sedel kot premier predsednik Janez Ivan Janša in ko smo imeli interpelacijo proti njegovemu kolegu, takratnemu ministru za notranje zadeve dr. Gorenaku [[…]]Podpredsednik, pustite jih, nekulturni so, saj s tem samo povedo, kdo so. In je tam sedel nasproti, ko je ta interpelacija potekala in mi je ves čas Janez Janša razlagal naslednje: Gospod Möderndorfer, veste, koncept je treba razumeti, koncept, resnični koncepti. Strinjam se. Danes teh konceptov on ne priznava. Jaz verjamem, da si na nek način stranka SDS, ki je danes predlagateljica te interpelacije, želi vse dobro za Slovenijo. Jaz to iskreno verjamem, da si oni to želijo. Vendar način, kako do tega priti, pa so imeli že možnost pokazati. In ta način, ki so oni kazali, ni bil dober za Slovenijo. In o tem konceptu govorim, za katerega danes Janez Ivan Janša pravi, da bi bil cenejši za Slovenijo. Govorimo namreč o tako imenovanem evropskem skladu, kjer bi dobili sredstva brez obresti. On pravi, da bi državo manj zadolžili. Ja, res je. Res je tudi to, kar je potem povedal, da bi morali določene ukrepe sprejeti. Ampak kje, na kateri toči mi izgubimo suverenost države? Suverenost izgubimo takrat, ko dejansko ne odločamo več, o katerih ukrepih se bomo pogovarjali. Ampak enostavno ti trojka določi in reče, te ukrepe, te ukrepe za toliko procentov in toliko procentov. Spomnite se glasovanja o Grčiji, spomnite se glasovanja o Cipru. Naslednji dan niso vedeli, ali bodo lahko ljudje ne več 800 evrov, ampak samo še 100 evrov dvigovali z bankomata, ker so ponoči poslanci morali pritiskati na vse ukrepe, ker drugače tega denarja ne bi bilo. In za to se je boril gospod Janez Ivan Janša, ne za kredite. In to je tisto, kar je nevarno v celem sistemu. In tukaj se bojim, jaz se bojim ljudi, ki so pripravljeni tako poceni enostavno odriniti suverenost države na takšen način, v narekovajih, ki se mu reče poceni denar oziroma enostavna rešitev problema. Da ne govorim o tem, kar je bilo danes že omenjeno, ko je dobesedno razglašal v slovenskem prostoru, da je država pred bankrotom. Tisti, ki poznamo in ki smo bili v tistem času aktivni v parlamentu, vemo, kako je to odmevalo. Vemo, kako je to odmevalo. Tudi vemo, kako je izgledalo njegovo partnerstvo za sodelovanje. Povabil nas ja takrat, ko smo se pogovarjali o zakonu o SDH, ko se je šele pripravljal. Res je. Samo če nisi imel takšnega predloga, ki bi sodil v njihov koncept, nisi prišel zraven. Veste, jaz z veseljem nekoga povabim in rečem, lahko sodeluješ zraven. Ampak niti en predlog ni bil sprejet. In to je seveda ključen problem. Takšnega sodelovanja si jaz ne želim. Iz tega razloga je težko govoriti o neki resni interpelaciji. Naj zaključim še z eno stvarjo, ki se mi zdi ključna. Danes jih je kar nekaj omenilo to podružnično šolo Osilnica. Pustimo sedaj to, da nekateri, med drugim tudi moja kolegica Alenka Bratušek ne ve, da država ne ustanavlja osnovnih šol, niti jih ne ukinja. Je pa res nekaj drugega, da to ni bila edina podružnična šola. V času mandata od leta 2004 do leta 2008 je bilo ukinjenih samo v Janševi vladi 11 podružničnih osnovnih šol. Vam jih še naštejem, da ne boste mislili, da blefiram: Pernice, Primož, Hrastov Dol, Livek, Strojna, Svetina, Otalež, Levpa, Tešanovci, Zavodnje. Je to dovolj? Ne, še ste nadaljevali. Leta 2012 ste nadaljevali z zgodbo, ki se ji reče: Markovci, Reka, Brestanica, tri podružnične šole. Nobeden niti A ni rekel takrat, ko se je kakšna podružnična šola ukinila. Seveda da ne, ker je šlo vse po zakonu. Ve se, kdaj so tista območja, ki so kritična, kdaj se zapirajo, ko pade do števila 5 učencev oziroma pod 4 in ko gre za področja, ki niso kritična, pa tam pod 14 učencev. Podružnične šole imajo svojo vrednost. Samo je treba še eno stvar ponoviti. Ko zraste število učencev na tistem področju, se ta ista podružnična šola ponovno odpre, ponovno ustanovi. In ni nobenega problema in ne govoriti in fantazirati o tem, da se je končal svet zaradi ene podružnične šole. Res je, nismo tako bogati in ne moremo tega narediti. Prepričan sem, da Vlada ima možnost in bo v nadaljevanju predstavila svoje poglede na vsa čisto konkretna vprašanja. Ne nazadnje je prav tako. Vendar se pa že danes sprašujem, kaj bomo počeli, če danes interpeliramo vse ministre oziroma prvega ministra med ministri in ministricami, kaj bomo počeli že čez nekaj tednov, ko bomo imeli spet še eno ministrico še enkrat, ki bo že tretjič, če štejem še to interpelacijo, interpelirana. O čem se bomo pogovarjali? O istem traku? O kaseti, ki jo bomo dali notri, in bomo ponovili vajo še enkrat? Zato govorim. Ne ni res, imate pravico do interpelacije, lahko jo izvajate zaradi mene vsak dan. Ampak ali ima to smisel? In eden od poslancev je rekel naslednji stavek: »Ne govorite, da zapravljamo davkoplačevalski denar z interpelacijami, ker plače imate, če je interpelacija ali pa če je ni.« Ampak ni res. Danes bi lahko počeli bistveno nekaj bolj ustvarjalnega kot pa to, kar se danes dogaja. Kolegica Eva, jaz ne morem pomagati, če si nesrečna, ker jaz govorim, ampak nehaj kar naprej ustvarjati nemir. Če je pa to del tvoje strategije, te pa pozdravljam. Lep dan želim. S tem sem tudi končal. Hvala lepa.
Postopkovno najprej dr. Vinko Gorenak.
Podpredsednik, glejte, zdaj situacija je taka. Poslovnik predvideva eno situacijo, da se proceduralno lahko odzoveš na nekoga, ki je pred teboj govoril, pa je tebe omenjal, ker si ti bil pred njim. Recimo napačno razumevanje ali kaj takega. gospod Möderndorfer mene kar omenja, ne vem zakaj in kako. Jaz še nisem nastopil danes tukaj. Zato se moram k vam obrniti in vas zaprositi. Pravzaprav bi vas moral zdaj zaprositi pa našteti ene deset stvari, da mu dopoveste, da je govoril netočne stvari. Bom pa samo eno stvar omenil. Ko smo govorili in ko je naš predsednik Janša govoril o partnerstvu, seveda ni govoril o tistem partnerstvu, kot on misli. On je imel že toliko partnerstev, a veste, od Jankoviča pa LDS pa Zares pa najnovejšega v gospodu Cerarju. Pač na to jaz nimam vpliva. Kar se tiče partnerstva, smo govorili o partnerstvu, ki smo ga imeli v obdobju 2004–2008, to je dobro tudi za predsednika Vlade, da sliši to zadevo. In, gospod predsednik, jaz sem osebno, bil sem član kabineta predsednika Vlade 2004–2008, kot državni sekretar uskladil s takratno opozicijo, največja stranka je bila takrat SD pa Zares in LDS pa Jelinčič je bil, jaz sem z njimi uskladil 60 % zakonov do te mere, da so opozicijski poslanci glasovali za. O tem je govoril naš predsednik, ni govoril o tistem, o čemer je govoril gospod Möderndorfer. Ampak jaz izkoriščam to priložnost, da vam povem, da v vašem mandatu nisem doživel več kot en amandma, kaj šele en zakon. In takratni predsednik Vlade je na seji Vlade, ko je sedel na tistem stolu, kot danes vi sedite, doživel kritiko, da premalo upoštevamo opozicijo. Po prvi seji Vlade, ki je sledila, je zadržal ministre na seji Vlade in smo imeli en posebni sestanek na temo, kako je treba upoštevati opozicijo. Predsednik, razmislite, razmislite. Gospod, vas pa prosim, če gospodu Möderndorfer dopoveste, kaj je mislil naš predsednik, ker on očitno v zmešnjavi strank in političnih botrov, ki jih ima, pač vse zameša. Hvala lepa.
Preden nadaljujemo naprej s postopkovnimi, naj vam sporočim, da mogoče se ne bom uspel jaz osebno odzvati na vaše postopkovne, ker se mi čas namreč izteka. Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Moral sem odreagirati glede na razpravo kolega Möderndorferja, kajti zavaja. Glejte, v času vlade Janeza Janše v mandatu 2012– 2013 smo takrat opozicijo, Pozitivno Slovenijo in Socialne demokrate povabili k dvema ključnima zakonoma, in sicer k zakonu o slovenskem državnem holdingu in zakonu o slabi banki. Kolega Möderndorfer je rekel, »povabljeni smo bili, niso pa upoštevali, bi rekel niti enega predloga«. Glejte, spoštovani kolega Möderndorfer, takrat sem jaz vodil to komisijo za slovenski državni holding in javno smo povedali: sprejetih je bilo več predlogov opozicije kot koalicije. In tudi takrat smo dejali, da se je z vašimi predlogi ta zakon bistveno izboljšal. Sodelovala je vaša kolegica Alenka Bratušek, ki se ji še danes zahvaljujem. Socialni demokrati pa so imeli tudi svojega predstavnika. Zakon o Slovenskem državnem holdingu je bil takrat s pomočjo opozicije izboljšan in ne zavajati, da ste bili povabljeni, upoštevali pa vaših predlogov nismo.
Gospod Jani Möderndorfer, postopkovno.
Hvala lepa. Me veseli, po poslovniku bi sicer jaz imel sedaj repliko, je ne morem imeti, ker sta zlorabila postopek proceduralnega. Dejstvo je, da poslovnik ne onemogoča, da omenjam situacije in dogodke, in če je bila interpelacija proti dr. Gorenaku, ne morem reči, da je bila interpelacija proti nekomu iz takratnega mandata. Oprostite, poglejte to je smešno, kar govorijo, ampak moram omeniti ime. Nič pa nisem govoril o posameznikih in nobenega, ki še ni razpravljal, nisem omenjal. Sem pa omenjal Janeza Ivana Janšo, ki jo razpravljal in je v imenu predlagatelja pred nami. Druga stvar, ki je pomembna. Ko sem omenil besedo partnerstvo, sem mislil na besedo partnerstvo dobesedno. Nisem rekel partnerstvo za razvoj. Poglejte si magnetogram. Zelo dobro vem, kaj pomeni partnerstvo za razvoj in kaj pomeni partnerstvo. O obliki sodelovanja, o tem sem govoril. In zato vem in za razliko od marsikoga še vem, kaj govorim, kdaj govorim in kje povem. Naj vas pa opozorim, z načinom, vsakič mi posebej naredite uslugo, ko omenjate mene in pa dogovore in sodelovanja z različnimi strankami. Pa vam bom povedal, zakaj. Ker je to samo potrditev, da vam zmanjka argumentov, ker potem vedno preidete na osebno diskvalifikacijo, in to je običajna praksa. Ko ti zmanjka vsebine, greš na diskvalifikacijo, in to je značilno za ta tabor tam, ki vedri že toliko let. Naj zaključim. Bom se pa oglasil še ob času replik.
Nadaljujemo. V redu. Gospod Gorenak, hvala lepa. Besedo dajem gospe Anji Bah Žibert, pripravita naj se gospa Erika Dekleva in gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa. Seveda se moram odzvati na kolega pred menoj. Vem, da je on politični nomad, in da ne ve natančno vedno, kje je. Ampak prav pa je, da ne govori in nam ne očita nevsebinske razprave. Ker v zagovor vlade, ker sedaj o vladi, bi se moral dobro spomniti, ni znal povedati enega ukrepa, ki ga je ta vlada naredila. Toliko o nomadih in o tem, kaj se splača in kaj ne. Sedaj predsedujoči, preden nadaljujem, bi mogoče pa tudi jaz za začetek prebrala eno basen. In sicer basen o lahkomiselnem drevesu. Na vrtu je med drevjem stal mlad oreh. Ko vidi drugo drevje, da je začelo brsteti, tudi sam začuti to željo. A lej, mimo pride hudič in ga začne nagovarjati: »Daj, začni brsteti, še hitreje kot drugi, in pokaži, kako močan si in kako močne veje boš imel in kako boljši si od drugih.« Rumena beka sicer mladi oreh posvari pred nevarnostjo, ki mu preti zaradi slane, a oreh seveda ne posluša rumene beke. Še bolj še bohoti. A glej ga zlomka, zaide sonce, zapiha veter, ker se pač hudič odloči tako. In mraz lahkomiselno drevo osmodi. To malo drevo, oreh, povesi mladike in naslednje jutro usahne. Če kdo ni potegnil bistva, kaj želi ta basen povedati, bom povedala jaz. Preprost nauk je. Če te drugi pošljejo v politiko in ti celo omogočijo celoten suport z vsemi mediji, potem to še ni garant, da ne boš nekoč zmrznil. In ravno to se dogaja tej vladi. Zmrznila je na celi črti. Pravzaprav se strinjam s tistimi, ki so povedali, da je ta vlada nacionalna katastrofa. Sedaj bom pa tudi utemeljila zakaj, kajti ne govorim nekaj na pamet. Prvič, aksiom o pravni državi – dobesedno ste ga bili sposobni zdrobiti v prah; nezakonit proračun, nezakonita izplačevanja dodatkov, jemanje mandata, neustavnost. Kaj vse so delali ministri, ni samo nezakonito, ampak tudi ustavno sporno. Naj spomnim, da ima ta vlada v svojih vrstah nekoga, ki je ob kršitvah zakonov kršil tudi ustavo. Seveda v neki drugi funkciji je lovil posamezne politične nasprotnike in jih spraševal, s čim, na kakšen način in kako so plačali svojo položnico za vodo. Včeraj oziroma nekaj dni nazaj pa ta isti minister ni vedel oziroma lahko rečemo danes, da se je sprenevedal, da je njegov družinski proračun na račun ugotavljanja krivde za bančno luknjo narastel za skoraj milijon evrov. To je dejstvo, spoštovani, o tej vladi. Dovolite, da povem tudi nekaj drugih zadev, ki jih je ta vlada obljubljala. Predsednik Vlade je izjavil, dve leti nazaj je bilo nekje, ko ste zaprisegli: Storil bom vse, kar znam in zmorem. No, pa poglejmo! Poskrbel bom za okolje, kjer bo razvid oziroma omogočen razvoj javnih uslužbencev – predsednik Vlade je bil tudi honorarni sodelavec v Državnem zboru v preteklosti. To vemo, dobro je služil. Naj vas spomnim, da samo v Državnem zboru je zaposlenih 30 odstotkov ljudi, 30 odstotkov ljudi, ki imajo plače pod tisoč evrov bruto in jim zaradi nizkega neta ne izplačujejo niti dodatnega zdravstvenega zavarovanja. Toliko o uspehih na področju javnih uslužbencev. Prav tako je takrat prvi minister izjavil, da bo omogočil dobro sodelovanje s civilno družbo in drugimi deležniki. Eno leto pogajanja s sindikati policistov! Neuspešna pogajanja in na ta način tudi nezakonit proračun. ¸ Kar se tiče zdravnikov, predsednik Vlade niti ne ve, kaj njegovi ministri delajo. To so dejstva o uspehih in prej, ko sem poslušala gospoda Koprivnikarja, mi je šlo prav na smeh. Govoril je spet o svojih informacijskih podvigih, na drugi strani pa njegovo ministrstvo nima seznama nepremičnin države po občinah. To je uspešno področje vodenja javne uprave! Naprej, prvi minister je rekel, prioriteta bojo krajše čakalne vrste in javno zdravstvo. Spoštovani, to, da morajo državljani skrbeti, da se rešuje otroke v tujini, je to javno zdravstvo, ki ga vi ponujate? Da starši z lastnimi sredstvi in s pomočjo državljanov zagotavljajo zdravljenje – je to javno zdravstvo? In na drugi strani, da bojo zaposleni v zdravstvu zadovoljni. Poglejte si, kaj se dogaja. Mislim, da tudi te obljube prvi predsednik oziroma prvi minister ni uresničil. Zavzeli se bomo za pitno vodo v ustavi. Krasno! Jaz imam kar nekaj SMS, ko me državljani sprašujejo in me prosijo, da vas vprašam, zakaj še prihajajo položnice za vodo. Namreč, voda je postala ustavna pravica. Prosim seveda, da mi premier ne odgovori, da to so tisti mali ljudje, ki ne vedo, kaj delajo. Prav tako ste obljubljali stanovanja za mlade, za mlade družine. Jaz jih ne vidim, poznam pa številne mlade, ki si družin ne upajo imeti, zato ker imajo pogodbe za delo za pol leta, nekateri niti ne vedo, kaj bo jutri; skratka, toliko o naslednji obljubi. Govorili ste o varnosti in uspešni vojski. Slovenska vojska je bosa, gola in še več. Kaj pravzaprav danes z njo počnete? Uničujete jo na celi črti! Da pa zaključim zgolj z enim stavkom in eno mislijo. Veste, kar ste pa naredili z etiko in moralo, to je pa višek. Ta ni vredna več nič, tako kot je bil denar v bivši Jugi; več kot so ga tiskali, manj je bil vreden. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Erika Dekleva, pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo. Spoštovani ministrski zbor, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predvsem pa državljanke in državljani, ki nas spremljajo! Danes smo že večkrat lahko slišali, da je interpelacija legitimno orodje opozicije. In res je tako. Res pa je tudi, da je to danes priložnost za Vlado, za ministrsko ekipo, za koalicija, da pove, kaj smo naredili in kaj vse še bomo. Nisem si pa seveda predstavljala, da bomo po dveh letih dela v tej interpelaciji še vedno krpali rane SDS, rane, ki so nastale v času volitev. Tako smo presenetljivo na začetku poslušali primerjavo Slovenije z Ugando, vsaj kar se demokratičnosti in volitev tiče. Uganda je država, okoli katere potekajo vojne, spopadi in nasilja. To je država, ki je imela šele tretje demokratične volitve v svoji zgodovini. To je država, kjer volivci po pet ur čakajo, da volilna komisija sploh prinese potrebne materiale in opremo za izvedbo volitev. Ljudje v žgočem soncu, v koloni čakajo ob spremstvu policije, da lahko oddajo svoj glas in prstne odtise. In to je Janez Janša danes primerjal s Slovenijo! Smešno, če ne bi bilo tako zelo žalostno. Še vedno poslušamo o nelegitimnih volitvah, čeprav so bile razpisane v skladu z ustavo in z zakoni, čeprav smo na teh volitvah sodelovali vsi, ki danes sedimo v tem državnem zboru, in vsi, ki niso dosegli parlamentarnega praga. Dejstvo je, da SDS na volitvah pač ni bila izvoljena. Niste bili izvoljeni, da bi vodili Slovenijo in s tem se bo počasi treba sprijazniti. Vlado vodi dr. Miro Cerar in ta koalicija. Res pa je, da so vam javnomnenjske raziskave napovedovale zmago, ampak saj veste, kako je s temi javnomnenjskimi raziskavami. Dober rezultat so vam napovedovali tudi takrat, ko niste imeli predsednika v zaporu, pa je zmagal Janković. Tudi v ZDA so vse raziskave napovedovale zmago Hillary Clinton, pa je zmagal Donald Trump. In mi se ne delamo, da imamo legitimno vlado, kot pravi Janez Janša; mi imamo legitimno vlado! Pravite tudi, da je zaupanje v Vlado zelo nizko. Res je. Delo Vlade kot dobro ocenjuje 38,3 odstotka vprašanih. Z delom opozicije pa je nezadovoljnih kar 72,4 odstotka ljudi. V času vlade Janeza Janše pa je 84 odstotkov ljudi menilo, da vlada dela slabo. Toliko o nizki podpori. Če bo koalicija v naslednjih dveh letih dokazala, da ima prav, da smo se odbili, da rastemo, da bo Slovenija čez dve leti dosegla pozitivno gospodarsko rast, potem se jaz upokojim kot politik in bom užival v tem blagostanju, je pred skoraj tremi leti javno obljubil Janez Janša. No, Slovenija od leta 2014 dalje beleži več kot 2-odstotno gospodarsko rast, Janez Janša je pa še vedno tukaj. Seveda ne drži obljube, čeprav imamo v Državnem zboru velikokrat občutek, da je upokojen, ker je tako zelo malo tukaj. Seveda razumem, da si SDS danes nabira politične točke, mi pa si in si še vedno bomo prizadevali za stabilno in uspešno državo. Hvala.
Besedo imagospod Saša Tabaković. Pripravita naj se gospod Jernej Vrtovec in gospa Jelka Godec. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana Vlada, kolegice in kolegi! Hvala za besedo. Res je, strinjam se s kolegico Dekleva, da imamo danes še eno interpelacijo, ki je v resnici namenjena in služi izključno agitiranju lastne volilne baze. Nič drugega. Kar lahko rečem, je to, da očitno se komercialne televizije premalo ukvarjajo s tem sklicem Državnega zbora. Kljub temu da so v tem času nastale tudi nekatere nove televizije, pa so se nekateri poslanci vseeno odločili, da bi bilo to agitiranje dobro, če bi ga pokrili tudi nacionalni mediji oziroma nekateri mediji, ki so morda malo širše v tej naši pripoznani. Tako predvsem v tej luči razumem danes vlaganje interpelacije. Sicer je res to, da je seveda interpelacija legitimna, ampak ob takšni inflaciji se človek vseeno vpraša po neki politični filozofiji predlagatelja, če se že pogovarjamo o neki ustavni abecedi parlamentarizma naše države. Večkrat je bilo že rečeno, da se pravzaprav ni zgodilo v teh dveh letih nič in kot podpredsednik Odbora za izobraževanje se bom v svoji razpravi osredotočil predvsem na področje vzgoje in izobraževanja in se osredotočil na nek način na tiste očitke, ki jih predlagatelj skozi svojo interpelacijo izkazuje, da so preskromni s strani rezultatov, ki naj bi jih ta vlada beležila v teh dveh letih, predvsem tudi na področju vzgoje in izobraževanja, za katero predlagatelj meni, da je pri nas ta sistem vzgoje in izobraževanja zaprt, neustvarjalen in nesolidaren z državljankami in državljani, kar enostavno popolnoma ne drži. Če pogledamo po različnih področjih, partikalno od zgoraj navzdol, bi lahko nekako začeli z zadnjo novelo, ki je bila sprejeta tudi v tem državnem zboru, to je ZViS, torej novela o Zakonu o visokem šolstvu, kjer smo zakonsko zagotovili rast finančnih sredstev za financiranje visokošolskega prostora, s tem seveda tudi na nek način položili temelje za razvoj visokega šolstva. Hkrati smo uredili akreditacijo na institucionalni ravni, hkrati smo zaostrili pogoje, ki se tičejo ustanavljanja vzgojno-izobraževalnih ustanov, ki se ukvarjajo z visokošolsko politiko, predvsem zato, ker so se v preteklosti v teh dveh delih dogajale neke zlorabe; zlorabe na način, ki se tičejo same kakovosti programov, kot seveda zlorabe, ki se dogajajo pri zagotavljanju določenih prostorov, da bi se lahko ti učni procesi dogajali kvalitetno. Na področju tega seveda posledično so najbolj trpeli študentje. Še posebej smo s to novelo demokratizirali univerzo na način, da se širi akademski zbor, tudi kar se tiče volilne pravice, na takšen način bodo veliko bolj slišani tudi študentje in vsi tisti, kako bi temu rekel, vse tiste neprofesorske službe, ki so nekako opredeljene znotraj visokošolskih zavodov. Na ta način se bo tudi na nek način bolj demokratiziralo upravljanje visokošolskih zavodov in univerz. Kar se tiče pravic študentov, pri prehodu iz prvega na drugo stopnjo bolonjskega sistema smo omejili ta čas na eno leto in v tem času bodo seveda vsi študentje lahko koristili svoje pravice, ki jim glede na status pripadajo. In se potem sprašujem, ali je to nič, ali je to ta nič, o katerem se danes pogovarjamo. Mislim, da ni. S to novelo smo prav tako izenačili pravice, ki izhajajo iz roditeljske pravice, tako mater študentk, ki se enačijo s pravicami očetov študentov. Ali je to ta nič – spet? Mislim, da ne. Ko se pogovarjamo o sofinanciranju doktorskega študija, ki je bil dolga leta prekinjen – ali je to spet ta nič, o katerem se danes pogovarjamo? Za ta doktorski študij smo do leta 2018 namenili dodatnih 4,6 milijona evrov. Ali je to ta nič, o katerem se pogovarjamo? Prav tako bi [[…]]Seveda smo s to novelo zagotovili nek dodaten e-projekt. To je projekt, ki pravzaprav spremlja, kaj se dogaja s študenti, ko končajo svoj študij glede na vsebine, ki so jih študirali, in kaj se pravzaprav z njimi dogaja potem na področju trga dela, ko vstopajo na nek način v to delovno politiko. Kaj se pravzaprav z njimi dogaja. Na takšen način se bo tudi bolje nekako povezalo povezavo med samim šolskim prostorom in zahtevami oziroma potrebami gospodarstva. Vi tudi dobro veste, da smo na matičnem delovnem telesu sprejeli sklep, ki ministrstvu nalaga, da do poletja 2017 pripravi novelo zakona, ki bo bolj natančno definirala pojem javne službe, da se ne bomo več preklali okoli tega, kaj so vsebinske naloge visokošolskega prostora in iz katerih virov morajo te naloge biti pokrite in financirane. Na podlagi tega bomo seveda tudi dokončno in zaokroženo naslovili odločbo Ustavnega sodišča. Nadalje, če se pogovarjamo o srednješolskem izobraževanju, lahko povem, da smo v koalicijsko usklajevanje dobili Predlog zakona o vajeništvu, ki bo ponovno uvedel učni proces, ki bo mladim olajšal prehod v sfero dela, saj bodo ti dobili veliko več praktičnega znanja in bodo kot taki veliko bolje in lažje zaposljivi. Tako bomo tudi dobili sistem, ki bo usmerjen v realnejša pričakovanja, ki se tičejo neposredno delovnih mest, in sistem, kjer bodo delodajalci in država enakopravno in enakomerno pripravljeni in sposobni plačati posameznika, ki se bo za vajeništvo odločil. Res je to, da je Poslanska skupina SDS večkrat vložila predlog v proceduro, ampak ta predlog enostavno ni bil usklajen z vsemi socialnimi partnerji. Predvsem je bil nekako vezan na mnenje delodajalcev. To je enostavno premalo, da bi lahko takšen predlog podprli. Tako bomo s tem predlogom zakona mladim omogočili zagotovo zgodnejšo poklicno socializacijo in boljšo povezanost med izobraževalnim sistemom in pa gospodarstvom. Ko se pogovarjamo o osnovnošolski politiki, vi dobro veste, da smo v medresorsko usklajevanje poslali ZOFVI, ki izpolnjuje odločbo Ustavnega sodišča glede financiranja javnih in zasebnih šol in da zakon, ki ga je pripravilo ministrstvo, to odločbo naslavlja na način, da to vlogo tudi širše, jasneje razume in jo tudi jasneje naslavlja na način, da jo tudi razmejuje. Mi smo v Poslanski skupini SMC že večkrat povedali, kako razumemo to razliko, da javno šolstvo seveda razumemo kot javno dobrino, kot javni interes in da zasebno šolstvo razumemo izključno kot dopolnitev k javnemu in temu primerno seveda morata biti ti dve ravnini tudi primerni financirani. Učbeniški skladi, ki ga tudi problematizirate v sami interpelaciji. Predlagatelj navaja, da se na tem področju spet ni zgodilo nič. To enostavno tudi ne drži. Vi zelo dobro veste, da smo ne samo namenili sredstva za prenovo učbeniških skladov, ampak da bodo ti učbeniški skladi v naslednjem letu prenovljeni v celi triadi. Torej tako v prvi, drugi kot tretji. To ni nepomembno zaradi tega, ker gre enostavno za osnovnošolce, ki so, kako bi temu rekel, v ranljivi skupini; torej prihajajo iz družin, ki so socialno najbolj občutljive. Prav tako smo v tem mandatu ponovno pričeli s sofinanciranjem toplega obroka. Do zdaj tega ni bilo. To smo pričeli v tem mandatu. To je sicer v preteklosti bilo, pa je bilo ukinjeno zaradi različnih okoliščin, ampak to smo zdaj spet uvedli in prav tako bomo na eni od prihodnjih sej delovnega telesa ta odstotek sofinanciranja še povečali. Nadalje znanost. Vlada je sprejela nacionalno strategijo odprtega dostopa do znanstvenih objav in raziskovalnih podatkov. Prav tako uspešno zaključujemo pogajanja za priključitev Slovenije v CERN. To bo vsekakor imelo tudi velike multiplikativne učinke na področju gospodarstva. Uspešno je bil izveden javni razpis za RRI v verigah in mrežah vrednosti, kjer se je na podlagi teh postopkov podelilo 55 milijonov dodatnih sredstev. Ali je to ta nič, o katerem se danes pogovarjamo? Mislim, da ne. Tako vsi ti podatki realno kažejo, tudi vertikalno, če gledamo od visokega šolstva, srednjega šolstva, osnovnošolskega izobraževanja, da je Slovenija pravzaprav z vse večjim številom oseb z zaključeno terciarno stopnjo in nizko stopnjo opuščanja šolanja že dosegla nacionalne cilje, ki jih je uvedla strategija Evropa 2020, pa smo leta 2016. Ali je to ta nič, o katerem se pogovarjamo na področju vzgoje in izobraževanja? Res pa je, da bi bili vsi ti rezultati lahko še boljši, ampak to so lahko vedno. S tem se popolnoma strinjam. Tako v tem smislu tako predsedniku Vlade kot tudi vladi sploh želim vse dobro v nadaljnjem delu. Verjamem, da bo čas kot nek edini objektivni razsodnik enostavno postavil stvari na svoje mesto in da se bo končno pokazalo, v kolikšni meri je ta vlada in ta koalicija z ukrepi in finančnimi spodbudami enostavno verjela v rek, da je znanje tisto, kar je prihodnost Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravita naj se gospa Jelka Godec in gospod Uroš Prikl.
Spoštovani kolegice in kolegi! Prvi ukrep nove hrvaške vlade, en mesec nazaj – kaj je bil? Davčna reforma, temeljita davčna reforma. Ni bilo analize na analizo, dve leti, ali pa kot se je vodja Poslanske skupine SMC lansko leto na nacionalni televiziji izrazila, »postavljali smo temelje«. Eno leto smo postavljali temelje, hrvaška vlada je prvi dan na prvi seji predstavila in sprejela davčno reformo. In to je ta tista učinkovitost, ta prvi ukrep, ne pa kot prvi ukrep politična stabilnost. Kajti politična stabilnost je ali pa je ni. Vsaka vlada je politično stabilna, dokler ne razpade. Iz lastnih izkušenj vam povem, da to gre zelo hitro. Ko se hvalite na račun politične stabilnosti, en velik hvala Alenki Bratušek ob interpelaciji Anje Kopač Mrak, ki je dobila samo 38 glasov podpore, ampak, če bi skupina nepovezanih poslancev glasovala drugače, bi danes bili v politični, spet, nestabilnosti tako rekoč, tako da te stvari gredo v Sloveniji zelo hitro. Nizanje rezultatov, kot so gospodarska rast, znižanje števila brezposelnih pod 100 tisoč, 50 tisoč – čeprav neosnovano –, ampak 50 tisoč novih mladih z novimi zaposlitvami in pripisovanje tovrstnih zaslug pa vsaj terja od vladajoče koalicije našteti konkretne ukrepe oziroma konkretne zakone, ki so botrovali tem rezultatom. In če smo že pri tem, podatki o tem, koliko Slovenk in Slovencev dela v Avstriji – teh je več kot 15 tisoč, številka je 17 tisoč – v Nemčiji 10 tisoč, število mladih, ki so službo dobili v tujini, se giblje okrog 8 tisoč na leto. Koliko mladih gre v tujino in tam iščejo življenjske priložnosti, v Sloveniji pa smo jih izobrazili in jim ponudili znanje, v njih vlagali, ti ljudje pa gredo ven, kajti tukaj ne dobijo priložnosti. In to so ti rezultati. Torej, prvo, kar je, je, da Vlada pride na interpelacijo in našteje, ti in ti ukrepi, ti in ti zakoni so botrovali temu, da imamo danes manj brezposelnih, da imamo danes manj brezposelnih mladih, da imamo na račun teh ukrepov gospodarsko rast. Res bi vprašal predsednika Vlade, naj našteje pet ukrepov, ki so botrovali temu, da imamo takšno gospodarsko rast, kot jo imamo. In pet ukrepov, da imamo manj kot 100 tisoč brezposelnih v Sloveniji. Zunanje okoliščine gredo naši državi zelo na roko in pesek v oči je, če bi dejali, da na primer to, da gre Nemčiji ali Franciji v redu; to, da gre drugim evropskim državam v redu, da to nima nobenega vpliva na našo državo in da smo samo mi tisti najbolj zaslužni, da imamo, na primer, pozitivno gospodarsko rast. Ampak, te pozitivne zunanje okoliščine, zlasti v sosednjih državah, bi morala Vlada predvsem izkoristiti za konkretne sistemske ukrepe ali pa modernizacije, reforme, če želite, da bi lahko prišli do, prvič, pravične domovine, kajti predvsem po pravičnosti kličejo naše državljanke in državljani, ne pa da na eni strani kaznujemo tako rekoč tiste male lumpe, tisti pa, ki so milijarde odnesli davkoplačevalskega denarja v davčne oaze, pa niso obsojeni. Torej; pravična domovina, močno gospodarstvo in varna država, to bi naredili v Novi Sloveniji ta trenutek, če bi vladali.
Besedo ima ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Dovolite mi, da se odzovem na nekaj navedb, ki so bile v dosedanji razpravi izpostavljene in se nanašajo na moj resor. Začela pa bi rada z zadnjo razpravo in ugotovitvijo glede davčne reforme na Hrvaškem. Naj vas popravim, tudi Hrvaška tako kot vse države, ki so v zadnjem obdobju pristopile k spremembam na davčnem področju, se je odločila za proces prestrukturiranja davčnih bremen. Tako kot v Sloveniji. So pa drugače kot v Sloveniji ocenili, kje so njihove ključne nekonkurenčnosti. V Sloveniji smo ocenili, da je naša ključna nekonkurenčnost na obremenitvi dela in smo posegli na to področje. Zaradi tega ker pa smo še vedno v obdobju javnofinančne konsolidacije, pa si splošnega znižanja davčnega bremena ne moremo privoščiti. Lahko si privoščimo davčno prestrukturiranje, ki naredi to gospodarsko okolje privlačnejše. In čeprav se politične in gospodarske javnofinančne stabilnosti ne da namazati na kruh, se pa da na tej podlagi graditi gospodarski sistem, ki omogoči, da si vsak lahko namaže kruh s tem, kar zasluži. Ko sem se prestavljala za to funkcijo, sem povedala, da želim sodelovati v vladi, ki bo na dolgi rok vzpostavila pogoje, da bo vsakdo lahko dostojno živel od lastnega dela. Ne želim sodelovati v družbi, kjer bo glavni kriterij velikost socialnega transferja. Socialni transfer mora biti korektiv, ampak zagotoviti moramo družbo, ki bo omogočila dostojno življenje od lastnega dela – tekočega ali preteklega. Rada bi se osredotočila še na navedbe v zvezi z javnim dolgom. Ja, ta je zelo visok za slovenske razmere, 83 odstotkov BDP je dosegel v lanskem letu. V letošnjem letu se znižuje in bo predvidoma do konca leta znižan na 80,3 odstotka. Ampak, od kdaj je ta javni dolg? Je od zadnjih dveh let? Kaj je bilo doseženo s tem, ko se je v bistvu toliko dodatno zadolževalo? Relativna stabilnost in relativen socialni mir, s katerim smo šli skozi obdobje najhujše krize. Od vseh teh silnih milijard je bilo samo za to, da so se pokrili tekoči odhodki, ki so bili višji v državnem proračunu v obdobju od leta 2009 do 2015, 10 milijard. Tukaj notri, v tej številki niso stroški za sanacijo bank. In čemu je bila namenjena sanacija bank? Temu, da preživijo banke, kot institucije? Ne. Temu, da ne pride do kolapsa finančnega sistema in preko tega do kolapsa realnega sektorja in da ne pride do kolapsa hranilnih vlog posameznikov. To je cilj, ki se je pri tem zasledoval! Naj opozorim še na to, da čeprav je bilo že povedano, pa se mi zdi vredno ponoviti, če se ne bi sami zadolževali – ne drži trditev, da to ne bi se vštevalo v višino dolga širšega sektorja država, če bi se zadolžili preko evropskega mehanizma. Prav tako bi se vštevalo. Bi bile nižje obrestne mere? V prvem trenutku mogoče res, ampak cena za to bi bila visoka. Donosi na obveznice držav, ki so se odločile za to alternativno pot, so se, potem ko so se ponovno vrnile na trge, drastično zvišali; na Irski 9,2 odstotka, Portugalska 9, Španija 7,3 odstotka, v Sloveniji v tistem obdobju v letu 2012 je bila povprečna cena zadolževanja, torej povprečen pribitek na zadolževanje 4,86, v letu 2013 – 4,58, v letu 2014 – 2,67, danes 1,11 odstotka na desetletne obveznice. Dejstvo, da je Slovenija pokazala, da je sposobna sama zagotoviti finančna sredstva na trgu, ni omogočilo zgolj tega, da smo v obdobju od 2014 do letošnjega leta za 109 milijonov znižali višino obrestnih odhodkov – se pravi, odhodkov A bilance za servisiranje javnega dolga –, ampak je omogočila tudi nižje stroške financiranja realnega sektorja. In to je doprinos politične in javnofinančne stabilnosti h gospodarski rasti in stabilni gospodarski rasti in dodatnemu zaposlovanju. Pa še nekaj konkretnih ukrepov na področju dela Ministrstva za finance poleg davčne reforme. Sprememba Zakona o davku na dodano vrednost je znižala obveznosti podjetij pri obračunu davka od uvoza blaga za najmanj 32 milijonov letno. Administrativne poenostavitve, sprejete v najmanj dveh paketih sprememb davčnega postopka, so bistveno prispevale k hitrejšemu in lažjemu dostopu oziroma izpolnjevanju davčnih obveznosti. Spremembe na trošarinskem področju so prav tako prispevale k administrativnim razbremenitvam, da ne govorim o drugih ukrepih na drugih področjih. Vse to je rezultiralo tudi v izboljšanju položaja Slovenije na raznih mednarodno uveljavljenih lestvicah konkurenčnosti, kjer smo se že v lanskem letu povzpeli po lestvici in v letošnjem letu še izboljšali. Še posebej tam, kjer je osnova za uvrstitev statistični podatek. Malo slabše, ne malo, precej slabše se odrežemo tam, kjer je osnova za uvrstitev anketni podatek. Tako dobro mislimo sami o sebi in o lastni državi. Res škoda! Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Janez Janša.
Nekaj od tega, kar je bilo ravnokar rečeno, zanesljivo ne drži. Razlika med ceno denarja, ki bi jo slovenski davkoplačevalci plačali, če bi dobili denar iz sklada za reševanje bank, in med ceno denarja, ki smo ga najeli takrat, je okrog 120 milijonov evrov letno. Kakšni so natančno pribitki na obresti, bomo še preverili, ali to drži ali ne, kar je ministrica govorila, samo poglejte, če je dejansko vse tako, kot pravite, kot so govorili tudi ostali vaši kolegi in kolegice in prej predsednik Vlade, zakaj je potem danes predsednik Vlade pred kakšno uro dejal, da naj se kar sindikati med seboj zmenijo, kar med seboj naj se zmenijo, kaj bodo sedaj naredili s temi zahtevami po višjih plačah. Saj če bi bilo vse tako, kot pravite, če bi bilo denarja toliko, če bi bilo vse lepo, potem 40 milijonov dodatnega stroška za zdravstvo, nobeden nima nič proti dodatnemu denarju za zdravstvo, ne bi bil noben problem. Če je vse tako, kot pravite, zakaj ste dobili sedaj iz Evropske komisije oceno, ki Slovenijo uvršča med 6 najbolj kritičnih držav glede na izpolnjevanje evropskih kriterijev v zvezi s proračunom. Če je tako, kot pravite, zakaj se je sprejelo proračun, kjer je 300 milijonska luknja in ga sploh ne bi smeli sprejeti. Po naši zakonodaji mora Državni zbor prej, preden dokončno sprejme proračun, sprejeti tudi vso zakonodajo, s katero zapre izdatke in prihodke. Vi ste sprejeli proračun, ki ima 300-milijonsko luknjo. Očitno od teh lestvic, ki jih berete, ni nič denarja. Če bi bila situacija tako dobra, kot jo tukaj slikate, potem ne bi imeli tega, kar danes spremljamo, ne bi imeli policijske stavke, kjer je bilo nekje 10 milijonov problem; ne bi imeli zdravniške stavke, kjer je 40 milijonov problem; ne bi imeli teh pogajanj s sindikati javnega sektorja, ki poslušajo predsednika Vlade, ki pravi kakšno rast imamo, kako nam gre dobro, koliko je denarja in jasno, da terjajo večje plače. Oprostite, če delavci v nekem podjetju berejo intervju z direktorjem tega podjetja v nekem časopisu, kjer se on hvali z dobrimi poslovnimi rezultati, z visokim dobičkom in tako naprej, oni pa imajo plače na minimalcu – kaj bo naslednji dan? Upor, stavka. Zahtevali bodo neko udeležbo na tem dobičku. Natančno tako se Vlada tukaj obnaša. Vse je v redu, denarja, kolikor hočete, gospodarska rast, vse cveti, vse smo stabilizirali, ko pa ljudje zahtevajo za kak odstotek večje plače, pa denarja ni. Ali ne vidite, da prodajate nelogiko? Da sami sebi povzročate težave? Tako da nekaj racionalnosti bi tukaj svetoval. In ne drži to, da če bi mi sprejeli poceni denar iz evropskega mehanizma za reševanje bank, kamor tudi Slovenija plačuje, da bi zaradi tega prišle zahteve, da mora Slovenija uničiti socialno državo. To sem slišal prej dvakrat tukaj. Zahteve v zvezi z denarjem za reševanje bank so se nanašale na ravnanje s temi bankami v prihodnje. V primeru Nove Ljubljanske banke bi jo morali privatizirati, bi jo morali dati s pleč davkoplačevalcev, ki jo danes že drugič rešujemo. Ampak tega se očitno noče in to se brani – nesocialno državo. Ljudje božji, če to poslušate, razumite, da gre za vaše žepe! Ne brani se suverenosti Slovenije, ne brani se socialne države, brani se omrežje, ki obvladuje največjo slovensko banko in jo krade, ki jo je že dvakrat okradel in jo hoče še enkrat.
Besedo ima ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Naj spomnim, zato da smo lahko s sredstvi, ki smo jih sami zagotovili, sanirali bančni sistem, smo morali sprejeti pogoje za podelitev državne pomoči. Te banke so bile deležne državne pomoči; in še enkrat ponavljam, ne zaradi bank, ampak zato da so lahko ohranile svojo funkcijo do realnega sektorja in do prebivalcev. In sestavni del teh zavez je tudi dolžnost privatizacije. Ena banka je bila že privatizirana, dve, ker sta se pač dve združili – A banka in Celjska banka –, sta še na tej poti. Če bi zahtevali oziroma če bi zaprosili, ne zahtevali, zaprosili za sredstva Evropskega sklada, bi bili deležni dodatnih ukrepov, ki bi zahtevali v bistvu ukrepanje tudi na drugih področjih, ne samo na banki. Ko smo ravno pri nelogičnostih, mnenje Evropske komisije izhaja – glede osnutka proračunskega načrta, da ne bo kakšne pomote, o čem govorim –, izhaja iz predpostavke, da se slovensko gospodarstvo pregreva. To so pokazali izračuni, na katerih temeljijo ocene Evropske komisije. Res je, zraven poudarjajo tudi nujnost, da dokončamo strukturne reforme, s čimer se lahko samo strinjamo. Ampak, če predpostavka, da izhajajo iz pregrevanja slovenskega gospodarstva drži, zakaj kar naprej poslušamo, da mora država z ukrepi spodbujati nadaljnjo gospodarsko rast? Če drži, da se slovensko gospodarstvo pregreva, bi morali ravnati ravno obratno; pa smo ves čas tarča kritike, da premalo spodbujamo gospodarsko rast. Osebno verjamem, da sedanja gospodarska rast ni pregrevanje in da je prava pot, da še naprej spodbujamo gospodarsko rast. Ampak razlikujemo se v ukrepih, ki naj jih v zvezi s tem sprejemamo. Kar pa se tiče proračuna, ki je bil potrjen. Govorili smo v sredo, prejšnji teden o državnem proračunu, ki je samo en del javnega oziroma javnofinančnega kolača, res da največja, ampak vendarle. Ko govorimo o plačah v javnem sektorju, ne govorimo o plačah, ki se financirajo iz državnega proračuna, ampak govorimo o vseh plačah v javnem sektorju. In luknja ni 300 milijonska. Dogovor, za katerega še vedno upam, da ga bo mogoče skleniti, pomeni za državni proračun ohranite obveznosti v sedanjem okviru. Če jih ne bi bilo mogoče zagotoviti, bi bilo treba za javni sektor zagotoviti dodatnih 200 milijonov ali sprejeti druge ukrepe, da bi v bistvu to rast omejili. Se pravi, za cel javni sektor ne 300, ampak 200 milijonov in za državni proračun ne 200 milijonov ampak 60 odstotkov od tega, torej 120 milijonov. Nevzdržne številke, se strinjam! Zaradi tega je treba v bistvu problem razrešiti; ampak to ne pomeni, da je ta proračun nezakonit ali da ga ni mogoče začeti z januarjem izvajati. Je pa treba imeti to nerazrešeno vprašanje pred očmi in ga v bistvu v čim krajšem možnem času razrešiti. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, gospod Janez Janša, izvolite.
Še enkrat bi opozoril na eno od dikcij, ki pravzaprav intonirajo ton današnje razprave in kažejo na neko razumevanje celotne problematike tako Vlade kot vladne koalicije. Ministrica je dvakrat rekla, da smo sami zagotovili ta sredstva za reševanje bank. Zdaj, gospa ministrica, to ni denar Vlade. Ta denar je bil izposojen. Vsi, ki plačujemo davke, ga plačujemo, prihodnje generacije ga bodo plačevale. In tukaj je razlika med dragim in poceni denarjem pomembna. Za ministrico nič, nobene razlike, za večino davkoplačevalcev pa ja. Torej, ne jemati tako enostavno teh stvari. Zaradi tega, ker si je ne samo ta vlada oziroma tista vlada, ki si je ta denar sposodila, ampak predvsem tista vlada po letu 2008, izposodila ogromne količine evrov in dolarjev; zaradi tega imajo delavci danes nižje plače, upokojenci nižje pokojnine, stroški so večji. Ta vlada, ki se hvali, da vse cveti, išče denar na vseh koncih. Evo, nazadnje ste sprejeli še ta zakon, da se registrirajo kolesa s pomožnim motorjem, da bo še tam nekje kapnilo. Praska se povsod in ne drži, da proračuna, ki zakonito ni zaprt, da se to lahko sprejme. To je nezakonit dokument. Ni mnenja Fiskalnega sveta in ni podlage za vir denarja, katerega poraba je pa predvidena. Ko je to bilo treba vsaj zdaj urgentno rešiti, predsednik Vlade pravi, naj se sindikati zmenijo med sabo. Ko se je ta plačni, sicer slab, kot zdaj kaže, sistem sprejemal, ga niso sprejeli vsi sindikati. Nekateri so bili proti, ampak ga je podpisalo zadostno število sindikatov in to je potem po zakonu veljalo za kvoto, ki zadošča, da je pač nek dogovor sprejet. Vlada takrat ni rekla, zmenite se vsi med sabo in ko se boste vi zmenili, bomo pa mi to sprejeli. Različni sindikati se pač različno pogajajo z Vlado. Res verjamete, da se bodo sindikati zmenili med sabo? Ta neznosna lahkost upravljanja z javnimi financami, kot da bi bil to denar, ki pada z neba, ne pa denar, ki si ga mora večina davkoplačevalcev odtrgati od ust, je nekaj, česar še ni bilo v nobeni vladi. Tukaj je to nekako dejansko potrditev, da imamo neko vlado javnega sektorja, največjo vladno stranko javnega sektorja ali pa administracije, in celo vlado javnega sektorja, ki o gospodarstvu razmišlja samo takrat, ko gre v kakšno regijo na obisk, pa vidijo na seznamu, da bo treba tudi kakšno tovarno obiskati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec. Pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospod Marko Ferluga. Izvolite, gospa Godec.
Hvala. Kolegica iz SMC je neko uro nazaj dejala, da je dejstvo, da SDS ni bila izvoljena. Torej mi smo za SMC fatamorgana v Državnem zboru oziroma nas sploh tukaj ni – očitno. Tako bi si tudi koalicija marsikdaj želela, da Slovenske demokratske stranke v parlamentu ne bi bilo, da ne bi bilo, da ne bi imeli težav, da jih ne bi opozarjali na nepravilnosti, da jih ne bi opozarjali preko interpelacij, da v bistvu v dveh letih ni bilo storjenega praktično nič. Če se osredotočim samo na besede Mira Cerarja v začetku in potem na področju zdravstva. Predsednik Vlade je dejal v svojem uvodnem nagovoru: Naredili smo resne reforme. Glede na to, da v zdravstvu ni bilo niti enega zakona sprejetega, očitno zdravstvo, področje zdravstva je za predsednika Vlade bolj postranska zadeva, definitivno pa ni resen resor. Dejal je tudi, da se uresničuje koalicijski sporazum, veliki premiki na bolje in tako naprej. Če gremo gledat koalicijski sporazum na področju zdravstva in preberemo vse te točke, potem lahko rečemo dobesedno, gospa ministrica, verjetno boste potrdili, da je iz vseh teh točk, ki so štiri, in potem ukrepi na področju zdravstvene dejavnosti – nadaljnjih sedem –, narejeno nič. Dobesedno nič! Zdaj vam lahko preberem osnovne zadeve, kot so Zakon o zdravstveni dejavnosti, Zakon o lekarniški dejavnosti, Zakon o zdravstvenem zavarovanju in tako naprej. Tukaj je, gospa ministrica, nič, in tudi predsednik Vlade bi moral to verjetno vedeti, ko je dejal, da se uresničujejo koalicijski sporazumi, da je narejenega več kot 100 odstotkov. Pa da vam preberem še normativni plan, kjer ste v letu 2015 dejali, da bo glavni zakon, ki je za vas, Zakon o varstvu in zdravstvenem zavarovanju sprejet 15. 5. 2016, pa ga še danes niti ni v javni obravnavi, potem ne vem, kako je lahko realizacija na nekem področju 100-odstotna, če pogledamo pa koalicijsko pogodbo še enkrat, so pa vse točke nič. Zato bi bilo pametno, da predno predsednik Vlade izjavlja takšne zadeve tudi na področju zdravstva, ko je dejal, da so se omejile oziroma »želimo omejiti slabe prakse za paciente«. Seveda ne pove, za katere slabe prakse za paciente gre. Je pa vprašanje za njega pa za gospo ministrico, katere so te slabe prakse za paciente, ki ste jih omejili, ki ste jih izboljšali. Če grem po vrsti, samo za primer naj preberem sledeče oziroma najprej čakalne dobe, ki so najbolj pereče. Ministrica je v interpelaciji obljubljala skrajšanje čakalnih dob, da bo to rešeno do konca leta. Ministrica verjetno tudi pozna statistiko Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki je v naslednjem mesecu, po interpelaciji, zdaj ugotovila povišanje. Ponovno povečanje čakalnih dob. Če smo pri interpelaciji mesec dni nazaj govorili nekaj pod 40 tisoč ljudi, ki čaka nedopustno dolgo, jih je danes 42 tisoč 250. V lanskem letu, v istem obdobju, jih je bilo 30 tisoč 600. Torej, čakalne dobe se podaljšujejo z zdravniško stavko, gospa ministrica, ki ste jo vi zakuhali, ker ta nesoglasja oziroma nezadovoljstvo zdravnikov ni od včeraj, ampak je že nekaj časa – na to so vas opozarjali –, bodo te čakalne dobe še seveda narasle in ne bo potrebno 120 milijonov, gospa ministrica, ampak jih boste potrebovali malo več. Seveda, vi pravite, da [[…]]No, zaradi teh čakalnih dob prihaja potem do preskakovanja čakalnih dob s pomočjo korupcije, ki se je ugotovila oziroma se je preiskovala v UKC Ljubljana – gospa ministrica pa nič. Ker, namreč, za korupcijo oziroma preskakovanje čakalnih dob pač ni kriv zdravstveni sistem in ministrica tukaj ne more ničesar, tako da odgovornost za te zadeve je seveda drugje. Naslednja zadeva, recimo, ko pravite: Omejili smo slabe prakse. Vi ste bili pred časom v Splošni bolnišnici Jesenice, kjer je bolnišnica kot primer dobre prakse. Tako je bilo v medijih povedano. Tam, če gremo na umetne kolke, ki so danes tudi zelo popularni – česar se bom še potem dotaknila, teh zadev glede korupcije –, se čaka na redno artroplastiko kolka v Slovenj Gradcu recimo 242 dni, v Jesenicah pa 665 dni. Gospa ministrica vzame Jesenice kot eno izmed boljših bolnišnic. Pa bom prišla še nazaj, kaj je v bistvu glede tega, kako bi lahko te čakalne dobe mogoče skrajšali. To je ena zadeva. Te slabe prakse čakalnih dob – kako ste jih v bistvu odpravili? Naslednja zadeva pa je področje korupcije, gospa ministrica. V tem obdobju, pa tudi to velja za predsednika Vlade, se o korupciji v zdravstvu, o korupciji splošno v Sloveniji govori zelo na veliko: veliko je znanega, malo, včasih nekatere stvari se samo domnevajo. Pa me zanima s strani predsednika Vlade oziroma tudi sedaj, ko je ministrica tukaj, če mi lahko odgovorite na to, da je predsednik Vlade dejal pred časom, da korupcije v Sloveniji več ni, da ta beseda ne obstaja, ker odkar je on na vladi se to ne dogaja. Če pa se spomnimo oddaje na televiziji, pa je bilo govorjeno marsikaj in tudi to, recimo, da se vrnem pa zdaj na kolke, kjer so dolge čakalne dobe Ker se, recimo, en kolk preplačuje v Sloveniji glede na tuje cene za 800 evrov. 800 evrov je plača ene medicinske sestre. Da se stenti preplačujejo, en stent – majhna zadevica za 900 evrov. Glede na tuje trge je plača tudi skoraj malo višja plača medicinske sestre, ki ima malo več delovne dobe. Če vse to seštejemo, ves ta denar ki se s korupcijo ustvarja v zdravstvu, gospa ministrica, potem mogoče ne bi bilo teh čakalnih dob, ker bi lahko ta denar, ki se preplačuje v zdravstvu, namenjali za plače medicinskih sester, zdravnikov in tako naprej. Zanima me, glede na to, da imate v 9. točki vašega koalicijskega sporazuma napisano »ničelna toleranca do korupcije v zdravstvu«, kaj za vraga ste naredili do danes, da bi omejili te zadeve, da bi vsaj povedali ljudem, kaj mislite o teh zadevah. Ker do danes niste reagirali na nobeno stvar; niste reagirali na izjavo bivše v. d. direktorice UKC Ljubljana, ki je govorila o tem, da celo dobavitelji gredo do predsednika Vlade, pa niste reagirali? Ne reagirate na različne preiskave, nobene stvari ne želite komentirati. Enako velja za predsednika Vlade. Ampak zanimivo je pa nekaj, jutri boste pa podpisali Pakt o integriteti z društvom Transparency International, to je društvo o integriteti, ki bi naj bilo neodvisno društvo, ustanovil pa ga je, eden izmed ustanoviteljev je bil Drago Kos, ki v NLB v eni uri zasluži dve minimalni plači, ustanovitelj je tudi Blaž Zgaga, ki je, vemo, sproduciral afero Patria, soustanovitelji so poleg gospoda Draga Kosa tudi bivši uslužbenci KPK in jim pravijo nekako para antikorupcijska komisija. To naj bi bil neodvisno društvo, ki v svojem društvu zajema tudi člane različnih političnih strank. S tem društvom boste jutri podpisali pakt, ki bi naj ugotavljal oziroma zagotavljal, da do korupcije pri javnih naročilih naj ne bi prišlo. In to isto društvo je teden dni nazaj ugotovilo, da je najbolj koruptivni del v državi Državni zbor. Sedaj pa vas poslance sprašujem, kdo od vas je dobil kakršnokoli podkupnino, da je korupitven, ker Državni zbor je po teh raziskavah najbolj koruptiven. In jutri z njimi podpisujete pakt, ki naj bi vam pomagal pri razkrivanju oziroma preprečevanju korupcije pri javnih naročanjih. Bolj se zdi, da boste, pač, gospa ministrica, ta pakt podpisali zato, da se korupcija ne bi odkrivala. Torej, da bi se zakrivala, če lahko tako rečem. Samo še tega bi se dotaknila, zaposlitve. Prej je bilo rečeno, da se zaposluje zelo na veliko, zaposluje se preko agencij, tujih agencij v Sloveniji, ki so zrasle v letu 2014–2015 za 24 odstotkov. To so zaposlitvene agencije, ki zaposlujejo mlade, starejše, jih vozijo z avtobusi iz Celja v Ljubljano na zdravniške preglede, toliko zaposlitev imajo. Ti ljudje, ki jih zaposlujejo te tuje agencije, delajo za 420 evrov v treh izmenah. Te agencije, ki imajo potem velike dobičke, tudi pripomorejo k temu, da gre za zmanjšanje brezposelnosti, ampak lahko se vprašamo, kakšne zaposlitve bistvu to so. Toliko z moje strani. Gospo ministrico pa bi vsekakor prisila za odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosila ministrica za zdravje, Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pred komaj mesecem dni, 18. oktobra, je Državni zbor z veliko večino zavrnil interpelacijo, ki jo je vložila stranka SDS. Takrat v celodnevni debati, diskusiji sem argumentirano zavrnila vse očitke, katere je med drugim sedaj ponovila tudi gospa Jelka Godec. Pa bom nekatere stvari še enkrat ponovila na kratko, predvsem pa se bom usmerila v prihodnost, ker preteklost, žal, je taka, kot je, v kateri ste tudi vi sodelovali v vladi in ki je posledica 15- ali 20-letnega nedelovanja na rešitvah oziroma na področju zdravstva v celoti. Ja, še enkrat bom ponovila. Vlada ima v svojem koalicijskem sporazumu zapisano ničelno tolaranco do korupcije. In ko mi že očitate, da nismo nič naredili, očitno ne veste ali pa ne spremljate, koliko aktivnosti je na tem področju že bilo narejenih in tudi koliko prihrankov. Ampak naj spomnim, torej javni zavodi – kdo naroča materiale v javnih zavodih? Čigava je tudi odgovornost? Mislim, da tukaj ni treba navesti odgovora. Kaj pa smo že vse naredili? Skupen javni razpis za zdravila, pri katerem smo prihranili 20 odstotkov denarja od porabe teh zdravil, poteka javno skupno naročilo medicinskih pripomočkov za vse bolnišnice v Sloveniji. 460 dni se zamuja, ker se seveda v Sloveniji vsi pritožujejo in vsi vlagajo revizije. Ja, očitno, ker je v igri veliko denarja! S skupnim javnim naročilom, z definicijo tehničnih normativov smo prihranili pri nabavi najmodernejše opreme za 7 urgentnih centrov več kot 3,3 milijona ali skoraj 33 odstotkov. V prihodnjem letu načrtujemo skupno javno naročilo za nakup drage, najdražje medicinske opreme, na primer CT, ki stane od milijon do milijon 500 tisoč evrov. Naj še povem, da se jutri dobim z direktorji bolnišnic, ker imamo že pripravljen predlog, da bomo javno na spletnih straneh objavili cene medicinskih pripomočkov in opreme za vse bolnišnice v Sloveniji. Še dodatne zahteve oziroma sklepe bom od direktorjev bolnišnic zahtevala. In še enkrat bom pozivala: vsi, ki govorite in so vas polna usta korupcije in ne vem kolikokrat sem pozvala, meni še nihče ni podal kakršnekoli prijave ali pa prinesel pogodbe. Se pa zelo, z veliko lahkoto manipulira, govori od 10 pa tja do 500 milijonov. To je res skrajno neodgovorno.
Tišina, prosim!
Bom pa naredila vse to, kot sem rekla, da bomo prišli do stopnje, kot rečem, ničelne korupcije. Ampak odgovornost je predvsem na tistih, ki delajo razpise, ki nabavljajo, mi pa bomo poskrbeli, da bomo poenotili tehnične standarde in normative in s skupnimi javnimi naročili za večino porabe v zdravstvenih institucijah zagotovili najnižje možne cene. Vključno z opremo, pripomočki, materialom in pa z zdravili! Zdaj pa mi dovolite, da pojasnim še nekaj stvari v zvezi s parafiranim sporazumom Fides, ker se v zadnjih 24 urah zelo veliko govori o tem. Dogovor s Fidesom ne posega v enotni plačni sistem javnega sektorja. To smo razjasnili tudi včeraj na sestanku pri predsedniku Vlade. Da nisem presegla pooblastil, ki mi jih je dala Vlada, to sta potrdili tudi ministrica za finance in minister za javno upravo. Vse je dokumentirano, po vseh datumih, sklepih in gradivih Vlade, ki jih je sprejemala v zvezi s pogajalskimi izhodišči, ki jih je dala meni in celotni vladni pogajalski skupini za pogajanje. Dogovor v nobeni točki ne posega v enotni plačni sistem, vsebuje le zavezo Vlade, da bo predlog plačnega zakona glede odprave omejitve napredovanja do 1.12. posredovalo v usklajevanje s sindikatom javnega sektorja in ga po usklajevanju z izjavo o stopnji usklajenosti posredovalo v Državni zbor. Kolegu Židanu lahko zatrdim, pa tudi nekaterim razpravljavcem tukaj v dvorani, da sporazum ne zvišuje standard zdravnikov, pač pa bolnikov. To so dejstva. Sporazum je sklenjen tako, da bo omogočal zdravnikom, da bodo imeli dovolj, več časa za bolnika, kot ga imajo danes, da bo imel družinski zdravnik čas, da se bo lahko posvetoval tudi s kolegom na sekundarni ravni in da bo za to tudi manj nepotrebnih napotitev na sekundarno raven in s tem tudi manj čakalnih dob. Prav tako je tudi uveden mehanizem in vse to je samo kot pilotni projekt z omejenim rokom trajanja, kjer bomo preverili in uvedli prvič v zgodovini Slovenije elemente kakovosti zdravstvenih storitev in elemente varnosti, kajti tudi to morajo biti elementi dela nagrajevanja zdravnikov. In to ni dvig plač. Zato smo si izpogajali dodatne ambulantne ure, ki jih bodo morali zdravniki delati. Napisali smo take kriterije, ki jih pozna tudi drugi svet, ki vrednoti in nagrajuje kakovostno, uspešno, pošteno delo v korist pacientov. Če to ni dobro izhodišče in če ni to dobro zastavljeno in dobro izpogajano za bolnike. Je pa prav seveda, če bo nekdo delal več, bolje in dobro po teh elementih, da dobi tudi del variabilnega dela. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Janez Janša.
Hvala lepa. To zadnje je bilo zanimivo poslušati, samo ministrica mora svojega šefa prepričati v to pa koalicijske partnerje. Nekoliko me je ta situacija s temi pogajanji med Vlado in Fidesom spominja na leto 2008, ko je izbruhnila vojna v Gruziji. Takrat je novi predsedujoči Evropske unije, francoski predsednik Sarkozy, skušal posredovati in je poslal dogovor o miru o sporazumu v Moskvo in v Tbilisi, poslal pa je dve različni varianti. Moskva je sprejela eno, Gruzijci so sprejeli drugo, on je oznanil, da je mir dosežen, potem so pa ugotovili, da gre za dva različna teksta. Približno tako situacijo imamo zdaj med Vlado in Fidesom. Tukaj je očitno tudi nekdo delal neko sprenevedanje, izogibanje odgovornosti. Zdravniški sindikat je ravnokar sporočil, da bo moral predsednik Vlade prevzeti odgovornost za svojo neodločnost, če bo ta sporazum padel. Tukaj bo še zanimivo. Glejte, vsi imate polna usta bolnikov in pacientov, ko govorite o teh stvareh, ampak ti bolniki in pacienti danes v nekaterih slovenskih bolnišnicah umirajo na hodniku intenzivnih oddelkov, mnogi čakajo na nujne posege predolgo. Tukaj se posledice štejejo v življenju. Zdaj smo slišali, kako je Vlada namenila več denarja za to, da je več zaposlenih v zdravstvu. Težko bi temu pritrdili glede na stanje, kakršno je. Pravzaprav vsak dan kaplja informacija, kako ugledni, strokovni, izkušeni zdravniki zapuščajo slovensko javno zdravstvo in ne gredo v javni sektor Slovenije, pa gredo v tujino. Kmalu bo več slovenskih zdravnikov delalo v Dubaju, v Londonu, v Celovcu, na Dunaju kot pa v Ljubljani. Te luknje se potem polnijo z ljudmi, ki prihajajo predvsem iz republik bivše države. Mnogi niti jezika ne znajo, da o strokovnosti ponekod ne govorim. Seveda na koncu so bolniki, so ljudje tisti, ki trpijo posledice. Tukaj, očitno, mnogokrat prihaja tudi do dvojnih meril. Zadnjih nekaj tednov smo vsi z grozo spremljali razplet tega primera z deklico Nežo. Dveletnega otroka so odklopili od aparatov misleč, da bo umrl, pa je preživel. Ne zdravniki, ampak odločevalci, gospod Kenda in očitno ljudje na Zavodu za zdravstveno zavarovanje, so bili proti temu, da se otroka pošlje na zdravljenje v tujino tudi potem ko se je njihova zmota pokazala kot očitna. Težko govorimo za tisto prej, ampak potem ko se je zmota pokazala kot očitna, je bilo jasno, da bi morala biti odločitev hitra. Danes je deklica na zdravljenju v sosednji Italiji na intervencijo staršev, ki so se že po tem tukaj bali za njeno življenje. Silen problem je bil s to odločitvijo. Poznamo pa številne druge primere, ko so ljudje dobili, pomembni prvorazredni državljani te države, takoj dobili javna sredstva za operacijo hrbtenice v Švici, v Celovcu, kjerkoli – ni da ni. Vsakemu to privoščimo, bog daj vsakemu zdravje, ampak morajo ti kriteriji, če gre za javno zdravstvo, veljati za vse enako. Na tej točki se je pokazalo, da se nekdo iz tega norčuje. Kar se korupcije tiče in tega patetičnega pozivanja ministrice, da prijavite korupcijo, če jo poznate. Spoštovana gospa ministrica, v zadnjih nekaj letih je bilo na – ne na osrednjih slovenskih medijih, ki to v glavnem prikrivajo, ampak na različnih spletnih portalih na alternativnih medijih objavljeno s podatki, s številkami, z imeni na desetine primerov očitne korupcije. Enega od teh primerov preiskuje tudi preiskovalna komisija v Državnem zboru, ki jo vodi naša kolegica Godec. Gre za en sam konkreten v nebo vpijajoč primer korupcije, ki ga poznate. O tem smo se pogovarjali tudi na Komisiji za nadzor proračuna in direktorica Kliničnega centra je potrdila. Ko smo jo vprašali, zakaj neka naročila dobi podjetje iz Gorice, je rekla, če pa jih ne dobi, potem je pa problem, intervenira predsednik Vlade, predsednik države, cel kaos je in tako naprej. Imate posneto na magnetogramu njeno izjavo, ki jo sicer potem skušala umikati. Nobene preiskave v zvezi s tem ni bilo, vsaj jaz tega nisem nikjer zasledil. Sicer bi, če bi bila, itak kot običajno bila kamera POT TV prej tam kot kriminalist, bi to vsi vedeli, ker se to vedno tako ali drugače izkorišča. Gre za zelo konkreten primer. Žilne opornice so se 20 let – za deset let, da bom natančen, za kar so podatki –, prodajale različnim slovenskim javnim zdravstvenim ustanovam po 50 odstotkov višji, še enkrat višji, dvakrat višji, trikrat višji ceni. To podjetje, ki je prodajalo, je znano, to je Mark Medical. To je podjetje, ki je v lasti KB 1909. To je firma v italijanski Gorici, naslednica nekdanjega Saftija, udbovskega omrežja, preko katerega je slovenska partija prala denar in še marsikaj drugega. Na leto je šlo za te transakcije približno 20 milijonov, v desetih letih 200 milijonov evrov. 200 milijonov evrov, ponekod so bile te opornice trikrat preplačane. Najmanj 100 milijonov evrov je bilo ukradeno slovenskim pacientom, na stotine ljudi je zato prej umrlo, kot bi sicer. Korupcija do neba! Ali jo preiskujete? KPK je rekla, če se ne motim, pred nekaj dnevi, da je vse v redu s tem. So podatki o cenah, vsi podatki so, preiskovalna komisija ima te podatke, objavljeni so bili ti podatki – ampak ne! Zakaj? Sedaj to isto podjetje je lastnik tudi nekega medijskega omrežja, je lastnik Mladine. Mladina izhaja z denarjem, ki se je kradel slovenskim bolnikom, slovenskemu zdravstvenemu sistemu. Ve se vsaj dve leti, odkar je to objavljeno s podatki in številkami in tako naprej, pa glejte. Ko je to ven prišlo, so to podjetje ukinili v zadnjem času in stvari prenašali, ampak so podatki za nazaj, za deset let. Vprašanje, kaj je bilo prej. No in baje bo jutri oddaja na nacionalni televiziji ravno o tem vprašanju. V Državnem zboru imamo preiskovalno komisijo, ki se ukvarja natančno s tem sumom korupcije. Ali mislite, da so ljudje, ki na nacionalni oziroma vladni televiziji delajo to oddajo, kaj prišli? Sem vprašal prej kolegico Godčevo; nihče se ni oglasil, nič jih ne zanima, nikogar ne vabijo s strani opozicije v to Tarčo, vabijo pa – poglejte, to je sedaj njihov dopis – Borisa Koprivnikarja, SMC, Harija Furlana iz družine, ki je sodelovala v teh transakcijah, dr. Igorja Šoltesa. Gospod Šoltes je bil predsednik Računskega sodišča v času, ko se je ta konkretna malverzacija dogajala, ko je Računsko sodišče pregledovalo te javne zavode, pa ni ničesar odkril. In zdaj bo tam, da bo sam sebe pral. Andrejo Čufer z Jesenic; nikogar iz opozicije, niti blizu niso prišli preiskovalni komisiji. Skratka, gre spet za en manever omrežja, da se pozornost javnosti preusmeri z, bom rekel, glavnega problema na neke stranske probleme, kjer bodo najbrž tudi kakšne žrtve, koga bodo žrtvovali – kolateralna škoda bo. Ne bom se čudil, če bomo čez dva dni prebrali, da tudi ministrice ni več – na videz zaradi nekih drugih razlogov. Ampak treba bo tukaj nekaj narediti, da se spusti čim večja megla. In mediji temu služijo na veliko. Prejšnji teden se je govorilo tudi o tem konkretnem primeru v tej isti oddaji. Pazite, niti omenili niso ti tako imenovani prvorazredni preiskovalni novinarji, ko so omenjali podjetje Mark Medical, da gre tukaj za lastniško hobotnico, ki je lastnica medijev v Sloveniji. Na tej isti temi, na tej isti televiziji razlagajo potem novinarji in uredniki iz tega istega medija, katerega lastnik je podjetje, ki je potegnilo na desetine milijonov evrov iz slovenskega zdravstvenega sistema samo ob tem sumu korupcijskega primera. Torej, imate polno tega, preiskujte! V arhivih ministrstva mora biti tega ogromno. Danes je večina tega elektronska in ni nobenega problema teh stvari poiskati. Tako je to, kar se zdaj dogaja glede teh nesporazumov in zapletov pri pogajanjih s sindikati, to je ena plat problema, ki se mu reče stanje v slovenskem zdravstvu in je resno. Če tukaj ne boste nekaj resnega naredili in se dogovorili s sindikatom za neke prave rešitve, ki ne bodo zgolj v korist tistim najbolj plačanim v slovenskem zdravstvenem sistemu. Tam niso vsi enako prizadeti; so zdravniki, ki garajo dneve in noči za tisoč 500 evrov na mesec, in so direktorji, ki dežurajo pa dobijo 5 tisoč. Dežurajo pa dobijo 5 tisoč evrov na mesec potem, kot vidimo na Ajpesu. Samo tisti, ki vzdržujejo vsaj še neko, bom rekel, zadovoljivo raven zdravstvenih storitev v slovenskem javnem zdravstvu, tisti odhajajo. Eksodus iz slovenskega zdravstvenega sistema v smislu odhoda res strokovnih kadrov je ogromen, to veste. Zaradi tega lahko sistem v relativno kratkem času na nekaterih segmentih kolapsira. Lahko prej, preden bo konec mandata te vlade, zato apeliram na vas ali na tistega, ki bo v kratkem prišel za vami, da ta problem jemlje resno.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravita naj se gospod Marko Ferluga in gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Seveda se zavedam, da je težko po skoraj desetih urah povedati nekaj povsem novega, nekaj, kar že ne bi bilo povedano bodisi na današnji seji bodisi na kateri izmed minulih sejah tega državnega zbora. Uvodoma moram povedati, da razumem vlogo opozicije, mislim, da jo zelo dobro razumem in respektiram tudi uporabo legitimnega instrumenta, instituta interpelacije, vendar na nek način se ne morem otresti občutka, da postaja ta institut interpelacija vse prepogost v tem državnem zboru. Upal bi si celo reči, da prihaja do inflacije interpelacij. Sedma je danes tukaj. Sedemkrat se že pogovarjamo bodisi o odgovornosti posameznega ministra in ministrice, danes celo o odgovornosti oziroma vlogi celotne Vlade. Kaj me je pa pri tej razpravi žalosti? Žalosti me to, da so s strani predlagatelja interpelacije in poslancev opozicije zelo negativistično prikazane razmere pri nas, zelo črno so prikazane, in nekako, če bi nekdo to poslušal od strani, z neke distance, bi malodane dobil občutek, da se tu pripravljajo neke izredne razmere, da smo v situaciji, ko bo treba oblikovati vlado narodne enotnosti in tako dalje. Seveda pa ni zadeva črno-bela, še zdaleč ne. Je v najrazličnejših niansah. V svoji razpravi se ne bom fokusiral na posamezen resor, na posameznega ministra, ne bom ozko šel v posamezen segment delovanja te vlade, ker se mi pač zdi, da je treba pri interpelaciji celotne vlade le-to gledati kot neko enoto, neko zaključeno enoto, in morda se bom s to ponazoritvijo ponovil iz nekaterih minulih razprav. To vlado razumem kot neko verigo, ki je toliko močna, kot je močan njen najšibkejši člen, posamezen resor. Pa tu ne želim govoriti, kdo bi to lahko bil oziroma kdo seveda to je. Mi smo imeli nekaj dni nazaj proračunsko sejo Vlade, ki sicer ni bila seja o interpelaciji Vlade, ampak je bil nek izpit, nek zrelostni izpit. To je povsod, v vseh demokracijah. V vseh parlamentarnih demokracijah je najpomembnejša seja tista proračunska seja Državnega zbora, in če je proračun sprejet, je ta izpit opravljen in se gre dalje s sprejetim proračunom, se gre v njegovo udejanjanje in v sprovajanje politike vlade. Tukaj moram ugotoviti, da so nekateri pozitivni kazalci, ne nazadnje smo na poti zmanjševanje primanjkljaja, predvsem strukturnega primanjkljaja. Gre na nek način za majhno nižanje, pa vendarle postopno nižanje zadolženosti, prisotna je relativno stabilna gospodarska rast, ki jo moramo v tej svoji stabilnosti tudi ohranjati. Ne nazadnje, pa sploh ne najmanj pomembno pa je, da imamo, jaz mislim da, evidentno politično stabilnost, kar ni bila praksa v preteklosti. Seveda pa se bom vendarle dotaknil tistih področij, ki neposredno ali posredno zadevajo socialo, socialno politiko, s tem pa vse državljanke in državljane te države. V proračunu, koalicijskem sporazumu, koalicijski pogodbi so jasno zapisane prioritete na področju usposabljanja, izobraževanja, na trgu dela, če hočete konkretneje, aktivni politiki zaposlovanja je namenjenih več sredstev. To je mehanizem, s katerim nekako usposobimo oziroma damo nova znanja bodočim zaposlenim, tistim, od katerih pričakujemo, da pridejo v trajna delovna razmerja in zmanjšujejo število brezposelnih. Namenjamo več sredstev za štipendiranje, namenjamo več sredstev za prehrano dijakov, učencev, namenjamo več sredstev za družinske transfere, namenjamo več sredstev za socialne transfere, in vesel sem, da v projekcijah namenjamo manj sredstev za nadomestila brezposelnim osebam, kar pomeni, da računamo, upravičeno računamo s tem, da bo le-teh manj in da bo več kanilo tudi v državni proračun in obe parablagajni skozi prispevke in davke. Z eno besedo, imamo priložnost tudi, da nekako zapiramo oziroma rahljamo famozni ZUJF, o katerem je bilo v preteklosti vse preveč že povedanega. Mi pa seveda marsikaj tudi v prihodnje pričakujemo na področju sociale. Pričakujemo zakon o dolgotrajni oskrbi kot integralni koncept zdravstvenega in socialnega varstva, nekateri koraki so bili narejeni na tem področju, a za moj okus, osebno, premalo, treba je zadeve pospešiti, tudi zagotoviti vire financiranja in seveda tukaj je na pristojnih ministricah tako za delo kot tudi ali pa predvsem za zdravstvo, da naredijo korak naprej. Niso samo čakalne vrste problem zdravstva. Prav tako pričakujemo, da bo jutri Vlada sprejela Zakon o socialnovarstvenih prejemkih. Posledično bo zadeva na klopeh poslank in poslancev Državnega zbora v mesecu decembru in Zakon o socialnovarstvenih prejemkih bo stopil v veljavo s 1. 1. 2017. Ne znam si predstavljati, da temu ne bo tako. Pa še verjetno bi lahko kaj naštel. Ne nazadnje tudi invalidskim organizacijam smo obljubili zakon o osebni asistenci, če v kratkem ne bo zaživel zakon o dolgotrajni oskrbi. Prav tako od te vlade pričakujemo, da bo nadaljevala svojo skrb in vnemo za javno in vsem dostopno izobraževanje oziroma šolstvo. O zdravstvu je bilo preveč povedanega in verjetno bo še moj kolega Gantar kaj več povedal tudi z aspekta oziroma z vidika naše poslanske skupine, zato se tega ne bom dotikal, dotaknil pa se bom še dveh točk. Ena je lokalna samouprava. Vsi prihajamo iz občin, vsi smo predstavniki, tudi, če ste nekateri iz Ljubljane, ste tudi predstavniki neke lokalne skupnosti, in mene izjemno žalosti, da ta pogajanja z občinami ne prinašajo uspeha. Verjamem, da se vladna stran z njimi pogovarja, pogaja, da skuša iskati rešitve, vendar teh rešitev na žalost ni. Močno se zavedam, da sta za dogovor potrebni dve strani, če gre za bilateralna pogajanja, oziroma več strani, če gre za multilateralna pogajanja. Ampak enostavno tukaj je tako enostavno, če je le volja. Občine, lokalne skupnosti razbremenimo nekaterih zadolžitev, nekaterih nepotrebnih nalog. Razbremenimo jih nepotrebnih administrativnih ovir in potem tudi toliko apetita ne bo na strani občin pri financiranju oziroma glavarini, kot je v tem trenutku. Mislim, da se z dobro voljo to da narediti. Ne nazadnje pa ta zastoj pri pogajanjih, ta zastoj pri dogovoru med državo in lokalnimi skupnostmi, to pa moram še enkrat več na tem mestu opozoriti in tudi verjamem, da to kliče, vpije po zakonu o pokrajinah. Upam le, da bo enkrat v tej državi zadosti korajže in zadosti politične volje, da do tega zakona pridemo. Ne poznam ga človeka, ki bi imel kaj zoper ta zakon, ker prinaša samo dobro. Seveda je vse to govorjenje v končni fazi brezpredmetno, če ne bomo omogočili gospodarstvu, našim izvoznikom – Slovenija je, kot veste, predvsem prioritetno izvozno orientirano gospodarstvo –, če jim ne bomo omogočili predpogojev za nemoteno delo, za zaposlovanje mladih in tako dalje in tako naprej. Mislim, da moramo pri vsej svoji skrbi za uravnotežen proračun, za zmanjševanje deficita in tako dalje in tako naprej poskrbeti prvenstveno za dve zadevi: za to, da še vedno živi oziroma napreduje socialna država, kar imamo v ustavi naše države zapisano, da poskrbimo za tiste, ki zase sami iz takšnega ali drugačnega razloga ne morejo poskrbeti, in da ohranjamo pri vseh teh ukrepih tudi varčevanje, če hočete, omogočimo gospodarstvu, da ima tisto forco, tisti napredek, da enostavno gre po poti dodane vrednosti in da ustvarja tiste prihodke, ne nazadnje tudi za proračun, s tem pa se ljudje ne bodo rabili voziti dnevno v sosednjo državo ali pa, če hočete, z mojega vidika gledano, preko Trojan v Ljubljano. Da ta vlada nič ni naredila, to je pač malo za lase privlečeno. Seveda, če hočeš prikazati v čaši, v kateri je polovica vode ali pa kakršnekoli druge pijače, lahko prikažeš, da je ta čaša polprazna, če si pesimist, ali pa napol polna, če si optimist. Veste, osebno nikoli nisem bil odvetnik te vlade. Nikoli! In nikoli ne bom odvetnik te vlade. Vedno bom kritičen, vedno bom v sebi nosil neko zmerno dozo kritičnosti, ker verjamem, da je to vodilo napredka. Tudi jaz bi v tem trenutku kaj več pričakoval oziroma kakšen rezultat več. Prej sem našteval zakone, ki jih pričakujem, pa vendar skušam biti realen. Skušam biti realen. Mnogo je bilo napak v preteklosti in zapitek za vse te zadeve pa plačuje ta vlada in ta aktualna koalicija. Ne bežimo pred odgovornostjo. Če bi bežali pred odgovornostjo, ne bi šli v vlado, ne bi podpirali idej in hkrati tudi ne bi bili tisti kritični moment, če hočete, v tej vladi, ki bi jo spodbuja naprej še k boljšemu, učinkovitejšemu, hitrejšemu delovanju. Osebno verjamem v to, ne nazadnje po dolgih leti smo na nek način konceptualno sprejeli eno platformo gospodarjenja s premoženjem države, to, kar je še ostalo državnega. Govorim seveda o Zakonu o Slovenskem državnem holdingu in enem najpomembnejših dokumentov Strategija za upravljanje s kapitalskimi naložbami. Jaz od te strategije marsikaj pričakujem; pričakujem to seveda, da ne bo šlo v razprodajo, da ne rečem šenkavanje državnega premoženja. Pričakujem jasne, merljive cilje upravljanja z državno srebrnino in tudi posledično donosnost upravljanja s podjetji, ki so vsaj v delni lastnini državi. Posledično pričakujem tudi, da ko bo v kratkem, v začetku naslednjega leta zaživel tudi dolgo pričakovani rezervni demografski sklad, pričakujem tudi, da se bo ustrezno lahko financiral, naslednjih petnajst, dvajset let tudi akumuliral in da bo šele potem zaživel v pravem pomenu besede in da bo postal, reci in piši, garant za nemoteno izplačevanje pokojnin. To nam zdaj vsi priznavajo, priznavate, priznavajo – kakorkoli, vendarle demografski trendi so taki, da terjajo neko ukrepanje. Terjajo ukrepanje zdaj v razmišljanju, kaj bo čez deset, dvajset in več let. Mislim, da je to ena izmed rešitev, ki bo absolutno pozitivna. Tukaj ne bi klical k reformam. Pa ne zato, ker po defaultu reforme, ta en čuden izraz, ki meni postavlja vse lase, ki jih imam, tako sive kot črne, na glavi pokonci, ampak zato, ker ko začnemo o reformi govoriti, nekaj blaznega, nekaj velikega, nekaj, kar vse na glavo postavlja, se mi zdi, da potem nič ni iz tega. Če pa govorimo o nekih postopkih, nekih evolutivnih spremembah, korak po korak, potem pa mislim, da lahko marsikaj pričakujemo – tako na področju socialne politike, tako na področju družinske politike, ki so mi blizu in so bile nekajkrat že danes izpostavljene, kot tudi zdravstvene politike, kjer je pa ukrepanje potrebno hitro, nemudoma in sedaj. Tam so razmere res v nebo vpijoči. Čisto ob zaključku. Nikoli nisem trdil, in najbrž je to dejstvo, da se v tem trenutku cedita med in mleko. Verjetno smo daleč od Indije Koromandije, je pa res, je pa seveda res, da gospodarski trendi, ekonomski trendi so ugodni. Kot sem že povedal, smo neto izvozniki, kar je zelo pomembno, število brezposelnih se zmanjšuje, je evidentna in relativno stabilna gospodarska rast, ki jo moramo ohranjati, zadolženost se zmanjšuje in še bi lahko našteval pozitivne kazalnike. Ker so ti pozitivni kazalniki evidentni, je upravičeno pričakovati, in to ljudje pričakujejo, mi smo pa tukaj zato, da ta pričakovanja udejanjimo, gledam pa predvsem vlado kot izvršno vejo oblasti, da se nekaj zaradi teh pozitivnih valenc tudi v življenju ali pa, če hočete, v žepih ljudi pozna. To upravičeno pričakujejo, ker so predolgo v preteklosti zategovali pasove in tako enostavno več ne gre. Pričakujem, želim si ali pa celo zahtevam, da še naprej odtegujemo ZUJF, da sicer postopno, a vendar progresivno sproščamo ukrepe omejevanja, nikakor pa ne pričakujem in ne želim neumnega, neumnega fiskalnega stiskanja, zategovanja, ker tudi vem, da sama monetarna politika s svojimi ukrepi, takšnimi ali drugačnimi, ne more zagotoviti gospodarske rasti niti srednjeročno, kaj šele dolgoročno. Fiskalna politika pa, kot sem že povedal, se ne sme obnašati tako, ko se je mnogokrat v preteklosti, da je samo čebulni koncept zategovanja pasu, lupljenja in tako dalje. Kot rečeno, ljudje to od nas pričakujejo in mi smo dolžni ta pričakovanja tudi udejanjiti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se gospa Eva Irgl in gospod Dušan Radič.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrski ekipi. Moji zemljaki bi rekli: »Non sono solo rose e fiori.« Kar pomeni, da niso samo rožice in ne sije samo sonce s to vlado. Imamo neko realnost in imamo neka dejstva. Vsi problemi, ki so se pojavili s to vlado, niso samo te vlade, ampak so posledica ukrepanj tudi predhodnih vlad. Ne pozabimo malo zgodovine, za vsak slučaj. Da je pa tukaj s to vlado vse super in vse okej, je pa daleč od tega. S tem moramo biti tudi mi sami zadovoljni. Kaj narediti? Tukaj je prišla tudi ena taka, bom rekel, hiperinflacija teh naših interpelacij. To je čisto legitimna politična folklora, po moje gre sicer bolj za taktično potezo naših kolegov. Seveda skupno z vlaganjem poslanskih vprašanj je to vse super in prav, ampak človek nehote dobi nek tak občutek, da gre za nagajanje, otroško nagajanje. Če bi šlo v smeri konstruktivne kritičnosti, se strinjam, ni nobenega problema, ampak tukaj se potem vedno sprašujem, koliko je v tem vsem nekega sprenevedanja in licemerja od vsega prej. Sedaj valiti vse neskladnosti, neaktivnosti na to vlado, mislim, da ni prav. Da bi bila pa lahko ta vlada in drznejša, ambicioznejša, radikalnejša, kakorkoli že, se strinjamo. Še najbolj pa jaz, ker prihajam iz gospodarskega sektorja, kjer smo navajeni hitrejšega ukrepanja, manj birokratizacije, manj nekih zakonodajnih variant, vejic, pik in črtic. Na koncu se pa človek, vsaj kakor vidi, kako je ta ustroj narejen, sprijazni s tem, da ne gre tako hitro, kot bi si želeli. Je pa tukaj Vlada dolžna ustvarjati ugodne pogoje za gospodarsko delovanje in rast in onemogočati to uradniško birokratsko logiko, ki je zavita v neko folijo zakonodaje in nekih predpisov. Govoriti o tem, ali ima ta vlada neko srečo, pa da je to športna sreča ali kakšna druga, glede na to, da je ekonomska rast v svetu v pozitivnem trendu, lahko tudi o tem debatiramo. Ampak ko imaš to srečo, jo moraš znati tudi izzivati in jo moraš tudi sebi v prid izzvati in jo sebi v prid nositi. Če hočemo ali ne in če smo iskreni do sebe, je kljub vsem kritikam ta vlada vseeno naredila nekaj in te stvari je treba jasno in glasno povedati. Pa če mi dovolite, bom povedal vsaj dva segmenta, katera pokrivam ali pa imam roko čez, kakor hočete. Seveda je prva policija, ki je nekako meni zelo blizu. Mislim, da je ta vlada, in tudi ta ministrica, pokazala, kako resno misli, da je steber varnosti sistema policija. In tudi je pokazala, da se zna in da se zavzema za policijo in da da policiji veljavo, ki ji pripada. Pa da ne govorim samo v prazno, bom kar naštel samo nekaj številk, ki so po mojem zelo pomembne. Se pravi, 2015 je bilo 23 in pol milijona dano, 2016 30 milijonov in trend 2017 in 2018 je tudi pozitiven. Ne bomo govorili o tem, da je policija dobila in nova plovila in nova vozila, da se je zaposlilo več kot 225 novih policistov, da so dobili opremo. Je pa tukaj še ena takšna mala moja bolečina za Policijsko postajo Koper, ampak dobro, upam, da bomo to tudi rešili enkrat v nadaljevanju. Tukaj gre tudi moja zahvala vsem policistkam in policistom za njihov trud in delo, sploh v tem delu, ko je bila migracijska kriza. Da se vrnem na drugi sektor, ki ga pokrivam in ki mi je blizu, se pravi gospodarstvo, pa čem sem bolj konkreten, turizem. Mislim, da je tukaj tudi z našo, mojo pomočjo, če lahko tako rečem, da se pohvalim pa da sem predrzen, da smo spremenili neko razumevanje, kaj pomeni turizem kot gospodarska panoga, da smo osamosvojili STO, kar je zelo pomembno za njegovo samostojno in bolj aktivno delovanje, in ne nazadnje, da se je namenilo več kot 11 milijonov sredstev za promocijo Slovenije, kar je pozitivno, kar gre v support gospodarski demokraciji. In da ne pozabimo, da je prav na današnji dan v Iranu odprto veleposlaništvo, kar je izredno pomembno za gospodarstvo, in je bilo tudi iniciirano s strani slovenskega gospodarstva. Se pravi, da se delajo neki koraki, ki so pozitivni. Omeniti tukaj velja pa še eno zadevo, ki jo bodo verjetno moji koroški kolegi še bolj nadaljevali, se pravi, na Ministrstvu za gospodarstvo je bil ustanovljen tudi direktorat za les, ker menimo, da je to naša surovina, ena od strateških in ena najmočnejših surovin, ki jo imamo v Sloveniji. Pa še mogoče malo o koncertih številkah, da ne bomo govorili kar samo splošno. Tukaj imam določene rezultate, ki so izbrani iz SURS, Eurostata, ECB in Evropske komisije, kar se tiče Slovenje seveda. Gospodarska rast, se pravi 2014 3,1, 2015 2,3, kar je v rangu znotraj EA19, se pravi monetarne unije, na 7. mestu. Rast izvoza blaga in storitev, 2014 5,7, 2015 5,6, kar je v rangu znotraj EA19 na 5. mestu. Saldo tekočega računa plačilne bilance, leta 2014 6,2, 2015 5,2, kar je spet v rangu – 5. mesto. Zadolženost nefinančnih podjetij je bilo leta 2014 109, leta 2015 94, kar je v rangu EA19 – 5. mesto. Saldo sektorja države, kar mislim, da je zelo pomembno, leta 2014 je bil 5 %, leta 2015 je bil 2,7, se pravi se je zmanjševal in smo na 14. mestu. Kar se tiče sicer dolga sektorja države, tukaj nismo ravno uspeli, se pravi leta 2014 je 81, leta 2015 je 83,2 ampak še zmeraj smo v rangu znotraj EA19 na 9. mestu. Tako mislim, da so tukaj spodbudni kazalci. Je pa tako, kot sem rekel, tudi gospod Janša je sam povedal, da za neke spremembe rabiš 4 leta, mi v 25 letih Slovenije določene spremembe še zmeraj nismo naredili, jaz se sprašujem zakaj in le kako, ampak to je stvar spet nadaljnjih debat. Bi pa mogoče v razmislek vsem nam lahko rekel tako: v končni fazi bo ta vlada pa tudi mi za vsa svoja dejanja – ali tista, ki so jih, smo jih, ali tista, ki jih nismo – odgovarjali na naslednjih volitvah. Tukaj se bo pa dejansko pokazalo, pa ne glede na vse tisto, kar se pravi, da se zelo veliko vlaga v raznorazna marketinška oglaševanja, kaj je kdo naredil in česa ne, ampak mislim, da bodo ljudje znali sami s svojo trezno glavo oceniti, kaj si mislijo in kako vidijo delo vseh ministrstev, Vlade in v končni fazi tudi nas. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravita naj se gospod Dušan Radič in gospa Vojka Šergan.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predsednik Vlade je v svojem uvodnem nagovoru med vsem drugim, kar je povedal, povedal tudi to, da so očitki v interpelaciji neutemeljeni. Predsednik Vlade ni z ničemer tega podkrepil, tudi poslanci, ki prihajajo iz njegovih vrst, praktično niso v svojih razpravah načeli nobenih uspehov vlade Mira Cerarja, predvsem pa so se ukvarjali z nekimi drugimi posamezniki, ki pa danes absolutno niso interpelirani. Potem je predsednik Vlade povedal, da ta vlada dela za ljudi. Mene zanima, za katere ljudi. Za tiste prvorazredne zagotovo, to ste že večkrat dokazali, ampak mene zanimajo konkretno državljanke in državljani. Za te pa žal Miro Cerar in vlada, ki jo vodi Miro Cerar, niso poskrbeli. Potem je predsednik Vlade v nadaljevanju dejal naslednje: »Uspevajo nam veliki premiki, in to premiki na bolje.« Ampak ponovno ni povedal, kateri so ti veliki premiki. In zdaj pojdimo po vrsti, mogoče jih bom znala nekaj našteti. Najprej, nižanje standardov na področju varovanja človekovih pravic – to naj bi bil očitno velik premik oziroma premik na bolje. Vsi veste, da je Evropsko sodišče za človekove pravice jasno povedalo v svojem poročilu za leto 2015, da smo Slovenija država, ki zaseda prvo mesto po kršitvah človekovih pravic. Res je, da gre tukaj za pravico do odločanja v razumnem roku, največkrat, ampak predsednik Vlade kot ustavni pravnik mora vedeti, da če je kršena ta pravica, potem so posledično kršene tudi vse ostale pravice. Potem me zanima, če je mogoče predsednik Vlade menil, da so ti veliki premiki premiki na bolje v tem, da ni ustanovil Fiskalnega sveta, pa čeprav bi ga moral, in to ustavni pravnik, doktor ustavnega prava. Padli smo na vseh mednarodnih lestvicah, povečale so se kršitve ustave in zakonodaje ter s tem človekovih pravic – če so to veliki premiki oziroma premiki na bolje, potem tega res ne razumem. Da ne omenim metanja denarja skozi okno v primeru kandidatur po svetu, na zadnje kandidature dr. Danila Türka, te kandidature po navadi slonijo bolj na egu kot na srcu, če parafraziram našega predsednika Janeza Janšo. Potem, recimo, velik premik bi za predsednika Vlade lahko bil verjetno ta, da je v proračunu zagotovil 123 milijonov evrov za migrante, medtem ko za zdravljenje male Neže ni dal niti centa. Potem velik premik je verjetno primer koroških dečkov. Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je ves čas ščitila centre za socialno delo in ni sprejela odgovornosti, kljub odločitvam sodišč, da je bil odvzem dečkov nezakonit. Torej, spoštovane kolegice in kolegi, v teh dveh letih vlade Mira Cerarja smo padli praktično na vseh mednarodnih lestvicah, ki merijo učinkovitost posamezne države na različnih področjih. Padli smo na lestvici ekonomske svobode, padli smo na lestvici varovanja in spoštovanja človekovih pravic, padli smo prav na vseh lestvicah, ki merijo delovanje pravne in socialne države. Če pogledamo samo pogodbo oziroma to, kar ste zapisali v koalicijsko pogodbo, smo lahko ugotovili, da je do zdaj bilo realiziranih zgolj 10 % projektov, pa čeprav smo zdaj že v drugem delu vašega mandata. To dokazuje kar nekaj stvari: da ste stopili v prevelike čevlje in da ste pri svojem delu neučinkoviti, nesposobni, predvsem pa ministri ne sprejemajo odgovornosti za neuspehe in takrat, ko kršijo bodisi ustavo, zakonodajo in tako naprej. Moramo vedeti, da ko enkrat nastopiš funkcijo ministra, potem pride v odgovornost tudi objektivna in ne samo subjektivna odgovornost. Ko govorimo o učinkovitosti države na področju ekonomske svobode v povezavi z delovanjem pravne države, ne moremo tudi mimo tega, da ta vlada ni naredila praktično nič za to, da bi se odkrili odgovorni za bančno luknjo ter odgovorni za ostali bančni kriminal. Že v petek sem ob tem, ko smo obravnavali vmesno poročilo preiskovalne komisije o Factor banki in Probanki, povedala oziroma smo skozi to vmesno poročilo vsi skupaj lahko ugotovili, da je pravzaprav pravosodni sistem tisti, ki ni opravil svoje domače naloge. Policija je namreč v teh primerih podala kar nekaj kazenskih ovadb, če se ne motim v skupnem znesku okrog 800 milijonov evrov, vendar pa se je vedno znova ustavilo pri tožilcih in pri sodnikih. In seveda, za to nosi velik del odgovornosti tudi minister za pravosodje, ki je sicer velik borec proti korupciji, ampak od zdaj naprej bom začela verjeti, da bolj tako, na papirju ali pa v besedah, v dejanjih pa nikjer, spoštovani gospod minister. Tukaj vas sprašujem: Kaj ste storili, da bi pravosodni sistem učinkovito preganjal in nato tudi obsodil odgovorne za bančno luknjo? Zanima me: Ali bodo tudi v tem primeru, gospod Klemenčič, če ne bo nihče obsojen, letele glave? Ali pa če bodo stvari zastarale? In prosim, da mi na to tudi odgovorite, kajti prvič ste preiskovali bančno luknjo, ko ste bili še predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, vendar razen tega, da ste potem oziroma da je vaš namestnik potem dobil službo v Novi Ljubljanski banki, ki jo je pred tem seveda preiskoval, niste storili nič. Mi smo ves čas opozarjali, da gre tukaj za hud primer klientelizma. Niste povzdignili glasu, da vaš namestnik ne bi smel dobiti te službe v Novi Ljubljanski banki. Danes je to potrdila tudi Komisija za preprečevanje korupcije oziroma pred nekaj dnevi. Drugič pa ste se problema bančne luknje lotili po dveh letih mandata, po dveh letih mandata, odšli ste na Islandijo, zdelo se vam je, da boste tam dobili kaj konkretnih informacij. Kot veste, je 47 ljudi, ki so bili odgovorni za luknjo, bili na Islandiji, bili v zelo hitrem času obsojenih. Ampak še nekaj zanimivega, šele pod dveh letih mandata ste začeli preiskovati to bančno luknjo, se pravi, potem ko je vaša žena za zastopanje Factor banke proti nekdanji upravi zaslužila skoraj 900 tisoč evrov. In naj vam, spoštovani minister, in tej vladi verjamem, da vi res iskreno mislite pri preganjanju korupcije, bančnega kriminala in tako naprej? Poglejte, v tem sklicu parlamenta imamo izjemno veliko pravnikov, izjemno veliko pravnikov je tudi v vladi; veliko doktorjev prava, celo ustavnih pravnikov, celo sam predsednik Vlade je doktor ustavnega prava, ampak največ kršitev ustave in s tem človekovih pravic. Če bi tukaj sedel spoštovani predsednik Vlade, bi ga seveda vprašala – upam, da nas kje spremlja, da bo lahko potem odgovoril na določena vprašanja. Zanima me: Kdaj boste, spoštovani predsednik Vlade, sprejeli oziroma prevzeli odgovornost za vse kršitve ustave, ki jih je zavestno zagrešila vaša vlada? Da ne omenjam tega, da imate med kršilci vlade vsaj dva ministra, ki še vedno zasedata svoje položaje, gospod Goran Klemenčič in gospa Maja Makovec Brenčič. Seveda so tukaj še ostale neustavne odločitve. Tudi odvzem mandata Janezu Janši, kar je povedalo potem Ustavno sodišče. Skratka, najbolj etična vlada, vlada, ki je polna pravnikov, sklic parlamenta, ki je poln pravnikov, dela najbolj proti ustavi in proti človekovim pravicam. Seveda vas, spoštovani predsednik Vlade, to sprašujem kot odgovornega za transparentnost ravnanj v Vladi Republike Slovenije in tudi kot doktorja ustavnega prava, ki se boste najverjetneje, ko bo ta ponesrečen poskus vašega izleta v politiko končan, preselili nazaj v učilnice in predavali študentom. Tam boste študentom morali pojasnjevati, zakaj kot politik ravnate, kot pravi ustava, in kar kot ustavni pravnik predavate. Upam, da bom dobila odgovore na svoja vprašanja takoj, ko se bo predsednik Vlade vrnil v Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana gospa poslanka, ker ji bom v glavnem odgovarjal, spoštovane druge poslanke in poslanci! Kar nekaj vprašanj ste zastavili, nekaj tudi direktno meni in bom na njih poskušal odgovoriti v treh sklopih. Najprej nekaj o podatkih in številkah. Saj poznate oziroma nekateri vaši kolegi poznajo tisto mojo znano When numbers talk, bullshit walks, druga nekaj o tem, kaj je bilo narejenega, tretja pa še ena osebna nota. Moram priznati, da sem vas poslušal tam zunaj. Rekli ste in pred vami že vaš kolega Tanko in tudi drugi, da na vseh lestvicah Slovenija pada. Vem, da živimo v virtualnem svetu, pa da v vaši stranki zelo radi tvitate, pa hešteg Trump in tako naprej; ampak glejte, ne vem, ali gledamo iste številke ali ne. Najbolj verodostojna primerjalna analiza delovanja pravosodnega sistema je EU Justice Scoreboard. S tem se bomo najbrž strinjali. Dela se že vrsto let in Slovenija je vanjo vedno vključena. Ima približno 30 različnih kazalnikov. Gospod Ivan Janša je danes postavil v svojem govoru enega. Edinega, na katerega je Slovenija danes slabše uvrščena, kot je bila, ko je ta vlada zaradi suma korupcije in pod pritiskom javnosti pred nekaj leti morala zapustiti vladne sobane. In to je verodostojnost oziroma zaupanje javnosti, percepcija javnosti glede kvalitete sodstva, ki je razumljivo nizka. Delno zato, ker si zaslužijo to – in nikoli jih nisem po nepotrebnem jemal v bran –, večinoma pa zato, ker saj so vsak teden tam partijski – pardon, protesti odbora, sestanki pred sodiščem in seveda krivosodje in tako naprej. To je od 30 kriterijev edini kriterij, kjer smo šli dol. Zdaj gremo pa po vrsti, ker povsod padamo. Naredil sem si nekaj, kar je zelo preprosto preveriti vsakemu državljanu. Govorimo o trenutku, ko je vaša vlada zapuščala svoje mesto. Takrat je po EU Justice Scoreboardu bil čas reševanja civilnih in gospodarskih pravnih zadev v povprečju 420 dni, lansko leto oziroma letos je 230 dni. Čas reševanja upravnih zadev, ko ste odhajali, je bil čas reševanja 250 dni, danes je 150 dni. Čas reševanja v primeru plačilne nesposobnosti je bil, ko ste nas zapustili na Gregorčičevi, mislim, da cirka 2 leti, letos je 9 mesecev. Veliko sodnikov imate, pogosto pravite. Se strinjam. Prva Janševa vlada jih je 200 zaposlila, ko je reševala problem Lukende. Ko ste zapustili vladne sobane, je bilo sodnikov tisoč 118, danes jih je 911. Povsod se nam znižuje tudi problem človekovih pravic. Ekonomski indeks svobode je kolegica Irglova izpostavila. V istem poročilu je izpostavljen tudi indeks človeške svobode, ki se nanaša na kršitev človekovih pravic v povezavi s pravosodnim sistemom. Od 151 držav Slovenija tam zaseda 15. Mesto. Odlično, dobro 15. mesto. ESČP je omenila kolegica Irglova. Drži, čeprav metodologija, o njej smo se pogovarjali, bile so tudi izredne seje, ampak drži, Slovenija je bila po tisti metodologiji ena največjih kršiteljic pred ESČP. Tako je bilo, ko ste bili vi v vladi, in tako je bilo, ko je ta vlada začela in nastopila svoj mandat. Že konec tega meseca bo ta številka skoraj prepolovljena, zato ker smo s trdnim delom uspeli doseči resolucijo tistih sistemskih sodb, kot so Kurić, kot so Lukenda in tako naprej, in bo statistika [[…]]Drugo leto bomo pa, ne vem, neizmerno boljši. Skoraj na polovico se bo stvar prestavila, kot sem rekel. Vprašali ste tudi, kaj je ta vlada naredila za posameznika, za človeka. V okviru izvršilnih postopkov smo zaščitili najbolj ranljive skupine tudi skozi delo na Ministrstvu za pravosodje. Kolegi iz poslanskih vrst so povedli, kaj je bilo storjenega na različnih drugih spremembah zakonodaje na področju pravosodja. Vprašali ste, kako je z bančnimi zadevami in bančno zakonodajo oziroma pregonom bančnega kriminala. Ta parlament je predpisal višje kazni na predlog te vlade za korupcijska kazniva dejanja, jasno je še definiral davčne zatajitve, 30 novih tožilcev zaprisegel, na Specializiranem državnem tožilstvu smo mi ustanovili poseben oddelek za finančno konfiskacijo in omogočili zaposlitev zunanjih strokovnjakov. Ko ste vi odhajali, je bila investicija v sodstvo, v tožilstvo, za druge organe ne vem, ena najnižjih. Vem, bili so težki časi, vendar je ta vlada ta trend poskušala obrniti in to v nove ljudi, v izobraževanje in predvsem v boljše delo na področju tega najbolj zahtevnega kriminala. Islandija. Nisem šel tja zato po dveh letih, ker bi [[…]]Razumete? Ne? Šel sem tja zato, da bi preverili, ali so te rešitve prave, ki smo jih predlagali in ki jih lahko že od aprila naprej vidite tudi na naši spletni strani in so sedaj v medresorskem usklajevanju. Ne vem, ali je kakšno mogoče kolega Logar prepisal iz tega ZKP, ker sedaj predlagate tudi spremembe ZKP. Že aprila, še preden ste vi karkoli dali od sebe, smo mi to pripravili, sedaj pač usklajujemo. Tako pogosto, ko poenostavljate, ko polovične stvari govorite, ne drži ne številka, koliko je zaprtih v Islandiji, ne drži to, kar je vaš kolega Tanko rekel, v dveh letih so tam vse zrihtali. Mi smo za en mesec morali prestaviti obisk v Islandijo, zato ker je bil tožilec še vedno na sodišču, ker še vedno postopki tam tečejo. So pa absolutno boljši, brez dvoma. Pa včeraj smo se pogovarjali o tem tudi, zakaj dvostopenjsko sodstvo in tako naprej. Ampak, koraki v pravo smer so bili storjeni. Sem pa prvi, ki nisem zadovoljen s tem, da se stvari ne odvijejo nujno tako hitro in tako dobro, kot bi se mogoče lahko; ampak kot smo rekli, vlada lahko postavi zakonske okvire, lahko da notri kadre in lahko da denar. Ta vlada je to storila. Na koncu pa samo še osebna nota. Mislim, da ne samo vsak Slovenec, ampak vsak, ki pride mogoče enkrat na leto na Bled, ve, kakšne osebne probleme ima vaša stranka z menoj osebno. V tem smislu bom tudi take laži spregledal kot klientelizem. Rok Praprotnik – prebral sem danes vmes tisto, nisem bil navdušen, to sem v parlamentu povedal, da se je tako odločil. Ni pa res, da je danes KPK odločila, da je šlo za klientelizem. Odločila je posebej, da ni bilo nasprotja interesov. Številke, ki ste jih včeraj predstavili glede Factor banke, so pa sploh velika diskreditacija. Podobno kot je bilo zadnjič, ko je pisalo v nekem časopisu, da je moja žena, odkar sem minister, dobila od državnih firm in institucij, ne vem, 200 ali 300 tisoč evrov, pri čemer so bila notri tudi nakazila od sodišč za plačilo odškodnin za druge. Factor banka, ona je z njo začela sodelovati, preden sem bil jaz minister, na podlagi priporočila Hypo banke. Zneski absolutno niso pravi, ker ni šlo za plačilo, na katerem bi jaz potem sedel, ampak cenilci, izvedenci in tako naprej. Generalna sekretarka me že grdo gleda, ker smo bili zmenjeni, da bom krajši, ampak nikoli nisem v tem smislu. Lepo prosim, ena od mojih stvari, ki me vedno držijo pri življenju, je, če imam na nek način takega nasprotnika kot ste vi, z vsem vašim aparatom, ki bo skušal mene in mojo družino tako ali drugače sleči, pa vam to ni uspelo, pomeni, da nekaj prav delam. In še zadnja stvar. Ja, spraševali smo tudi o položnicah za vodo, spraševali smo pa tudi o plačilih avtomobilov z gotovino, o bratih, sestri in tako naprej. In ker se zadnje čase piše, da se bo kdo zgledoval po Trumpu, na koncu rečem še samo: »Hešteg brat mi je posodil.« Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj. Izvolite, gospod Janez Janša.
Tukaj smo dejansko slišali veliko tega, kar sodi v tisti pregovor, ki ga je minister na začetku citiral glede časa. Dejansko, ko gre za obravnavo drugorazrednih na institucijah, za katere je delno zadolžen minister, je čas lahko zelo hiter. Recimo, mene so letos obsodili v času sodnih počitnic, od marca do avgusta je bila že sodba, ki je sploh še nisem dobil. Samo v časopisu je pisalo, da sem obsojen. Izjemna hitrost, ki je zagotovo popravila povprečje! Po drugi strani imate pa na sodiščih ne vem koliko, nekaj deset primerov pravijo, zoper Zorana Jankovića. Tam ni še nobene sodbe! Nekatere stvari so stare od leta 2006. Sodnica, ki je na Facebooku napisala, tale Zoki pa ima nekaj, je bila, kot beremo, premeščena z višjega položaja v preiskovalni oddelek in preiskuje – ali veste koga? Tistega, ki ima nekaj! In to traja. Tožilstvo. Veliko so mediji pisali o zadevi Ornig. Kriminalisti so navajali sodelavca, da je vdiral v naše, pač, račune državljanov, elektronske račune državljanov. Nek tožilec, mislim, da se piše Suknaič, jih je usmerjal. Potem je to prišlo na dan, vodstvo policije to vse nekako zvalilo na kriminaliste, oddelek za pregon kriminala v organih, ki imajo pooblastila, je prevzel to zadevo in glejte, tega istega tožilca, ki je prej usmerjal kriminaliste, so/ste premestili v to posebno skupino in on zdaj preiskuje tiste, ki jih je prej usmerjal. Super pravna država! Absolutno to laufa. Spomnimo se izjave gospoda Klemenčiča, ko je bil vprašan na neki tiskovni konferenci: »Kaj bo pa Komisija za preprečevanje korupcije,« takrat je bil še tam, »naredila za preiskavo korupcije pri podeljevanju nezavarovanih kreditov?« Največji problem je takrat slovenska javnost spoznala, da je to. Padle so težke besede, kako bo to v kratkem času Slovenija se tresla od ugotovitev komisije. Spremljamo potrese, ampak tega še ni bilo. Zdaj bo komisija šla; eden od članov je dobil dobro plačano službo na največji državni banki, žena gospoda Klemenčiča pa mastne posle, ne samo na Factor banki, ampak tudi drugod. Mogoče je kje kakšna številka napačna, ampak gre za mastne posle. Gre za mastne posle in ne se izgovarjati, da je bilo vmes še kaj drugega, kar ne sodi tja. Tukaj ne govorimo o sestrični, s katerimi se, ko gre za druge, gospod Klemenčič vedno rad ukvarja, govorimo o ožjih družinskih članih. Za gospoda Klemenčiča je problem, če si nekdo sposodi od brata, ni pa problem, če gre nekdo v državno banko in ukrade tam 50 milijonov. To pa ni problem. To je pogled preganjalca korupcije, ki je eden od glavnih zaščitnikov korupcije v državi. Sistemske korupcije. In stalni odgovor na te probleme, ki se izpostavljajo, je, da bomo spremenili predpise. Tukaj je gospod minister uspešen. Veliko predpisov je že spremenil in še več sprememb je predlagal. Tudi že prej je bil avtor nekaterih predpisov, ki so ustavno sporni, in tukaj velja tisti pregovor Več ima neka država predpisov, bolj je koruptivna. S tem, ko se krivda za neko korupcijo skuša zvrniti na predpis in se reče, bomo vse rešili s tem, ko bomo predpis spremenili. Glejte, s tem se samo zakriva odgovornost posameznikov, ki so dejansko to povzročili, in se ne preganja korupcije, ampak prej obratno. Kje so rezultati tega protikorupcijskega dela, ko gre za v nebo vpijoče primere korupcije v zdravstvu, v bankah? Kje so tukaj kakšni rezultati? Rezultati so v stotinah tisočih evrih, s katerimi so nagrajeni tisti, ki bi morali to korupcijo preprečiti, pa tega niso storili, potem pa so opustili svoje položaje – recimo, gospod Kos – in služijo v teh istih bankah in v teh istih institucijah za bajne zneske, kjer se je korupcija dogajala, pa bi oni morali preprečiti, pa niso, ko so bili na teh položajih. Toliko o tem. Zato da bo stvar bolj razumljiva, mogoče še, kaj se dogaja v slovenskem sistemu. Tukaj ne govorim, da je vlada odgovorna za to, kar se dogaja v sodstvu. Ne, vlada nima nobenega vpliva na sodstvo, minister Klemenčič ima, ker je del plana in je prvorazredni, vlada kot takšna nima nič. To vidimo zdaj tudi, ko Sodni svet daje sporočila za javnost proti Državnemu zboru, se pravi, proti drugi veji oblasti, ki zvenijo tako kot sporočilo za javnost po kakšnem vojaškem puču v kakšni latinskoameriški državi. Češ, nam ne sme nihče nič reči, kar mi rečemo, je prav, mi smo resnica sama po sebi. Zdaj, ko je bil zavrnjen ta kandidat Karakaš, ki je drastično kršil človekove pravice pri svojem sojenju, za mesto vrhovnega sodnika, je Sodni svet nastopil, kot da je vrhovna oblast v tej državi. Stvari potekajo takole, še vedno, leta 1990 so bile prve večstrankarske volitve, izvoljena je bila nova vlada. Ta vlada je podedovala zaprto območje Gotenice, Kočevske Reke. Ustanovljena je bila vladna komisija, da to razišče in odpre, bil sem član te komisije, šli smo tja s specialno policijsko enoto. Vprašali smo, kdaj je bil zadnjič tukaj Ivan Maček, rekli so, da včeraj, pa je bilo to že en mesec po volitvah. Tam ne samo da se je našlo kup kriminala, našla se je vzporedna ekonomija, vzporedna država, gospodarsko podjetje z milijonskimi prihodki, ki je poslovalo mimo vseh norm, farma z ne vem koliko kapacitetami, ki je dnevno dostavljala svežo hrano, zelenjavo, jajca, meso in vse ostalo komunističnim veljakom po Murglah v Ljubljani brez kakršnegakoli nadzora. Tam so bile cisterne, s katerimi je Služba državne varnosti tik do sprememb švercala cigarete, mamila tudi verjetno, in na ta način služila. Vse to se je odkrilo, polno listin je bilo, materialnih dokazov, nekateri so celo govorili, kriminalistična policija je to vse zaplenila in začela se je preiskava. Potem je Demosova vlada padla in nekje sredi 90. let smo bili deležni rezultatov te kriminalistične preiskave. Ovadili so dva ali tri ljudi iz vodstva te, bom rekel, vzporedne Udbe, ekonomije in kriminalistične združbe. Enega zato, ker naj bi si izplačal preveč eno dnevnico, drugega pa zato, ker je dobil nek dodatke za božič. Sodišče je to zavrglo zaradi neznatne družbene nevarnosti. Približno tako potekajo kriminalistične preiskave tudi danes v Sloveniji. Zadnjič, ko ste tukaj obravnavali na odprti seji poročilo preiskovalne komisije o nepravilnostih v Factor in Probanki, se je čudežno na isti dan zgodila obsodba na prvi stopnji za vodilna iz Factor banke. Čudežno, na isti dan, na prvi stopnji! Dobila sta smešne kazni, eno leto pa ne vem kaj še. Jaz sem srečal leta 2014 na Dobu v zaporu človeka, podjetnika, ki je bil zaprt, zato ker ni plačeval računov, njemu niso plačevali in on ni plačeval naprej in je bil obsojen na okrožnem sodišču, kjer so možne kazni do treh let, na 3 leta in 8 mesecev zapora. In so vse sodne instance to potrdile. Tukaj je šlo pa za milijonske stvari, za krajo banke pa eno leto, potem se bo to znižalo na pol leta in na koncu iz tega ne bo nič, če sploh bo kaj. Tako približno stvari potekajo. Minister Klemenčič je dobil srčni infarkt, ko je bilo objavljeno nekje na POP TV, da je Bavčar igral košarko in je bila to tema, celo, bom rekel, nastopa predsednika Vlade, zadnjič poslanskega vprašanja in tako naprej. Polno je takšnih primerov, ko ljudje, ki so prvorazredni, če jih že morajo obsoditi, pač ne gredo v zapor ali pa jih pomilostijo; od Danila Kovačiča do Ivana Zidarja, do Grubeliča, ki je organiziral veliko volilno zabavo ob prvih volitvah za gospoda Mirana Potrča, bil kasneje obsojen, pa nikoli ni šel v zapor. Vse je zastaralo. Sem pa videl z okna celice na Dobu na dvorišču nekega jutra človeka, ki se je komaj vlekel ob, bom rekel, palici, tam po asfaltu. Videlo se je na prvi pogled, da gre z starčka, roke so se mu tresle, in sem ga prepoznal čez nekaj dni, sem ga srečal, šlo je za Pavla Kodra, človeka s parkinsonovo boleznijo, starega 80 let, ki so ga namestili v blok z najhujšimi obsojenci, ni mogel niti do veceja, in so ga tam držali mesece in mesece, zaradi tega ker je v nekem intervjuju dejal, da je Milan Kučan dobil od Elana za 400 tisoč mark daril. In so mu sporočili, to boš obžaloval, in je po tistem prvem postopku, ko je sodnik Šubic tri mesece pisal sodbo, pa je potem zastaralo, se je mašinerija zagnala proti njemu in ga ni izpustila iz krempljev do leta 2014 in 2015. Če ne bi prišlo to v javnost, bi to še vedno [[…]]Ta tretma v zaporu do Kodra ni bil zato, ker so tam pazniki kruti, ampak zato, ker so prihajala navodila od zgoraj, iz ministrstva, ki ga vodi gospod Klemenčič. Skratka, pokvarjenost do neba. Tukaj pa se navaja neke številke, neke lestvice, se hvali z neko statistiko za zmanjšanje sodnih zaostankov in tako naprej. Ljudje bodo verjeli, da sodišča delajo pošteno in bo tudi zaupanje ljudstva, v imenu katerega se sodi, do teh sodišč večje, takrat ko bo jasno, da veljajo isti kriteriji za vse. Isti kriteriji za vse. Ko se ne bo, bom rekel, nekoga zapiralo brez vsakih dokazov ali pa nekoga preganjalo po 25 letih kot Pavla Kodra, zato ker se je nekaterim zameril ali pa se bojijo, da bi kje kaj povedal, drugi pa bodo popolnoma izpuščeni iz tega. Bančna luknja, za katero je gospod Klemenčič obljubil javno na televiziji – lahko še enkrat pogledamo ta posnetek –, da se bo zemlja zatresla, Slovenija zatresla, ko bodo oni izdali svoje ugotovitve, je še vedno ključen problem, s katerim bi se morali vsi ukvarjati. Kajti, kot je dejal kolega Battelli prejšnji teden, tisti, ki lahko nekaznovano naredi takšno bančno luknjo, lahko s tem denarjem napolni večino v Državnem zboru in Vladi. Res je; tam, kjer govorijo številke, tam ni več blefiranja, in tukaj govorijo številke, gospod Klemenčič. Ne 100 evrov, ne 200 evrov, ne nekaj tisoč evrov, gre za milijone, v primeru te luknje za milijardo. In vi ste del tega omrežja, ki vse to zakriva.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, replika.
Gospod Klemenčič, že v petek ste poslušali oziroma v petek je kolegica Eva Irgl izpostavila omenjene zneske. Ta teden ste naju poskušali obe diskreditirali, češ da govoriva na pamet in da zneski niso realni in da ne veste, od kod jih vlečemo. Poglejte, zapisano, podatki o dejansko izplačanih zneskih najetim odvetnikom in odvetniškim družbam. Znesek je, reci, piši, 887 tisoč 971 evrov. To je denar, ki je šel na odvetniško družbo vaše žene. In piše jasno po vsaki postavki. Še nekaj, gospod Klemenčič! Ob tem, da je ta ista gospa izgubila praktično vse sodbe po tekočem traku, zadnja je sicer dobljena na prvi stopnji, je bil izplačan ta denar in ta denar plačamo končno davkoplačevalci. Vi ste pa junija letos rekel, spoštovani Klemenčič, da kot država nismo učinkoviti pri odkrivanju in preganjanju bančnega kriminala. In če zaključim po vaše: hešteg duo Klemenčič obvlada.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Radič, pripravi naj se gospa Vojka Šergan in mag. Marko Pogačnik. Izvolite, gospod Radič.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Butanje interpelacij čez bregove zdravega razuma povzroča naslednje. Najpomembnejše orodje opozicije za opozarjanje na nepravilnosti dela tega ali onega ministrstva je, kot je že prej Marko Ferluga povedal, doživelo pravo hiperinflacijo, jaz dodajam še v stilu nekdanjega jugodinarja. Med državljane pa je naletelo predvsem na posmeh in odmahovanje z roko, vsaj tam v našem zaostalem Prekmurju. Poleg kranjske klobase, refoška, prekmurske šunke in gibanice, »oberkrainerjev«, se bomo po malem lahko z interpelacijami hvalili kot z avtohtono slovensko blagovno znamko. Glede vlaganja neverjetnega števila poslanskih vprašanj pa vam dobrohotno svetujem, namesto 50 poslanskih vprašanj ena interpelacija – v stilu Mercatorjevih nalepk za kozarčke. Govor je bil o procentih neplutja v pravo smer naše drage Slovenije. Brali so nam zaveze iz koalicijske pogodbe, prikazovali so nam grafikone, prišlo je skoraj do demontaže govorniškega odra. Hvala svetovnemu spletu, da smo še mi malo pogledali številke. Vsi podatki so za letos, podatki so skorajda sanjski. Torej, kako slabo se Slovencem godi pod vlado Mira Cerarja? Letošnji podatki. Na lestvici varnih držav The Global Peace Index 2016 se Slovenija uvršča na 10. mesto med najbolj varnimi državami na svetu. Slovenija se je na lestvici držav glede celega sveta glede na blaginjo uvrstila na 20. mesto, prvo mesto na lestvici zaseda Nova Zelandija. Slovenci smo že večkrat dokazali, da imamo dobre ideje, znanje in potrebne izkušnje. Slovenskemu start-up podjetju Vendotel se je uspelo uvrstiti med 15 najboljših start-up v Evropski uniji, letos. Organizatorji projekta New Europe 100 so objavili lestvico 100 najboljših inovatorjev srednje in vzhodne Evrope. Med njimi je kar 6 Slovencev. Gremo k statističnim podatkom. Veliko govorjenja je bilo o odseljenih Slovencih. Resnična številka je 14 tisoč 913, a tu je dodatek. Več kot 6 tisoč 500 je Neslovencev, ki so se odselili iz Slovenije. Matematika je zelo eksaktna zadeva, osebno jo obožujem. Bilo je povedano, da je vsak Slovenec dolžan 30 tisoč dolarjev. Pa smo šli pogledat. To bi bilo na Slovenčka zelo dosti, se pravi 60 milijard bi bila dolžna Slovenija. 34 milijard je resnična cifra, torej manj kot 17 tisoč evrov na prebivalca. Kako je z dolgom drugih Evropejcev? Vsak Nemec je dolžan 25 tisoč evrov, Avstrijec 36, Italijan 45 tisoč evrov in Francoz 42 tisoč evrov. Toliko o tem, kako grozno je v Sloveniji. Glede evidenc. Po podatkih Gursa je v lasti Republike Slovenije cirka 485 tisoč parcel in 21 tisoč 600 stavb. Od tega je v tem trenutku cirka 50 tisoč parcel ali delov stavb v lasti Republike Slovenije, za katere upravljavec ni znan. Ti podatki se popravljajo in izboljšujejo. Vlada bo na eni izmed prihodnjih sej sprejela akcijski načrt za ureditev podatkov, ki zajema tudi teh 50 tisoč brez upravljavca. V evidenci Ministrstva za javno upravo je cirka 50 tisoč 430 parcel in 9 tisoč 840 delov stavb. To so samo podatki o nepremičninah, ki jih vodijo upravljavci nepremičnin v lasti Republike Slovenije, za katere velja Zakon o stvarnem premoženju države in lokalnih samoupravnih skupnosti. Ostali upravljavci, Dars, Slovenske železnice, DRSI, skladi, Družba za gozdove, pa imajo evidence urejene po svojih področnih predpisih. Dejstvo, da upravljavci premoženja Republike Slovenije od leta 2012 dalje niso redno in vestno opravljali svojega dela in izboljševali podatke v informacijskem sistemu, poskušamo rešiti v času te vlade na način, da upravljavce pozivamo k urejanju in čiščenju podatkov. Luknja pa je nastala s sprejetjem Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki jo je povozil Zakon o Javnem nepremičninskem skladu. To pa se je zgodilo leta 2012, in sicer oktobra. S tem je bila izgubljena namera vzpostavitve sklada, katerega namen je bil racionalno upravljanje s stvarnim premoženjem, kar zdaj dosegamo s projektom centralizacije. Preverili pa smo tudi za navedene grafike v zvezi z interpelacijo in dosežki Vlade s strani sodelavcev UKOM, potrjeno je, da so bile vse izvedene v okviru rednih delovnih nalog. Po mojem mnenju državljanke in državljani današnje interpelacije večinsko ne podpirajo. Kot odgovor vsem neučakanim glede hitrosti izpolnjevanja raznih zavez, dogovorov, sprejemanja zakonov, parafraziram zaveznico brez zaveznikov We don't need interpellation, we need time. Thank you.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in gospod Ivan Hršak. Izvolite, gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani ministrice in ministri, sekretarke in sekretarke in ostali prisotni, kolegice in kolegi! Današnjo interpelacijo pravzaprav označuje kritizerstvo, negativizem, obtoževanje po dolgem in počez, kar je seveda s strani opozicije legitimno, vendar je pa zelo dolgočasno to poslušati ves dan. Glede na to, da je pa vendarle Vlada predstavila pozitivne rezultate, ki so pravzaprav evidentni, ki so resnični, ki so javni in katere ne zanika niti mednarodna skupnost, in jih objavlja tudi UMAR, skratka bom rekla vse institucije pristojne. Zato sem pričakovala bolj konstruktivno kritiko, kar pomeni, da bi bila nekako osnovana na kakšnih bolj verodostojnih podatkih. Ker tudi skozi interpelacijo se je pokazalo, ko podatki komu niso všeč, jih enostavno zanika, jih označi kot zlorabo statistike, predstavljajo se grafi, pa tudi če so na njih podatki nepregledni in zastareli; skratka, zdi se, kot spopad metodologij pravzaprav. Zdi se mi, da to sicer zgleda imenitno, vendar je zloraba in na nek način podcenjevanje tudi ljudi. Kar se tiče prvih dveh let te vlade, so premiki na bolje, čeprav kolegica iz opozicije tega pravzaprav noče razumeti, ko reče, kaj smo naredili za ljudi, kakšne velike premike smo naredili. Jaz pa mislim, da smo naredili velike premike s tem, ko smo stabilizirali javne finance, ko smo izboljšali kakovost javnih financ, ko so se bonitetne ocene agencij iz negativnih spremenile v pozitive. Tudi zadnje bonitetne ocene, november 2016 v primerjavami z 2014; na primer Standard & Poor's so stabilni obeti z A- šli na oceno A; Fitch Ratings stabilni obeti BBB+ so šli na stabilni obeti A-. Skratka, bonitetne ocene so se izboljšale. Postopki EU, čezmerna makroekonomska neravnovesja so se spremenila oziroma jih ni več. Postopki čezmernega primanjkljaja – jih ni. Lestvice konkurenčnosti: na treh lestvicah smo se premaknili povprečno za deset mest, se je konkurenčnost izboljšala, kar pomeni, da se tudi mednarodno Slovenija uvršča kot stabilna in konkurenčna država. Postopna strukturna prilagajanja javnih financ, odprava administrativnih bremen, poenostavitev poslovanja z državo,– to se je ponastavilo. Prvič je primanjkljaj pod 3 % BDP, v 2016 2,2, predviden v 2017 1,3 in 2018 1 %. S tem smo dosegli ekonomsko osamosvojitev, poleg politične stabilnosti seveda. Znižale so se obresti, stabilna gospodarska rast pomeni večje zaposlovanje. Večji optimizem ljudi in za ljudi. Kaj je za ljudi? Za ljudi so pomembna nova delovna mesta, za ljudi je pomembno, da so zaposleni. S tem se izboljša njihov materialni položaj. Skratka, ljudje so zadovoljni, če lahko imajo primerne zaslužke, če se lahko zaposlijo, če se jim prejemki izboljšujejo, to pa se vsekakor dosega s tem, ko je gospodarstvo konkurenčno, ko se izvoz povečuje, ki je ključen za rast. Razdolževanje podjetij, nove investicije, vlaganje v raziskave in razvoj. Okrevanje domačega gospodarstva se seveda kaže v več kazalcih, v obsegu proizvodnje pridelovalnih dejavnosti; prvič po osmih letih je že poleti presegel predvideno raven. Krepi se storitvena dejavnost, tudi gradbeništvo. S tem ko se je energetska prenova vzpostavila, ko se je črpanje teh sredstev izboljšalo [[…]]Skratka, postopno sproščanje vseh omejitev in vseh ukrepov. Kar se pa tiče evropskih sredstev. Vseskozi je kritika, kako ta vlada ni naredila nič. Stanje na začetku mandata vlade na področju črpanja sredstev je bilo naslednje. Slovenija je bila med slabšimi v črpanju evropskih sredstev, na 19. mestu med 28. Slovenija ni imela pripravljenih programskih dokumentov, partnerskega sporazuma, operativnega programa, vega tega. Prejšnje vlade niso naredile na tem področju nič. Slovenija ni imela postavljenega sistema črpanja za obdobje 2014–2020, Slovenija ni imela normativnega okvirja, potrebnega za črpanje nove perspektive. Vse to je vzpostavila naša vlada, Služba Vlade za razvoj. Ta pristop je v dveh letih na področju evropske kohezijske politike omogočil, da lahko danes poročamo, da se je Slovenija povzpela z 19. na 4. mesto po uspešnosti črpanja sredstev evropske kohezijske politike. Slovenija je bila med 8 državami članicami, ki je konec lanskega leta uspela počrpati vsa možna sredstva evropske kohezijske politike, Slovenija je v 2014 dosegla neto proračunski presežek v znesku 633 milijonov, Slovenija je v 2015 dosegla neto proračunski presežek v znesku 446 milijonov evrov napram plačilom v proračun. Če bi tukaj prešteli še 5 % zadržanih sredstev, ki jih bomo prejeli 2018, je ta številka celo 651 milijonov, kar je največ, odkar smo v Evropski uniji. Potem bi rada samo še poudarila, da je 29 milijonov donatorskih sredstev iz Finančnega mehanizma evropskega gospodarskega prostora, Norveškega finančnega mehanizma; da je pod okriljem držav pogodbenic sporazuma o izvajanju slovensko-švicarskega programa zmanjšanja gospodarskih in socialnih razlik uspešna. Poleg tega se kritizira, da se Slovenija ni prijavila v EFSI sklad. Rada bi tu kljub temu poudarila, da se Slovenija ni mogla prijaviti, kajti druge države, ki so tu že pridobila sredstva, so imele pripravljene projekte, Slovenija jih ni imela zaradi tega, ker je treba te programe pripravljati več let. Na primer Slovaška, ki bo gradila obvoznico Bratislave, se tri leta pripravlja s programom na črpanje oziroma na prijavo na sklad CEF in EFSI. Zaradi tega je to zavajanje javnosti, da nismo uspešni v tem črpanju. Še enkrat bi rada poudarila, da smo dobri in da bomo tisto, kar ni dobro, izboljšali, v tem, v čemer smo pa dobri, bomo pa še boljši. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Marko Pogačnik, pripravita naj se gospod Ivan Hršak in mag. Dušan Verbič. Izvolite, gospod Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Po tem govoru poslanke SMC bom pa jaz zastavil vprašanje finančni ministrici. Spoštovana finančna ministrica,kje se izgubijo vse te milijarde, ki jih je kolegica iz SMC naštela? Kje se izgubijo vse te milijarde, najboljše črpanje evropskih sredstev – vsepovsod smo najboljši! Vsepovsod. Na vseh lestvicah smo se dvignili. Spoštovana ministrica, sedaj vas pa sprašujem. Kje so te milijarde? Zdaj smo pa res poslušali o milijardah. Misli! Prepričan sem, da če 50 % tega drži, kar je kolegica rekla, potem pričakujem, da bo v letu 2017 povprečna penzija tisoč evrov, tako kot je Desus predlagal že kar pred nekaj časa, ker to je pa neodgovorno. Zato sprašujem. Kje so te milijarde, ki so sedaj tukaj naštete bile? In poglejte, prepričan sem, da ta interpelacija je več kot upravičena. Več kot upravičena, kajti dejstvo je, ta vlada Mira Cerarja in koalicija Stranke modernega centra, Socialni demokratov in Desusa nadaljuje politiko zadolževanja in obremenitev predvsem gospodarstva in državljank in državljanov Republike Slovenije. Dejstvo je, da je ta vlada začasni ukrep dviga davka na dodano vrednost spremenila v trajni ukrep in dvignili ste obe stopnji davčni. Zakaj, če se cedita med in mleko v Sloveniji? Zakaj, sprašujem. Zakaj ste dvignili DDV? Kam gredo te milijarde, spoštovana ministrica in spoštovani ministrski zbor? Mogoče bo predsednik Vlade znal na to vprašanje odgovoriti. Kje se izgubijo te milijarde, ko predvsem poslanke in poslanci Stranke modernega centra govorijo o takšnem uspehu? Spoštovana ministrica, nad vašo izjavo pri sprejemanju proračuna sem bil šokiran in po eni strani tudi razočaran. Vi ste na eksplicitno vprašanje predsednika Državnega zbora pri vseh pogodbah in vseh zadevah, potrebnih dokumentov pri sprejemanju proračuna za leto 2017 in 2018, eksplicitno na vprašanje predsednika Državnega zbora odgovorili – oziroma na vprašanje, ali je proračun usklajen –, spoštovana ministrica, vi ste odgovorili, da proračun je usklajen. Sedaj vas pa sprašujem, zakaj ste potem pogajate še s sindikati. Zakaj so potem potrebni ti ukrepi, če ste vi rekli na seji Državnega zbora, da je proračun usklajen? Ali lažete ali zavajate. Želim ta odgovor. Zakaj ste dejali, da je proračun usklajen? Danes ste pa povedali, še ponovno, da so potrebna pa pogajanja s sindikati. In res, Slovenija ima neodločno vlado, neodločnega predsednika vlade. Šokantno je, ne bomo sprejemali jutri ukrepov na vladi v zvezi z dogovori s sindikatom. Kdaj boste? 31. 12. 2016 je blizu, spoštovana ministrica, in do takrat je treba sprejeti ukrep. Če se pogovarjamo o upravljanju državnega premoženja, poglejte, prepričan sem, da tako katastrofalnega upravljanja z državnim premoženjem, kot je pod to vlado in pod to koalicijo, v zgodovini Slovenije še ni bilo. Ključne institucije za upravljanje državnega premoženja imajo začasno vodstvo, tako DUTB kot SDH in ostale institucije, ki so pomembne za upravljane državnega premoženja. Eden izmed vaših ključnih ciljev in pa napovedi ob začetku leta 2016 je bilo, da boste z državnim premoženjem upravljali transparentneje in da bo upravljanje državnega premoženja donosnejše. Poglejte, spoštovana ministrica, ob koncu prejšnjega tedna smo lahko prebrali, da Zavarovalnica Triglav, ali po novem lahko imenujemo tudi trdnjava Desusa, je v obdobju v primerjavi z enakim lanskim letom ustvarila za 30 % manjši dobiček kot v enakem obdobju lani. In to je sedaj za vas uspešno upravljanje državnega premoženja! Naša največja zavarovalnica za 30 % manjši donos! Poglejte, spoštovana ministrica, kaj je še Vlada napisala februarja, da bo iz naslova poslovanja DUTB proračun dobil 323 milijonov evrov. 323 milijonov evrov. Vladni dokument iz februarja. Kaj se je sedaj naredilo? Čarovniške igre in davkoplačevalci bomo morali DUTB dokapitalizirati s 50 milijoni evrov. Dokapitalizirati s 50 milijoni evri, vi ste pa rekli, da bo DUTB v proračun dal 323 milijonov evrov. To je vladni dokument, ko ste povedali, kateri so cilji te vlade v letu 2016. Dokapitalizacija pa bo potrebna, zato ker so se Ministrstvo za finance pa Vlada in koalicija odločili, da pripojite Factor in Probanko k DUTB. Zanima me, spoštovana ministrica, ali je to zadnja dokapitalizacija zaradi te pripojitve. Koliko davkoplačevalskega denarja bo še potrebnega za sanacijo bank? Če je to za vas uspeh, da ste uničili Ekonomsko-socialni svet, potem se ve, kam ta politika te vlade pelje. Delodajalci so odstopili iz Ekonomsko-socialnega sveta – nič se ni zgodilo! Slovenski mediji o tem niso pisali niti z eno črko. In vam je v redu. Ali se kdo od vladne ekipe pogaja zdaj z delodajalci, da bi se vrnili v Ekonomsko-socialni svet? Prepričan sem, da se ne. Poglejte, spoštovana koalicija in spoštovana vlada, v primerjavi z zaključnim računom za leto 2013 v letih 2017 in leta 2018 razpolagate z 1,5 milijardo večjimi prihodki. In kaj ste s tem naredili? Govorite, da znižujete delo v javni upravi, pa to zameglite. Javni sektor, javna uprava. Proračunski uporabniki za leto 2018 po predlogu proračuna, ki ga je sestavila ta vlada, imajo v primerjavi z letom 2013 za 600 milijonov povečano maso plač. Za 600 milijonov evrov povečano maso plač! Proračunski uporabniki. V primerjavi s koncem leta 2013. Zdaj pa povejte, ali so se plače povečale ali ste vi tako povečali zaposlene. Kaj ste od tega naredili? In glejte, težko verjamem ali pa kupim besede, ki jih prodajate, in sem prepričan, da tudi državljanke in državljani Republike Slovenije tem vašim besedam in obljubam ne verjamejo več. Vi razlagate, kako je proračun razvojno naravnan, kako je koalicija razvojno naravnana in kam boste pripeljali Slovenijo. Potem pa top novica tri dni v slovenskih medijih in tudi na spletni strani naše največje Poslanske skupine SMC, da je predsednik Državnega zbora otvoril bankomat v enem manjšem kraju v Sloveniji. To je bila top novica tri dni! Predsednika Državnega zbora ste poslali na otvoritev bankomata?! Spoštovani, tukaj imam sliko, bankomat, prvi v Ameriki, leta 1969. Črno-bele slike so še, črno-bele slike z otvoritve prvega bankomata. Vi pa to predlagate kot največji razvojni produkt in govorite o četrti industrijski revoluciji. O četrti industrijski revoluciji! Predsednika Državnega zbora pa pošljete na otvoritev bankomata! Tukaj so črno-bele slike, barvne slike nisem mogel dobiti, 2. september 1969 v Ameriki. Prvi bankomat. In to je zdaj največji uspeh te vlade. Veste, kam boste vi pripeljali Slovenijo, če se bo ta pot nadaljevala? V črno-beli svet. [[aplavz]]
Prej je gospa Eva Irgl protestirala, ker sta dva klepetala. Tako prosim, da [[…]]Dobro. Za besedo je prosila mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica za finance. Izvolite.
Takemu izzivu se je pa res težko upreti. Moram priznati. Proračun. Poslovniško vprašanje, gospod poslanec, zadeva, ali je proračun, ali so proračunski dokumenti, proračun sam zaradi sebe zaradi odločitev, ki so bile sprejete na seji, notranje usklajen ali ne. In niso bile. In temu je sledila moja izjava. Proračun je usklajen. Enako kot leta 2012 pa niso še sprejeti vsi ukrepi, ki omogočajo izvršitev proračuna, ampak zdaj so bili vsaj predloženi v Državni zbor. Leta 2012 za proračun leta 2013 pa niso bili. O dokapitalizaciji DUTB bomo govorili takrat, ko se bo, če se bo, materializirala. Kar se tiče upravljanja s premoženjem. Povprečen donos v letošnjem letu se je dvignil v primerjavi s prejšnjimi leti. In prvič v zgodovini te države imamo strategijo z jasno merljivimi cilji, po katerih bomo lahko na podlagi poslovnih poročil podjetij za leto 2016 ocenili, kako so delali ali niso delali. Kar pa se tiče stroškov dela. Ne vem s kakšnimi podatki vi razpolagate, ampak uraden podatek za leto 2013 kaže, da se je iz proračuna za javne uslužbence, ne za zaposlene na javnih zavodih, ampak za javne uslužbence, plačalo 915 milijonov za plače in druge stroške dela. Za leto 2018 pa je predviden strošek milijarda in 15. Torej, 100 milijonov več in ne 600 milijonov več.
Replika. Izvolite, gospod magister Marko Pogačnik. Postopkovno, izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Pričakujem, da opozorite ministrico za finance, da operira z enakimi vatli in da ima enako metodologijo. Spoštovana ministrica, nisem govoril o javnem sektorju, ampak o proračunskih uporabnikih. Potem ne zavajati, da je samo 100. Povejte potem, v primerjavi z letom 2013, koliko se še poveča masa plač za proračunske uporabnike? Ali je to približno 600 milijonov ali ne?
Hvala lepa. Ministrica je seveda slišala vašo pripombo. Besedo ima gospod Ivan Hršak. Pripravita naj se magister Dušan Verbič in nato ministrica Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve. Izvolite, gospod Hršek.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi! Sam se bom osredotočil na splošno razpravo o interpelaciji, ker veliko stvari so že kolegice in kolegi pred mano povedali, da se ne bom ponavljal. Po moje je osnovno vprašanje, zakaj je danes interpelacije in ne konstruktivna zaupnica. Interpelacija tudi brez predlaganih sklepov, vmes smo že dobili, da ste predlagali nek sklep, da naj vlada spoštuje svoj koalicijski sporazum. Seveda, to je naš koalicijski sporazum, mi skrbimo za njega, tako je vaša skrb glede tega odveč in bomo naredili vse, da je bomo v čim večji meri tudi izpolnili – saj za to imamo približno leto in pol časa. Omenjen je bil, večkrat, z vaše strani tudi Fiskalni svet. Izrazili ste skrb, zakaj ga ni. V letu 2012 pa je bilo vaše stališče glede Fiskalnega sveta to, da je nepotreben; nepotreben zato, ker o ničemer ne odloča. Ima samo svetovalno vloga, pa seveda z njim povezane stroške. Moram tudi nekaj povedati o teh famoznih tisočih evrov, ker je tudi danes Janez Janša omenil, da je nekoč Karl Erjavec jih obljubil, vendar vemo, da to ne drži. On je takrat rekel, da bi si upokojenci zaslužili tisoč evrov pokojnine, glede na to da so 40 let ali nekateri celo več kot 40 let vplačevali, to se pravi tisti zahtevani prepisani zahtevek v pokojninsko blagajno, in seveda bi si na ta način seveda zaslužili dostojno pokojnino, ki bi omogočala dostojno življenje. Danes seveda te pokojnine niso takšne, so pravzaprav prenizke za starostno pokojnino, in ne omogočajo dostojnega življenje. Seveda pa je cilj Desusa, da bomo v tej smeri delali, da bomo določili minimalno pokojnino, ki bo to dostojno življenje potem tem upokojencem v bodoče omogočala. Je pa Desus v tej vlada dosegel, da se pokojnine tako redno kot izredno usklajujejo. To v preteklosti ni bilo in zato so te pokojnine vztrajno padale. Bistvo je, da smo ta trend padanja prekinili in zdaj ta trend gre navzgor. Res da se usklajuje pokojnine v skladu s predpisanim načinom za usklajevanje, in to seveda glede na gospodarsko rast in te povišice niso tako velike, vendar glede na gospodarsko rast, ki jo imamo, in na napovedi gospodarske rasti tudi v prihodnjih letih, verjamem, da bodo te povišice tudi višje. Moram nekaj reči tudi o bodoči pokojninski reformi. Res je, da bo ta potrebna nekje po letu 2020, 2023, sedaj seveda ta pokojninska blagajna iz leta 2013 daje pozitivne učinke, za zdaj ni potrebna, vendar imamo čas, v tem času seveda moramo pripraviti, to se pravi ustrezno, novo bodočo pokojninsko reformo. Vendar pa ta bodoča pokojninska reforma ne bo mogla biti takšna, da bo omogočala nadaljnje nižanje pokojnin, ker prej je bilo seveda predpisano tako, da vsako leto s tem količnikom so se pokojnine zniževale. Glede na to, da imamo gospodarsko rast in kot sem že rekel, da se v bodoče tudi napoveduje, bo treba, da se bodo te pokojnine ustrezno tudi višale. Bo pa verjetno treba glede na to, da se starost ljudi povečuje, bo treba nekoliko dlje delati. To pa skoraj sigurno bo. SDS velikokrat omenja Desus, nekako vas zelo skrbi za nas, seveda ni čudno, ker Desus je po vsakih volitvah močnejši, je močnejši in tudi delamo v tej smeri, da bomo tudi na bodočih parlamentarnih volitvah dosegli še boljši rezultat in če nam bojo volivci dali takšno podporo, da bo Desus lahko odločal o višini pokojnin, potem verjemite, da bodo te pokojnine tudi ustrezno višje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, nato sta na vrsti ministrica za notranje zadeve in dr. Jasna Murgel. Izvolite, mag. Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani ministrski zbor, poslanke, poslanci prav lep pozdrav! Predno bom začel svojo razpravo, ki obljubim, da ne bo zelo dolga, bo mogoče malce polemična, moram vseeno nekaj besed nameniti uvodnemu predlagatelju današnjega tega sestanka zbora, kaj me je zmotilo. Mislim, da je prav, da to tudi povem, in mi je žal, da ni prisoten, upam pa, da me nekako tudi sliši, pa če bo prilika, tudi z veseljem, če mi bo to tudi odgovoril. Zmotilo me je, ko je izrazil nekako tako, in sicer, da sem ali smo v tem državnem zboru zaradi tega, ker so to povzročili tisti, ki so povzročili 5-milijardno luknjo. Spoštovani, upiram se temu in lahko javno povem, da poslanec Dušan Verbič nima s tem nobene zveze, in zaradi tega nisem v Državnem zboru. Tudi bi se rad dotaknil v zvezi z navedbo, da država plačuje strošek milijardo evrov obresti. Tukaj bodimo objektivni. Ko je vlada Mira Cerarja pred dvema letoma prevzela vodenje države, je bil ta strošek med 1,3 do 1,4 milijarde evrov – plačilo zgolj samo za obresti. Spoštovani, pričakujem v tovrstnih zadevah, da se potem zelo decidirano pove, kdo je povzročil tako zadolženost države. Kajti stranka SMC s tem ni imela nič, razen da nas občasno tako ali drugače obmetavate z »novimi obrazi« oziroma »saj z vami praktično ni skoraj nič«. Še v tem delu, da zaključim, dejstvo je, da izpolnjujemo neke obveze, ki smo jih dali ne samo državljanom, temveč tudi evropskim institucijam, in v tem obdobju se zmanjšuje zadolženost države. Zdaj pa prehajam na področje, za katero menim, da je prav, ki je v zadnjem času zelo aktualno, in sicer v interpelaciji področje pod II Finance, konkretno Upravljanje državnega premoženja, kadrovanje in podobno. Zelo jasno je treba povedati in mislim, da večkrat, ko bomo v Državnem zboru na plenarni seji kot tudi na matičnih odborih to ponavljali in ponavljali, morda se bo tudi kaj slišalo na strani opozicije. Pred letom 2015 je upravljanje kapitalskih naložb države potekalo brez kakršnihkoli načrtov, kaj šele strategije. Ta vlada je v letu 2015 sprejela strategijo. Takoj se strinjam, da lahko o tej strategiji odpiramo razpravo in se pogovarjamo, zakaj tako, zakaj so ti seznami in tako naprej. Bistvo je, da ta strategija je temeljni akt, na podlagi katerega ja potem tudi Vlada v decembru 2015 sprejela letni načrt upravljanja, ki predstavlja za Slovenski državni holding, katerega je ustanovila največja opozicijska stranka. Lahko rečem, da je prav, da je ustanovila to družbo, in tej družbi je ta letni načrt osnova ali orodje za nadaljnje upravljanje. Logično nadaljevanje tovrstnih aktivnosti Vlade na tem področju – je prišlo do tega, da se lahko pogovarjamo o uspešnosti poslovanja družb na podlagi objektivnih kriterijev in kazalcev. Tudi tukaj se strinjam, da je to morda začetek. Ni optimalno, vendar imamo oprijemljivo orodje, na podlagi katerega bomo mi v Državnem zboru in Vlada v drugi polovici naslednjega leta, se pravi v letu 2017, na podlagi revidiranih letnih poročil šele prvič ugotovili objektivno poslovanje družb v državni lasti, beri upravljanje države s podjetji v državni lasti. Toliko za kratek uvod. Kar se tiče tega dela II, Finance. Menim, da predlagatelji interpelacije niso v nekem kontekstu storili tistega, kar bi pričakoval, pa menim, da nisem edini, predvidevam tudi državljani, davkoplačevalci, kajti ni korektno, da s to interpelacijo v tem delu, ki sem ga prej citiral, sedanji vladi očita vse tisto zlo, ki je bilo storjeno vsa leta. Če sem konkreten, danes je bilo že velikokrat rečeno, bančna luknja, v tej zadevi predmet interpelacije pa sta Probanka in Factor banka. Nalijmo si enkrat čistega vina. Tukaj pričakujem v takih razpravah tudi biti zelo precizen in konkreten, kajti sedanja vlada se pojavlja v primeru, konkretnem primeru Probanke in Factor banke, v končni fazi tega procesa. Moje skromno razmišljanje pomeni, da sedanja vlada je sanator predhodnih stanj, sklepov, ki so bili tudi s procesnega vidika procesirani v določenih institucijah, vendar vlade pod vodstvom Mira Cerarja ni bilo takrat. Tisto, kar sem želel izpostaviti. Ne razumem predlagatelja današnje interpelacije, zakaj težišče tovrstnega primera ne uperi na vlado Alenke Bratušek v letu 2013, ki je tudi sedanja poslanka, kajti takratna vlada je sprejela nekaj zelo zanimivega in lahko mirno rečem škodljivo za vse državljane in državljanke Republike Slovenije. Probanka in Factor banka sta bili do leta 2013 v privatni lasti. Zaradi njunega slabega poslovanja, in se ne bom spuščal v razpravo predstavitev cenjenega predsednika parlamentarne bančne preiskovalne komisije, ki smo imeli pred nekaj dnevi, razpravo prezentacije in podobno, da je sploh do tega prišlo. In ne samo splošna ugotovitev; notorno neminovno dejstvo je, da je nasedla ali propadla banka zaradi kreditov, ki so se posojali, vnaprej najverjetneje vedeli, da ne bo vračila, vendar vlada v letu 2013 je podržavila ti dve banki. Kaj je to pomenilo? Pomenilo je, da vse obveznosti iz teh dveh bank prehajajo na davkoplačevalce. Zaradi tega sprašujem, cenjeni predlagatelji, zakaj v tovrstnih dokumentih ne navedete tisto, kar osebno menim, da je najbolj pomembno. Vzrok. Tisti, ki je to povzročil. Ne, danes se pogovarjamo ali se bomo še naprej pogovarjali, da je vse zlo v nekem postopku reševanja na strani, če temu lahko tako rečem, sanatorja. Strinjam se tudi z razpravo ali debato, ki bi prešla med politiko in stroko, zakaj nadzorovana likvidacija. Vendar te odločitve ni sprejela vlada Mira Cerarja. Ta odločitev, vemo in zelo dobro veste, kdo jo je sprejel. Tudi nas ni bilo zraven, ko so se številni zneski depozitov države vlagali v ti dve banki. Tisto, kar vam zamerim v tem primeru, sploh ni nikjer govora, da je poleg teh dveh bank bilo v letu 2013 privatizirana tudi Abanka. Da se ne bom dotaknil podrejenih obveznic. In vse to najverjetneje, ne samo vlade Mira Cerarja, tudi nas kot poslance, vse to čaka. Na koncu lahko rečem, da se bomo pojavili sanatorji tega. In kako bomo opravičevali tovrstne izdatke države za neka početja ne tako dolgo nazaj. Ker o tem se pogovarjamo in to je dejstvo, ki je bilo storjeno ne toliko nazaj, ko je govor o bančnih luknjah, od leta 2008 in tako naprej. To je bilo leta 2013. Zaradi tega menim, da bi morali biti objektivni v teh zadevah. Še enkrat poudarjam, res je, da se lahko o postopku sedaj ali pripojitve ali prevzema tako politično kot strokovno pogovarjamo, ali je to optimalno. Odgovor Vlade na ta del interpelacije je jasen. Dejstvo je, da je bil ta postopek izpeljan na podlagi veljavnega Zakona o gospodarskih družbah. Do sedaj ni nikjer nobenega odgovora, da to ni skladno z zakonodajo oziroma da je Vlada nekaj storila, kar ni skladno z veljavno zakonodajo. Strinjam pa se, da se lahko v takih zadevah odpirajo razprave, ali je to ena izmed možnih opcij, ki se je izvedla, resnično tudi v interes davkoplačevalcev. Kajti, preprosto določene zadeve ne želimo več dajati na papir ali v javnost, kajti za Probanko in Factor banko so davkoplačevalci vplačali, reci, piši, najmanj 445 milijonov evrov. Temu dodajmo še nekaj več kot milijardo evrov garancij. Tudi parlamentarna bančna komisija o teh garancijah – sedaj v teh dneh nisem zasledil, da bi bilo karkoli. To se pravi, tudi zneski, ki so neformalno znani, so vprašljivi, če je to tudi vse. Zato menim, da ko se o teh zadevah pogovarjamo, bodimo objektivni in ponavljam, ne dajajmo vse probleme in težave tistemu, ki je ta hip na oblasti in je avtomatično tudi on krivec za slabosti. Če ta del zaključim, še enkrat poudarjam, dejstvo je, da se s primeru Probanke in Factor banke ne Vlada ne Državni zbor ne bi ukvarjala, če ne bi bili privatni banki privatizirani. Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da je bilo treba tovrstni postopek izpeljati na ta način zato, da se rešijo depoziti države. Ampak spoštovani, depozite države daje neko visoko uradništvo neki instituciji. Na koncu v tem primeru mirno lahko ugotavljamo, da se je račun izstavil davkoplačevalcem. Zato še enkrat, ta vlada s konkretno zadevo nima praktično nobene zveze, razen tega dela zaključka, sanacije, sanatorja, ki pa dopušča možnost, da bi lahko bila tudi drugačna pot prevzema ali pripojitve. Samo še nekaj besed v tem delu, kjer navajate tudi Zakon o ukrepih za stabilnosti bank – novela, ki je bila sprejeta pred dobrim letom, da smo v sedanji sestavi, Vlada predlagala, koalicija sprejela določbo, ki omogoča odkup ali kakorkoli neke malverzacije tistim, ki so povzročili bančno luknjo. Moram priznati, da tudi temu delu odločna nasprotujemo. Nasprotujem pa zaradi tega, kajti tistim poslancem, ki smo bili prisotni pri sprejemu te novele, je bilo zelo jasno povedano, da se ta novela sprejema predvsem iz enega temeljnega razloga in ta temeljni razlog je, da Družba za upravljanje terjatev bank, ki v neki smeri je dobila dodatno pristojnost, razširjeno, naj se ne ukvarja samo s prodajo terjatev, ampak tudi gre z nekim novim procesnim modelom, ki v neki smeri pomeni, da se naj družbe, ki so zaradi slabega finančnega stanja iz takega ali drugačnega razloga, tudi zaradi slabih bančnih praks, bile prenesene ter terjatve ali lastniški deleži na DUTB, naj se resnično dobro pogleda in jim da, če imajo del programa dober – se pravi, poslovni procesi, ki so zanimivi za trg –, da se jim omogoči tudi prestrukturiranje. To je bil osnovni namen. In takrat, razen s stališča opozicije, da to je pa vprašljivo, ali je to res namen, smo na strani koalicije trdno zagovarjali. V ta namen, da se prepreči morebitnim osebam, tistim, ki so povzročili ali bili nosilci slabih terjatev, da si ne bi preko tovrstnih poslov prilastili slabih terjatev ali poslovnih deležev preko DUTB, je bil sprejet 13. člen Zakona o uravnavanju kreditne stabilnosti bank. Glede časa ne bi. Vsem še enkrat prebral kaj govori 13. člen, vendar ta 13. člen je zelo jasen. Katere osebe ne morejo pridobiti te terjatve ali deleže in to velja tako za fizične osebe kot za pravne. Tako vseeno priporočam, da se ta 13. člen in tudi celotna novela Zakona o uravnavanju kreditnih stabilnosti bank tudi pogleda. Ker je bilo nekaj govora tudi v zvezi, da se ni nič naredilo na področju pokrajin in podobno. Ne bi sedaj izpostavljal te teme, ampak vseeno sem dolžan povedati. V petek, ta teden, je nujna seja Odbora za notranje zadeve, lokalno samoupravo, kjer je ravno tema strategija razvoja lokalne samouprave. Res je, da je ta seja na predlog Poslanske skupine SDS, in mislim, da bo tam zelo lepa priložnost, da vidimo in si bomo tudi pogledali, kaj je bilo storjeno oziroma kaj je sploh strategija. Da zaključim. Področje javne uprave, javnega sektorja. To moram še povedati, potem pa zaključujem. To, kar je zapisano [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] z veseljem, če lahko na vaš čas še razpravljam. To, kar je zapisan stavek, to je XII, Javna uprava, stavek pa se glasi: »Javna uprava je z vlado dr. Mira Cerarja dosegla dno.« Menim, da se je predlagatelj zmotil ali je pa šala. Zakaj to govorim? Samo o eni zadevi, ki nikakor ne bi se smela zgoditi, da je to zapisano. Na področju upravno-notranjih zadev, izdaja potnih listin ali osebnih izkaznic, menim, da smo v Republiki Sloveniji najverjetneje na vodilnem mestu v celotnem sistemu Evropske unije. Po mojih informacijah tudi južni del Nemčije, se pravi Bavarska, zavida našemu pristopu tovrstnemu reševanju. Kaj to pomeni? Da naši občani lahko, skoraj izjemoma v enem dnevu pridobijo tovrstne listine. Še bi lahko našteval. Zaradi tega menim, da je ta stavek najverjetneje pomotoma naveden. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima magistrica Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve. Pripravita naj se doktor Jasna Murgel in doktor Vinko Gorenak. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. predvsem spoštovani predlagatelji interpelacije! Menim, da je čas, da se oglasim tudi v imenu Ministrstva za notranje zadeve, torej enega temeljnih državnotvornih resorjev za delovanje te države, pod okrilje katerega spada tudi policija kot eden najpomembnejših državnih organov. Večina očitkov interpelacije v delu, ki se nanaša na Ministrstvo za notranje zadeve, se nanaša na obvladovanje migracijske krize. To je gleda na situacijo presenetljivo, ni pa presenečanje. Vendar pa lahko povem, glede na vse razprave in kakorkoli menim, da tudi opozicija vendarle priznava eno dejstvo, in sicer da je Sloveniji uspelo obvladati migracijski tok in, kar je najpomembneje, brez uporabe policijske sile, ko je skoraj pol milijona ljudi prečkalo naš teritorij. Slovenska policija je v bistvu z nadčloveškimi napori izpolnila eno svojih temeljnih nalog, to pa je nadzor državne meje. In to, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, je tudi rezultate te vlade. Varnost v tej državni ni samoumevna. Varnost zagotavlja policija kot organ v sestavi Ministrstva za notranje zadeve, nad katerim seveda vršimo nadzor, je usmerjamo in tudi zagotavljamo pogoje za njeno delo. Tudi med migracijami varnost ni bila okrnjena in dejansko smo celotni Evropi dokazali, da smo zaupanja vredna in tudi kredibilna država ob dejstvu, da Slovenija ni nikoli vodila politike odprtih vrat, nikoli je ne bo vodila, in tudi migracijskega vala nismo povzročili, samo smo se soočali z dejstvom masovnih migracij. Mislim, da smo tudi dokazali, da je Ministrstvo za notranje zadeve organ, ki ima pogum, da smo drzni in da kljub majhnosti ne popuščamo pri svoji stališčih. Napori Slovenije so bili tisti, ki so privedli do zaprtja zahodnobalkanske poti v Makedoniji, in to kljub temu da so nas zaradi tega kritizirale nekatere, za migrante ciljne države, vendar smo se odločno postavili na stran svojih nacionalnih interesov in tako bomo počeli tudi v bodoče, če bomo ocenili, da formula Bruslja ne ustreza koristim naše države. Tudi sama sem nekako oziroma sem zavrnila tudi kak predlog Evropske komisije, ki je temeljil na dejstvu, da so ugotovili, da je Slovenija urejena država, da pri nas stvari funkcionirajo, da je Slovenija vzročni primer obvladovanja migracij. Naša osnovna smer je bila in tudi ostaja, da Slovenije ne sme postati žrtev zgrešenih migracijskih politik Evropske unije in tudi temu se bomo uprli z vsemi sredstva, seveda s tistimi, ki ji bomo imeli na razpolago. V osebno zadovoljstvo mi je tudi, da so zaznani pozitivni premiki na področju stanja slovenske policije. Ker namreč leta in leta se je nad policijo izvajal finančni, materialni, kadrovski genocid. Menim, da je tudi treba še izpostaviti enega večjih mojih uspehov v času mandata te vlade, to pa je, da se meni kot ministrici za notranje zadeva ni očitalo, da naj bi zaradi mene padel nekak sum, da bi se policijo zlorabljalo v politične namene. Policija je ostala nedotaknjena, kar se tiče njene operativne avtonomnosti, njene apolitičnosti in tudi pri vseh odmevnih preiskavah, tudi teh, ki so bile poročane v medijih, sem se postavila odločno na stališče, da razpoloženjska nihanja politike nimajo tukaj kaj skati. Niso relevantna, kadar policija deluje po zakonu, kazenskem postopku in kadar svoje delo opravi strokovno, profesionalno pa tudi pod budnim očesom tožilstva in sodišča. Zakon mora biti za vse enak in menim, da mora biti tako tudi v bodoče. Seveda si prizadevamo za to, da se tudi spremeni Zakon o kazenskem postopku, vendar bomo nasprotovali vsem rešitvam, ki bodo pomenile dodatno administrativno breme za policijo, ker menim, da policija ne more reševati deficita ostalih organov v tako imenovani verigi pravičnosti od predkazenskega postopka pa do obsodilne sodbe. Danes je bilo govora tudi o bančni kriminaliteti. To področje policija prednostno preiskuje. Rezultati so, do 28. oktobra 2016 je policija evidentirala 245 sumov kaznivih dejanj, katerih evidentirana škoda znaša več kot tisoč milijonov evrov, torej milijardo. Od tega je bilo zaključenih 187 kaznivih dejanj, od tega 116 s kazensko ovadbo in 71 s poročilom po 10. odstavku 148. člena ZKP, ugotovljena škoda na podlagi podanih kazenskih ovadb znaša 342 milijonov, policija pa ima še v obravnavi 58 nerešenih sumov kaznivih dejanj, kjer še postopki potekajo. Moram pa izpostaviti še eno dimenzijo; namreč, odkar odpravljam to funkcijo, opažam, da je še en pojav, o katerem moramo reči nekaj besed, ker je to zelo bistveno. Namreč, zadnje čase ideološko nezaupanje v delo policije postaja nekako zelo moderno, kakor da temelj demokracije ni zaupanje v temeljne državne institucije. Ta diskurz ne pripomore k učinkovitosti dela slovenske policije, ker namreč ni le pomembno to, koliko policistov imamo, kakšno opremo imajo, kakšen je proračun, pomembno je to, da ljudje državi pripoznajo pravico, da preko svojih represivnih organov zagotavlja družbeni red. Zato je zelo pomembno tudi, na kakšen način se pogovarjamo o slovenski policiji in ji tudi moramo zagotoviti določeno mero spoštovanja. Seveda vsak sistem lahko doživi odklon, lahko doživi nezakonitost, lahko pride do zlorabe položaja, ampak to ne velja samo za policijo, to velja tudi za druge sisteme, čeprav menim, da toleranca do teh odklonov v policiji mora biti manjša, kot kjerkoli drugje. Na to se vsi nadzorni mehanizmi morajo takoj odzvati in tudi so se odzvali. Ker tudi sama želim maksimalno kvaliteten nadzor nad delom policije, sem tudi takoj na začetku mandata predlagala Ministrstvu za pravosodje to, kar je na mojo sugestijo tudi bilo vneseno v koalicijsko pogodbo, o kateri se danes pogovarjamo. In sicer, da dajmo vendarle vzpostaviti učinkovit in evropsko primerljiv sistem preiskovanja kaznivih dejanj policistov. Tukaj mislim, da se bo tudi poslanec Gorenak z mano strinjal, da sedanji sistem ne samo da je škodljiv, da je krivičen, ampak tudi dela moralno škodo policiji. Policiste trenutno preiskuje poseben oddelek Specializiranega državnega tožilstva, ki o svojih izsledkih ne obvešča niti vodstva ministrstva niti policije, hkrati pa ta oddelek nima zakonske možnosti usmerjanja in nadzora nad policijo in se tudi potemtakem tudi celovito ne more odzivati na odklone v policiji. Če bi to pristojnost vpeli v obstoječo sistemsko pristojnost nadzora in usmerjanja s strani ministrstva, bi nadzor nad policijo bil optimalno izdelan in bi še bil bolj učinkovit z vidika usmerjanja in tudi hitre reakcije na vse zaznane anomalije. Seveda je pa treba vedeti, da odnos vsake vlade do varnosti ljudi se kaže preko ene bistvene komponente, o tej smo tudi danes govorili, to pa je policijski proračun oziroma proračun policije. S tem se lahko upravičeno pohvalimo, ker, namreč, naredili smo tisto, česar vladam in ministrom skoraj v desetih letih pred nami ni uspelo. To je bilo nujno, ker policija dnevno zagotavlja varnost in pri tem pravzaprav nima konkurence. Trdno sem prepričana, da mora biti vlaganje v varnost, torej v policijo, konstantno in od tega ne nameravam odstopati. Govorili smo tudi o vsem kar je bilo zagotovljeno za policijo. Ne bom ponavljala – tisoč vozil v treh letih, tudi 20 milijonov smo dali za osebno zaščitno opremo, oborožitev policije, šest tisoč policistov bo dobilo nove policijske uniforme, skoraj štiri tisoč zaščitnih jopičev in tako naprej. Zaposlujemo, obrnili smo trende navzgor. Tudi stavkovni sporazum dejansko je podlaga za ustrezno ovrednotenje – bom takoj končala – plač v policiji. Dejstvo je, da vse to potrjuje, da pripoznavamo vrednost policije in tako bo tudi v bodoče. Seveda policija mora imeti tudi ustrezno zakonodajo. Včeraj ste sprejeli Zakon o organiziranosti in delu v policiji, manjkata še Zakon o nalogah in pooblastilih policije in Zakon o nadzoru državne meje, ki sta v postopku in s temi tremi zakoni bo zagotovljena še večja pravna in osebna varnost. Za konec še nekaj stavkov, glede na to, da mislim, da je to pomembno. Ker se zavedamo pomena varnosti in tudi vseh tveganj, ki so v tem trenutku aktualni, torej tveganj, ki izhajajo iz morebitnih množičnih nenadzorovanih migracij, tudi predlagamo in vztrajamo pri spremembah Zakona o tujcih. Seveda to za primer, če bi odpovedali vsi predvideni mehanizmi in dogovori, bi se Slovenija znašla pod izjemnim pritiskom nezakonitih migracij, kar lahko ogrozi notranjo varnost. Tukaj je treba izpostaviti še to, da v tem celotnem diskurzu kljub Zakonu o tujcih je še ena komponenta, o kateri se pa ne govori dovolj. Ta zakon prinaša tudi ustanovitev urada za migracije, ki bo tudi pripomogel k boljšemu obvladovanju morebitnega poslabšanja migracijske krize. Dejstvo je, da moramo zagotoviti vse ukrepe za zagotovitev varnosti, za zagotovitev stabilnosti, še posebej ob dejstvu, da smo država, ki varuje zunanjo šengensko mejo in na nek način je to tudi odraz naše suverenosti. Tako spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prva in najpomembnejša naloga Ministrstva za notranje zadeve je varnost in ocenjujem, da to svojo nalogo izpolnjujemo odgovorno in tudi uspešno. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, gospod Janez Janša, izvolite.
Dejansko migracije so tema, s katero se Vlada lahko izjemno pohvali. V roku manj kot enega leta je spustila čez šengensko mejo več kot 500 tisoč ilegalnih migrantov. Skorja pri vsakem od teh je prišlo do kršitve domačih slovenskih predpisov v Zakonu nadzoru državne meje, in šengenskega sporazuma. Skoraj pri vsakemu od teh! Nekaj 100 tisoč kaznivih dejanj odgovornih v vladi za ta val ilegalnih migracij, ki je šel čez Slovenijo, ki brani šengensko mejo. Šengenska meja je padla v dveh državah šengenskega območja, v Grčiji in v Sloveniji, in to danes ve cela Evropa. V prihodnosti bo to še bistveno bolj odmevalo. Najmanj 6 teroristov, ki so kasneje povzročali izgubo življenj in uničenje po Evropi, je šlo preko Slovenije v tem valu. Najmanj 6 doslej odkritih. Vse to je bilo mogoče preprečiti. Madžarska je najavila zaporo meje 3 mesece prej, preden je to storila. Slovenija bi takrat morala narediti isto. To ograjo, ki jo sedaj postavljate, pa ste jo, potem ko ni bilo že nobenega več, bi morali postaviti takrat. Isti strošek bi bil, isti problemi, samo Evropa in mi z njo bi imeli manj problemov danes. Argumenti, ki ste jih takrat navajali proti ograji, ko smo jo mi predlagali, so argumenti, ki so enaki in so veljali tudi takrat, kolikor so to argumenti, ko ste vi postavili to ograjo. Nič se ni spremenilo, samo nevarnost je minila. S tem ko ste potem to ograjo postavili, ste samo nazorno pokazali, da ste ravnali prej napačno, panično, neorganizirano, nepripravljeno. Tisti prvi dnevi so bili kaos, ljudi je bilo strah v Sloveniji. Ja, izključno policistom in deloma vojakom potem, ki so pomagali, se imamo za zahvaliti, da ni bilo posledic tega kaosa še več. Z delom teh posledic pa se soočamo danes. Danes praktično ni župana v slovenski občini, ki ne bi dobival od ministrice pa od gospoda Šefica dopise v zvezi z migrantskimi centri. Ena največjih aktivnosti slovenske vlade v tem času ni zagotavljanje socialnega izboljšanja, socialnega statusa upokojencev mladih in tako naprej, ampak je iskanje novih migrantskih centrov; od Ilirske Bistrice, do Lendave, Črnomlja, Brežic in tako naprej. Te migrantske centre vi ne delate, ne iščete za primer nekega pričakovanega novega vala po balkanski poti, ki ga ne bo več takšnega, ker so drugo leto volitve v Franciji, pa v Nemčiji in tako naprej in je ta zgodba končana. Tudi zaradi ukrepov, ki so bili sprejeti v tem času na evropski ravni. Vi te nove migrantske centre iščete zaradi migrantov, ki ste jih nezakonito spustili čez mejo, so šli potem v Nemčijo in druge evropske države, zdaj pa jih vračajo nazaj. Gre za t. i. kvote, kvote Evropske komisije so bile rešitev na začetku te krize, takrat ko je bila cela Evropa nepripravljena in ko je bilo število ilegalnih migrantov omejeno. Takrat je bila ta solidarnost na mestu, tudi mi smo podprli to rešitev, v primeru, če Evropa reče, to je to, odslej naprej strogo kontroliramo meje, ne bo več ilegalnih vstopov. Ampak, to se ni zgodilo, veliko evropskih držav je te kvote zavrnilo, ne sprejema teh migrantov nazaj, Slovenija pa jih. Tukaj je slovenska vlada popolnoma pokleknila, doma odločne besede, udarjanje po mizi in tako naprej, v Bruslju pa: Ja, seveda, bomo, kaj pa [[…]], samo da ne bi kdo spomnil na to napako, ki je bila narejena leta 2015. Talci te napake ste. Nekdo je pod sliko gospoda Cerarja z enega od sestankov v Bruslju napisal: V Bruslju slina, doma steklina. Se pravi, tam: Seveda, kvote – ni problema, karkoli! Slovenci bodo z veseljem plačevali 3-krat več za enega ilegalnega migranta, kot pa damo za enega upokojenca. Mislite si, da ljudje to radi plačujejo, ampak tako se govori. In zdaj se pritiska na slovenske občine, da zagotovijo prostor oziroma se mimo občin, mimo ljudi, mimo občinskih svetov, mimo mestnih svetov sklepajo pogodbe za davkoplačevalski denar z imetniki prostorov, in pripravlja pravzaprav v vsaki nekoliko večji slovenski občini nov migrantski center. To je ena od glavnih aktivnosti te vlade v tem trenutku. Glejte, tako kot so storile mnoge druge države v Evropi, Slovenija bi morala reči: Dovolj je. Nič več kvot. Naj za ilegalne migrante poskrbijo tisti, ki so jih vabili, ki so povzročili na začetku razsulo tega sistema, slovenska vlada pa naj se izgovori, kakor ve in zna glede lastne odgovornosti za padec šengenske meje. V kolikor bo kdo terjal odgovornost, vaše glave so na tnalu. Gre tudi za kazensko odgovornost. Drug velik problem, ki ga imamo z resorjem, z delom resorja, ki ga vodi minister za notranje zadeve, so tajni predpisi. Slovenska kriminalistična policija ima v svoji sestavi ponovno strukturo enako organizirano kot nekoč služba državne varnosti, verjetno tam tudi zaposlene ljudi, ki so včasih delali v Udbi ali pa bili njeni sodelavci, in ima predpise, ki se podobno imenujejo, kar se tiče zasledovanja, prisluškovanja, zbiranja informacij, vdiranja v elektronske račune in elektronsko pošto, novačenje sodelavcev in tako naprej, in ti predpisi ne samo da so tajni, te predpise je ministrstvo z dopisom odklonilo Komisijo za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki je za nekatere dejavnosti teh služb edini organ, ki jih nadzoruje. Ta del kriminalistične policije za novačenje sodelavcev, ki so potem vdirali v elektronske račune tudi tukaj prisotnih v Državnem zboru, ne rabi nobene odločbe sodišča. Nobenega sodnega nadzora tukaj ni. Kljub temu smo dobili dopis z ministrstva, da teh aktov nadzorni komisiji ne bodo dali. Kako naj komisija za nadzor nadzoruje delo, bom rekel, te nove Udbe, če ne poznamo pravilnikov, po katerih ta struktura dela? Potem ko je bil postavljen rok s soglasnim glasovanjem tudi koalicijskih poslancev, ki so bili prisotni – iz SMC in Desusa so se odločanju izognili –, smo del teh aktov dobili. Ampak, pazite! V enem pravilniku je skoraj polovica stvari izbrisanih, polakiranih s koreksom, jih ni. Tako si vi predstavljate parlamentarni nadzor! V Ustavi imamo 154. člen, ki je bil dan tja ravno zaradi slabih izkušenj s tajnimi uradnimi listi in z Udbo, kjer piše, da vsak predpis mora biti objavljen, preden začne veljati, tudi podzakonski akti. Po tem Zakonu o policiji je nekdo dal, da so neke stvari interne in zdaj se pod to inertnostjo skrivajo tajni pravilniki, ki so po vsebini enaki, kot so bili v času nekdanje Udbe. Tukaj prihajajo različne informacije, tudi takšne, da se ta del kriminalistične policije tudi financira iz te dejavnosti. Ne iz proračuna, ampak iz te dejavnosti, tam poteka nekaj ekonomije očitno, kot je potekala v Kočevski Reki pa v Gotenici v času pred demokratičnimi spremembami. Torej, ministrica, če mislite, da bo parlamentarni nadzor nad delom tega dela kriminalistične policije lahko potekal tako, da boste vi najprej odklonili izročitev teh pravilnikov, ko pa tudi del poslancev vladne koalicije glasuje za to, da se to izroči, pa nekaj daste, drugo pa prikrijete. Poglejte, leta 1989, ko je obstajal še bivši režim, ko je obstajala takratna skupščinska komisija, je izsilila te akte od takratne Udbe. Mi smo pa leta 2016, Slovenija je v Evropski uniji, v Natu – in kaj se dogaja? Zavračanje parlamentarnega nadzora ni nekaj, kar je samo po sebi umevno v vsaki državi. To bo škandal, ki bo imel preko naših meja [[…]]Absolutno in očitno mora biti nekaj težkih stvari pod preprogo, ne samo vdiranje v elektronske račune državljanov brez sodne odredbe, da se nadzoru tako izogibate. Rekli ste tudi, da je temelj demokracije zaupanje v državne institucije. Obratno je, veste; temelj demokracije je, da državne institucije spoštujejo državljane. To je temelj demokracije. Niso državljani zaradi institucije, ampak so institucije zaradi državljanov. Priporočam, da preberete Ustavo tudi vi, ki sedite v Vladi, očitno ste to izpustili. In temelj parlamentarne demokracije je tudi nezaupanje v delo represivnih institucij zaradi tega, odkar obstaja parlamentarna demokracija, obstaja tudi neke vrste parlamentarnega nadzora nad tem, zato imamo te komisije. Če pa imate takšen pogled, da morajo državljani a priori zaupati represivnim institucijam, potem je pa to pogled, ki je veljal tam nekje do leta 1989 na slovenskem ozemlju in ki ga je pred vami zagovarjal Tomaž Ertl. Enake besede je on uporabil, zaupati je treba Službi državne varnosti, takrat ko vohuni za vami, še posebej. Tudi ne vem, kaj naj bi ideološko nezaupanje pomenilo, tudi to je beseda izpred leta 1990, ki se je uporabljala. Zdaj ko se je ta problem odprl, je nekdo, ki očitno dobro pozna stanje v policiji ali pa sploh, poslal naslednje: Omrežja, ki delujejo v slovenski policiji, še posebej kriminalistični službi, niso nujno politična, so tudi povsem privatna. Imamo primer, kjer je mož funkcionar kriminalistične policije, žena je sodnica na Okrajnem sodišču v Ljubljani, hči je tožilka, njen mož je zaposlen v Sovi, sin je v KPK, zet pa v NLB. Poglejte, brez kakršnega političnega predznaka sem jaz nezaupljiv do takšne naveze, težko bi rekel ideološka. Mogoče je ta zet, ki je zaposlen v NLB tudi v kakšni ovadbi in zdaj – kaj? Preiskoval ga bo tast, sodila mu bo tašča, če bo prišlo do sojenja, hčerka bo to še malo preverjala, o njegovi korupciji bo pa odločal sin, ki je v KPK. Polno je tega. Pa mogoče je kakšen od sorodnikov tudi kakšen stečajni upravitelj. Običajno je krog s tem zaključen. Niti ena institucija se s tem ne ukvarja! Ta notranji nadzor, ki ga imate, je verjetno tak, da je nekdo iz tega sorodstvenega kroga še v notranjem nadzoru. Ključni problem, ki ga imamo v tem trenutku z vašim resorjem, je zavračanje parlamentarnega nadzora, arogantno zavračanje parlamentarnega nadzora. Sum, da se del kriminalistične policije ukvarja tudi z, bom rekel, ilegalno ekonomsko dejavnostjo mimo proračuna. Vse bolj se to potrjuje. Seveda, kot država imamo velik problem z vašim poskusom, da se po celi Sloveniji ustanovijo migrantski centri, ker boste preko kvot sprejemali tiste, ki ste jih ilegalno spustili čez mejo v lanskem letu. Vsaj temu zadnjemu pa je treba narediti konec. Pojdite v Bruselj, recite: Dosti je! Če je večina drugih držav, vključno s Švedsko, reklo, dosti je, ne gre samo za Višegrajsko skupino, mora tudi Slovenija to reči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, obveščam vas, da je predlagatelj interpelacije predlagal tudi sklep za današnjo sejo na podlagi prvega odstavka 253. člena Poslovnika Državnega zbora, ki je objavljen na e-klopi. Za besedo je prosila mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve.
Hvala za besedo, podpredsednik. Samo na kratko se bom odzvala na del, ki se nanaša na migracije. Morda uvodoma bom samo povedala glede tega zadnjega izvajanja gospoda Janše. Tudi sami ugotavljate, da ste dobili odziv ministrstva glede tega, kar govorite, glede teh dokumentov. Tudi dokumente ste dobili, seveda v delu, ki se nanaša na pristojnost komisije za nadzor varnostno-obveščevalnih služb, torej v delu, ki se nanaša na prikrite preiskovalne ukrepe. Vemo, da kriminalistična obveščevalna dejavnost ni prikrit preiskovalni ukrep. Naš odziv vsekakor potrjuje, da mi ne nasprotujemo nadzoru, seveda se pa tudi pri teh stvareh mora upoštevati načelo zakonitosti, ki pa je tudi zapisano v tej naši ustavi, o kateri danes govorimo, in mislim, da je to tudi zelo pomembno, ker to tudi potem daje legitimnost tej vaši komisije, ki je izjemno pomembna. To je parlamentarni politični nadzor, torej, ali se ravna v okviru ustave in zakona. Seveda je pa treba tudi upoštevati eno zelo pomembno dejstvo, in sicer da se razmeji dimenzija politika in policijsko operativno delo. To je tista smer, ki jo bomo zavzemali tudi v bodoče. Kar se tiče migracij, še enkrat bom ponovila, kot smo že rekli oziroma smo danes tudi ugotovili, pa tudi v vseh preteklih razpravah, da Slovenija nikoli ni vodila politike odprtih vrat, tudi ne bo. S tem dejstvom smo soočeni. Tudi vi ste govorili danes, da tisti, ki so jih povabili, to ni bila Slovenija. Ti ljudje so pač prišli na našo mejo, prihajali bodo tudi v bodoče, ker vendarle tu gre vseeno za ljudi. Tukaj se ne premikajo škatle ali neki objekti brez življenja. Prihajajo ljudje in temu primerno se države pač odzivajo. Vemo, zakaj se je zahodnobalkanska pot odprla, vemo, na čigavo povabilo, tudi vi ga omenjate. Tudi Avstrija je te ljudi želela sprejeti. V ta namen si je tudi na svoji meji vzpostavila vstopne točke, kjer je sprejemala te ljudi, pri čemer je imela enake kriterije za humanitarni vstop, kot jih je imela tudi Slovenija. Vemo pa tudi, da tega več ne bo, zato tudi predlagamo spremembo Zakona o tujcih, da nam bo omogočal lažje obvladovanje masovnega nedovoljenega priseljevanja. Če ste še vedno vi na teh stališčih po vsem, kar je povedalo, in vsem, kar je bilo storjeno, pa me zanima, kaj pa naj bi Slovenija potem, po vaše, naredila? Torej, ali bi naj Slovenija na svoji meji zaustavila pol milijona ljudi? To pomeni, da bi Slovenija na meji morala zgraditi migrantsko taborišče in tam te ljudi dejansko prisilno zadrževati, kljub temu, tako kot pravite, da so bili nekam povabljeni. In potem bi celotna Evropa opazovala incidente na meji med dvema državama članicama EU. Mislim, da to ni interes Slovenije. Slovenja ves čas je izvajala šengen, tudi prilagodila ga je dejstvom masovnih migracij po sklepu, ki ga je sprejel ta državni zbor, ko nam je bilo naročeno, da moramo migracijski tok obravnavati humanitarno. Skratka, ta državni zbor ni naročil policiji, da mora na meji uporabiti policijsko silo. Zakaj se to ni zgodilo? Ta državni zbor, ko je Vladi naročil, da mora migracijski tok obravnavati humanitarno, je tudi ravnal v skladu s šengenskim zakonikom. To je pravzaprav 5. člen šengenskega zakonika, ki določa kriterije za humanitarni vstop. Tako je zadeva popolnoma jasna, je čista, tukaj ni popolnoma nič nezakonitega. Tudi v odgovor na interpelacijo ste dobili naš odgovor, kjer smo povzeli tudi, kako se je tožilstvo odzvalo na kazensko ovadbo, ki je bila vložena zoper celotno vlado. Tudi oni so ugotovili, da ni znakov kaznivih dejanj. Tako res predlagamo, da prenehamo s to šengensko demagogijo, ker to nima popolnoma nobene podlage niti v zakonodaji niti v realnem stanju. Sploh pa ta vsemogočna, suverena madžarska ograja. Madžarska je imela in tudi ima več ilegalnih prehodov meje, kot ima Slovenija, tako da mislim, da ta argument ne vzdrži. Tudi v vseh razpravah o mini šengnu v povezavi z Madžarsko, ki jo dajete kot primer uspešne države, države, ki varuje šengen. Tudi Madžarska je izpadla iz mini šengna, tako mislim, da ti argumenti ne vzdržijo, in predlagam, da se res pogovarjamo konstruktivno, kar se tiče migracij.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Janez Janša. Izvolite.
Zelo težko je to poslušati. Glejte, pravočasno smo vam povedali, kaj je treba narediti. Ni bilo treba 500 tisoč migrantov zaustavljati na meji. Prvič, saj niso prišli vsi naenkrat, drugič, če bi vi takrat, ko je Madžarska najavila zaporo meje, naredili isto, prav nobenega od tega vala ne bi bilo v Sloveniji, ker bi enak ukrep sprejela tudi Hrvaška in potem Srbija in stvar bi se ustavila na makedonski meji, kjer se je kasneje tudi zaustavila. Vaš predsednik vlade je potem to idejo kot svojo prodajal Evropi, češ utrdimo makedonsko mejo. Dvakrat, je težko te stvari poslušati. In ja, če bi del ilegalnega vala prišel tudi do naše meje, bi ga morali ustaviti, tako kot so ga drugi. In ja, gre za ljudi. Absolutno gre za ljudi. Samo s tem istimi sredstvi, ki se zdaj tukaj porabijo za enega ilegalnega migranta, bi lahko pomagali ob pravi organizaciji, tudi Slovenija sama, bližje Siriji – v Libanonu, Turčiji, kjerkoli – desetim ljudem. Če vam gre za ljudi, to naredite. Trpijo bistveno bolj dol kot pa ti, ki so prihajali sem. Videli smo, kakšna je bila struktura. Tako da se res ne sprenevedati, prosim. In ne mi reči, da ni bilo nobenega kršenja zakona. Istočasno, ko ste jih spuščali na sto tisoče ilegalno čez mejo, je moral nekdo iz Kosova, recimo, ki je prihajal v Slovenijo po gospodarskih poslih, prositi za šengensko vizo, plačat sto evrov, čakati tri tedne, pa ste mu jo še zavrnili. Poznam konkretne primere. Če bi se postavil v vrsto, bi šel preko meje in amen. Povedal neko ime, ki bi ga čez pet minut pozabil. Itak ni bilo važno, samo da je šlo. To, kar ste rekli glede teh tajnih pravilnikov, je še dodatno zaskrbljujoče. Kakšen pa je to nadzor, če vi določate tisto, kar komisija lahko vidi? Kako pa naj vemo, da je to nekaj, kar ni v pristojnosti komisije? Poslali ste nek pravilnik, ki je tak kot delovodnik na KPK, ko ga je še vodil gospod Klemenčič. Vsak peti dokument je bil s koreksom prečrtan, ko smo prišli pogledat sodni spis, ker so se ustrašili, da se bo odkrilo nezakonito delovanje. Kaj pa je takšnega v nekem pravilniku, da Komisija za nadzor, ki je itak zavezana molčečnosti, ne bi smela videti? Kaj je takšnega tam? Ali so tisti uradniki, ki s tem dokumentom tam upravljajo, kaj bolj pooblaščeni od poslancev, ki jih je izvolilo ljudstvo, in potem komisija, ki je bila izvoljena v Državnem zboru na podlagi zakona in tudi ustavnih določb? Z natančno enakimi besedami, ki jih vi upravljate, je šef RSNZ in UDBE leta 1989 zagovarjal stališče takratne komunistične vlade, da tistih pravilnikov Udbe ne da, pa jih je moral dati potem. So Lovro Šturm in ostali, ki so bili v tej komisiji, izterjali odgovore na vprašanja celo v bivšem sistemu, vi pa mislite, da boste zadeve vrnili v leto 1956, ali kaj?
Replika. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Ministrica, sicer se prej v svoji razpravi nisem želela obregniti ob migrantsko krizo, ker bodo gotovo še drugi kaj več povedali, ampak vaša avantura nas je stala 123 milijonov. 123 milijonov! Zdaj pa preračunajte, kaj bi to pomenilo za državljane, 300 tisoč državljanov, ki živijo na robu ali pa pod pragom revščine. Ta avantura nas je stala tudi zato, ker na to nismo bili pripravljeni. Spomnite se samo na policiste, ki so tam dežurali 24 ur pa bili brez toplega obroka. In še nekaj, ne govoriti o zakonu, vi dobro veste, da imate največje težave v koaliciji. Tako ne pred širšo javnostjo govoriti, kaj pripravljate, dajte se najprej doma zmeniti.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravita naj se dr. Vinko Gorenak in gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite dr. Murgel.
Hvala lepa, lep pozdrav vsem tudi v mojem imenu. Nekaj pozornosti bom seveda namenila pravosodju in ukrepom, ki jih je Vlada sprejela na tem področju, in sicer Ministrstvu za pravosodje. Bilo je sprejetih 15 zakonov s področja pravosodja, ki so bili že potrjeni tukaj v Državnem zboru. Ne bom naštevala vseh imen teh zakonov, veliko smo se ukvarjali s kazenskim postopkom, ukvarjali smo se z zakonom o odvetništvu, o sodiščih, o sodniški službi in tako dalje. Trenutno je v pripravi 12 zakonskih predlogov, ki so v postopku strokovnega oziroma medresorskega usklajevanja. Z nekaterimi od teh se poslanci že ukvarjamo. Nastalo bo 6 povsem novih zakonov in 6 novel obstoječe zakonodaje. Naj [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosila bi, da mi zagotovite, da lahko govorim brez komentarjev v publiki, ker vsi so imeli možnost povedati [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Lepo prosim, da me gospod Gorenak in gospod Janša ne motita.
Prosim brez komentarjev, če se da. Izvolite, dr. Murgel.
To pa so pač metode, da niti do besede ne pustiš sogovornika, tistega, ki ima besedo, in potem zahtevaš ne vem kakšne pravice za sebe. Zakon o Sodnem svetu je v pripravi in to bo poseben zakon, ki ga še doslej ni bilo, ki bo podrobneje določil pristojnosti Sodnega sveta. Pomembna za slovenski pravosodni sistem sprememba bo Zakon o državnem odvetništvu, ki bo uredil zastopanje države v civilnih zadevah. Spremenili se bodo zakoni o sodiščih: Zakon o sodniški službi, Zakon o pravdnem postopku, Zakon o kazenskem postopku, Kazenski zakonik je tudi,v pripravi. Obžalujem sicer, da nismo že do decembra, do zdaj sprejeli oziroma da ni v postopku nekaterih zakonov, ki se napovedujejo, torej o pravdnem postopku, pa kazenskega zakona, ampak ti zakoni so za prvim ovinkom in pridejo v proceduro v parlament. Zelo pomembno je, da bo prišlo tudi v bližnji prihodnosti do reorganizacije mreže sodišč, kar pomeni, da se bodo zadeve enakomerneje razporejale med sodišči. Problem je sedaj v slovenskem sodstvu tudi ta, zelo velik problem, da so zadeve neenakomerno razporejene po slovenskih sodiščih in da nekatera sodišča imajo manj zadev, nekatera se utapljajo v njih, zadeve se rešujejo na različne načine, tudi tako, da sodniki hodijo na druga sodišča soditi. Recimo, iz Maribora sodniki hodijo v Koper in tako dalje in na druga sodišča. S tem se bo pomembno tudi prispevalo k odpravi sodnih zaostankov in hitrejšemu reševanju zadev. Nekaj je bilo že govora o tem, kakšen je položaj Slovenije na lestvicah in tudi omenjen je bil Justice Scoreboard. Želela sem tudi poudariti, da po nekaterih podatkih, ki jih predlagatelj ni izpostavil, Slovenija napreduje, to je tudi minister povedal. Bistveno je, da je trend izboljšanja viden v slovenskem pravosodju in da je Vlada naredila to, kar je v njeni pristojnosti, da naredi Ministrstvo za pravosodje. Izboljšanje bo še bolj vidno, ko bodo na razpolago podatki iz leta 2015 in potem v naslednjih letih. Pomemben je torej trend, trend izboljšanja in glede na podatke, ki jih imamo iz pravosodja glede na statistiko, lahko ugotavljamo, da se čas reševanja zadev bistveno skrajšuje in zadeve postopoma gredo na bolje. Ni pa učinkovito in ne more biti dobro, da posegamo v pravosodje, da bi Ministrstvo za pravosodje posegalo v sodni in pravosodni sistem kar tako počez in na brzino. Recimo, minister je tudi omenil projekt Lukenda. Ta je, da ne bi kdo mislil, da imam samo slabo za povedati o tem projektu, ampak v tem projektu je bilo zaposlenih 200 sodnikov na slovenskih sodiščih. Spomnim se sama teh razpisov. V določenem trenutku je bilo razpisanih 21 mest na posameznem sodišču. Res, iskali smo kandidate, kdo bi bil sodnik. Torej, tudi sedaj imamo to situacijo, da je sodnikov preveč, s tem se strinjam, ampak to je tudi rezultat ukrepov prejšnjih vlad. Ni dobro na hitro spreminjati predpisov. Saj tudi minister Pličanič, recimo, je kar naenkrat se zaradi tega, ker je prišlo do nekih primerov v praksi, odločil: ukinemo zemljiški dolg, ne rabimo, ker pač smo ga imeli malo, potem pa ga ukinemo. To seveda za prakso ni dobro, ko se določen pravni institut niti ne uveljavi še, pa ga mi kar tako, na brzino in počez ukinjamo. Vem, da si bo politika vedno želela vpliva na sodstvo, kajti sodstvo je tisto, ki na koncu, v zadnji instanci ugotavlja, ali je bilo nekaj v skladu s predpisi ali ne in seveda, če imaš morda opravka s pravosodjem, če si morda v postopkih, ti je seveda v interesu, da pravosodje ne bi delovalo najboljše in da ne bi ugotavljalo določenih nepravilnosti. Menim pa, da ni mogoče ugotavljati stanja v pravosodju in ukrepov vlade na podlagi posameznih primerov, ki so izpostavljeni v praksi, ki so v medijih izpostavljeni. Na podlagi enega kazenskega primera, dveh, treh ugotavljati zdaj stanje, kakšno je stanje na področju pravosodja in kaj je Ministrstvo za pravosodje na tem področju naredilo. Ministrstvo za pravosodje je sprejelo številne ukrepe, ki neposredno ali posredno prispevajo h krepitvi spoštovanja načel pravne države. Določili smo preko zakonodaje, ki smo jo spremenili, višje kazni za korupcijska kazniva dejanja zoper gospodarstvo, jasnejše smo definirali kazniva dejanja davčne zatajitve, odpravili smo zastaranje rokov v času, ko je obsojenec na begu, strožji so pogoji za odlog nastopa zaporne kazni, omejitve so uveljavljene glede zlorabe instituta odpusta obveznosti v stečajih, osebnih stečajih in tako dalje in tako dalje. Menim, da je pomembno, da se na področju pravosodja dela premišljeno, in menim, da to Ministrstvo za pravosodje počne, da sprejema ukrepe, ki jih lahko sprejema na področju pristojnosti v pravosodju. Ne more pa posegati minister za pravosodje in drugi dve veji oblasti v sodstvo preko svojih pristojnosti. Mislim, da se v tem tudi strinjamo, ampak pogoje za delo pravosodja in sodišč v tem okviru mora zagotoviti v okviru svojih pristojnosti Ministrstvo za pravosodje. Mislim, da je to storilo dovolj učinkovito s temi zakoni, ki jih je predlagalo in ki smo jih že sprejeli in da bo to še bolj vidno v okviru zakonov, ki bodo sledili v parlamentarni proceduri, tako da kolega Gorenak, se bova pogovarjala o teh zakonih še v prihodnje, ko bodo vloženi v parlament, in se veselim te debate. Podpiram pa ministra za pravosodje in seveda Vlado, ki je sprejela vse te ukrepe v pravosodju, in zato mislim, da interpelacija ni utemeljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravita naj se gospa Marija Antonija Kovačič in gospa Andreja Potočnik. Izvolite, dr. Gorenak.
Hvala lepa. Imate pa res smolo, da ste pred menoj na vrsti. Zahvaljujem se generalni sekretarki, da je ostala tukaj [[…]]Ali je šla? Je pa ni več. V redu. Namreč, prosil sem jo, če ostane tukaj, da imam eno posebno željo zanjo. Zato to željo izražam v kamero oziroma tistim, ki boste predsedniku Vlade prenesli to, kar bom povedal. Verjamem, da ga bo zelo zanimalo, in verjamem, da bo tudi zelo zanimalo javnost, kar imam namen povedati. Predvsem bi bila pa to tema za raziskovalne novinarje, ki to seveda niso. Ko je predlagatelj govoril dopoldan o tem, je rekel približno tako, ko so vas leta 2014 določili, da boste naredili stranko pa prevzeli vlado, se je dogajalo to in to. V tistem trenutku je sedanji predsednik Vlade malo dvignil obrvi, malo pogledal izza očal pa malo tako je odkimal. Se pravi, dal je vedeti, da temu ni tako, da bi bil določen za to, da bo naredil stranko in da bo kasneje sestavil vlado. Sedaj, gospe in gospodje iz SMC, verjamem, da velika večina vas in velika večina ministrov, s tem nima nič ali pa za to sploh ne ve. Zato predsednika Vlade sprašujem naslednje. Ko ste začeli ustanavljati stranko SMC, takrat Stranko Mira Cerarja, ste si zastavili cilj biti faktor, pomeni, doseči nekako kot Združena levica, da bi bili nek faktor. Skratka, da bi imeli neko besedo v parlamentu, da bi notri prišli pa da bi imeli neko besedo, da ne bi bili štirje, ampak, recimo, tam sedem, osem. To bi bil cilj, to bi bila zmaga, to bi bilo čudovito. Verjamem, da tega nič ne veste. No, potem so se dogajali sestanki, prvi, drugi, tretji, pojavljale so se javnomnenjske raziskave in cilj je bil dosežen. Sedem, osem poslancev. No, seveda je mašinerija naredila svoje in naenkrat se pokaže številka 17, 18, 19, 20, no, takrat je gospod Cerar ratal bled in na tej točki, da ne bo kakšnega nesporazuma, mu postavljam naslednje vprašanje: Kolikokrat, kdaj in kje se je sestal z gospodom Kučanom? Zakaj? Kakšna je bila vsebina pogovorov? Postavljam mu javno vprašanje: Kolikokrat se je v času po ustanovitvi stranke sestal z gospodom Kučanom, kaj sta se pogovarjala, kjer sta se sestala v času do volitev? In vprašanje številka dva: Kolikokrat, kdaj in kje danes, torej na kakšen način danes komunicira z bivšim predsednikom države gospodom Kučanom? Odgovor bi želel danes, konec koncev ima Vlada še veliko časa in bi prosil za ta odgovor. Vem, da nimate nič s tem, vem, da nič ne veste, ni vprašanje vam namenjeno, niti nobena obtožba, ste pa posledica. Gremo naprej. Še za gospoda predsednika Vlade. Poglejte, gospod predsednik Vlade zelo rad reče, finančno smo stabilizirali to državo, posledica je pa potem politična stabilizacija. Pa dajte ga že naučiti, no, da naj ne laže. Finančna stabilizacija te države je dosežena: začetek z ZUJF, nadaljevanje pa s 5 milijardami gospe Bratuškove. Ta vlada je naredila pa – Kaj? Podaljšala je ZUJF in z začasnega je naredila stalni DDV pa še kakšen davek. Torej nima on s tem nič. Naprej. Javno ga pozivam, da odpre svoj desni predal, potegne ven Zakon o tujcih in ga pošlje v parlament. Gospod predsednik Vlade v tem trenutku drži v predalu Zakon o tujcih, ki ima pomembno določilo, ki je izjemnega pomena za varnost te države, izjemnega pomena za varnost te države z vidika migracij. On ta zakon drži v predalu in ga noče dati na sejo Vlade in ga noče poslati v parlament. Naprej. Včeraj sva govorila v Odmevih z gospodom Koprivnikarjem. Gospod Koprivnikar je relativno neugoden sogovornik iz razloga, ker izjemno veliko govori, pa nič ne pove. Potem pa ljudje mislijo, kako je pameten in kakšne pametne stvari govori. Ampak poglejmo dokumente. Jaz sem tam rekel, da je v javnem sektorju zaposlenih približno 3 tisoč ljudi več, poudarjam v javnem sektorju, kot jih je bilo pred to vlado. On je povedal hitro tri približne številke in na koncu, da jih je manj. Zdaj pa poglejmo realne številke. Ta dokument je podpisal gospod Kraševec, ko je bil še generalni sekretar, in tu so navedene naslednje številke zaposlenih v javnem sektorju. 2008, ko smo mi šli iz vlade, 155 tisoč, 2013, ko smo zapustili drugo vlado, 158 tisoč in avgust letos 160 tisoč 405. Podpis, gospod Koprivnikar. Še en dokument. Na to se je odzval včeraj tudi bivši minister in predsednik Državnega zbora gospod Virant po Twitterju. Twitter je javna zadeva, ga lahko citiram. Napisal pa je takole: »Glede števila zaposlenih v javnem sektorju in državni upravi imaš popolnoma prav. Kobo je grdo naložil.« Kobo pomeni Koprivnikar Boris, se pravi minister. Afna je spredaj, to je ta znak s Twitterja. »Je grdo naložil.« Poglejmo še en dokument. To je izpisek, ki pa je fantastičen. Ta spisek je narejen danes in zajema vse zaposlene v javnem sektorju, vse, iz vsakega vrtca, šole, muzeja, ministrstva, vse je napisano – 173 tisoč 132. Toliko, gospod Koprivnikar, da ne bo kakšne pomote, kdo laže in kdo ne laže. Minister Koprivnikar se je torej zlagal, vprašanje je, za koliko tisoč. To je to. Naprej, pravosodje. V vaši koalicijski pogodbi piše devet stvari. Prvič, dosledno spoštovanje načel pravne države. Kaj ste pa naredili? Vzeli ste mandat. Ali je to spoštovanje pravne države? In kaj ste še naredili? Preprečevali ste izvedbo referenduma z zapravljanjem državnega denarja ter izgubili referendum, ker je ljudstvo pač svoje povedalo. No, dalje, zanimivo. Javnost nam pripisuje, da bomo ukinili trajne mandate, ker seveda sploh ni res; ampak vi ste pa napisali trajni mandat sodnikov z daljšo poskusno dobo. Vi ste napisali, da boste uvedli poskusno dobo pred trajnim mandatom sodnikov. Narejenega ni nič. Naprej, ničelna stopnja tolerance do korupcije znotraj pravosodja. Lepo, pod vse to bi se tudi jaz podpisal, kar ste do sedaj rekli, se podpišem pod to. Ampak realnost ni tam. Pred časom je KPK že drugič izdal poročilo o zadevi imenovanja gospoda Škrlec povedala, da sta gospod Fišer in gospod Zalar ravnala koruptivno. Gospod Fišer je še vaš tožilec. Se spomnite, ko sem imel tu napis Koruptivni tožilec je vaš tožilec. Torej ste spet ravnali drugače. Dalje, vzpostavitev preglednih kriterijev za imenovanje sodnikov. Nič, nič. Odprt dialog s civilno družbo in konstruktivna vključitev vseh deležnikov pri pripravi zakonodaje. Krasno, spet se podpišem. Kaj ste pa v realnosti naredili? Dobili ste pravosodni ZUJF, pet zakonov, podpisalo jih je 6 tisoč ljudi – In kaj se je zgodilo?! Na odboru sem razpravljal jaz, Eva Irgl, mislim, da še kdo od naših in predstavnik civilne iniciative, SMC, SD, vsi ostali tam, vsi vi ste bili pa tiho, nihče se ni oglasil. Samo proti ste bili. Tako boste torej vi vključevali civilno družbo?! Spet ste se zlagali. Poostrenega nadzora nad izvajanjem lobistične zakonodaje ne morete narediti. V vašo koalicijsko pogodbo ste dali bučnico, ker lahko spremenite samo zakon, ne pa nadzirate ta zakon, ker to dela KPK. Ustanovitev specializiranega sodišča, megla, ni ga. Ukinitev oddelka, to, kar je prej ministrica za notranje zadeve govorila, za preiskovanje in pregon uradnih oseb s posebnimi pooblastili. Narejenega ni nič. Ureditev zemljiškoknjižnih evidenc, nič. Skratka, popolna nula. Zelo telegrafsko, da pustim dovolj časa še kolegom. Veste, kaj je rekel minister na zaslišanju? Pravi, da nasprotuje novelam zakonov, mi imamo zakon A in potem B, C, Č [[…]]do Ž, pravi, da nič novel zakonov, zadeve morajo biti sistemske, moramo jih urediti tako, da sprejmemo zakone, ne pa novel zakonov. Rezultat: 15 novel zakonov in en zakon. 15 novel zakonov in en zakon! Vidite, to je to. Eno govoriš, drugo delaš. Rekel je, da boste spisali zakon o Sovi, ga ni. Pravosodni supervizor bo naredil, ga ni. Razbremenitev Ustavnega sodišča, da ne bo odločalo o tem, kdo prazni greznico in kdo ne, ali občina ali država, kar je praktični primer, ga ni. Z ognjem in mečem in takoj pa se bo lotil cenilcev, sodnih izvedencev, tolmačev, izvršiteljev in upraviteljev. No, ne vem, kje je zdaj tisti ogenj in meč. Mogoče v kakšen denar sega, zdaj tega tukaj ni. Zakonodaje ni bilo. Rekel je, da bo spremenil ZOPNI, to se pravi Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Megla, nič ni. Zakon o sodnem svetu, ni nič. Kaj pa je naredil?! Tisto, kar je naštela gospa pred menoj, to pomeni, da je sadil okoli ljubljanskega in drugih sodišč rožice. Ampak za to pa ministra ne rabimo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič. Pripravita naj se gospa Andreja Potočnik in dr. Anže Logar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav! Naj mi bo dovoljeno, da se sprehodim po resorju kulture, z namenom, da ovržem predlagateljevo trditev, da se koalicijska pogodba, ki zadeva področje kulture, v ničemer ne uresničuje. Minister za kulturo, ki je bil pred zamenjavo ministrice v letošnjem letu dve leti njen državni sekretar, je za vso neopravljeno delo tudi soodgovoren. V preteklosti smo bili priča, da se slovenska politika ni mogla opredeliti, ali Ministrstvo za kulturo potrebuje, ali je morda lahko nekakšen privesek k drugemu ministrstvu. Dejstvo je, da narod ne obstaja, če nima svojega jezika, kulture v najširšem pomenu besede, kar pomeni kultura v vseh porah življenja in dela družbe na vseh področjih naše države. Ko smo se končno ozavestili, da je Ministrstvo za kulturo nujno samostojno, smo bili že v zamudi urejanja široke palete pomembnih vsebin in zakonodaje. Ne morem se strinjati s predlagatelji interpelacije, ki trdijo, kako se nič ni dogajalo in se koalicijska pogodba ne izvaja. Nepravično je prelagati zamude preteklih vlad na področje kulture, na Ministrstvo za kulturo v zadnjem mandatu, ki mu uspeva po koalicijskem sporazumu izpostavljati državotvornost, svobodo, vključenost in široko dostopno kulturo ter avtonomijo ustvarjanja. Za dosego teh ciljev je v skladu s koalicijskim sporazumom treba izpeljatiprenovo kulturnopolitičnega modela, namen katerega je vzpostavitev močne mreže izvajalcev kulturnih programov in projektov v javnem interesu, ki bodo deležni podpore vseh ostalih resorjev države. Kulturna politika mora postati strateško umeščena v izvajanje vseh politik na ravni države in lokalnih skupnosti. Koalicijski sporazum izrecno zavezuje vse stranke h krepitvi slovenske kulture, jezika in kulturne dediščine, saj gre za spodbujanje ustvarjalnosti, socialne kohezivnosti in gospodarskega razvoja na celotnem slovenskem kulturnem prostoru. Koalicija podpira tudi umestitev slovenske kulture v mednarodno področje, v mednarodni prostor. Zagotavlja svobodo ter pospeševanje ljubiteljske kulture in kulturno-umetnostne vzgoje. Koalicija zagotavlja tudi tesno sodelovanje kulturnega resorja z ostalimi resorji, z gospodarstvom in lokalnimi skupnostmi; ter krepitev dialoga z vsemi deležniki na področju kulture, še posebej z nevladnim sektorjem. Že ministrica mag. Julijana Bizjak Mlakar je jeseni 2015 imenovala strokovno skupino, ki je oblikovala izhodišča za pripravo strategije na področju medijev. Osnutek je že prišel v fazo javne razprave in na osnovi pripomb in predlogov zainteresirane javnosti ter ob nenehnem dialogu z deležniki je pripravljen predlog strategije na področju medijev. Ne drži trditev interpelatorjev, da so člani komisije, ki so predlog pripravljali, v celoti odpovedali. Posamezni člani so imeli nekaj tehtnih pripomb, vendar ne vsi in ne tega, kar zadeva osnutek v celoti. To je za javno razpravo normalno in celo pričakovano, kar so ključne priprave k boljši rešitvi. Predlog strategije je že dokončen in medresorsko usklajen. Morda je že ali pa bo vsak čas potrjen tudi na seji Vlade. Na podlagi tega se že pripravljata dva ključna zakona, nov zakon o medijih in nov zakon o RTV. Medresorsko je že usklajena strategija filmske vzgoje, v času interpelacije je končana javna razprava o osnutku arhitekturne politike Slovenije, da bi bila sprejeta do konca leta 2016. Za temeljito prenovo Zakona o varstvu kulturne dediščine je že ustanovljena strokovna skupina, ki bo opredelila, kako varovati in kako ravnati s kulturno dediščino v prihodnje. Treba je ugotoviti, da smo še pred vložitvijo interpelacije, ki jo tudi z vidika izpolnjevanja zaveze na področju kulture ocenjujemo kot nepotrebno in neutemeljeno, že izpeljali prve korake na poti povezave kulturnopolitičnega modela oziroma kulturnega sistema. Med drugim tudi z novelo ZUJIK, s katero smo na novo opredelili socialni program za kulturo kot resnično strateški in tudi dolgoročnejši akt; in uzakonili nekaj pomembnih izboljšav pogojev za delo in življenje samozaposlenih na področju kulture. V smeri prenove so bile izvedene tudi nekatere spremembe Zakona o medijih, Zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, ki je bil sprejet v Državnem zboru septembra 2016. Kot je razvidno, je Ministrstvo za kulturo prav v tem mandatu uspelo izboljšati sodelovanje z javnimi zavodi ter tudi z drugimi resorji v vladi; in tudi v fazi priprave projektov za sofinanciranje iz evropskih skladov za vrsto programov in projektov, ki sami po sebi udejanjajo dobro sodelovanje z Ministrstvom za gospodarski razvoj in tehnologijo, z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport, z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, z Ministrstvom za javno upravo in še z drugimi. Gre za projekte – center kreativnosti, Nove karierne perspektive, projekti na področju knjige, založništva, štipendiranja ter uresničevanje jezikovne politike in podobno. Akcijska načrta za jezikovno izobraževanje in jezikovno opremljenost delujeta kljub pomanjkanju sredstev. Ministrstvo je v prizadevanju tega cilja ob dobro delujočem Slovenskem kulturno-informacijskem centru na Dunaju v preteklem letu v sodelovanju z Ministrstvom za zunanje zadeve ustanovilo tak center tudi v Berlinu. Sofinanciralo je nekaj uspešnih predstavitev slovenske kulture, na primer v zadnjem času likovna predstavitev v Budimpešti, sodelovanje na knjižnem sejmu v Pekingu, podpisane so izjave o kulturnih izmenjavah z Rusko federacijo, Francijo, Avstrijo, Italijo, Srbijo, Hrvaško in še z nekaterimi. Ministrstvo za kulturo je že pred začetkom tega mandata ustanovilo inštitut dialoške skupine za nevladni sektor in za dialog s predstavniki samozaposlenih na področju kulture. Obe skupini delujeta ves čas mandata ministrice mag. Julijane Bizjak Mlakar in tudi pri trenutnem ministru gospodu Peršaku. Predstavniki nevladnih organizacij so vključeni tudi v Nacionalni svet za kulturo in so sodelovali tudi v delu prej omenjenih strokovnih skupin za prenovo po posameznih področjih kulture. Zatorej menim, da je interpelacija nepotrebna in popolnoma neutemeljena. Hvala.
Besedo ima gospa Andreja Potočnik. Pripravita naj se dr. Anže Logar in gospa Marija Bačič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Cenjeni kolegice in kolegi! Naj na začetku poudarim, da je Stranka modernega centra stabilizirala to državo. V Stranki modernega centra spoštujemo demokratični sistem te države in iz tega razloga danes sodelujem v tej razpravi. Pri oblikovanju Ustave Republike Slovenije je bila interpelacija vključena kot zaščita demokracije. In to mi danes daje možnost, da lahko nagovorim državljanke in državljane. To je že sedma interpelacija po vrsti v tem sklicu parlamenta. In veliko besed je bilo namenjenih gospodarski rasti. Kot poslanka Stranke modernega centra, ki vodim Odbor za gospodarstvo in sem članica Odbora za finance, vam ne bom podala odgovora na očitke. Osredotočila pa se bom na gospodarsko rast. Dejstvo je, da je osnova za gospodarsko rast stabilizacija države. Rezultat gospodarske rasti so to, kar čutijo ljudje vsak dan. To so nova delovna mesta. To niso grafikoni, tabele, podatki, ki jih uporabljate od prejšnje, predprejšnje vlade in jih uporabljate z današnjo vlado. Naše državljanke in državljane zanima, kaj delamo za njih. Koliko novih delovnih mest se odpira. In če odpremo časopise, lahko preberemo sledeče. Na primer, podjetje Yaskawa, ki bo s svojim 125-milijonsko investicijo investiralo v Slovenijo, bo zaposlilo dodatnih 170 ljudi. Podjetje Revoz bo svojo najpomembnejšo znamko Renault clio izdelovalo v Sloveniji, v Novem mestu. Zopet se bodo odpirala nova delovna mesta. Podjetnik Pipistrel bo s svojim inovativnim produktom prodrl na svetovni trg s 350-milijonsko investicijo v sedmih letih, skupaj s Kitajsko. In da, tudi podjetniki nam priznavajo, da gospodarsko rast podpiramo skupaj s sodelovanjem gospodarstva in politike. Ta vlada definitivno nameni ogromno pozornosti gospodarski diplomaciji. Prihajam iz občine Tržič in kot predstavnica mlajše generacije se zavedam, da si mladi želijo priložnosti. Želijo si novih zaposlitev. Priložnost, da ostanejo doma, tu, v Sloveniji. Nove investicije pomenijo nova delovna mesta. Atraktivna delovna mesta, konkurenčen trg. Naj še enkrat ponovnim, kar smo danes že slišali. V letih 2014 in 2015 je ta vlada pripomogla, da se je zaposlilo nekaj manj kot 50 tisoč mladih brezposelnih, starih do 29 let. Zato sem zelo ponosna na svoje delo. Ponosna sem na svoje kolege in kolegice v koaliciji. Ponosna sem na ministrski zbor in ponosna sem tudi na našega predsednika Vlade dr. Mira Cerarja. Ponosna sem na to, kar smo naredili v dveh letih. Normalno je, da nam v Slovenski demokratski stranki očitate dosedanje delo, ker pač vi vodite staro politiko. Jaz pripadam Stranki modernega centra in me zanima prihodnost. Kolegi na moji levi se boste morali zavedati, da smo spremenili pravila. In ta pravila mnoge motijo, ker si ne morejo več polniti svojih žepov. Naše spremembe podpirajo mlade in ustvarjajo več možnosti za zaposlitev. To smo dokazali s sprejetim proračunom v prejšnjem tednu. Proračun temelji predvsem na kakovostnem javnem zdravstvu, varnosti državljank in državljanov, modernizacij infrastrukture in vložku za mlade preko konkretnih projektov. Primer, v letih 2016–2020 bomo skupaj namenili 300 milijonov preko jamstva za sklade. Koalicija izpolnjuje svoje dolžnosti in spoštuje svoje državljanke in državljane ter oni tudi preko poslovnih subjektov spoštujejo našo državo. To se vidi predvsem skozi naslednje številke. V letu 2015 se je izboljšalo poslovanje poslovnih subjektov in plačilna disciplina. Družbe in podjetniki, ki so predložili letna poročila za leto 2015, so povečali število zaposlenih in tudi prihodke doma, na tujem trgu, neto dodano vrednost in neto dobiček. Gospodarske družbe za leto 2015 izkazujejo neto čisti dobiček, ki je za 127 % večji kot v letu 2014. Družbe s pozitivnim poslovnim izidom so povečale čisti dobiček za 13 %. Družbe z negativnim poslovnim izidom pa so znižale izgubo za 20 %. Družbe, ki so poslovale v letu 2015, so imele za 5 % več zaposlenih kot v preteklem letu. In naj za konec povem, da se zavedam, da je v naravi opozicije, da nas kritizira. Vendar dokler bodo podjetja, kot je Yaskawa iz Japonske, ki bi lahko investirala v katerokoli državo na svetu, zaupala denar Sloveniji, vem, da delamo dobro. Obžalujem pa, da nekateri v tej dvorani ne verjamejo v Slovenijo, ne verjamejo v slovenske delavce, ne verjamejo v slovensko znanje. Veseli pa me, da tujci verjamejo v nas. Prepričana sem, da bo takšnih investicij v prihodnje še več, kar bo prineslo dodatna delovna mesta. To je ključno, ključno zame in ključno za kolege in kolegice v koaliciji. Hvala.
Besedo ima dr. Anže Logar. Pripravita naj se ministrica gospa Alenka Smrkolj in gospa Marija Bačič.
Hvala, predsednik. Jaz sem malce zmeden. Že cel dan stoji pred parlamentom, na tistem delu, kjer se ne sme parkirati, nova pridobitev Mira Cerarja, brand new bemfl, sedma serija; za okoli 200 tisoč evrov, kar pomeni, da je predsednik Vlade tukaj, v parlamentu; ampak jaz ga na tem stolu ne vidim. Zanima me, kaj počne v vsem tem času kot glava družine, ki tu brani njegove barve, predvsem jih branijo tukaj? Kaj počne predsednik Vlade? Še včeraj se je v oddaji zvečer hvalil, da bo z veseljem prišel na interpelacijo, kjer bo prisluhnil in argumentirano zavrnil vse, kar je v tej interpelaciji. Pa ga ni z nami. Težko naslavljam njega, ampak bom pač v njegovi odsotnosti govoril. Zelo visok govor je imel tu, kako je vse v tej državi v redu in kako je ta vlada vse uredila. Slovenci imamo en zanimiv pregovor – Lastna hvala, cena mala. Posamezniki iz koalicije, ki vam klikerji malce hitreje delajo, boste rekli, da imamo po drugi strani še en pregovor – Dobro blago se samo hvali. Ampak če prisluhnemo predsedniku Vlade, ki je dejal v uvodu takole, citiram: »Ne gre za nikakršno samohvalo, kot nam očitajo, ampak gre enostavno za prikaz dejstva, da državljanke in državljani izveste, kaj sploh delamo.« Če predsednik Vlade ob inavguracijskem govoru ob predstavitvi odgovora interpelacije pravi, da govori zato, da državljani sploh izveste, kaj sploh delamo, potem pomeni, da gre za lastno hvalo; ne pa dobro blago. Najbolj se je razburil predsednik Vlade, ko je od predlagatelja slišal, da ta vlada dela stihijsko, češ mi imamo jasno strategijo. Pojdite še enkrat čez njegov govor, jaz sem šel, pa vam samo nekatere izjave navržem tu. Dejal je – uspevajo nam premiki; se prebijamo naprej; smo uspeli zamrzniti stavko; migracije so nas nepričakovano doletele. Če nekoga migracije nepričakovano doletijo, medtem ko že vrabci čivkajo o tem, mi povejte, ali je to jasna strategija, ali je to bolj znak, da gre za stihijo. In če kaj, gre ukrepanje te vlade v smeri stihije. V tistih visokih besedah ob zaključku se je obrnil predsednik Vlade proti vsem Slovenkam in Slovencem in dejal: »Jaz bi se tu še zahvalil vsem posameznikom dobre volje, prostovoljcem, pravzaprav vsem ljudem, ki pošteno delate.« Če se je on zahvalil vsem ljudem, ki pošteno delajo, delamo, to pomeni, da je okoli sebe nabral same poštene ljudi. Jaz pa predsednika Vlade sprašujem, ali gospod Anton Žunič pošteno dela oziroma če je njegov tesni sodelavec v Kabinetu predsednika Vlade Anton Žunič pošteno delal v preteklosti? Gospod Anton Žunič je bil predsednik nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke; dal je tisto milijonsko nagrado gospodu Kramarju. Pa je bil gospod Kramar vseskozi po zobeh, češ da je dobil to milijonsko nagrado; ampak nihče pa se dejansko ni vprašal, kdo je tisti, ki mu jo je dodelil. Gospod Žunič. Ko je potem odšel iz Nove ljubljanske banke, veste kam, na zelo visoko funkcijo v Factor banko, kjer je ostal do njenega bridkega konca. Gospod Žunič je bil vodja sektorja upravljanja s tveganji. Bil je pooblaščen za upravljanje z bilanco banke in bil je zadolžen tudi za pripravo internih aktov banke. Moje vprašanje je, ali je bil pri tem uspešen in pošten? Ali je upošteval mnenje regulatorjev in deloval s skrbnostjo dobrega bančnika, profesionalno skrbnostjo stroke upravljanja banke. Bil je odgovoren za presojo tveganj. Bil je glavna oseba v middle menedžmentu oziroma visokem menedžmentu za upravljanje s tveganji. Sem spada operativno tveganje. Ne boste verjeli, Factor banka je že leta 2008 dobila s strani regulatorja opomin za operativno tveganje, in sicer da Factor banka ni natančna pri opredelitvi odgovornosti, da nima transparentnega sistema notranjega poročanja, da tudi v prihodnje ne načrtujejo neodvisnega nadzora in tako naprej. Že leta 2008. Pa je bil še naprej na tej funkciji. Bil je odgovoren tudi za likvidnostno tveganje. Le-to je bilo v Factor banki že od leta 2009 znatno, tretja najvišja stopnja. Kreditno tveganje; že od leta 2009, visoko, najvišja stopnja. Za vse je odgovoren gospod Žunič. Obrestno tveganje, regulatorje, pri svojem nadzoru je ugotavljal številne napake. Gospod Anton Žunič je delal, kakor je delal. Gospod predsednik Vlade verjetno meni, da pošteno. Gospod Anton Žunič je bil zadolžen tudi za pripravo internih aktov. Ko so se začeli menedžerski prevzemi, je Banka Slovenije konec 2006 sprejela sklep o upravljanju s tveganji, ki so ga morale potem vse banke posvojiti v svojih internih aktih. Konec leta 2006. Veste, kdaj je Factor banka sprejela svoj interni akt o upravljanju s kreditnimi tveganji? Konec leta 2009, konec 2009. Do takrat je poslovala brez internega akta za kreditno tveganje. Pa mislite, da se je gospod Anton Žunič tako trudil, da je rabil tri leta, da ga je pripravil. Ne. Banka Slovenije ga je konec leta 2009 opozorila, da tega internega akta nima in da mora banka nemudoma sprejeti ta interni akt. In šele potem se je Anton Žunič zganil in spisal interni akt. Veste, kaj to pomeni po mnenju nekaterih pravnikov? Da glede na to, da tega internega akta v Factor banki ni bilo, uprava ni odškodninsko odgovorna, ker ni kršila internega akta. In gospod Anton Žunič je v Kabinetu predsednika Vlade. Gospod Anton Žunič je do konca, dokler je bil v Factor banki, razlagal, da so likvidnostna situacija in zadeve v Factor banki relativno normalne. Relativno normalne. Si predstavljate, da nekoga, ki ima tako zgrešen pogled na realnost ali pa tako zavaja, potem predsednik Vlade vzame v kabinet. In mene zanima, s čim je predsednika Vlade gospod Anton Žunič tako prepričal, da ga je vzel v kabinet po vseh zgodbah, ki so se v tej vladi zgodile? Kajti v zgodovini Slovenije, posebej po nastanku bančne luknje, ni bilo vlade, ki bi dala toliko drugih priložnosti bančnikom, ki so zakrivili bančno luknjo. Je ni vlade! Samo pri gospodu Cerarju je to možno. Pa se spomnite SDH, DUTB – na čelu je bil nekdo, ki je bil predsednik nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke v času, ko je nastala največja luknja. Ali pa na čelo SDH dati nekoga, ki je bil vodja kreditnega odbora v času, ko so sledile največje slabitve v Novi Ljubljanski banki. Kamorkoli se ozreš, potegne ta vlada oziroma predsednik Vlade nekoga iz bančnega sistema, ki je ustvarjal bančno luknjo. In sprašujem se, če je tisti padec pod mejo 100 tisoč brezposelnih pogojevan ravno s tem, da vsi tisti bančniki, ki bi morali biti danes brez službe, so pod to vlado dobili drugo priložnost in aktivno sodelujejo pri tej vladi. Kako naj posameznik verjame v iskrene namene te vlade, da bo res preganjala bančno kriminaliteto, če v svojih lastnih vrstah, v samo jedro, na najvišje mesto imenuje ljudi, ki so v bistvu neposredno odgovorni za nastajanje te bančne luknje. Ta vlada ima dvojno moralo, dvojne standarde in kar velja za druge, za to vlado očitno ne velja. Zdaj pa še glede rahlo neprimerne in neumestne opombe gospoda Klemenčiča v zvezi s spremembo Kazenskega zakonika oziroma kazenske zakonodaje. Dejal je: Šel sem gor zato, namreč na Islandijo, da bi preverili, ali so te rešitve med drugimi, ki smo jih predlagali že od aprila, jih lahko vidite tudi na naši spletni strani, in so sedaj v medresorskem usklajevanju; in ne vem, ali je kakšno mogoče kolega Logar prepisal iz tega ZKP, ker sedaj predlagate tudi spremembe ZKP. Kot da bi gospod Logar ali preiskovalna komisija tekmovala z gospodom Klemenčičem. Naj omenim, da je preiskovalna komisija zadnja, ki je bila ustanovljena na tem področju. Tožilstvo, policija, sodstvo že od nekdaj deluje na pregonu bančne kriminalitete. Gospod Klemenčič je že več kot dve leti na tem mestu in bi lahko kaj spremenil. Ta preiskovalna komisija je pa šele pred nekaj meseci dobila ustrezno dokumentacijo, ki jo je prej blokirala neka sodnica Deša Cener, ki ste ji pa vi v svojem vladnem mnenju dali prav, češ da treba je varovati človekove pravice kreditnih map in Zakon o parlamentarni preiskavi je neustaven. Spomnite se. Da ne bo nesporazumov, vi imate že od aprila to na spletni strani in mi smo verjetno kaj prepisali, po vašem mnenju. Tukaj imam dokument Analiza slovenske kazenske zakonodaje, ki je bil podlaga za delo preiskovalne komisije na tem kazenskem področju. Nosi datum 1. 3. 2016. 1. 3. 2016, je sestavni del poročila. To je bila prva zadeva, ko smo se usedli člani preiskovalne komisije, da smo preverili procesno zakonodajo; vi ste potrebovali dve leti, da ste se spravili na to. Mi smo to prvo zadevo preiskovali, datum 1. 3. 2016, tako da je na mestu vprašanje, ali ste vi morda prepisali kaj od tega, kar je preiskovalna komisija pripravila?! Hvala lepa.
Besedo ima ministrica, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj.
Lep dober večer tudi v mojem imenu! Kot veste, je služba, ki jo vodim, pristojna za koordinacijo evropske kohezijske politike in razvoja. In najprej nekaj besed o koheziji. Kohezija je bila in je vse prevečkrat talec raznoraznih razprav o tem, ali smo na tem področju uspešni. Zakaj začenjam s tem? Ker menim, da to ne bi smelo biti ključno vprašanje. Ključno vprašanje, ki si ga moramo vedno zastaviti, je namreč – kakšen je razvojni doprinos teh sredstev za Slovenijo? Ali jih usmerjamo pametno? Ali z njimi ustvarjamo dodano vrednost? In sicer ne glede na to, ali gre za gospodarstvo, za znanost, izobraževanje ali socialne zadeve. Nekateri moji predhodniki so dajali prednost črpanju. Moja smer je nesporno v dodani vrednosti in tudi zato trdno verjamem, da uvajamo zahtevnejše razvojne instrumente, saj so časi stoodstotnih subvencij minili. To si bomo morali priznati; pa ne le zato, ker je teh sredstev že sedaj manj in jih bo še manj ter bodo po letu 2023 praktično le povratna, ampak predvsem zato, ker nimajo smisla še posebej takrat, kadar govorimo o dodani vrednosti. In zato moramo narediti premike v glavah, zato vas dejansko vabim, da podprete to vlado pri usmeritvi v zeleno, kreativno in pametno rast. Da nas podprete pri naših naporih pri povezovanju gospodarstva, znanosti in izobraževanja. Da nas podprete pri tem, da z različnimi vladnimi resorji delujemo usklajeno in skupaj; da nas podprete pri tem, ko se borimo za to, da bo gospodarstvo vedelo, kaj lahko pričakuje od države; in da nas podprete, ko skupaj z vami spreminjamo Slovenijo na bolje. Ja, na bolje. To je bil naš cilj, ko smo prevzeli vodenje vlade. Naj mogoče spomnim, v kakšni kondiciji, kakšno je bilo področje evropske kohezijske politike, ko smo prevzeli ta mandat. Grozila nam je izguba sredstev. Po uspešnosti smo bili na 19. mestu med 28 državami. Z bruseljske blagajne smo morali v dveh letih, ko je bilo programsko obdobje v Slovenijo že mimo, pripeljati še 45 % celotnih sredstev. Programskih dokumentov, ki so bili nujno potrebni, kljub temu da se je formalno novo programsko obdobje že začelo, še ni bilo, bili so v začetni fazi. In kaj smo storili? Uspelo je, da smo iz proračuna v letu 2014 izplačali 834 milijonov evrov. V letu 2015 rekordnih 916 milijonov evrov, z napori vseh resorjev v okviru vlade. Z 19. mesta smo se uspeli prebiti na 4. mesto v Evropi. Z Evropsko komisijo smo dogovorili partnerski sporazum, tudi enotni Operativni program za obdobje 2014–2020, postavili smo normativni okvir. Torej delamo s polno paro. V juliju 2015 smo izdali prvo odločitev o finančni podpori. Do današnjega dne se jih je nabralo preko 780 milijonov oziroma skupaj 146. Upravičenci že prejemajo sredstva in tudi izplačila. Velike premike smo naredili tudi na področju evropskega teritorialnega sodelovanja, kjer so nam kar tri od štirih zunanjih meja, kjer so nam partnerji Avstrijci, Hrvati in Madžari zaupali, da vodimo in da smo organ upravljanja v čezmejnem sodelovanju. V transnacionalnih programih, ki jih tudi koordiniramo, je Slovenija po uspešnosti v tem trenutku ob boku Nemčije, Francije in Italije. Med izjemno uspešnimi projekti celotne vlade pa je gotovo tudi Strategija pametne specializacije, ki jo kot primer dobre prakse izpostavlja celo Evropska komisija. Na njeni osnovi v praksi spreminjamo način sodelovanja med resorji, s skupnimi razpisi in celovito podporo prednostnim področjem. In to je točno tisto, kar potrebuje in pričakuje slovensko gospodarstvo, ki se mora prav tako povezati. Le tako bomo vzpostavili in okrepili mreže vrednosti domá in se tudi mednarodno pozicionirali. In le na ta način bomo prisotni za mizo, za katero veliki razmišljajo o tem, kako in kam se bodo razvojno usmerili. Zdaj pa še nekaj na temo Strategija razvoja Slovenije, ki je bila tudi danes na začetku omenjena. Vlada se je ob začetku svojega mandata lotila priprave dolgoročne strategije razvoja države. V preučitvi stanja smo imeli dve možnosti, ali do konca leta 2015 pripravimo osveženi dokument po vzoru prejšnjih strategij. Praktično nadgradimo tisto, kar je bilo. Ali pa strateški načrt razvoja Slovenije resnično pripravimo na celovitih interdisciplinarnih strokovnih znanjih in potrebah. To bi zahtevalo drugačen proces, kjer vsebine pogledamo tako, kot v družbi tudi delujejo – interdisciplinarno in horizontalno; in ne silosno zaprte v različne podsisteme. To hkrati pomeni tudi dialog z več deležniki znotraj vlade, z zunanjimi partnerji, gospodarstvom, nevladnimi organizacijami, socialnimi partnerji. Takšen proces vključevanja širše javnosti – in to ne šele takrat, ko je v bistvu dokument že dokončan – zahteva čas. Odločili smo se za to drugo, težjo pot. Ustanovili smo več delovnih skupin. Na eni strani smo se lotili analiz in pregleda procesov izvajanja razvojnih in strateških usmeritev ter trenutnih dokumentov. Na drugi strani smo začeli s pogovori o prihodnosti Slovenije s prebivalci po vsej državi. Ugotovili smo, da strategija delovanja države ni dovolj. Slovenija potrebuje tudi dolgoročno usmeritev, svojo vizijo, ki jo bomo uresničevali vsi v Sloveniji. Vizija je pripravljena. Za njo so poskrbeli Slovenci, naši prebivalci. V proces smo vključili več 100 prebivalk in prebivalcev Slovenije, dejansko po vsej državi. In ravno v naslednjih tednih želimo to, kar je nastalo, to, kar so nam Slovenci, naši državljani, vi, državljanke in državljani, povedali, kako želite živeti v prihodnosti, predstaviti tudi vsem parlamentarnim strankam. Tole je odlična priložnost in res prosim, da nam to priložnost tudi omogočite. Hkrati s tem procesom pa nastaja tudi strategija, in sicer ne le kot dokument. V procesu njenega nastajanja vzpostavljamo in razvijamo kapacitete države, da strateško načrtuje in tudi učinkovito izvaja zastavljene usmeritve. Od besed je treba preiti tudi k dejanjem. Kdaj bomo strategijo dejansko tudi imeli? Pričakujemo, da bo luč sveta dosegla poleti 2017. Kaj nam bo prinesla? Temeljila bo na viziji, ki so jo oblikovali prebivalci celotne Slovenije. Predstavljala bo plod horizontalnega sodelovanja vladnih resorjev, upoštevala bo analize in mnenja domače ter mednarodne strokovne javnosti. V njeni pripravi bo sodelovala široka javnost, da bo odgovarjala na potrebe celotne družbe; in imela bo jasno določen okvir merjenja lastne uspešnosti. Skratka, imamo kaj pokazati. Verjamem, da znamo in zmoremo. Skupaj verjamemo, da gremo lahko uspešno naprej. Hvala.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar.
Hvala, predsedujoči. Bom zelo kratek, sem dolžan odgovor gospodu Gorenaku, ki je rekel, da lažem. Gospod Gorenak, eno je število zaposlenih v javnem sektorju kot celoti; drugo pa je število zaposlenih v državni upravi v ožjem delu, to so ministrstva in organi v sestavi. Verjamem, da mahate, ampak če mi rečete, da lažem, potem bom pojasnil. V mandatu te vlade se je v vladnih službah zmanjšalo devet zaposlenih; v civilnem delu, kamor sodijo vsa ministrstva, se je zmanjšalo za 17 zaposlenih in v skupnem delu državne uprave, za katero velja kadrovski načrt, se je zmanjšalo za 291 zaposlenih. V primerjavi z letom 2012 je skupno zmanjšanje v državni upravi 2 tisoč 781. In res je, v celotnem javnem sektorju se je število zaposlenih povečalo; v zdravstvu, da sedaj ne iščem številk, za 2 tisoč 100 in v šolstvu za tisoč 600 zaradi povečanega obsega storitev in povečanega števila uporabnikov storitev. To so dejstva in ta sem tudi vedno navajal. Vendar ločimo javni sektor, ministrstva in organe v sestavi; to je državna uprava, to je regulirano in to je pomembno. Uskladiva podatke.
Replika, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Glede na letnico najinega rojstva sem jaz prej vedel, kaj je državna pa kaj je javna uprava, kot vi. To morava vedeti. To, kar ste sedaj povedali, je pa točno. Tisto, kar ste včeraj govorili, je pa bilo netočno. Seveda. V javnem sektorju je bilo ob koncu prve Janševe vlade 155 tisoč ljudi, ob koncu njegove druge vlade je bilo 158 tisoč ljudi zaposlenih; konec avgusta, tako ste vi podpisali, jih je pa 160 tisoč 405. Se pravi, nekaj malega kot 3 tisoč več. Ampak dodatno od najinih včerajšnjih Odmevov si pa poglejte vaš spisek. Na vašem spisku, narejenem danes, je pa cel javni sektor na števili 173 tisoč 132. Pa da ne boste spet imeli replike, tukaj govorimo o številu zaposlenih, v tem dokumentu ste pa vi meni prikazali število zaposlenih po opravljenih urah. Sva uskladila? No, tako je. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravita naj se gospa Urška Ban in gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Dan, ki je bil poln očitkov o nedelu vlade, o njeni neučinkovitosti in slabih rezultatih ter o neizpolnjevanju koalicijske pogodbe, se počasi končuje. Z očitki, ki so namenjeni celotni vladi, se nikakor ne morem strinjati, saj so neutemeljeni. Njihovi rezultati dela kažejo drugačno, torej uspešno sliko. Ker so pred menoj kolegi iz Poslanske skupine Socialnih demokratov že veliko povedali o dosežkih naših treh ministrov, se bom sama osredotočila na delo naše ministrice dr. Anje Kopač Mrak; in sicer na področju invalidov in ranljivih skupin, ljudi iz socialnega roba. Tistih, ki so izgubili službo, ljudi, ki imajo težave z duševnim zdravjem, ki so težje zaposljivi oziroma nezaposljivi, so invalidi, starejši, migrantje, Romi in tako naprej. Kdo poskrbi za te osebe, ki še želijo delati in se vključiti v socialno sredino sebi enakih? Kdo jim omogoči, da se ponovno aktivirajo na trg dela in se počutijo spet koristne? To so socialna podjetja, katerim je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve postavilo temelje. V letih 2014 in 2015 je bilo ustanovljenih kar 49 socialnih podjetij, sedaj jih je kar 57 in vanje je vključenih skoraj 3 tisoč oseb, za katere skrbi 220 ljudi. Zakaj to razlagam? Zato, da spoznate, kako zelo pomembno je poskrbeti za tako ranljive skupine ljudi, ki potrebujejo pri delu dodatno pomoč in podporo ter se ponovno aktivirati. Njihovo življenje in kvaliteta njihovega življenja se izboljša, postanejo spet vredni, bolje se počutijo in njihovo življenje se velikokrat izboljša. Socialno podjetništvo je s 1. 1. 2015 prešlo na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo in upam, da bodo tudi oni poskrbeli za te ranljive skupine. Decembra 2014 smo sprejeli spremembe Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Ukrepi, kot so kvotni sistem, subvencioniranje plač invalidov, nagrada za preseganje kvote, plačilo prilagoditev delovnega mesta, podporno zaposlovanje in zaposlitvena rehabilitacija, pozitivno vplivajo na zaposlovanje invalidov. Leta 2015 se je zaposlilo 2 tisoč 817 invalidov, kar 59 % več kot leta 2008. Število brezposelnih invalidov ni naraščalo niti med krizo; še vedno narašča število invalidov, vključenih v različne storitve zaposlitvene rehabilitacije in programe v okviru Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Zelo pomemben dosežek je tudi sprememba Zakona o izenačevanju možnosti invalidov (ZIMI) iz leta 2014, ki omogoča uveljavljanje pravice do tehničnih pripomočkov in prilagoditve vozila ter pridobitev psa pomočnika. Izdanih je bilo že 2 tisoč 251 vrednotnic oziroma odobrenih tehničnih pripomočkov, ki so prvič v Sloveniji financirani s strani države. Za osebe z motnjami v duševnem razvoju, ki jih je kar nekaj na čakalni listi za vključitev v dnevne oblike varstva varstveno-delovnih centrov ministrstvo izvaja kar nekaj investicij za širitev kapacitet za nove vključitve; in sicer so se zaključila dela v novogradnje v VDC INCE Mengeš za 90 uporabnikov, začele pa so se dela novogradnje za potrebe VDC Nova Gorica, v izvajanju je tudi Center Obala Debeli Rtič za 39 oseb, kjer bo tudi dnevni center za tri oddelke posebnega programa vzgoje in izobraževanja za 15 otrok in tri stanovanjske skupine za 24 oseb z motnjami v duševnem razvoju. Naj se dotaknem še boja proti revščini starejših oseb. Ti so se odpovedali varstvenemu dodatku in denarni socialni pomoči zaradi zaznambe na nepremičnini in vračila denarne socialne pomoči. Naj vam povem, da je v pripravi sprememba Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki odpravlja zaznambo na nepremičninah v vrednosti 120 tisoč evrov in ukinja tudi vračilo denarne socialne pomoči. Zakon bo predvidoma na vladi konec novembra in upam, da ga bomo v tem državnem zboru vsi podprli. Naše ministrstvo je kljub fiskalnim omejitvam zagotovilo več kot 33 milijonov dodatnih sredstev za izboljšanje položaja družin in zagotovilo stoodstotno subvencijo za kosila oziroma topel obrok v šoli za učence iz družin prvega, drugega in tretjega dohodkovnega razreda. Dosežek je tudi, da kar 97 tisoč otrok v letošnjem letu prejema 10 % višji otroški dodatek; in sprejet je bil tudi Zakon o preprečevanju nasilja v družini, ki vsebuje ničelno toleranco nasilja nad otroki. Ker v dveh letih ni bilo mogoče še vsega postoriti, nas seveda čaka še kar nekaj dela, in sicer priprava pomembnega zakona o dolgotrajni oskrbi, ki se pripravlja skupaj z Ministrstvom za zdravje. Čaka pa nas tudi reorganizacija centrov za socialno delo, kjer bo večji poudarek na poenostavitvi upravnih postopkov in povečanju učinkovitosti dela. In naj mi potem še kdo reče, da si tako uspešni in delovni ministri prislužijo interpelacijo. Spoštovani, dovolite, da zaključim z besedami generala Rudolfa Maistra: Narod brez pokončnih ljudi je le krdelo. In v vladi so pokončni ljudje. Vsem želim še naprej uspešno delo! Hvala lepa.
Tišina, prosim. Besedo ima gospa Urška Ban. Pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in gospod Andrej Čuš.
Najlepša hvala za dano besedo. Želim pa vsem prisotnim v dvorani lep dober večer! Danes se vas je že veliko v tej dvorani spraševalo, ali ima ta današnja interpelacija kakšen smisel, je koristna, je potrebna ali nepotrebna. Jaz se s takšnimi vprašanji ne ukvarjam. Interpelacija je zame povsem legitimna pravica opozicije, jo spoštujem, kot je tudi naša pravica, pravica koalicije, da delo vlade na argumentiran način predstavi našim državljanom. In sama podpiram prav vsako razpravo, kjer lahko soočimo nekatera dejstva, poglede in ko lahko to podkrepimo tudi s številkami, z dejstvi, kar podatki prav gotovo so. In potem ima vsakdo možnost, da te številke preveri in na koncu tudi ugotovi, kdo je tisti, ki poskuša prikazovati situacijo drugačno, kot dejansko tudi je. In danes smo videli, da znamo tudi številke brati različno, vidimo jih različno in tudi interpretiramo jih različno. Sama bi se za začetek rada ustavila pri danes izrečenih besedah gospe poslanke o tem, kako ta vlada razpolaga z eno milijardo več prihodkov kot vlada v letu 2013 in kako iz te ene milijarde ni uspela narediti prav nič. Za začetek naj povem, da gospa poslanka vedno pove samo del o prihodkih, eno milijardo več; pozabi pa povedati, da je bil v letu 2013 primanjkljaj 1,5 milijarde evrov, se pravi milijardo in pol je znašal deficit državnega proračuna. Pozabi tudi povedati, da so se v letu 2013 zaradi visokega zadolževanja zvišale obresti za več kot 230 milijonov evrov. Na podlagi teh podatkov se hvaliti oziroma govoriti o gospodarski rasti, ki je bila takrat dosežena, zame to ni odgovorno, ni nek dosežek, ki bi ga izpostavljala. Pa se bom še malo ustavila pri teh prihodkih, ker na pamet veliko govorimo, eni milijardo več prihodkov, drugi milijardo in pol. V letu 2013 so skupni prihodki znašali 7 milijard 700 milijonov. V letu 2015 skupni prihodki 8 milijard 500. To zame ni ena milijarda, ampak je manj, precej manj. Če pa govorimo samo o davčnih prihodkih, v letu 2013 – 6 milijard 200, v letu 2015 – 7 milijard, potem v letu 2016 – 7 milijard 200. In tukaj je ta milijarda, se pravi ne skupnih prihodkov, davčnih prihodkov. Sem že povedala, treba je imeti v uvidu tudi to, da je takrat v letu 2013, in ko operiramo s prihodki, treba povedati tudi to, da je bil takrat naš primanjkljaj eno milijardo in pol, da so se zvišale obresti, kot sem rekla, za 230 milijonov. In prav v to pokrivanje teh primanjkljajev je šla praktično ta milijarda. Strinjam se, da se zdaj lahko pogovarjamo o tem, na račun česa je ta vlada v lanskem letu znižala proračunski primanjkljaj na 2,7 % BDP; in ga bo zniževala še v letih 2017 na 600 milijonov in v letu 2018 na 300 milijonov. Prav gotovo ga tudi znižuje na račun teh višjih prihodkov ter tudi s tem, da še vedno zadržuje rast prihodkov višjo od rasti odhodkov. Del tega, kar bi šlo sicer lahko za višjo javno porabo, za višje javne izdatke, nameni tudi pokrivanju teh rezultatov, ki so nastali pred letom 2014. In večkrat je bilo že povedano, kako je sedaj vse krasno, kako se cedita med in mleko, kako je bilo že rečeno. Jaz sem že pri proračunski obravnavi povedala, da pač jaz gledam na stvar nekoliko bolj realno. Še vedno ocenjujem, da realno gledano v primerjavi z letom 2008 še vedno nismo tam, kjer smo bili. In če pogledamo prihodke, v letu 2008 so skupni prihodki 8 milijard 500 milijonov, to raven prihodkov bomo predvideno dosegli v letu 2017. Tako je predvideno v proračunu. In zdaj ti višji prihodki ne grejo izključno na račun višjih davčnih prihodkov. Davčni prihodki so v letu 2008 znašali 7 milijard 685 milijonov, v letu 2017 so predvideni v višini 7 milijard 374 milijonov. Grejo pa v veliki meri na račun povečanja evropskih sredstev, ki so v letu 2008 znašali 363 milijonov in bodo po napovedih v proračunu v letu 2017 znašali 929 milijonov. Višino realizacije prihodkov iz leta 2008 bomo končno presegli šele v letu 2017. In kakšna je bila v letu 2008 zadolženost oziroma kakšen je bil naš dolg? Okoli 20 % ali točno 21,8 % BDP. Obresti so znašale okoli 400 milijonov oziroma natančno 326,2 milijona evrov. In kakšni so ti podatki za leto 2014, ko je nastopila z delom ta vlada? Obresti so znašale 1 milijardo 83 milijonov; dolg pa je bil 81 %. Torej ta dolg, o katerem danes veliko govorimo, ni nastal včeraj, ni nastal s to vlado, ni rezultat dela te vlade. Res pa je, da mora proračun, ki pa ga je pripravila ta vlada tudi za leto 2017 in 2018, upoštevajoč vse to, kar sem povedala, in upoštevajoč to, da imamo še vedno primanjkljaj v proračunu, da se moramo še vedno za ta primanjkljaj zadolževati, upoštevati neko dolgoročnost, mora biti zmeren, mora upoštevati tudi možnost nekih negativnih trendov gospodarske in finančne slike, globalno tudi v prihodnje. Vemo, da je Slovenija majhno odprto gospodarstvo in imajo raznovrstni negativni ter tudi pozitivni vplivi nanj lahko velik vpliv. Iz teh podatkov je pač razvidno, da znižujemo strukturni primanjkljaj. V lanskem letu smo z 2,7 BDP izšli iz postopka presežnega primanjkljaja. K rezultatu tega znižanja dolga je vsekakor pripomogel še tisti del veljavnih ukrepov iz varčevalnih ukrepov iz ZUJF, ki smo jih še podaljšali in jih še ne moremo sprostiti ravno zato, ker moramo ta večji del prihodkov namenjati v zniževanje primanjkljaja. Na drugi strani pa je bilo tudi veliko ukrepov danes že povedanih, ki tudi vplivajo in nekako podpirajo gospodarsko rast. Vlada konec koncev ustvarja institucionalne pogoje za razvoj gospodarstva, šolstva, infrastrukture in tako naprej. Lahko jih nekaj naštejem: vlada izvaja v letu 2015 sprejeti program internacionalizacije, zagotavlja varnost, spodbuja tuje investicije, izboljšuje poslovno okolje; kar nekaj zakonov smo sprejeli, ko smo odpravljali administrativne ovire, pa naj bo to na davčnem področju s kar nekaj paketi zakonov o davčnem postopku ter tudi z drugimi zakoni na drugih področjih. Zakaj je pomembno to, da je Slovenija izšla iz postopka presežnega primanjkljaja? Kot sem rekla, znižali smo ga lani na 2,7 % BDP in lani je bil prvič po letu 2008 v proračunu ustvarjen primarni presežek v višini 0,3 %. In izboljšanje stanja javnih financ je realno pričakovati tudi v letošnjem letu ter podatki iz sprejetih proračunov kažejo tudi na ta trend v letu 2017 in 2018. Zakaj je to dobro, zakaj je to pomembno? Prvič zato, ker s tem izboljšujemo kvaliteto javnih financ in ustvarjamo prostor za druge prioritete, kar se jasno vidi tudi iz proračuna za leto 2017. Namenjamo proračunska sredstva pomembnim področjem, kot so zdravje, infrastruktura, varnost, znanost, izobraževanje. To so ta področja, kamor lahko tudi del teh znižanih stroškov na račun obresti, ki so planirane tudi v letu 2017, v primerjavi z letom 2014, za 127 milijonov nižje. Drugič, zmanjšuje se pritisk na dolg in stroške zadolževanja, kar je predvsem pomembno tudi za naše prihodnje generacije. Tretjič, izboljšujemo ugled, položaj Slovenije, bonitetne ocene Slovenije na mednarodnih finančnih trgih. Posledično je tudi boljša dostopnost do financiranja za podjetja, gospodarstva in tudi naše državljane. S tem, ko smo izšli iz tega postopka čezmernega primanjkljaja, tudi ne tvegamo sankcij s strani Evropske unije v obliki denarnih kazni ter tudi dodatnih ukrepov, ki bi jih predpisala Evropska unija. S tem imamo tudi večjo suverenost. Ne morem mimo tega, da je za ta del zaslužna tudi ta vlada, saj konec koncev ta vlada vodi fiskalno politiko v naši državi, vodi javne finance in kar je zelo pomembno, kot sem že prej povedala tudi, ustvarja pogoje za razvoj institucionalnega okolja. Ta vlada vodi vzdržno politiko javnih financ, kar pomeni, da bremen tekoče porabe ne prenaša na naslednje in prihodnje generacije. Toliko o tem. Če zaključim še z dolgom, ki je bil tudi večkrat po tej razpravi omenjen. Ja, dolg je v lanskem letu dosegel tisto najvišjo točko – 83 % BDP. Jaz sem že prej povedala, da ni nastal od včeraj, ni nastal s to vlado. Ko gledamo na razloge, zaradi katerih se je dolg tudi po krizi še zviševal, je pomembno poudariti, da je večina tega dolga šla za zagotavljanje družbe s sorazmerno visoko stopnjo dohodkovne enakosti med prebivalci. Tudi dolg bomo postopno zmanjševali, zniževali; konec leta naj bi znašal 80 % BDP, potem v letu 2017 78 % in leta 2020 71 %. In glede na obsežno sanacijo bank, globoko gospodarsko krizo, negativne vplive tudi davčne reforme, sprejete v letu 2007, ki je k dolgu države tudi pomembno prispevala, to zniževanje dolga ne more iti čez noč. In vlada kljub vsem očitkom ves čas zagotavlja nemoteno financiranje državnega proračuna in aktivno upravlja s tem dolgom. Samo nekaj podatkov še navedem in bom potem zaključila; povprečni čas vezave dolga se je skoraj s šestih let, kot je bilo to v letu 2013, letos dvignil na osem let, s čimer se je zmanjšalo tveganje za refinanciranje dolga. Zahteven donos novoizdanega evrskega dolga bo letos predvidoma znašal 1,8 %, v primerjavi z letom 2013 je znašal več kot 4 %. In zaradi aktivnega upravljanja dolga so se znižali tudi stroški obresti, stroški servisiranja tega dolga, kot sem že prej povedala, v letu 2017 so nižji za slabih 130 milijonov glede na leto 2014. In tudi to so rezultati dela te vlade in tudi to so dobri rezultati, ki so pomembni tudi za naše državljane. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Pripravita se naj gospod Andrej Čuš in gospod Benedikt Kopmajer.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani predstavniki Vlade, lepo pozdravljeni! Nekako sem se že veselila, da bo predsednik Vlade tukaj prisoten, ker mi je v svojem uvodnem nagovoru dal toliko izhodišč za razpravo, da se bom morala malo omejiti, da ne bom predolga. Resnično obžalujem, da mi mogoče ne bo mogel dati kakšnega dodatnega odgovora. Na samem začetku je rekel, da današnja interpelacija ni potrebna. Jaz pa mislim, da je še kako ta interpelacija potrebna. Verjamem, da bo, karkoli že bo, prinesla določeno streznitev v vaši koalicijskih družini, v kateri vlada, kot je rekel poslanec Jurša, koalicijska ljubezen. Upam, da ta ljubezen ni preveč slepa. Preden nadaljujete s tem vašim sloganom – Gremo naprej, je pa vseeno prav, da resnično razmislite, kaj ste v teh dobrih dveh naredili. Kaj ste rekli, da boste naredili, pa niste naredili; in kaj sploh še nameravate do konca narediti. Zdaj pa poglejmo nekatera dejstva. Rečeno je bilo, da ste zagotovili politično stabilnost. Če samo pogledamo na včerajšnji dan, ko je ministrica za zdravje parafirala sporazum; in kot smo iz medijev izvedeli za odzive koalicijskih partnerjev, nekako težko sodimo o neki politični stabilnosti. Ampak verjamem, da državljani te stabilnosti ne čutijo. Predsednik vlade je uvodoma tudi rekel, kako ste prispevali k gospodarski rasti, pa so bile tukaj izpostavljene številne poti v tujino, številni obiski tukaj, v Sloveniji. Izpostavljena je bila celo javna uprava, ampak jaz moram žal povedati, da gospodarstveniki ne čutijo, da bi bila ta javna uprava resnično tako dober servis gospodarstvu, da bi pa pomagala k spodbujanju gospodarske rasti. Če pa mi pogledamo, kaj je dejansko gospodarsko rast generiralo, pa vidimo za leto 2015, ko je bila 2,3-odstotna, da so za 1,1 % zaslužni izvozniki. To so uspešna slovenska podjetja, ki so uspešna deloma tudi na račun tega, da gre našim glavnim pogodbenim oziroma partnericam Nemčiji in Italiji dobro in da lahko izvažajo. Ampak kaj pa dela ta vlada? Ta vlada pa udari ravno po tistih, ki so najbolj zaslužni za to gospodarsko rast. Kako pa udarjate po njih? Tako, da jih dodatno obremenjujete. Dvignili ste jim davek na dobiček, zabetonirali ste DDV, ki je prizadel vse državljanke in državljane Republike Slovenije. Uvedli ste davčne blagajne, ki so prizadele manjša podjetja, obeta se tudi nepremičninski davek, ki bo imel tudi posledice na gospodarstvo. Ampak kakorkoli v skladu z vašim sloganom greste naprej in spet si lahko verjetno gospodarstvo bolj obeta dodatne obremenitve kot pa razbremenitve. Naj še spomnim, kako deluje ta vlada. Pred poletjem so Ekonomsko-socialni svet zapustili delodajalci. Zakaj so to naredili? Ker delujete po principu, da pripravite nek zakon; ko ga imate že tako rekoč pripravljenega do finese, potem greste do delodajalcev, do teh vaših socialnih partnerjev, s katerimi bi morali to usklajevati, in jim ga malo pokažete. Ampak Ekonomsko-socialni svet ni namenjen temu, vsaj v preteklih vladah. Vlada Janeza Janše ni funkcionirala na takšen način, ampak nič za to, gremo naprej in so seveda šli tudi naprej od tega. Predsednik vlade je uvodoma tudi dajal, da se politika več ne vmešava v podjetja in da ste na delovna mesta postavili strokovnjake. Jaz bi vprašala predsednika Vlade, če misli, da mu državljanke in državljani Republike Slovenije verjamejo. Verjamem, da zelo hitro pozabljajo, ampak toliko kadrovanj, kot jih pa je naredila ta vlada, in toliko spodrsljajev na tem področju s tako imenovanimi strokovnjaki, pa mislim, da si ni privoščil še nihče. Pa bom spomnila na eno zadevo. Gospod Dragonja kot državni sekretar na Ministrstvu za finance je na eni izmed sej odbora v Državnem zboru javno priznal, da se je vmešaval v postopke na DUTB za eno konkretno podjetje, šlo je za podjetje Sava. Ne vem, kako se lahko sploh kaj takega izjavi s strani predsednika Vlade. V letu 2015 se je iz Slovenije izselilo okoli 15 tisoč ljudi. Četrtina od teh jih je šla v Avstrijo. Jaz verjamem, da Ministrstvo za delo vodi aktivno politiko zaposlovanja, ampak mene pa izjemno skrbi ta aktivna politika zaposlovanja kadrov SD na organe, ki so v sestavi Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Pa veste, kdaj me je to začelo resnično skrbeti? Ko so se začele kazati posledice takšnega političnega kadrovanja na strokovna delovna mesta. Pa naj izpostavim primer koroških dečkov. Oseba, ki je naredila ključno napako na enem izmed centrov za socialno delo, je bila politično nastavljena. Je bil vidni predstavnik stranke Socialnih demokratov. In storil je napako, ki je imela izjemno krute posledice. In takšnih kadrovanj glede na informacije, ki jih prejemajo, je ogromno. Če pogledamo, kaj vse je ta ministrica obljubljala, ki ji je predsednik Vlade dal pred prejšnjo interpelacijo podporo, seveda z nekim pozitivnim razmišljanjem, da bo do konca leta pripravila vso potrebno zakonodajo, ki jo že tako pripravlja. Verjetno je v tem okviru mislil tudi na reorganizacijo centrov za socialno delo, ampak jaz se bojim ene stvari. Prejšnji teden sem v ustnem poslanskem vprašanju spraševala, kdaj lahko to reorganizacijo končno pričakujemo. Zadnji odgovor je bil, da do konca mandata te vlade. In če je konec mandata konec leta, potem v redu, potem je ministrica izpolnila pričakovanja, če bo do takrat to naredila. Sicer pa ne vem, kako ji bo lahko predsednik Vlade zaupal tudi v prihodnje. Če še pogledamo nekatere dobre projekte taiste ministrice, s katerimi ste vi tako veselo šli naprej, naj spomnim, vsi – to pa je res – so bili pa zelo piarovsko podprti, kako tudi ne bi bili, saj ministrstvo zelo pogosto objavlja razne razpise za promocijo in za komuniciranje z javnostjo. To je odpis dolgov. Obljubljali ste, da boste s tem pomagali stotisočem državljankam in državljanom Republike Slovenije. Koliko ste jim res? Tri tisoč 605 ljudem. Poglejmo vrednotnice. Več stroškov je z njimi, kot pa se dejansko v pokojninsko in zdravstveno blagajno z njimi dobi. Pa še ena stvar. Koliko so do sedaj študentje pridelali s tem, ko se jim zdaj na nek način šteje delovna doba? Koliko te delovne dobe so v tem času pridobili? Mogoče predsednik Vlade ve ta podatek, mi ga bo v nadaljevanju tudi povedal. Ampak vi seveda greste z vašim sloganom – Gre se naprej. Ne glede na to, da se pokažejo rezultati, ki jim ne morete oporekati, vi seveda greste naprej. Še ena stvar, dvig mednarodnega ugleda. S čim ste dvignili mednarodni ugled Republike Slovenije? S kandidaturami za Združene narode ali za sodnico na Evropskem sodišču za človekove pravice? A na tak način dvigujete mednarodni ugled?! Izpostavljeno je bilo tudi, da krepite dialog z regijami in upoštevate posebnosti regij. Že ogromnokrat sem tukaj izpostavila Haloze. In vsi seveda se strinjate, da je pa res treba Halozam pomagati. Ko smo sprejemali proračun, smo predlagali amandma za Haloze. In veste, kaj ste vi kot vlada napisali v to obrazložitev? Pisali ste mi o zakonu o pomurski regiji. Če se spomnim nekih fotografij, kar nekaj predstavnikov Vlade je bilo v Halozah. Jaz res ne vem, od kdaj smo mi na tistem koncu v Pomurju. Kje je zdaj težava te vlade? To je bila obrazložitev vlade na amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Kje je težava, v geografiji ali v ljudeh, ki jih imate zaposlene? Verjetno tudi za to odgovarja predsednik Vlade, ampak vi greste naprej. Veste, državljanke in državljani se že malo bojijo, kam vi greste naprej. Pri sprejemanju proračuna; na dan sprejetja opozorilo Evropske komisije, da proračun ni v skladu s pravili Evropske skupnosti. Ampak ne; pa da ne govorimo o tem, da je neusklajen, odprte fronte s sindikati, o 300 milijonih, za katere ne vedo, kje so. Ampak ne, vi greste spet naprej. Saj jaz verjamem vašemu sloganu, res, danes sem ga nekako začutila. Res delujete na ta način. In ste šli naprej. Ste rekli, nič, gremo naprej, mi potrdimo proračuna za leti 2017 in 2018. Zaključni račun 2015, delo vaše vlade, Računsko sodišče je malo v dilemi, saj na koncu se ugotovi, da sami niti ne veste, kaj sploh imate od osnovnih sredstev. Ampak ne glede na mnenje Računskega sodišča vi spet greste naprej. Tudi to, da vlada ne spoštuje tega, kar sprejmemo mi v Državnem zboru. Lansko poletje smo sprejemali Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Pri tretji obravnavi je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predlagala amandma, da skupni stroški upravljanja ne presegajo 0,5 % povprečne vrednosti vrednostnega papirja. Strinjali ste se s tem, poslanci ste amandma podprli in zakon je bil s tem amandmajem sprejet; kar pomeni, da zakon velja in vlada ga mora spoštovati. Ampak tukaj se najde nekdanji minister za finance, ki v odgovoru na poslansko vprašanje lepo napiše, da se od tega člena oni ograjujejo, ker ga je predlagala opozicija in se vlada z njimi ni strinjala. Državni zbor je tisti, ki je zakon sprejel. In vi bi ga morali spoštovati. Ampak vi veselo spet greste naprej, ne glede na to, kaj zakonodajna veja oblasti sprejme; in ne spoštujete. Zaradi tega imamo potem razne popravke v obliki avtentične razlage in podobno. Jaz se resnično bojim, kaj bo ostalo za vami, če boste vi šli naprej po tej smeri, po kateri greste. Kar pa me resnično skrbi, dosti stvari se je danes tukaj izpostavljalo, med drugim tudi ranljive skupine. Ampak ali veste, katere so največje ranljive skupine v Republiki Sloveniji? V prvi vrsti tisti, ki delajo in s plačo, ki jo dobijo, ne morejo preživeti. Po drugi strani pa tisti, ki so delali skoraj 40 let ali pa 40 let in več ter s tisto pokojnino, ki jo dobijo, ne morejo preživeti. Mogoče bi se bilo treba malo bolj boriti za te ranljive skupine. In še ena stvar mi je res zabavna, Socialni demokrati imajo radi piar zadeve. Oni so bili tisti, ki so uvedli zaznam na nepremičnine. Sedaj s ponosom razglašajo – sedaj bomo pa to umaknili. Povejte, dali smo, narobe smo naredili in bomo to popravili. Ne piar zgodbe obračati v čisto drugo smer. Spoštovana vlada, vprašajte se, v katero smer greste in če je res pametno, da greste v tisto smer naprej. Hvala.
Besedo ima gospod Andrej Čuš. Pripravita naj se gospod Benedikt Kopmajer in gospod Danilo Anton Ranc.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Moram povedati, da je po 13 urah in pol čakanja ter okoli 10 ur sedenja v klopeh prav velika čast, da lahko sploh razpravljam in povem, kar si mislim; pa to ne leti sedaj na vas, ampak je splošna opazka. Bi pa želel začeti to razpravo s tremi točkami, kjer se ne strinjam s predstavniki koalicije, pa jim ne zamerim tako veliko. Prva je ta, kar je povedal gospod Radič, da je Slovenija postala pod to vlado država, ki spada med 10 najbolj miroljubnih držav na svetu; torej peace. Če želi vlada Mira Cerarja do konca mandata izpolniti čarobni trikotnik – peace, ljubav, bog –, mora v naslednjem letu poskrbeti za dovolj ljubezni. Verjamem pa, da pa bo na koncu ljudstvo poskrbelo, da vam bo reklo Bok in vas poslalo na smetišče zgodovine. Torej peace, ljubav, bog. Mislim, da je trikotnik kar dobro na poti. Po drugi strani, kar sem povedal kot drugo točko, se zahvaljujem, da kljub temu, da sem najmlajši poslanec Državnega zbora, ste me s spominom vrnili v osnovnošolske klopi, ko smo namreč tekmovali pa delali bralno značko. Sicer je bilo kar nekaj razprav zelo na nivoju, izpostavil bi predvsem gospo Ban, gospoda Ferlugo ter gospoda Verbiča, ki sta razpravljala z argumenti; vse drugo pa so bile bralne vaje za bralno značko v tem državnem zboru. In kje je avtonomija poslanca?! Kot tretje pa bi tudi povedal, da je kar malo nesprejemljivo, da na dan interpelacije Vlade Republike Slovenije pride predsednik Vlade Miro Cerar z nekimi novimi moralnimi standardi in parkira svojega beemveja pred vhodom v parlament ter pokaže državljankam in državljanom, kdo ima več. Vemo česa, pa pustimo to. Zamerim tudi zato, ker sem se danes želel slikati za spletno stran, pa se ne morem, ker s takim avtom se jaz ne bom slikal, ampak pustimo to. Gremo pa na vsebinsko točko, ki jo pa tej vladi zamerim, pa mogoče ne samo vladi, ampak tudi komu drugemu. Slovenija je članica Evropske unije. Verjetno se vsi tukaj prisotni strinjamo, da je projekt Evropske unije in evropskega povezovanja ter sodelovanja vsekakor na mestu. Boljše, da smo v Evropi, kot pa da bi danes ali jutri tiskali tolarje, se nekako sklicevali na neko suverenost in zapirali meje. Po moji oceni, ko so se evropski voditelji leta 1957 pogovarjali o združevanju Evrope in nekih evropskih vrednotah, so mislili predvsem na več gospodarskega sodelovanja, povezovanja z drugimi celinami; ne pa faliranih multikulti eksperimentov, katerim smo priča zadnjih nekaj mesecev. Spoštovani kolegice in kolegi, pod ta faliran multikulti eksperiment spadate tudi vi, saj ste vse skozi zagovarjali migrantske kvote, ne vem kaj vse. Jaz tukaj pravim, da v bistvu celo Evropska ljudska stranka in tudi Evropski socialisti so del problema in ne rešitve; so nekako pozabili na evropske vrednote in tudi na evropski duh. Kje je bil naš zunanji minister gospod Erjavec, ko je naš severni sosed, zunanji minister gospod Kurz predlagal, da se prekine pogajanja s Turčijo za vstop v Evropsko unijo. Nihče od 27 drugih članic ni imel nečesa, da bi povedal, kar jim gre. Vsi smo se usedli in smo rekli – kakor rečeta mama Merklova in gospod Juncker, tako bo. In to je problem. Danes v Evropi nimamo močnih suverenih držav in močnih suverenih vlad ter parlamentov, ki bi se upali upreti Bruslju. Da ne govorim, da tudi zamerim gospodu Cerarju to, da je bila pred desetimi dnevi v Slovenijo izgnana nacistka, javno deklarirana nacistka, ki je javno govorila, da priznava tretji rajh in nič drugega; ampak Slovenija jo je sprejela. Verjetno bomo tudi za njo poskrbeli. Jaz pravim, da je treba prvo poskrbeti za lastne državljanke in državljane. Tukaj je seveda vsekakor na mestu vprašanje, kolegice in kolegi, do kdaj bomo hlapci Merklove in Junckerja? Do kdaj? Ali se bomo enkrat postavili za sebe in povedali. Te dni se veliko govori tudi o Rudolfu Maistru. Včeraj sem se udeležil državne proslave v Dornavi. Žal kot edini poslanec Državnega zbora, ampak pustimo to. On je osvobodil Štajersko, priključil Štajersko Sloveniji. Ko pa se danes pogovarjam s svojimi sovrstniki na Štajerskem, pa vsi rečejo, da mu zamerijo, da bi vsi raje živeli v Avstriji. Pa verjamem, da to tudi marsikateri poslanec doživi, ko gre po terenu in se udejstvuje v poslanskih pisarnah. Spoštovani gospod Trstenjak je tudi sam rekel: »Slovenci moramo biti enakopravni vsem drugim evropskim narodom. Nehajmo biti kalimeroti.« Mislim, da sem s tem povedal, kaj si mislim o naši zunanji politiki in tudi politiki Slovenije do Evropske unije. Bi pa mogoče kot zadnjo točko izpostavil predlog dvojne obdavčitve interneta. Predlagam vam, da na Ministrstvu za kulturo ali pa kot vlada predlagate davek na neumnost. Jaz sem prepričan, da bomo proračun hitro napolnili. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer. Pripravita naj se gospod Danilo Anton Ranc in gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem ob tej pozni uri! Čeprav smo danes že slišali veliko kritike, pa moramo ugotoviti, da interpelacija zoper posameznega ministra oziroma vlado ni nujno nekaj negativnega. Pozitivna je v toliko, da si lahko iz oči v oči povemo in izmenjamo naše poglede na aktualno stanje v državi. Pa pojdimo od splošnega h konkretnemu, na dejstva. Vprašal se bom, kako občutimo delo vlade na Koroškem? Da dela vlada s polno paro, kot je dejala kolegica Sluga, je res in to se pozna tudi na Koroškem. Dovolite, da vam nanizam nekaj aktivnosti in rezultatov, ki se dotikajo vseh ministrstev, pa bom omenil le nekatere. Sanacija državnih cest. Sem spada redno vzdrževanje, krpanje, sanacija poškodovanih vozišč. Po podatkih koncesionarja, ki upravlja s cestami na Koroškem, je bilo v letu 2014 to izvedeno v vrednosti 2 milijona 700 tisoč evrov, v 2015 v vrednosti 3 milijone 800 tisoč, za 2016, ker leto še ni končano, pa še ni podatka. Ravnokar se je začela investicija v nov most čez reko Dravo v Vuhredu, ki je tudi vreden več kot 2 milijona evrov. Uspešno so zaključeni skoraj vsi projekti čiščenja odpadnih voda. Začel se je evropski projekt Oskrbe s pitno vodo v zgornji Dravski dolini v vrednosti 50 milijonov evrov. To je projekt, ki poteka od Dravograda do Podvelke. Potem državne nepremičnine, tu mislim na nekdanje stražnice in druge objekte, so bile uspešno dodeljene v last oziroma v upravljanje lokalnim skupnostim, kjer razvijajo društveno ali gospodarsko dejavnost. Da ne omenjam splošne bolnišnice v Slovenj Gradcu, kjer je bila večja obnova in tudi del novogradnje; potem srednješolskega centra Ravne, pravzaprav oba – Ravne in Slovenj Gradec; potem nova glasbena šola v Slovenj Gradcu. Naslednje, napravljeni so sméli koraki tudi na projektu severnega dela tretje razvojne osi, ki je za nas, Korošce, in za naše gospodarstvo izjemno pomembna. Kar nekaj desetin milijonov evrov prihaja na Koroško in s tem smo mi seveda zadovoljni. Moram pa omeniti tudi sodelovanje Urada za Slovence v zamejstvu in po svetu, katerega delovanje je še kako občutiti med društvi in združenji Slovencev na avstrijskem Koroškem, le nekaj kilometrov od nas, s čimer so izredno zadovoljni. Sodelovanje v kulturno-gospodarskih projektih, na primer Dežela pod Peco ali Petzenland, kjer sodelujejo občine tostran ter onstran meje, in še bi lahko našteval pa so le nadgradnja. Mimogrede, minister Žmavc je ravno danes odprl Slovenski knjižni center v Celovcu. Če strnem oziroma zaključim; vlada je uspešna. Pričakujem pa, da bo do konca mandata zmogla tudi razvojno-reformni preboj na ključnih področij pri investicijah, strukturnih načrtih, zdravstvu, transformaciji gospodarstva in demografskih zadevah. Tako mi občutimo delo te vlade na Koroškem. Kako pa jaz razumem današnjo interpelacijo? Pozitivno je, da je vsaj delno vsebinska in ni zgolj obtoževalna o komunistih in udbovcih, čeprav je tudi prej zašla na to področje. Kljub temu pa se mi zdi, da po nekaterih razpravah občasno začutim, kot da ne živimo v isti državi. Interpelacijo bi umestil tudi v kontekst notranje dinamike v Slovenski demokratski stranki. Interpelacije oziroma sklepa, ki je pripravljen, da se sprejme ali zavrne, ne bom podprl. Hvala.
Besedo ima minister za kulturo gospod Anton Peršak.
Hvala. Gospodu Čušu in vsem ostalim zaskrbljencem bi rad povedal samo to, da ne načrtujemo nobenega davka na internet; razmišljamo samo o posebnem prispevku za tiste lastnike platform, ki objavljajo nesporno medijske vsebine, avdiovizualne vsebine in oglašujejo gospodarske družbe in tako naprej, ker pač pomenijo nelojalno konkurenco pravim medijem. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Pripravita naj se gospoda Marijan Pojbič in Janko Veber.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrski ekipi ter kolegicam in kolegom! Jaz bom malo drugače začel, pa ne bi bil ravno tako navdušen nad temi interpelacijami. V preteklosti naj bi jih bilo kar 40, od tega samo dve uspešni. Jaz bi lahko rekel, da živimo v nekem interpelacijskem cunamiju. Lahko bi rekli, da mogoče postaja to neka nova športna disciplina slovenske opozicije ali pa se mogoče kdo želi vpisati v kakšno knjigo rekordov. Priznavam pa tudi legitimnost opozicije do te interpelacije, mislim, da gre v tem primeru predvsem za ponavljanje enih in istih kritik, ki pa ne upoštevajo doseženih rezultatov vlade. Ne bi sešteval časa, ur in minut, ki jih tukaj potratimo; bolje bi bilo, da bi jih porabili za sprejetje kakšnega boljšega zakona ali pa se mogoče posvetili kakšni gospodarski temi v tem parlamentu. Seveda pa bom ocenil danes tudi vlado kot celoto, ne bom toliko govoril o posameznih ministrih, ker mislim, da vlada deluje dobro. Ugotavljam, da gre v bistvu za nek projekten pristop k vodenju vlade, in temu ustrezni so tudi rezultati. Prej smo slišali mnogo številk, jih ne bi ponavljal, najpomembnejša je gospodarska rast – 2,7 %, znižanje primanjkljaja s 5 na 2,9; brezposelnost je padla pod 100 tisoč in smo jo zmanjšali za kar 16 tisoč brezposelnih. Kako smo prišli do teh rezultatov? Odgovor je timsko in projektno vodenje vlade po načelih projektnega menedžmenta. In tu bi navedel en primer dobre prakse, mogoče Zakon o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije. V tem primeru so premier Cerar, minister Počivalšek in minister Židan prepoznali gozdove kot naravni vir. In tako sta ministrstvi za kmetijstvo in gospodarstvo pripravili zakona, ki smo ga tudi v Državnem zboru sprejeli. Ta zakon je prinesel neko novo vsebinsko prakso in povezal ministrstvi za gospodarstvo in kmetijstvo ter panogi na tem področju, ki sta vezani na gozdarstvo, lesno industrijo. To je primer dobre prakse ministra Počivalška in ministra Židana, ki sta povezala dve panogi po vertikali, od hloda do izdelkov z visoko dodano vrednostjo, v gozdno-lesno verigo za proizvodnjo izdelkov z visoko dodano vrednostjo. V zakonu so se vzpostavili tudi pogoji za učinkovito gospodarjenje z gozdovi, kar bo preprečilo izvoz lesa brez dodane vrednosti. Predsednik Vlade dr. Miro Cerar in tudi minister Počivalšek sta prepoznala prednost sektorskega pristopa k lesni industriji, ki ga do zdaj ni bilo. Ta je nekoč zaposlovala kar 50 tisoč delavcev, celo 70 tisoč skupaj s trgovskimi firmami; danes pa komaj 10 tisoč. Zaradi zapostavljanja lesne industrije sta predlagala ustanovitev direktorata za lesno industrijo, katerega naloga je vzpostavitev pogojev gospodarskega okolja za razvoj lesne industrije in za vzpostavljaje vertikalnih povezav v gozdno-lesni verigi za vzpostavitev zelenih delovni mest. Direktorat za lesno industrijo in direktorat za gozdarstvo skupaj vzpostavljata lesno verigo in pogoje za povezovanje obeh dejavnosti. Cilj je, da lesarstvo postaja najhitreje rastoča panoga v Sloveniji. To navajam kot primer projektnega pristopa, sprejetje nekega zakona, ki nam bo na dolgi rok dal velike in dobre rezultate. Da se dotaknem še infrastrukture. Tudi tukaj mislim, da sta vlada in ministrstvo prepoznala, da infrastrukturni projekti imajo multiplikativne učinke na gospodarsko rast. Kljub strogim fiskalnim okvirjem je vlada namenila letos več sredstev in jih povečala iz prejšnjih 10 na kar 100 milijonov v letošnjem letu. Prav tako se bom dotaknil projekta tretje razvojne osi. Ta se je vlekel kot jara kača in obljube vlad so se vrstile vse od leta 2000 dalje. Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, minister Gašperšič sta prišla od besed k dejanjem in prvič po 15 letih lahko govorimo o konkretnih potezah na tretji razvojni osi. Tako se bo v letu 2017 začel odkup zemljišč, projektiranje na odseku Slovenj Gradca do Velenja in pričetek gradbenih del v letu 2018. Prav tako famozen drugi tir, podobna zgodba. Vse do sedanje vlade so obljubljale gradnjo, obljubljale pričetek, ki ga nikoli ni bilo. V tem mandatu se je to zgodilo. S pričetkom izgradnje izvlečnega tira lahko govorimo že o pričetku izgradnje tega famoznega projekta. Izdano je gradbeno dovoljenje. Torej vlada je prva, ki je pričela z izgraditvijo tega projekta. In če zaključim, predsednik Vlade dr. Miro Cerar in vlada, mi rečemo na Koroškem, sta podedovala zafurano in zapufano kmetijo, če govorimo o prispodobi. Država v krizi, negativna gospodarsko rast, velika brezposelnost, politična nestabilnost, velika zadolženost. In po domače, kot rečemo Korošci, skupaj smo stopili, zadeve začeli reševati in pod vodstvom dr. Mira Cerarja so rezultati očitni. In mislim, da ravno ti pozitivni rezultati prinašajo nek nemir v opozicijo, ki teh pozitivnih premikov ne prepozna. Še enkrat poudarjam, interpelacija je legitimna, vendar tudi v tem primeru ne argumentirana. Če zaključim, država Slovenija pod vodstvom te vlade v vseh pogledih vse bolj napreduje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravita naj se gospod Janko Veber in minister za infrastrukturo.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej moram omeniti gospoda Kopmajerja in povedati, da sem dobil sporočilo s Koroške in mu pošiljajo pozdrav s Koroške, kjer so zapisali: Za Koroško ta vlada ni storila nič. To so zapisali vaši kolegi s Koroške, gospod Kopmajer. [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina. Velja za vse strani tišina.
Naslednja stvar, ki se mi zdi izjemno pomembna, je tudi to, da so predstavniki Desusa povedali, da Slovenska demokratska stranka z interpelacijami onemogoča delo vlade. In jih vprašam, ali so v tem mandatu sploh kaj delali? Potem bom obrazložil, zakaj sem to vprašal. In še naslednja stvar, na katero se moram odzvati, ki je neokusna, nedopustna, skrajno nesramna in ponižujoča za slovensko ljudstvo. Eden izmed članov Stranke modernega centra si je dovolil povedati naslednje, citiram: »Pa smo šli pogledat, to bi bilo na Slovenčka zelo dosti.« Na Slovenčka zelo dosti. To je povedal gospod Dušan Radič, ki je za Murski val 30. 5. 2014 – in sedaj je poslanec Stranke modernega centra – povedal naslednje: »Inteligentni ljudje bežijo od politike. V Sloveniji pa nam je vsem jasno, ꞌšto idejo v politiko.« Upam, da ste v narečju razumeli, kaj človek, ki sedi v vaši poslanski skupini, govori. Ali lahko nekdo sedi v slovenskem parlamentu in tako ponižujoče govori o slovenskem narodu, o slovenskem ljudstvu, ki je predstavnik slovenskega naroda in ljudstva?! Da govori – Slovenčka; nesramno, neokusno, skrajno nedopustno. Resnično vam to moram povedati, jaz imam zelo malo časa, mi je zelo žal, sicer bi bil danes bistveno daljši. In nadaljujem z naslednjim pomembnim mojim pogledom na to, zakaj je Slovenska demokratska stranka vložila interpelacijo proti vladi. In vas vse, ki sedite v parlamentu, sprašujem, kaj bi naredili, ko bi po mesecu dni nočnih, nedeljskih, prazničnih prišli domov z minimalno plačo 600 evrov ali pa še manj. Kako bi se počutili? Ali kako bi se počutil, ko bi mesec prišel okrog in bi dobili 220, 250, 280, 300, 400 ali 500 evrov pokojnine? In vi tukaj govorite velike besede, kaj ste vse naredili za slovensko ljudstvo, slovenski narod. Jaz vam povem zdajle to, kar sem vam zdajle povedal, da 30 ali več procentov ljudi živi na pragu revščine. To ste naredili. Da vam ni nerodno in da vas ni sram. In da nadaljujem, kaj je povedal Milan Balažic, nekdanji veleposlanik. Bom najprej prebral njegov citat, v kolumni je torej zapisal naslednje besede: »Prvi človek Slovenije govori, kot da je nesposoben, se obnaša kot nesposoben in deluje kot nesposoben. Ne dopustite se prevarati, Cerar je nesposoben.« Gospod Balažic. Njegove besede sem citiral. In za konec, ker imam malo časa. Moja draga mama, ki praznuje za božič 82. rojstni dan, me je prosila, da v tem državnem zboru v njenem imenu povem nekaj besed. Dala mi je kuverto, zraven tudi sosedi Marija in Emilija. Od svoje pokojnine so darovale Vladi Republike Slovenije in Miru Cerarju: moja mama ima 470 evrov pokojnine – 2,7 evra, ko gre za 0,6 % uskladitve; potem Marija, ki ima 270 evrov – 1,50 evra, in Emilija, ki ima 278 evrov – enako, 1,50 evra. In poklanjajo Vladi Republike Slovenije 5,70 evra. Odpovedale so se mesečni uskladitvi pokojnine, s tem želijo Miru Cerarju ter vsem v koaliciji in vladi, ki tukaj sedite, povedati, kakšna je vaša skrb za tiste najbolj ranljive skupine v naši družbi. In kaj mi je še povedala in me prosila, da povem? Bog ne daj, da bi se na ta sredstva še prilepil kak stric iz ozadja, da ne bi od teh sredstev slučajno vlada posredovala kakšnemu Zemljariču, Kučanu in tako dalje, kakih 30 % od teh sredstev. Me je posebej opozorila na to, da opozorim vlado. In to v tem trenutku prenesem in dam na mizo, kjer sedi predsednik Vlade Republike Slovenije.
Gospod Pojbič, s tem ste najverjetneje zaključili svojo razpravo. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se minister Gašperšič in gospod mag. Branislav Rajić. Gospod Veber, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Mislim, da je mogoče prav, da v svojem uvodnem delu najprej opozorim, da verjetno ne bi bilo potrebne današnje seje, ki je namenjena interpelaciji celotne vlade, če se ne bi sprejemali ukrepi, ki jih je predlagal tudi sam predlagatelj te interpelacije ali pa si jih je pravzaprav želel, da jih sprejmemo v Sloveniji. V mislih imam sprejetje fiskalnega pravila, tudi sprejetje Slovenskega državnega holdinga kot upravljavca naše skupne lastnine in uzakonitev slabe banke, ki naj bi reševala slabo stanje v naših bankah. S tem, ko so se ti ukrepi sprejeli, so se podaljšali vsi ti krizni ukrepi; in to je tisto, kar se odraža tudi na položaju ljudi. Če bi se morali danes o čem pogovarjati, bi se morali pogovarjati prav o oceni teh ukrepov. Verjetno bi bilo zelo smiselno, da vsi, opozicija in koalicija, poskušamo poiskati učinkovitejše rešitve od teh, katerim smo priča, in so predlog predlagatelja današnje interpelacije. In s tem bi zagotovo dobili jasnejši odgovor, kaj je treba narediti v Sloveniji, da bo revščine manj. Dobili bi jasnejši odgovor, kaj je treba narediti, da bomo lahko več mladih zaposlili. Danes smo že kar veliko polemizirali o tem, da jih je skoraj 50 tisoč uspelo dobiti zaposlitev, ampak je to daleč od tistega, kar bi se dejansko moralo v Sloveniji zgoditi, če želimo, da bomo tudi čez 20, 30 let govorili o tem, da to ni izgubljena generacija; ampak da je to generacija, za katero smo naredili vse, da bo lahko prejemala tudi pokojnine. V sklopu tega želim opozoriti na to, da bi bil resnično zelo zadovoljen, če bi danes glasovali o sklepu, da s tem našim skupnim premoženjem oziroma našo skupno lastnino, ki jo imamo v podjetjih, gospodarimo in upravljamo z njo na način, da bo zagotavljala dolgoročno vzdržen in stabilen pokojninski sistem, predvsem za to mlado generacijo, ki še ne razmišlja o tem. Vendar mi se moramo tega zavedati, da jim to omogočimo. Skupna tema bi morala biti ustanovitev tako imenovanega demografskega sklada, ki bi, vsaj po mojem mnenju, moral dejansko upravljati z vso našo skupno lastnino, ki jo še imamo v podjetjih. In to je tisti najučinkovitejši odgovor na to, da v prihodnosti, če se lahko zmenimo na nivoju opozicije in koalicije, ne bodo potrebni takšni ukrepi in takšne seje, kot je današnja, da se pogovarjamo o interpelaciji celotne vlade. To je razprava, za katero mislim, da bi se morala zagotovo nadaljevati tudi v preostanku mandata te vlade in priti do odločitev, ki bi zagotovo morale biti močno oblikovane v to smer, da pri njih sodeluje tudi opozicija. Če govorimo o tem dolgoročnem upravljanju naše skupne lastnine, potem je najbrž prav, da te rešitve uzakonimo z dvotretjinsko večino, da jih ne more niti neka aktualna vlada v nekem novem mandatu spreminjati kar tako. Ampak je res potreben širši družbeni konsenz. In če se ugotavlja, da so razmere nezadostne v tem trenutku, nezadovoljive v tem trenutku, dajmo narediti nekaj, da jih spremenimo. Vendar v sami interpelaciji tega problema ni zaznati in tudi v današnjih razpravah je bilo tega bistveno manj, kot bi sam pričakoval, glede na to, da je to resnično realni problem v Sloveniji in realna rešitev, s katero lahko zelo veliko stvari spremenimo. Kajti če se začnemo pogovarjati o tem, da bomo upravljali z našo skupno lastnino, ne pa jo razprodajali, potem ne bo nobenih težav s tem, da bomo govorili o tem, da so neke svetovalne pogodbe, za katere odteka na desetine, stotine milijonov evrov, da se srečujemo z raznimi lobisti, ki želijo vplivati na predsednika ter na celotno vlado, na poslance. Vseh teh lobističnih in interesnih skupin se znebimo v tistem trenutku, ko se odločimo, da bomo z našo skupno lastnino ravnali tako, da bo za mlado generacijo dobro čez 20, 30 let. In to je tisti ukrep, ki ga je treba v najkrajšem času sprejeti. Odpadejo, kot sem povedal, mnoge težave, o katerih se danes pogovarjamo. Moram tudi priznati, da sem nekako, ne bom rekel razočaran, to je itak včasih tako ali drugače za razumeti; vendar glede na odločitev, ki je bila včeraj sprejeta pri Resoluciji o nacionalnem programu razvoja prometa, kjer se je odločalo o tem, ali bomo en pomemben delež naše skupne lastnine prodajali ali ne, gre za Luko Koper, ki bo dejansko predmet prodaje, in tudi Slovenskih železnic, če se bo ta strategija prometne politike udejanjala. Vezana je sicer na ta famozni drugi tir, ki se ga v veliki meri izkorišča ravno zato, da do te prodaje pride. In ko sem pogledal včerajšnje glasovanje, bi s skupnimi močmi, če bi opozicija glasovala proti tej resoluciji, zavrnili ta predlog in dali vladi jasen signal, da neha z ukrepi, ki so dejansko predragi za Slovenijo oziroma izčrpavajo državo, izčrpavajo s tem tudi ljudi. Bolj kot izčrpavaš državo, so tudi ljudje revnejši. Žal do te zavrnitve ni prišlo in to je ena od tistih odločitev oziroma zamujenih priložnosti, ki smo jo imeli včeraj; in bi res naredili tisto, kar je zelo smiselno in potrebno za nadaljnji uspešen gospodarski razvoj Slovenije. Tako pač bo ta resolucija aktualna, Državni zbor je dal nekako zeleno luč, tudi ministru, da nadaljuje s svojimi aktivnostmi, z razprodajo Luke Koper in prodajo Slovenskih železnic. In ne glede na to, da se poskuša oblikovati tudi izgovore, češ da bomo ustanovili holding in bo to potem vse drugače; tudi sam holding dejansko pomeni samo bypass oziroma obvod do te prodaje. In še enkrat poudarjam, z vsako prodajo naše skupne lastnine postajamo revnejši vsi skupaj in to nikakor ni prihodnost, ki si jo želimo. Ob vsej tej razpravi, ki jo imamo danes, ocenjujem, da smo včeraj res imeli vsi skupaj priložnost, da naredimo konkreten korak k temu, da bodo razmere v Sloveniji boljše. Ampak žal je bilo to zamujeno; tudi iz razloga, ker predlagatelj se je sicer večinoma vzdržal pri tem programu resolucije, kar pomeni, da ga nekako ne akceptira v celoti. Vendar če bi bil proti, bi bil ta ukrep zavrnjen in to bi bila resnično ena učinkovita odločitev Državnega zbora in pomemben signal vladi, da mora dejansko ravnati drugače, kot je bilo predlagano v tej resoluciji. Hvala.
Besedo ima minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič. Pripravi naj se gospod mag. Branislav Rajić in gospa Marjana Kotnik Poropat. Gospod minister, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani kolegice in kolegi v Vladi, spoštovani državljanke in državljani, ki še gledate našo predstavo v Državnem zboru! Mislim, da je po teh besedah poslanca gospoda Vebra kar primeren čas, da se oglasim tudi sam. Danes sicer mineva natanko tri dni in dva meseca, odkar sem tukaj pred vami odgovarjal na interpelacijo v zvezi z mojim delom. Interpelacijo je takrat podprl rekordno nizek delež poslancev, kar na svojevrsten način govori o utemeljenosti tiste interpelacije. Zato danes tudi ne bom govoril in se ukvarjal z očitki o tej interpelaciji, pač pa bom svoj čas izkoristil predvsem za to, da spregovorim o našem delu v teh dveh letih in o načrtih, ki jih še imamo za naprej. Naši rezultati na področju infrastrukture so vidni in merljivi. Pa mi dovolite, da na kratko naštejem le nekaj najpomembnejših. Po dolgih letih premajhnih vlaganj v cestno infrastrukturo je ta vlada v proračunih za letošnje leto pa tudi za naslednji dve leti zagotovila več finančnih sredstev, s katerim smo spet začeli izvajati investicije v cestno infrastrukturo. Že letos smo za to namenili 100 milijonov evrov in to se tudi že pozna na naših cestah, kar ste ugotavljali tudi nekateri od vas, poslank in poslancev. Do letošnjega septembra smo obnovili 30 cestnih odsekov, do konca leta pa predvidevamo preplastitve in obnove še na 60 odsekih. Obseg del na cestni infrastrukturi bomo samo še povečevali, saj imamo v proračunu za naslednji dve leti skupaj predvidenih 270 milijonov evrov. Naš cilj je, da v naslednjih šestih letih vzpostavimo kakovostno raven državnih cest. Do konca mandata bomo izboljšali stanje na vsaj dvajsetih odstotkih cestnega omrežja. Oktobra 2015 smo začeli graditi manjkajoč del avtoceste med Draženci in Gruškovjem. Dela bodo končana sredi leta 2018. Naslednje leto bo končan polni priključek Šmarje - Sap, leta 2018 pa bomo začeli z gradnjo druge cevi predora Karavanke. Dars že izvaja aktivnosti, da zagotovi pogoje za začetek gradnje tretje razvojne osi na njenem južnem in tudi na severnem delu, in sicer bi se gradnja začela konec leta 2018. Sprejeli smo tudi dva strateška dokumenta, ki ju Slovenija na področju infrastrukture še ni imela. To je Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji in Resolucija o nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji, katero ste v Državnem zboru sprejeli ravno včeraj. V modernizacijo in nadgradnjo železniške infrastrukture smo že vložili skupaj dobro milijardo evrov, posodobili in nadgradili smo 155 kilometrov prog, 412 kilometrov pa smo opremili z digitalnim radijskim sistemom. Ob progi Pragersko–Hodoš je letos prvič zapeljal tudi električni vlak. V naslednjih letih bomo v modernizacijo vložili še približno 350 milijonov evrov, nadgradili bomo železniške proge Maribor–Šentilj, Zidani most–Celje in vozlišče Pragersko. Kočevsko progo smo tudi že začeli obnavljati in bo vlak po njej zapeljal v letu 2018. Konec lanskega leta smo zaključili 362 energetskih sanacij javnih stavb, 55 projektov učinkovite rabe energije ter 170 biomasnih projektov. Samo pri letnih stroških za energijo so občine z energetsko prenovo stavb prihranile približno 1,5 milijona evrov letno. Sprejeli smo Dolgoročno strategijo za spodbujanje naložb energetske prenove stavb, v programu evropske kohezijske politike 2014–2020 imamo za energetsko obnovo javnih stavb namenjenih 115 milijonov evrov nepovratnih in 50 milijonov evrov povratnih sredstev. Ob upoštevanju naraščajočega zanimanja za energetsko pogodbeništvo in javno-zasebno partnerstvo lahko pričakujemo povečanje teh investicijskih vlaganj s faktorjem 4. Zaključili smo tudi projekt obnove in novogradnje potniškega terminala na Letališču Edvarda Rusjana Maribor. Slovenija je postala ena prvih držav, ki je z mrežo 26 hitrih električnih polnilnic na evropskih koridorjih zagotovila, da lahko uporabnik električnega avtomobila nemoteno potuje po Sloveniji. Uvedli smo integrirano vozovnico, ki jo uporablja že 116 tisoč dijakov in študentov, produkte tega sistema pa bomo širili še naprej tudi na druge uporabnike. Seveda ne morem mimo projekta drugega tira železniške proge med Divačo in Koprom. Izvedba tega projekta je in ostaja prioriteta te vlade. Gre za inženirsko in finančno zelo zahteven projekt, od skupaj 27 kilometrov proge bo 20 kilometrov v predorih, zgrajena bosta dva viadukta, dva mostova in ena galerija. Zanj imamo pridobljeno gradbeno dovoljenje, ustanovili smo tudi projektno podjetje, ki bo investitor te gradnje. Glede financiranja preferiramo model, v katerem bi kot zasebni partner sodelovala slovenska logistična podjetja, ki imajo od drugega tira največ koristi; hkrati pa je naš cilj, da s financiranjem kar najmanj obremenimo davkoplačevalce. V tem smislu se pogovarjamo tudi o možnostih sodelovanja z Madžarsko, ki izkazuje zelo velik in resen interes za sodelovanje pri razvoju logistike na prostoru srednje in vzhodne Evrope. Tega sodelovanja pa sosednja država ne pogojuje nujno z deležem v Luki Koper, zato še enkrat poudarjam, da naša prizadevanja nikakor ne vodijo v kakršnokoli privatizacijo Luke Koper ali privatizacijo Slovenskih železnic. Naj na koncu še poudarim, da ostajam in vztrajam pri zavezi, ki sem jo že dal; to je, da bomo drugi tir začeli graditi v prihodnjem letu. Pospešeno izvajamo tudi ostale projekte na področju infrastrukture. To je naša odgovornost za sedanjost in prihodnost. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Branimir Rajić. Pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Branislav, ne Branimir.
Se opravičujem.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani ministrski zbor; dober večer vsem, ki sledijo interpelacijski nadaljevanki! Današnji državni praznik – dan Rudolfa Maistra proslavljamo na najbolj neprimeren način. Sedma interpelacija v tem sklicu Državnega zbora, statistika, ki je daleč nad povprečjem. In to na dan, ko bi svoje misli morali družno in državotvorno zavedno posvetiti vojščaku, zaradi katerega se Slovenija konča v Šentilju, namesto pri vitanski razvodnici. In v nesojenem Marburgu, torej Mariboru, imamo slovenske vrtce, šole in slovensko gledališče. Pogostost interpelacij je sorazmerna s srdom opozicije, ker ji dosežki vlade ne omogočajo, da izpove svojo bolečino drugače kot z interpeliranjem. In koga po šestih vajah v zlogu interpelacije sploh zanima, da bi zbrano spremljal interpelacijsko prerekanje?! Mar niso instrumenti interpelacije razvrednoteni do absurda? Vlada dobro dela. Vsi merljivi kazalniki so namerili rezultate, ki so nočna mora opozicije. Postaja vse bolj jasno, da ljudi več ne zanima, kaj pobudniki interpelacije očitajo ministricam, ministrom in vladi. Pravzaprav tega ne zanima niti pobudnikov. Prijavljajo ure in ure razprav le z namenom, da ugrabijo medijski prostor in z njim pozornost javnosti. Pri tem z nedojemljivo dvoličnostjo spregledajo lastno politično dediščino, ki je državo skoraj pripeljala do kapitulacije, in kritizirajo vsepovprek. S prirejenimi podatki meglijo perspektivo. Omenjenih 123 milijonov evrov za migracije pomeni 73 milijonov, ki jih je prispevala Evropska unija. Stopnja laži je samo 60 %. Ne zmenijo se za neizpodbitno dejstvo, da so med svojo vlado dosegli največji proračunski primanjkljaj, najvišjo stopnjo brezposelnosti, prekinili so socialni dialog, sprožili stihijo slabih kreditov. Vlada Mira Cerarja in koalicija pa sta dosegli najmanjši proračunski primanjkljaj od začetka krize, brezposelnost je dosegla najmanjšo stopnjo v zadnjem petnajstletju, okrepljen je socialni dialog, skuša se dokončno razrešiti problem nakopičenih slabih kreditov. Mi nismo kopali bančne luknje, mi kopljemo tisti, velikokrat omenjeni, predor z lučjo na koncu, v katerega smo vstopili na začetku mandata. Vsak dan naredimo nekaj, kar izboljšuje našo družbo in gospodarstvo. Spodbujamo znanost in raziskave. Iščemo in aktiviramo vlagatelje doma ali v tujini. Mi ne grozimo preiskovalnim novinarjem. Mi res nimamo razloga, da bi se bali takšne interpelacije. Škoda le, da ne moremo interpelirati pobudnikov interpelacije. Za utemeljitev te interpelacije so uporabljeni vsi vzvodi, vključno z nesramnim in brezsrčnim vpletanjem družinskih dram in otroških tragedij, kar je manipulacija brez primere. Ljudem je nerodno, ko poslušajo to sprenevedanje; in redki imajo želodec, da to stoično prenesejo. Vsem, ki ste se širokoustili z otroškimi tragedijami, je prav malo mar za otroke, na katere se sklicujete, ko se spogledujete z najbližjo kamero. Nezmožnost soočanja z dosežki te vlade preveva iz navedb vaše interpelacije. Za vas ni pomembno, kdo to vlado vodi in kaj ta vlada naredi, pomembno vam je le, da motite njeno redno delo in v nič sprevržete vse tisto, česar sami niste bili sposobni doseči. Vaš kriterij za interpelacijo je jasen – ko ti ni fino, interpeliraj. Vendar ostaja ena tema in ena oseba, pri kateri smo vsi enotni – pomen in zasluge Rudolfa Maistra; danes posebej. Pomenljivo pa je, da bi z logiko, s katero pristopate k interpelacijam, hlastajoč za oblastjo, interpelirali tudi samega Rudolfa Maistra, če bi živeli v času njegove velike zmage. In z njim sem nameraval skleniti, vendar je novica popoldneva, da je novoizvoljeni predsednik Združenih držav Amerike Donald Trump poklical premierja Cerarja. Ker je pogovor potekal v prijaznem tonu, je preplah zajel Ameriko. Bojijo se, da boste kmalu interpelirali Trumpa. Hvala.
Hvala lepa, gospod Rajić. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi naj se mag. Branko Grims in gospod Ivan Prelog. Izvolite, gospa Poropat.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministricam, ministrom, sodelavcem ter seveda poslankam in poslancem! Sprašujem se, kaj naj še povem nocoj v zvezi s to interpelacijo, ker je bilo že toliko povedanega. Pa bom še jaz ponovila to, da je to sedma interpelacija po vrsti in da imamo vloženo že osmo interpelacijo, o kateri bomo, kot kaže, kmalu razpravljali v tem državnem zboru. In še ta podatek, da je to tretja interpelacija v naši državi proti vladi, proti celi vladi. Bila je vložena interpelacija proti vladi Antona Ropa in vladi Janeza Drnovška. Na očitke, ki so navedeni v interpelaciji o delu in odgovornosti te vlade, je danes v Državnem zboru odgovoril predsednik Vlade gospod dr. Miro Cerar, ki je dejal, da so očitki neutemeljeni. Povedal je, da se je država znašla v gospodarski, socialni in politični krizi v času, ko je vlado vodila neka druga vlada; ter da so se slabi krediti nakopičili takrat in ne sedaj pod to vlado, torej ne danes. Seveda se s to ugotovitvijo našega premierja strinjam. Dejansko smo trošili več, kot bi smeli, in to nas je pripeljalo v težave; zaradi teh težav pa nam je grozila tudi trojka. Danes te grožnje ni več; ni je več po zaslugi te vlade. Imamo stalno gospodarsko rast, ki jo je treba ohranjati in se truditi, da se še poveča. Opozorila bi tudi na to, kar je bilo tudi danes že večkrat povedano, in sicer na dejstvo, da se je brezposelnost zmanjšala, da se je predvsem zmanjšala tudi brezposelnosti pri mladih, kar za 50 tisoč delovnih mest, ki so jih dobili mladi v zadnjih dveh letih. To je zelo vzpodbuden podatek. Poleg vseh teh problemov, s katerimi se je vlada srečevala in ki jih je reševala, se je srečala tudi s problemom begunske krize, ki pa jo je, to je treba reči, ta vlada rešila oziroma uspešno reševala, čeprav tudi s pomočjo dobrodelnih organizacij, kot sta Rdeči križ in Karitas. Seveda pa ta zadeva še vedno ni dokončno rešena in ne vemo, kdaj se bodo na naših mejah zopet pojavili številni begunci in prosili za azil v naši državi ali v Evropi. Zato ta vlada še vedno pripravlja ukrepe, s katerimi bo lahko tudi takrat reševala zadevo. V svoji razpravi bi želela opozoriti še na pomembno zakonodajo, ki je bil sprejeta v zadnjem času in ki rešuje določene probleme, predvsem v pravosodju, če najprej omenim pravosodje. Zelo pomembno je to, da si ta vlada oziroma minister za pravosodje prizadeva, da se skrajša doba reševanja sodnih postopkov in da se prepreči številna zastaranja sodnih postopkov. In tu so zelo pomembne spremembe zakonov. Ena po mojem mnenju zelo pomembna zadeva je ta, da zastaranje ne bo teklo v času, ko je storilec oziroma preganjani na begu. Na ta način so mnogi reševali problem in se tako izognili roki pravice. Ključna je predlagana sprememba Kazenskega zakonika in Zakona o kazenskem postopku, kjer bodo te stvari zapisane, kot sem rekla, v korist hitrega in učinkovitega sojenja. Drugih zakonov se ne bi sedaj dotikala, pač pa bi rekla, da se pridružujem razpravi in navedbam, ki jih je o tej zadevi v svoji razpravi imela spoštovana kolegica gospa Jasna Murgel. Opozorila bi tudi na neke pomembne zakone, ki so bili sprejeti na Ministrstvu za okolje in prostor. Tu bi predvsem omenila Zakon o dimnikarski službi, ki smo ga po dolgotrajnih naporih in usklajevanjih sprejeli ter spreminja to službo, ureja na licenčnem sistemu poslovanje dimnikarske službe. Potem bi opozorila tudi na celovito prenovo prostorske, gradbene in okoljske zakonodaje. Spoštovane in spoštovani, opozoriti želim še na eno pomembno zadevo, in sicer na dejstvo, da smo v tej koaliciji zmogli napor, da smo sprejeli dopolnitev tretjega poglavja Ustave Republike Slovenije, v katerega smo zapisali, da ima vsak, prav vsak pravico do pitne vode; da so vodni viri javno dobro v upravljanju države; da vodni viri služijo prednostno in trajnostno ter da so neprofitni. Voda je skupen vir za preživetje človeštva in javna dobrina, zato mora biti dostop do nje temeljna in splošna pravica vseh. To spremembo Ustave smo sprejeli brez podpore poslanske skupine, ki vložila to interpelacijo. Rekla bom – žal. In s tem bi zaključila svojo razpravo. Na koncu mi dovolite, da bi predsedniku Vlade ter spoštovanim ministricam in ministrom želela sporočiti, da cenim vaše delo in da vas v vaših prizadevanjih podpiram. Ocenjujem, da je ta interpelacija nepotrebna ter da je njen namen predvsem zaposlovati vlado z nepotrebnimi razpravami s ciljem, da v tem času ne more opravljati svojih nalog, da se ne more ukvarjati s stvarmi, za katere je bila izvoljena; to je voditi državo ali kratko povedano – vladati. Spoštovane in spoštovani, želim vam še naprej uspešno delo! Hvala lepa.
Besedo ima mag. Branko Grims. Pripravi naj se gospod Ivan Prelog in mag. Aleksander Kavčič. Gospod Grims, izvolite.
Vsem prav lep večer! Vsem, ki sem vas zbudil zdajle, tudi dobro jutro. Zakaj je potrebna, celo nujna tale interpelacija, ki je – za vse, ki ste pozabili – ustavna kategorija? Zato, da vas spomnimo, zakaj ste bili izvoljeni, gospe in gospodje; kajti bili ste izvoljeni z vašim priseganjem na dosledno spoštovanje prava, ustavnost in zakonitost, na etiko, moralo in odgovornost ter na varnost. In ne boste verjeli; točno na teh točkah ste zgrmeli kot stare gare. Gospe in gospodje, javno vas obtožujem, da kršite Ustavo. In ne izgovarjajte se na pravno neznanje, na čelu vlade stoji ustavni pravnik. En teden nazaj ste sprejemali neustavne proračune Republike Slovenije, kajti če bi spoštovali ustavno normo – fiskalno pravilo; bi morali oblikovati telo, ki bi v tej postopku dalo zavezujoče mnenje. Niste ga imenovali. Zavestno ste sprejemali neustavne proračune, kot temeljne akte za delo te države. Še več; vse, kar ste počeli v zvezi z migranti, ne samo da ni zakonito, tudi protiustavno je in v nasprotju z mednarodnimi akti, ki zavezujejo državo Slovenijo in ste jih dolžni spoštovati. In jih je treba upoštevati po sami Ustavi neposredno. Ne samo da ste protizakonito in protiustavno spustili čez mejo pol milijona ljudi, ki te pravice pravno ne bi imeli; tudi to, kar se greste zdaj z uvažanjem migrantov po kvotah, ni v skladu s pravnim redom, ki zavezuje našo državo. Kajti če bi bile dosledno spoštovane norme naše in tuje zakonodaje in mednarodnih aktov, potem bi vsi tisti, ki pridejo v Italijo, morali tam, ker je to varna država, zaprositi za azil. In šele potem, ko bi se Italija odločila, bi imeli pravice, ki jim kot azilantom pripadajo. Ne pa da se jih razvaža naokoli in se s tem ne dela nič drugega, kot da se pod hlinjenjem nekega lažnega humanizma v resnici izvaja levičarsko menjavo volilnega telesa; in to celotnih držav. Mladi ljudje zaradi pomanjkanja dela, zaradi nevarnosti, zaradi vsega, kar to prinaša, odhajajo v tujino; vi pa uvažate migrante. To je v resnici tisto, kar ni samo naš problem, je problem celotne Evrope, Evropske unije. Ampak za tisto, kar zadeva Slovenijo, ste pa vi odgovorni. Kršite Ustavo, mednarodne predpise in zakone. In kršite človekove pravice. Protiustavno se odvzeli mandat, bili ste opozorjeni na ustavnosodno prakso Ustavnega sodišča Republike Slovenije in Evropskega sodišča za človekove pravice; več odločb sem vam tukaj prebral. Požvižgali ste se na to. Še enkrat povem, na čelu vlade je ustavni pravnik, torej zavestno kršite človekove pravice, kar je sramota brez primere. Kršite odločbe Ustavnega sodišča, celo tiste, ki so v korist otrok, kot recimo v zvezi s šolstvom, ker je hotelo Ustavno sodišče dati enake možnosti tudi otrokom iz revnejših družin. Zavestno jih kršite, kršite jih celo leto, kršite jih dolgotrajno. Nobenega odgovora do tega trenutka ni bilo na nobenega od teh očitkov, gospe in gospodje, na nobenega od teh dejstev, da kršitev Ustavo, ustavni red in mednarodne predpise; pa je na čelu Vlade Republike Slovenije ustavni pravnik. Kako bo, ga javno sprašujem, on sedaj stopil pred svoje študente in bo rekel, da bo treba spoštovati Ustavo. Pa bodo rekli – gospod dr. Cerar, saj vi ste pa kot predsednik Vlade predlagal proračune, brez da bi izpolnil ustavno normo, torej protiustavno, na neustaven način. Kaj bo on takrat odgovoril?! Javno ga sprašujem. Če ste torej zgrmeli na načelih spoštovanja pravnega reda, človekovih pravic, ustavnosti in zakonitosti, poglejmo malo naprej, kako gre z etiko. Pa se spet vrnimo malo na migrante. Človek, zaposlen, državljan Republike Slovenije, državljanka Republike Slovenije, 40 let delala, dobi 400 pa še nekaj evrov na mesec. Migrant pride sem, stroški, ki se seveda izstavijo davkoplačevalcem, 800 do 2 tisoč evrov na mesec, če gre za mladoletnike. To je vaš izračun. Oprostite, gospe in gospodje, kaj pa ima to še zveze z etiko?! To je sramota brez primere. Še večja sramota je pa to, kar ste naredili za svoj piar. Nevladne organizacije so vas opozorile, da je 30 tisoč slovenskih otrok pod ravnjo revščine in da si ne morejo niti privoščiti, da bi šli na more. In kaj ste storili vi v vladi in vladajoči koaliciji? Na morje ste vlekli migrante, da ste se slikali z njimi, kako ste multukulti; otroci so pa ostali doma. To, oprostite, je politični kriminal, da ne rečem še kaj hujšega. Zmeraj in povsod bi morali imeti naše državljanke in naši državljani prednost; še posebej pa takrat, ko gre za otroke. Konec koncev nas k temu zavezujejo tudi mednarodne konvencije o otrokovih pravicah, da je vedno interes otrok na prvem mestu; pri odločanju vseh ter vseh institucij, tudi parlamenta in tudi Vlade Republike Slovenije. Vi pa tega ne spoštujete, torej kršite. Pa pojdimo še naprej. Ko ste omenjali eno od vaših načel – strokovnost. Kakšna strokovnost, gospe in gospodje, je pa na področju zunanje politike? Zafurali ste arbitražni sporazum, kjer bi z ustreznim ravnanjem zunanjega ministrstva, z nekaj preventive in verjetno tudi z nekaj drugačnega političnega delovanja lahko preprečili ali pa vsaj bistveno omilili posledice, ki so nastale; pa je bila to strateška zadeva za Slovenijo. In ko gre za volitve, lepo vas prosim, s kakšnim argumentom ste prejle prišli. Kaj je naredila Vlada Republike Slovenije s pomočjo svojega veleposlaništva v Berlinu, gospe in gospodje? Ste ponosni na to? Na LGBT parado, gej parado v Berlin ste poslali tovornjak LGBTQ aktivistov, da so skakali okoli oblečeni v ljubljanskega zmajčka z enim nagim descem na ramenih ter nosili transparent Never Trump. In danes se tisti, ki ste torej na plečih davkoplačevalcev delali vladni, pazite, vladni agitat za volitve v neki tuji državi, kar je že samo po sebi diplomatski škandal brez primere; še zlasti zato, ker je vse skupaj pozdravila še veleposlanica gospa Marta Kos, hočete slikati z gospodom Trumpom. In pravite – saj nas je poklical. On je s tem dokazal, da je čudovit diplomat; vi ste pa s svojim ravnanjem dokazali, da niste diplomati, da nimate pojma o diplomaciji in da delate razvojno škodo naši državi. Kajti ne misliti, če vas je sedaj poklical, da je vse to kar pozabljeno. Ali preprosto povedano, ko gre za državotvornost, gospe in gospodje, niste ne Maistri ne mojstri. Poglejmo še, kako je potem z vašo odgovornostjo. Če v tej vladi nekdo ukrade paštetko, je takoj ob zaposlitev; če ukrade nekaj elektronike, lahko tam ostane. Če si prisvoji nekaj deset tisoč evrov, je najboljši tistega leta. Če zafura največji strateški projekt za Slovenijo na zunanjepolitičnem področju, je pa nedotakljiv. To pa je odgovornost po vaše. Preprosto rečeno, ta vlada, gospe in gospodje, pooseblja tri Murphyjeve zakone; karkoli vam že govorijo, vedno vam govorijo o denarju. Dr. Cerar je rekel, ta vlada je zelena. Ja, če upoštevamo, da so bankovci zelene barve, zlasti ko gre za dolarje, v tem delu bi se potem z njim kar strinjal. Drug Murphyjev zakon; za najbolj visoko donečimi besedami se ponavadi skrivajo najbolj pritlehni interesi. Toliko o vašem govorjenju o sociali in socialni državi, kako to zgleda na primeru slovenskih državljanov, proti migrantom sem že povedal. In tretji Murphyjev zakon, ki je gotovo najbolj značilen; ko zaseda vlada, ni varen ne državljan, ne njegovo premoženje, ne njegov denar, ne njegovo življenje. Danes je bilo rečeno, da je vlada, ko je šlo za migrante, poskrbela za varnost. Lepo vas prosim, dokazano, tukaj nobenega dvoma ni več, je šlo čez Slovenijo najmanj 8 teroristov, ki so bili potem neposredno vpleteni v priprave, v izvedbo terorističnih akcij. Za več 10 se pa v tem hipu še preiskuje. Nemška ocena je, da naj bi jih šlo čez Slovenijo približno 150. To je ocena njihove tajne službe, lahko preverite. Toliko o varnosti, za katero skrbite. In če upoštevamo te tri Murphyjeve zakone, gospe in gospodje, se ne čudite temu, če je med ljudmi čedalje bolj prisotna ena krilatica, ko pravijo, da v teh tednih cela Slovenija govori o nekih strašljivih klovnih, ki strašijo mlado in staro po različnih koncih Slovenije, ampak nikakor ne morejo najti njihovega izvora. Kaj pa če bi sledili denarju in pogledali v vladno palačo?!
Besedo ima gospod Ivan Prelog. Pripravi naj se mag. Aleksander Kavčič in gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni! Pravijo, da obstajata dve idealni vladi – ena bi naj bila v deželi Utopiji, druga pa v deželi El Dorado. Iz razumljivih vzrokov naše vlade ni med njima, vendar pa gre zasluga prav tej vladi za stabilizirane finance, za pobirajoče se gospodarstvo, za zmanjšano nezaposlenost, zgledno varnost ter pozitiven trend večine pokazateljev. Pri vsem tem pa je zaskrbljujoča negativna demografska slika, na katero po mojem mnenju v veliki meri vplivajo medsebojni odnosi, atmosfera strahu, medsebojna obtoževanja in podobno. Za vse to pa ta vlada zagotovo ni kriva. Naj na vse to zaključim z naslovom znamenite Shakespearove komedije Much ado about nothing. To je komedija o dvornih spletkah, ki se v prevodu glasi: Mnogo hrupa za nič. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Aleksander Kavčič. Pripravi naj se gospod Žan Mahnič. Gospod Aleksander Kavčič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za dano besedo. Spoštovani ministrski zbor, kolegice in kolegi! Leta 2014, torej dve leti nazaj, odkar je vlada Mira Cerarja prevzela vodenje te vlade, smo bili v krizi, smo bili v gospodarski krizi, v finančni krizi, v socialni in tudi politični krizi. Vlade so se menjale kot po tekočem traku, grozila nam je trojka, nekateri so jo celo pozivali v Slovenijo, da ne znamo sami voditi svojih javnih financ. Kdaj so se nakopičili slabi krediti? Kdaj je nastala bančna luknja? Tedaj, torej leta 2014 in še prej. Proračunski primanjkljaj je bil kar dvakrat večji kot danes. Imeli smo visoko nezaposlenost. Kje smo takrat varčevali? Varčevali smo predvsem na račun investicij. Reform, resnih reform pa ni bilo na vidiku. Socialni dialog je bil prekinjen in še marsikaj se je dogajalo. Stihija je bila takrat in ne sedaj. Po predstavitvi interpelacije proti vladi je razbrati, da v tej državi ni nič v redu. Ampak treba je poudariti, da je ravno obratno. In to, da je bilo v mandatu te vlade izplačano največ sredstev v zadnjih desetih letih za projekte za sofinanciranje iz Evropske unije; da je število brezposelnih prvič po šestih letih pod 100 tisoč, da je v letu 2016 260 % več skupnih javnih naročil v primerjavi z letom 2014 in s tem prihranek pri porabi proračunskega denarja. Prvič po desetih letih je namenjenih več sredstev za nabavo novih uniform, varovalne in zaščitne opreme ter voznega parka policije. Ustavili smo trend padanja sredstev, namenjenih obrambnem resorju. Za področje varnosti v najširšem pomenu bo vlada že v letu 2017 zagotovila 16 % več sredstev. Pa naj se še sam dotaknem s tremi točkami, ki jih je pomembno poudariti, tega migrantskega vala, o katerem se je danes tudi veliko govorilo. In te tri točke so, da smo z tem valom, s temi migranti bili, prvič, humanitarni, bili smo solidarni z drugimi državami. In kar je najpomembnejše, zagotavljali smo varnost za vse. Zato je pomembno, da se sam na tem mestu še enkrat zahvalim, verjetno tudi to z mano delite ostale kolegice in kolegi, policiji in voski, ki sta v tistih težkih časih opravljali zelo pomembno in zahtevno nalogo ter jo seveda opravljata tudi še sedaj. In če rezimiram v enem stavku debato te interpelacije do sedaj, se nekako zdi, da so naši rezultati, rezultati te vlade najhujša bolečina te opozicije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravi naj se ministrica za obrambo gospa Andreja Katič. Gospod Mahnič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane ministrice in ministri; spoštovana koalicija! Prejle sem šel po hodniku in sem slišal eno ministrico, ki se je pogovarjala po telefonu, ni bila najbolj spretna, slišal sem jo. Komunicirala je približno na isti način kot Drenikova in Sekolec, ko so ju ujeli v prisluhe. Rekla je: »Tako razpravljajo, take neumnosti govorijo, da se komaj zadržujem, da sem komaj tiho. Ampak naši so pa v redu, naši so fenomenalni, res dobro govorijo.« Ne bom povedal, za katero ministrico gre, lahko pa sama odgovori, ali je mogoče odgovorila s predsednikom Vlade ali mogoče z belim magom. Na njej je, da bo na to odgovorila, če želi. Pa vendar le verjamem, da to ministrico, ki sem jo naključno ujel pri tem telefonskem pogovoru, moti, da opozicija gre z interpelacijo. Nekateri pravite, da je ta interpelacija slaba. Lahko se deloma strinjam. Ta interpelacija je posledica tega, kar vi izvajate. In če vi delate slabo, je logično, da je tudi interpelacija slaba, ker opisuje slaba dejanja. Ker interpelacija ni nič drugega kot samo to, kar ste vi zapisali in kar vam mi trdimo, da niste realizirali. Z veseljem sem poslušal kolega Hana, samo dve besedi sem si zapisal – kostum in Murgle. Ne vem, o katerem kostumu je govoril gospod Han. Ali o tistem kostumu, na katerem je pisalo Zveza komunistov Slovenije, potem na naslednjem kostumu Stranka demokratične prenove, pa potem še na enem kostumu Združena lista socialnih demokratov, na četrtem kostumu Socialni demokrati?! Ne vem, o katerem kostumu. Kar se pa Murgel tiče, verjetno je mislil gospoda Kučana, pa tukaj zdaj en izziv ministrici za obrambo, da ne bo govoril, da vidimo stalno neke zarote. Gospa ministrica, ali vi upate, pa ne gospodu Hanu ali meni, ampak v kamero, pa če bi vas dali še na poligraf, zatrditi oziroma zanikati, da vas gospod Milan Kučan nikdar ni kontaktiral in zahteval, da gospoda Klemena Grošlja imenujete za direktorja Direktorata za obrambno politiko; in da vas gospod Milan Kučan nikoli ni kontaktiral, da Slovenska vojska nima kaj delati na proslavi VSO 25. junija?! Če upate iti na poligraf in to zanikati, potem tudi jaz rečem, da se strinjam z gospodom Hanom, da se pač te Murgle samo nekje skrivajo. Gospod Škoberne je primerjal minimalne plače, govoril je o realnih številkah. Tudi jaz bom govoril o realnih številkah. Fokusiral se bom na obrambni sistem. Ne govorimo na pamet, ko govorimo, kakšen razkroj je v Slovenski vojski. Če pustimo leto 2014, ko ste septembra prevzeli vlado. Samo v letu 2015 se je Slovenska vojska in njena popolnjenost pripadnikov stalne in rezervne sestave zmanjšala za 540 pripadnikov. Kar se tiče popolnjenosti mirodobne sestave, kar se tiče popolnjenosti pogodbene rezerve – totalna katastrofa, padci; ne samo tistih, ki zaradi plač odhajajo iz Slovenske vojske, ker je težak socialni položaj. Čakamo sedaj, da se odpre še kakšna firma na Štajerskem, da bomo izgubili še dodatne pripadnike, predvsem v 72. brigadi Slovenske vojske. Kar se tiče finančnih sredstev, že tako na nizki ravni. Milijon 800; v lanskem letu ste jih še za slabih 300 tisoč zmanjšali. Da ne govorim o tem, da ni usposabljanj, da ni terenskih vaj, da niti ni nabojev. To je poročilo predsednika Republike Slovenije, bivšega člana ali zamrznjenega člana Socialnih demokratov, ki je napisal oziroma pač dal to, kar mu je Slovenska vojska sama napisala, tako da si predsednik ni tega izmislil, da je bilo na vajah leta 2015 izstreljenih manj nabojev kot leta 2014. Štiri mesece nazaj sem bil z enim stotnikom Slovenske vojske na enem strelišču na strelski vaji, izstrelil je 110 nabojev. Ali veste, kaj mi je rekel? »Zdaj sem pa izstrelil več nabojev, kot jih z devetmilimetersko bereto v dveh letih izstrelimo v Slovenski vojski.« Pa kakšni so to častniki, kakšni so to stotniki, ki v dveh letih ne izstrelijo niti 100 nabojev z bereto?! Mi imamo profesionalno vojsko?! Tukaj ste naredili nek graf, 16 %. Izračunajte si. Na 335 milijonov evrov dodatnih 20 milijonov evrov ne vem, če je ravno 16 %. Mi imamo vojno 500 kilometrov stran; od skrajne točke Slovenije do skrajne točke na zahodu Ukrajine je 500 kilometrov. Namesto da bi se mi pogovarjali o resnih nakupih oborožitvenih sistemov, se pogovarjamo o škornjih, uniformah, da bomo sedaj neke metke kupovali. Neresno, neodgovorno. 2014, 2015, 2016, 2017. Triindvajset milijonov evrov ste dali v treh letih, če pustimo leto 2014, za Slovensko vojsko. Za Slovensko vojsko, ki je podhranjena. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Han, boste imeli možnost replike. Prodajate zdaj tanke. Zaradi tega bomo sedaj sklicali izredno sejo, ognjena moč Slovenske vojske je pod to vlado padla za dvajset mest, slabši smo kot afriške paravojaške milice. Sedaj boste prodali še tanke, patrie oziroma svaruni so tako ali tako neoperativni. Čez tri leta bomo parkirali helikopterje, bo konec reševanja v gorah. Da ne govorimo, kako je z ostalo opremo, tudi tisto osnovno. Mi se tukaj pogovarjamo samo o nakupih osnovne opreme. Predsednik Vlade je zvezi Nato, pa že dolgo ne gre samo za zvezo Nato, jasno obljubil, kaj bomo naredili. Ne napadam samo ministrice. Ministrica je pač omejena s sredstvi, ki jih ima. Predsednik Vlade, finančna ministrica sta tista, ki ne dasta več sredstev, ampak predsednik Vlade gre gor, nekaj pove, pride nazaj in to je to. Kadrovska politika Slovenske vojske; mejni datum za prestop v Teritorialno obrambo – 18. julij. Vi ste človeka, ki se je boril skupaj z Ratkom Mladićem na Plitvicah, brigadirja Davida Humarja, predlagali, da se ga poviša v čin generala. Hvala bogu je predsednik republike to norost zaustavil in ga ni povišal; ste ga pa za nagrado poslali za vojaškega predstavnika v Bruselj. Poglejte si brigadirje, poglejte si polkovnike, niti angleško ne znajo, pa jih imenujete na najvišje pozicije; za vodenje brigad, polkov in kaj jaz vem kaj še vse. To je obrambna politika te vlade. In če se izrazim v žargonu Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje_– če je predsednik Vlade dr. Miro Cerar za to državo naravna nesreča, je celotna vlada grožnja nacionalni varnosti.
Besedo ima ministrica za obrambo gospa Andreja Katič. Pripravi naj se gospa Marinka Levičar in mag. Andrej Šircelj. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, cenjeni kolegice in kolegi! Zagotovo je bil tale nastop odraz tega, o čemer smo že velikokrat govorili v parlamentu, na parlamentarni seji ter tudi na Odboru za obrambo, saj smo imeli poleg 13 rednih kar 43 nujnih sej. Večina vsega, kar je poslanec izpostavil, je bilo že velikokrat prediskutirano tudi na seji Odbora za obrambo. In ko govorimo o tem, se ne glede na vse strinjamo, da se obrambni resor sooča s številnimi problemi, številnimi izzivi. Ampak skupna ugotovitev na vseh parlamentarnih sejah ter sejah odbora je bila, da za to ni odgovornost samo te vlade; ampak vseh vlad v preteklem obdobju. Glede sredstev, ta vlada je ustavila trend padanja obrambnih izdatkov, nominalno jih povečuje in v prihodnjem letu bomo imeli približno oziroma nekoliko več, kot je bilo namenjeno obrambi v času Janševe vlade, za časa ministra Hojsa. Ne glede na vse skupaj pa bi rada poudarila, da sta se Slovenska vojska ter sistem varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami v preteklih dveh letih, ko je bilo potrebno, ali ob nesrečah ali ob pomoči v migrantski krizi, odzvala pravočasno in učinkovito, za kar jim gre vsa zahvala. Glede očitkov, kaj vse smo naredili v tem času na Ministrstvu za obrambo, bi rada izpostavila naslednje. Na eni izmed sej odbora ali parlamenta je bilo predlagano; in takrat smo mi odgovorili, da je predlog nepotreben, ker mi že delamo Strateški pregled obrambe in Strateški pregled obrambe je na Ministrstvu za obrambo končan. Poslali smo gradivo v medresorsko usklajevanje; ampak sočasno s tem, kje so podani ukrepi, aktivnosti, ki so potrebni za zagotovitev obrambne sposobnosti Republike Slovenije skladno z našimi nacionalnimi interesi; in ki bo dal odgovore na vprašanje, ali organiziranost delovanja obrambnega sistema ter obrambne zmogljivosti Republike Slovenije zagotavlja odzivnost in sposobnost države za soočenje s prihodnjimi varnostnimi grožnjami in tveganji, in ki je tudi podlaga za usmerjanje nadaljnjega razvoja obrambnega sistema in njegovih zmogljivosti tako, da bo sposoben učinkovitega delovanja v skladu s svojim poslanstvom. Te ugotovitve in ukrepi bodo predstavljali izhodišče za dopolnitev normativnih strateškorazvojnih usklajevalnih dokumentov. In sočasno s tem aktom smo mi pripravili tudi [[…]]in v poslanskih skupinah sem s sodelavci že predstavila nov zakon o obrambi. Zavedam se, da zakon o obrambi zahteva dvotretjinsko podporo prisotnih poslancev; vendar verjamem, da bo takrat in zaradi tega, ker smo pripravljeni poslušati tudi vaše pripombe in jih vpeti v zakon, obrambni resor deležen tako velike skrbi. Sočasno s tem je treba poslati v parlamentarno proceduro tudi zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o službi v Slovenski vojski. Ker pa je od zadnje spremembe zakonodaje minilo že več kot deset let, je teh sprememb toliko, da smo pripravili tudi nov zakon o službi v Slovenski vojski. Moja obljuba sindikatom je bila, da skupaj pogledamo, preden bo šel v javno razpravo, preden bo šel v javno obravnavo; tako da imamo v bližnji prihodnosti že sklican sestanek, kjer jim bomo predstavili. Potem pa se z veseljem, če me boste le sprejeli, povabim v vaše poslanske skupine, da skupaj pogledamo končno obliko obeh zakonov, se pravi novega zakona o obrambi ter tudi zakona o službi v Slovenski vojski. Kar se tiče očitkov o sodelovanju Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter Slovenske vojske, bi rada povedala, da je bila že pred mojim prihodom na ministrstvo, in tudi preverjeno v vaji Vihra 2015, oblikovana nova modularna skupina Slovenske vojske, kjer v relativno kratkem času, v 24 urah omogoča, da je 750 opremljenih in usposobljenih pripadnikov Slovenske vojske na razpolago v Civilni zaščiti, če le-ta to potrebuje. V prihodnjih urah pa se lahko ta številka še poveča. Slovenska vojska s Civilno zaščito tudi sodeluje v helikopterski nujni medicinski pomoči, tudi z reševanjem v gorah in številnih drugih akcijah. Kar se tiče kadrov, veliko sprememb smo predlagali tudi na tem področju. Tudi tiste rešitve iz preteklosti, ki jih je že dovoljevala obstoječa zakonodaja, obstoječi predpisi, pa se zaradi krize niso izvajale, smo začeli izvajati, kar se je pokazalo v preteklem obdobju. Sklenili smo tudi vrsto poravnav za tiste kršitve, ki so se naredile v preteklosti; in sedaj to odpravljamo. Veliko tega pa bo urejeno tudi v zakonu o službi v Slovenski vojski, zakonu o obrambi. Predlagali pa smo tudi spremembo uslužbenske zakonodaje, da se omogoči tudi boljši prehod zaposlenih v Slovenski vojski po končani karieri v Slovenski vojski tudi v drug sistem. Pa verjamem, da bomo o socialnem položaju vojakov govorili več tudi v petek; in pri tem sama zagovarjam stališče, ki je bilo tudi danes izpostavljeno, da je treba primerljive poklice tudi primerljivo urediti, kar se tiče tudi plačnega sistema. En del očitkov je šel na račun kriznega upravljanja in vodenja ter zakona o kritični infrastrukturi. Kar se tiče aktivnosti na področju kriznega upravljanja in zaščite kritične infrastrukture; krizno upravljanje in vodenje je eden izmed vladnih projektov in teče popolnoma v skladu s časovnico, nosilec je Ministrstvo za obrambo, čeprav tukaj sodeluje več resorjev. Do konca leta oziroma že prej bomo posredovali vladi tudi ustrezne odločitve, treba pa bo spremeniti tudi kakšen zakon, ki pa je tudi v resorju katerega drugega ministrstva. Kar se tiče pa zakona o kritični infrastrukturi, to področje poteka že od leta 2004, ko je bil pripravljen predlog ureditve tega področja, vendar ga takrat vlada v mandatu 2005–2008 ni niti potrdila niti pripravila novega, sedaj pa potekajo aktivnosti. Medresorska skupina je pripravila predlog. Menim, da ga je treba še bolje uskladiti tudi z Ministrstvom za notranje zadeve. Tukaj gre za preplet pristojnosti in potem ga bomo posredovali tudi v javno obravnavo ter v sprejetje. In ko smo v parlamentu govorili glede pripravljenosti Slovenske vojske, smo kot izhodišče izpostavili troje. Eno je strateški pregled, ki bo pomenil podlago za vse prihodnje spremembe in za to, da Slovenska vojska začrta smernice nadaljnjega razvoja, da se ne zgodi to, kar je bilo v preteklosti, da je bil pripravljen koncept profesionalizacije, pa se ni v popolnosti izvedel. Sedaj smo to naredili. Da je treba pripraviti po 10 letih sistemske spremembe zakonodaje, to je Zakona o obrambi in Zakon o službi v Slovenski vojski. Verjamem, da bomo tukaj iskali konsenze in prišli do skupne rešitve. Glede ciljev zmogljivosti za prihodnje obdobje, tudi tukaj potekajo pogajanja z Natom, naši predstavniki, njihovi predstavniki. Mislim da smo tudi tukaj dosegli napredek. In predvideno marca leta 2017 bo Sloveniji določen nov paket ciljev zmogljivosti Nata za prihodnje obdobje. Toliko. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Janez Janša. Replika, gospod Mahnič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Samo kar se tiče kriznega upravljanja. To je bila sedaj neka želja vlade. Žal je ostalo pri teoriji, v praksi ta zadeva ni zaživela. To smo videli v času migrantske krize, ko so potekali sestanki te analitične skupine. Dlje žal ni prišlo. Ta analitična skupina je potem poročala predsedniku Vlade. V krizi je celoten sistem vseh teh ministrstev, ki so bili ključni organ v tej krizi, deloval neusklajeno; vsak resor se je na to krizo odzival posebej. Predvsem pa ni bilo nekega državnega kriznega centra, ki bi se usklajeno in enotno odzival na krizo. Če vi temu rečete, da ste uredili krizno upravljanje in vodenje, res bog ne daj, da pride kakšna kriza, ker bo res vse v razsulu.
Besedo ima predstavnik predlagatelja. Gospa ministrica pa za gospodom Janšo. Izvolite, gospod Janša.
Kolega Mahnič ima prav. Ta vlada je grožnja za slovensko nacionalno varnost. Načrtno uničuje delo obrambnega sistema, Slovensko vojsko. Ta še nikoli ni bila v tako slabem stanju, kot je danes. To niso moje besede, to so ocene vrhovnega poveljnika, predsednika države, ki je dejal, da imamo vojsko, ki ni sposobna v resni situaciji braniti države. Tudi po tem opozorilu vlada ni nič naredila. Prihaja pa čas, ko z branjem takšnih sporočil, kar smo sedaj poslušali, ne bo več možno zavajati. Zadeve se spreminjajo. Vi imate v proračunu 0,9 % za obrambo. To povečanje, o katerem govorite, je manipulacija. Premestili ste na obrambo nekatere obveznosti, ki so bile prej na Ministrstvu za zunanje zadeve za plačilo mednarodnih obveznosti, in izgleda sedaj, da ste povečali sredstva; ampak od tega Slovenska vojska ne bo imela nič, niti drugi deli obrambnega sistema. Novoizvoljeni ameriški predsednik je pred kratkim potrdil svojo napoved, da tisti, ki ne bodo izpolnjevali svojih obveznosti v Natu, ne morejo računati na zaščito in da bo prišlo do sprememb. Govoril sem z novim svetovalcem za nacionalno varnost generalom Michaelom Flynnom, ki je dejal, da mislijo smrtno resno. V roku pol leta boste ali to drastično na vrat na nos spreminjali in se posipali s pepelom ali pa bo Slovenija izgubila varnostne garancije Nata ali celo članstvo v Natu. Če boste ogrozili slovensko članstvo v Natu, vas bomo poklicali na odgovornost. In to odgovornost neusmiljeno izterjali.
Besedo ima ministrica za obrambo gospa Andreja Katič.
Hvala. Rada bi odgovorila poslancu Mahniču. Ni me poslušal. Povedala sem, da se projekt krizno upravljanje in vodenje pripravlja skladno s časovnico. In časovnica predvideva, da bomo ta projekt končali do konca letošnjega leta. In to bomo tudi naredili, kar se tiče našega dela. Kar se tiče pa Nata, sem povedala, mi se pogajamo o izgradnji zmogljivosti za prihodnje obdobje. Zavedamo se, nismo pa edina država, ki ne sledi zavezam, redkokatera država presega 2 %. Je pa težko v enem oziroma dveh letih nadoknaditi ves primanjkljaj, ki je bil narejen od leta 2008 naprej, vendar se trudimo. Treba pa je pripraviti strateške dokumente, treba je pripraviti tudi vse postopke, začrtati pot. Samo za nabavo patrij je bilo do prve dobave tri, štiri leta. Verjetno marsikdo ve o tem bolje kot jaz. Je pa res tudi takrat prišlo do prekinitve pogodbe za nabavo patrij in tudi, žal, do neizgradnje bataljonske bojne skupine. Hvala.
Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravi naj se gospod Tomaž Gantar in gospod Ljubo Žnidar.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lepo pozdravljeni, ministrice in ministri s sodelavci ter kolegice in kolegi poslanci! Predlagatelji ste uvodoma v svoji interpelaciji rekli, da je ta vlada nekako izpolnila 10 % koalicijskih obljub oziroma zavez, ki jih je imela v koalicijski pogodbi. Sodeč po tej razpravi bi rekla, da bi vi raje videli, da ne bi izpolnila niti teh 10 %, ker ste čisto vse skritizirali, kar je naredila ta vlada v tem obdobju. Če ste si vi dovolili neko subjektivno oceno o 10 % uresničevanja te koalicijske pogodbe, bi po svoji subjektivni oceni rekla, da je vlada uresničila vsaj 50 %, približno 50%; ker smo pač na pol mandata; in da je to, kar je naredila, delala dobro. Vsaj pretežno dobro, če že ne odlično, ampak delala je dobro. Ker so to, kar je vlada delala dobro, poudarili že moji kolegi, vi pa ste poudarjali, kaj vse je bilo slabo, bi se jaz samo navezala, ker imam na razpolago malo časa in bi še moji kolegi želeli nekaj povedati, na to opredelitev, ko ste rekli, da vlada slabo sodeluje z lokalno samoupravo, z lokalnimi skupnostmi. Ker izhajam iz volilnega okoliša Kočevje, bi rada poudarila, da je ta vlada v sodelovanju z lokalno oblastjo, z županom in z drugimi lokalnimi dejavniki izvedla kar nekaj uspešnih projektov in da so naši občani prav zadovoljni. Po 46 letih bo vlak ponovno prišel v Kočevje. To je za to okolje zelo pomembno, kajti s tem bodo razbremenili ceste, bo več možnosti za razvoj gospodarstva, manj bo ogroženosti na cestah in tako naprej. Vse samo pozitivno in veselje ob tem dogodku v Kočevju, ko bo vlak pripeljal. In že sedaj, ko je jasno, da se bo ta program v vlade uresničil. Vlada je tudi odobrila 1,5 milijona evrov sredstev za Melamin, da bo lahko dodatno zaposloval svoje delavce, da se bo na Kočevskem znižala stopnja brezposelnosti, sprejeli smo zakon o državnih gozdovih, kajti na Kočevskem je ogromno državnih gozdov in tudi zato si lahko obetajo boljši razvoj lesno-predelovalne industrije in izkoriščenosti lesa. Tudi sedež tega državnega podjetja, ki je bil ustanovljen v ta namen, je v Kočevju. Skratka, lokalna samouprava in ta vlada sodelujeta dobro v korist občanov in tudi državljanov. Ob tem bi preskočila na drugo področje, tisto, ki mene tudi zelo tangira, to je sociala. Ob tem bi rada pohvalila ministrico Anjo Kopač Mrak. Vesela sem, da je pripravila zakon, ki bo popravil tisto krivico, ki so jo storili, kar so tudi sami priznali. To je zelo pozitivno, rekli so, da se čutijo kot krive oziroma da je bila takrat storjena napaka, ko varstvenega dodatka niso mogli dobiti tisti upokojenci, ki so pač imeli kakšno nepremičnino, ker so hoteli zavarovati svojo nepremičnino. Sedaj se to umika, tako da bodo na ta način tudi ti najrevnejši upokojenci lahko spet nazaj dobili varstveni dodatek in si s tem ublažili svoje težave. Ob tem pa bi rada pozvala ministrico za finance, naj ne ovira sprejetja tega zakona. Slišala sem, da na Ministrstvu za finance niso navdušeni nad sprejetjem tega zakona, ne vem, bo morda ministrica za finance to pojasnila. In kaj si želim, da bi ta vlada tudi čim prej naredila? To, da bi sprejeli zakon o demografskem skladu, da bi ga končno imeli, da bi končno imeli zakon o dolgotrajni oskrbi; in da bi uredili razmere v zdravstvu. Ob koncu pa še eno vprašanje oziroma polemika na mnenje gospoda Gorenaka, ki je želel vprašati predsednika Vlade, zakaj je vlada dala v predal zakon o tujcih. No, moj komentar je, jaz sem pa prav vesela, da je vlada to dala v predal in da bo še tudi dolgo v predalu; dokler ne bodo rešene te osnovne dileme, ki jih imamo nekateri ob tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Replika, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Vesel sem, da se lahko odzovem na to. V tistem zakonu piše, če Vlada Republike Slovenije oceni, da je v Sloveniji toliko migrantov, da jih ne moremo več oskrbeti, potem Vlada Republike Slovenije zapre meje. Jaz bom pa zelo vesel, ko bo na vaše dvorišče vdrlo okoli 50 migrantov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar in gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala lepa. Dober večer vsem, kolegice in kolegi! Že kar nekaj ur razpravljamo o tem, kaj je vlada naredila, česa ni naredila, koliko je naredila narobe, koliko je bilo napak, kaj vse smo zapisali in kaj vse ni bilo uresničeno. Če smo zelo iskreni, je treba priznati, da je kar nekaj tistega, kar je lahko deležno kritike; za marsikaj od tega pa tudi obstajajo objektivni razlogi, zakaj ni bilo nekaj narejeno in tudi realizirano na tak način, kot je bilo planirano ali zabeleženo. In tudi mene osebno dostikrat razjezi, ko se spomnim na nekatere poteze, na nekatere korake posameznih ministrov. Ne smem se spomniti na drugi tir, ne smem se spomniti na nekatere kadrovske rešitve in tako naprej. Ampak če pogledam pod črto, se zavedam, da so bili na nekaterih področjih koraki premajhni, morda tudi prepočasni. Pa sem kritičen in tudi dostikrat z negodovanjem naših kolegov; pa nisem kritičen, ker bi želel slabo tej vladi, tej koaliciji, še manj seveda državi. Ampak predvsem zato, ker pričakujem, da bomo do nekih rešitev in pametnih korakov naprej kljub vsemu prišli. In verjamem, da se ti pozitivni premiki dogajajo. Res se je v vseh teh letih nakopičilo veliko težav. Nekaj od danes, nekaj od včeraj, nekaj tudi od začetka naše države. In gospodarska kriza je mnoge še dodatno poglobila. In zato so pred nami dejansko pomembni izzivi. Tudi številni pomisleki, ki se jim včasih premalo posvečamo. Brez dvoma je problem, da v veliki meri ne zaupamo dovolj v pravno državo, da ne najdemo pravih ali pa učinkovitih rešitev za preprečevanje korupcije, ki je velik problem v naši državi. In vse preveč je tudi tistih, ki dobesedno kradejo iz žepov revnih. In zato imamo manj zdravstva, zato imamo manj sociale, zato imamo tudi manj šolstva, javnega šolstva. In to so problemi, ki terjajo prioritetno reševanje. Težko bi bilo reči, da ne bi lahko napravili nekaj več na posameznih področjih. Ampak to lahko rečemo vedno, čisto vedno in povsod, pa ne samo pri vladi; pri samem sebi, kjerkoli že delamo, smo lahko toliko samokritični, da lahko rečemo – lahko bi naredili še več in rešili še več stisk. Dodatno boleče je tudi to, da do danes praktično ni odgovarjal nihče od tistih, ki so povzročili tej državi veliko škode, milijardno bančno luknjo; in zato je veliko jeznih. Verjamem, da tako med nami, še toliko bolj pa med tistimi, ki nas spremljajo, poslušajo in ki so nas tudi izvolili. Predvsem pa sem prepričan, da bi morali napraviti – glede na to, da nam gre boljše in da so bili doseženi določeni premiki – več za tiste, ki so najbolj izpostavljeni, za tiste, ki so najrevnejši. Moram reči, da smo v stranki Desus resnično velikokrat v dilemi. Pogosto se nam očita, ker sodelujemo v različnih vladah, da smo sokrivi za to, kar ni bilo narejeno, predvsem za ranljive, ki jih največkrat zagovarjamo in izpostavljamo. Teh kritik smo deležni z vseh strani, tudi s strani tistih, ki jih zagovarjamo, pa tudi z vaše strani, ki očitate, da je bilo premalo narejeno tudi v tej vladi. Skušamo najti pravo ravnovesje, saj se popolnoma zavedamo, da smo kot država še vedno prezadolženi in da smo tudi mi soodgovorni za vzdrževanje neke stabilnosti na področju javnih financ. Bilo bi naravnost neodgovorno zahtevati to, kar očitno potrebuje nekaj več časa; ampak smo kljub vsemu zadovoljni, ker tudi znotraj te vlade so bili napravljeni pomembni premiki. Več je področij, kjer se kljub vsemu lahko pohvalimo, in zelo krivično bi bilo trditi, da kljub ugodnejšim okoliščinam v državah okoli nas ta vlada ni tista, ki je prispevala k večji gospodarski rasti, ustrezni varnosti v državi, večjemu interesu tujih investitorjev, večjemu zanimanju za Slovenijo na področju turizma, pa tudi na področjih, ki jih zagovarjamo. Ampak treba je vedeti, da je ta vlada tudi, podobno kot vsaka vlada, pred velikimi dilemami, kaj prioritetno reševati. In verjetno ni težko uganiti, da vsega naenkrat pač ne bomo mogli. Če poskrbimo, da bo policija boljše opremljena, če se skuša zagotoviti tudi vojski boljše pogoje, pač verjetno ne moremo v istem trenutku poskrbeti za to, da bodo tudi plače na ustrezni višini in vse podobno. Časa mi zmanjkuje. Nastavljeno nam je z interpelacijo nekakšno ogledalo in jaz ne vidim nobenega problema v tem. Morda je celo prav; vendar slika, ki jo v tem ogledalu vidimo, po mojem mnenju ni izkrivljena in ni črno-bela. In mislim, da je ta vlada na določene dosežke tudi lahko ponosna. [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod Gantar. Čas je pretekel. Imamo še tri razpravljavce: gospod Ljubo Žnidar, gospod Simon Zajc in dr. Simona Kustec Lipicer. Gospod Ljubo Žnidar, izvolite.
Spoštovani, ker imam zelo malo časa, se ne bom uspel dotakniti mojega resorja infrastrukture. Pa kljub vsemu nekaj stavkov. Toliko pohval za vlado, kot sem jih slišal danes od koroških poslancev gospod Kopmajerja in gospoda Ranca, nisem še slišal v Državnem zboru. Jaz pa moram reči, da nisem iz Koroške, sem malo nižje, iz Savinjske doline, pa nisem tako zadovoljen; kajti tretja razvojna os v spodnjem delu od avtoceste A1 do Velenja ni prostorsko umeščena. Vlada že dve leti vztraja z umeščanjem, kljub temu da nima soglasja Ministrstva za kmetijstvo. Potem na odseku Velenje–Slovenj Gradec se ne vršijo odkupi, se ne dela tehnična dokumentacija. Ali je to razlog za zadovoljstvo? Po mojem ne. Zelo pozorno sem poslušal tudi premiera; skoraj tako, kot bi poslušal zvon ljubljanske stolnice: bom, bomo, bom, bomo, bom, bomo [[…]]To je rekel šestindvajsetkrat. Šestindvajsetkrat.
Gospod Simon Zajc, imate besedo. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Na skoraj vsaki seji, ne glede na to, kaj je tema, se pojavi ena stvar, tudi danes se je na tej točki; to je bančna luknja. Na tej seji smo imeli delno poročilo komisije, ki bančno luknjo preiskuje. To je dobro. Jaz si želim, da bom v končnem poročilu lahko prebral tudi to, kolikšen delež te luknje so izkopali krediti, ki so jih kreditojemalci zavarovali z delnicami, ki jih sploh še niso imeli; ampak so jih mislili s tem denarjem kupiti. Ker naj bi ta komisija preiskovala politično odgovornost, se mi bo ta ugotovitev zdela zelo zanimiva, ker ste to uzakonili ravno pri SDS in bo tukaj možno potegniti neke vzporednice s politično odgovornostjo. Predsednik komisije to komisijo v stilu SDS izkorišča tudi za diskreditacijo določenih ljudi. Kaj mislim s tem? Mislim konkretno na gospoda Žuniča. Gospod Logar ga je imel ves čas v teh dveh letih oziroma nekoliko manj možnost poklicati na komisijo in se z njim soočiti, če je zares verjel in če zares meni, da je gospod Žunič karkoli počel narobe. Vendar tega ni storil, niti ni podal nikakršne ovadbe proti njemu, ker ne more, ker ni podlage za to, ker je gospod Žunič deloval dobro in zakonito. Se pa izkorišča to komisijo, da se ga danes diskreditira. V interpelaciji tudi lahko preberemo, da vlada deluje protiustavno, protizakonito, medtem ko je ravno Slovenska demokratska stranka želela, da odbor, katerega podpredsednik sem tudi jaz, skliče sejo, ki je v nasprotju z Ustavo in v nasprotju z zakoni. Seveda je vaš predsednik to sejo navkljub temu, da je v nasprotju s 120. členom Ustave in 12. členom Zakona o splošnem upravnem postopku, vseeno sklical. Na tej seji naj bi naše delovno telo presojalo o zadevi, ki še poteka, postopek še teče, naj bi se vtikali v samostojnost organa, ki vodi ta postopek; ampak to ni problem. Ni bil problem za Slovensko demokratsko stranko takrat to, ker gre za temo, gre za podelitev koncesije, ki je bila podeljena v času vaše vlade. Če gledam skozi zakonitost, bi lahko rekel, da na zelo zanimiv in izviren način. Ampak to za vas takrat ni bil problem, je pa problem marsikje drugje, ko ne gre za vas. Ko smo ravno pri kmetijstvu, očita se nam tudi, da kmete vedno bolj obremenjujemo z raznimi birokratskimi ovirami; kar seveda ni res. Mi jih odpravljamo. Zaradi naše vlade kmetom ni treba več obvezno voditi knjig po določeni stopnji. Je absolutno prostovoljno, ta ovira je odpravljena. Intenzivne kulture od novega leta ne bodo več potrebovale računov. Ta birokratska ovira je odpravljena. Manjši obseg prve predelave se šteje v osnovno kmetijsko dejavnost, ne bo treba odpirati dopolnilne dejavnosti. Ta ovira je odpravljena. Delamo na odpravljanju ovir. V Zakonu o javnem naročanju smo omogočili kmetom, da dovajajo svoje pridelke v javne zavode v določenem procentu in le-tem za to ni treba razpisati javnih naročil. Očitano nam je bilo, da vlada premalo dela za nova delovna mesta, da ne vlagamo v gospodarstvo. Recimo nekaj dni star primer, sklep Vlade, da se Občini Slovenska Bistrica dodeli pomoč za razširitev industrijske cone Impol v vrednosti 2,1 milijonov evrov. V čem bo to rezultiralo? V novih delovnih mestih, to je spodbuda gospodarstvu, to je tisto, kar se nam očita, da ne delamo; pa delamo, tedensko to delamo. Bolj proti korupciji. Vedno več korupcije odkrijemo. Primerjava letošnjega leta z lanskim letom, odkritih dejanj je bilo za skoraj 100 % več. Največ zaradi jemanja podkupnine – 216 % več odkritih dejanj; in to zaradi usmeritev in prioritet, ki jih je dala naša ministrica. Nedovoljeno sprejemanje daril – 137 % več; nedovoljeno dajanje daril – 83 % več, sprejemanje koristi za nezakonito posedovanje – 78 % več. Delamo, delamo proti korupciji, delamo za majhnega človeka, odpravljamo ovire in gremo naprej; pa čeprav vas to moti. Hvala.
Postopkovno, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Spoštovani predsednik! Ker je bilo prejle rečeno, kako sem kot predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kršil Ustavo in določene zakone, me, spoštovani predsednik, zanima, zakaj ste dovolili sklic tiste seje, ki je bila sklicana v skladu s Poslovnikom, če vaš poslanski kolega iz Stranke modernega centra meni, da je bila sklicana proti Ustavi in proti zakonu. Če je bila sklicana proti Ustavi, me zanima, zakaj niste ukrepali? Če pa je bilo vse b. p., pa prosim, da poveste gospodu poslancu iz vaše stranke, da se mi opraviči; ker za razliko od te vladne koalicije, ki krši odločbe Ustavnega sodišča, sam ne kršim ustavnega reda Republike Slovenije. Hvala.
Zdaj imamo dve različni oceni in jaz ne bi razsojal, pravzaprav ne morem. Dobro veste, kakšne so moje postopkovne možnosti glede sklica kateregakoli matičnega delovnega telesa – nikakršne. V to polemiko se ne bom spuščal, dve oceni sta dani, ki sta del političnega prostora. Niti ne bom kaj rekel. Oba sta povedala svoje, vi s tem, da ste s postopkovnim skušali povedati svoje mnenje, odgovoriti na drugo, dajmo reči z zlorabo postopkovnega. Ampak ničesar več kot to ne morem odgovoriti, da sam ne nadziram tega, kaj se sklicuje na posameznih matičnih telesih. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno za isto? Postopkovno, gospod Tomaž Lisec.
Spoštovani predsednik, če nimate možnosti karkoli delati, potem se sprašujem, kaj sploh delate na vašem delovnem mestu; pa to je dobronamerno. Spoštovani predsednik, ker mi je bilo očitano, da kršim Ustavo, prosim, da raziščete, kateri člen Ustave Republike Slovenije sem kršil, ko sem sklical sejo matičnega delovnega telesa. Jaz verjamem, da kot poglavar zakonodajne veje oblasti imate možnosti in odgovornosti, da ukrepate, če poslanci tega državnega zbora, torej zakonodajne veje oblasti, menijo, da posamezni predsedniki ne samo da kršimo zakonodajo, slovenski pravni red, ampak da kršimo najvišji akt, torej Ustavo Republike Slovenije. Prosim, da kot predsednik Državnega zbora raziščete, kje sem kršil. Če pa nisem kršil, pa pričakujem opravičilo določenega poslanca. Ker kar tako blatiti nekoga, da je kršil Ustavo Republike Slovenije, si pa ne dovolim; ob zavedanju, da sem bil predlagatelj interpelacije, ki je slonela ravno na tem – kršitvi ustavnega reda Republike Slovenije. Dvojnih meril si pa ne dovolim, sploh pa ne na osebni ravni. Hvala.
Kar lahko naredim in kar bom naredil, ker moram po uradni dolžnosti, raziskal bom zatrjevano kršitev in to, kar naj bi se zgodilo, in se do tega opredelil. To je vse, kar lahko naredim. Veste pa, da v samem postopku ne morem narediti nič, ker ste predsedniki matičnih delovnih teles avtonomni. Vse, kar lahko naredim, je, da dodelim zadevo določenemu matičnemu delovnemu telesu; in to je to. Pa še to samo takrat, kadar predsednik matičnega delovnega telesa tega ne naredi sam, skliče izredno ali kakršnokoli drugo sejo, kadar pač pride v obravnavo določen akt. Zdaj pa nadaljujemo. Besedo ima dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Dobro jutro, kolegice in kolegi! Besede, besede, besede. To je bila interpelacijska seja velikih besed naših kolegov iz Slovenske demokratske stranke. Takšna seja, ki me je spomnila na en ljudski pregovor, ki pravi – Boljše je nič reči, kot nič povedati. Hkrati je bila današnja seja tudi seja besed, ki so govorile o dejanjih, o rezultatih in o odgovorni viziji za prihodnost. O tej smo govorili poslanke in poslanci te koalicije, o tem je govorila vlada. Govorila je o odgovornih, dobrih politikah prihodnosti. Govorila je o tem, zakaj in na kakšen način Slovenija bo postala in postaja konkurenčna; na gospodarskem področju, na področju znanja, na področju razvoja, na področju skrbi za človeka, za okolje. Pri svoji vlogi, ki jo prevzema tudi v mednarodnem prostoru. Veliko smo govorili o tem, veliko smo pokazali, kaj smo naredili, in se tudi zavezali o tem, kaj vse bomo še naredili. In verjamem, da je to tudi razlog, zakaj sklicatelj današnje interpelacije, Slovenska demokratska stranka, ni zmogel pripraviti za dodatni predlog sklepa k interpelaciji o delu Vlade Republike Slovenije niti ocene o delu Vlade; ampak je prišel z neko vsebino predloga sklepa, ki jo je prekopiral iz uvodnika h Koalicijskemu sporazumu, v katerem je bilo povzeto stanje, preden je ta koalicija začela z delom. Prekopiral besedilo, o katerem naj bi glasovali in so predsedniki koalicijskih političnih strank svojo zavezo že s svojimi podpisi dali septembra 2014. O tem, o takšnem fiasku, o takšni farsi ste zmožni zaključiti to veliko zgodbo, veliki dogodek, ki ste ga želeli danes skreirati za naše državljane in za našo državo. To je sramota, sramota za institut interpelacije [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, prosim.
[[…]]in sramota za to, kakšno odgovornost in kakšno zavezo dajete svojim državljankam in državljanom. Tisto, kar je naša zaveza – in še toliko bolj smo prepričani v to, da mora biti, ker smo mi tisti, ki jo lahko edini peljemo naprej –, je, da bomo odgovorno še naprej besede, ki jih dajemo, tudi udejanjali s svojimi dejanji. To je vizija, to je prihodnost te države, to si ta država in ljudje v njej zaslužijo. In nič več in nič drugega od tega. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade ter predstavnik predlagatelja interpelacije. Kot predstavnik Vlade ima besedo predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar.
Spoštovani poslanke in poslanci, državljanke in državljani! Priča smo nizanju interpelacij s strani opozicije, predvsem današnjega predlagatelja – Slovenske demokratske stranke. Interpelacija za interpelacijo. Res je, vedno manj vsebine in ogromno časa ter energije gre v prazno, namesto da bi porabili ta čas in energijo za koristno delo za državljanke in državljane. Vlada in tudi koalicija spoštujemo demokratičen proces, zato smo tu, zato vam odgovarjamo na vaša vprašanja, ampak kaj od vas slišimo?! V 16 urah razprave nisem slišal niti enega dobrega, v prihodnost naše države usmerjenega, konstruktivnega predloga; ampak stalno gre za nekaj, kar je usmerjeno za nazaj. [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, prosim!
Vidim, da ste vznemirjeni. Ali lahko nadaljujem? Ko smo vam danes nanizali in z objektivnimi podatki podkrepili dosežke te vlade, te koalicije; ste enostavno ves čas to ignorirali. Vi ne želite videti nič, kar je dobrega; gledate pa vse, kar je slabega. In zato morate gledati nazaj. Kdo pa je bil takrat?! Katere vlade so bile tam, katere vlade so pripeljale ali pa pomagale pri tem, da je Slovenija prišla v krizo?! Primerjali ste delo sedanje vlade z nekimi podatki iz leta 2005, 2007 in podobno, kar je popolnoma neprimerno. Ta vlada, ki jo vodim, je prevzela mandat leta 2014. Delo naše vlade ne morete meriti z merili iz desetih let nazaj, ampak od takrat, ko smo prevzeli to državo v krizi, za katero ste, oprostite, soodgovorni tudi vi. Verjetno smo vsi soodgovorni v tej državi, ampak nekateri so bolj, nekateri manj. In žal mi je, da ne želite videti, da se dela, da nimate niti malo pozitivnega duha v sebi, da bi rekli – nekaj dobrega, nekaj slabega. Vedno, ko me vprašajo, ali so tudi prejšnje vlade storile kaj dobrega za Slovenijo; ja, seveda so. Vsakdo je storil kaj dobrega, pa tudi kaj narobe. To si moramo priznati. Ampak vi ne vidite ene dobre stvari v tem, kar počnemo danes in tukaj. In kar je najbolj nenavadno, objektivni merljivi podatki stroke, statističnih uradov, tujih institucij, domačih institucij vam to dokazujejo, dokazujejo vsakomur; pa nič ne pomaga. V redu. Mi smo vsekakor argumentirali in dokazali, da so očitki iz interpelacije neutemeljeni. In želel sem si, če že imamo tako prazno razpravo na tej strani, da bodo vsaj na koncu morda prišli neki sklepi, ki imajo nek smisel, da bomo vsaj o njih razpravljali. Ampak ta sklep, kot je tudi poslanka Simona Kustec Lipicer ugotovila, ta sklep je eno veliko razočaranje. Veliko razočaranje. [[oglašanje iz dvorane]]
Zdaj pa, zdaj pa [[…]]
Jaz razumem, da se smejite sami sebi, kajti, oprostite, lepo je bilo povedano, zakaj to razočaranje. Ne bom tega ponavljal, ker mi je skoraj absurdno, da bi moral sploh komu razlagati, zakaj je tak sklep, ki ga predlagate, nesmiseln in še kaj hujšega. Seveda se poslužujete tudi določenih informacij, ki niso točne, osebnih diskreditacij ljudi brez dokazov, brez nekih argumentov, ki bi držali. Kar tako navajate neka dejstva o meni, o nekom drugem, ustvarjate neke povezave, ki ne obstajajo, teorije zarot [[..]]Tega si jaz res ne želim. Vem, da zmorete bolje. Razumem, da ste kritični kot opozicija in potem nekoliko pretiravate s tem zadevami, ampak to ni tisto, kamor mi moramo iti. Mi potrebujemo drugačno politično kulturo – takšno, ki temelji na dejstvih, ko se pogovarjamo; takšno, ki temelji na nekem spodobnem obnašanju; ne takem, kot ga vi danes demonstrirate. Takšno, ki spoštuje sogovornika, tudi tekmeca in ki tudi išče povezave med nami. Na ta način, kot vi s temi šestimi zaporednimi interpelacijami ravnate in dostikrat z drugimi vašimi akcijami, na ta način ne gradite povezovanja, sodelovanja; ampak odbijate. In to mi je žal. Upam da bomo uspeli v prihodnje bolje sodelovati. Za danes pa naj rečem tako, da smo v koaliciji, da je vlada pokazala in dokazala, da delamo dobro, da smo še pred velikimi izzivi, da moramo še marsikaj narediti, ampak da gremo v pravo smer. Gremo v smer, ki bo dala nek trajnostni razvoj nam in prihodnjim generacijam, da želimo modernizirati državo, biti v duhu časa, ki preveva ta svet, prisotni v tem svetu, biti odprta država; pa hkrati poskrbeti za človekove pravice, varnost naših državljanov, predvsem pa za njihovo blaginjo. Ne gre tako hitro, kot bi ljudje želeli, kot bi jaz želel. Vsi bi želeli, da bi šlo še hitreje, ampak vsak korak, ki ga naredimo, gre v smer, ki je tista, ki si jo želimo. In počasi bodo ti koraki dali tudi tiste rezultate, katerim smo se zavezali, da jih bom v celotnem mandatu dosegli ter seveda tudi nadaljevali vsi skupaj, upam, kasneje. Naj zaključim. S to vlado smo prišli iz kriznih časov. Dejstva to dokazujejo. Kot sem rekel, imamo naloge, ki smo si jih zadali in jih bomo uresničili. Želim pa si, da bi v prihodnje znali komunicirati na višji politični ravni in da bi znali biti bolj konstruktivni ter tudi bolj povezovalni. Kajti če bomo delali skupaj, bomo naredili veliko več in bolje za naše državljane, kot če bomo namenoma sprožali umetne konflikte in spore. Hvala lepa.
Preden bo proceduralno, bom naprej ugotovil eno dejstvo, da se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke res ne znate spodobno obnašati. Sram me je za vas. Kot predsednika Državnega zbora me je sram, da ne morete poslušati sogovornika. Poslušati. In da morate vpadati v besedo. Tega drugi ne počno. To je dejstvo. To je dejstvo, ki ga ugotavljam kot predsednik Državnega zbora. In to ga lahko ugotovim. Upam, da se nihče po vas ne bo zgledoval in da se mlajše generacije na ta način ne učijo, kaj je to demokratično obnašanje v parlamentu. Postopkovno, gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa, predsednik. Jaz sem bil tiho in sem zelo pozorno poslušal predsednika Vlade. Zelo pozorno. Vprašal sem ga pa v razpravi, to je zdaj ugotovitev, drugega ne morem navesti, ali je v času od ustanovitve Stranke modernega centra do volitev hodil h gospodu Kučanu in z njim komuniciral. Predsednik me je napadel. Pogledal me je in rekel, da so neke insinuacije, mene je pa pogledal. Hvala, gospod predsednik. Odgovorili ste mi.
Ugotavljam, da zlorabljate postopkovno, da ugotavljate neka dejstva. Hkrati pa ostajam pri svoji oceni, da vpadate v besedo, ker sem to sam trikrat, štirikrat, petkrat opozoril; ampak kljub temu niste prenehali. Mag. Branko Grims ima postopkovno. Oproščam se, ker vas nisem prvega videl.
Hvala za besedo. Predsednik Vlade je želel sklep, predlog, ki bi bil uperjen v prihodnost. Dovolite, da ponudim tak predlog, ki bi tudi omogočal, da to sejo s pogledom v prihodnost zaključimo na najboljši možni način. Preden pa to storim, pa nekaj besed. Spoštovani dr. Cerar, vi ste ustavni pravnik. Pri vas sem naredil mnogo izpitov. Ko vas ni bilo tukaj, sem naštel nekaj stvari z vašega področja, s področja ustavnosti. Gre za očitno kršenje ustavnega prava in Ustave Republike Slovenije s strani vaše vlade, ko gre za nespoštovanje fiskalnega pravila, ko je šlo za migrante, ko se je kršilo celo mednarodne predpise, ki zavezujejo Slovenijo in se po Ustavi uporabljajo neposredno, ko sem naštel kršitve človekovih pravic, kot je recimo protiustavni odvzem mandata članu Državnega zbora gospodu Janezu Janši [[…]]
Postopkovni predlog?!
Če dovolite. Potem sem naštel kršitve odločb Ustavnega sodišča, celo v škodo otrok. Vi ste ustavni pravnik. Naštel sem tudi nestrokovnosti, recimo pri blamaži z arbitražnim sporazumom, pri vladnem agitiranju proti Trumpu na gej paradi v Berlinu, naštel sem, kako je z odgovornostjo v primerih, ki so neposredno povezani s to vlado. In na podlagi vsega tega sem slišal, da je vse, kar je bilo tukaj izrečenega, nepomembno. Upam, da se kot ustavni pravnik zavedate, da je to še kako pomembno, kar je bilo danes izrečenega; in da so to dejstva, ki jih nihče ne more zanikati. In zato vas s pogledom v prihodnost prosim, da sprejmete moj predlog za proceduralni predlog za ustrezen, s pogledom v prihodnost primeren zaključek te seje in da nemudoma odstopite kot predsednik Vlade Republike Slovenije s svojo vlado vred.
Postopkovni predlog se daje predsedniku Državnega zbora. Ugotavljam, da je šlo zopet za zlorabo postopkovnega predloga. Očitno v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke skušate na isti način nadaljevati z razpravo, ker vam je zmanjkalo časa. Postopkovno, gospod Žan Mahnič. Ampak tokrat pa res hočem, da je postopkovno.
Bo postopkovno. Hvala za besedo, gospod predsednik. Postopkovno je namenjeno procesu oziroma vodenju seje. Prej ste rekli, da se Slovenska demokratska stranka oziroma njeni poslanci obnašamo nedostojno, da se smejimo, skačemo v besedo. Gospod predsednik, jaz si ne želim, da je v tem parlamentu kot v mrtvašnici, da sedimo pribiti na stolih z mrkimi, resnimi obrazi kot v kakšni skupščini kakšne totalitarne države in samo poslušamo, kaj nam predsednik Vlade ali kdorkoli drug iz koalicije ali opozicije govori. Normalno in logično je, da se kdaj zasmejiš, da kdaj kaj poveš, da komu skočiš v besedo. In moj postopkovni predlog vam je, čeprav je za to sejo že zamujeno, oglejte si kdaj po televiziji sejo britanskega parlamenta; in ne gledati samo sej ruske dume.
Besedo kot zadnji razpravljavec ima še predstavnik predlagatelja. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, gospa Anja Bah Žibert.
Gospod predsednik, v ta parlament ste bili izvoljeni tako kot jaz. Oba sva bila poslanca, zato vas pozivam, da ne govorite v mojem imenu in se nikomur ne opravičujte v mojem imenu. To delajte samo v svojem imenu. Bom pa nekaj povedala, tudi mene je sram, da imam za predsednika Državnega zbora nekoga, ki je nekomu protiustavno vzel mandat. Tudi mene je sram in upam, da ne bo nikoli in nikdar v tem državnem zboru nekoga, tudi mlajših generacij, ki bodo kdajkoli storile nekaj takega, kar ste vi in vsa koalicija skupaj. In prosim, predsednik, to je moj proceduralni predlog, govorite v svojem imenu; imate veliko za povedati in še velikokrat se boste morali opravičiti.
Vaš postopkovni predlog po opravičilu je zavrnjen. Besedo kot zadnji razpravljavec ima še predstavnik predlagatelja interpelacije gospod Janez Janša.
Cel dan smo tukaj čakali, da bo predsednik Vlade odgovoril na zelo konkretna vprašanja, ki so bila postavljena v interpelaciji ter v mojem uvodu. Namesto tega smo dočakali 8,5-minutno predavanje o etiki in morali, kar smo itak poslušali prej leta, vedno kadar se je oglasil ob kakršnikoli priložnosti. Predavanja o etiki in morali smo poslušali od človeka, ki vodi nelegitimno vlado, ki je nastala na podlagi ukradenih volitev, ki je zmagal v volilni kampanji, kjer se je samo enkrat soočil s svojim tekmecem, potem so pa tekmeca zaprli po krivici. Danes, včeraj, predvčerajšnjim so prihajale ponudbe različnih medijev za soočenje, jaz sem na vse rekel – ja, z veseljem. Predsednik Vlade oziroma tako imenovani predsednik Vlade je to zavrnil in tudi danes ni odgovoril na nobeno vprašanje; pa je bilo vprašanj veliko. Res je, da so nekateri iz vlade odgovorili na nekatere očitke, da so nekateri odgovori pojasnili določene napačne navedbe, ki so bile v interpelaciji, da je prišlo ponekod, ne bom rekel do zbližanj stališč, ampak do razjasnitve dejstev; in da je v tem delu bila opravljena, vsaj delno, neka produktivna razprava. Na večino vprašanj, ki so bila naslovljena direktno na predsednika Vlade, pa ni nihče odgovarjal. In to, kar je bilo narejeno na koncu, oprostite, tega si jaz ne dovolim. Mi nismo vaši študentje na Pravni fakulteti, njim predavajte o etiki in morali, če vam še kdo verjame; ne pa nam. V Evropski uniji je zaenkrat 28 držav članic, nobena od teh držav nima na čelu vlade predsednika Vlade, ki je tam zato, ker je ukradel volitve, ki je zmagal na nepošten način; in koalicije, ki je potem še protiustavno odvzemala mandat. In za predsednika Državnega zbora je to manjši zločin, kot pa če nekdo komentira razpravo v parlamentu. Glejte kdaj prenose iz britanskega parlamenta, kjer demokracija obstaja že nekaj stoletij; avstralskega, kanadskega in tako naprej; ne samo jugofilme gledati, kjer pač ni nihče komentiral. Tega si mi ne dovolimo. Govora je bilo tudi o tem, s kakšnim aparatom mi razpolagamo, ko smo vložili to interpelacijo. To smo mi in nekaj strokovnih sodelavcev. Vi imate aparat 60 tisoč ljudi. Tukaj je bilo cel dan eno samo javkanje, koliko poslanskih vprašanj smo vložili, kakšno oviranje dela vlade je to. Na enega od teh zaposlenih v državni administraciji pride 0,007 poslanskega vprašanja za odgovoriti. Strašna obremenitev. Saj ne odgovarjate vi, to pišejo ostali zaposleni, ki pogledajo po statistiki. Ta poslanska vprašanja so postavljena na podlagi predlogov volivk in volivcev, ki ste jim dolžni odgovarjati – državljankam in državljanom. Ta razprava je pač pokazala, če bi nek zunanji opazovalec spremljal to razpravo, pa mogoče tudi malo delo vlade in to, kar se dogaja pri nas, bi opazil en kriterij, na podlagi katerega bi verjel, da vlada dela tako, kot ste razlagali – odlično, polno, preko delovnega časa, preko vseh zmožnosti; in da dosega odlične rezultate. Ta kriterij oziroma podatki, na podlagi katerih bi si nekdo lahko ustvaril tak napačen vtis, so dodatki za pripravljenost. Če bi to vlado ocenjevali po dodatkih za pripravljenost, potem bi ji rekli, da je to vlada preko vseh okvirov. Žal pa temu pač ni tako. Imamo vlado, ki govori o enotnosti, o sodelovanju, strpnosti, morali, etiki in tako naprej, v bistvu pa izvaja drastično delitev na prvorazredne in drugorazredne. Jasno je, tudi od vašega vladanja imajo nekateri koristi, velike koristi ima birokracija, ste pač vlada javnega sektorja, zaposleni v administraciji, ki so pri koritu, producirajo se dodatni postopki, razne registracije koles z motorjem, karkoli se kdo spomni, samo da je nekaj več birokracije, nekaj več ovir, kakšne dodatne dajatve. Od vas ima velike koristi kvazi civilna družba, ki je na davkoplačevalskih plečih, kot je Transparency International, s katerim boste jutri podpisali sporazum, kdo bo nadziral korupcijo, v resnici pa so ga ustanovili najbolj koruptivni ljudje v Sloveniji. Mislim, da je v zadnjem letu iz javnih sredstev dobil 100 tisoč evrov in tako dalje. Cvetijo posli izdelovalcev raznih študij o študijah, ki jih naročate, ni da ni tega. Zadovoljni so tisti, ki prejemajo razne dodatke in privilegije, ki ne izvirajo iz dela po pokojninskem sistemu. Zelo zadovoljni so povzročitelji bančne luknje, v kabinetu predsednika Vlade je človek, ki skrbi za to, da ne bi kakšen ukrep, ki ga sprejmete, šel proti temu, da bi se kakšna odgovornost res ugotavljala. Ker očitno vsaj en dober del poslanskih skupin vladne koalicije ni na isti valovni dolžini, verjetno tudi ni imel nič od te bančne luknje, bo zanimivo spremljati, ko bo prišlo do finala dela preiskovalne komisije, kako se bo takrat lomilo roke. Imamo tudi drugorazredne, ki so žrtve te vlade. To je večina davkoplačevalcev, to so mladi brez služb in stanovanj. Vlada se hvali z izvoznimi dosežki. Med žalostnimi izvoznimi dosežki te vlade so izobraženi mladi, ki se izseljujejo iz države; namesto njih preko kvot uvažate migrante. Za enega migranta potrošite trikrat več kot za enega upokojenca; in to je za vas solidarnost. Pravite tudi, da migranti so ljudje. So ljudje, da se jim pomagati na drugačen način. Ljudje so pa tudi državljani Republike Slovenije in vi ste nominalno Vlada Republike Slovenije, za njih ste dolžni najprej poskrbeti. Drugorazredni so mnogi podjetniki, ki jih privijate tako in drugače, ne dobijo nobenih nepovratnih sredstev. Trikrat na leto dobijo obiske raznih inšpekcij, davkarije in tako naprej; potem pa vidijo podjetnika v isti podjetniški coni, v isti občini, ki je prvorazreden, pa ne dobi nobene inšpekcije, nobenega obiska davkarije, samo uspehe oziroma dobi na javnih naročilih. Drugorazredni so delavci, večina njih, izven javnega sektorja ali izven administracije, delavci dnevni migranti, ki jih šikanirate, upokojenci brez dodatkov, kmetje, ki niso ravno pri koritu ali pa del te SD-SLS naveze, ki vodi ministrstvo za kmetijstvo. Drugorazredne so občine, razen tistih najbogatejših; nekatere pa so privilegirane. Obstaja ena sama občina v Sloveniji, s katero je vlada podpisala dogovor o dodatnih programih za financiranje v višini 300 milijonov evrov; in to je občina Ljubljana, ki je razvojno na stopnji kakšnih 118 ali 128 % evropskega povprečja. Nimam nič proti, če imate dodatnih 300 milijonov evrov Ljubljano, sprašujemo pa, kje so ti milijoni tudi za Maribor, Ptuj, Koper, Kranj, Mursko Soboto, druga mesta in druge regije. Kdaj boste šli tja pa tudi z njimi podpisali kakšne sporazume, namesto da zgolj krepite centralizem. Drugorazredni so državljani v postopkih, ki so v glavnem predolgi, kljub temu da se ministrstvo hvali, kako so jih skrajšali; predvsem pa se v njih uporabljajo dvojni vatli – eni veljajo za prvorazredne, drugi pa veljajo za drugorazredne. Svet govori o četrti industrijski revoluciji; tukaj imamo vlado, ki se hvali s tem, da je odprla bankomat v Osilnici; imamo vlado, ki se hvali, da bo vlak pripeljal v Kočevje. Mislim, da se ta proga obnavlja 12 let. Veste, kdaj je bila zgrajena kočevska proga? Kočevska proga je bila zgrajena pred 125 leti, začeli so jo graditi maja 1892, dokončana pa je bila julija naslednje leto, v 13 mesecih so jo zgradili. Kočevsko progo so zgradili v 13 mesecih. V 19. stoletju, niti ne v 20.; v 19. stoletju, spoštovana vlada. V 19. stoletju. In vi se zdaj hvalite, da boste ta podvig ponovili po 12 letih. In to je za vas pogled v prihodnost, četrta industrijska revolucija, ni da ni. Vaš uspeh je obnova Kanina. Obnova Kanina je uspeh našega poslanskega kolega Danijela Krivca, ki na tem dela leta, to od blizu spremljam. Vi pa se hvalite s tem, da ste za to namenili en majhen delček davkoplačevalskega, ne vašega, denarja; po stalnih prošnjah in ne vem čem. Takšno je stanje. Skratka, imamo vlado, ki je nastala na podlagi ukradenih volitev, je nelegitimna, vi se te nelegitimnosti zavedate, zato skušate to tudi tako ali drugače prevpiti. To stanje bo trajalo, dokler boste trajali vi. Imamo vladno koalicijo, ki protiustavno krade poslanske mandate, imamo célo vladno združbo, ki tudi potem, kot pravite, ko tisti, za katere pravite, da jih je treba spoštovati, izdajo odločbo, končno odločitev, to je Ustavno sodišče, se delate, kot da tega ni. Nihče se niti ne opraviči niti ne obžaluje, enostavno se naprej spušča nove obraze k temu koritu. Imamo državo, ki krade dediščino, imamo oblast, ki krade dediščino, res ne vlado, sodno oblast, skoraj 5 tisoč založenih oporok, 20 do 30 tisoč prizadetih državljanov, na tisoče življenjsko prizadetih državljanov, ki niso prišli do dediščine, ki so jim jo namenili njihovi predniki. In kaj se zgodi? Predstavnica Vrhovnega sodišča pravi, da nima smisla ugotavljati odgovornosti; minister za pravosodje, ki se je razpočil ob igranju košarke Igorja Bavčarja, češ da bodo padale glave, ne reče nič, ne predlaga nobenega ukrepa. Mi smo predlagali zakon, da se ta situacija sanira. Vas usoda desettisočih, ki so prizadeti s to ukradeno dediščino, ne gane. Se bodo že pogovorili vsak posebej na sodiščih. Imamo koalicijo, ki je skušala ukrasti celo spol, ampak so Slovenci to na referendumu zavrnili. Kot da se to ni zgodilo, še naprej se s to teorijo spola posiljuje slovensko javnost in otroke v šolah. Pod odgovornostjo te vlade se mlade dečke preoblači v ženske kopalne kostime in tako naprej; da ne govorim o raznih totalitarnih simbolih, ki so ponovno dobili domovinsko pravico v slovenskem šolstvu pod to vlado. Imamo vlado, ki ščiti tiste, ki nezakonito vdirajo v elektronsko pošto državljank in državljanov. Imamo vlado, ki preprečuje parlamentarni nadzor nad tajnimi obveščevalnimi službami. Imamo vlado, ki ščiti ponovno vzpostavljanje politične policije, ovaduštvo. Imamo vlado, ki spodbuja celo otroke k ovajanju staršev v zadnjih reklamah Ministrstva za delo. Imamo vladno strukturo, ki ščiti, zagovarja, pravzaprav izvaja krajo otrok starim staršem. In potem, ko prizadeti ljudi odgovorijo na to, ko jih mi podpremo, mi dobimo očitke, da si nabiramo politične točke na otrocih. Se pravi, da je tisti kriv, ki opozarja na ta škandal; ne pa tisti, ki ga je povzročil. In kljub odločbam sodišča sta ta dva koroška dečka še vedno stran od starih staršev. To so tudi vaši rezultati, o katerih ne želite govoriti, so pa očitni in se poznajo. Dobili smo delni odgovor ministra za kulturo, da ne misli čisto resno z obdavčenjem interneta. Ne vem, če on sploh ve, kaj internet v celoti sploh je. Ta odgovor, ki ga je dal, dopušča široko polje zlorab in manipulacij. Ker imamo vlado, ki ščiti tiste, ki nezakonito vdirajo v elektronske račune uporabnikov interneta, si lahko potem predstavljamo marsikaj. V vsakem primeru pa bomo zelo pozorni na vse poteze v tej smeri in mogoče bomo tokrat mi predlagali kako pravico, da se zapiše v Ustavo – pravico do svobodne uporabe interneta. Namesto neumnosti, da se zapiše tam pravica do pameti, neumnosti ali do vode. In še nekaj je zelo moteče v teh predavanjih s strani koalicijskih poslancev in samega predsednika Vlade. Nekateri med vami, te slike so še sveže, ste sodelovali leta 2012, ko je bila Slovenija dejansko v krizi, v tako imenovanih vseljudskih demonstracijah, vstajah. Gospod Miro Cerar je te vstaje javno podprl. Vstaje, ki so bile tudi nasilne; in vi danes nam govorite, da mi nek parlamentarni instrument izkoriščamo za destabilizacijo države. Hvala lepa za takšno pridigo.
Zaključujem razpravo o vloženi interpelaciji. Predlagatelji interpelacije na podlagi prvega odstavka 253. člena poslovnika Državnemu zboru predlagajo, da po opravljeni razpravi sprejme sklep, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na razpravo o navedenem predlogu sklepa v okviru preostalega časa, najavljenega k tej točki. Ugotavljam, da skoraj nihče nima več časa za razpravo, ampak vseeno sprašujem. Želi kdo razpravljati? Nihče. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Postopkovno, gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Sedaj sem zelo natančno prebral prvi odstavek 253. člena Poslovnika Državnega zbora. In tam piše, da gre za oceno delovanja oziroma dela vlade. Jaz sem tudi natančno prebral ta sklep. V bistvu je povzetek ali citat iz koalicijskega sporazuma treh koalicijskih strank. In jaz tukaj ne vidim nobene ocene delovanja vlade, dela vlade. Sprašujem se, ali mi lahko skladno s prvim odstavkom 253. člena o takem sklepu na podlagi tega sploh odločamo.
Edini, ki lahko vlaga sklep na podlagi 253. člena in prvega odstavka, je predlagatelj. Vložilo ga je 18 predlagateljev. Vsebinske ocene, ki ste jo sami delno nakazali in kot je bila že prej, ne bi v tem trenutku komentiral, da ne sprožim tisoč postopkovnih vprašanj. Dejstvo je, da najverjetneje velja preprosta zdravorazumska logika. Predlagatelji so vložili interpelacijo, vložili so tudi sklep, ki ga edini lahko vložijo in ga nihče ne more amandmirati. In domnevam, da tisti, ki se z interpelacijo ne strinja, glasuje proti sklepu; tisti, ki se strinja, pa glasuje za sklep. To je najbolj preprosto, kar lahko povem. Druga možnost bi bila, da o tem sploh ne glasujemo. Mislim pa, da bomo v tem primeru s postopkovnimi nadaljevali do jutri zjutraj. To je moj čisto preprost odgovor, ki ga najverjetneje vsi razumete. Glasujemo. Zakaj pa niste prej rekli za obrazložitev? [[oglašanje iz dvorane]] Ne, mislim, da majčkeno zlorabljate in čakate, da sprožim zadevo, da potem rečete obrazložitev. Pozorno sem gledal okoli in okoli, če bo kdo dvignil roko. Kdo želi obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima gospod Janez Janša.
Mi bomo seveda ta sklep podprli, čeprav gre za tekst, ki je dobesedno prepisan iz koalicijskega sporazuma vladnih strank. Mi si ne delamo iluzij, da bo vladna koalicija, ki ima tukaj večino, potrdila nek sklep, da naj vlada v drugi polovici mandata uresničuje zaveze iz programa Slovenske demokratske stranke. Smo pa pogledali, kaj je takšnega v vaši koalicijski pogodbi, kar tudi mi brez problema podpremo; in smo to predlagali. Oceno stanja v državi, s katerim se strinjamo, smo vzeli dobesedno iz vaše koalicijske pogodbe. In tudi poziv, naj vlada dela tako, da bo v svoje odločanje vključevala tudi opozicijo in vse ostale deležnike v državi, se nam zdi v redu in smo tudi to vzeli iz vaše koalicijske pogodbe. Če imate pa vi sami težave z lastnim sporazumom, ki ste ga podpisali, potem je pa to vaš problem.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ni več obrazložitev. Glasujemo. [[oglašanje iz dvorane]] Prekinjam. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Saj slišim malo negodovanja, ampak vseeno mi ne da miru; bom obrazložil, zakaj bom glasoval proti temu sklepu. [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina, prosim.
Verjamem, da si mnogi želite angleškega parlamenta in veliko poseganja v besedo, vpitja; ampak zelo na kratko. Jaz ne vidim nobene potrebe, da glasujem za tak sklep. Jaz sem del vladne koalicije oziroma koalicijski poslanec, ki sprejema koalicijski sporazum. Mislim, da je sam po sebi napisan dobro. Bolj bistveno je, kako se ga izvaja. Morda bi ga danes kdo izmed nas zapisal kako drugače, ampak v bistvu je dober in je dobra podlaga za uspešno delovanje vlade. Ne vidim pa nobenega razloga, da ponovno glasujem in prikimavam temu koalicijskemu sporazumu, ki ga podpiram. Zato bom seveda glasoval proti takšnemu sklepu. Bi pa pričakoval, da bo ena konkretna ocena stanja oziroma ocena dela te vlade in da bomo odločali o takšnem sklepu. Kot rečeno, glasoval bom proti navedenemu sklepu.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 48. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter tudi 24. sejo Državnega zbora.