Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 26. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Igor Zorčič, Alenka Bratušek, Željko Cigler, Tadeja Šuštar Zalar do 13. ure, Aleksander Reberšek, Iva Dimic od 11. do 13. ure, Bojana Muršič, Nik Prebil, Jožef Horvat, Samo Bevk od 12. ure dalje, Soniboj Knežak in Aljaž Kovačič. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IGRAH NA SREČO. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada, v zvezi s tem predlogom pa je skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Janjo Sluga zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za finance mag. Andreju Širclju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Poglavitni cilj tega zakona, se pravi zakona o igrah na srečo, je, da se poenoti pravni okvir prirejanja iger na srečo s pravom Evropske unije, hkrati pa se tudi nadgradi pravni okvir, ki bo zagotavljal, da se bodo te igre prirejale v urejenem okolju, še posebej pomembni bodo pri tem varstvo potrošnikov, preprečevanje pranja denarja in boj proti goljufijam. Predlog zakona je dobil soglasje Evropske komisije glede ustreznosti oziroma usklajenosti z evropskim pravnim redom. Naj vam na kratko povem glavne značilnosti. Pravni okvir bo omogočil bolj transparenten način dodeljevanja koncesij za trajno prirejanje klasičnih in posebnih iger na srečo, uvaja se institut javnega razpisa, Vlada ga bo izvajala najmanj trikrat letno. To seveda pomeni, da se bodo koncesije dodeljevale na podlagi kriterijev, na podlagi meril, ki so določena v zakonu in ki upoštevajo stanje na trgu in dejansko tudi to, koliko koncesij oziroma koliko igralnic ali igralnih salonov je na določenem območju. Hkrati se odpravlja tako imenovani duopolni sistem, kjer danes prirejata trajno klasične igre na srečo dva prireditelja. V zakonu je možnost, da se dodeli dovoljenja oziroma koncesije, pogoje za pridobitev koncesije za največ pet prirediteljev, kar z drugimi besedami pomeni, da se povečuje konkurenčnost, hkrati seveda tudi raznovrstnost in hkrati se s tem lahko vpliva tudi na obseg prometa. Hkrati se administrativno poenostavlja igre na srečo, predvsem ker se odpravlja licence za delo v dejavnostih prirejanja iger na srečo. Zmanjšuje se tudi lastništvo za delniške družbe na 25 % plus eno delnico, oziroma če govorimo o družbah z omejeno odgovornostjo 51 % v poslovnem deležu, govorim seveda o lastništvu države. S tem odpiramo predvsem v okviru delniških družb možnost večjih strateških pridobitev strateških partnerjev, ki bodo imeli izdelano vizijo poslovanja, in tudi zagotavljanje večje konkurenčnosti. Glede na dejstvo, da zakon do zdaj ni predpisoval stopnje koncesijske dajatve oziroma ni predpisoval najnižjih stopenj koncesijske dajatve, se določi najnižja stopnja koncesije dajatve za trajno prirejanje iger na srečo in prirejanje drugih vrst posebnih iger na srečo v igralnicah v višini 5 % od osnove in za prirejanje posebnih iger na srečo v igralnih salonih v višini 20 % od osnove. Tukaj bi rad tudi glede na razprave v javnosti opozoril, da se določa minimalna stopnja. Do zdaj ni bila določena, sedaj se pa določa minimalna stopnja, kar ne pomeni avtomatično te stopnje, ampak je določena samo minimalna, lahko je tudi ta. Z drugimi besedami to pomeni, da zaradi tega ne prihaja do nižjih prihodkov društev, humanitarnih društev, invalidnih društev, športnih društev, se pravi vseh tistih, ki dejansko tudi participirajo pri prihodkih od iger na srečo. Hkrati se zvišuje še minimalni znesek osnovnega kapitala, ki ga morajo zagotavljati prireditelji posebnih iger na srečo, in zvišuje se tudi najmanjše število igralnih avtomatov, ki morajo biti nameščeni v igralnem salonu. Na novo so opredeljene kršitve. Tukaj je dodatna opredelitev kršitve, ugotovljene z odločbo. Še posebej če te kršitve niso bile odpravljene, potem se lahko tudi preneha s koncesijo oziroma odpravi koncesije. Ocenjujemo, da bodo predlagane spremembe spodbudile povečanje ponudbe na področju prirejanja iger na srečo. S tem bodo imele pozitivne posledice tako na državni proračun kot, kot sem že omenil, na prihodke oziroma financiranje športnih, invalidskih in humanitarnih dejavnosti. Hkrati bi rad povedal, da je bil ta zakon v javni obravnavi, dobili smo številne pripombe, predloge, delno smo jih upoštevali. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predlagam, da novelo zakona podprete. Hvala za pozornost.
Hvala lepa, gospod minister. Preden nadaljujemo, naj vas samo obvestim, da imamo malce težav s konferenčno-glasovalnim sistemom, se pravi z odštevanjem ure. Tako da bomo naredili zdajle kratko pavzo in nadaljujemo sejo ob 10. uri in 20 minut. Hvala za razumevanje. (Seja je bila prekinjena ob 10.08 in se je nadaljevala ob 10.20.)
Še enkrat lepo pozdravljeni! Nadaljujemo s sejo. Na vrsti so stališča poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo gospod Robert Polnar, predstavil bo stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Sistem prirejanja iger na srečo je na Slovenskem urejen v zakonu. Namen je, da igre potekajo v urejenem in nadzorovanem okolju, s čimer se preprečujejo različna družbena tveganja oziroma zlorabe in varujejo interesi udeležencev tovrstnih iger. Igre na srečo je mogoče prirejati le na podlagi dovoljenja oziroma koncesije pristojnega organa, koncesijska dajatev pa je vir financiranja družbeno koristnih invalidskih, humanitarnih in športnih organizacij. Zakon o igrah na srečo je bil sprejet leta 1995, zatem tudi večkrat noveliran. Vzpostavitev pravnega okvira, ki bo omogočal preglednejši postopek dodeljevanja koncesij tako za trajno prirejanje klasičnih iger na srečo kakor tudi za prirejanje posebnih iger na srečo, je eden glavnih ciljev predlaganih sprememb in dopolnitev veljavnega zakona. Koncesije se bodo podeljevale na podlagi javnega razpisa, odločalo pa se bo na podlagi meril, ki so določena v zakonu. Klasične igre na srečo bo lahko namesto dosedanjih dveh prirejalo največ pet prirediteljev. Predlagana je torej bistvena sprememba poslovnega okolja, ki provocira vprašanje, kateri monopolist se je bil kdajkoli pripravljen brez odpora odpovedati svojemu monopolu. Zadeva je še nekoliko bolj specifična, saj gre denimo v primeru Loterije Slovenije za monopolista v državni lasti, ki mnogim notranjim in zunanjim udeležencem zagotavlja nevprašljive, donosne in varne sinekure. Malo drugače je pri Športni loteriji, ki je samo posredno v državni lasti. Omenjeni gospodarski družbi sta edina organizatorja klasičnih iger na srečo v državi, skupna vrednost njune koncesijske dajatve pa se v obdobju zadnjih šestih poslovnih let, se pravi od 2015 do vključno 2020, giblje na intervalu od 20 milijonov in 200 tisoč evrov letno do 25 milijonov in 200 tisoč evrov letno. Za primerjavo. Koncesijska dajatev od posebnih iger na srečo v enakem obdobju se giblje med 38 in pol milijoni evrov in 41 milijoni evrov letno, razen v letu 2020, ko je bil zavoljo posledic epidemije registriran izrazit padec, na 20 in pol milijonov evrov. Od klasičnih iger na srečo se plačujejo tudi trije različni davki: davek od iger na srečo, davek od srečk in davek na dobitke pri klasičnih igrah na srečo. Njihov skupni učinek v zadnjih šestih poslovnih letih je med 21 in pol in 26 milijonov evrov letno. Ali je to dovolj ali pa je tovrstne prihodke mogoče povečati? Monopolista, natančneje rečeno duopolista, kaj takega kategorično zavračata. Domislila sta strategijo monopolizacije monopola, ki ni nič drugega kot vsiljevanje miselnega okvira ohranjanja obstoječega stanja, ne pa permanentna razprava o posameznih kvalitetah takega ali drugačnega poslovnega modela. Spremeniti ni potrebno ničesar, po mnenju duopolistov zavoljo treh razlogov, zaradi premajhne velikosti trga, zaradi že tako ali tako preveč zahtevnega načina obdavčitve in zavoljo nadpovprečne normiranosti poslovnega področja. Slovenska ureditev prirejanja iger na srečo se v predlaganih spremembah in dopolnitvah usklajuje s pravom Evropske unije, ki zagotavlja svobodno opravljanje storitev na notranjem trgu. Odpravljena bo zahteva, da ima družba, ki želi pridobiti koncesijo za prirejanje posebnih iger na srečo, sedež v Sloveniji. Trenutno je v Sloveniji dovoljenih 45 igralnih salonov in 15 igralnic, aktivnih pa je 22 igralnih salonov in 10 igralnic. V neposredni povezavi s to uskladitvijo se odpravljajo statusnopravne omejitve glede oblike gospodarske družbe in se pri koncesionarjih, ki prirejajo posebne igre na srečo v igralnicah, odpravlja večina omejitev, vezanih na lastništvo koncesionarjev. Tako se med drugim odpravlja zahteva, da mora biti koncesionar statusnopravno organiziran kot delniška družba. Na novo se določa, da neposredni ali posredni delež Republike Slovenije v lastniški strukturi koncesionarja ne sme biti manjši od 25 % plus ena delnica v primeru delniške družbe in ne sme biti manjši od 51 % v poslovnem deležu druge oblike gospodarske družbe. Za stave kot specifično vrsto iger na srečo bodo določeni posebni pogoji za pridobitev koncesije, hkrati pa se določajo tudi podrobnejši pogoji za prirejanje stav. Ravno tako se določa razpon obdobij, za katera se dodeli oziroma podaljša koncesija, in sicer najmanj za tri in največ za pet let. Predlagatelj določa tudi najnižjo stopnjo koncesijske dajatve za trajno prirejanje klasičnih iger na srečo in prirejanje drugih vrst posebnih iger na srečo v igralnicah, zvišal pa se bo tudi najnižji znesek osnovnega kapitala, ki ga morajo zagotavljati prireditelji posebnih iger na srečo. Omejitveni dejavnik najmanjšega števila igralnih avtomatov, nameščenih v igralnem salonu, se povečuje z dosedanjih 50 na 100 avtomatov. Dodatno se opredeljujejo kršitve, ki so razlog za prenehanje koncesije in po odločbi nadzornega organa niso bile odpravljene v predpisanem roku. Gospe in gospodje, srečelovstvo v državni režiji že od časov razsvetljenstva predstavlja radost finančnih ministrov ne glede na njihovo politično inklinacijo. Kolikšna je po obsegu radost slovenskega finančnega ministra ali pa ministric, sem povedal malo prej. Težave s srečelovstvom v državni režiji imajo le nerazsvetljeni nosilci političnih odločitev. Človek, ki ni stroj, ampak interpretativno bitje, večkrat ravna v skladu s psihologijo oziroma s psihopatalogijo kakor pa v skladu z verjetnostim računom. Zato ker je človek interpretativno bitje, smo se v Poslanski skupini Desus odločili, da bomo o tem, ali je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo ali ne, odločili po opravljeni razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednja ima besedo gospa Janja Sluga, predstavila bo stališče Poslanke skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Igre na srečo so igre, pri katerih imajo udeleženci za plačilo določenega zneska enake možnosti zadeti dobitek, izid igre pa je od naključja ali kakšnega negotovega dogodka odvisna zadeva. Zato je država dolžna s svojo regulativo poskrbeti, da je sistem prirejanja iger na srečo urejen tako, da igre na srečo potekajo v urejenem in nadzorovanem okolju, s čimer se preprečijo pranje denarja, goljufije in druga kazniva dejanja. Poleg tega mora biti naravnan tudi tako, da so pred škodljivimi vplivi čezmernega igranja iger na srečo še posebej zaščiteni mladoletniki in da za škodljive vplive čezmernega igranja obstajajo varovalke tudi za ostale udeležence iger na srečo. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se zavedamo, da Slovenija na področju iger na srečo potrebuje določene nove rešitve, med drugim zaradi uskladitve s pravom Evropske unije. Konkretno, odpraviti je potrebno predvsem zahtevo po sedežu za gospodarske družbe, ki želijo pridobiti koncesijo za prirejanje iger na srečo v Sloveniji. Takšna zahteva je namreč v nasprotju s 56. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije. Slovenija je konec leta 2010 sprejela desetletno strategijo razvoja iger na srečo, katere osnovna predpostavka je bila, da so posebne igre na srečo lahko del turistične ponudbe, da je zato smiselno razrahljati pogoje glede lastniških deležev države in zasebnih pravnih oseb, da bomo na področju posebnih iger na srečo imeli manj koncesij, ki pa bodo večje, da se bodo te delile na javnih razpisih, da bo obdavčitev bolj fleksibilna oziroma prilagojena igralničarskim produktom in še bi lahko naštevali. Od sprejetja strategije pa do predmetnega zakona te vlade je bil storjen resen poskus priprave nove zakonske podlage zgolj v mandatu 2014–2018, pa še tega ni bilo mogoče izvesti. Predlog, ki ga imamo na klopeh danes, vsebuje tudi rešitve, ki so v prejšnjem mandatu doživele oster odpor in nasprotovanje tako obeh prirediteljev, obeh fundacij in nevladnih oziroma humanitarnih in športnih organizacij, ki se financirajo iz fundacij, kot tudi Vlade in pristojnih ministrstev. Ta vlada in minister za finance pa sta stopila še korak dlje. Na področju prirejanja klasičnih iger na srečo želita odpraviti obstoječi monopol oziroma duopolni sistem tako za loterijo kot tudi za športne stave. Danes lahko namreč klasične igre na srečo, loterijo in športne stave, trajno prirejata največ dva prireditelja – Loterija Slovenije in Športna loterija, skladno s to novelo pa jih bo lahko prirejalo največ pet prirediteljev. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev opozarjamo, da je predlagana ureditev v nasprotju s strategijo iger na srečo iz leta 2010. Ta na strani 28 navaja: »Tudi v bodoče bosta v Sloveniji obstajala dva ponudnika klasičnih iger na srečo, ki bosta v javni lasti oziroma lasti nepridobitnih organizacij. Na tem področju bomo imeli javni monopol, ki je značilen tudi za večino drugih držav.« Konec navedka. Praktično vse države članice Evropske unije podeljujejo pravico do prirejanja klasičnih iger na srečo izključno enemu prireditelju. Izjemi sta Španija, kjer imajo dve loteriji, državno in dobrodelno, ter Litva, kjer je lastnik obeh prirediteljev olimpijski komite. V Sloveniji je Olimpijski komite solastnik Športne loterije, ki prireja športne stave. Poleg tega je ureditev klasičnih iger na srečo, ki omogoča monopol oziroma duopol, tudi skladna s pravom Evropske unije, razen v delu, ki se nanaša na sedež prireditelja. Razlogov za spremembo v ostalih delih po naši oceni ni. Liberalizacija sama po sebi ne rešuje problema nelegalne ponudbe oziroma tega, da slovenski igralci igrajo tudi pri drugih tujih prirediteljih športnih stav, ki v Sloveniji nimajo koncesije za prirejanje iger na srečo. Večkrat se rado omenja, da so Slovenci pri teh nelegalnih ponudnikih plačali za nekaj 100 milijonov evrov in da bi ta denar lahko zadržali doma, kar pa ne drži. Slednje bi pomenilo, da ta vplačila presegajo vsa plačila v klasične igre na srečo. Športna loterija je na primer v letu 2019 dosegla okrog 112 milijonov evrov prometa, Loterija Slovenije 105, skupaj torej 217. Poleg tega ocenjujemo, da bi učinki predlagane ureditve imeli negativne posledice na financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij. Ob vstopu novih koncesionarjev na trg športnih stav bi verjetno prišlo do prerazporeditve obstoječih igralcev športnih stav k novim ponudnikom, število igralcev skupaj pa se ne bi bistveno spremenilo. Ne gre sicer zanikati dejstva, da vpliv konkurenčnejše ponudbe na igralniškem področju ni zanemarljiv in lahko izboljša kvote ter poveča dobičke in izplačila, kar pa znižuje osnovo za davke in koncesijsko dajatev. Za ohranitev stabilnosti domačega trga na tem področju in za zagotovitev zanesljivih virov, ki bodo omogočali izvedbo predvidenih programov FŠO in FIHO, je treba omejiti nelegalno ponudbo, ozavestiti uporabnike iger na srečo, da bodo igrali pri domačih prirediteljih in s tem zagotavljali večji delež davkov državi in lokalnim skupnostim ter dajatev, ki se namenjajo za financiranje invalidskih, humanitarnih in športnih organizacij. Po naši oceni na znižanje prometa, predvsem pa nižji obseg zbranih koncesijskih dajatev ob klasičnih igrah na srečo in stav vpliva uvedba 10-procentnega davka od srečk septembra leta 2013. Ker se ta v višino vplačil ne všteva, se ob enakem znesku denarja, ki ga igralec nameni za nakup srečke, vplačilo zniža za znesek davka, s tem pa tudi osnova za določanje sklada za dobitke. Minimaliziranje vpliva na sam sklad za dobitke sta prireditelja klasičnih iger na srečo zato izvedla z zvišanjem deleža doplačil oziroma z dvigom najnižje postavljenih kvot pri stavah. S tem ko so se skladi za dobitke relativno zvišali, se je osnova za koncesijsko dajatev, ki predstavlja vplačila, zmanjšana za izplačane dobitke, še dodatno znižala. Zato Vladi in ministru za finance predlagamo, da raje razmislita o ukinitvi 10-odstotnega davka od srečk, ki bistveno bolj vpliva na nižji obseg zbranih koncesijskih dajatev in za katerega je bilo ob uvedbi v letu 2013 zagotovljeno, da gre za začasni interventni ukrep. Po naši oceni je glede na naravo trga dejanski monopol oziroma duopol Loterije Slovenije in Športne loterije na področju klasičnih iger na srečo kot ustaljena praksa v državah Evropske unije pravno, ekonomsko najbolj primeren. Razlogi za sedanjo monopolno oziroma duopolno ureditev so v velikosti oziroma majhnosti trga ter primernosti ponudbe oziroma produktov, da so čim manj tvegani. Trg in kupna moč za igre na srečo sta pri nas omejena, imamo pa tudi strožje kriterije pri certifikaciji, standardizaciji in nadzorovanosti prirediteljev iger kot v tujini. Kot ključno pa naj navedemo davčni in koncesijskodajatveni model, iz katerega se financirata FIHO in FŠO. Pri loterijskih igrah je sklad za dobitke oziroma denar, ki ga prek izplačila dobitkov prejmejo igralci, fiksno določen glede na prodajo. Pri stavah pa sklad za dobitke ni fiksno določen, temveč je odvisen od števila pravilnih napovedi igralcev. Sklad je pri loterijskih igrah navadno nižji in se ne spreminja, pri stavah pa je višji in se spreminja glede na atraktivnost dogodka. Ta lastnost sklada za dobitke pri stavah je posebej izrazita na trgu z več ponudniki, kar bistveno povečuje izplačila igralcem in bistveno zmanjšuje osnovo za izračun koncesijske dajatve in s tem sredstva, ki jih država iz iger na srečo zagotavlja za dober namen. Medtem ko za sklade pri loterijskih igrah velja obratno. Več ko je ponudnikov, bolj se vplačila porazdelijo med prireditelje in nižji so skladi. Nižji skladi pa morajo za ohranjanje igralcev povečevati izplačila igralcem, s tem pa se, kot že rečeno, zniža osnova za dajatve. S povečano konkurenco pri klasičnih igrah, kot so loterija in športne stave, se bodo v tekmi za kupce povečale kvote in skladi za dobitke, torej izplačila igralcem. Tudi povečanje prodaje ni zagotovljeno. To dokazuje primer, ko se obseg prodaje lota ni povečal ne glede na uvedene dodatne igre Vikinglotto in Eurojackpot, igralci so se samo prerazporedili po igrah. Slovenski igralci, ki že sedaj nelegalno igrajo športne stave pri ponudnikih v tujini, pa to počnejo zato, ker jim ti lahko ponujajo višje kvote zaradi nižjih obdavčitev. Spremembe, ki so bile sprejete na Vladi, sploh niso bile predmet resornega vladnega usklajevanja, usklajevanja med koalicijskimi partnerji niti niso bile dane v javno obravnavo na način, da bi lahko Loterija Slovenije in Športna loterija ter drugi deležniki, kot so obe fundaciji in ne nazadnje tudi 500 humanitarnih in športnih organizacij, ki se iz fundacij financirajo, pa tudi občine, ki so ravno tako upravičene do dajatev iz naslova izplačanih dobitkov, sploh imeli možnost podati pripombe na najbolj sporne rešitve, ki sem jih omenila. Večino rešitev v predlogu zakona, ki ga je sprejela Vlada, je namreč pripravil že minister za finance dr. Mramor leta 2016, vsaj tako je bilo razvidno iz prvotne različice februarja letos. Kasneje pa je Vlada oziroma Ministrstvo za finance prvotno različico brez kakršnekoli razlage spremenilo. Prvotno objavljeni predlog zakona sedanje ureditve prirejanja klasičnih iger na srečo ni spreminjal. V obrazložitvi je bilo izrecno pojasnjeno, da ureditve klasičnih iger na srečo Republika Slovenija ne spreminja in da ohranja omejitev konkurence z namenom učinkovitejšega boja proti kriminalu in zagotovitve visoke ravni varstva potrošnikov. Kasneje pa se je ključna sprememba, in sicer liberalizacija na trgu klasičnih iger na srečo, v besedilu znašla tik pred zdajci oziroma pred sprejetjem na Vladi. Formalno je ni predlagal nihče od tistih, ki so oddali pripombe. Ali je bila dodana zgolj na predlog Ministrstva za finance oziroma nekaterih posameznikov na ministrstvu ali pa zunanjih deležnikov in zakaj šele tik pred zdajci, do sedaj ni pojasnil nihče. Dokler predlog ni bil poslan na Vlado, zanjo po naših informacijah niso vedeli ne na preostalih ministrstvih ne koalicijski partnerji ne ključni omenjeni deležniki. Zato od Ministrstva za finance terjamo pojasnilo, kdo je avtor teh sprememb in kakšni so razlogi zanje ter zakaj se je zakon spreminjal na tako netransparenten način, pri čemer je minister kršil tudi poslovnik Vlade in koalicijski protokol. So pri pripravi imeli vlogo tudi lobisti? Kateri? To so naša vprašanja. Nekatere rešitve na področju posebnih iger na srečo so povzete iz predloga 2016, kot sem rekla, na primer sedež koncesionarja, sprememba postopka podelitve koncesij za izvajanje posebnih iger na srečo in fleksibilnost pri določanju višine posebne dajatve za prirejanje posebnih iger. Še kaj bi se našlo. Te rešitve smo podpirali in jih podpiramo. O nekaterih preostalih rešitvah s področja posebnih iger na srečo pa je potrebna dodatna razprava, saj se strinjamo z igralniškimi delavci, da napitnina ni prihodek koncesionarja, s katerim bi lahko prosto razpolagal, in da ga tudi država ne sme obremeniti oziroma znižati z vštevanjem v osnovo za koncesijsko dajatev. Ocenjujemo, da so omenjene predlagane spremembe na področju klasičnih iger na srečo tako izrazito škodljive in sprejete na tako netransparenten način, da so zastrupile celotno novelo. Zato ne moremo podpreti sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Koalicijskim partnerjem, predvsem tistim, ki so v prejšnjem mandatu podobne rešitve že zavrnili, pa predlagamo, da resno razmislijo o tem, kakšna ozadja in interese zagovarjajo, saj smo prepričani, da jih predlagatelji s tem niti niso seznanili.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jani Ivanuša, predstavil bo stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovana podpredsednica Državnega zbora! Gospod minister, vsa ostala druščina v dvorani, lep pozdrav še enkrat! Pred epidemijo so po podatkih Fursa igralnice od posebnih iger na srečo prejele prek 250 milijonov evrov, lani sicer polovico manj. Kljub epidemiji pa smo Slovenci očitno še vedno iskali srečo v klasičnih igrah na srečo. Iz tega naslova so nosilci teh iger prejeli več kot 61 milijonov, leto poprej pa 68 milijonov evrov. Mislim, da se v tej točki vsi strinjamo, da država iz iger na srečo dobi zajeten kupček denarja. Trenutno smo imeli na tem področju kar nekaj omejitev, predvsem kdo je tisti, ki lahko tovrstne igre prireja. Zakon, ki ga obravnavamo, te omejitve odpravlja in dodaja kar nekaj drugih ugodnosti, ki bodo vsekakor poskrbele za to, da bomo ob koncu leta govorili še o večjih številkah dobička in posledično pobranega denarja oziroma davka v državni proračun. Igre na srečo so tista turistična panoga, kjer za razliko od hlapčevskega izkoriščanja Slovenije s strani tujine vsaj enkrat lahko tudi mi malo izkoristimo sosednjo državo. V mislih imam seveda sosednji Italijo in Avstrijo. Sosednja Italija ima zelo strogo zakonodajo, kar se tiče iger na srečo, zato se je pri nas na Primorskem razvil zelo močen igralniški turizem. Italijani hodijo k nam zapravljat denar, s tem povečujejo naše gospodarstvo in pridno polnijo slovenski državni proračun. Morda nekaterim, ki se patološko najsrečnejše počutijo v vlogi izkoriščenega hlapca, ni všeč, ko mi delamo korist za tujce, in jim je obratna vloga morda zastrašujoča. Igralništvo je panoga, kjer bi morali dati še bistveno večji poudarek na privabljanje prestižnih tujih gostov, saj je konec koncev za naš narod to koristno tudi iz socialnih razlogov. Ker v igralništvu ljudje velikokrat zapravijo svoje prihranke, kar jim lahko povečuje socialno stisko, je zagotovo boljše, da se to ne dogaja našemu narodu. Mi moramo delati le za dobrobit slovenskega naroda, saj smo država Slovencev in ne celotnega sveta. V nekaterih kazinih v goriški regiji predstavljajo prihodki s strani tujih državljanov, še posebej Italijanov, več kot 80 % celotnih prihodkov. To blagodejno vpliva tudi na ostale turistične panoge, kot sta gostinstvo in hotelirstvo. V Slovenski nacionalni stranki predlog zakona podpiramo, bi si pa želel, da se v prihodnosti Slovenija še bolj fokusira na oglaševanje igralništva v tujini. Privabljati moramo še več bogatih tujcev, ki bodo zaradi svojega hazarderstva blagodejno vplivali na naše gospodarstvo. Spodbujati moramo intenzivnejše oglaševanje te panoge v tujini, še posebej v sosednji Italiji, saj imamo lahko tudi mi Slovenci kdaj kakšno korist več od tujcev. Ob koncu pa bi podal v razmislek še naslednje. Zakon trenutne vstopne nepovratne dajatve prireditelja razdeljuje na račun Fundacije za financiranje športnih organizacij in Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij. Slovenska kulturna in naravna dediščina je bogata, a finančno podhranjena, zato bi bilo smiselno, da se delež teh sredstev razdeli na slovenski dediščinski sklad, kot je to urjeno v Veliki Britaniji. Na ta način bi se dalo popraviti in urediti marsikateri zvonik, marsikateri grad, muzej in še bi lahko našteval. Smo pa danes v Slovenski nacionalni stranki ravno podali pobudo, da se ustanovi tovrstna fundacija in da se zagotovi ohranjanje slovenske kulturne ter naravne dediščine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je sprememba Zakona o igrah na srečo. Temeljni cilj predloga zakona je vzpostavitev pravnega okvira, ki bo omogočil na podlagi javnega razpisa pregledno dodelitev koncesij za prirejanje iger na srečo. Vlada Republike Slovenije bo v skladu z njim najmanj trikrat na leto izvedla javni razpis za dodelitev koncesij. Ob izvedbi vsakokratnega razpisa bo lahko Vlada glede na oceno stanja na področju prirejanja iger na srečo ocenila potrebo po morebitni dodelitvi novih koncesij in izmed prijavljenih kandidatov po merilih, določenih v zakonu, izbrala najprimernejšega kandidata, ki mu bo dodeljena koncesija. Na področju prirejanja klasičnih iger na srečo se odpravi obstoječi duopolni sistem, ko sta klasične igre na srečo lahko trajno prirejala največ dva prireditelja, skladno s predlogom zakona bo klasične igre na srečo lahko trajno prirejalo največ pet prirediteljev, za stave kot specifično vrsto klasičnih iger na srečo se predpišejo posebni pogoji za pridobitev koncesije in določajo podrobnejši pogoji za prirejanje te vrste klasičnih iger na srečo. Z odpravo zahteve, da ima družba, ki želi pridobiti koncesijo za prirejanje posebnih iger na srečo, sedež v Republiki Sloveniji, se pravna ureditev prirejanja iger na srečo uskladi s pravnim redom Evropske unije ob upoštevanju sodne prakse sodišča Evropske unije. V povezavi s tem se odpravijo tudi statusnopravne omejitve glede oblike gospodarske družbe in se pri koncesionarjih, ki prirejajo posebne igre na srečo v igralnicah, odpravi večina omejitev, vezanih na lastništvo koncesionarjev. Na novo se določi, da neposredni ali posredni delež Republike Slovenije v lastništvu koncesionarja ne sme biti manjši od 25 % plus ena delnica v primeru delniške družbe in ne sme biti manjši od 51 % v poslovnem deležu druge oblike gospodarske družbe. Glede na dejstvo, da zakon do zdaj ni predpisoval stopnje koncesijske dajatve oziroma ni predpisoval najnižjih stopenj koncesijske dajatve, se določi najnižja stopnja koncesijske dajatve za trajno prirejanje klasičnih iger na srečo in prirejanje drugih vrst posebnih iger na srečo v igralnicah v višini 5 % od osnove in za prirejanje posebnih iger na srečo v igralnih salonih v višini 20 % od osnove. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo tudi pri predlogu sprememb Zakona o igrah na srečo predvsem na področju športnih stav v letu 2018 predlog samega zakona podprli, nismo mu nasprotovali. Spremembo ureditve na področju športnih stav so takrat podprli tudi nekateri klubi in nekatere panožne zveze. Prepričani smo, da predlog spremembe Zakona o igrah na srečo sledi pravnemu redu Evropske unije, ki je v danem trenutku v Sloveniji pod vprašajem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da s spremembo tega zakona ne izključujemo, da se bo v državni proračun prililo bistveno več denarja oziroma bistveno več davka. Dejstvo je, da danes deluje trg in da se marsikateri slovenski igralec poslužuje tujih stavnic in s tem Slovenija izgubi davek. Glede na to, da gre za prvo branje tega zakona, ga bomo v Slovenski demokratski stranki soglasno podprli, bomo pa seveda v današnji razpravi pozorno poslušali predloge in pripombe k temu zakonu. V primeru smiselnih pripomb, izboljšave samega zakona je potem smiselno, da se vsi ti dodatni predlogi, ki sledijo izboljšavi, v tem zakonu vključijo v zakonodajni postopek v nadaljevanju. V Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da se bo večja pozornost posvetila tudi odgovornemu igranju. Vsi vemo, da prihaja do tako imenovanih nekemičnih zasvojitev s temi igrami in da je potrebno posebno pozornost nameniti v samem zakonodajnem postopku predvsem zaščiti mladoletnih igralcev. Posebno pozornost je potrebno nameniti tudi koncesijskim dajatvam, in sicer da bosta Fundacija za financiranje športnih organizacij in Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij ostali v tako imenovani igri. Prepričani smo, da je tukaj Vlada naredila dodatni korak naprej, kajti v samem zakonu je uvedla minimalno višino koncesijskih dajatev v višini 5 %. Potrebno je opozoriti, da v obstoječem zakonu tega ni napisanega in da lahko Vlada z odlokom dejansko potem odloči, da je ta odstotek nižji. Danes vemo, da koncesijske dajatve potekajo za vsako posamezno igro posebej. V pristojnosti Vlade je, kakšno višino koncesijskih dajatev dosega. V danem trenutku je razmerje nekako med 20 in 45 % koncesijskih dajatev, ampak potrebno je povedati, da je v obstoječem zakonu praznina, ki ne določa minimalne osnove. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se z odprtjem trga na nek način prihodki lahko povečajo, predvsem prihodki na osnovi davkov in prihodkov v proračun. Ne nazadnje pa tudi prihodki posameznih humanitarnih organizacij, tako FIHO kot Fundacije za financiranje športnih organizacij in posameznih panožnih športnih zvez in posameznih klubov. Še enkrat bi poudaril, da gre za prvo branje tega zakona. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo pozorno poslušali današnjo razpravo, vse te pripombe in predlagamo, da se danes ta zakon podpre in da potem v sodelovanju tako koalicije kot opozicije dobimo zakon, ki bo na nek način povečeval prihodke v slovenski proračun oziroma ga zaščitil, da slovenski proračun ne bo izgubljal davčnih prihodkov, da se na en drug način zaščiti vse deležnike na trgu in hkrati zagotovi kvalitetnejšo izvedbo vseh iger na srečo.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Jože Lenart, predstavil bo stališče Poslanke skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani minister z ekipo! Igre na srečo so stare kot človeška civilizacija in so od nekdaj veljale za priljubljene kot poseben način razvedrila, vendar pa so bile zaradi svoje narave dobička in negativnih posledic, ki jih prinašajo, podvržene nadzoru s strani države in del normativne ureditve. Danes so v Sloveniji urejene v Zakonu o igrah na srečo in z drugimi podzakonskimi predpisi. Ta določa, da je prirejanje iger na srečo izključna pravica Republike Slovenije. Igre na srečo se lahko prirejajo le na podlagi dovoljenja oziroma koncesije pristojnega organa. Opravljanje te dejavnosti brez dovoljenja je prekršek po 110. členu Zakona o igrah na srečo, ki pa lahko preraste v kaznivo dejanje, kar določa 212. člen Kazenska zakonika, ki dodaja namen pridobitve protipravne premoženjske koristi. Poudarjamo, da obstoječi Zakon o igrah na srečo v 1. členu ureja sistem prirejanja iger na srečo na način, da potekajo v urejenem in nadzorovanem okolju, da se prepreči pranje denarja, goljufije in druga kazniva dejanja ali ravnanje v nasprotju z javnim redom, da se zaščitijo mladoletniki in druge občutljive osebe pred škodljivimi vplivi čezmernega igranja iger na srečo ter da se varujejo udeleženci iger na srečo. Ker smo del Evropske unije, morajo biti naši predpisi skladni z zakonodajo Evropske unije, kar pa ni vedno enostavno. Okvir Evropske unije za igre na srečo namreč ni bil urejen z zakonodajo Evropske unije, temveč s sodno prakso Evropskega sodišča. Od leta 1993 do leta 2021 imamo več kot 60 sodb Evropskega sodišča in sodišča EFTA, ki nam dajejo obsežene in celovite smernice, ki jih morajo države članice spoštovati, ko želijo organizirati svojo zakonodajo iger na srečo. Sodna praksa jasno kaže, da sodišče podpira monopolni pristop v igranju na srečo, saj ga je lažje nadzorovati in se ga da hitreje preusmeriti. Torej, v tem primeru je monopol drugače predstavljen. Slovenijo opozarjajo, da še ni podpisana uredba Makolinske konvencije o upravljanju športnih tekmovanj. Ta konvencija pa je ključna za ureditev sistemov za preprečitev kriminalitete s področja pranja denarja na tem področju. Evropska unija Sloveniji priznava zadovoljivo urejenost na podlagi sledenja naslednjim ciljem. Prvič, zaščita potrošnikov. Tu je pomembna predvsem presoja posledic zasvojenosti, vseh njenih negativnih učinkov na posameznika in tudi družbo. Še posebej je treba biti pozoren na spletne igre, kjer je mladoletnim osebam težko preprečiti udeležbo. In drugič, zaščita javnega reda, ki zahteva jasno analizo vpliva obstoječega sistema na možnost pranja denarja. Slovenija kot dvomilijonski narod, dežela ima dva ponudnika klasičnih iger na srečo s koncesijo, in sicer Loterijo Slovenije s številnimi loterijami in tombolami ter Športno loterijo Slovenije, ki prireja stave. Prav tako ima Italija z 61-milijonskim prebivalstvom dva ponudnika, Finska s 5 milijoni, Španija s 47 milijoni, Nemčija pa ima s 83 milijoni samo enega ponudnika na nacionalni ravni, seveda na področju klasičnih iger na srečo. Ali res želimo ustvariti za Slovenijo, za Slovenke in Slovence hazarderske pogoje za njihovo odvisnost od iger na srečo, ki vodijo v socialne probleme in ogrožajo s tem tudi zdravje ljudi? Tako seveda ni razumno, da bi Slovenija spreminjala zakonodajo in širila število ponudnikov na pet. Takšna razširitev bi razdrobila in znižala dobitke. Humanitarne in športne organizacije bi iz koncesij dobile manj sredstev. Zaradi upada davkov od dobitkov bi občine prejemale manj sredstev, Republika Slovenija kot delničar pa manj dividend. Kje je tu logika? S spremembo zakona, predvsem z vidika liberalizacije trga, bi torej Vlada morala dokazati, da je razlog za spremembo skrb za zmanjšanje priložnosti in zasvojenosti od iger na srečo ter varovanje javnega reda, vendar je ob hkratnem spodbujanju potrošnikov k udeležbi pri loterijah, igrah na srečo, stavah ter potencialno celo spletnih igrah, nemogoče, da bi država s tem pridobila finančne koristi brez posledic, ki smo jih navedli. Vlada v predlogu zakona ne ponuja prav nobene analize, zakaj bi bila sprememba zakona v tem oziru koristna za družbo. Zelo bi si želeli videti analizo Vlade, ki bi dokazovala, da bi koncesionarji z več oglaševanja spodbujali prebivalce in prebivalke, da več stavijo na športnih stavah in loterijah. Kako bi to vplivalo na socialni in zdravstveni vidik ljudi? To pogrešamo. Še več, praktično vse humanitarne, invalidske in športne organizacije nas opozarjajo na nevarnost in škodljivost spremembe zakona, saj bo z liberalizacijo trga zmanjševal preglednost ter invalidskim in športnim organizacijam zniževal prihodke. Deležniki, predvsem FIHO in FŠO, ocenjujejo, da bo z večanjem števila prirediteljev, ki bi lahko prirejali klasične igre na srečo, prišlo do negativnih posledic in vprašljivega ekonomskega učinka. Povečana ponudba bo vplivala na dvig denarnih skladov za dobitke in stavne kvote, kar bo posledično negativno vplivalo na osnovo za plačevanje davkov in koncesijske dajatve. FIHO in tudi posamezne organizacije opozarjajo na nepravilnosti v samem postopku pripravljanja tega zakona, saj so bili kot zainteresirana javnost izločeni iz javne razprave. Skladno z določili Konvencije o pravicah invalidov, Ustavo Republike Slovenije, Poslovnikom Vlade Republike Slovenije in Zakonom o nevladnih organizacijah bi se Vlada o spremembi morala posvetovati z invalidskimi, humanitarnimi in športnimi organizacijami in jih v postopek dejavno vključiti. A če podrobno pogledamo, kako se je predlog zakona večkrat spreminjal, ne da bi Vlada omogočila, da se javnost izjavi o spremembah, potem nam je lahko jasno, da imamo pred seboj rezultat ponovnega poizkusa nekaterih, da se področje iger na srečo liberalizira in omogoči dobiček le nekaterim. Ni jasno, kakšen je cilj Ministrstva za finance s predlogom novele, ali ga sploh zasleduje, saj v njej ni nobene strokovne analize. Na nek način spominja na nepremišljenost vaše dohodninske novele in njen pristop do javnih financ, »dajmo sprejeti, potem pa bomo že nekako«. To pa ni za volivce in zato se tudi sprašujemo, kakšen je potem interes. Na kakšni osnovi predlagatelj trdi, da bo povečanje števila prirediteljev klasičnih iger na srečo in stav povečalo kakovost in zagotovilo več sredstev za financiranje športnih, invalidskih in humanitarnih organizacij? Pogrešamo analizo povečanja potrošnikov, njihove strukture in vpliva na zasvojenost, socialno negotovost in posledic za družbo. FIHO ob tem opozarja, da bi vsakršno spreminjanje dosedanje ureditve bistveno vplivalo na njihovo delovanje in da gre za popolno odsotnost empiričnih analiz o posledicah spreminjanja zakonodaje ter vpliva na položaj najranljivejših skupin. V čem obstoječa ponudba Republike Slovenije zaostaja in ni sodobna, kot trdi predlagatelj? Zastavlja se tudi vprašanje, kako to, da sta s predlogom zakona na Vladi soglašala minister za delo Janez Cigler Kralj, ki pokriva področje invalidov, in ministrica za izobraževanje Simona Kustec, ki pokriva področje športa. Pred tednom ste na Vladi sprejeli Akcijski program za invalide, zdaj pa jim jemljete prepotrebna sredstva. V LMŠ v predlagani noveli vidimo številne pomanjkljivosti, predvsem pa negativen vpliv na socialni položaj najranljivejših skupin in seveda upad sredstev v športu. Še bolj zaskrbljujoč pa je netransparenten način, s katerim ste zakon v tej obliki pripeljali v Državni zbor. A tega smo od vas seveda že navajeni. Spremembe in dopolnitve Zakona o igrah na srečo slovenski družbi in Republiki Sloveniji seveda tako ne prinašajo dodane vrednosti, nasprotno, prinašajo nam negativne posledice. Zato predlagane novele Zakona o igrah na srečo ne moremo podpreti in jo kategorično zavračamo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovane in spoštovani! Vlada Janeza Janše je predlog tega zakona sicer predhodno deloma usklajevala z deležniki in zainteresirano javnostjo, nato pa ga je Državnemu zboru predložila v bistveno spremenjeni obliki in z rešitvami, o katerih ni opravila nobenih posvetovanj ali analiz. Vloženi predlog zakona tako predstavlja zbirko vseh slabih idej, ki so na področju urejanja iger na srečo splavale na površje v zadnjih nekaj letih. Svoje nasprotovanje predlogu zakona so jasno in pisno izrazile praktično vse relevantne organizacije na tem področju – delavske organizacije v igralništvu, športne, invalidske fundacije, zveza mestnih občin pa tudi evropska loterijska zveza in številni drugi. Vsi, brez izjeme, opozarjajo, da je predlog zakona nedomišljen, da njegove trditve niso podprte s podatki in analizami ter da bi njegova uveljavitev pripeljala do resnih negativnih posledic. Ogrožene bi bile pravice zaposlenih, tvegali bi bistveno nižje financiranje invalidskih organizacij in športa. Konkurenčni boj povečanega števila ponudnikov bi pripeljal le do bolj agresivnega oglaševanja, bolj tveganih produktov, zmanjšanja dobičkov podjetij v panogi, pri tem pa prinesel vse negativne posledice, ki nastanejo zaradi nebrzdanega širjenja iger na srečo, se pravi zasvojenosti, osebnih stisk ter raznih oblik kriminala, od družinskega nasilja do pranja denarja. Nekateri med njimi, tudi mnogi podporniki te vlade, menijo, da bi se morala politika izogibati tako imenovanim ideološkim temam. Toda, spoštovane in spoštovani, edina podlaga tega zakona je ideologija. Na eni strani ideologija prostega trga in nekontrolirane konkurence, pomešana z ideologijo arbitrarne komande vladajočih, ki svojih odločitev ne pojasnjujejo, ne utemeljujejo ter od njih ne odstopajo niti takrat, ko je jasno, da so storili napako in zakorakali v povsem napačno smer. Izpostaviti bi želeli le nekaj škodljivih idej, ki jih vsebuje ta predlog zakona. Kot prvo spodkopava delavske pravice. Z ukinitvijo licenciranja bi ukinili obvezo strokovne usposobljenosti delavcev v igralništvu in omogočili njihovo zamenjavo z nestrokovnim kadrom. Drugič, uvaja ostro konkurenco na podlagi arbitrarnih odločitev. Na enako velikem trgu naj bi se število ponudnikov povečalo za 2,5-krat, o čemer bi mogel minister za finance odločati po svoji prosti presoji. Kot tretje, ogroža financiranje invalidskih in športnih organizacij. Zaradi več ponudnikov na trgu se bodo zmanjšali dobički prirediteljev in osnove, iz katerih se financirata šport in delovanje invalidskih organizacij. Četrtič, ne rešuje se problema lastništva prirediteljev iger na srečo. Predlagana sprememba namreč ni v skladu ne s sodobnimi evropskimi sodišči ne z realnostjo, saj na trgu že obstajajo ponudniki, ki ne ustrezajo predlaganim okvirom. Petič, dodatno obremenjuje akterje v panogi. Nalaga jim nova davčna bremena, ki se bodo prenesla na delavce. In ne nazadnje, prinaša bolj tvegane igralniške produkte in bolj agresivno trženje iger na srečo. Ponudniki bodo v ostrem konkurenčnem boju prisiljeni v agresivnejše taktike in bolj tvegane produkte, kar ima za posledico tako zmanjšanje nagradnih fondov kot tudi povečanje negativnih učinkov pretiranega igranja iger na srečo. Spoštovane in spoštovani, vse to je zgolj kratek in skromen povzetek strokovnih stališč deležnikov in strokovnjakov, ki jih je Državni zbor prejel v zvezi s tem predlogom zakona in so javno objavljena na njegovih spletnih straneh. Spoštovani, kadar je zakonski predlog še pred prvo obravnavo deležen tolikšnega števila argumentiranih strokovnih nasprotovanj, je jasno, da bi morali ustaviti konje. Ta zakon ni in ne more postati primeren za nadaljnjo obravnavo že iz razloga, da ga je Vlada po javni obravnavi dodatno in nedopustno spreminjala. Velikokrat že videno pri tej vladi. Pri tem pa je jasno, da Vlada ni opravila nobenih analiz, s katerimi bi podkrepila svoje trditve iz zakonskega predloga. Vsa njena zatrjevanja, od prepričanja, da se bodo davčni prihodki in financiranje športa ter invalidskih organizacij povečali, do zatrjevanj, da bo večja konkurenca izboljšala ponudbo na trgu, so zgolj pavšalne ideološke trditve, ki jih je stroka argumentirano zavrnila. Ta razprava je zato lahko koristna zgolj zato, da Vlada pojasni, v čigavem interesu je pripravila ta zakonski predlog. V javnem interesu zagotovo ne. Takšni predlogi ne morejo biti podlaga za nadaljnjo razpravo. Služijo lahko zgolj kot ilustracija slabih namenov in kot priložnost, da škodljive ideje zavrnemo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo soglasni, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Dober dan! Hvala lepa za besedo. Zakon o igrah na srečo je namenjen visoki regulaciji dejavnosti iger na srečo, torej dejavnosti, v kateri se v zelo kratkem času akumulira nadpovprečno visoke vsote denarja, hkrati pa lahko povzroča družbeno škodo, neposredno z zasvojenostjo z igrami na srečo, posredno pa uničene družine zaradi tovrstne zasvojenosti. Opraviti imamo torej s posebno vrsto gospodarske dejavnosti, zato jo je mogoče v skladu z zakonom izvajati le prek koncesije. Svoboda gospodarske pobude je tako omejena. Država v tej dejavnosti ohranja dejanske monopole in strog nadzor. In to z razlogom. Vsakršna sprememba zakona mora zato temeljiti na resni analizi izvajanja iger na srečo v Republiki Sloveniji. Iz gradiva aktualnega predloga zakona tega ni razbrati. Obrazložitev je skromna. V gradivu so samo rešitve, ne pa podlaga, na temeljih katere so tovrstne rešitve sploh predlagane. Za spremembo zakonodaje mora biti dober razlog. A tukaj tega ni videti. Videti pa je parcialne interese, ki bi jih liberalizacija dejavnosti zadovoljila. Lahko bi celo rekli, da je novela zakona spisana za točno določene interesente, ki bi radi vstopili na sicer visoko reguliran trg iger na srečo v Republiki Sloveniji. Konkretno, s spremembo zakonsko določene lastniške strukture se ustvarja podlaga za privatizacijo največjega ponudnika posebnih iger na srečo, to je novogoriško podjetje Hit, d. d. Tam je sedaj država večinski lastnik, velik delež pa imajo tudi lokalne skupnosti. Glede na zgodovinski razvoj igralništva, ki ga je omogočila država s svojim lastništvom in s svojo regulativo, bi moralo lastništvo seveda ostati v rokah države in lokalnih skupnosti. Igralniška dejavnost, ki je najbolj razvita prav na Goriškem, pa tudi v posameznih krajih drugod po Sloveniji, je posledica državne gospodarske politike, ki se je začela v drugi polovici 80. let prejšnjega stoletja. Privatizacija glavnega akterja igralniške dejavnosti bi pomenila, da se za relativno majhen denar ponudi zasebnemu kapitalu ne le samo podjetje, temveč celoten družbeni ekosistem, ki ga je ustvarila igralniška dejavnost in ki vključuje bazen potrošnikov predvsem iz bližnje Italije, pa tudi Avstrije in drugih bližnjih držav. Potrebno je poudariti, da je podjetje, kot je Hit, d. d., izvozno naravnano, ustvari 90 % prihodkov v tujini oziroma od tujih gostov. V Sloveniji je takšno podjetje le Hit, d. d. V Levici smo odločno proti privatizaciji igralniških podjetij. Kot je omenjeno, s privatizacijo izgubimo skupnostne vzvode za vplivanje na odločitve podjetja, ki se pretežno ukvarja z dejavnostjo iger ne srečo. Takšna dejavnost se mora izvajati, razvijati, pa tudi omejevati izključno pod strogim nadzorom lokalnih in državnih ustanov, saj pomembno zaznamuje podobo in socialni značaj Nove Gorice in okolice. Poleg povečane zaposlenosti učinkov na lokalno gospodarstvo ter ne nazadnje povečanih osebnih in proračunskih dohodkov igre na srečo prinašajo tudi negativne posledice, na primer zasvojenost od iger na srečo, prevlada monokulturne zabavne industrije in tako naprej. Siceršnje izkušnje s privatizacijo državnih podjetij in njen neposreden vpliv na množična odpuščanja velijo tudi, da sedanja lastniška struktura, torej večinsko javna, zagotavlja večjo ohranitev delovnih mest in lokalne dobavitelje. Predlog spremembe zakona razširja število ponudnikov klasičnih iger na srečo z dveh na pet. Sedaj sta to v Sloveniji Loterija Slovenije in Športna loterija. V Evropski uniji ni običajno, da bi imeli toliko ponudnikov klasičnih iger na srečo, države ohranjajo monopol pri loterijski dejavnosti, zato tudi ni nobene potrebe, da je Slovenija na tem področju usmerjena v liberalizacijo. Predlagatelj sicer zapiše, da bo imela liberalizacija ugodne ekonomske učinke, citiram: »Poleg neposrednih davčnih učinkov se ob vstopanju novih koncesionarjev na trg pričakuje temu ustrezno povpraševanje po novih lokacijah, torej prostorih, stavbah in tako naprej, za prirejanje iger na srečo, delovni sili in različnih storitvah, kar bo imelo poleg davčnih dodatne multiplikativne učinke tudi na druge javnofinančne prihodke, torej DDV, socialni prispevki, zdravstveni prispevki, pokojninski prispevki.« Konec citata. Tu imamo, spoštovane kolegice in kolegi, v Levici vsaj dva ugovora. Nikakor ni mogoče reči, da bodo novi, dodatni koncesionarji povzročili pozitiven davčni učinek. Pomembno je tudi, kje bodo plačevali davek na dobiček. Multiplikativni učinki so seveda mogoči, a le če se širi dejavnost iger na srečo. A tu se moramo vprašati, ali si res želimo povečanja ponudbe iger na srečo. Vse države to dejavnost omejujejo in takšen je tudi osnovni namen zakona. Širitev dejavnosti bi za seboj potegnila tudi mnoge negativne učinke, torej družbeno škodo. Povečanje konkurenčne ponudbe iger na srečo pomeni močnejši marketing, da se pridobi nove igralce. Žal je nevarnost zasvojenosti z igrami na srečo v takem primeru zelo visoka. Posledice imajo lahko negativni multiplikativni učinek tako na posameznika in njegovo družino kot tudi na stroške zdravljenja, morebitne socialne transferje in tako naprej. Zasvojenost lahko pripelje do faze patološkega hazarderja, ki ima naslednje vedenjske značilnosti: izvrševanje premoženjskih kaznivih dejanj, ustvarjanje vrtoglavo visokih dolgov, poslabšanje medosebnih vezi z družinskimi člani in prijatelji, celo samomorilna nagnjenja. Še ena nadvse pomembna točka. Izračuni invalidskih organizacij kažejo, da se bodo koncesijske dajatve od klasičnih iger na srečo, kot je loterija, celo zmanjšale. Za invalidske organizacije so namreč sredstva iz loterijske dejavnosti poglavitni stabilni vir financiranja, zato jih takšna sprememba zakona seveda neposredno prizadene. Projekcije učinkov predlaganega zakona obetajo 30-odstotni upad koncesnin za Fundacijo za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij in s tem seveda obseg financiranja posebnih socialnih programov. Predlog zakona pa sploh ne vsebuje finančnih analiz, ki bi nakazovale kakorkoli drugače. Negativni odzivi številnih invalidskih organizacij na ta predlog zakona kažejo, da je sam predlog slab in povsem neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Zakonodaja na področju iger na srečo mora ščititi potrošnike ter po drugi strani varovati javni red pred kriminaliteto, kot so pranje denarja in podobni odklonski pojavi v družbi. Ja, predvsem je treba opozoriti na problem pranja denarja, ki ga liberalizacija praviloma in vedno povečuje. S privatizacijo in s povečanjem zasebnih ponudnikov iger na srečo se tudi zmanjša neposredni nadzor nad izvajanjem, kar pa na drugi strani ravno omogoča lastništvo države in lokalnih skupnosti. Seveda je predlagatelj zakona moral pokazati tudi svojo protidelavsko naravnanost in nagnjenost k večjemu izkoriščanju delavcev. Predlaga namreč tudi deregulacijo dela v igralniških poklicih, s čimer bi se seveda znižala strokovnost in znižala varnost dela, hkrati pa ustvarilo večji pritisk na delavske pravice. Deregulacija je v prvi vrsti škodljiva za delavke in delavce. Deregulacija na trgu delovne sile vedno prinaša slabši položaj za delavce, saj jih postavlja v zaostren konkurenčni položaj. To posledično pomeni, da morajo biti pripravljeni delati za manjše plačilo in pristati na manjši obseg delavskih pravic. Deregulacija pomeni plačni in socialni dumping. Pritisk na plače bo ogromen, hkrati pa tudi pritisk v nadurno delo, nočno delo, delo za vikende, dodatne obremenitve delavcev in delavk, lažje bo odpuščanje, manjša bo zaščita. Deregulacija odpira vrata za zaposlovanje agencijskih delavcev, ki so pogosto delavci iz tujine in katerih izkoriščanje je običajno še bolj zaostreno. Predlagana deregulacija, kot je tradicionalno za vlado Janeza Janše, seveda ni bila usklajena s socialnimi partnerji. Takšnega usklajevanja vlada Janeza Janše ne pozna, pozna samo in izključno interese kapitala. Predlog zakona, ki je pred nami, je navadna lepljenka, skoraj zvočna kompozicija, ki s posamičnimi kosi skuša zadovoljiti privatizacijske apetite zaenkrat še neznanim akterjem in ponuja nove koncesije gospodarskim družbam, ki pa se dobro zavedajo, da se v igrah na srečo skriva velik in na lahek način zaslužen denar. Takšni predlogi s strani vlade, katere ministri nimajo skoraj nobene legitimitete več, saj so sami vpleteni ne samo v škandale, temveč tudi celo kazenske postopke, smrdijo že na daleč po korupciji. Takšnih predlogov v Levici ne podpiramo, temu predlogu zakona pa seveda ostro nasprotujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavil gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister Andrej Šircelj, cenjeni zbor! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo prinaša različne spremembe tako na področju klasičnih kot posebnih iger na srečo. Pomembnejše spremembe novele Zakona o igrah na srečo so: poenostavitev ureditve lastniške sestave koncesionarjev; odpravi se zahteva glede statusnopravne ureditve koncesionarjev v obliki delniške družbe; ukinjajo se licence za dejavnosti prirejanja posebnih iger na srečo, obenem se določi obveznost izpolnjevanja pogojev iz igralniških standardov, ki jih bo sprejemalo Združenje igralništva Slovenije; odpravlja se zahteva po sedežu koncesionarjev v Sloveniji pri posebnih igrah z utemeljitvijo zahtev prava Evropske unije; določi se obveznost javnega razpisa za podeljevanje in podaljševanje koncesij ter skrajšanje njihovega trajanja, določi se minimalne stopnje koncesijskih dajatev z možnostjo Vlade, da določi višje stopnje; črta se možnost izvzema vstopnine in napitnine iz osnove za obračun koncesijske dajatve; zviša se minimalni znesek osnovnega kapitala prireditev posebnih iger na srečo; določi se zahtevnejše pogoje z višanjem minimalnega števila zahtevanih avtomatov v salonu s 50 na 100; kazenske sankcije se nekoliko zaostrujejo. Največ prahu pa dviga sprememba, ki na novo regulira prirejanje vseh vrst stav ter število prirediteljev klasičnih iger na srečo povečuje z dveh na pet prirediteljev. Določi se najnižji znesek osnovnega kapitala prireditelja v višini milijona evrov, za dodeljeno koncesijo pa mora prireditelj plačati vstopno nepovratno dajatev v višini 500 tisoč evrov. Novela zakona regulira dopuščeno vsebino stav. Stave se tako ne smejo nanašati na domače politične dogodke, dogodke, ki so v nasprotju s predpisi, ustavno zagotovljenim varstvom človekove osebnosti, dostojanstva, zasebnosti in osebnih pravic ter varstvom osebnih podatkov. Novela določa tudi, da je udeležba pri stavah dovoljena samo polnoletnim, sicer se vplačila ne sme sprejeti. Prireditelj spletnih stav mora na prvi strani spletne storitve obvezno navesti napis, ki opozarja, da je igranje iger na srečo dovoljeno le starejšim od 18 let in da igranje iger na srečo lahko vodi v odvisnost. Napis mora obsegati najmanj 5 % velikosti prve strani. Določene so tudi kazenske sankcije za kršitve navedenih določb. Na eni strani lahko ta predlog razumemo kot poskus regulacije in obdavčitve dela stav, ki sicer danes na spletu nemoteno potekajo pri tujih ponudnikih. Na drugi strani lahko zaznamo na primer pomisleke o negativnem vplivu novih prirediteljev na financiranje humanitarnih in invalidskih organizacij. Po vložitvi in objavi predloga zakona na spletnih straneh Državnega zbora smo prejeli številne pripombe pomembnih deležnikov s tega področja ter tudi njihova pojasnila, da prej niso bili seznanjeni z vsemi spremembami zakona. Predvsem gre za različne organizacije in posameznike, ki delujejo na humanitarnem področju ter na področju skrbi za invalide. Kot stranka, ki ceni dialog, ocenjujemo, da jih je treba jemati resno. V prvi obravnavi bomo v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati predlog zakona podprli z namenom, da bi lahko na seji odbora zakon obravnavali nekoliko bolj podrobno, torej po členih. V tej fazi bo tudi primeren čas za morebitno izboljšanje predloga zakona z vlaganjem in sprejemanjem amandmajev. Pričakujemo, da bomo lahko do takrat vsi skupaj prisluhnili pripombam pomembnih organizacij in posameznikov, na katere zakon vpliva. Podpora Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov predlogu zakona bo zato v naslednjih fazah zakonodajnega postopka odvisna od tega, ali bodo upoštevane relevantne pripombe najpomembnejših deležnikov s tega področja. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Monika Gregorčič, predstavila bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi in predstavnika Vlade! Predlagana novela Zakona o igrah na srečo bo med poglavitnimi novostmi postavila pravni okvir za dodelitev dodatnih koncesij, namenjenih prirejanju iger na srečo, in sicer na podlagi javnih razpisov, ter omogočila vstop dodatnih prirediteljev klasičnih iger na srečo na naš trg. Po trenutno veljavni zakonodaji smeta namreč klasične igre pri nas prirejati le Loterija Slovenije in Športna loterija. Po novem, če bo predlog te novele sprejet, pa bi se trg lahko odprl za največ tri dodatne prireditelje. S predlagano novelo se naša pravna ureditev prirejanja iger na srečo tudi usklajuje s pravnim redom Evropske unije, odpravljajo pa se tudi nekatere statusnopravne omejitve glede oblike gospodarskih družb. Ob tem se s predlagano novelo vpeljuje tudi minimalna koncesijska dajatev za prirejanje klasičnih iger na srečo, ki bo znašala minimalno 5 %, navzgor pa ne bo omejena. Do sedaj pa namreč niti spodnja meja ni bila zakonsko določena. Še naprej se ohranja ureditev, da bo višino koncesijske dajatve za posamezno igro na srečo določala Vlada v odločbi o dodelitvi koncesije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo izpostavljenosti določenih segmentov naše družbe, za katere lahko ima sprejetje te novele nejasen učinek, zato smo v procesu oblikovanja svoje odločitve tehtali med pozitivnimi učinki, ki jih bo trg prirejanja iger na srečo deležen zaradi svoje liberalizacije, ter med potencialnimi izpostavljenostmi, ki jih odprtje trga prinaša s seboj. Prepričani smo, da bo zaradi odprave omejitev pri pridobivanju koncesij na področju klasičnih in posebnih iger na srečo in s tem povečane ponudbe predlog zakona imel pozitivne posledice tako za državni proračun kot za druga javnofinančna sredstva. Verjamemo, da se bodo z uveljavitvijo predlaganih sprememb zaradi podeljenih novih koncesij in povečanih koncesijskih dajatev tudi proračuni športnih, invalidskih in humanitarnih organizacij povečali in ne zmanjšali. Poudarjamo tudi, da se deleži koncesnin, namenjenih športnim in invalidskim humanitarnim organizacijam oziroma fundacijam, ne spreminjajo, le skupni fond bo višji. Pomisleke obstoječih dveh koncesionarjev oziroma prirediteljev klasičnih iger na srečo pa je seveda moč razumeti predvsem v luči prihoda konkurence, torej dodatnih ponudnikov predvsem na področju stav. To področje je bilo do sedaj v pretežni meri zakonsko neurejeno in tudi ni prispevalo v državni proračun. A pomembno je poudariti, da se s spremembami vrata do tujih prirediteljev klasičnih iger na srečo pravzaprav ne odpirajo na novo, ta so namreč že nekaj časa odprta oziroma priprta, saj je mnogo slovenskih igralcev veščih participacije na platformah z igrami na srečo, ki v Sloveniji po trenutni zakonodaji nimajo možnosti delovanja. Ta sprememba zakona pa v resnici prinaša le pravno podlago za takšno početje in bo omogočila ter uredila tudi pritok finančnih sredstev iz naslova pobranih davkov, ki se trenutno stekajo drugam. Kljub temu se zavedamo, da se ob vsakokratnem urejanju področja prirejanja iger na srečo soočamo tudi s pomembnimi socialnimi vprašanji, zato bomo pozorno spremljali in aktivno sodelovali v nadaljevanju zakonodajnega postopka. Naš cilj je, da sprejmemo kvalitetno sistemsko rešitev, ki bo omogočila liberalizacijo trga, seveda ob primerni in ustrezni regulaciji, ki bo dala tudi pozitiven finančni in širši družbeni učinek. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog te novele v prvem branju podprli kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine SAB predstavil gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister, podpredsednica! Dejstvo je, da se novela Zakona o igrah na srečo pripravlja že leta. Ali je možno, da je ravno vlada Janeza Janše skupaj z ministrom za finance tista, ki je končno zbrala pogum za pripravo sprememb? Ali pa se, tako kot smo že vajeni, tudi za temi predlaganimi spremembami skriva kakšna druga agenda, ki ne bo v korist naši državi in ljudem, temveč vladajočim in njihovim recimo poslovnim partnerjem? Zakon je deležen številnih pripomb zainteresirane javnosti. Na spornost zakona nas opozarjajo tudi iz Bruslja. Pa poglejmo, zakaj. Koncesijo za trajne klasične igre na srečo v Sloveniji imata le dva prireditelja, in sicer Loterija Slovenije in Športna loterija. Če bo zakon sprejet, pa bo Vlada namesto dveh podelila še dodatne tri koncesije. Ukinja se obveza, da mora biti trajni koncesionar oblikovan kot delniška družba, obenem pa se koncesionarjem omogoča prirejanje iger na srečo v sodelovanju s tujimi prireditelji. Primerjalno pravo Evropske unije pokaže, da države članice praviloma podeljujejo le eno koncesijo, za trajne klasične igre na srečo le izjemoma dve. Monopol oziroma duopol omogoča državam lažje izvajanje kontrole, preprečuje kriminal in ohranja zdravje ljudi. Slovenija bo pa kar naenkrat posebnost Evropske unije in bo podeljevala kar pet koncesij. Tej rešitvi nasprotujejo vse invalidske in humanitarne organizacije, slednje namreč večino sredstev za svoje delovanje pridobivajo ravno iz koncesije, ki jo prireditelji klasičnih iger plačujejo v državni proračun. Ob tem Vlada zatrjuje, da bo z odprtim trgom na področju iger na srečo povečala konkurenčnost in dvignila nivo prihodkov tako za proračun kot za organizacije, ki nudijo podporo socialno ogroženim in športnikom, a to ne drži in o tem pričajo številne študije. Medtem ko ima konkurenca v gospodarstvu pozitivne učinke, je pri igrah na srečo obratno. Ravno zaradi številnih negativnih učinkov, ki jih ta sfera gospodarstva lahko povzroča ljudem, je ta trg izjemno reguliran. Igre na srečo povzročajo odvisnost in s tem stiske ljudi. Obenem gre za področje, ki ob odsotnosti stroge pravne ureditve, regulacije in nadzora odpira vrata organiziranemu kriminalu in pranju denarja. Že danes imamo v Sloveniji dva prireditelja klasičnih iger na srečo, zaradi dodatnih treh bo konkurenca sicer večja, a na škodo invalidskih in humanitarnih organizacij. Te bodo namreč za svoje financiranje prejele manj sredstev kot do sedaj. Potrošniki se psihološko odločajo, katero igro na srečo bodo igrali, in sicer glede na dobitni sklad, ki ga posamezna igra obljublja. Analize kažejo, da bo konkurenca terjala čedalje višje sklade za dobitke, to pa pomeni, da bo razlika med vplačili in skladom manjša. Posledično bo tudi procent, obračunan od razlike, ki se namenja proračunu, invalidskim in humanitarnim organizacijam, manjši. Prepričani smo, da se tega zaveda tudi Vlada, ki je ta zakon pripravila, sicer te spremembe ne bi skrivala pred javnostjo. V nasprotju z navedenim pa je Vlada sporno in škodljivo določilo za proračun in za socialno ogrožene v zakon vnesla naskrivaj, torej tik pred posredovanjem zakona v parlament in po tem, ko je potekel rok za pripombe, ki jih lahko daje zainteresirana javnost. Vlada niti v postopku sprejetja tega zakona ni razočarala. Postopek je vodila povsem netransparentno, v nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, Poslovnikom Vlade Republike Slovenije, Zakonom o nevladnih organizacijah, Konvencijo o pravicah invalidov in protokolom k tej konvenciji. V medijih se pojavljajo indici o tem, da so sporna določila tega zakona pisali lobiji, predstavniki Vlade in SDS namesto strokovnih služb ministrstva, ki delujejo na področju iger na srečo. Denimo, Vlada v predlogu zakona na strani klasičnih iger na srečo odpira trg in konkurenco, na drugi strani pa to konkurenco na področju posebnih iger na srečo oži, in sicer tako, da povečuje število dovoljenih avtomatov, za kar si že ves čas prizadevajo v družbi Novomatic. To dvoje preprosto ne gre skupaj, razen če seveda ne obeta koristi tistim, ki so pri teh spornih določbah sodelovali. Avstrijsko igralniško skupino Novomatic, ki danes v Sloveniji lastniško obvladuje eno tretjino igralnih salonov in ki se ukvarja tudi s prodajo igralnih avtomatov, mediji povezujejo s slovenskim finančnim ministrom. V SAB se strinjamo, da bo podeljevanje koncesij prek javnih razpisov potekalo bolj transparentno, a vseeno na tem mestu od ministra pričakujemo jasne odgovore in pojasnila. Koncesije se bodo namesto dosedanjih 10 let podeljevale za obdobje od tri do pet let z možnostjo podaljšanja za isto obdobje. Vlada bo razpise objavljala najmanj trikrat letno, pri tem pa ni jasno, ali se bodo koncesije podaljševale le ob objavi javnega razpisa ali bo podaljševanje potekalo enako kot do sedaj, torej po izteku obdobja in ob izkazani izpolnitvi pogojev. Krajše obdobje koncesije za prireditelje ocenjujemo za precejšnji hazard, ki bo tako tuje kot domače investitorje odvračal od prirejanja na iger na srečo. Negotovost glede podaljšanja koncesije bo tako negativno vplivala na vse zaposlene pri prireditelju, ki bodo vsaka tri leta trepetali za obstoj svojega delovnega mesta. Vlada na novo določa tudi stopnjo koncesijske dajatve, in sicer tako, da določa njen minimum, pri tem bo pa sam koncesionar o višini dejanske dajatve seznanjen šele v koncesijski odločbi. Ne samo, da tako nedorečen postopek odpira možnosti za arbitrarno odločanje Vlade, temveč tudi onemogoča vsakršno poslovno načrtovanje koncesionarja. Po novem se bosta tako napitnina kot vstopnina vštevali v obračun koncesijske dajatve. V SAB smo prisluhnili številnim delavcem v igralništvu, ki precejšnji del svojega plačila za delo črpajo ravno iz naslova napitnin. Napitnine mora koncesionar razdeliti delavcem, in sicer v obliki izplačila za delovno uspešnost, od katerega se plačujejo davki in prispevki. Če bo zbrana napitnina še dodatno obremenjena s koncesijsko dajatvijo, je povsem jasno, da bodo delavci tozadevno prejeli manjša izplačila za delovno uspešnost, zato predlagani rešitvi nasprotujemo. V nasprotju s pričakovanim umikom države iz lastništva novela manjša zahtevani delež Republike Slovenije v družbah, ki imajo koncesijo za prirejanje posebnih iger na srečo v igralnicah. Po novem mora imeti država v delniški družbi 25 % plus eno delnico, v družbi z omejeno odgovornostjo pa 51-procentni delež. Zakaj takšne razlike, Vlada ne pojasni. Prav tako iz zakonskega besedila ni jasno, kaj se po novem zgodi z deleži, ki jih imajo občine, niti kaj se zgodi, če država nima ustreznega deleža. Ali bo država zapravljala davkoplačevalski denar zaradi nakupa delnic v družbah, ki se ukvarjajo z igralništvom, ker sicer ne bo imela obveznega minimalnega deleža v lastništvu koncesionarja – to se sprašujemo vsi. Novela zakona povsem na novo ureja področje stav in slednjim namenja celo poglavje, saj gre za specifično vrsto klasičnih iger na srečo. Prireditelji teh iger bodo morali plačati polovico milijona dajatev, ki se namenijo športnim, invalidskim in humanitarnim organizacijam. Zakon sicer vsebuje tudi nekatere dobre rešitve, denimo dvig glob in odvzem koncesije tistemu, ki ne plačuje davkov in prispevkov. Vendar glede na vse danes pojasnjene pomisleke ocenjujemo, da bo imel ta zakon številne negativne posledice. Za prihodke iz naslova te dejavnosti ne bodo prikrajšane samo najranljivejše organizacije, ki skrbijo za socialno ogrožene in športnike, temveč tudi proračun. Predlagane spremembe iger na srečo pomenijo odmik od odgovornega prirejanja iger na srečo, prinašajo izrazito negativne družbene posledice in posledice za zdravje ljudi. Obenem otežujejo nadzor, s tem pa omogočajo več ilegale in kriminala na tem področju. Ali je res to tisto, kar želimo mi v Sloveniji? V SAB smatramo, da novela zakona ne bo peljala Slovenije po poti, za katero se zavzemamo, zato bomo zakonu že v tej fazi nasprotovali. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi pa dobi besedo gospod minister. Mag. Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za besedo. Tukaj je bila je zelo duopolna razprava, na eni strani podpora, na drugi strani nasprotovanje. Rad bi pojasnil nekatere zadeve, ker mislim, da prihaja do tega, da se vseh členov in vseh sprememb ne bere ali pa ne povezuje kot celoto, zaradi tega prihaja tudi do nekaterih trditev, ki ne držijo. Prvo, kar bi rad povedal, je glede samega postopka. Tukaj je bilo rečeno, da je bil postopek netransparenten, da ga ni bilo, da se ni s koalicijo posvetovalo in tako naprej. Javna objava tega zakona je bila od 12. februarja do 18. marca tega leta. Posebej je bil zakon usklajevan z vsemi ministrstvi. Posebej je bil usklajevan medresorsko, posebej je bil usklajevan s SDH, kar pomeni s tistimi, ki dejansko opravljajo tovrstno dejavnost v imenu Republike Slovenije. Posebej je bil usklajevan s Službo vlade za zakonodajo. Na koalicijskem usklajevanju je bil ta zakona dvakrat. Tako da s tega zornega kota tukaj pač težko rečem, da to ni bilo narejeno. Seveda so bile sprejete določene rešitve, ki so se pokazale kot smiselne ravno v tem usklajevanju. Drugo, kar bi rad povedal, je, da ta zakon nikomur nič ne jemlje, daje samo možnost, da se še komu kaj podeli. Z drugimi besedami, če se dejansko razširja število ponudnikov iz dveh na pet pri klasičnih igrah na srečo, to še ne pomeni, da smo komurkoli kaj vzeli. In tudi piše, da se lahko podeli, da minister za finance lahko podeli. In seveda v določenih primerih lahko tudi vzame. Tako da s tega zornega kota so vsi ti strahovi, ki so danes tukaj bili povedani, kot da je to že določeno in tako naprej – skratka, to ni tako. Je pa verjetno priročno, da se ustvarja tukaj strah. Naslednje, kar bi rad povedal, je, da je verjetno z veliko možnostjo uspeha, da več ponudnikov daje večjo ponudbo, in če dajejo večjo ponudbo, se seveda širi tudi promet. Mislim, da težko nekdo temu nasprotuje oziroma osporava takšno stališče. Več ponudbe danes daje več prometa, daje večje zaslužke in daje večje prihodke tudi za humanitarne, invalidske in športne organizacije. Nikomur se tukaj nič ne jemlje. Če danes ni bila in ni določena stopnja koncesijske dajatve, ta zakon jo pa določa kot minimalno, to pomeni samo večjo transparentnost in večjo legalnost tega. Tako da s tega zornega kota tukaj lahko rečemo, da je zadeva bolj transparentna, zakon je pripravljen bolj transparentno in zaradi tega je zagotovljena tudi večja varnost igralcev, vnaprejšnje določbe so bolj jasne in iz tega ne moremo enostavno zaključiti, da bo pa zaradi tega nekaj manj. Zaradi tega enostavno tako ne moremo zaključiti, tukaj bo kvečjemu več. Naslednje, kar bi rad tukaj rekel, je, da vsi ostali kriteriji ostanejo enaki, tudi glede občine, tudi glede vloge občin, lokalnih skupnosti, ki imajo pri igralništvu, pri tako imenovanih velikih igralnicah, o katerih seveda tukaj tudi govorimo. Tam se nič ne spreminja. Lokalna skupnost bo imela še vedno enak vpliv, kot ga je imela do sedaj. Tukaj je bistveno narejeno na tem, da se ohranjajo kriteriji za koncesijo, uvajamo transparentnejši postopek podeljevanja, ker bo javni razpis. Zdaj ni javnega razpisa pa so vsi zadovoljni, ali kako? Uvajamo tudi nove razloge za prenehanje koncesije. To seveda pomeni, da če nekdo ne upošteva odločbe, ki jo je izdal pravni organ, se mu lahko vzame koncesija. Zagotavljamo večjo varnost, saj zvišujemo zahtevo po osnovnem kapitalu. Glede tega popolnoma razumem dva prireditelja klasičnih iger na srečo, ki bosta pač izkoristila vse možnosti, ki jih tukaj imata, da zadržita obstoječi položaj. Govorimo o duopolu. Vprašanje pa je, ali dajanje možnosti, da se podeli še komu takšna koncesija, že ogroža ta dva. Če sta tako močna, tako dobra, tako tržno uspešna, potem se vsekakor to verjetno ne bi smelo zgoditi. Glede insinuacij nekaterih govorcev, ki so govorili o kakršnihkoli vplivih na določbe teh zakonov in tako naprej, lahko povem, da so vsi stiki ministra za finance prijavljeni na Komisiji za preprečevanje korupcije in so tam evidentni, vodijo se zapisniki in tam je dejansko vse transparentno. Tako da glede insinuacij, ki se pojavljajo tudi v medijih, razumem tudi avtorje, da se ob točno določenem času po določenih, številnih letih pojavlja nekaj starega in tako naprej, ampak tukaj je dejansko vse transparentno in vsi so prijavljeni, če so bili pri ministru za finance, in so javni, kar seveda tudi mediji pravijo. S tega zornega kota ne poznam nobenih neposrednih vplivov na zakon. Vsaka rešitev ima svoj razlog, temelji predvsem na tistih razlogih, ki so se danes pokazali kot nek manko v zakonu. Danes lahko rečemo, da imamo možnost za 45 salonov, da se odprejo, pa polovica jih je odprtih, kar pomeni, da je pri strategiji verjetno nekaj narobe. Ta strategija itak ne velja več, ker je veljala 10 let in je dejansko rok potekel leta 2020. S tega zornega kota se tudi strategija ni uresničila in danes nimamo 45 salonov. Tudi nimamo toliko velikih igralnic, kolikor jih je možno, kar z drugimi besedami pomeni, ponudba, možnost dajanja koncesij je večja, kot je pripravljenost, da bi nekdo dobil koncesijo. Ministrstvo za finance že sedaj po drugi zakonodaji, po drugih pravnih podlagah vsake tri mesece daje javne razpise za dodatne koncesije pa moram reči, da nekega velikega povpraševanja glede tega ni. Tako da ja, tukaj se strinjam, da je glede na obstoječo ponudbo trg omejen, verjetno pa se z dodatno ponudbo lahko trg tudi razširi. Tisti, ki igrajo v tujini, se lahko z dodatno ponudbo privabijo, da bodo igrali v Sloveniji. Toliko v pojasnitev. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Sedaj ima besedo prvi razpravljavec izmed poslancev, gospod Igor Peček. Pripravi se gospod Gregor Židan. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Po mnenju predlagatelja bi povečanje števila prirediteljev vzpostavilo konkurenco, s tem pripomoglo k izboljševanju ponudbe in zviševanju prihodkov od klasičnih iger na srečo. Podeljevanje koncesij naj bi bilo po razlagi gospoda ministra bolj transparentno, povečala naj bi se zaščita potrošnikov, kakovostna in sodobna ponudba pa naj bi igralce preusmerila od nezakonitih prirediteljev h koncesionarju. Novela naj bi imela tudi pozitivne posledice za proračun in druga javna sredstva. Po mojem mnenju so to načelno sicer pravilna stališča, ampak jih vaš zakon s ciljem, ki je zapisan v določilih, ne odraža. Podpiram načelno mnenje, da prosperiteta vzporedno korelira z ekonomsko svobodo in ima po vseh definicijah in razlagah v gospodarstvu pozitivne učinke, ampak razcvet oziroma prosperiteta ima lahko pozitivne in negativne učinke, odvisno od dejavnosti, v kateri se razcvet dogaja. Področje iger na srečo je zelo specifična dejavnost, kjer ima liberalizacija lahko zelo negativne učinke. Tukaj mislim predvsem na goljufije, organiziran kriminal in na koncu tudi odvisnost, pretirano odvisnost od igranja. Zelo ilustrativen primer, ki ga, verjamem, vsi poznate, je liberalizacija športnih stav v sosednjih državah bivše Jugoslavije, kjer stavnice srečujemo praktično na vsakem koraku. Da ne rečem, da se je videz mest ali pa vsaj določenih skupnosti bistveno spremenil, spremenilo se je vzdušje. Ne bom rekel, da je prišlo do devastacije tega, ampak občutek nekoga, ki se sprehaja mimo velikega števila stavnic, ni ravno najbolj prijeten. Ni mi povsem jasno, kakšen cilj Ministrstvo za finance s predlogom novele sploh zasleduje. Zakaj? V odgovoru na poslansko vprašanje kolegice Mirnik ste odgovarjali, pa bom kar citiral: »Predlagani sistem dodeljevanja koncesij bo omogočil aktivnejše vodenje koncesijske politike, ki bo obstoječo igralniško ponudbo postopoma preusmerila na tista območja, kjer obstajajo tržni pogoji in povpraševanje.« Konec citata. Vprašanje, ki se mi zastavlja ob takšnem pojasnilu, je naslednje. Ali se torej zasleduje cilj liberalizacije trga ali varstvo potrošnikov in preprečevanje negativnih vplivov pretiranega igranja pri igrah na srečo? Tukaj mislim pač na odvisnost. Če se želi zaščititi igralce, mora biti ponudba omejena in ne sme omogočati lova na igralce. Ampak v svojem odgovoru ste povedali ravno to. Kar se tiče samega postopka. Vlada je predlog večkrat spreminjala, ne da bi omogočila, da se javnost izjasni o spremembah. Takšna opozorila smo v Državni zbor konstantno, dnevno dobivali poslanci. Prvotni predlog z dne 15. 2. ni bistveno spreminjal sedanje ureditve. Javnost je imela možnost posredovanja mnenj do 18. marca. Kakšen je bil interes Fundacije za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij ter Fundacije za financiranje športnih organizacij, tukaj težko komentiram, ker ga ne poznam. Pričakoval bi, sta ga je imeli. 23. junija se pojavi na spletni strani Evropske komisije druga verzija, po kateri bi klasične igre na srečo namesto dosedanjih dveh lahko prirejalo pet prirediteljev, se pravi trije dodatni prireditelji. Tukaj bi rad opozoril, da bi se skladno z določili Konvencije o pravicah invalidov, Ustavo Republike Slovenije in Zakonom o nevladnih organizacijah Vlada pravzaprav nujno morala posvetovati s temi organizacijami o spremembi in jih dejavno vključiti v postopek. Če jim lahko verjamemo, v ta postopek niso bili vključeni. 21. julija je na spletni strani eUprave tretja, spet drugačna verzija, ki koncesije podeljuje nazaj Loteriji Slovenije in Športni loteriji, potem pa je 2. septembra na isti strani objavljen predlog zakona, ki je zelo podoben tistemu prvemu z dne 15. 2. Takšen je bil postopek in ga lahko vsak preveri. Na koncu pa Vlada v Državni zbor pošlje verzijo 30. 7., ki z zadnjim popravkom konec avgusta – tega datuma pa ne vem, mislim, da je bil 27. avgust – spreminja položaj invalidskih in humanitarnih organizacij v Republiki Sloveniji. Sigurno, če nič drugega, vprašanja in pomisleki. Verjetno mi ni potrebno posebej pojasnjevati, zakaj so široke javne razprave, strokovne razprave, govorim o strokovnih razpravah, pomembne in potrebne. Ampak saj konec koncev smo bili v bližnji preteklosti priča, ko se je javna strokovna razprava enostavno izključevala, izključevali so se relevantni deležniki. Po mojem mnenju je to lahko – ne govorim, da nujno, ampak lahko – škodljivo in na koncu koncev prispeva k temu, da so zakonske rešitve slabe, pomanjkljive, tudi družbeno škodljive, včasih pa tudi ustavno sporne. Bojim se, da pomanjkanje razprave glede na reakcijo strokovnih deležnikov oziroma tistih deležnikov, ki se jih bo ta zakon najbolj tikal, v tem primeru ne pomeni nič drugega kot slabo in škodljivo vsebino, ne pa zgolj in samo zaščite nekega monopola oziroma duopola. Rad bi povzel nekaj dejstev, zakaj predlaganemu zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o igrah na srečo nasprotujem. Prvič zaradi tega, kar sem že povedal – da predlog zakona ni bil pripravljen z ustreznim sodelovanjem zainteresiranih deležnikov. Drugič. Večino iger na srečo, ki so v državah članicah aktivne in se spreminjajo, tako kot se pač spreminjata trg in povpraševanje, je po mojem mnenju že možno izvajati tudi v Republiki Sloveniji. Če bo trg še bolj liberalen, bo dostop do iger še lažji in bo zasvojenost z igrami še večja. Tretjič. Evropska unija nima zavezujočih instrumentov, s katerimi bi na kakršenkoli način pogojevala harmonizacijo tega področja v posameznih državah članicah. Konec koncev je že danes na nek način kar harmoniziran praktično pri vseh, razen v dveh državah, kot smo slišali, in tudi sami ju lahko naštejemo, to sta Španija in Litva, imata pač malo drugačen sistem. Povsod drugod je sistem enak. Po presoji, kar je tudi pravna praksa Evropske unije, ki se je danes omenjala, mora sistem prirejanja iger na srečo slediti dvema temeljnima principoma. Prvi je zaščita potrošnikov pred tveganji, ki ji običajno sledijo ukrepi za preprečevanje, drugi pa je zaščita javnega reda. a zaščita javnega reda gre v smeri preprečevanja pranja denarja in organiziranega kriminala. Slišali smo očitek, da se je sprememba zakona pripravljala brez analize podatkov o predvidljivih negativnih družbenih vplivih teh sprememb. O sami verodostojnosti podatkov nisem prepričan, kolikor mi je znano, je bila analiza narejena, vsaj delna analiza neke organizacije iz Zagreba, kolikor mi je jasno, to mi boste, gospod minister, potrdili ali pa zanikali, ker v to nisem prepričan. Sam pa sem si vzel malo časa in sem kar podrobno preučil dve analizi, ena je Impact Assessment Alice Rap, Evropske komisije, druga pa popolnoma neodvisna analiza, ki jo je pred tremi leti dopolnil gospod Mark Griffith z univerze v Nottinghamu. Če povzamem bistvo teh dveh analiz, je to, da niti ni toliko zaskrbljujoče število igralcev, ki se je v zadnjem času povečalo pri igranju iger na srečo, ker je to odvisno od posamezne države pa tudi od področja oziroma od populacije na določenem področju. Tisto drugo, kar pa je zaskrbljujoče, zelo zaskrbljujoče, je, da se zasvojenost, ko enkrat pride do zasvojenosti, odraža v kolapsih. To pomeni, če poenostavim, da nekdo, ki je zasvojen z igro na srečo, v tej igri praktično izgubi vse, zneski postajajo enormni, izgublja se tudi premoženje, nepremičninsko premoženje in še marsikaj drugega. To je tisto, kar bi morala imeti vsaka presoja, preden se posega v tako rizično področje, kot je igranje oziroma izvajanje iger na srečo. Po mnenju evropske loterijske zveze je trenutna ureditev v Republiki Sloveniji dobra. Konec koncev ste tudi sami spomladi letos rekli, da je naša ureditev skladna s pravnim redom Evropske unije in da so prakse, ki veljajo zunaj, skladne z našimi oziroma s sistemom, ki ga v Republiki Sloveniji imamo, in da bi bilo spreminjanje našega sistema škodljivo. 49. člen Pogodbe o delovanju Evropske unije si je po mojem mnenju treba razlagati tako, da država članica, ki želi zagotoviti visoko varstvo potrošnikov pri igranju iger na srečo, utemeljeno meni, da lahko z vzpostavitvijo sistema zasleduje dva cilja, ki ju tudi javni organi oziroma inštitucije lahko zasledujejo. Ta dva cilja je treba absolutno upoštevati in sta tudi vzrok za to, da se analiza oziroma presoja vplivov pri sprejemanju oziroma pri spremembah tako zahtevnega zakona izvajajo. Zdaj ju bom ponovil še enkrat. Prvi je obvladovanje kriminala, goljufij in pranja denarja, drugi pa čezmerne potrošnje, porabe denarja pri igranju iger na srečo in preprečevanje zasvojenosti z njimi. Če se na koncu vrnem samo z enim stavkom še na začetek. Če bi Vlada opravila širšo razpravo, v oblikovanje besedila novele tega zakona vključila vse relevantne deležnike, opravila temeljito analizo presoje vplivov, najverjetneje – to je pač moje mnenje – takšnega predloga novele danes ne bi imeli na mizi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gregor Židan, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Začel bom z eno – kako bi rekel? – anekdoto, ki pravi takole: »Ni mama tepla Janeza zato, ker je stavil, temveč ker se je potem reševal.« Po navadi stavimo s svojim denarjem, rešujemo se pa s tujim denarjem in to je eden glavnih motov tistih, ki igrajo. Sam poznam obe igri, to se pravi klasični loto in tudi športne stave. Pri lotu lahko rečemo, da je nekako družbeno sprejemljivo, ker igramo, zato da se zabavamo, pri športnih stavah pa mislim, da je glavni moto to, da dobiš zaslužek, in nekateri od tega tudi živijo. Če gremo dalje. Športno loterijo pa Loterijo Slovenije, ki pri nas organizirata te igre, lahko smatramo kot nekakšen javni interes, ker je tudi – kako bi rekel? – država v njuni strukturi zavedena. Tudi pri novih ponudnikih bi bilo tako, ampak ne vem, če bodo ti tuji ponudniki – predvidevam, da bodo to tuji ponudniki – imeli takšen javni interes in zagovarjali, da se ta denar vrača v Slovenijo. Mislim, da bo njihov interes bolj v tem kontekstu, da se uniči Športno loterijo pa Loterijo Slovenije, če bosta koncesijo še vedno dobila ta dva naša domača. Vemo, da so tudi razne športne organizacije lastniki športne loterije, tako da se denar direktno vrača v šport. Tukaj bom še malo omenil, da je slovenski trg omejen. Nas je samo 2 milijona ljudi in spodbujati, da bo več ljudi igralo, mislim, da ni bolj produktivno. To se pravi, pet ponudnikov bo imelo ravno to, da bo čim več ljudi igralo te igre na srečo. Mislim, da to ni ravno najboljše. Gospod minister sicer pravi, da se športnim organizacijam in invalidskim organizacijam ne bo nič poznalo, da bodo manj dobile. Jaz se ravno tega bojim, ker je tem športnim organizacijam oziroma njihovim programom oziroma objektom in invalidskim organizacijam to eden od glavnih virov financiranja. Naslednja stvar. Kot sem že prej omenil, ali želimo več igranja na srečo? Tisti, ki igra nekako z glavo, ni problem. Problem je tisti, ki igra več od svojih sposobnosti, kar vodi v večjo zasvojenost, več socialnih problemov. Pa gremo iz predpostavke, kakor je minister rekel, da bo država vseeno več dobila, ampak bo morala tudi več namenjati za odvajanje od odvisnosti od iger na srečo in reševanje socialnih problemov. To tujina zelo dobro pozna in mislim, da je bolje, da dajemo denar v kakšne druge stvari oziroma za normalno ozdravljanje ljudi. Ne vem, ali ste mogoče kaj razmišljali o tem, v enem trenutku je bil uveden davek od srečke, je tako? To kar nekaj denarja prinese v poračun, ampak je bilo rečeno, da bo to samo trenutni davek in da se bo potem ukinil, ampak zdaj ni nič govora o tem. Naslednja stvar, minimalno število avtomatov. Zopet bomo rekli, da to pelje v odvisnost, kar pa mene v ozadju bolj moti, je, da bodo tega verjetno sposobne samo velike družbe, to se pravi veliki playerji. Po mojem prepričanju to sodi v to, da je ta – kako bi rekel? – novi zakon namenjen res velikim playerjem, ki imajo verjetno tudi kakšne druge stvari z nekimi ljudmi iz sedanje vlade. Če dobro razumem, kako prihaja denar v slovenski poračun, je razlika vplačanega zneska in izplačanega zneska. Jaz to imenujem stavne kvote, posebej pri športnih stavah. Če pridejo novi playerji, se bodo morale te stavne kvote povečati, kar pomeni večja izplačila in posledično manjše prihodke za športne organizacije in za proračun. Zopet ne vem, ali je to v interesu Slovenije. Še za konec. Imam občutek, potem ko sem se pogovarjal z nekaterimi, ki so bili v prejšnjem sklicu, ko ni bila sprejeta sprememba zakona oziroma nov zakon, da so vse slabe rešitve v tem predlogu in to pač ne pomeni izboljšanja trenutnega stanja. Enostavno ne vidim nobenega smisla, da bi sploh sprejemali ta novi zakon. Še toliko na koncu. Nekaj časa sem se zavzemal za to, da bi se liberaliziralo področje športnih stav, predvsem zaradi tega ker sem nekaj časa živel v Mariboru in sem hodil v Avstrijo vplačevat stave. Sicer ne veliko, ampak vseeno lahko rečem, da pač ne bi hodili v Avstrijo. Mislim, da je tukaj druga pot, če hočemo te igralce pripeljati nazaj oziroma domov v Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, pripravi naj se mag. Elena Zavadlav Ušaj. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Tega zakona, če vam po pravici povem, ne razumem. Zakaj je potreba, kako se sprejema, kje so tiste silnice? Nekoliko se na igralništvo spoznam, ne toliko na klasične igre kot na posebne igre na srečo, saj sem bil vrsto let član kolegija direktorja Casinoja Portorož in tudi eno leto član uprave in poznam to dejavnost. Vem, kako je delovala, in tudi vem, kako sedaj deluje. Včasih – povem še za nazaj – na začetku naše samostojne poti Slovencem ni bilo dovoljeno zahajati v igralnice. Za prirejanje posebnih iger na srečo so bile namenjene tujemu trgu, privabljanju turistov, polnjenju bazena. Zato so igralnice, tako igralnica Portorož, ki je na žalost zelo popustila, kot igralnica Hit, ki je še vedno 90-procentno prisotna na tujem trgu, privabljale turizem v te kraje. V tej smeri so igralnice vlagale veliko denarja v razvoj turistične infrastrukture, torej tujega denarja, ki so ga prinašali sem, in kolikor je bilo zaslužka, so vlagali v turistično infrastrukturo. V turističnem kraju Portorož je bila tako zgrajena marina, letališče, kongresni center, avditorij, obnovljeno Tartinijevo gledališče, Tartinijev trg dograjen, še mnoge druge stvari, in tudi v drugih krajih na Obali. Torej za razvoj in pospeševanje turizma in vabljenje turistov, veliko je bilo dano tudi za reklamo na italijanskem trgu, kjer je Hit še vedno zelo učinkovit, saj privablja in ustvarja dejansko na tujem. Torej, tuji denar smo porabljali za domačo izgradnjo, za razvoj turizma. Dobro, šlo je tudi za davke in v splošni koš, v proračun. Zdaj pa mi pravimo, edini resen argument, ki sem ga do zdaj slišal, je bil, da bomo s sproščanjem trga povečali blaginjo. Razumete, kam sproščamo? Tujce spuščamo k nam, da bodo domačim pobirali denar. Da bodo domačim pobirali denar in še razširili mrežo, da bodo čim več zajeli. Ali je kdo kdaj govoril z zaposlenimi v teh igralnih salonih, z valeji, s krupjeji? Valeji so hostese in stevardi, ki strežejo pijače. Kaj se zgodi, ko prihajajo v penzijo? Zopet se napolnijo ti saloni. Ljudi spravljamo v obup. Jaz natančno vem, kje v Lignanu Sabbiadoru in sosednjih krajih v Italiji je bil kriv kazino, na kar nismo bili ponosni, ampak tisti, ki je bil zasvojen, je zapravljal hotele, uničevale so se družine. Mi to hočemo razširiti, da bo konkurenca na domačem trgu, ponuditi na tržišče, da bodo naši ljudje, tudi reveži hodili tja zapravljat denar – mnogi med njimi postanejo zasvojeni, dokazano, kolikor hočete je teh študij – in narediti to, da denar, ki ga zapravijo v teh igralnicah, damo tujcem, da bodo tujci služili in imeli od tega koristi. To je skregano z vsakršno logiko. Dejstvo je, da je to zaverovanost, slepa vera – to je vera, to ni res, nič ni res, prosti trg je samo ekonomska fikcija, to natančno ve tudi gospod minister. Prosti trg ne obstaja, zmeraj je trg reguliran. Če drugega ne, vam bom najbolj enostavno povedal, je reguliran trg delovne sile, da ne smejo otroci delati. Evo, simpl vam povem en primer, ki velja povsod. Trg za igre na srečo je reguliran zato – tudi Evropa to podpira in tudi mi imamo tako narejeno in smo imeli prej narejeno – ker je škodljiv, če ga širimo in če nagovarjamo ljudi, da nosijo denar tja. Do neke mere ja, mora sproščati, ampak to mora biti regulirano in povsod je regulirano. Mi pa pravimo, zdaj bomo to sprostili, da bodo ljudje hodili v nesrečo, vabili jih bomo dodatno, dodatno odvisnike delali, kakor je kolega Židan poudaril, bomo potem imeli večje socialne transferje, da bomo to reševali. Dajte mir, no. Nehajte s takšno propagando. Prosti trg ni rešitev, za zelo malo stvari je rešitev in nikjer ne obstaja čisti prosti trg, to sta dokazali tudi zadnji dve krizi, 2008 in pandemija zdaj. Tudi Nobelovih nagrad, če gledate, zdaj ne dajejo ekonomistom zagovornikom prostega trga, ampak eksperimentalni ekonomiji, ki dokazuje, da te mantre niso resnične. Z nekimi floskulami jih tu stalno poslušamo, prostotržno mora biti, konkurenca mora biti. Ali ste brali mogoče, da je tudi ukinjanje »doing business« na svetovni banki? Zato ker so bili prirejeni. Trgi so vedno prirejeni, ljudje božji, zmeraj so prirejeni – ali od tistih, ki so najmočnejši, ali od tistih, ki jih administrativno zapirajo tistim, ki nimajo dostopa zaradi denarja, informacij in tako naprej. Zaradi neke zaščite nekih pravic in tako naprej so zmeraj regulirani. In ta trg mora biti reguliran, verjemite mi. Ker je povsod tako. Voziti en takšen zakon mimo vseh strokovnih presoj in mimo kratke javne razprave in dodajati neke bistvene spremembe noter kaže, da so tudi tu lobiji zadaj, tako kot je bilo s tobačnim zakonom in tako naprej, da tu lobiji delujejo in nekdo mora imeti neke koristi. Jaz si drugače ne znam razlagati, da takšen zakon silijo v postopek. Resno je treba to zavrniti. To ni resno delo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Elena Zavadlav Ušaj, pripravi naj se Predrag Baković. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Prav lepo pozdravljeni, minister in vsi ostali kolegice in kolegi v dvorani in tudi tisti, ki nas spremljate doma, predvsem zaposleni v igralnicah, igralniških salonih in tisti, ki se ukvarjate s klasičnimi igrami na srečo! Verjetno sem edina tu notri, ki je iz Nove Gorice, kjer je igralniška dejavnost najbolj prisotna, in zelo dobro poznam tako situacijo s strani delodajalca, se pravi Hita, kot tudi zaposlenih. Večkrat ste verjetno zasledili v medijih, da smo sedeli v obdobju sprejemanja spremembe zakonodaje z vsemi, ki so vključeni, ki se jih ta zakon dotika, se pravi tako z delodajalci, pa ne govorim samo o Hitu, ki je največji delodajalec v goriški regiji, na področju igralništva, poleg njih so sedeli tudi predstavniki delavcev, sindikata in lastniki manjših zasebnih igralnih salonov. Če se povzame neko skupno stališče, je vsem njim bilo ključno to, da se ohrani takšno stanje, kot je do sedaj, ampak vemo, da takšno stanje, takšen zakon, kot ga imamo danes, ne more biti v skladu in ni v skladu z evropsko zakonodajo. Danes je bilo povedano veliko v smeri, da se zaposleni ne strinjajo z določenimi spremembami in tudi ne lastniki igralnic in igralnih salonov, ampak sam delodajalec je povedal, da se strinja z vstopom tujega kapitala, zaradi tega ker je sam Hit v zadnjem obdobju, če ste kakorkoli spremljali, zaspal. Ko je v razvoju zaspal Hit, je zaspalo celotno okolje, celotna regija. S tem se strinjajo tako delodajalec kot tudi zaposleni, se pravi, predstavnik sindikata ni nasprotoval vstopu tujega kapitala. Zato da sledimo evropski zakonodaji in dovolimo, da se s tem spremeni zakonodaja tudi na našem področju, je predlog Vlade, da se lahko poleg tega, da je organizirana pravna organizacijska oblika, ne samo delniška družba, ampak tudi gospodarska družba, ohrani delež Republike Slovenije notri, kar kaže na to, da ima še vedno država nadzorstveno funkcijo nad delovanjem, in sicer v delniških družbah se ohrani 25 % plus ena delnica, v gospodarski družbi pa 51 % v poslovnem deležu. Temu pogoju je zadoščeno, sicer bi bili v nasprotju s 56. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki zagotavlja svobodno opravljanje storitev na notranjem trgu. S tem mi zagotovimo, da tega člena ne bomo kršili, kar pomeni, da kaže na nujnost spremembe zakonodaje. Ukinitev licenc. Z ukinitvijo licenc se tudi delodajalec strinja. Predvsem se je to pokazalo v zadnjem obdobju, ko je nastopila epidemija, kajti bilo je veliko veliko zaposlenih, ki so bili ali iz zdravstvenih razlogov ali zaradi iz kakršnihkoli drugih razlogov doma, in zato je potem imel delodajalec zvezane roke, kajti ni mogel prerazporejati delavcev znotraj samega kolektiva. To je velika velika ovira pri poslovanju. Ni pa to, da je ovira delodajalca, edini razlog, ampak je to tudi v nasprotju s prostim pretokom delovne sile, kajti s tem omejujemo vstop drugih, ki bi lahko izpolnjevali ostale pogoje, ampak je zaradi pogoja licence spreminjanje, zaposlovanje oteženo. Se pravi, da je odprava licence v skladu s smernicami Evropske komisije, Mednarodnega denarnega sklada, po katerih je treba zmanjšati število reguliranih poklicev, saj je tovrstna ureditev upravna ovira pri zaposlovanju in zvišuje stroške dela. To pa ne pomeni, da se dejansko vsa strokovnost na določenem področju umika, ampak se tako kot v ostalih podjetjih to znanje lahko nadomesti v sami sistemizaciji delovnih mest. In to so tudi delodajalci izpostavili, predvsem Hit in tudi manjši igralni saloni, da bodo oni to urejali s samo sistemizacijo, ki jo imajo. Tukaj zaposleni ne bodo nič oškodovani. Zaposleni seveda temu, če se posluša sindikate in zaposlene, nasprotujejo, ampak to je normalno pri vsaki posledici znotraj nekega kolektiva. Verjetno ste se tudi sami že srečali s tem, da se je želelo nekaj spremeniti v organizaciji in je vedno potem nasprotovanje. Veliko je bilo povedano o tem, da se bo s privatizacijo naredila škoda. Ne bo se naredila škoda, ampak vam povem, da tudi lokalna skupnost vidi, da ima na račun tega, da se Hit ne more razvijati, tako kot bi se lahko razvijal, tudi zaradi omejitve vstopa tujega kapitala, škodo. Zaradi tega ker ima manj koncesijskih dajatev, da ne govorim zdaj o tem obdobju, ko so bile igralnice ene izmed tistih, ki so bili najbolj na udaru v času koronakrize, in so bile tudi največ časa zaprte. Občine, tiste, ki so imele igralnice, so utrpele veliko škodo. To pa pomeni, da se je dejansko poznalo na investicijah in na vseh ostalih področjih znotraj občin. Ravno zato je potrebno slediti in prisluhniti tudi s tega vidika, da bodo občine dobile več iz naslova koncesijskih dajatev, če bomo dovolili igralnicam in igralniškim salonom razvijati se. Poleg tega pa ne bodo – sami morate vedeti, da je Nova Gorica zaspala ravno zato, ker je v času vzpona Hita zamrlo vse ostalo. Ker so tudi društva in vsi, ki so bili s Hitom povezani, iz Hita prejemali velike sponzorske zneske in so na to tudi računali. Takoj ko Hit tega ni mogel več dajati, je marsikatero društvo prišlo do tega, da se je moralo zapreti oziroma so izgubili velik del sredstev. Tega si ne smemo več dovoliti. Vsaj na Goriškem, vam povem, da si tega ne smemo dovoliti. Govori se tudi o manjših delavskih pravicah. Manjše delavske pravice – to ne drži. Dajte se malo pogovoriti z zaposlenimi. Zaposleni so iz bajnih plač, ki so bile v času debelih krav, padli na tako nizko raven, da sami pravijo, da naj se nekaj naredi, naj se nekaj spremeni zaradi tega, da bodo imeli ponovno plače vsaj približno take, kot so jih imeli, oziroma da se bo vsaj nekaj poznalo. Tako da ni vedno vse tako črnogledo tudi z vidika zaposlenih in je potrebno narediti korak naprej tudi zato, da bodo imeli ponovno motivacijo, da bodo imeli višje plače. Kar je pa najhujše, je to, da se v zadnjem obdobju, namesto da bi se Hit razvijal, išče rešitev, kako bi zmanjšal stroške poslovanja na takšen način, da je dejansko začel z odpuščanjem zaposlenih. To je tisto, kar je zaskrbljujoče. Da ustavimo odpuščanje zaposlenih. Ustavimo ga pa lahko samo tako, da naredimo neke spremembe. Ohraniti tako stanje, kot je danes, je nedopustno. Rada bi izpostavila še, kar je velika ovira pri razvoju in tudi pri povečevanju prihodkov igralnic in igralnih salonov. To, da se prirejanje spletnih iger na srečo v Republiki Sloveniji preveč zaostruje na tak način, da se – druge države imajo to bolj odprto, bom potem povedala primer iz Italije, ki je spet najbližja konkurenca Novi Gorici – zahteva v pravilniku o prirejanju iger na srečo prek interneta oziroma drugih telekomunikacijskih sredstev, da mora obvezno imeti strojna in programska oprema sedež v Sloveniji. Se pravi, da se mora nahajati v Sloveniji, kar pa vemo, da je zelo težko zagotoviti, predvsem z vidika financ, ker ta oprema je zelo draga in naš trg je premajhen. Posledično je tule treba gledati ne samo spremembe tega zakona, ampak je treba gledati širše. Ta zakon nam mora biti osnova, da bomo lahko potem naredili ostale spremembe, da se bo dejansko potem lahko naš trg prilagodil sosednjim trgom okrog naše države, da ne grem gledat potem širše tudi na druge države Evropske unije. Jaz gledam predvsem s tega vidika, katere države so blizu nas in so nam dejansko najbolj konkurenčne. Seveda je bilo v nadaljevanju veliko povedano o davkih, ampak bi se mogoče najprej navezala na tisto, kar sem prej povedala glede spletnih iger. V Italiji imajo dejansko najbolj razvito spletno igralništvo in so že pred časom podelili 33 licenc, zdaj pa ponujajo največji nabor spletnih iger na srečo med vsemi evropskimi državami, saj je mogoče pridobiti licenco za spletno prirejanje stav, konjskih dirk, turnirjev v pokru, loterije, igralniške igre in igre na igralnih avtomatih. Vsako igralno platformo za prirejanje spletnih iger na srečo, za katero je v Italiji dodeljena licenca, se mora seveda avtorizirati in licitirati pri nadzornem organu. Predpisi, ki urejajo spletno igralništvo, pa so dejansko tako sprejeti, da omogočajo operaterjem zagotoviti, da imajo igralci možnost, da si samoprepovedo oziroma da se omejijo pri poslovanju. Tudi v živih igralnicah imajo nekateri omejen dostop do igranja iger na srečo in to je v Italiji tudi prek spleta omogočeno. Na tak način lahko potem reguliramo spletno igralništvo, to pa ne pomeni, da povečujemo zasvojenost in vse ostale težave, ki nastanejo pri igralništvu, bodisi spletnem bodisi kakršnemkoli drugem. Še nekaj glede obdavčevanja. Seveda, verjetno ste tudi sami dobili razne namige glede obdavčitev. Pri nas je obdavčitev višja, kot je v igralnih salonih v Italiji, kar je velika konkurenca tako Hitu kot tudi ostalim. Ampak dejstvo je, da se za zakon, ki ga imamo danes pred sabo, tega ne dotika, in zato jaz mislim, da je bilo s strani Vlade pravilno povedano tudi to, da se sedaj nanašajo spremembe na druga področja in ne na področje sprememb davkov. Mogoče še glede tega, da se omejuje širjenje oziroma da bi se omejilo širjenje preveč igranja. Ni potrebe omejiti, ni potrebe, zaradi tega ker smo dejansko videli, da imamo za to, za kar imajo sedaj možnost dobiti licence, tako na področju igralnih avtomatov kot tudi v igralnicah že zdaj več ponudbe kot povpraševanja. Spremembe zakona so sledile težnjam, ki se pojavljajo na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković, pripravi naj se Monika Gregorčič. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Igre na srečo so vedno lahko hvaležna tarča kogarkoli, ne nazadnje tudi oblasti oziroma države, vse skupaj pa veže en skupni imenovalec, to je denar. Po svetu so te zadeve urejene zelo različno. Kot zanimivost, v Združenih državah, nekaterih državah, zlasti na vzhodni obali, koncesijo za prirejanje ali za organiziranje kazinov podeljujejo zgolj in samo Indijancem, kar naj bi bila neka odkupnina za zgodovinske krivice, ki so jim bile delane in tako naprej in tako nazaj. Pri nas je tako urejeno, da imamo dva izvajalca teh iger na srečo, to sta Loterija in Športna loterija. Novi zakon, ki ga danes obravnavamo, predvideva, da naj bi jih bilo pet. Športna loterija že sama po sebi tem spremembam nasprotuje z razlogom, da se ogroža stabilno in sistemsko financiranje slovenskega športa. Če vemo, da ima Loterija pod okriljem vse loterijske igre, Športna loterija pa športne stave, je potrebno razumeti tudi iz aspekta, da sta oba prireditelja obvezana plačevati neke davke, ki gredo v državni proračun. Mislim, da so trije davki, eden od njih so koncesijske dajatve, ki jih morata plačati prireditelja, da jih lahko sploh organizirata. In če bo Državni zbor predlagane spremembe potrdil, se bo število prirediteljev povečalo na pet, koncesije pa se bodo medna podeljevale na podlagi javnega razpisa. Mnogi menijo, da so te spremembe narejene tako, da ogrožajo stabilno in sistemsko funkcioniranje slovenskega športa. Na to opozarjata tudi Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij in Fundacija za financiranje športnih organizacij , ki pravita, da navedena sklepa dodatno izpostavljata pomisleke, da novela zakona ne prinaša nove ponudbe, v celoti pa zanemarja negativne družbene učinke, kot so zasvojenost, prirejanje športnih izzivov, kriminaliteta, pranje denarja in tako naprej. Znatno se povečuje tudi tvegane ponudbe in se ne opredeljuje do povečanih potreb po nadzoru. Res je tudi, da poleg Vlade nekateri, a redki pozdravljajo to novelo in utemeljujejo njene pozitivne učinke. Vendar je pri vsaki stvari tako, da se vedno najde kdo, ki zaradi različnih razlogov ali interesov nasprotuje večini. V tem primeru večina pravi, da ta novela ni primerna in da je škodljiva. Ta večina zatrjuje, da je bila sedanja ureditev ustrezna. Če pogledamo z vidika tega, o čemer je razpravljala moja predhodna kolegica, da je potrebno povprašati o mnenju tudi delavce v kazinih, mislim, da ste vsi dobili, ker je naslovljen vsem poslanskim skupinam, dopis sveta delavcev v Casinoju Portorož, v katerem je navedeno, da predlog kot tak ni primeren in ustrezen, saj sprememba odpira številna vprašanja, na katera v samem predlogu ni najti ustreznih odgovorov, prav tako pa so lahko določene rešitve v nasprotju s trenutno veljavnimi predpisi, in da menijo, da bo predlagana rešitev vnesla izredno visoko stopnjo tveganja v poslovanju samih koncesionarjev, posledično pa bi to vplivalo tudi na negotov položaj vseh v panogi zaposlenih delavcev in tako naprej. Tako da to ni ravno iz trte izvito. Ne nazadnje, danes, ko sem se vozil v službo, sem poslušal prispevek tega belgijskega pravnega strokovnjaka, ki utemeljuje monopol ureditev iger na srečo z dokaj močnimi argumenti. To pa sta, da ga je lažje nadzorovati in da se ga da hitreje preusmeriti. Pravi tudi, da konkurenca tu ni dobra, ker potrošniku ne zagotavlja boljšega izdelka, ampak vodi do pregrevanja trga in večjega tveganja zasvojenosti. Sodna praksa jasno določa, da je treba potrošnike zaščititi pred kriminalom in goljufijo, da sicer sedanja zakonodaja glede iger na srečo temelji na tem. Logično vprašanje, ki sledi, je, zakaj to spremeniti, zakaj popravljati nekaj, kar deluje. Ob tem, da ni bilo opravljenih nobenih posvetovanj, nobenih analiz, tudi ne takšne, ki bi odgovorila na vprašanje, ali ne bo sprememba povečala tveganja za zasvojenost in tveganja za problematične igre na srečo, se pravi nelegalne in karkoli že. Razlog, da bo odprtje trga prineslo več denarja državi, pravzaprav ne vzdrži in ni tisti, ki je najbolj pomemben. Govora je tudi o občinah, da bodo dobile več denarja. Jaz ne vem, zakaj potem Združenje mestnih občin nasprotuje noveli in pravi, da bi z zapiranjem trga klasičnih in loterijskih iger na srečo povzročili upad obsega obračunanega davka od dobitkov, ki ga prejemajo slovenske občine, invalidske in humanitarne pa tudi športne organizacije pa bi posledično seveda prejemale manj sredstev. Pravzaprav, če pogledamo tako pod črto, noveli nasprotujejo vsi ali pa bom rekel vse relevantne organizacije, tako delavske v igralništvu, športne, fundacije, invalidske kot tudi drugi. Opozarjajo, da je novela nedomišljena, neutemeljena in ni argumentirana z ustreznimi analizami in bi njena uveljavitev prinesla resne negativne posledice. Sam se še enkrat sprašujem, zakaj je treba popravljati nekaj, kar ni pokvarjeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič, pripravi naj se Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. V procesu priprave in sprejemanja tega zakona je že pred začetkom zakonodajnega postopka več kot očitno, da je sprememba Zakona o igrah na srečo zelo občutljivo področje, občutljiva tema. O tem priča veliko število dopisov, pripomb, zainteresiranih skupin, deležnikov, ki smo jih prejeli vsi poslanci, vse poslanske skupine, z raznoraznimi pomisleki, predvsem izražanjem nekih negativnih stališč, rekla bi, da na malce trhlih osnovah ali pa zavajajočih ali pa namernem ali pa nenamernem nepoznavanju konkretnih vsebinskih rešitev, ki jih konkretno ta novela prinaša. Ko sem pazljivo poslušala vse predstavitve stališč poslanskih skupin, mi je bil najbolj všeč izraz, ki ga je uporabil gospod Polnar v imenu Desusa, »srečelovstvo v državni režiji«. Še posebej je izraz zelo primeren z vidika preteklih časov, ko vemo, da je bilo igralništvo tudi neka vstopna točka dotoka konvertibilnih valut, in vemo, kdo je tisto sfero tedaj obvladoval, tudi zakaj in kako so se gospodarske prakse uporabljale ali izvajanje v bolj sivih conah na meji ali pa prek meja legalnosti. Tudi danes so skušnjave velike za raznorazne nelegalne dejavnosti v sodelovanju z organiziranim kriminalom, pranjem denarja. Zato je za to področje toliko pomembnejše, da je ustrezno regulirano in nadzorovano, se pa lahko strinjam, da je tudi družbeno zelo občutljivo. Pojav, nevarnost zasvojenosti, to je tema, v katero moramo vložiti zelo veliko napora za preprečevanje. Zadnje, kar je, bi si želeli, da se področje igralništva razširi ali popularizira na celotno populacijo. Še o očitkih, ki so bili izpostavljeni s strani nekaterih opozicijskih poslancev v stališčih, da zadeva predvsem ni bila politično pa koalicijsko usklajena, da koalicijski partnerji nismo vedeli, kakšna verzija se bo sprejela. Zanimivo, da to osporavajo tisti, ki ne sodelujejo več v teh koalicijskih usklajevanjih in pogovorih. Namreč, koalicija je že v mesecu maju v trikratnih zaporednih poizkusih uskladila vse tiste ključne vsebinske rešitve, tako da ne vem, zakaj se s takšnim političnim blefom naši nekdanji kolegi radi pohvalijo ali pa trdijo stvari, ki jih ne poznajo. Želela bi izpostaviti še množičnost dopisov, predvsem deležnikov na področju invalidskih in humanitarnih organizacij, ki so se v največji meri odzvali z opozorili, da bo predlagana novela ogrozila financiranje njihovih organizacij, društev in zvez, da to pomeni manj denarja za tako občutljivo družbeno področje. Želela bi poudariti, da je namen te novele ravno nasproten – večja vreča denarja in povsem nespremenjena razdelitev financiranja oziroma razdelitev teh deležev za financiranje športnih in na drugi strani invalidskih in humanitarnih organizacij. Kdor je podrobno in dobro prebral zakonske določbe, bo videl, da bodo po eni strani večja liberalizacija, ureditev področja športnih stav in klasičnih iger na srečo, možnost povečanja števila koncesionarjev z dveh na pet ta finančni fond povečale in ne zmanjšale. Temu primerno bodo seveda tudi delež oziroma sredstva, ki bodo namenjena invalidskim in športnim organizacijam, večja in ne manjša. Morda koga moti, verjamem da, večja konkurenca na področju. Predvsem pa se bo izkristaliziralo pa tudi pravno uredilo področje stav. To je področje, ki predstavlja neko sivo liso in danes ne prispeva v državni proračun, in to ta zakon sedaj popravlja oziroma ureja na, kot jaz sama ocenjujem, primeren način. Še glede deregulacije poklicev v igralništvu. Sama ocenjujem, da je to pozitiven signal. Omogočil bo ne le na eni strani – nekateri ga očitajo – lažje odpuščanje delavcev, ampak predvsem lažje zaposlovanje in je v interesu delavcev, delojemalcev tudi v tem kontekstu, da jih neka strokovna združenja v kvazi javnem interesu ne bodo finančno oškodovala, še preden bodo nastopili svoje delo v igralništvu za neko potrebno, danes še potrebno strokovno usposabljanje. Potem ko to ne bo več potrebno, pa bo delodajalec tisti, ki bo sam poskrbel za usposabljanje in izobraževanje svojega kadra, in če bo tako ocenil, bo pač na trgu najel ustrezno organizacijo, ki bo njegove delavce ustrezno usposobila ali tekom nadaljnjega dela tam redno usposabljala. Tako da ne, to ni le v interesu delodajalcev, pač pa tudi delavcev.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, pripravi naj se Jure Ferjan. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Sicer nimam dosti časa, ampak bi rad postavil ministru nekaj vprašanj, in bi rad tudi, če bi bilo možno, če boste dali možnost, da bo odgovoril na to. Kakšen interes, minister, imamo mi, da dajemo koncesije tujcem? Kakšen interes je za Slovenijo, da mi dajemo tujcem koncesijo? To je prva zadeva. Jaz ne vidim tukaj nobenega interesa, samo škodo, samo škodo v naši državi, kar se tega tiče. Mediji ves čas navajajo, da imate vi osebno stike z Novomaticom. To mene zanima, tukaj vas sprašujem, ljudstvo sprašuje, narod, ali imate res vi stike in kontakte z Novomaticom. Ker tako ščitite njih in želite, da bi še ne vem koliko več teh avtomatov bilo in ne vem, kar je. S tem da veste sami, da v tem trenutku že obvladujejo eno tretjino trga. Pa bi radi dali še večje število avtomatov. Oni so tudi tisti, ki to prodajajo. To mene ne moti nič, ampak koncesije, to me zelo zanima. Stroka v igralništvu je mnenja, da v tem trenutku spremembe lastniške strukture niso dobre, vi pa delate na tem, da se proda. Ker to je cilj tega zakona. Druga reč, ki me zanima, je, zakaj je obdavčitev napitnin, dvakratna obdavčitev. Napitnine so obdavčene, ko gredo v plače, in so porazdeljene enakomerno, proporcionalno z vsemi. Kadar gre v bruto, je prvi in drugi bruto, je vse obdavčeno, davki in prispevki. Zakaj še enkrat obdavčiti napitnine? To ni jasno nobenemu, še manj pa tistim, ki delajo v tem sektorju. Novi koncesionarji. Veste sami, kaj pravim. S svojo kolegico se absolutno ne strinjam, da če bo več koncesionarjev, bo več prišlo pri igrah na srečo. Privatni koncesionarji ne bodo dali nič. Ne bodo dali nič. Če je koncesionar, kjer je država zraven, kjer je občina zraven, kjer so drugi zraven, vemo, za kaj je šlo. Kolegica, ki je o Hitu prej govorila – tudi jaz sem bil na razgovoru z njimi in so mi točno vse povedali, kam gre, koliko so oni obnovili. Veste, da so občine, ki so se odpovedale koncesijam, dobile – na primer Občina Komen, kjer sem bil jaz župan – 250 tisoč evrov iz tega naslova vsako leto? En milijon evrov je prišel s tega naslova v občino. Ne veste tega, verjetno ne veste. A zdaj bomo odpirali nove koncesije? Se pravi, tam bomo zmanjšali, kdo bo dal več denarja, te razlike, ki so prišle noter, ki so bile namenjene za lokalno samoupravo, za izboljšanje življenja v teh krajih? Privatniki ne bodo dali za dobrodelne namene ne humanitarnim organizacijam ne ničemur. Tukaj se morate vprašati, kaj je res ta zakon – škodljiv zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister. Izvolite.
Samo odgovor, ker je bilo neposredno na mene naslovljeno. Nimam stikov z Novomaticom, razen tistega stika, ki sem ga prijavil Komisiji za preprečevanje korupcije. In ta stik ni bil samo z mano, ampak še z drugimi zaposlenimi na Ministrstvu za finance in o tem je bil zapisnik. Drugih stikov nimam. To, kar pravijo, so pač neosnovane in nepravilne in nedobronamerne govorice.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan, pripravi naj se Jože Lenart. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Cenjeni minister za finance, spoštovane poslanke in poslanci in vsi, ki nas spremljate, en lep dober dan! Pred nami je novela Zakona o igrah na srečo, o kateri smo danes že slišali kar nekaj besed. Dovolite mi, da v svoji razpravi vendarle izpostavim tiste ključne elemente, ki jih ta novela zakona prinaša. Pomembno se mi zdi, da se s tem zakonom, s to novelo usklajuje pravni red z Evropsko unijo oziroma pravnim redom Evropske unije in da se to področje tudi celostno ureja, tako kar se tiče samega igralništva kot tudi stav. Novost te novele je, da se zvišuje število možnih klasičnih prirediteljev iger z dveh na pet, podeljevanje koncesij pa bo potekalo na podlagi javnega razpisa. Pomembno je tudi kot ena taka konkretna zadeva, da se dvigujejo globe in je možnost takojšnjega odvzema koncesije, če izvajalec ne plačuje potrebne koncesije oziroma dajatev in davkov. Splošno gledano lahko rečemo, da večja ponudba in liberalizacija trga pomenita tudi večjo potrošnjo, posledično večji zaslužek, v naslednjem koraku pa, ker se stopnje za FIHO in FŠO ne spreminjajo, seveda tudi večji prihodek za financiranje fundacije za šport in financiranje fundacije za humanitarne in invalidske organizacije, kar je pomemben, morda celo ključen podatek. Da bomo nekoliko bolj konkretni, lahko pogledamo obstoječi trg športnih iger na srečo v Sloveniji po podatkih, ki jih je objavil relevantni deležnik, torej Športna loterija kot ekskluzivna ponudnica športnih stav. V letu 2019 so poročali o 5,4 milijona koncesijskih in 10,6 milijona evrov davčnih plačil. Ocena za ta trg pa je, da je znašal v letu 2019 okrog 300 milijonov evrov. Če pogledamo, da je polovica teh sredstev narejena z vidika igralništva, igralnic, kjer je pretežni del tujcev, pa je domačih vplačil nekje 200 milijonov evrov. Če to postavimo tudi v mednarodni kontekst, v kontekst Evropske unije, tam ta trg znaša okrog 100 milijard evrov. 100 milijard evrov je na ravni Evropske unije, cirka 200 milijonov evrov pa je domače potrošnje oziroma vplačil iz tega naslova v Sloveniji oziroma če štejemo vsa vplačila 300 milijonov. Tako da za občutek lahko vidimo, v Sloveniji 300 milijonov evrov, na ravni Evropske unije pa je trg težak 100 milijard evrov. Iz tega lahko ugotovimo, da je slovenski trg podrazvit, in če pogledamo analizo, samo tri države imamo v Evropski uniji monopol na tem področju, tri države so nekje vmes, preostale pa so trg liberalizirale. Če se osredotočimo na tej točki recimo na Francijo, Dansko in Poljsko, je bila v teh letih po njihovi liberalizaciji trga rast prihodkov iz tega naslova bistveno bistveno višja oziroma je trg bistveno bolj rasel, kot se lahko to označi po nekih konservativnih napovedih, kjer je ta rast nekje 8-odstotna. V teh državah oziroma po taki rasti, kot je bila v teh državah, pa je lahko ta rast za dvakrat ali celo trikrat višja. To pomeni, če poenostavim, tisto, kar je tudi ključno, ker se stopnje, koliko denarja bo šlo za fundacijo za šport in fundacijo za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij. Ko se bo trg povečal, ko bo vplačil več, bo seveda tudi sredstev, ki bodo namenjena za šport in humanitarne organizacije, več. To je ključno sporočilo. Poleg tega, da se zadeva končno urejuje skladno s pravnim redom Evropske unije, da se v bistvu trg odpira, kar prinaša tudi širše gospodarske koristi. Tukaj morda tudi za intermezzo to, kar sem prej omenil, te številke. Bilo je recimo 5,4 milijona koncesijskih in 10,6 milijona evrov davčnih vplačil, to je bilo v letu 2019 po podatkih Športne loterije. Z liberalizacijo trga, če predpostavljamo neko konservativno rast na ravni okrog 8 % na letni ravni, lahko pričakujemo, da se bo do leta 2025 ta številka povečala na 9,5 oziroma 17,9 milijona evrov. Če bi šli po tem bolj spodbudnem scenariju, ki je bil v nekaterih državah v preteklosti že prisoten, pa lahko vidimo, da so ti zneski še bistveno večji, torej 23 in 44 milijonov evrov. Res je, da so te napovedi denimo narejene za segment športnih stav, lahko pa seveda stimulativno vplivajo na celoten trg iger na srečo in seveda to pomeni še dodatne učinke, kar se tiče nekih dodatnih davčnih fiskalnih virov za organizacije, ki se financirajo iz koncesnin, in obdavčenje iger na srečo. Pomembno je tudi, da se dviguje minimalni znesek osnovnega kapitala prireditelja, in sicer na 1 milijon evrov. Kar nekaj je takih stvari, ki bodo končno uredile to področje. Pomembno je tudi izpostaviti dejstvo, da je zakon bil v obravnavi, da je bila medresorska uskladitev, da je bilo veliko narejenega na tem področju. Konec koncev, danes imamo prvo obravnavo zakona in si lahko izmenjamo mnenja in prepričan sem, da po potrebi v nadaljnji parlamentarni proceduri zakon tudi še dodatno izpilimo. Upam, da bo zakon šel skozi proceduro in da bo v sklopu teh navedb, da bo tudi dejanski učinek takšen in da bo na podlagi tega zakona v prihodnjih letih, desetletju še več denarja za slovenski šport in še več denarja za slovenske humanitarne in invalidske organizacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart, pripravi naj se Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat na kratko v razpravi. Spoštovani minister, nekaj zadev bi rad konkretno postavil, upam, da mi boste lahko odgovorili. Odkrito bom povedal, pred leti sem tudi sam razmišljal, da bi lahko s povečanjem iger na srečo športu in humanitarnim organizacijam prinesli več sredstev, seveda v pozitivnem smislu. Danes razmišljam drugače. Sama beseda monopol je po svoje slabšalna in ga je treba razbijati zaradi konkurence, ampak v primeru iger na srečo ima monopol popolnoma drugačno nalogo. Predvsem gre za regulacijo in nadzor tega področja. To lahko dosežemo ravno s tem, da je monopol pod roko države. In zadaj dva pomembna momenta, socialni vidik zasvojenosti in vidik pranja denarja oziroma kriminalitete. Tudi v praksi se kaže, da je ta nevarnost in se lahko nevarno pobegne, če tu spustimo roko nad tem. Druga zadeva, to, na kar smo v stališču LMŠ močno opozorili. Zakaj – to je tu ključno vprašanje. Zakaj nam, javnosti, vsem deležnikom in nam v Državnem zboru, Ministrstvo za finance oziroma Vlada nista postregla z neko konkretno analizo? To je tisto, zaradi česar potem težko veš, kaj je za tem. Ali ste namerno izpustili? To smo pogrešali. Če pa konkretno rečem, sami smo se potem dokopali do nekaterih analiz. Ena je bila objavljena šele danes, verjetno ste bili prav Ministrstvo za finance naročnik, pa je niste dali v javnost. Gre za analizo dveh strokovnjakov, Igorja Mastena in Ane Grdović Gnip, če se ne motim, nekako mi v javnosti ni najbolj znana. Potem ko sem to analizo danes predihal kot analitik, se sprašujem naslednje. Ta analiza se nanaša samo na stave, vseeno sem je bil vesel, vsaj nekaj imamo v rokah. Tu strokovnjaka ugotavljata, da Slovenija povprečno glede na bruto prihodke na prebivalca stavi manj kot 50 % v primerjavi s povprečjem v Evropski uniji. Tu je en takšen podatek, ki nam nekaj pove samo za področje stav. S to njihovo analizo potem govorijo, kaj bi ta zakon prinesel, in se poigrajo s številkami. Evropa naj bi danes v povprečju na prebivalca 310 evrov vlagala v stave, v Sloveniji okrog 100 evrov. In se igrajo s tem povečanjem, kaj bi to prineslo, in pridejo potem na področje, če bi ta zakon začel veljati, kakšna so ta pričakovanja. In sicer govori naslednje, da bi v Sloveniji lahko prišli na 159 evrov oziroma v odprtem scenariju 334 evrov povprečno na prebivalca. Ko takole razmišljaš, si rečeš: »Koliko prebivalk in prebivalcev pa se gre te igre?« Tu se moramo omejiti seveda samo na stave, ampak jaz govorim, da se jih več kot 10 % ne ukvarja aktivno s tem, mogoče malo več, ne samo občasno, ampak tisti stalni igralci. In če tako rečeš, je pa že sedaj številka, če se 10 % državljank in državljanov s tem igra, tisoč 670 evrov na leto. Toliko v povprečju že sedaj dajo za igre na srečo, teh 10 %, eni verjetno tudi 10 tisoč, drugi pa nekoliko manj. Če bi bila ta rast takšna, potem moramo reči, da bi v tej rasti povprečno teh 10 % prebivalk in prebivalcev kar 3 tisoč 340 evrov vložilo samo v stave. Drugo je pa potem še loterija. Tu je tisti vidik. Ta analiza sicer nekaj pove v enem delu, ampak se niti z besedo ne dotakne socialnega vidika, zasvojenosti. Če se na to opremo, ker nekaj nam je pa zdaj prišlo pod roke. Zato je človek seveda v dvomih in ne poznam razloga, zakaj se niste potrudili pa neke konkretne analize ljudem dali. Ker to področje je po svoje nevarno. Druga analiza, na katero se lahko obrnemo. Pustimo tiste analize, ki so bile zavajajoče, pa kot je že kolega prej govoril, so bile potem s pomočjo odvetnika celo odstranjene, ker so zavajale. Tu imam še eno raziskavo Mediane, ki je na podlagi te svoje raziskave, te študije prišla do nekih podatkov. Ministrstvo oziroma Vlada nam je seveda nista posredovala. Če samo zaključke preberem. Potencialne dodatne koncesijske dajatve bi za obe fundaciji skupaj ob odprtju trga v najboljšem primeru znašale 90 milijonov evrov, hkrati pa bi se bistveno povečalo tveganje za zasvojenost z igrami na srečo. Sredstva za lokalne skupnosti in dividende bi se znižala, goljufije in pranje denarja pa bi se povečali. To se pravi, vsi izgubljajo. In kar smo že prej rekli, delničarji Loterije Slovenije, zdaj vsako leto sredstva prejmejo tako država kot obe fundaciji, v tem primeru pa bi se dobički namesto k obema fundacijama, športnim organizacijam in državi stekli v zasebne žepe. To so te raziskave. Mislim, da so relevantne, če je bilo to javno narejeno. Pri tem je potrebno posebej poudariti še, da v primeru loterijskih iger do tega učinka sploh ne bi prišlo, saj bi v primeru, ko bi sredstva za glavne dobitke v loterijskih igrah namesto enega zbiralo več prirediteljev, to povzročilo razdrobitev in znižanje vrednosti glavnih dobitkov, ki so ključni motivator za vstop igralcev v igro. Učinek pa bi bil ravno nasproten od pričakovanega, manjši in ne večji skupni promet. Nekaj je, na kar opozarja tudi ta študija, analiza – na socialni vidik, na zasvojenost. Te posledice pa so zelo velike. Danes sem jaz poudaril tudi, da ministrica, ki pokriva šport, in nekdo za delo in šolstvo in ostalo – vprašanje je, ali se te dve ministrstvi strinjata s to zakonodajo ali ste ju dobesedno prisilili v to. Kajti posledice na socialnem vidiku so lahko katastrofalne. In še enkrat, ne želim si, da se gre država Slovenija na tem področju »hazard« in da potem določen procent ljudi zaide v to in na drugi strani nastanejo socialni problemi, ki jih mora pa tako ali tako potem država reševati. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Divjak Mirnik, pripravi naj se mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Lep pozdrav, spoštovani gospod minister, kolegice, kolegi! Nimam več dosti časa, zato bom skušala čim krajše povedati vse to, kar sem nameravala. Tudi s tem predlogom zakona ugotavljamo, da se je ta vlada očitno odločila, da bo tujcem podelila dobršen del slovenske srebrnine. Spomnimo se samo na lekarniško dejavnost, ki smo jo hvala bogu uspeli preprečiti tukaj. Danes govorimo o koncesijah pri igrah na srečo. Sprašujem se, zakaj ste se, gospod minister, tako odločili glede na vsa nasprotujoča mnenja vseh vpletenih v ta zakon? Ne bom špekulirala o tem, preberemo pa lahko marsikaj. Ampak kakorkoli. Ni nam jasno, kakšen je cilj Ministrstva za finance s predlogom novele. Namreč, v odgovoru na moje poslansko vprašanje, ki sem vam ga postavila že pred časom, ste mi odgovorili, da bo »predlagani sistem dodeljevanja koncesij omogočil aktivnejše vodenje koncesijske politike, ki bo obstoječo igralniško ponudbo postopoma preusmerila na tista področja, kjer obstajajo tržni pogoji in povpraševanje«, konec navedka. Ali torej zasledujete cilj liberalizacije trga ali varstvo potrošnikov in preprečevanje negativnih vplivov pretiranega igranja iger na srečo, torej odvisnosti? Če se namreč želi ščititi igralce, mora biti ponudba omejena in ne sme omogočati ali pa, da rečem, spodbujati nekega lova na nove igralce. Danes sta tudi že moja kolega Igor in Jože povedala, da niste pripravili analiz. Zakaj ne? To je zelo zanimivo. Vse to, kar se je s tem zakonom pravzaprav dogajalo, tisto skrivanje pa objavljanje takšne in drugačne verzije, in potem na koncu prileti noter nekaj, kar zadeva Loterijo Slovenije in tako dalje. To je zanimivo ravnanje, sploh pa zanimivo ravnanje, če to počne minister za finance. Najmanj, kar je, seveda takoj poslanci začnemo sumiti, da se nekaj čudnega dogaja. No in potem dobimo pisma oziroma vsak dan maile vse možnih vpletenih, ki jih ta zakon zadeva, in potem sestavimo zgodbo skupaj. Gospod minister, vi ste sami dejali, citiram: »Ta zakon daje možnost, da se še komu kaj podeli.« Konec navedka. Zato torej skrivate, kateri lobisti so sodelovali pri nastajanju tega zakona? »Da se še komu kaj podeli.« Vprašanje je, komu in zakaj boste kaj podelili. Še več. Kaj se je zgodilo pri tem zakonu? Praktično vse humanitarne, invalidske in športne organizacije nas opozarjajo na nevarnost in škodljive spremembe tega zakona, saj se bo z liberalizacijo trga zmanjšala preglednost in invalidskim in športnim organizacijam se bo znižalo prihodke. Naštela vam bom samo invalidske organizacije, ki so nam pisale, da temu zakonu nasprotujejo: Društvo distrofikov Slovenije, Svet za invalide Republike Slovenije, Društvo za kronično vnetno črevesno bolezen, Zveza sožitje – zveza društev za pomoč osebam z motnjami v duševnem razvoju, Zveza društev slepih in slabovidnih, Združenje invalidov, Zveza slovenskih društev za boj proti raku, Zveza društev gluhih in naglušnih, Društvo Vita za pomoč pri nezgodni poškodbi glave, Zveza invalidskih društev ILCO Slovenije, Društvo paralitikov Slovenije, to je že 12. organizacija, in pa 13. Nacionalni svet invalidskih organizacij. To je 13 samo invalidskih organizacij, ki so nam pisale, da se ne strinjajo s spremembami tega zakona. Da ostalih humanitarnih in športnih niti ne bom naštevala. Gospod minister, tukaj gre za eno čudno »mučko«, ki se jo greste, »mučko« v navednicah, seveda, z zelo nejasnimi cilji, oziroma vi jih verjetno imate, ampak nam jih niste povedali niti jih niste z analizami dokazali in predstavili poslancem, zato ne vemo točno, kakšni bodo učinki te ureditve. Tudi ni jasno, kaj se bo zgodilo s sofinanciranjem tistih projektov, ki so jih sedaj te raznorazne organizacije lahko financirale iz tega denarja, za katerega so vedele, koliko ga bodo dobile, in so seveda izvajale te projekte. Zato vam moram povedati, da v LMŠ kategorično nasprotujemo temu predlogu in zavračamo ta predlog sprememb. Upamo, da bodo tako ravnali tudi drugi kolegi, zato ker bo zaradi situacije, v kakršni smo, tudi z vsemi temi pufi, ki ste jih ne nazadnje v tej vladi naredili v letu in pol, zelo zelo težko preživeti v naslednjih letih. Zato bi vas jaz vljudno prosila, da se zadržite vseh teh škodljivih praks. Od ministra za finance bi pričakovala, da bo prvi branik javnih financ. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, imate besedo, izvolite.
Zelo na kratko. Kakorkoli že je bilo razumljeno ali pa je izsek iz mojega celotnega podajanja obrazložitve, tukaj lahko rečem, da zakon na podlagi sprejetja ali nesprejetja, se pravi, če se sprejme zakon v Državnem zboru, določa kriterije, komu lahko, ni nujno da, minister za finance podeli koncesijo. Tako da bo popolnoma jasno. Se pravi, zakonski pogoji za dodelitev katerekoli koncesije so določeni v samem zakonu, kar pomeni, da se na podlagi izpolnjevanja pogojev dodeljuje koncesija. Že večkrat sem danes ponovil in tako naprej. Imel sem, mislim da, dva stika z igralniškim sektorjem, oba sta prijavljena na KPK. To si lahko pogledate na spletnih straneh. Vse ostalo so nedobronamerne insinuacije in nimam z nobenimi tujimi igralniškimi družbami nobenih stikov, kakršnikoli drugih razen tistih, ki so bili prijavljeni. Izgleda, da moram tukaj ponavljati, mislim, da zdajle tretjič to ponavljam. Naslednja zadeva, kar govorite o igralništvu. Danes je na razpolago 45 koncesij za igralne salone, danih jih je 22 ali 23. Tudi na podlagi javnih razpisov in tako naprej se v bistvu ne prijavljajo drugi, tako da je tukaj ne nazadnje ponudba večja od povpraševanja že po sedanji zakonodaji. S tega zornega kota, če govorimo zdaj o igralniškem trgu posebnih iger na srečo. Tu je treba ločevati med posebnimi igrami na srečo pa klasičnimi igrami na srečo. Tudi teh insinuacij, ki jih pač tukaj govorite, glede na to, da sem to že nekajkrat ponovil, ne jemljem kot dobronamerne, to vam pa zagotavljam 100 %. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Gospod minister, če je že zdaj na razpolago 23 koncesij na podlagi razpisov, potem pa sploh ni jasno, zakaj širite in odpirate še enkrat to polje.
Hvala lepa. Gremo naprej. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, pripravi naj se Matjaž Nemec. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice, kolegi! V prvem branju bom ta predlog zakona, spremembe Zakona o igrah na srečo podprl. Prepričan sem, da je današnja razprava konstruktivna, in na osnovi današnje razprave sem prepričan, da lahko pridemo vsi do spoznanja, da potrebujemo določene spremembe na področju Zakona o igrah na srečo. Nedvomno pa se ne morem strinjati z veliko večino opozicijskih poslank in poslancev, ki ostro nasprotujejo spremembi tega zakona. Prepričan sem, da stanje na področju igralništva v Sloveniji ni idealno in da ta segment potrebuje spremembe. Če gremo na področje športnih stav, sem jaz prepričan, da danes tukaj nismo izpostavili ene ključne zadeve ali pa se bolj malo to izpostavlja – koliko denarja odteka v tujino na osnovi vplačil prek tujih spletnih stavnic ali obiska stavnic v tujini, v sosednjih državah. To se mi zdi ključni problem in bi bilo treba pridobiti informacijo, koliko denarja na ta način država izgublja. Prepričan sem, da tega nekaj je. Spoštovani minister, ali mogoče razpolagate s kakšno študijo, s kakšnim podatkom, koliko igralcev se letno odloči za igranje po tujih spletnih stavnicah in slovenska država, slovenski proračun izgubi na osnovi tega? Nekaj je bilo rečeno tudi o odgovornem igranju, zasvojenosti z igrami, dostopu mladoletnikov do igre. Tukaj se mi zdi, da je potrebno narediti kar precejšnje spremembe. Dejstvo je, da je potrebno zaščititi mladoletne, ki se verjetno vsak dan bolj poslužujejo teh iger, ki so jim dejansko dostopne. Ne morem se strinjati z nekaterimi, ki govorijo, da te igre niso dostopne. Vsak bencinski servis, vsaka pošta danes razpolaga z možnostjo, da igralci te igre uporabljajo in igrajo. To pomeni, da je dostopnost v Sloveniji precejšnja. Prepričan sem, da gre pri navedbah o zmanjšanju koncesijskih dajatev tukaj za zlorabo tega in da gre za zlorabo tako FIHO kot FŠO. Prepričan sem, da se z zakonom o igralništvu, ki je pripravljen v danem trenutku, koncesijske dajatve ne bodo zmanjšale, in tudi ne vidim nobenih razlogov za zmanjšanje teh prihodkov za FIHO in za FŠO. Sploh s tem, ker bi se s tem zakonom v Sloveniji vzpostavila še večja regulativnost in še večji nadzor. Verjamem, da pa nekomu v Sloveniji odprtje nekega trga ne odgovarja. Že sami vemo, da smo imeli mi to temo v letu 2018 na mizi. Dejansko je Državni zbor takrat izglasoval ta zakon, potem pa po nekih pritiskih, po četrtem glasovanju oziroma po vetu Državnega sveta predlog sprememb za liberalizacijo oziroma odprtje trga športnih stav takrat ni dobil zelene luči. Kljub temu da so nekateri klubi in celo nekatere panožne zveze sam sistem odpiranja takrat podprli. Kot sem že rekel, ključna zadeva se mi zdi, da si tukaj nekateri poskušajo zatiskati oči, tudi recimo, da se te koncesije podeljujejo tujcem. Res je, podeljujejo se tujcem, vendar z namenom, da bo Slovenija dobila denar. Danes pa denar državljank in državljanov Republike Slovenije odteka v tujino in Slovenija od tega nima nič. Moje mnenje je, da če ta zakon iz takšnega ali drugačnega razloga ne bo podprt, se pa potem res uvede spremembe na tem področju, da se prepreči odtekanje denarja v tujino in prepreči odtekanje, zmanjševanje sredstev za slovenski proračun. Še enkrat, zadeva je v prvem branju in zato res ne vidim razloga, da na takšen način opozicija temu predlogu zakona nasprotuje. Prepričan sem, da so z določenimi popravki nekateri predlogi in opombe, opozorila s strani opozicije verjetno utemeljeni, v veliki večini pa je po mojem tukaj predvsem strah nekaterih in zagovarjanje obdržanja monopolnega položaja. Monopolni položaj pa se mi zdi, da vsekakor ni optimalno stanje.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Nemec, pripravi naj se Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Danes odpiramo temo, ki na prvi pogled vsaj za večino ljudi ne deluje zelo pomembna. Ampak kako je, kako bo še pomembna ta tema. Namreč, ne samo vsebina, ki jo neposredno obravnavamo, tukaj gre za odločitve, ki bodo usodno vplivale ne samo na tiste posameznike, ki radi gemblajo oziroma se poslužujejo možnosti igranja iger na srečo, tako klasičnih kot posebnih, ampak neposredno tudi na financiranje športa in invalidskih organizacij. Nastanek dokumenta – ko smo bili pred meseci seznanjeni, da je nastal prvi dokument, ki praktično v ničemer več ni podoben dokumentu, ki ga obravnavamo v Državnem zboru – vzbuja nek upravičen dvom o početju predvsem Vlade, ministrstva in posledično stranke SDS. Kajti jasno in glasno so se oglasili praktično vse relevantne organizacije s področja prirejanja iger na srečo ter tisti, ki so neposredni prejemniki denarja iz tega naslova. Vsem se zdi popoln nesmisel predlagati zakon, ki tako neposredno škoduje vsem vpletenim, kar je povsem razvidno iz dopisov vseh, ki so nas obiskali v poslanskih skupinah in ki so nam pisali. Najdemo kar nekaj anomalij in posebnosti za naš slovenski prostor. Mi imamo relativno omejen trg tako za posebne kot za klasične igre na srečo. Vsaj pri posebnih smo nekoliko bolj odvisni od tujine, medtem ko smo, kar se tiče klasičnih, v bistvu zelo omejeni na dvomilijonski trg. Tudi ko so se v preteklosti pojavili produkti, ki jih je recimo slovenska loterija, Loterija Slovenije, uvozila, govorim o Super Lotu ali o Vikinglottu, je bilo moč skozi analize razumeti, da se trg ni povečal, ampak se je preprosto samo prerazporedila pogača igralcev. Torej tisti, ki je nekoč igral samo v Loteriji Slovenije, danes mogoče igra v kakšni skandinavsko-slovenski navezi, ki je oblikovala Vikinglotto ali katero drugo ponudbo. Prav neverjetno je, kako neposreden vpliv bi imelo sprejetje na pravice zaposlenih, ko govorimo o igralništvu. Sam prihajam iz Nove Gorice, slovenskega Las Vegasa, kjer smo praktično odraščali ob igralništvu, ne samo ob njegovih pozitivnih plateh, ampak tudi ob negativnih. Pozitivnih plati je bilo kar precej. Govorim o zlatih devetdesetih, tudi kasneje, ko je dejansko podjetje Hit, največji igralniški ponudnik, relativno veliko vračalo v lokalno skupnost, ne samo v obliki koncesnin, ampak dejansko s sponzoriranjem kulture, športa in vsega, kar pride zraven. Napredek je bil takrat izjemen. Po drugi strani so tudi negativne posledice, kar je povzročilo odprtje klinike za odvajanje od iger na srečo. Tudi v tem smislu je Nova Gorica center, mimo katerega ne moremo iti. Obogaten z izkušnjo tako posebnih kot klasičnih iger na srečo lahko s popolno zavestjo opozarjam, da bo ta liberalizacija neposredno škodila ne samo socialnemu vidiku, ampak tudi zdravstvenemu vidiku in tudi finančnemu vidiku. Torej, vse tri ključne plati, ki bi kot posebna vrsta gospodarske panoge morale biti pokrite s strani odgovorne države, bodo dejansko okrhane in oslabljene. Zakaj tako govorim? Ker nas izkušnje učijo. V Sloveniji ni več pogojev, da bi odpirali trg na takšen način, da ne bi država izgubljala nadzora nad tem, kar se dogaja. Novi ponudniki. Se opravičujem, jaz vidim 52. člen – kateri od ponudnikov, ko govorimo o klasičnih igrah na srečo, je pripravljen ponuditi pol milijona, zato da bi dejansko lahko konkuriral vsem ostalim za relativno majhen trg? Odpiramo neko nekonkurenčnost za ponudnike, ki slabi predvsem slovenske invalide po eni strani in slovenski šport po drugi strani. Gre za to, da odpiramo paleto možnosti agresivnega oglaševanja, zaradi tega ker bodo ponudniki primorani biti za relativno majhen trg bistveno bolj agresivni, da ne govorim o tem, da se s tem znižajo kvote in ravno tako prispevki, ki se potem vračajo v šport, v kulturo ali pa, če želite, invalidnim organizacijam. Tisto, kar predvsem bode v oči in o čemer se sliši glas iz Nove Gorice, je to, da s to odločitvijo neposredno obdavčujemo napitnine, ki so do zdaj veljale za enega od glavnih prihodkov, ki je bil dejansko pripet k plači in je bil obravnavan kot takšen. Do sedaj smo dejansko napitnine obdavčevali le enkrat, s tem predlogom zakona bomo to storili dvakrat. Že tako panogi, ki se je zaradi razmer, ne samo zaradi gospodarske krize izpred 10 in več let, ampak predvsem zaradi covida in celotne gospodarske situacije, ki je dejansko okrog 400 kilometrov, kjer so ponudniki dnevni migranti oziroma igralci, dnevni migranti, ki uporabljajo naše igralnice, v bistvu postavljeni v položaj, ko bodo naši delavci osiromašeni za konkreten zaslužek predvsem iz naslova dodatne obdavčitve. Evropska sodišča so v 60 primerih ugotavljala, da je regulacija, torej preprečitev, da bi se trgi odpirali, in omejevanje v monopole, duopole v tem primeru, v tej gospodarski panogi koristno in nujno. Tega se poslužujejo vsi. Nekdo pred menoj je razpravljal o tem, da praktično ni države, kjer bi se to omejevalo. Ni res. Dejansko poznamo večino držav Evropske unije, začenši s Španijo in Litvo, ki to regulirajo. Kot že rečeno, 60 sodb evropskih sodišč je temu pritrdilo. To ni navadna panoga, to ni panoga, v kateri bi sklepali posle pod mizo in dejansko brez analiz pripravljali take zakone ali pa brez analiz, kar se je zgodilo v tem mandatu, dodeljevali koncesije. Konkretno govorim o primeru na Goriškem. Pri tem je vtis, da se pripravlja teren za enega velikega ponudnika. Zakaj? Posega se v celotno območje Zakona o igrah na srečo, tako klasičnih kot posebnih, za pripravljen en prostor, glejte ga, zlomka, za enega in edinega avstrijskega ponudnika, ki sliši na ime Novomatic. To je potrebno reči, zato da se bo slišalo. Nič ni narobe, če bi ponudnik prišel v Slovenijo v smislu, da bi dokapitaliziral kakšno pomembno podjetje in sodeloval pri rasti. Ampak vemo, da ni tako, zaradi tega ker je preveč selektivno pripravljen ta zakon, zato da odpira prostor, in tega ni težko dokazati, enemu ponudniku, ki nosi ime, ki sem ga prej izrekel. Posledice take liberalizacije za igralce so lahko hude. Kot že rečeno, prihajam z območja, kjer so se kolegi, prijatelji, tovariši, soigralci velikokrat znašli v vrtincu zasvojenosti, ki jo povzročajo igre na srečo. S tem se je potrebno navaditi živeti. Vsak manko regulacije na tem področju je lahko usoden. Kako bi si lahko predstavljali Slovenijo, za primerjavo, kot bi lahko videli v državah Zahodnega Balkana ali v Češki, ki je takšen primer, kjer so liberalizirali dostop in so praktično tako imenovane kladionice, Slovencem bolj znane kot igralnice, za vogalom, kjer ponujajo široko paleto vseh oblik iger na srečo brez kakršnekoli regulacije? Imamo bistveno večje število zasvojenosti, verjemite, prihajam iz Nove Gorice in vem, o čem govorim. Govorim o tem, da se na takšen način bistveno bolj posega v zdravstveni del, torej v zdravstveno blagajno, ter v socialni del, da ne govorim, kaj vse se povzroči s tem, ko se skrhajo odnosi ali razbijejo družine zaradi stisk, ki prihajajo iz te panoge. Seveda je ta panoga izjemnega pomena. Hit je za Novo Gorico in za Goriško prvi in največji zaposlovalec, zato mi verjemite, da vse, kar izrečemo, in vse, kar preštudiramo na račun tega zakona, počnemo z vidika izkušenj, ki smo si jih v svojem okolju ustvarili v zadnjih 30 letih obstoja tega podjetja. Pa ne na moj račun. Jaz imam priložnost govoriti s predstavniki sindikatov in s predstavniki delavcev, z vodstvenimi kadri, ob tem, da smo rastli ob tem podjetju in vemo, kakšne posledice bi ta liberalizacija imela za igralce in seveda za celotno družbo kot takšno. Dejansko se ustvarja vtis, da z nepremišljenim, rokohitrskim početjem odpiramo Pandorino skrinjico, za katero bomo bistveno več plačali, kot od te priložnosti dobili. Kdor misli, da se bo pogača povečala in da bo kdorkoli od tega imel kaj več – mogoče se bo samo podjetje neposredno vključilo v našo ponudbo in dejansko s tem onemogočilo tista dobra, zdrava podjetja, ki so regulirana na način, da se odplačuje družbi, vse stranske učinke ali večino njih vrača na način, da se to vrne predvsem invalidskim organizacijam ter seveda slovenskemu športu. Apeliram, veliko je bilo rečenega in nimam več časa na razpolago, da se ob tem predlogu resnično zamislimo, kaj s tem počnemo. Govorim vam kot nekdo, ki je to živel celotno mladost in se zaveda vseh pozitivnih in negativnih pripetljajev, ki se zgodijo zaradi igralništva. Igralništvo je zanimiva panoga, ampak sta potrebna državni nadzor in omejevanje, ne pa liberalizacija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji prijavljeni dobi besedo Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi, še enkrat dober dan! Skupni imenovalec vseh izzivov, ki smo jih vsaj opozicijski poslanci zdaj v tej razpravi izpostavili, pa tudi v končni fazi predstavniki ministrstva in koalicije, je deregulacija. Ne bom okolišil, na začetku se bom posvetil trem stvarem,ki se mi zdijo problematične, in utemeljil tudi, zakaj v Poslanski skupini Levica tega niti na prvem branju ne bomo podprli. Najprej. Deregulacija je najbolj plodno orodje za prihodnjo, enkrat ko se bo zgodila, privatizacijo. Če imamo mi podjetja, ki poslujejo dobro, ki so bodisi v občinski bodisi v državni lasti, ni nikakršne potrebe po tem, da kompliciramo s privatizacijo. Razen seveda, če so tukaj osebne povezave ali osebni interesi. Kakšna je izkušnja s privatiziranimi podjetji nekoč v državni lasti? Mislim, da lahko v Sloveniji napišemo zelo dolg seznam neuspešnih projektov privatizacije. Zadnja, morebiti najbolj boleča, gotovo se je vsi spomnite, je primer Adrie, v katero se je vložilo najprej 85 milijonov, potem se jo je prodalo nekemu podjetju, težkemu 25 tisoč evrov, za 100 tisoč evrov, kar je smešna številka, in zraven še z dokapitalizacijo podarilo tri in nekaj milijonov evrov in tako naprej in tako naprej. Da ne govorimo o socialnih stiskah, ki so posledično pestile zaposlene v Adrii. Pa to je zgolj eden od primerov bržkone štirimestnega števila podjetij, ki smo jih na takšen ali drugačen način v zadnjih 30 letih gledali iti skozi proces privatizacije. Druga stvar, drugi problem pričujočega predloga zakona, ki je danes že nekajkrat udaril ven v razpravi, je problem invalidov in invalidskih organizacij. Kaj zaboga ima ta vlada takšen problem z invalidi in reveži? Mi smo dva, tri dni zdaj tukaj, spoštovani minister, obravnavamo predloge, ki niso bili v pristojnosti vašega resorja, zakon o debirokratizaciji pa zakon o dolgotrajni oskrbi, zakon o osebni asistenci – vedno je problem pri financiranju invalidov. Vse, kar delamo v opoziciji, je, da samo še beremo pozive Zveze društev slepih in slabovidnih, Društva distrofikov, Društva za teorijo in kulturo hendikepa, Sveta za invalide in tako naprej in tako naprej. In zdaj FIHO, Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij, prihaja z nekim pozivom, prihaja z analizo, s projekcijo tega, kaj zakonske spremembe iz tega zakona prinašajo na področju njihovega financiranja, nekaj, kar bi morali na ministrstvu vi sami narediti, pa niste. In pravijo: »Ej, za 30 % bo upadlo financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij iz naslova iger na srečo!« In ministrstvo je tiho. Vprašanje ostaja: kaj imate na ministrstvu proti invalidom in revežem? Tudi argument, ej, če imamo pet koncesionarjev oziroma če bo tukaj pet dejavnih naslovov, se ne bo nikakor spremenilo na področju za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij – ni res! Če bo pet playerjev na trgu, to pomeni večjo konkurenco na trgu, to avtomatsko pomeni po tržni logiki večje sklade za dobitke, ker bodo ti playerji na trgu tekmovali med sabo, to se razume. In ko imamo na trgu večje sklade, se razume, da je razlika med prihodki in odhodki manjša. Ta razlika pa je osnova potem za izračun višine dajatve za invalidske in humanitarne organizacije. To je ta zelo preprosta osnovnošolska računica, ki je na ministrstvu niste uspeli razumeti, očitno. Zadnja stvar pa je problem deregulacije nekega področja, ko govorimo o zasvojenosti. Zasvojenost je, je že moj predhodnik poudaril, nekaj, kar je pri igrah na srečo stalnica, čemur se očitno ne moremo ogniti. Pripelje do marsikatere problematične osebne in družbene prakse, do kaznivih dejanj, dolgov, družinskih tragedij, tudi o samomorih sem uvodoma govoril. Družbena škoda je tukaj čisto finančno merljiva, če je treba zasvojenost zdraviti. Posledica deregulacije tega področja na tem delu je popolnoma finančno merljiva. Tukaj sem vesel, da so poslanke in poslanci Nove Slovenije v preteklosti kazali nekaj posluha za družbene korake na tej točki, torej zdravljenje odvisnosti oziroma zasvojenosti, in sem od njih pričakoval več doslednosti do svojih lastnih načel. Spoštovani minister, na področju privatizacije so rešitve, ki jih predlaga ta zakon, merljivo slaba ideja, na področju invalidov najslabše, civilizacijsko, moralno, tudi finančno na vseh ravneh totalno sporno, da ne govorim o osebnih in družbenih aspektih tega, kar tovrstna deregulacija pomeni na področju zasvojenosti in družbenega vpliva in zdravljenja le-tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade, če to želi. Ne želi. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni interesa, zato zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 26. 10. 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. 15 minut po prekinitvi današnje seje Državnega zbora se bosta pričeli 62. seja Odbora za finance in 55. nujna seja Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Prekinjam 26. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 25. oktobra, ob 9. uri. Hvala lepa. (SEJA JE BILA PREKINJENA 22. OKTOBRA 2021 OB 13.48.)