Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 11. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanka in poslanec: gospa Marija Antonija Kovačič in mag. Matej Tonin. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre ter generalnega sekretarja Vlade k 1. točki dnevnega reda, mag. Andrejo Poje, predstavnico Zveze svobodnih sindikatov Slovenije kot predstavnico 5 tisoč volivk in volivcev k 15. točki dnevnega, ministrico za notranje zadeve mag. Vesno Györkös Žnidar k 24. točki dnevnega reda, predstavnico Sodnega sveta in predstavnika Urada predsednika Republike k 25. točki dnevnega ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 11. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 11. septembra 2015, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zato predlagam, da se za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 11. seje zbora določen. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo predlogov sklepov o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega sodišča v Celju, Delovnega sodišča v Kopru, Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani za odločanje o delovnih sporih, Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani za odločanje v socialnih sporih ter Delovnega sodišča v Mariboru. Predloge sklepov je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega sodišča v Celju. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega sodišča v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani za odločanje o delovnih sporih. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti 1. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem Predlog sklepa o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani za odločanje o socialnih sporih. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti 1. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanjem dajem Predlog sklepa o izvolitvi sodnikov porotnikov Delovnega sodišča v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v sredo, 23. 9. 2015. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 46 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom ter drugim odstavkom 245. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev in poslanke opozicije na poslansko vprašanje poslanke vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje največ v petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu mora predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko sta se za danes opravičili gospa Alenka Smrkolj, ministrica pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezije od 16. ure dalje, in mag. Vesna Györkös Žnidar, ministrica za notranje zadeve, zaradi trenutne situacije glede migrantske problematike ter neodložljivih sestankov in pogovorih, povezanih z njo. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katere v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovoril predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Kot prvi mu bo poslansko vprašanje zastavil Luka Mesec.
Hvala lepa in lep pozdrav. Jaz bom gospodu premierju postavil poslansko vprašanje glede predloga proračuna Republike Slovenije za leti 2016 in 2017, ki je sedaj v pripravi. Zanimalo pa me bo predvsem nadaljevanje vladnih varčevalnih politik, prihodkovna stran proračuna in razvoj. Vlada si kot nek ključen dosežek v preteklem letu pripisuje vrnitev stabilnosti v državo. Tako po eni strani politične kot gospodarske na drugi. Če pa pogledamo malo globlje vzroke za neko stabilizacijo v preteklem letu, bomo videli, da so predvsem posledica izboljšanih gospodarskih kazalcev. Izboljšani gospodarski kazalci pa niso posledica vladnih politik. V letu 2014 se je večina analitikov strinjala, da se je gospodarska rast popravila zaradi, prvič, povečanega izvoza, drugič, lokalnih volitev in tretjič, zaradi koncentracije kohezijskih sredstev v tem letu. V letu 2015 se ugodni gospodarski trendi nadaljujejo predvsem zaradi izvoza, izvoz pa je odvisen od povpraševanja na tujih trgih, se pravi, ne od vladnih politik te države. Po drugi strani pa so zaskrbljujoče napovedi za leti 2016 in 2017. Analitiki opozarjajo, da je povpraševanje v Sloveniji še vedno šibko, vlada pa si za cilj zadaja, da si že v letu 2016 proračun zmanjša za 464 milijonov glede na lansko leto oziroma 664 milijonov glede na leto prej. Tak eksperiment bo imel podobne razsežnosti kot eksperiment Janševe vlade v letu 2012, takratni zlo glasni ZUJF. Tudi takrat je Slovenija v letih 2010 in 2011 imela gospodarsko rast, ZUJF in 400-milijonski rezi pa so državo povlekli v drugo recesijo, iz katere se nismo izkopali še dve leti. Tukaj sledi moje prvo vprašanje: Zakaj, gospod premier, pričakujete, da bi bilo tokrat drugače? Ali nas z napovedanimi varčevalnimi ukrepi peljete v tretjo recesijo? Drugo vprašanje. Posledice gospodarske krize, se pravi dveh recesij, ki smo jih do sedaj utrpeli, in pa varčevalnih ukrepov, so najbolj občutili najrevnejši. Glede na leto 2007 imamo trenutno 63 tisoč več revnih prebivalcev, kot veste, je skoraj 300 tisoč ljudi pod pragom revščine, humanitarne organizacije pa poročajo, da jih je lani 600 tisoč zaprosilo za humanitarno pomoč. V tem smislu me zanima: Ali bodo zahteve po fiskalni konsolidaciji tudi tokrat poteptale eksistenčni minimum najbolj ogroženih prebivalcev naše države? Hvala.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa za vprašanje. Najprej naj zelo jasno povem, da varčevalni ukrepi oziroma delo te vlade nikakor ne pelje te države v kakšno tretjo recesijo. Tudi menim, da so nekatere vaše ugotovitve, ki ste jih nanizali ob tem, ko ste postavili vprašanje delno ali v celoti, zmotne. Tako recimo ne morem pristati na to, da je izboljšanje gospodarskih kazalcev zgolj in izključno samo rezultat dobrega, celo odličnega gospodarjenja naših podjetnikov. Zanesljivo smo jim lahko zelo hvaležni, ampak razumeti morate, da stvari so tudi v državi povezane in tudi ukrepi države lahko spodbujajo ali ne spodbujajo dobrega, zdravega poslovnega okolja, izvoza in tako naprej. Ta vlada zanesljivo nadaljuje tiste trende, ki spodbujajo dobro poslovno okolje in dodaja marsikaj novega, še posebej bo to dodala v prihodnjih letih, kar bo še razbremenilo gospodarstvo tako administrativnih ovir kot tudi drugih stvari, ki so še vedno v napoto, da bi se še bolj razmahnilo. Naj povem, da proračunska predloga za leti 2016 in 2017, ki jih je včeraj sprejela Vlada, zaradi občutno višjih predvidenih prihodkov omogočata, da se ob znižanju primanjkljaja zvišajo prihodki veliki večini ministrstev. Ob tem oba proračuna sledita logiki, da se višja gospodarska rast, ki se odraža v višjih prihodkih, delno porabi za znižanje primanjkljaja, delno pa za zvišanje odhodkov in spodbujanje rasti. Sprejeti fiskalni načrt daje ministrstvom veliko več možnosti za oblikovanje in izvajanje dobrih politik. Ob tem naj omenim samo nekaj prioritet pri financiranju v prihodnjih dveh letih. Prioritete Vlade so med drugim sedaj varnost ljudi in premoženja, kar je v sedanji situaciji razumljivo, ko smo soočeni s to veliko migracijo, begunsko problematiko in vsem tem. Nadalje bomo zagotavljali tudi področje varnosti in premoženja na drugih področjih, vključno s poplavno varnostjo. Velik poudarek bo namenjen zdravju, da bodo krajše čakalne vrste, da bodo lahko zdravniki, sestre in drugi bolje delali, da bo zdravstvo v bistvu še bolj dostopno pacientom in da se bo lahko razvijalo naprej, da bo kvalitetno. Namenjamo veliko pozornost pravosodju, ker se zavedamo, da je vprašanje pravičnosti, vprašanje pravne države izjemnega pomena. Tu želimo pozitivne trende še naprej izboljševati, kar pravzaprav že delamo, negativne prakse pa seveda odpravljati. Veliko pozornost bomo namenil infrastrukturi. Seveda to zajema marsikaj, prenove železnic, prenove cest, dograditve nekaterih cest in tako naprej. Govorimo tudi o gradnji hidroelektrarne na srednji Savi in podobno. In tudi izobraževanje, ne nazadnje naj rečem, je tudi eno od pomembnih področij, ko gre za vprašanje razvoja. Izkazalo se je že, da sedanja politika vlade, in takšna bo tudi v prihodnje, prinaša zaposlovanje. Zaposlenost se povečuje. Nezaposlenost se zmanjšuje. In še posebej, kar nas veseli, se povečuje zaposlovanje mladih. Naj rečem tako, vlada ohranja nekatere varčevalne ukrepe, vendar pa hkrati tudi poudarja razvoj. Namenja sredstva za nove politike. Vlada ne stiska, ne duši tega razvoja, ampak ga sprošča. In to je njena temeljna naloga predvsem tudi v prihodnjih dveh letih. Po eni strani ne bomo razsipni, bomo dober gospodar. Po drugi strani pa bomo spodbujali vse tiste razvojne projekte, ki so še posebej pomembni za zaposlenost, ki imajo multiplikativne učinke in tudi Sloveniji prinašajo, kot vemo, dobre bonitetne ocene, ki so se v zadnjem letu izrazito povečale, prinašajo nek nov zagon in ugled, ki omogoča, da tudi prihajajo v večji meri v našo državo investicije. Oba proračuna sta naravnana tudi razvojno in predvsem v tem smislu bo vlada iskala izgradnjo novih politik, kot sem dejal, ob hkratni zagotovitvi dobrega gospodarjenja. Hvala.
Luka Mesec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Kar mene skrbi, je naslednje. Če pogledamo razvojni koncept, ki si ga je zadala ta vlada, vidimo, da temelji predvsem na tem, da bo gospodarsko rast poganjal izvoz. Če pogledamo po svetu, pa vidimo, da izvoz je vse prej kot stabilen ali siguren, ker povsod po svetu vidimo zelo negativne trende. Države BRICS, ki so zadnje desetletje poganjale svetovno gospodarstvo, so zašle v težave. Nedavno smo brali o zlomih finančnih trgov na Kitajskem, ohlajanju te države. Rusija in sedaj še Brazilija sta v recesiji. Na zahodu se vse več govori o tem, da so politike centralnih bank napihnile finančne balone in da je vprašanje, kdaj bodo, ne, ali bodo, ampak kdaj bodo ti spet počili. Ameriška centralna banka, ki je zagotavljala svetovno likvidnost z nizkimi obrestnimi merami, skoraj ničelnimi, zdaj resno razpravlja, da jih bo dvignila. Skratka, celotna situacija v svetu je taka, da je izvoz zelo nestabilen. In ravno ta izvoz oziroma izvozno povpraševanje je v bistvu politika, na katero ta vlada stavi, hkrati pa domače povpraševanje, ki je pa že zdaj šibko, krči. Zato je kritika Združene levice, da je taka politika tvegana, ker če se nam začne ohlajati izvoz, hkrati pa vlada krči domače povpraševanje, to ne more peljati drugam kot v novo krčenje gospodarstva in v resne omejitve za vse tiste politike in programe, ki ste jih v prejšnjem odgovoru naštevali. Zato me skrbi in vas sprašujem: Ali imate ta razmislek, kaj nameravate storiti, če do takih scenarijev pride? Kaj boste storili za najrevnejše prebivalke in prebivalce, ki so bili do zdaj največje žrtve te krize? Hvala.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Seveda je res, da je mednarodno okolje nestabilno. Tega se vlada dobro zaveda. Ne nazadnje zdaj v tej begunski krizi, kot jo imenujemo, kaže, kako pomembno je zagotavljati varnost in obvladovanje takšne krize, torej delovanje sistema, da lahko kljub temu, da smo soočeni s tako velikim številom migrantov, naši sistemi, gospodarstvo in drugo še vedno nemoteno deluje oziroma kjer se pojavi motnja, to takoj odpravljamo. Na svet ne moremo vplivati, lahko pa vplivamo nase. In imate prav, tu smo seveda dejavni, imamo vedno bolj dejavno gospodarsko diplomacijo. Iščemo priložnosti in omogočamo gospodarstvu z raznimi gospodarskimi delegacijami, mednarodnimi stiki in tudi s fiskalnimi in drugimi ukrepi, da se lahko izvozno udejstvuje tako v širši regiji kot tudi drugod po svetu. Hkrati pa moramo tudi doma zagotavljati pogoje za uspešnejše gospodarjenje. Tu imamo še veliko izzivov in načrt vlade je, da bo v veliki meri odpravila administrativne ovire, ki jih še mora. Nadalje je jasno, da moramo zagotavljati še naprej fiskalno konsolidacijo. To je jasno, da brez javnofinančne konsolidacije ne bo država šla naprej. In naj rečem še, ker čas ne dopušča kaj več, da se že povečuje domača potrošnja, pa tudi perspektive po zadnjih podatkih so tu dobre. Tako ti pozitivni učinki so zelo dobri indikatorji za prihodnje. Ampak imate prav, ravno zato je tako pomembna ta politična stabilnost, ta predvidljivost, da se bodo gospodarstveniki počutili varne, da bodo lahko mislili na svoje delo, tudi na izvoz in na ostalo, da bodo ostali sistemi delovali. In to je naloga vlade, da torej ohranja stabilnost, da razbremenjuje sisteme tam, kjer so obremenjeni, tako na področju javne uprave in drugod, da izvede zdravstveno reformo, da torej postopno skozi prihodnje leto in kasneje izvede te ključne korake, ki smo si jih zadali. Mislim, da smo dokazali, da smo to pot že začrtali, da smo na dobri poti. Jasno, ne bomo pozabili in ne pozabljamo, že zdaj ne, tistih najbolj prizadetih slojev, tistih z najmanj dohodki, z najmanjšimi pokojninami. Kot veste, smo pred kratkim omogočili odpisovanje dolgov, in že so tu konkretni projekti tudi za naprej. Predvsem pa poudarjam, povečujemo zaposlovanje, kajti z delom morajo državljani biti sposobni, moramo jim omogočiti, da bodo lahko pridobili zaslužek in neko dostojanstvo. Tako si v tej smeri seveda normalno prizadevamo. Hvala.
Luka Mesec, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala. Z odgovorom gospoda premierja nisem zadovoljen, ker ocenjujem, da podcenjuje resnost situacije. Krizna leta so povsod po Evropi pokazala, da je fiskalna konsolidacija največje tveganje za vzdržnost gospodarskega okrevanja, sploh v tem prvih letih po krizi, ko je to gospodarsko okrevanje še zelo krhko, hkrati pa temelji na tistem sektorju, katerega prihodnost, kot sem prej pokazal s situacijo v svetu, je vse prej kot jasna. Vlada podcenjuje vrednost domačega povpraševanja in precenjuje zmožnosti nekih administrativnih ukrepov in gospodarske diplomacije, da bi v bistvu lahko samo s temi ukrepi, ki so v resnici obliži na rane, poganjala gospodarsko rast. Če želimo imeti gospodarsko rast, če želimo ohraniti dobre trende, ki so se pojavili, če želimo zagotavljati delovna mesta za mlade, se moramo resno pogovoriti o takem razvojnem konceptu, ker več kot jasno je, da se očitno iz sedmih let krize v Evropi, vlade, kot je naša, niso naučile nič in da enostavno tvegajo novo tretjo recesijo z novimi politikami in ukrepi, zato podajam zahtevo za razpravo o tej temi.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Gospa Iva Dimic, imate besedo, da zastavite kot druga vprašanje predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, Slovenija je izjemno bogata z gozdom. S preko 58-odstotno pokritostjo se uvrščamo na tretje mesto v Evropski uniji takoj za Švedsko in Finsko. Trenutno imamo v Sloveniji sistem enotnega upravljanja kmetijskih zemljišč in državnih gozdov, ki je finančno samovzdržen, čeprav obstajajo rezerve v učinkovitosti njegovega upravljanja. Gre za gospodarjenje z najmanj eno milijardo vrednim državnim premoženjem. Prvi poskus ustanovitve državnega podjetja Slovenski državni gozdovi se je zgodil leta 2014. Takrat smo zaradi tega v Poslanski skupini Nove Slovenije zahtevali nujno sejo Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, na kateri je strokovna in politična javnost idejo zavrnila. Danes, ko smo na pragu izteka koncesijskih pogodb za upravljanje z državnimi gozdovi, pa se menda znova načrtuje ustanovitev podjetja Slovenski državni gozdovi z zakonom o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije. Spoštovani gospod predsednik, v vašo koalicijsko pogodbo ste zapisali, da boste ohranili Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ali pa ga preoblikovali v enovito javno podjetje. Z načrtovanim uvajanjem državnega podjetja Slovenski državni gozdovi pa bi dejansko zaobšli lastno koalicijsko pogodbo, saj bi ločili upravljanje gozdov od upravljanja kmetijskih zemljišč. Zanima me: Kako komentirate dejstvo, da se z ustanavljanjem državnega podjetja Slovenski državni gozdovi oddaljujete od svojega koalicijskega sporazuma in kako je mogoče, da z zakonom ustanavljate podjetje, ki nima izdelanega poslovnega načrta, pri upravljanju pa ne bo sodelovalo niti Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter Slovenski državni holding? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za vprašanje. Seveda se vlada še kako zaveda, da so gozdovi v Sloveniji eno največjih naravnih bogastev. Dosedanje gospodarjenje z gozdovi v lasti Republike Slovenije temelji na podeljenih koncesijah. Koncesije so bile leta 1996 v osnovi podeljene gospodarskim izvajalskim podjetjem, ki so nastala iz nekdanjih gozdnih gospodarstev, in to za dobo 20 let, kot podjetjem, ki so te gozdove upravljala pred uveljavitvijo Zakona o gozdovih leta 1993. Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov, ki ne opravlja celovite poslovne funkcije izkoriščanja gozdov, ampak zanje podeljuje koncesije, ima trenutno podpisanih 28 takšnih koncesij. Poleg koncesionarjev, ki so to koncesijo dobili neposredno na podlagi zakona, je sklad na podlagi javnega razpisa podelil še 10 koncesij. Za večji del gozdov v lasti Republike Slovenije koncesijska razmerja res potečejo 30. junija 2016. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na podlagi spremljanja dosedanjega gospodarjenja z gozdovi, nadalje na podlagi poslovanja sklada in ugotovitev revizije o smotrnosti upravljanja z gozdovi, ki jo je pripravilo Računsko sodišče, ter proučitve rešitev na tem področju v državah članicah EU predlagalo spremembo ureditve gospodarjenje z gozdovi na način, da se z ustanovitvijo nove gospodarske družbe omogoči prenos upravljanja z gozdovi v lasti Slovenije v bolj stimulativno poslovne okolje ob seveda hkratnem zagotavljanju ekoloških in socialnih funkcij gozda. In sedaj bistveno. V koalicijski pogodbi smo zapisali, da bomo spodbujali povečanje izkoristka gozda kot najbogatejšega generalnega vira v Sloveniji ter oživitev lesne predelovalne industrije skozi vzpostavitev gozdnolesnih verig. Napisali smo tudi, da bomo spodbujali povečanje izkoristka v zasebnem gozdu s pospeševanjem povezovanja zasebnih lastnikov gozdov. Obenem si bomo prizadevali za učinkovitejše upravljanje, vodenje in razvoj Zavoda za gozdove Slovenije in Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov in – tukaj sedaj poudarjam, to je del odgovora, ki je zelo pomemben – to bomo storili skozi potrebne spremembe v dosedanjem sistemu koncesij v gozdarstvu in skozi morebitno ustanovitev državnega podjetja. Tako je zapisano v koalicijski pogodbi na strani 27, točka 12. Torej sledimo koalicijski pogodbi in pri pregledu najboljših praks pri gospodarjenju z državnimi gozdovi v okviru Evropske unije menimo, da lahko v okviru podjetja v državni lasti najbolj uresničimo vsa pričakovanja in zaveze iz koalicijske pogodbe. Z ustanavljam državnega podjetja se ne oddaljujemo od koalicijskih zavez, ampak ravno nasprotno, aktivno jih uresničujemo. Lesnopredelovalna industrija je pred osamosvojitvijo Slovenije zaposlovala okoli 40 tisoč ljudi. Danes manj kot 15 tisoč ljudi. Mnoga podjetja v lesnopredelovalni panogi so danes tehnološko zastarela, nekonkurenčna in z nizko dodano vrednostjo na zaposlenega. Stanje je torej slabo in dva razloga za to sta zagotovo pomanjkanje sektorske strategije na ravni države in negotova dobava gozdnih lesnih sortimentov za lesnopredelovalno industrijo. S tem se vlada sedaj učinkovito spopada. Ustanovili smo, kot veste, direktorat za lesnopredelovalno industrijo, ki aktivno sodeluje pri oblikovanju in načrtovanju nove zakonodaje. Zato vaša trditev glede nesodelovanja Ministrstva za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo, v okviru katerega je ustanovljen ta direktorat, pri oblikovanju te nove zakonodaje ne drži. Obe ministrstvi, torej za kmetijstvo in gospodarstvo sodelujeta pri ugotavljanju parametrov, ki neposredno vplivajo na obseg dejavnosti, prihodke, stroške ter pričakovan poslovni rezultat družbe. In drugič. Ustanovitev državnega gozdarskega podjetja bo ustvarila pogoje za nov razvojni zagon slovenske lesnopredelovalne verige. Organizirana prodaja gozdnih lesnih asortimentov preko tega novoustanovljenega podjetja bo omogočila bolj dolgoročno in predvidljivo dobavo gozdno lesnih asortimentov kar bo spodbudilo večje domače in tuje investicije v lesnopredelovalno industrijo v Sloveniji. V zameno pa bi morali seveda investitorji, tako tuji kot domači, imeti jasno vizijo razvoja, tržni potencial in dolgoročni plan proizvodnje. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani gospod predsednik! Ob nastopu funkcije ste se zavezali, da bo državno premoženje preko delovanja SDH upravljano strokovno in v duhu dobrega gospodarja. Ustanovitev državnega podjetja za upravljanje z državnimi gozdovi na način, kot ste ga zastavili, pa je popolnoma v nasprotju z načeli dobrega korporativnega opravljanja. Ne morem se znebiti občutka, da gre pri podjetju Slovenski državni gozdovi za projekt dveh političnih strank, ki bi si to veliko državno bogastvo podredili za lastne parcialne interese. Ne nazadnje vključitev ministrstva za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo bi bilo potrebno na samem začetku že tudi z vidika oživitve gozdnolesne verige in mislim, da bi moral biti njihov glas bolj pomemben pri tem. Verjetno ste proučili evropske primerjave, pa me zanima: Kako imajo na tem področju drugje urejene te zadeve? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa za dodatno vprašanje. Naj najprej povem, da ustanoviteljica in edina družbenica tega podjetja bo Republika Slovenija, ki svojega poslovnega deleža ne bo mogla deliti ali prenesti na drugo osebo. Zaradi javnega pomena in pomembnosti gospodarjenja z gozdovi v lasti Republike Slovenije smo se odločili, da naloge in pristojnosti skupščine podjetja uresničuje Vlada. Ob tem upoštevamo smernice, opredeljene v Zakonu o Slovenskem državnem holdingu. Tukaj je še veliko stvari, ki jih ne morem na kratko povedati, zato naj samo zagotovim vam, ostalim poslancem in javnosti, da ta projekt ne sme in ne bo pomenil, zagotovo ne bo pomenil nikakršne uzurpacije tega področja s strani katerekoli politične stranke. Namen je ravno ta, da se preprečijo različne uzurpacije, ki so v Sloveniji očitno obvladovale to področje, saj smo videli, kako je to področje stagniralo, nazadovalo in na koncu smo danes dejansko v zel slabi situaciji, ne znamo izkoristiti svojih gozdov, nimamo razvite lesnopredelovalne industrije, vse potenciale, ki smo jih imeli, smo zapravili v teh letih. In ta vlada bo te potenciale oživila, na tem že delamo, zato zagotovo ne bomo pri tem spregledali tudi tega, kar ste upravičeno omenili, duh dobrega gospodarjenja. Seveda bodo morali vsi pristojni organi, vsi ostali, ki bodo v to vpleteni, deležniki torej, storiti ravno to, kar se do zdaj ni: dobro gospodariti, zagotoviti tudi razvoj slovenske lesnopredelovalne industrije, vzpostaviti to verigo, da ne bomo, poudarjam, tako kot zdaj neracionalno izgubljali, razdajali to bogastvo drugim, sami pa pravzaprav kot država imeli od tega zelo malo. Tako da zagotavljam, da se bomo v tej smeri maksimalno potrudili. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Res je, mislim, da je pri tem poslanskem vprašanju predsedniku Vlade še veliko drugih neznank, ki se zbujajo ob pomisleku na potek koncesije, ne nazadnje tudi kako bo s podelitvijo koncesij visokogorskim kmetom, ki želijo, da bi se na ta način ohranile, kako bo z nezaključenimi in denacionalizacijskimi postopki, od kod bodo finančni viri, kakšna bodo zagotovila, da bo slovenski les prišel na slovenske žage. Skratka, veliko vprašanj. Zato predlagam, tako kot ste rekli, v skladu z drugim odstavkom 246. člena Poslovnika, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Dr. Bojan Dobovšek imate besedo, da kot tretji zastavite vprašanje predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Predsedniku Vlade bom zastavil vprašanje v zvezi z arbitražnim sporazumom. Glede na to, da je hrvaški sabor odstopil od arbitražnega sporazuma in glede na reakcijo vlade, ki je umaknila svojega predstavnika in brez posvetovanja s parlamentom postavila tujca. In potem je ta odstopil od samega sporazuma in dela v arbitražni komisiji. In glede na to, da smo zopet imenovali novega, pa ta zopet ni Slovenec, se pravi nismo branilni slovenskih interesov, in ko smo v zgodovini prepuščali odločitev tujcem, smo vedno izgubili ozemlje. Podpora, ki naj bi jo imeli v evropskih institucijah, se je najprej od neke podpore zvodenela in je vedno manj prisotna. Glede na to sprašujem: Kakšna je ocena možnosti nadaljevanja arbitražnega sporazuma s strani Vlade in katere evropske institucije in države eksplicitno podpirajo nadaljevanje tega sporazuma? Če naredimo kvalitativno analizo stanja, vidimo, da je Hrvaška zelo aktivna na vseh področjih, tako v medijih, mednarodni politiki kot tudi na drugih področjih, te aktivnosti s strani Slovenije ni videti. Vem, da se dela na tihi diplomaciji, vendar s tiho diplomacijo ne moremo doseči vsega. Zato me zanima podredno: Kakšne so aktivnosti Vlade za zaščito slovenskih interesov? Ali v okviru ministrstev ali Vlade deluje skupina za podporo arbitražnemu sporazumu? Če takšna skupina obstaja, ali so Neslovenci, kakšne stroke so in ali so izbrani ne na podlagi političnega ali strankarske pripadnosti, ampak na podlagi njihove kariere in njihove strokovnosti? Hvala.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa za vprašanje. Najprej naj poudarim, da Slovenija, kot veste, pričakuje, da bo arbitražno sodišče po popolnitvi manjkajočih članov nadaljevalo z delom in izdalo razsodbo. Verjamemo, da ima sodišče vsa pooblastila in dolžnost, da nadaljuje s postopkom. To je naše stališče, ki ga venomer ponavljamo ob vseh možnih prilikah, ko se srečujemo z tujimi diplomati, državniki, strokovnjaki in drugimi. Slovenija se je z vsemi svojimi dosedanjimi dejanji prizadevala za zaščito integritete, neodvisnosti in nepristranskosti sodišča in se skladno z 10. členom arbitražnega sporazuma, to je zelo pomemben člen, vzdržuje vseh izjav, ki bi lahko spor zaostrile ali ogrozile delo arbitražnega sodišča. Treba je upoštevati, da so Hrvati enostransko in po našem mnenju popolnoma neutemeljeno in protipravno odstopili od tega sporazuma. Menimo, da ta odstop ni veljaven. Zato se sedaj oni obnašajo dokaj robustno, nediplomatsko pri svojem pritiskanju na svetovno ali kakorkoli širšo javnost v zvezi s to zadevo. Slovenija pa tu spoštuje pravila igre, spoštuje mednarodni sporazum, ki smo mu zavezani skupaj s Hrvati, in določilo 10. člena, zato se moramo vzdržati izjav in dejanj, ki bi lahko zaostrovali spor ali ogrozili delo arbitražnega sodišča. Seveda pa to ne pomeni, da delujemo proti našim interesom. Nasprotno. Naša diplomacija je izredno dejavna v tem pogledu in po ustaljenih in drugih kanalih seveda obvešča vse deležnike v svetu, v Evropi, tam, kjer je to potrebno, kakšno je naše stališče in zakaj imamo vse argumente, da ga lahko utemeljeno zagovarjamo. Hkrati je ravno to, da smo glede na razplet dogodkov, ko smo imeli slovenskega arbitra, pa je prišlo do neljubega zapleta z nezaslišano tudi prisluškovalno afero, izbrali odločitev, da sedaj prepustimo sodišču, da samo izbere arbitra, ki bo izbran namesto gospoda Sekolca. To pa ravno zato, ker je to v interesu Slovenije. Ravno s tem sedaj Slovenija, ki verjame v svojo argumentacijo, sodišče vzpostavlja oziroma dopušča, da se vzpostavi v nadaljevanju takšno, da bo popolnoma nepristransko, neodvisno. In to smo storili ne samovoljno, ampak po več posvetovanjih z vsemi parlamentarnimi strankami, po predvidenih postopkih v vladi in s posvetovanjem s številnimi strokovnjaki iz vrst diplomacije, mednarodnega javnega prava, tudi seveda po posvetu z našo agentko in tako naprej. Vsa dejanja, ki jih izvajamo v okviru Ministrstva za zunanje zadeve, Vlade kot takšne, drugih ministrstev v Evropi, v okviru Evropske komisije, s posameznimi državami, ko prihajamo v stik, so zagotovo zelo intenzivne in vse stremijo k temu, da bi uveljavili naš interes. V okviru MZZ, torej zunanjega ministrstva se bo za potrebe priprave in vodenja vseh postopkovnih in vsebinskih zadev v nadaljevanju, najkasneje pa do 1. oktobra 2015 ustanovila tudi posebna projektna enota, ki bo opravljala vse naloge, ki so vezane na sam zaključek arbitražnega postopka in izvedbo pričakovane razsodbe. Seveda je bila projektna enota že do sedaj aktivna. Naj še to rečem, da se tu Ministrstvo za zunanje zadeve, agenti, vsi ostali, ki so v tem postopku vpleteni, nenehno povezujejo in so že več kot dve leti ali še več, jasno, že ves čas na nek način, odkar ta spor traja, v stiku s številnimi zunanjimi strokovnimi sodelavci, tako slovenskimi, torej Slovenci, kot tudi tujimi strokovnjaki za mednarodno javno pravo, pa tudi še posebej pri tem pomagajo kvalificirani slovenski diplomati. Tudi neformalna ad hoc skupina diplomatov je zadolžena za področje arbitražnega sporazuma in deluje v vsem tem času od ukinitve projektne enote za pripravo zagovora pred arbitražnim sodiščem, ki je prenehalo z delovanjem 1. avgusta 2015. Naj poudarim, da tu počnemo vse, kar je mogoče, da branimo interes Slovenije, da predstavljamo naša stališča in verjamemo, da je edina prava pot pravna pot z arbitražo, pot, ki mora pripeljati do razsodbe, ki veže obe strani. Ne pristajamo na neke enostranske akte, ki takemu kultiviranemu pravnemu, mednarodnopravnemu načinu reševanja sporov nasprotujejo in predstavljajo celo nevarnost, da se s takšno prakso dajejo vzorci, ki lahko destabilizirajo regijo. Hvala lepa.
Dr. Bojan Dobovšek imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Nisem dobil odgovora na ključna vprašanja. Dve stvari sem vprašal. Glede na neko medlo mnenje Evropske komisije sem vprašal, katere evropske institucije in katere evropske države nas eksplicitno podpirajo. Tukaj nisem dobil odgovora. Kot drugo sem pa vprašal, za to skupino zdaj pravite, da obstaja, kakšni strokovnjaki, katere vrste mednarodnega prava ali kateri in katere pripadnosti so v tej skupini. Podredno pa sprašujem, glede na vse, kar ste dejali: Kakšna je varianta, če do tega arbitražnega sporazuma ne pride in če ne pride do delovanja sodišča? Ali imate plan B, kot pravijo, jaz pri svojem delu sem se vedno naučil, da moraš imeti najmanj tri variante, ne samo plan B, glede na mednarodne odnose, ki so zelo zapleteni? Se pravi še enkrat sprašujem: Katere države podpirajo, kakšni strokovnjaki so v tej skupini in ali obstaja rezervna varianta? Hvala.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, že iz dnevnega časopisja je bilo večkrat razbrati, katere države nas podpirajo. V vseh gradivih, ki jih prejemate, pa tudi v javnosti sva skupaj z ministrom za zunanje zadeve večkrat poudarila, da nas podpirajo nekatere države eksplicitno, denimo Nemčija, Avstrija, Italija in tako naprej. Nekatere so pri podpori seveda izbrale bolj diplomatsko pot. Poteka pa seveda tudi tiha diplomacija na vseh nivojih. Glede Evropske komisije, neposredno po napovedih Hrvaške namere, da enostransko odstopi od arbitražnega sporazuma, je ta komisija poudarila, da enostranski odstop ne more ogroziti samega obstoja arbitražnega sodišča. Komisija je tudi sporočila, da ne vidi nobene alternative trenutnemu arbitražnemu postopku in podpira vsak korak k ohranitvi celotnega arbitražnega procesa. Gre pa tukaj za dostikrat zapleten diplomatski jezik. Nekatere države želijo v duhu nevtralnosti sporočati svoja stališča bolj diplomatsko. Moram reči, da tudi ni v interesu Slovenije, da je vsaka stvar, ki jo skomuniciramo s tujimi diplomati državniki, predstavniki komisije takšna oziroma ni v interesu Slovenije, da bi bilo to vse javno dostopno. Ampak mislim, da že iz tega, kar sva z ministrom za zunanje zadeve komunicirala javno, je razvidno, da prav nekatere ključne države v Evropski uniji razumejo to, da je hrvaški odstop, enostranski odstop od arbitražnega sporazuma pravzaprav ne samo neveljaven, ampak tudi škodljiv, zato podpirajo nadaljevanje arbitražnega sporazuma enako kot Evropska komisija. Zagotovo si pa vse demokratične države, kar pa je enotno stališče, želijo, da se ta spor reši. In ker vemo, da ni bil rešen pred vzpostavitvijo tega sporazuma kar 18 let po številnih neuspelih poskusih pogajanj, sem prepričan, da je to edina pot, da pridemo do prave rešitve v doglednem času. Seveda pa ima vlada tudi pripravljene scenarije, če se ta rešitev slučajno ne bi izkazala v tej luči, kot jo pričakujemo. Ampak zaenkrat verjamemo v to, da bo do nje prišlo, da bo arbitražno sodišče nadaljevalo z delom, sprejelo odločitev, ki bo zavezovala obe strani. Zdaj govoriti o tem, nekem planu B, bi bilo popolnoma nesmiselno in bi slabilo naše zunanjepolitično politično pa tudi pozicijo kot stranke v sporu. Tako mislim, da govoriti o nekem planu B ni smiselno, če verjamemo v to, da imamo prav, da mora sodišče nadaljevati z delom. Hvala lepa.
Kot četrta bo predsedniku Vlade vprašanje zastavila dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Vlade! Dovolite mi najprej, da v imenu Poslanske skupine SMC, vam, slovenski policiji in civilni zaščiti, pristojnim ministrstvom, lokalnim skupnostim, nevladnim in humanitarnim organizacijam, predvsem pa vsem dobrim ljudem po celi državi izrečem veliko zahvalo za visoko profesionalno, predano, umirjeno, dostojno in nesebično pomoč ter oporo beguncem in migrantom na njihovi poti v boljši jutri. Upravičeno smo lahko ponosni na podobo, ki jo z izkazanim odnosom v imenu Republike Slovenije dajemo ljudem v stiski in jo kot zgled pošiljamo v mednarodno skupnost. Upravičeno smo lahko ponosni tudi na to, da delovanje naše države in njena skrb za lastne državljane v tem času niso ogroženi. Ne moremo pa se izogniti občutka, spoštovani predsednik, da je pravkar opisan slovenski odziv na danes največjo civilizacijsko in humanitarno stisko v Evropi zgolj eden od možnihpogledov. Čeprav dejstva in preverljivi podatki kažejo, da je to odraz dejanskega stanja, jih je mnogo, ki to isto realnost vidijo kot mučenje, zatiranje, kršenje pravic, prepozno in neprimerno odzivanje. Nekako smo se navadili v zadnjih letih, da je pri nas na realnost možno gledati skozi zelo različna očala, še najbolj zaželeno pa teatralno, po pravilu tudi nestrpno, izključujoče, ponižujoče ter stvarnosti bolj ali manj oddaljeno podobo dejanskega stanja. In v luči vsega tega vas, predsednik Vlade, iz prve roke sprašujem po vaši oceni prvega leta vladnega delovanja. Raznolike statistike govorijo same zase, in to v prid dobro zastavljenemu delu. Po drugi strani pa prav tako številni pogledi in komentarji govorijo o tem, da je vlada pod vašim vodstvom imela srečo brezdelja, da ste bili počasni in da niste imeli nikakršnih razvojnih programskih ciljev in vizij. Dovolite mi še, da vas z namenom celovitosti vprašanja, pa tudi v luči začetno naslovljenega soočanja naše države z begunsko problematiko in verjamem, da tudi včerajšnje vladne proračunske seje, vprašam o prednostnih programskih nalogah in ciljih drugega leta vladnega mandata. Hvala lepa.
Predsednik Vlade dr. Miro Cerar, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Izredno ljubo mi je, da ste izpostavili to nesebično humanitarno, profesionalno, pa tudi solidarnostno in hkrati varnostno ozaveščeno držo vseh državnih organov in vseh državljanov, institucij, nevladnih organizacij, ki ste jih omenili. Res moramo biti hvaležni tako naši policiji, civilni zaščiti, vsem ostalim, da ta hip zagotavljajo to, da lahko mi tu nemoteno opravljamo svoje delo, da lahko država nemoteno deluje, da torej obvladuje to izjemno zahtevno situacijo, kjer je treba uravnotežiti zelo številne nasprotujoče si tendence, na eni strani biti humanitaren, sprejemati begunce v neke postopke, jim dati hrano, jim dati zdravstveno oskrbo in pomagati z drugih vidikov, otroke preskrbeti, starejše, hkrati pa zagotavljati varnost, ki je še kako pomemben element za to, da lahko država, tudi gospodarstvo deluje in da ljudje niso v strahu, kaj bo z njimi, da lahko normalno gredo v službo in skrbijo za svoje družine. Ravno s tega vidika bi zavrnil očitke o tem, da smo prepočasni. Bistvo delovanja naše vlade je v tem, da vztrajamo na zadevah na ta način, da uravnotežimo razvoj. kajti če se zaletiš v eno zadevo, gasiš nek požar, pa pozabiš na ostalo. To se je dogajalo v prejšnjih letih. In kam smo prišli? V to, da smo sistem popolnoma razmajali in porušili. Sistem je celota in mi smo se ga lotili celovito. Na eni strani preko dveh rebalansov proračuna, zdaj s sprejetjem dveh zelo zahtevnih proračunov in s fiskalnim pravilom – vemo, da je bil to velik projekt, za katerega sem hvaležen številnim v tej dvorani, ki ste ga podprli – ter drugimi ukrepi smo Slovenijo spet postavili na svetovni zemljevid kot državo z dobrimi bonitetnimi ocenami, ki ima nek razvoj. Seveda gospodarska rast je bila tu samo dodatno dober element. S tem ko smo konsolidirali javne finance in ko ta proces nadaljujemo – in to je ena od zadev, ki jih bomo nadaljevali – vztrajamo pri tem razvoju. Hkrati bomo izvedli vse tiste ukrepe v prihodnjih obdobjih, mesecih in letih, ki so še dodatno potrebni, da to gospodarsko rast ohranjamo, povečujemo, naredimo stabilno. Povečevanje zaposlenosti, še posebej mladih, to je izjemno ugoden trend, ki mu je treba dati poseben poudarek, ker to tudi vpliva na sliko socialnega blagostanja. S tem ko damo delovna mesta, ko se lahko mladi in drugi lotijo dela, da sami poskrbijo zase in za svoje družine, da tako svoje dostojanstvo ohranijo, to je največ, kar lahko za njih pravzaprav storimo. Ob tem imamo predviden nek sistem socialnih pomoči, ki jih ohranjamo in celo v prihodnjem proračunskem obdobju v določeni meri nadgrajujemo. Se pravi, tudi tu gremo korak dalje. Zavedamo se nestabilnosti, kot sem prej rekel, svetovnega okolja, zato moramo zagotoviti varnost. Tu smo namenili nekaj dodatnih sredstev, kajti vidimo, kako pomembno je, da policija, pa tudi civilna zaščita in drugi sistemi delujejo. Hkrati je zelo pomembno, da bomo prestrukturirali gospodarstvo, da bomo s tem procesom nadaljevali. Tukaj bomo vzpostavili posebno namensko družbo z vključitvijo zasebnega kapitala za namen boljšega upravljanja slabih bančnih terjatev malih in srednje velikih podjetij. Dosledno bomo izvajali to, kar smo sprejeli sedaj v tem obdobju te vlade, strategijo upravljanja državnih naložb. To je ključen dokument, da sploh opredelimo naše državne naložbe, državno premoženje, podjetja in da določimo kriterij. To je sedaj vse določeno, kako bo država, torej SDH kot dober upravljavec z nekim nadzorom tudi v ozadju upravljal z državnim premoženjem. Odpreti se moramo tujim investicijam. To je zelo pomembno, da neposredno tuje investicije privabimo, zato odpravljamo postopno po malih korakih, ampak vztrajno administrativne ovire. Racionaliziramo, optimiziramo javno upravo. Pa ne tako, da bi kar odpuščali delavce, ampak tako da izboljšujemo procese. Storili smo tisto, kar leta ni bilo storjeno. Smo sploh evidentirali, koliko ima država nepremičnin? Mnoge so bile zelo neracionalno, bi rekel, zapuščene, niti ne uporabljene ali pa smo na drugem koncu plačevali najemnine, pa imeli drugje možnost, da bi brez najemnin lahko dejavnost izvajali. Ogromno je še zadev, ki bi jih lahko povedal, urejamo javne razpise, da ne bo toliko tukaj neracionalnosti ali pa celo slabih praks, da ne rečem korupcije, ki se je dogajala. Zdravstvena reforma je ena od ključnih zadev. Delamo zelo odločne korake. Vidite, kaj se vse dogaja v zdravstvu. Vse to je treba sedaj urejati potrpežljivo, ampak vztrajno korak za korakom. In ne nazadnje, infrastruktura, izobraževanje, vse to so izzivi in tukaj imamo, kot boste videli, tudi zdaj v koalicijskem sporazumu in v prioritetah vlade številne predvidene ukrepe. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Prvi ima besedo gospod Tomaž Lisec, da zastavi vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Spoštovani predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministri, ministrice, kolegi, kolegice, lep pozdrav! Direkcija Republike Slovenije za ceste je že konec leta 2013 obvestila obrtno zbornico, gospodarsko zbornico pa tudi Vlado Republike Slovenije, da omejuje skupno dovoljeno maso vozil na petnajstih najbolj nujnih, tako imenovanih premostitvenih objektih. Direkcija je zapisala: "Navedeni premostitveni objekti so v stanju, ko je ukrepanje upravljavca z napovedanim znižanjem nosilnosti mostov nujno in ocenjuje, da je za sanacijo trenutno 15 objektov potrebnih cca 30 milijonov." Vlada se je s tem seznanila in v letu 2014, za kar obstajajo pisni dokazi, tudi moje poslansko vprašanje vašemu predhodniku gospodu Omerzelu, pa se ni naredilo skoraj nič. Zelo podobno vprašanje, kot vam ga spoštovani minister zastavljam danes, sem vam zastavil tudi že januarja 2013, ko ste rekli: "Žal, verjetno tudi jaz ne bom mogel postreči z nekimi bolj optimističnimi napovedmi." Spoštovani minister, pa me je v prvem delu tega poslanskega vprašanja zanima: Kaj se je na ministrstvu, na direkciji, predvsem pa v praksi od januarja letošnjega leta pa do sedaj, ko smo končali z dopusti in počitnicami – kot rečeno, je nujno ukrepanje glede mostov, premostitvenih objektov – na tem področju naredilo? Ker pa smo septembra in vsi nestrpno pričakujemo predlog proračuna za leto 2016 in 2017, pa me zanima tudi: Kaj boste naredili še v letu 2015, da nas ne bo prehitela zima? Kakšne napovedi lahko predvsem lokalne skupnosti, tisti objekti, ki tam ležijo, pričakujejo oziroma kakšne ukrepanje lahko pričakujejo v letih 2016 in 2017? Hvala.
Dr. Peter Gašperšič, minister za infrastrukturo, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik. Hvala spoštovani poslanec za postavljeno vprašanje. Res je, ta tema je zelo pereča, tudi o njej je bilo že v tem državnem zboru nekajkrat govora in lahko rečem, da se vendarle dogajajo tudi na tem področju premiki v pravo smer. Tako lahko povem, da je v letu 2015 potekala obnova, bodisi da je v teku ali pa je že dokončana na desetih premostitvenih objektih. Pa bi jih morda kar naštel: rekonstrukcija mostu čez Savo v Podnartu, rekonstrukcija mostu čez potok Vitovšek v Šempasu, gradnja nadomestnega mostu čez Socko pri Skrlinovem gradu, potem rekonstrukcija mostu čez Gračnico v Lokavcu, rekonstrukcija mostu čez Gračnico v Jurkloštru, interventna izvedba obvozne ceste ob viaduktu Trojane, potem nadomestna gradnja porušenega mostu čez Hotunjščico, izgradnja dveh pripustov v razpadajočem stanju na cesti pri Petrovem Brdu, interventna izvedba ojačitev viadukta Trojane ter rekonstrukcija mostu čez Pivko v Prestranku. Vsa ta gradbena dela so v teku in so ali pa bodo končana v letošnjem letu, njihova vrednost pa dosega približno 4 milijone in 150 tisoč evrov. Ravno včeraj je bil na Vladi sprejet tudi predlog razreza okvira proračuna za leti 2016 in 2017 in skladno s tem predlogom predvidevamo v letih 2016 in 2017 aktivnosti na 63 premostitvenih objektih, in sicer v letu 2016 se bo to izvajalo v vrednosti 11 milijonov 700 tisoč evrov, v letu 2017 pa 7 milijonov 300 tisoč evrov. Gradbena dela se bodo izvajala v letu 2016 na 29 objektih, v letu 2017 pa še na 27 objektih. Na vseh ostalih, do tistih omenjenih 63 pa se bo delalo na izdelavi projektne dokumentacije in odkupih zemljišč. Hvala lepa.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala, spoštovani minister za zelo izčrpne podatke. Upam, da bodo ti pozitivni trendi, ki se obetajo glede premostitvenih objektov, tudi dejansko uresničeni. Me pa zanima, nazadnje ste govorili, da v letih 2016 in 2017, če sem si prav zapomnil, se bodo začela gradbena dela na 63 objektih in da bo skupno nekje 18 milijonov sredstev za to zagotovljenih. Pa me zanima: Ali gre to za sredstva integralnega proračuna ali pa se morda v naslednjih dveh letih nadejate tudi kakšnih evropskih sredstev? Potem pa me zanima: Kakšne so vaše dosedanje izkušnje z lokalnimi skupnostmi in kako nameravate z njimi tudi nadaljnje sodelovati? In zadnje vprašanje: Ali ste morda na ministrstvu in agenciji opravili kakšno analizo, kakšna je bila škoda zaradi tega, ker se v letu 2014 ta nujna dela, ki bi se morala opraviti, niso izvedla? Kakšna je gospodarska škoda? Ali morda imate tudi analizo, ali je na teh objektih prišlo do kakšnih prometnih nesreč s hujšimi ali lažjimi telesnimi poškodbami? Želim vam, da boste v letu 2016 in 2017 čim več županov razveselili z izgradnjo oziroma z nujno sanacijo teh premostitvenih objektov. Hvala.
Dr. Peter Gašperšič, minister za infrastrukturo imate besedo, za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa tudi za to dodatno vprašanje. Kot sem že povedal, teh 18 milijonov 11 tisoč 700 in 7 tisoč 300 v letu 2017 se bo porabilo za gradbena dela in za dela na izdelavi projektne dokumentacije in pridobivanju zemljišč. V celoti to ne bo vse za gradbena dela, ampak 29 objektov v letu 2016 in 27 objektov v letu 2017 bo v fazi prenove, v gradbenih delih. Sodelovanje lokalnih skupnosti pri vseh teh, ne samo prenovah mostov, ampak tudi sicer pri izvedbi vseh projektov obnov cestišč, moram reči, da je pravzaprav zelo pohvalno. Mnogokrat pravzaprav lokalne skupnosti priskočijo na pomoč pri realizaciji teh projektov, tako da bodisi sodelujejo pri pripravi projektne dokumentacije, pri pridobivanju zemljišč in se z določenimi sofinancerskimi sporazumi potem te aktivnosti v okviru izvedbe projekta tudi potem poračunajo in se projekt lažje in hitreje realizira. Kar se tiče črpanja evropskih sredstev, lahko povem, da v naslednji perspektivi pravzaprav za te infrastrukturne ukrepe na cestnem omrežju, razen na jedrnih koridorjih nimamo možnosti črpanja evropskih sredstev. Smo pa uspeli v tej perspektivi, ki se zaključuje v letošnjem letu, nameniti tudi del sredstev te iztekajoče se perspektive, del evropskih sredstev za sanacije teh mostov, ki so zdaj v teku in se zaključujejo v letu 2015. Kar se tiče gospodarske škode, ki nastaja zaradi teh omejitev prometa ne samo na mostovih, ampak tudi drugje, kjer imamo zaradi recimo nestabilnih brežin zaprti del vozišč in tako naprej, kjer je izmenično urejen promet, in tudi zaradi slabše prevoznosti cest ocenjujejo na direkciji, da znaša letno povzročena gospodarska škoda zaradi zastojev, čakanja, emisij plinov cca 80, 90 milijonov evrov letno. Koliko je to pri nekem konkretnem objektu, teh podatkov tukaj nimam, lahko pa tudi postrežemo morda s kakšno takšno analizo. Ravno tako nimam zdaj podatkov, da bi na kateri od teh zapor prišlo do kakšne večje nesreče. Toliko zaenkrat, hvala lepa.
Matjaž Hanžek, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za notranje zadeve, mag. Vesni Györkös Žnidar, ki je upravičeno odsotna, ter ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Viktorju Erjavcu.
Hvala predsednik. Pozdravljeni, minister za zunanje zadeve, mislim da bova lahko vseeno midva uredila stvari, čeprav bi bilo zelo dobro, da bi bila tudi ministrica za notranje zadeve, ampak situacija je pač takšna. Evropa se že nekaj časa sooča z največjo begunsko krizo po 2. svetovni vojni, kot to človeško katastrofo radi imenujejo politiki. Takšno opredeljevanje, ko Evrope ves čas po 2. svetovni vojni niso kaj preveč zanimale človeške krize po svetu, ki se v še večji meri dogajajo ves čas in za katere je v veliki meri kriva tudi imperialistična politika Evrope in drugih bogatih držav, ki je praviloma z izsiljevanjem in podkupovanjem lokalne politike vsiljevala nerazvitim in državam v razvoju take ekonomske ukrepe, ki so omogočali izčrpavanje vseh, ki se temu niso mogli upreti je vodilo do vedno večjega prepada med bogatimi in revnimi, posledično pa tudi do uničenja mnogih držav. Avtorji take politike so bili prepričani, da bodo revščino lahko obdržali v tistih mejah, ki ne bo vplivala na samozadovoljstvo bogatih. Za človeško bedo, ki jo povzročajo, pa jim ni bilo mar, če je le skrbno omejena. Vsaj malo razmišljajočim je bilo že davno jasno, da bo izčrpavanje revnejših držav prej ali slej prebilo meje. Dvojna merila razvite Evrope se lahko vidijo potem, ko je namesto železne zavese, ki jo je ves čas njenega obstoja kritizirala, kmalu postavila stekleno zaveso, to je izraz Združenih narodov, ki je selekcionirano prepuščala. Prepuščala je kapital v smeri od revnih proti bogatim, ne pa ljudi. In tiste države, ki se tem diktatom bogatega sveta niso podrejale, so kmalu doživeli učno uro demokracije v obliki vojaške intervencije in uničenja držav. Da ne govorim naprej. Slovenija je kot bogatejši del sveta k temu vsekakor prispevala, najmanj kot podpisnica Vilenske izjave, ki je povzročila napad na Irak, kasneje pa tudi na druge države. In rezultate čutimo sedaj v Evropi. Zato sprašujem ministra za zunanje zadeve: Ali bo Slovenija in kdaj prevzela svoj del krivde pri tem, da so milijoni ljudi izgubili svoje domove, da ne govorim o življenjih? Ali bo Slovenija predlagala ostalim državam v EU, da storijo enako? Ali bomo na podlagi tega spoznanja spremenili politiko do beguncev in jim pomagali ne kot nekaj, pred čemer ne moremo pobegniti, ampak kot del prevzemanja krivde? Hvala lepa.
Gospod Karl Viktor Erjavec, minister za zunanje zadeve, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Hvala poslancu za vprašanje. Lep pozdrav tudi z moje strani! No, nisem povsem prepričan, da bo midva to zadevo uredila, rešila, kot ste navedli v uvodu, ker gre za globalno problematiko. Strinjam se, da ravno prepad med revnimi in bogatimi povzroča določene krize po svetu. Mislim, da pa ni ustrezno govoriti o tem, da je tu Slovenija kriva za takšno stanje, mislim, da bi to bilo pretirano. Če pogledamo situacijo v Siriji, lahko ugotovimo, da je tam šlo za vprašanje množičnih kršitev človekovih pravic s strani režima, ki ga vodi Bašar al Asad, da je to povzročilo notranjo krizo, hkrati pa svet ni našel neke politične rešitve. Vemo, da v okviru Varnostnega sveta ni bila sprejeta resolucija, ki bi preprečevala takšne množične kršitve. Vemo tudi, da ženevski pogovori, v katerih sodelujejo velesile, tudi niso prinesli rezultata. Vemo tudi, da je problem neenotne opozicije v Siriji. Tako tu ne gre toliko za neke učne ure, gre za to, da mi kot razvit civiliziran svet ne moremo gledati na diktatorje, ki množično kršijo človekove pravice, ki, na primer, uporabljajo v spopadih kemično orožje, vemo, kaj se je dogajalo v Siriji. Tako menim, da je tu pretirana ocena, da je Slovenija odgovorna za takšno stanje. Mi v okviru svoje zunanje politike vedno poudarjamo miroljubno politiko, spoštovanje človekovih pravic. Moram pa reči, da velik izziv v tem trenutku pa gotovo postaja to, kar se dogaja zaradi kriznih žarišč, pa ne samo v Siriji, ne samo v Iraku, vemo, da imamo podobna dogajanja v Afganistanu, da ne govorim o Afriki in Boko Haramu, ki tudi množično krši človekove pravice. Tako moram reči, da je Organizacija združenih narodov in tudi mednarodna skupnost pred velikim izzivom. Za Slovenijo je ta trenutek največji izziv, da na ustrezen način omogočimo tem beguncem, ki prihajajo zlasti iz Sirije, Iraka, Afganistana, da jim omogočimo nek dostojen sprejem, da jih ustrezno namestimo in da jim ne preprečimo njihove poti, ker ciljna država ni Slovenija, ampak so nekatere druge države, kot so Nemčija, Velika Britanija, Skandinavija. Prepričan sem, da se ta problem ne bo rešil čez noč, zlasti če pogledamo številke v Siriji, Iraku. V Siriji je 7,6 milijona oseb znotraj Sirije razseljenih in če se bo Islamska država oziroma DAESH širil, to pomeni dodaten pritisk proti Turčiji, Grčiji in po balkanski poti proti Madžarski in Sloveniji. Zato sem na Svetu ministrov za zunanje zadeve opozoril, da gre za evropski problem. Rad bi povedal, da nekateri ministri tega problema migracij, ki se nam v tem trenutku v Evropi dogajajo, ne štejejo kot evropski problem. Vendar po dolgi razpravi, ki smo jo imeli na Svetu, je bilo na koncu sprejeto stališče, da ta migracijska kriza je evropski problem. Tam sem opozoril, da države, ki smo tranzitne, med njimi tudi Slovenija, bomo to breme zelo težko same vzdržale, zlasti ko govorimo o finančnih posledicah. Zato sem tudi predlagal, da bi morali vzpostaviti poseben fond za financiranje vseh teh problemov, ki jih imajo tranzitne države. Bom pa v nadaljevanju pač še kaj več povedal, če boste dopolnili vprašanje.
Matjaž Hanžek, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Minister, nisem trdil, da je Slovenija kriva, ampak Slovenija je sokrivec, natančno. Naj prevzame svoj del krivde. Trditve, da so Evropa in Amerika ter Nato posredovali v Siriji in ostalih državah zaradi zaščite človekovih pravic, je seveda hinavščina. Tam imamo države, ki jih zahod podpira, Saudska Arabija, kjer javno sekajo roke in tako naprej in nihče ne trzne in reče, da bomo te človekove pravice zaščitili, ampak vsi podpirajo Saudsko Arabijo. Afganistan, vemo, kako se je v Afganistanu začelo, z ameriškim in zahodnim podpiranjem radikalnih islamističnih sil, dokler se te zaradi takratne Sovjetske zveze niso obrnile in so Američani, ko so bombardirali Afganistan, imeli hude težave, ker so njihovi bivši zavezniki imeli stingerje in ostalo protiavionsko orožje in tako naprej. Ta hinavščina je pripeljala tiste revne množice v radikalno. Bi pa še nekaj drugega rekel, ko ste rekli prosti prehod. Včeraj zvečer oziroma danes ponoči ob enih se je po mojem zgodil škandal na meji, kjer je policija oglobila 12 prostovoljcev, ki so pred tem pomagali beguncem na hrvaški strani. V Sloveniji so pustili avtomobile, šli čez, potem ko so se vračali, so jih ob enih ponoči policisti zadržali. Po dveh urah so jih vsakega posebej oglobili za 400 evrov, ker so se zadržali na področju, kjer se ne smejo zadrževati. Zanimivo je, da v tej človeški tragediji policijo zanimajo meje in tri korake čez mejo in predvsem kaznovanje ljudi, ki jim je še kaj do človečnosti. Hvala lepa.
Gospod Karl Viktor Erjavec, minister za zunanje zadeve, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Moram reči, da težko odgovarjam v imenu ministrice za notranje zadeve, vendar glede na to, da sem vodja koordinacije v zvezi z vprašanji migracij, lahko samo to rečem, da bomo mi ta primer preverili, ne izključujem, da je prišlo lahko do takšnega dogodka, ampak še vedno ocenjujem, če je prišlo do tega incidenta, da gre za manjši dogodek, glede na to, s kakšnimi izzivi se sooča policija. Lahko smo videli, kaj se je dogajalo na makedonsko-grški meji, lahko vidimo, kaj se dogaja na drugih mejah, in jaz mislim, da tukaj policija ravna korektno, da je pokazala svojo profesionalnost, seveda pa lahko pride tudi do takšnih dogodkov. Jaz bom to prenesel ministrici za notranje zadeve, da naj preveri, kaj se je pravzaprav zgodilo. Kar se pa tiče sokrivde Slovenije, moram reči, da se s tem ne strinjam. Slovenija vodi miroljubno prijateljsko politiko, vodi politiko spoštovanja človekovih pravic, tako da jaz mislim, da bi bilo zelo nekorektno, da bi v teh zadevah, ko gre za neke globalne krize, terjali del odgovornosti s strani Slovenije. Mi te odgovornosti za stanje v Siriji, Iraku, Afganistanu ne sprejemamo. Tudi lahko rečem, da sodelovanje Slovenske vojske v Afganistanu ni bilo sodelovanje v vojaškem smislu, ampak je bilo sodelovanje v podporo miru. Sam sem obiskal, ko sem bil minister za obrambo, Afganistan. Moram reči, da so tam bili prebivalci zelo hvaležni Slovenski vojski, ki je pomagala logistično, pomagala je celo pri pripravi prostorov za učenje otrok in tako dalje. Tako da mislim, da bi bila taka ocena, da je Slovenija sokriva za takšne dogodke po svetu, pretirana in da to ne bi bilo korektno. Se pa strinjam z nekaterimi vašimi navedbami, zlasti ko gre za te razlike med revnimi in bogatimi, ko gre za boj za naravne resurse voda, nafta in tako dalje, tudi za vpliv nekaterih multinacionalk, ki želijo zlasti na nerazvitih področjih uveljaviti svoje kapitalske interese. To se žal dogaja in se z vami strinjam. Ne vidim pa tukaj vloge Slovenije. Mi vedno, kadar sodelujemo, želimo sodelovati v smislu zaščite prebivalstva.
Matjaž Hanžek imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa. Minister, najbrž se tukaj ne bova strinjala, ampak glede krivde Slovenije je vseeno, vsakdo je kriv pač tisti delček, res, da smo drobižek v svetu, ampak že podpis Vilenske deklaracije je bil znak, da Slovenija podpira napad na Irak, ki je bil popolnoma izmišljen, vemo kako. Pa greva žal na tisto, kar moram, notranje ministrice tukaj ni. Jaz se strinjam z vami, da je policija najbrž korektno ravnala, ampak sem pa prepričan, da je policija dobila navodila od politike, da naj ravna bolj ostro kot pa običajno, če se nekdo sprehaja po meji. Predvsem pa gre tukaj za eno etično vprašanje. Nekdo, ki pomaga beguncem, je za to svoje dejanje kaznovan. Tu je pokazala slovenska politika, kaj si v resnici misli glede tiste humanosti, etičnosti, človečnosti in tako naprej. Begunci so bili že dolgo časa za mejo in niso mogli priti čez, ker vrata odpira naša država, pa tudi druge. Kaznovani so bili po Zakonu o nadzoru državne meje, ker so se gibali na območju mejnega prehoda. Zanimivo je, da postane to takšno grozljivo dejanje, ko se nekdo sprehaja na območju mejnega prehoda, da mora biti za to kaznovan s 400 evri. In to je tisto, o čemer bi se morali mi na naslednji seji pogovarjati. Poleg tega mislim, da je treba razčistiti mednarodne odnose s slovensko nesamo zavestjo, natančno podpiranje želja drugih v nasprotju s slovenskimi interesi, da ne govorim pogosto o izjemno formalističnem branju zakonov, tako kot je bilo v tem nočnem primeru, ne pa v smislu odprte meje "pridite k nam", kar smo poslušali. Tisti, ki jim pride pomagat, je kaznovan. Ali mislite, da bodo drugi še hoteli ali si upali pogovarjati? To pomeni razprava o dveh stvareh, o tistem delčku krivde, ki jo nosi tudi Slovenija, in o humanem ravnanju z begunci in tistimi, ki jim pomagajo. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v četrtek, 24. septembra 2015. Gospa Andreja Potočnik imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister, ostala dva prisotna ministra, spoštovani kolegi, kolegice! Dobro znano dejstvo je, da imamo v Sloveniji nadpovprečno obdavčeno delo, podpovprečno pa kapital. Iz medijev lahko razberemo, da se poleg davčne reforme pripravljajo tudi spremembe na področju dodeljevanja dobička delavcem. V intervjuju za Večer, spoštovani minister, ste pred tedni dejali, da želite omogočiti nagrajevanje zaposlenih, ne da bi s tem dodatno obremenili delodajalce. Tako bi v marketinškem žargonu lahko rekli, da smo dosegli win-win situacijo. Napovedali ste izplačilo nagrade iz dobička brez plačila dohodnine. Kljub temu pa iz vaših besed državni proračun ne bo oškodovan, saj bomo vanj dobili celo kaj več, ker bo ta denar porabljen in bo skozi potrošnjo plačanega več davka na dodano vrednostjo. Veseli me, da so vam pri tem podporo izkazala že večja podjetja in zbornice. Zanima pa me sledeče: Kako daleč ste z zakonom, ki predvideva nagrajevanje delavcev iz dobička? Kako daleč ste s pripravo novele Zakona o udeležbi delavcev pri dobičku. Ter drugo vprašanje: Kdaj bo zakon prišel na poslanske klopi oziroma v zakonodajni postopek? Hvala.
Gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, imate besedo za odgovor.
spoštovani predsednik, gospa poslanka, poslanke, poslanci! Hvala za vprašanje. Začel bom malo širše. Slovenija v največji meri živi od gospodarstva. Znotraj tega je treba vedeti, da je tri četrtine te gospodarske rasti, o kateri se v zadnjem času veliko pogovarjamo, ustvarjeno s strani izvoznikov, s strani podjetij, ki izvažajo, čeprav je tudi tukaj treba povedati, da se šele vračamo in smo komaj na nivoju leta 2008. Se pravi, ta gospodarska rast pomeni samo to, da smo padec zaustavili in da smo na poti vzpona, ki pa nam omogoča, da se lotimo resnih strukturnih reform. Znotraj tega pač ocenjujemo, da se je najbolj potrebno lotiti treh zadev, ki vplivajo na konkurenčnost slovenskega gospodarstva. To so administrativne ovire, stroški delovne sile – to je ta del, ki se nanaša na državo in na katerega se nanaša to vprašanje –, in pa prožna delovnopravna zakonodaja. Ta zakon, zakon o nagrajevanju uspešnosti delavcev iz dobička je del davčne reforme, ki se mora med drugim lotiti vprašanja stroška delovne sile. Ugotavljamo, da smo konkurenčni v nižjih plačilnih razredih in da imamo težave v višjih. Znotraj tega se naše ministrstvo ukvarja z vprašanjem tega zakona, ki je v največji meri pripravljen, usklajevanja z Ministrstvom za finance so v zaključni fazi. Vsebina tega zakona bo delodajalcem ali pa podjetnikom omogočala, da bodo, če bodo imeli dobiček, ta dobiček po sklepu svoje skupščine namenili lahko v določenem delu za nagrado uspešnim delavcem po nekem sistemu nagrajevanja, z varovalkami, da bo onemogočeno zlorabiti obstoječih dvanajst plač za to zadevo, in na način, da bodo bolj uspešni delavci dobili večji del te nagrade. Gre za predlog zakona, ki je v zaključni fazi in ga nameravamo v Državni zbor prinesti do konca leta. Verjamem, da ga boste sprejeli v začetku naslednjega leta. Treba je povedati tudi to, da gre za, tako kot sem večkrat že povedal, za nagrajevanje pod ugodnejšimi pogoji, se pravi, za oprostitev prispevkov in za polovično plačilo dohodnine. To je en mali vzvod ali pa kamenček v sistemu nagrajevanja uspešnih delavcev, ki bo omogočil, da bodo podjetja to lahko delala na bolj racionalen, cenejši način, na drugi strani pa tudi vplival na to, da bomo tu pa tam kakšnega uspešnega delavca lažje zadržali in bolje nagradili. Hvala.
Gospa Andreja Potočnik, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora od ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška.
Hvala za besedo. Rada bi postavila samo dve dodatni podvprašanji. To pomeni, da je ta delitev dobička samo za uspešne delavce in ne za vse, ali sem to pravilno razumela. Poleg tega me zanima: Ali se lahko potem firma oziroma podjetje odloči, da tega dobička ne deli, če ga potrebuje za prihodnji razvoj podjetja? Se pravi, če ima dobiček, da potem ni nujno, da ga tudi deli. Hvala za odgovore že vnaprej.
Gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Že ta zakon, kakršnekoli bo v končni obliki po uskladitvi z Ministrstvom za finance, bo temeljil in temelji na dveh načelih prostovoljnosti. Se pravi, odločitev podjetja za delitev, če bo dobiček, ampak je to njihova prosta volja. Tudi razporeditev nagrajevanja bo po sistemu, ki ga bodo imeli, v njihovih rokah. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister dr. Mramor! Vprašanje je aktualno in se nanaša na begunsko krizo oziroma krizo prebežnikov ali kakorkoli že to imenujemo. Vsaka takšna kriza ima predvsem humanitarni in človečanski vidik, treba je gledati takšno krizo tudi s tega zornega kota, vendar se na koncu običajno vse konča pri financah. Zaradi tega ste tudi v okviru Evropske komisije oziroma članic evra razpravljali že v Luksemburgu o tem, kakšne stroške dejansko takšna kriza prinese. Takrat ste izjavili, da so številke izjemno visoke, kar je skrb vzbujajoče, in dejali ste, da boste to upoštevali tudi v proračunu za leti 2016 in 2017. Sedaj je proračun nekako sprejet s strani vlade, na drugi strani pa smo sredi te krize in stroški dejansko nastajajo. Zaradi tega me zanima: Kakšni stroški nastajajo v zvezi s prebežniki in tistimi, ki bodo tu le nekaj dni, pa tudi s tistimi, ki se bodo integrirali? Vemo, da naj bi Evropa integrirala 120 tisoč prebežnikov oziroma beguncev. Zanimajo me tako neposredno stroški zaradi beguncev kot tudi posredni, posebej če se bodo integrirali, tu mislim tudi na dodatne stroške v povezavi z izobraževanjem, zdravstveno oskrbo, v zvezi s socialnimi storitvami in tako dalje. Ali se bo to poznalo pri proračunskem primanjkljaju ali pri zadolžitvi države? Ali bodo zaradi tega nastale izjemne okoliščine, kar pomeni, da fiskalno pravilo ne bo veljalo, ampak bo veljalo v drugih okvirih? Vnaprej hvala za odgovor.
Dr. Dušan Mramor, minister za finance, imate besedo za odgovor.
Spoštovani poslanec, gospod Andrej Šircelj! Dejansko je to zdaj zelo aktualno vprašanje, se strinjam. Po trenutno znanih informacijah naj bi prva ocena stroškov tako imenovane begunske krize za letošnje leto znašala za Slovenijo okoli 5,8 milijona evrov. V petek, 18. 9. letos, sem s Pravilnikom o zaključku izvrševanja državnega in občinskih proračunov za leto 2015 ustavil prevzemanje obveznosti za neposredne proračunske uporabnike. V skladu s tem Ministrstvo za finance predvideva, da bo v letošnjem letu iz državnega proračuna potrebna sredstva za financiranje beguncev mogoče zagotoviti s prerazporeditvami iz namenov, kjer sredstva niso bila v celoti porabljena. Pričakujemo tudi, da bomo dodatna sredstva prejeli iz EU. Vlada je begunsko problematiko upoštevala tudi ob pripravi proračuna za naslednji dve leti in upa na podporo Državnega zbora v tem kontekstu. V zvezi z vprašanjem, kakšne stroške za tako imenovano begunsko krizo predvidevajo v ostalih državah EU, poudarjam, da so bile na neformalnem zasedanju finančnih ministrov v Luksemburgu izmenjane zgolj preliminarne in neformalne ocene stroškov v posameznih državah EU ter da so finančni ministri na tem zasedanju govorili o tem izven točk, se pravi pod točko razno, ker ta točka ni bila uvrščena na ECOFIN. Mi smo zaprosili Evropsko komisijo, da pripravi formalni dokument z oceno teh stroškov na podlagi izkušenj posameznih držav. Za prve stroške bo državni proračun zagotovil sredstva s prerazporeditvami. Dodatnega zadolževanja za ta namen ne načrtujemo za letošnje leto, niti rebalansa proračuna. Intenzivno tudi potekajo pogovori o možnosti koriščenju EU sredstev za ta namen bodisi skozi posebne mehanizme bodisi skozi prilagoditev pravil porabe še prostih sredstev stare finančne perspektive. Glede na to, da gre za spontane migracije, bo groba ocena možnih stroškov oziroma finančnih posledic povečanih migracijskih tokov lahko pripravljena šele v prihodnjih dneh za obravnavo na seji Vlade Republike Slovenije. Realnejšo oceno finančnih posledic bo mogoče podati šele takrat, ko bo znano število azilantov, znan čas njihovega zadrževanja v državi in znani drugi relevantni podatki. Po izkušnjah iz tujine lahko vsi stroški, ki so povezani s tem, znašajo na dan, odvisno od obsega, ampak tudi do milijon evrov. Glede izjemnih okoliščin, če bi bilo število teh beguncev zelo veliko in bi šlo preko nekih meja, ki bi jih lahko pokrili v okviru EU oziroma teh sredstev, ki jih sedaj namenjamo za to begunsko krizo, potem bi v skladu s fiskalnim pravilom nastopile izjemne okoliščine. Za izjemne okoliščine morata biti izpolnjena dva pogoja. Prvi, da je to neodvisno, da se ti izdatki zgodijo neodvisno oziroma ne da bi država mogla kaj narediti glede tega, tako kot je pri naravnih ujmah. In drugič, da je ta obseg izdatkov zelo velik. Če je ta obseg izdatkov zelo velik, bi bil določen odstotek BDP. In takrat bi tudi, če ne bi dobili še sredstev v dovolj veliki višini iz EU, bile izjemne okoliščine in bi se lahko tudi povečalo zadolževanje. Ampak je danes zelo težko napovedati, kakšen obseg tega priliva beguncev v Sloveniji bo. Mogoče pa dodam samo okvirno oceno stroškov. Za obravnavano oskrbo prosilcev za azil, jaz bi rekel približno 10 tisoč evrov na osebo na leto, je ta prva ocena stroškov. Podobno nekoliko nižja, ta je celo malo več kot 10 tisoč, podobno je pa za obravnavo in oskrbo tujcev, ki je v pristojnosti policije. Tako bi rekel, v grobem bi lahko rekli na 10 tisoč beguncev, ki bi bili pri nas, bi bil tak strošek približno 100 milijonov.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, zahvaljujem se vam za ta odgovor. Zanima me pa še, omenili ste evropske fonde tudi za financiranje tega dela proračuna. Omenjena pa je bila, vsaj v javnosti tudi Evropska investicijska banka, ki naj bi dajala neka ugodnejša posojila. Seveda pa je katerokoli posojilo treba vrniti. Tukaj so bila mišljena posojila za izgradnjo neke infrastrukture, ki je povezana s temi begunci. Zanima me : Ali računate tudi na to? In seveda ob takšnih številkah, da lahko pride 10 tisoč evrov na begunca na leto, je dejansko potem to relativno velik strošek. Jaz verjamem, da se ne bo država zadolžila za te namene. Država se vedno zadolži za splošne namene, več ali manj za splošne, potem pa se ta denar razdeli za različne namene. Ob sami zadolžitvi ni niti že določeno, zakaj naj bi se ta denar porabil. Vseeno me zanima vaša ocena: Ali se zaradi tega javni dolg lahko poveča?
Dr. Dušan Mramor, minister za finance, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Če bi bil ta pritok beguncev nesorazmerno velik, takrat bodo izjemne okoliščine in se dejansko lahko državni dolg poveča, ker bo deficit večji, kot pa je predviden v proračunih. Je pa zelo težko danes ocenjevati, kakšen bo dejansko pritok teh beguncev v Slovenijo. Kot vemo, za zdaj, in to je splošno znano, je po mojih informacijah od petka do zdaj je samo eden zaprosil za azil, vsi ostali niso želeli niti ostati v Sloveniji, ko so jih vprašali. Seveda je to vprašanje za zdaj hipotetično, ampak če bi pa prišlo recimo do tega, da se zapre ta tok migrantov v Avstrijo in naprej v Nemčijo ter v skandinavske države in ostane določeno število v Sloveniji, je pa to vprašanje relevantno. In takrat bo to vplivalo tudi na proračun. Ključna naša aktivnost je usmerjena trenutno v evropske institucije. V sredo, to se pravi pojutrišnjem, je Evropski svet, kjer bo to vprašanje tudi definitivno obravnavano, tudi financiranje bremena med državami EU, ne samo glede kvot, ampak tudi glede finančnih obremenitev posameznih držav. Mi smo se dogovorili že na tem srečanju finančnih ministrov, da na naslednjem srečanju ECOFINA bomo tudi obravnavali to problematiko, in Evropski komisiji naročili, naj pride z določenimi rešitvami. Računamo na določeno solidarnost, ampak seveda vemo, da je to vedno samo del stroškov, del pa pade na državo, in če bodo ti čezmerni, ne bomo mogli nevtralizirati z zniževanjem drugih stroškov v Sloveniji, če gre to v stotine milijonov evrov. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Spoštovani gospod predsednik, ministri, kolegice in kolegi! Vemo, da je cesta Ljubljana–Škofljica–Ribnica–Kočevje izredno obremenjena, da se veliko število ljudi dnevno vozi na delo v Ljubljano in okoliške kraje, da nismo zgradili obvoznice v Škofljici, ki je bila načrtovana, in zaradi tega so tam dnevno prometni zamaški v konicah, ljudje iščejo vse mogoče druge ceste, povezave, da pridejo v Ljubljano na delo ali pa v šolo. Pravijo, da je dnevno okoli tisoč oziroma več kot tisoč migrantov na tej cesti, hkrati pa imamo železniško progo iz Ljubljana–Ribnica–Kočevje, ki je bila zgrajena leta 1893, naj bi jo gradili dve leti, in je opravila zelo pomembno vlogo pri prevozu ljudi, tovora v preteklosti, vse do izgradnje oziroma do razmaha avtomobilov. Zaradi tega se je ves promet ali pa večina prometa preusmerila na ceste. Ta železniška proga pa sedaj ni dokončana. V letih 2008–2013 je bila prenovljena do Ribnice, do Kočevja je 13 kilometrov, dela niso bila nadaljevana in tako je zmanjkalo približno 40 milijonov evrov, da bi ta proga železniška znova delovala. Prejšnji teden je bila Nova Slovenija na regijskem obisku na tem območju in sem se lahko sama prepričala o tej problematiki. Primer bom povedala kasneje. Tudi župani poudarjajo, da ste jim obljubili menda na regijskem obisku, da boste zagotovili sredstva v proračunu za leti 2016 in 2017. Sprašujem vas: Ali vam bo uspelo zagotoviti ta denar za prenovo te železniške proge, ker menim, da je to nujno potrebno? Vemo, da z boljšimi prometnim povezavami se izboljšajo zaposlitvene možnosti, regija se hitreje razvija. Glede na to, da je cestna povezava tako zelo obremenjena, menim, da je nujno potrebno, da vendarle vzpostavimo to železniško progo čim prej.
Dr. Peter Gašperšič minister za infrastrukturo imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana poslanka Ljudmila Novak, jaz se zahvaljujem za to vprašanje. Res je, ob priliki regijskega obiska sem se tudi sam srečal s tamkajšnjimi župani in vsi po vrsti so mi poudarili pomen ponovne vzpostavite te železniške povezave, ki je pomembna tudi za reševanje celotne prometne problematike, s katero se srečujemo pri navezovanju te regije na osrednjo Slovenijo. Ta problematika seveda kulminira v vsakodnevnih zastojih na sami Škofljici. Že takrat ob tem obisku sem izrekel, da je dokončanje tega projekta ena od prioritetnih nalog našega ministrstva in skladno s tem smo potem za nadaljevanje del na projektu te modernizacije kočevske železniške proge v proračunih za leti 2016 in 2017 rezervirali približno 22 milijonov evrov za dokončanje gradbenih del na tem projektu, ki zajema sedaj samo še obnovo teh preostalih 13 kilometrov, vključno z obnovo same postaje Kočevje, z ureditvijo postajališča Stara Cerkev ter z gradnjo peronov s podhodom na postaji Dobrepolje ter ureditev nakladalnih klančin v Dobrepolju, Ribnici in Kočevju. Poleg tega smo predvideli tudi 10,5 milijona evrov sredstev za zamenjavo in posodobitev signalnovarnostnih in telekomunikacijskih naprav na celotnem odseku te proge, s čimer bo potem omogočena uvedba rednega potniškega prometa do Kočevja. Za obe te aktivnosti, torej za ta gradbena dela in obnovo teh signalnovarnostnih naprav, je sedaj v pripravi razpisna dokumentacija za izbor izvajalca. Na osnovni prejetih ponudb bomo ugotovili, koliko bo dejansko potrebnih teh sredstev. Kot rečeno, smo jih zagotovili 22 plus 10,5, čeprav je investicijska ocena bila 40 milijonov. Tako da v skladu s temi rezerviranimi sredstvi za leti 2016 in 2017 ocenjujemo, da bomo projekt lahko realizirali in dokončali, če bodo potrebna še kakšna dodatna sredstva, bomo pa to potem zagotovili bodisi z rebalansom v letu 2017 ali pa potem s proračunom 2018. Ampak kot rečeno, računamo, da bomo leta 2017 imeli vzpostavljeno to železniško povezavo. Hvala lepa.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev vprašanja.
Vsekakor imate vi boljše izračune kot jaz, in upam, da bo ta denar zadoščal oziroma boste pridobili nov denar. Zakaj se mi je zdelo tako zelo nujno, da vam postavim to vprašanje? Namreč, proga ne samo, da bo dokončno renovirana oziroma prenovljena do Kočevja, ampak mora biti tudi varna in dovolj hitra, da bo ekonomična oziroma da se bo ljudem zdelo smiselno prevažati se z vlakom. Če sedaj 60 kilometrov prevozi ta vlak recimo v uri in 20 minut, potem ne vem, če bo to zelo privlačno za ljudi, da se bodo toliko časa vozili z vlakom, če so lahko v pol tega časa skoraj z avtomobilom v Ljubljani. Seveda ne v prometnih konicah. Kot sem dejala, smo bili na regijskem obisku in smo prišli do nekega železniškega prehoda, kjer smo se ustavili v koloni, čakali približno 5 minut, zapornice so bile spuščene, bila je rdeča luč, čez 5 minut so bile zapornice še vedno spuščene, in vozila z nasprotne strani, približno deset vozil je zavilo mimo zapornic, prečkalo železniško progo in mi smo samo zgroženi čakali, kaj se bo zgodilo. Ne vem, ali je prej že kakšen vlak peljal ali zakaj se to dogaja. Zato mislim, da je res nujno potrebno, da je varna, da je ekonomična, da je dovolj hitra in da se takšne stvari ne dogajajo, zato je ta stvar urgentna.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Ne me držati povsem za besedo, ampak če se prav spomnim, je po ocenah, ki so mi jih dali strokovnjaki, pričakovati, da bo ta potovalni čas od Kočevja do Ljubljane, se pravi do osrednje postaje skrajšan za približno dvajset minut, tako da bi torej približno v eni uri lahko prišli na železniško postajo v Ljubljani. Kar se pa tiče tega dolgotrajnega časa zapiranja zapornic, bo pa tudi to s temi novimi signalnovarnostnimi napravami rešeno, ker se bo potem to bolj sprotno vodilo. Da pa vozniki tako obhajajo zapornice, pa bolje, da tega res nisem slišal ali pa videl, ker to je res izredno izpostavljanje nevarnosti in tveganja lastnih življenj. Tako da sem pravzaprav zgrožen. Kot rečeno, ti časi spuščenih zapornic se bodo s temi sodobnimi signalnovarnostnimi napravami tudi skrajšali.
Gospa Ljudmila Novak, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Ja, mislim, da bi bila potrebna širša razprava o tej tematiki. Ne nazadnje ste v prejšnjem odgovoru dejali, da gospodarstvo izgubi približno 80 do 90 milijonov letno sredstev prav zaradi zastojev. In podobna problematika je tudi na drugih progah. Mi govorimo pretežno o izgradnji drugega tira, na drugi strani pa vemo, koliko zastojev je na štajerski avtocesti, dnevno se dogajajo nesreče, nekaj ur je cesta zaprta. Hkrati imamo spet železniško progo, ki, da ne rečem, koliko časa tam vozi vlak, toliko časa kot včasih, ko sem jaz študirala v Ljubljani, pa sem se vozila po tej progi. Čisto nič se ni izboljšalo, medtem ko cesta se je izboljšala. Hkrati pa vemo, da dejansko prihaja tukaj do mnogih zastojev, prenove avtoceste in tako naprej. Ta tematika je aktualna tudi za druge povezave. Vemo pa, kako pomembna je infrastruktura. Po izgradnji avtoceste od Maribora do Murske Sobote oziroma do Lendave, vemo, kaj to pomeni za tisto regijo. Te naše obmejne regije so še toliko bolj odvisne od dobre infrastrukture. In ne nazadnje tudi glede zraka so železniške proge vsekakor zelo primerne. Mislim, da bi morali posebno točko dnevnega reda nameniti prav tej tematiki. Zato predlagam posebno razpravo.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Gospod Benedikt Kopmajer imate besedo, da ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc zastavite vprašanje.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica! Svet Koroške regije in prebivalci Koroške odločno nasprotujemo predlogu spremenjenega gravitacijskega območja Splošne bolnišnice Slovenj Gradec. Le-ta izhaja iz prej omenjene metodologije, po kateri se občina Radlje ob Dravi priključi k Urgentnemu centru Maribor, občina Velenje pa k Urgentnemu centru Celje, čeprav obe navedeni občini spadata pod gravitacijsko območje, na katerem opravlja zdravstveno dejavnost Splošna bolnišnica Slovenj Gradec. Korošci ugotavljamo, da takšno dejanje ministrstva pomeni razbijanje Koroške regije kot enovite celote, s čimer se nikakor ne moremo strinjati. Koroška regija namreč predstavlja geografsko enovitost, za kar je povezanost javnih služb bistvenega pomena. Če vam lahko za primer povem, da ob zadnjih naravnih nesrečah je bila cesta Radlje ob Dravi–Maribor zaprta. Prav tako takšno enostransko krčenje gravitacijskega območja Splošni bolnišnici Slovenj Gradec onemogoča izvajanje osnovne zdravstvene dejavnosti, za katero je le-ta registrirana in ustanovljena. Jaz pa sprašujem: Kakšni so argumenti, da se z enotno metodologijo, organizacijo urgentnih centrov v Republiki Sloveniji iz avgusta 2015 spreminja gravitacijsko območje urgentnih centrov za Koroško, in to tako, da se občina Radlje ob Dravi priključi Urgentnemu centru Maribor, občina Velenje pa k Urgentnemu centru Celje, čeprav obe navedeni občini spadata pod gravitacijsko območje, na katerem opravlja zdravstveno dejavnost Splošna bolnišnica Slovenj Gradec, kot je opredeljeno v 1. členu statuta Splošne bolnišnice Slovenj Gradec? Hvala za odgovor.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo za odgovor.
Še enkrat lepo pozdravljeni v mojem imenu in hvala za vprašanje. Dokument Enotna metodologija organizacije urgentnih centrov v Republiki Sloveniji, ki jo je avgusta letošnjega leta potrdil Zdravstveni svet in je bil pripravljen kot izhodišče za organizacijo v urgentnih centrih, naj poudarim, kakor mislim, da je bilo pojasnjeno tudi že v telefonskem razgovoru s predstavniki iz našega območja, da ta metodologija ne spreminja gravitacijskega območja. Tudi v samem tekstu te metodologije je v bistvu narejeno to kot priporočilo delovanja urgentnega centra. Tako v podpoglavju 4. 8. 1. Integracija urgentnega centra z regijskimi urgentnimi ambulantami primarnega nivoju opredeljuje, da je smisel dobre organizacije mreže urgentnih centrov predvsem koordinacija med urgentnimi centri in geografsko pripadajočimi službami nujne medicinske pomoči, ki sedaj delujejo v okviru primarnega zdravstvenega varstva in od koder so pacienti napoteni po potrebi v ustrezen urgentni center za nadaljnjo oskrbo. Prav tako opredeljuje, da je zelo smiselna izmenjava kadra, usklajevanje standardov, opreme, kliničnih poti in pa komunikacija. V sliki številka 9, ki jo vi omenjate oziroma vsaj tej sliki, ki je bila pripravljena samo kot en predlog in bo izvzeta, če vas moti oziroma je napeljevala, da s tem želimo gravitacijska območja spreminjati. Je pa to bilo gradivo, ki je bilo kot predlog dano Zdravstvenemu svetu. Nadalje naj tudi povem, da dejansko enote dežurne službe še naprej ostajajo v celotnem času prehodnega obdobja, tako kot so sedaj. Potem naj omenim, da pravi Zakon o pacientovih pravicah, da ima vsak pacient v Sloveniji prosto izbiro do zdravnika in izvajalca. In tudi če bi bila to metodologija, če bi bil namen ali tak sklep, bi bilo to v nasprotju z zakonom. To nikakor ne drži tako, kot ste v vprašanju navedli. Naj še dodam to, da dejansko pa je stanje pacienta tisto, ki bo odločilo o tem, kam ga bo zdravnik napotil, da bo dobil najboljšo oskrbo. Vsi dobro vemo, da so določena stanja, ki zahtevajo, da je pacient napoten bodisi v UKC Ljubljana, bodisi v UKC Maribor. Hvala.
Gospod Benedikt Kopmajer, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Kot se spomnimo, je pred nekaj meseci bilo v tej dvorani zagotovljeno, da se z reorganizacijo teh urgentnih centrov ne bo poslabšala dostopnost do urgentne medicinske pomoči na terenu. Sedaj smo slišali, kako naj si razlagamo to enotno metodologijo, pa se kljub temu bojimo, da želite skozi stranska vrata uveljaviti ravno to, kar vam v prvem poskusu ni uspelo. Vprašam pa, vprašanje se ne nanaša samo na vas, ampak na splošno: Ali obstaja kakšen načrt, zaveza, da skoraj vse vlade delajo na tem, da je treba Koroško degradirati, gospodarsko osiromašiti in pa seveda komunikacijsko osamiti? Hvala.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo za dodati dopolnitev odgovora.
Jaz vam lahko zagotovim s tega mesta, pa kar sem že večkrat zagotavljala, da je ta nova metodologija celovitega koncepta nujne medicinske pomoči narejena prav zaradi tega, da bi vse prebivalstvo na območju Republike Slovenije, pa tudi in mogoče posebej še za Koroško zaradi regionalne specifike, dobilo boljšo, kvalitetnejšo nujno medinsko pomoč s krajšimi dostopnimi časi. Zato se je zgradil urgentni center v Slovenj Gradcu, zato se je nedavno odprl in začne 1. decembra delati onkološki del UKC Maribor itn. Gre ravno v nasprotni smeri, kakor ste vi izrazil bojazen. Hvala.
Gospod Žan Mahnič, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju ter ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani ministrici in ministra, kolegice in kolegi! Verjetno vsi vemo, kakšno je stanje na področju cestne infrastrukture v Sloveniji. Ni treba biti ravno strokovnjak, da vidiš, da ceste vsakodnevno propadajo. Tako naj bi že od 6 tisoč kilometrov državnih cest bilo 3 tisoč kilometrov praktično neustreznih in v zelo slabem stanju. To je slabo tako za posameznike kot tudi za gospodarstvo. Letno naj bi takšno stanje povzročilo približno 65 milijonov evrov škode posameznikom in pa približno 27 milijonov evrov škode gospodarstvu. Da bi to stanje sanirali, je Dars dejal, da bi v naslednjih petnajstih letih nekako potrebovali 250 milijonov evrov letno. Po drugi strani pa slišimo tudi pozive o ustanovitvi tako imenovanega infrastrukturnega sklada, ki bi z določeno vsoto pripomogel k temu, da bi v naslednjih šestih letih naredili rekonstrukcijo in ustrezno izboljšali cestno infrastrukturo 95 % cest, ki so pomembne za gospodarstvo, in pa približno v naslednjih šestih letih, če bi imeli tak infrastrukturni sklad, še nekje 77 % cest, ki so potrebne obnove. Sprašujem vaju, predvsem finančnega ministra in pa seveda tudi ministra za infrastrukturo, ki potem nekako skrbi za izvedbo: Kako je z ustanovitvijo tega infrastrukturnega sklada? Vemo, da je minister Gašperšič nekje v mesecu maju letos dejal, da bo prihodnje leto, to se pravi v letu 2016 treba zagotoviti finančna sredstva, ki bodo pomenila, da se to propadanje, kot smo mu priča sedaj, zaustavi. To se pravi, 20 mostov v državi imamo blokiranih, še 30 je problematičnih, da ne govorim samo o mostu v Mednem, kjer slišim, da je sedaj celo prišlo do revizije. Problem bo z evropskimi sredstvi. Na direkciji pravijo, da v naslednji finančni perspektivi ni denarja niti za en projekt, kot je bila recimo škofjeloška obvoznica, pa vemo, da je bila 50 milijonov evrov in da je bila prepotrebna. Tako vaju sprašujem o nadaljnjih ukrepih, predvsem o proračunu za 2016. Kako je s tem infrastrukturnih skladom? Druga zadeva: Kako je z uvedbo bencinskega centa, o katerem se je tudi letos že kar precej govorilo? Ali se že ve kakšne številke? Ali se ve, ali bo ali ne bo oziroma če bo, kdaj bo? Kako bi to eventualno vplivalo potem na trošarinsko politiko? Ali pa razmišljate o kakršnihkoli drugih finančnih sredstvih v ta namen, recimo tako kot imajo Srbi, ko za varnost v cestnem prometu dajo določen del sredstev tudi iz naslova kazni, ki jih plačajo voznice in vozniki, kar pa bi, glede na to, da bomo sedaj verjetno šli s polovic na tretjine, lahko predstavljalo nekakšno težavo? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Kdo bo odgovoril prvi? Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Spoštovani poslanec, gospod Žan Mahnič! Vlada se zaveda tega problema, zagotovo. Da se vlada zaveda tega problema, nas na vsaki seji vlade praktično minister Gašperšič spomni na ta problem. Dejansko je pa tako, kot ste sami navedli, da smo se znašli v situaciji, ko evropskih sredstev za ta namen praktično v naslednji finančni perspektivi ni več, Slovenija je pa znotraj fiskalne konsolidacije, kjer moramo zmanjševati proračun. Poleg tega imamo še eno omejitev, ki se jo moramo zavedati, in sicer za leti 2015 in 2016 imamo podpisan socialni sporazum s socialnimi partnerji, po katerem smo omejeni na to, da ne smemo povečevati obdavčitve gospodarstva. To so okviri, v katerih smo. Hkrati se zavedamo predvsem pri cestnem omrežju, da če ne bomo zagotovili vsaj osnovnega investicijskega vzdrževanja, bodo stroški enormno narasli v relativno kratkem času. S tega vidika moram reči, da je tudi Ministrstvo za infrastrukturo podalo predlog za ustanovitev infrastrukturnega sklada, katerega namen je zagotavljanje potrebnih sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Predlog je skladno s tem namenom korekten po mnenju Ministrstva za finance in vreden vsakršne razprave. Z ministrom dr. Gašperšičem in strokovnimi sodelavci obeh ministrstev smo se ravno na to temo sestali prejšnji teden, pravzaprav smo se pogovarjali še včeraj, in pregledali predlog predvsem z vidika zagotavljanja potrebnih sredstev. Ugotovili smo, da se lahko sredstva zagotavljajo ali/in iz obstoječih namenskih prihodkov proračuna ali/in iz integralnih prihodkov ali pa z uvedbo novih namenskih dajatev. Moram reči, da v tem predlogu proračuna oziroma proračuna, ki ga je sprejela Vlada za leti 2016 in 2017, so povečana tudi integralna sredstva, vendar ne v obsegu, ki ste ga omenili, ker je pač ta obseg prevelik, enostavno je treba najti znotraj teh različnih možnih rešitev dodatne vire. Zaradi tega zdaj ta predlog, ki je prišel s strani ministra Gašperšiča in njegovega ministrstva, ki vsebuje celo vrsto možnih virov, proučujemo. Dodali smo še svoje predloge in z vidika fiskalne konsolidacije in socialnega sporazuma pričakujemo, da bomo prišli do rešitev, ki bodo povečale sredstva predvsem za investicijsko vzdrževanje na področju cest. Zdaj pa puščam čas še ministru Gašperšiču.
Hvala lepa. Izvolite, dr. Peter Gašperšič.
Hvala lepa, predsedujoči. Hvala poslancu Žanu Mahniču za to vprašanje in ministru Mramorju za uvodno obrazložitev. Jaz bi samo še dodal, tako kot je že minister Mramor poudaril, o tem predlogu, o zagotovitvi ustreznega obsega sredstev se torej še dogovarjamo. Naj povem, da je s sedanjim predlogom proračuna v letu 2016 za investicijsko vzdrževanje, če se omejim samo na cestno omrežje, zagotovljenih približno 90 milijonov evrov, v letu 2017 pa približno 110 milijonov evrov. Naj še osvetlim, kaj to pomeni. Mi z dosedanjimi namenskimi sredstvi zberemo približno 150 milijonov letno in ta sredstva se namenjajo do sedaj v približno enaki meri za ceste in železnice. S predlogi, ki smo jih včeraj obravnavali, bomo ta dodatna namenska sredstva skušali povečati še za približno 15 milijonov evrov. Vendar pa, kot ste že sami v svojem vprašanju povedali, je v slabem stanju več kot pol omrežja, natančneje, že preko 70 % je v slabem ali zelo slabem stanju, bliža se to celo v nekaterih delih 80 %. Na podlagi strategije razvoja prometa, ki je bila letos julija sprejeta na Vladi, pripravljamo operativni program vzdrževanja in investicij v cestno omrežje. Tukaj imamo zdaj dve opciji, nek minimalni obseg, s katerim bi pravzaprav zaustavili to nadaljnje propadanje, zahteva 100 milijonov letno vlaganj, kar je ravno to, kjer smo zdaj s temi predlogi proračuna. Se pravi, na ta način bi zaustavili nadaljnje propadanje, ne bi pa dosegli izboljšanja. Če pa bi želeli doseči izboljšanje, torej da se iz teh 80 % zmanjša na nekih 50 %, pa bo treba vlagati, recimo, tja do 200 milijonov letno samo v cestna omrežja. Jasno je, da bomo tukaj na tem področju morali zagotoviti še neka dodatna namenska sredstv. Rravno to je namen teh dodatnih proučitev, da se uvede ta dodatni vir, kot je recimo bencinski cent.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič, izvolite, zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za odgovor obema ministroma. Jaz gospoda Mramorja podpiram v tem, kar je dejal, da se ne daje novih dajatev in da se gospodarstva ne obremenjuje še dodatno. Če sem prav včeraj videl, približno 700 milijonov evrov bo še nekje primanjkljaja v naslednjem letu, kakor ste sprejeli v letu 2016 oziroma planirate, vendar pa bi bilo potem mogoče smiselno v tej košarici drugače prerazporediti sredstva, ker vidim, da se bo tudi povečevalo za maso plač v javnem sektorju, sicer pod neko logiko, da bi se zaposlovalo mlade. Pa vendarle, zdaj če sem vas prav razumel, gospod minister, 100 milijonov je predvidenih, ker še nekaj časa nazaj, ko smo se tudi pogovarjali preko poslanskih vprašanj, so bile te ceste državne kategorizirane nekako na tri sklope; 150 milijonov nekako naj bi potrebovali za krpanje lukenj, najpomembnejših, najpotrebnejših, če lahko tako rečemo, potem drugi del nekje 250 za rekonstrukcijo tega in pa 350, 330 nekje za nove projekte, ki so seveda potrebni. Me pa res zanima glede bencinskega centa, to se pravi, če sem prav razumel nekako, ali boste iskali samo v integralnem proračunu, to se pravi, da bi iz integralnega proračuna dali na ta sklad. Če sem prav razume,l bi torej idejo o bencinskem centu opustili tudi na ta način, da bi za toliko, kolikor bi dali ta bencinski cent, znižali trošarine, ker se zavedam, da je problem posebej v obmejnem pasu, kljub temu da bi se dalo tam mogoče drugače, da bi se tudi ta tranzit potem izognil, da bi gorivo točili v Sloveniji. Če bi lahko še glede tega bencinskega centa.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Se opravičujem, da nisem odgovoril, je bilo vaše vprašanje že prej zastavljeno glede bencinskega centa. Mi imamo te preračune, kaj bi dejansko pomenil. Tako kot ste že sam navedli, če bi uvedli bencinski cent pa zato zmanjšali trošarine, je enako, kot če bi iz integrale financirali ceste. To je ena stvar. Druga stvar, če bi dodali bencinski cent bi se samo, v bistvu zaradi tega, ker je korelacija med količinami in med ceno relativno velika, trenutno bi se to poznalo tudi na pobranih trošarinah. Mi te izračune nekatere imamo, nekatere še delamo, tako da tukaj je substitucije in je seveda problematično. Imamo pa celo vrsto drugih možnosti še, ki jih zdaj proučujemo. Katera kombinacija bo na koncu določena kombinacija, smo se že odločili za proračun leta 2016 pri namenskih virih. Če se dogovorimo še za posamezne vrste virov, ki so lahko namenski, se bodo enostavno povečala namenska sredstva, zato ni treba spreminjati proračuna in bomo na ta način lahko zagotavljali dodatna sredstva. Virov je pa cela vrsta, cel spisek. Nekateri so neposredno vezani na uporabo ali poškodovanje pa škodovanje ali na cestno omrežje kot takšno, drugi so pa na določene pristojbine. Kar bi se morali pa potem dogovoriti z ekonomsko-socialnim svetom. Če se povečujejo določene obremenitve, brez ekonomsko-socialnega sveta predvsem pa gospodarstva seveda tega ni mogoče narediti, ker bi kršili socialni sporazum.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Spoštovani gospod minister, pred nedavnim smo se srečali z dejstvom, da je ministrstvo bilo neuspešno pri razpisu za pridobivanje sredstev za izgradnjo drugega tira, ki je seveda ključna investicija za uspešen nadaljnji nadzor Luke Koper in seveda tudi konkurenčnost Slovenije v tem prostoru. Potem pa seveda smo zasledili tudi študijo, ki so jo pripravili analitiki mednarodnega prometnega foruma pri OECD. In nenazadnje iz njihovih ugotovitev izhaja, da naj ne bi bila gradnja drugega tira ekonomsko upravičena in da je treba raje pristopiti k izgradnji zalednega kontejnerskega terminala v Divači. Na to smo lahko zasledili tudi celo vrsto odzivov, predvsem strokovne javnosti, in zelo jasno je bilo zapisano, da če gremo v takšen princip, kot ga predlaga OECD, pomeni, da se vrnemo vsaj 50 let nazaj v zgodovino. Takrat se je namreč ta varianta v Sloveniji jasno zavrnila. Če bi ostali pri teh izsledkih, gospod minister, vas sprašujem: Na kakšen način si boste prizadevali uresničevati strategijo razvoja Slovenije kot distribucijskega centra za Evropo, s poudarkom na Luki Koper in Slovenskih železnicah? Kako na ministrstvu spremljate razvoj konkurenčnih pristanišč v Jadranu in kako ocenjujete njihove aktivnosti v luči ogrožanja bodočega razvoja Luke Koper, če bi prišlo do preusmeritve tovornega prometa? Na kakšen način boste skušali izpeljati projekt izgradnje drugega železniškega tira med Koprom in Divačo, predvsem tudi v luči zapiranja finančne konstrukcije projekta ter uspešnega konkuriranja za pridobitev čim večje vsote sredstev EU za ta projekt? Ali boste ob javnem naročilu za revizijo o vrednosti projekta in analizo njihovih mogočih racionalizacij upoštevali tudi varnostni vidik drugega železniškega tira ter možnost za njegovo izgradnjo na nasipih? Hvala.
Hvala lepa. Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa predsedujoči. Hvala, spoštovani poslanec, gospod Janko Veber za postavljeno vprašanje oziroma več vprašanj, vezanih na zgradnjo tega pomembnega projekta drugega tira. Jaz bi začel tako. V zvezi z uresničevanjem strategije razvoja Republike Slovenije bi povedal to, da je ministrstvo pripravilo že celovito strategijo razvoja prometa Republike Slovenije, ki jo je vlada konec julija, letošnjega julija tudi sprejela. Hkrati pa je tudi naložila Ministrstvu za infrastrukturo, da pripravi operativni načrt za izvedbo te strategije. Že ta strategija je opredelila vse probleme sedanjega stanja in za leto 2030 tudi identificirala ozka grla. Strategija predlaga tudi preko 100 različnih ukrepov na različnih področjih, torej prometne infrastrukture in prometa, tudi javnega potniškega prometa, s katerim bomo dosegli te zastavljene cilje, to je čim bolj trajnostni in seveda varen in tekoč promet. Oba ključna deležnika, torej Slovenske železnice in Luka Koper sta zastopana v tej strategiji. Pri Luki Koper je predvidenih več ukrepov, ki zadevajo predvsem razvoj pristaniške infrastrukture, predvsem so tukaj projekti na prvem in drugem pomolu, kot so podaljšanje pomola, preureditve, poglobitve, tako plovnih kanalov kot tudi samih bazenov, nadalje je predvidena tudi obsežna preureditev zalednih površin, vključno s površinami za skladiščenje. Ministrstvo pa bo med drugim tudi zagotavljalo z ustreznimi tudi evropsko podprtimi projektipoglabljanje v plovne poti v samo Luko Koper. Kar se tiče železnic, je ključni poudarek ravno tako na odpravi ozkih grl z ustreznimi nadgradnjami in posodobitvami posameznih delov prog oziroma podsistemov železniškega sistema. Predvideno je, da se z ukrepi zagotovi, to je zelo pomembno izpolnjevanje standardov, ki veljajo za vsa evropska transportna omrežja. Gre za proge, ki so vključene v tako imenovano jedrno omrežje. Pri nas je to povezava, ki poteka od italijanske meje, od Divače preko Ljubljane, Zidanega mosta, Pragerskega in potem do Hodoša oziroma Šentilja. Poleg tega je zastavljenih tudi precej ukrepov, ki predstavljajo dobro podlago, da železnica prevzame tudi sicer pomembnejšo vlogo v javnem potniškem prometu. Že prej smo govorili o ponovni vzpostavitvi potniškega prometa v Kočevje. Na ministrstvu imamo tudi pripravljen predlog operativnega načrta. Tega sedaj usklajujemo s posameznimi deležniki. Ta operativni načrt bo povzel osnovne ukrepe iz strategije. Nadalje pa bo za potrebne aktivnosti določil tudi naloge, časovni okvir in seveda opredelil ključne nosilce in potrebne finančne vire za izvedbo teh aktivnosti. Oba dokumenta, strategija in operativni načrt, tako predstavljata, predvidevata ukrepe in aktivnosti, da bosta oba gospodarska subjekta ustrezno zastopana v smislu teh razvojnih prioritet. Glede tega, kako spremljamo konkurenčnost, bi rekel, da v okviru dosedanjih študij, pa tudi v okviru te študije, ki jo je izvedel OECD, so bila vprašanja obsega sedanjega in bodočega prometa zelo podrobno obravnavana. Podrobno so bile analizirane potencialne možnosti za rast ter tudi potrebni organizacijski in infrastrukturni ukrepi. Luka Koper ima v tem trenutku vse potrebne pogoje in mehanizme za pospešen razvoj pristaniške infrastrukture, kar ji omogoča zelo uspešno konkuriranje na trgu pristaniških storitev. Tudi zaledne železniške povezave z vsemi posodobitvami, ki so že bile izvedene, zagotavljajo prevoz tovora v obsegu preko 15 milijonov ton na leto, kar pomeni, da tudi te kapacitete omogočajo hitro povečevanje pretovora v naslednjih nekaj letih in hkrati ohranjanje visokega deleža pretovra na železnici, to je zdaj preko 60 %. Seveda pa je, po našem mnenju, tudi naloga vodstva družbe, katere upravljanje poteka pod okriljem SDH, da v konkurenčnem okolju z organiziranostjo delovanja izvaja to strategijo in dosega ustrezne poslovne rezultate. Dodal bi še, da razvoj sosednjih pristanišč neposredno ne ogroža razvoja koprskega pristanišča, kajti tukaj se v okviru te organizacije Nata, severnojadranskih pristanišč, skupaj skušajo konkurirati predvsem severnomorskim pristaniščem. Mogoče lahko še v nadaljevanju kaj dopolnim.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, dopolnitev. Izvolite.
Hvala še enkrat. Ja, seveda želim, da v nadaljevanju minister odgovori še na manjkajoča vprašanja, ki sem jih postavil v prvem delu. Hkrati bi pa postvail tudi možnost za dodatno vprašanje, tudi odziv na povedano. Namreč, dejstvo je, da Luka Koper in Slovenske železnice dosegajo že v tem obdobju izjemen promet in so daleč najkonkurenčnejše med vsemi ostalimi lukami v severnem Jadranu, nenazadnje, če pogledamo tudi kontejnerski promet, tudi v primerjavi z ostalimi severnimi pristanišči, lukami, ki poskušajo ravno tako pridobiti del svojega tržnega deleža znotraj Evrope. Dejstvo je, da bo ob tem trendu rasti prometa v Luki že tam nekje leta 2018 prvi železniški tir dosegel maksimalno možnost. In kako potem naprej? Če ne bomo zgradili drugega tira, pomeni, da bomo postali nekonkurenčni, manj konkurenčni, seveda se bo mnogo tovora preusmerilo tako v Reko, tako v Benetke. To pomeni, če ne bomo dovolj hitro pridobili sredstev in se dejansko dogovorili tudi za mehanizem financiranja, tako da tudi pri tem mehanizmu financiranja, ki je bil omenjen, posebej izpostavljen, ali je realno, da dobimo zasebnega partnerja za to, da bo financiral projekt, za katerega menite, da se lahko velik del prometa preusmeri tudi v sosednje luke. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa. Če se osredotočim na to, kaj načrtujemo na ministrstvu, da bomo zagotovili pogoje za realizacijo drugega tira, katerega finančna realizacija je tista, ki v tem trenutku pravzaprav onemogoča njegovo izvedbo. In ravno ta zagotovitev finančnih sredstev je tisti ključni razlog in ključna naloga, s katero se moramo ukvarjati. Da bi vendarle prišli do pogojev za njegovo izgradnjo, bomo na ministrstvu izvedli naslednje aktivnosti. Kot prvo, pripravljamo javno naročilo za preverbo ocenjene vrednosti projekta, v okviru katere se bodo izvedle tudi analize možnih optimizacij in racionalizacij projekta, zlasti tu mislimo tudi v povezavi s tem, da se preveri možnost, da se drugi tir nameni izključno tovornemu prometu, kar bi pomenilo, če torej potniški promet ne bi potekal po tem tiru, da bi bile precej manjše varnostne zahteve in v tej luči so možne določene racionalizacije in pocenitve. Ocenjujemo, da bomo ta razpis pripravili že v kratkem in bo v roku enega meseca tudi objavljen, bo pa šlo za mednarodni razpis. V nadaljevanju izvedli mednarodni poziv vsem promotorjem potencialnih zasebnih vlagateljev. S tem pozivom želimo preveriti interes teh zasebnih vlagateljev za izvedbo projekta z javno-zasebnim partnerstvom. Seveda je ključno, da bo ta projekt privlačen, tudi kolikšen delež evropskih sredstev bomo uspeli pridobiti. In s ciljem, da bi bil ta delež kar največji, bomo proučili možnost, da se s projektom prijavimo na razpis, na katerem bo možno črpati tudi ostanke neporabljenih nacionalnih kohezijskih ovojnic, to se predvideva v letih 2017 in 2018. Na teh razpisih bo teoretično možno pridobiti do 85 % sofinanciranja, tako kot velja sicer za te kohezijske projekte. Sicer pa bi za drugi tir na klasičnih odprtih razpisih pridobili lahko samo 30 % sofinanciranja. Skratka, ključno je, da skušamo maksimirati ta evropski del. In s tem tudi olajšamo potem neko odločitve zasebnega partnerja, da pristopi k projektu. Ključno pa je, seveda, da tudi Luka Koper v vmesnem obdobju maksimalno dela na povečanju pretovora. Zato pa je bil podan tudi ta predlog vzpostavitve zalednega terminala, ker se s tem izognemo vsem morebitnim tveganjem ozkih grl zaradi obstoječe proge. Ob tem bomo preverili tudi možnost interesa sodelovanja zalednih držav. Hkrati pa bomo delali intenzivno tudi na pridobivanju gradbenih dovoljenj in ocenjujemo, da bodo pogoji za to izpolnjeno že v začetku naslednjega leta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo, predsedujoči. V skladu s poslovnikom želim predlagati, da se opravi razprava o odgovoru ministra, kajti že prej sem poskušal opozoriti na poseben datum, letnico, to je 2018, ko bo pravzaprav prvi tir popolnoma zaseden in ne bo zmogel več prevzemati dodatnega tovora, ki ga pa sicer Luka Koper lahko pripelje v svoje pristanišče in s tem postane še konkurenčnejša. Čakati leto 2018, da bomo dobili nekaj preostanka denarja na razpisu, je odločno prepozno. Do takrat se bodo vsi drugi tako organizirali, da bo glavnina prometa lahko šla v druge luke. In, nenazadnje, tudi Avstrija intenzivno gradi svoje železniško omrežje. Mi se pogovarjamo, samo za primerjavo, o 1,4 milijarde evrov, Avstrija investira 10 milijard za praktično polovico manj tovora, kot ga bo šlo po drugem tiru, in ugotavljajo, da je to za njih ekonomsko upravičljivo. Iskati zasebnega partnerja in čakati na ostanek denarja je preresno vprašanje, zato predlagam, da v Državnem zboru opravimo razpravo, predvsem tudi o finančni konstrukciji oziroma o virih, ki jih je treba zagotoviti, da zgradimo drugi tir čim prej. Namreč, dejstvo je, da pustiti tako pomembno dejavnost, kot je Luka Koper in kot so Slovenske železnice za razvoj slovenskega gospodarstva in tudi za bruto domači proizvod, zgolj slučajnosti, je neustrezna oblika reševanja drugega tira in seveda lahko ogrozi tako gospodarsko rast, delovna mesta in nenazadnje tudi geostrateški položaj Slovenije, ki je velika prednost ravno zaradi tega, ker je dostop do morja in tudi dostop po naših železnicah do srednje Evrope pač najučinkovitejši in najcenejši. Namreč, sam pretovor, ki ste ga omenili v Divači, ki naj bi reševal leta 2018 to pomanjkljivost, bi dejansko pomenilo, da bi bilo treba tovor, ki bi prišel iz Luke Koper, trikrat pretovarjati. Najprej z ladij na kamione, nato na terminal in nato iz terminala ponovno na vlak. Skratka, podražimo za 30 % storitve v Luki Koper. In kdo od tistih, ki se ukvarjajo z logistiko, se bo posluževal Luke Koper? To je zelo resno vprašanje, da ne izgubimo konkurenčnosti, in zato predlagam, da o tem opravimo razpravo v Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Gospa Nada Brinovšek bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem v dvorani. Spoštovana ministrica, tokrat ne bom o nujni medicinski pomoči. V Sloveniji smo na področju paliativne oskrbe na repu med evropskimi državami, čeprav moram reči, da to za področje zdravstva tako ni nič kaj novega. Zdaj, vaša koalicijska pogodba na področju zdravstva pod ukrepi sicer res navaja, da je treba pospešiti uvedbo negovalnih oddelkov in pa paliativne oskrbe, a ko sem pa gledala Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva za leto 2015–2025, pa moram reči, da me to malce skrbi, ker ta resolucija ni usklajena z državnim programom paliativne oskrbe. Država je ta problem paliativne oskrbe sicer že prepoznala v letu 2010, takrat je tudi sprejela ta državni program paliativne oskrbe, ampak žal je ta program tako kot večina ostalih strategij in pa analiz razen z izjemo Gorenjske, ostal bolj kot ne samo na papirju. Kot sem že rekla je bila ta paliativna mreža v skladu s tem državnim programom, ki je bil sprejet v letu 2010, zastavljena in pa tudi v praksi testirana na Gorenjskem. V zvezi s tem testiranjem je bilo izvedeno izobraževanje za paliativni tim na primarni ravni, ki je sistematično zajel vse zdravstvene domove, potem tri domove starejših občanov in pa psihiatrično bolnico v Begunjah. V izobraževanje so bili vključeni tudi farmacevti za lekarniško mrežo, socialni delavci centrov za socialno delo in pa tudi, kar je zelo zelo pomembno, spremljevalci za duhovno podporo. Ta mreža je rodila rezultate in v prvem letu so na Gorenjskem obravnavali 80 bolnikov, v naslednjem letu je bilo v ta program vključenih kar 180 bolnikov. Na tem področju, se pravi na področju paliativne oskrbe, pa ministrstvo v temu mandatu še ni storilo prav ničesar. Da je stanje še bolj alarmantno, se je stanje poslabšalo kljub koalicijski zavezi. V zvezi s to problematiko me, spoštovana ministrica, zanima: Kdaj načrtujete širitev mreže paliativne oskrbe na ostala območja Slovenije? Zanimajo me seveda časovnica in pa zagotovljeni finančni viri. Glede na testni model na Gorenjskem pa me zanima: Koliko sredstev je bilo v ta namen porabljenih iz državne blagajne?
Hvala lepa. Gospa ministrica za zdravje Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Pozdravljeni še enkrat! Gospod predsedujoči, spoštovana poslanka gospa Nada Brinovšek. Splošni dogovor določa, da se neakutna bolnišnična obravnava izvaja po zaključeni akutni bolnišnični obravnavi v obliki podaljšanega bolnišničnega zdravljenja, zdravstvene nege in paliativne oskrbe. Kot ste že omenili, je do leta 2011 na osnovi sprejetega državnega programa o paliativni oskrbi, na njegovi osnovi so morali izvajalci zdravstvene dejavnosti vzpostaviti samostojne organizacijske oddelke za to oskrbo. Izvajalci, ki niso vzpostavili teh samostojnih enot, so bili financirani le 70 % cene te neakutne obravnave. Program podaljšanega bolnišničnega zdravljenja izvajajo danes Bolnišnica Sežana, Splošna bolnišnica Murska Sobota, Splošna bolnišnica Ptuj, Splošna bolnišnica Brežice ter program neakutne bolnišnične obravnave za otroke, Center za zdravljenje bolezni otrok Šentvid v Stični. Iz tega sledi, da je ta paliativna oskrba in njeni oddelki razpršeni po celi slovenski regiji in ne samo tako, kot je bilo navedeno v vprašanju. V bolnišnicah je stanje različno. Regijsko moram povedati, da je ta oskrba slabše organizirana v Ljubljani, kjer je pogoj za ustrezno izvajanje zagotovitev zadostnih kapacitet v negovalni bolnišnici na Vrazoven trgu. Trenutno je zagotovljenih tam 33 postelj od skupnih predvidenih 103, seveda zaradi nedokončane sanacije prostorov. Zato ves manjkajoči program neakutne bolnišnične obrvnave izvajajo v okviru UKC Ljubljana. Komisija, ki je bila imenovana s strani Ministrstva za zdravje, je že v letu 2011 opravila izredne upravne nadzore v vseh bolnišnicah, z namenom pregleda izvajanja te dejavnosti. Ugotovljeno je bilo, da 9 bolnišnic od skupnih 19. izvaja neakutno bolnišnično obravnavo v skladu s standardi in strokovnimi usmeritvami, kar pomeni, da imajo organizacijske, kadrovske in materialne pogoje že v celoti urejene. Izvajanje te dejavnosti je transparentno in strokovno ter temelji na izhodiščih, ki so primerni za razvoj te dejavnosti. V skladu z navedenim je pomembno, da se bolnišnice opredelijo in pripravijo ustrezne programe za izvajanje te dejavnosti ali pa v okviru dogovorov prerazporedijo izvajanje akutne in neakutne obravnave. Naj omenim, da tudi v primeru neporabljenih finančnih sredstev – ker vsi vemo, da se to financira in izvaja preko Zavoda za zdravstveno zavarovanje –, se plačilo presežkov uporabi za izvajanje te dejavnosti pri tistih izvajalcih, ki so program presegli. In naj omenim, da smo kratkoročne cilje iz tega državnega programa v celoti realizirali, zato je v fazi priprave nov akcijski program paliativne oskrbe za leto 2016, ki bo seveda dodatno razporedil tako celotno oskrbo po regijah, dobil bo seveda tudi dodatna sredstva za izobraževanje in širitev. Naj povem tudi, da smo v tem obdobju izobrazili 300 zdravstvenih delavcev, ki so končali šolo paliativne oskrbe, dobili ustrezno diplomo, in 57 zdravnikov je dobilo diplomo iz oskrbovanja, področja paliativne oskrbe. In na koncu, če mi dovolite, še pogled v Resolucijo nacionalnega plana zdravstvenega varstva 2015–2025, Skupaj za zdravje. Ni točno, da zadeve niso usklajene. Res je, da pripravljamo čistopis, da se dopolnjujejo, vendar je tudi v tej resoluciji opredeljena aktivnost in so navedeni štirje ukrepi za dosego celovite oskrbe neozdravljivih bolnikov in pomoč svojcem.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek, zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala še enkrat za besedo. Spoštovana ministrica, jaz sem vas spraševala o celotni mreži celotne paliativne oskrbe, kamor so vključeni tudi svojci, in sicer tudi na vseh ravneh, na primarni, sekundarni in terciarni ravni. Jaz mislim, da tukaj ne smemo pozabiti, kako pomemben del paliativne oskrbe je tudi skrb za svojce umirajočega. In glede na vse dogodke in pa problematiko, ki so v zvezi s hišo hospic dogajale, k je v bistvu ponujala tudi celotno oskrbo in ji država v petih letih obstoja ni uspela seveda urediti statusa, po katerem bi se ta hiša lahko financirala, in to kljub vašim obljubljam, ministrica, in pa ministrice za delo, za zdravje, to je moram reči, žalostno, zelo žalostno. Sicer pa sta Ministrstvo za delo in pa Ministrstvo za zdravje v maju obljubili, da bosta v mesecu septembru objavili razpis za izvajanje koncesije, ki bo seveda omogočal možnost oskrbe tudi neozdravljivo bolnim. Razpisano naj bi bilo 60 mest, razpis pa naj bi bil pripravljen tako, kot sem že rekla, v mesecu septembru. Pokril pa bi naj, ta razpis več območij v Sloveniji, Primorsko, Osrednjeslovensko in pa Štajersko. V zvezi s tem me zanima: Kdaj bo ta razpis zagledal končno luč sveta? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za dodatno vprašanje. Tako, kot ste pravilno ugotovili, razpis, ki ga pripravljata skupaj obe ministrstvi, za delo in mi, je v zaključni fazi za 60 mest. Na ta razpis se bodo seveda prijavili vsi, ki bodo želeli opravljati to paliativno oskrbo, seveda v skladu z normativi in standardi, ki so že opredeljeni tudi v državnem programu za ta program. Morate vedeti, da program hospic, ki ga je izvajala Hiša hospic, je v preteklosti že imel možnost, da se prijavi in vstopi v to mrežo, dobi tudi ustrezna finančna sredstva, a se na žalost v enem primeru sploh ni želel prijaviti. V drugem primeru pa seveda ni želel sprejeti te standarde, ki veljajo za celotno mrežo paliativne oskrbe za vse Slovence, kajti naloga je, da zagotovimo enake pogoje in vstop, možnost, da smo vsi deležni paliativne oskrbe v zadnjih dneh in urah našega življenja. Ta razpis bo. Bomo pa seveda videli, glede na to, da imajo pač vsi možnost, ki bodo ustrezali tem razpisanim pogojem, da se prijavijo, kdo bo potem izbran. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči za besedo. Gospa ministrica, v prejšnjem tednu oziroma 9. 9. je bila nujna seja Odbora za zdravstvo, kjer se je obravnavala tematika UKC Ljubljana. Žal vas na tej seji nismo videli, da bi lahko odgovorili na kar nekaj vprašanj, ki se tičejo tudi ministrstva. Namreč, sami ste ugotavljali v začetku leta, v času, ko so se pojavljale težave na nevrološki kliniki, da je tam kar nekaj nepravilnosti. Ste tudi zahtevali – kar je bilo seveda pravilno – upravni nadzor nad delovanjem nevrološke klinike UKC Ljubljana. Pa še pred tem, ko ste dobili poročilo tega upravnega nadzora, ste sami ugotovili, da so nepravilnosti, in 21. maja pozvali obe vodstvi k odstopu, zaradi objektivne odgovornosti. To se seveda ni zgodilo, to vemo vsi in zato ste tudi 26. maja pisno pozvali predsednika sveta UKC Ljubljana, da v sklopu svojih pristojnosti prične s postopki ugotavljanja odgovornosti. Med tem časom se je pojavilo tudi poročilo, ki ste ga tudi sami predstavili na novinarski konferenci, iz nevrološke klinike. Pojavilo se je zdaj tudi oziroma je podano poročilo o delovanju otroške srčne kirurgije, kar nekaj prahu je dvignilo tudi imenovanje v. d. direktorja Baričiča v avgustu namesto v. d. direktorja UKC Ljubljana. Glede na vsa poročila, pa tudi na ostale zadeve, tudi glede na sejo Odbora za zdravstvo, je moč ugotoviti, da v UKC Ljubljana za določene nepravilnosti in tudi za samo stanje, tako kot ugotavljajo poročila in vsi tisti, ki so bili na odboru, je odgovorno vodstvo na nevrološki in otroški srčni kirurgiji in sam vrh UKC Ljubljana. Govorili smo o kulturi strahu, ki se izvaja oziroma je prisotno v UKC, da tisti zaposleni, ki opozarjajo na nepravilnosti, so diskreditirani oziroma odidejo, ker v takšnih pogojih ne morejo delovati. Zanima me vse tisto, kar je v vaši pristojnosti: Kaj boste naredili, da se v tem javnem zavodu, v katerem svetu zavoda ima vlada 6 predstavnikov, da boste pripomogli k vzpostavitvi normalne komunikacije, da bodo tisti, ki so po poročilih in pa tudi KPK poročilih – na otroški srčni kirurgiji vemo, da gospod Vrhunec ima nekaj takšnega za seboj in je še vedno zaposlen v UKC Ljubljana –, odgovarjali? Kdo bo odgovarjal za stanje v UKC Ljubljana? Kdo bo odgovarjal glede nepravilnosti, ki so vidne iz vseh poročil? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana poslanka, gospa Jelka Godec. Res je, tako kot ste že povedali, sem že zelo zgodaj pozvala, da vodstvo UKC zaradi objektivne odgovornosti odstopi. Ta priložnost je bila zamujena, je pa to odvisno tudi od moralne drže in odgovornosti vsakega posameznika. Zdaj imamo ta poročila končana, tako poročilo o izrednem upravnem nadzoru na nevrološki kliniki kakor tudi poročilo o izrednem strokovnem nadzoru, ki ga je pripravila Zdravniška zbornica oziroma mednarodna skupina strokovnjakov. Zato sem seveda pozvala svet zavoda kot najvišjega organa upravljanja v UKC v skladu z našo zakonodajo, da v skladu z ugotovitvami o poročilih ugotavlja tudi subjektivno odgovornost vodstva. Da pa bi razjasnila, zaradi tega, ker se večkrat nepravilno uporablja, zakaj je kdo odgovoren in pristojen, mi dovolite, da vam preberem, kako je to poleg Zakona o zavodih, ki je krovni zakon, tudi Odlok o ustanovitvi UKC Ljubljana in pa statut opredeljujeta odgovornost. Odlok pravi, da generalni direktor UKC predstavlja in zastopa UKC, organizira in vodi delo ter poslovanje UKC, odgovarja ustanovitelju za poslovni uspeh UKC, za ravnoteženje poslovnih in strokovnih interesov ter za zakonitost poslovanja. Generalni direktor UKC predlaga temelje poslovne politike načrta razvoja UKC. Strokovni direktor UKC vodi, usklajuje in odgovarja za strokovno dejavnost UKC, odgovoren je tudi za uresničevanje uravnoteženega strokovnega razvoja in strokovnega povezovanja z drugimi zdravstvenimi zavodi. Kliniko, klinični inštitut in klinični oddelek vodi predstojnik. Odgovoren je za poslovanje organizacijske enote, za strokovno, izobraževalno in raziskovalno delo, za smotrno organizacijo, za ustrezno strokovno usposobljenost osebja in za strokovni razvoj, usklajen z ekonomskimi možnostmi ter poslovni uspeh. Strokovni direktor klinike, ki ima v sestavi več notranjih organizacijskih enot, vodi in odgovarja za delovanje klinike ter predstavlja kliniko. In poslovni direktor klinike, ki ima v svoji sestavi več notranjih organizacijskih enot oziroma poslovni direktor več klinik ali kliničnih inštitutov, organizira in vodi poslovanje klinike, več klinik ali kliničnih inštitutov in je odgovoren za zakonitost poslovanja ter za poslovni uspeh enot, ki jih vodi. To se pravi, Svet zavoda UKC je že pozval vodstvo, se pravi novega v. d. direktorja, da v skladu z ugotovitvami iz obeh poročil na prvo naslednjo sejo Sveta zavoda, ki bo še ta mesec, pripravil ustrezne predloge in ukrepe, povezane z odgovornostjo vseh vodilnih, ki so tako ali drugače omenjeni oziroma odgovorni glede navedenih poročil. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec, izvolite, zahteva za dopolnitev vprašanja.
Najlepša hvala. Hvala ministrici za to podučitev, kaj piše v zakonu, to sem si sicer sama že tudi prebrala. Predvsem to "odgovarja ustanovitelju", generalni direktor odgovarja ustanovitelju, zaposlovanje in tako naprej. In mene zanima: Ali še vedno vi osebno vztrajate pri odstopu vodstva nevrološke klinike, torej pri tistem, kar ste zahtevali v mesecu maju? Prosim za ta odgovor. In pa: Ali še vedno zaupate gospodu Baričiču glede na vse navedeno in glede na njegovo zelo neprofesionalno obnašanje na seji Odbora za zdravstvo in tudi glede na to, da je kljub vsem ugotovitvam v preteklosti ob nastopu v. d. direktorja zaposlil gospoda Vrhunca še naprej za informacijsko tehnologijo oziroma za varnost? Pri tem naj vas opomnim, da je iz koalicije gospod minister za pravosodje, Klemenčič, javno izjavil, da gospoda Vrhunca on nikakor ne bi zaposlil na to delovno mesto, sploh ne na takšno strokovno mesto. In, še enkrat prosim za odgovor: Ali še vedno vztrajate pri odstopu vodstva nevrološke klinike, strokovnega vodstva UKC Ljubljana? Ali podpirate gospoda Baričiča pri njegovem delu in kadrovanju? Kaj boste sevedaj vi na ministrstvu naredili, da se bodo našle odgovornosti vseh tistih za nastalo situacijo na nevrološki in pa pediatrični kliniki v Ljubljani? Vas bi res prosila za konkretne odgovore in ne za podučevanje kaj, za kaj je kdo pristojen. Na seji Odbora za zdravstvo smo slišali, eno izmed bivših članic sveta Zavoda UKC Ljubljana, da vse kadrovske zadeve potrdi najprej ministrstvo in potem kobajagi mi potrjujemo, svet zavoda odloča. Torej, prosim, za konkretne odgovore, hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica za zdravje Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za dodatno vprašanje. Kaj so dajali pretekli člani sveta zavodov, kako je bilo v preteklosti. Jaz kot ministrica za zdravje, moja pristojnost in naloga je samo, da dam predlog soglasja ali nesoglasja k postavljanju vodstva UKC na Vlado. In Vlada ima pravico, da potem to soglasje ali nesoglasje sprejme ali ga da. Nikoli in nikdar se nisem in ne bom kakorkoli prešla to mejo svojih pristojnosti in odgovornosti, ker še enkrat ponavljam, to je odgovornost in naloga sveta zavoda, tako za imenovanje kot razrešitev. Podobno kot je bilo, recimo, pri Onkološkem inštitutu. Svet zavoda mora prevzeti in v njem predstavniki člana ustanovitelja, to je države, prevzeti polno odgovornost za svoje delo in ravnanje v temu svetu zavoda. To nalogo imajo v skladu z Zakonom o zavodu in pa tudi po posameznih aktih o ustanovitvi. Jaz sem pozvala maja na objektivno odgovornost, na to kar lahko pozovem in kar nekdo, ki čuti moralno in pa subjektivno glede svoje drže, da to stori. Če to ni bilo narejeno, nimam jaz nikakršne možnosti oziroma kakorkoli zdaj pozivati in delati v tem momentu, ker bo to nalogo opravil in ugotovil subjektivno odgovornost na osnovi že ugotovljenih dejstev iz posameznih priporočil.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Že od avgusta 2010 je v veljavi odredba o ukrepih za zatiranje škodljivih rastlin iz rodu ambrozija, ki lastnikom zemljišč nalaga dolžnost, da z njih pravočasno, pred cvetenjem in na predpisan način odstranijo to invazivno in eno od najbolj alergenih rastlin pri nas. Nadzor izvajanja ukrepov iz te odredbe izvaja fitosanitetna inšpekcija, ki, sodeč po stanju v naravi, svojega dela očitno ni zadovoljivo opravila, saj se je v Pomurju ta invazivna in predvsem alergena tujerodna rastlina zelo razširila, celo do takšne mere, da zdravniki zaznavajo že epidemijo alergijskih bolezni, ki jih povzroča njen cvetni prah. Naj pri tem omenim, da alergijske bolezni znižujejo delovno učinkovitost, zdravljenje pa povzroča velike stroške zdravstveni blagajni. Negativni učinki se kažejo tudi v poslabšani kvaliteti bivanja, ki se negativno odraža tudi na turistično konkurenčnost regije in širšega območja. Spoštovani gospod minister, negativnih posledic je več kot preveč za takojšnje ukrepanje. Bojim se, da počasi izgubljamo vojno s to visoko alergeno rastlino, zato me zanima: Ali pripravljate kakšne interventne kot tudi trajne ukrepe za izboljšanje trenutnega stanja? Hvala za vaš cenjen odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister mag. Dejan Židan.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslance! Zahvaljujem se za aktualno vprašanje in dovolite odgovor. Fitosanitarna inšpekcija Uprave za varno hrano deluje v skladu s predpisi, na podlagi prijav in po potrditvi rastišča ambrozije ukrepa v upravnem postopku na podlagi Zakona o inšpekcijskem nadzoru in določi tudi rok za odstranitev ambrozije. V večini primerov to zadošča, da potem imetnik rastline tudi odstrani. Na tej točki bi rad povedal, da je dolžnost imetnikov in upravljavcev zemljišč, da odstranjujejo ambrozijo, država je tista, ki samo nadzira, ali tako tudi počno. V skladu z zakonom, če lastnik zemljišča ne upošteva odstranitve ambrozije, je za pravno osebo predpisana kazen tisoč 500 evrov oziroma za odgovorno osebo 500 evrov. Treba je povedati, da so do sedaj fitosanitarni inšpektorji pregledali že več kot 2 tisoč različnih lokacij in se odzovejo na prijave, če do prijav pride, in so v skladu z zakonom izdali že več kot tisoč 200 opozoril. Hkrati je Uprava za varno hrano tudi pripravila in izdala navodilo za zatiranje ambrozije, sodeluje s kmetijsko svetovalno službo in opozarja občine, cestna in železniška podjetja ter druge o njihovi obveznosti zatiranja ambrozije. Lep primer dobre prakse je tudi, recimo, občina Ljubljana z akcijo Rokavice gor. Ob tem pa je treba povedati še naslednje: ambrozija je izredno nezahtevna rastlina, ki raste praktično povsod, ni zahtevna glede rastišča in vlage, se hitro obrašča, semena pa so kaljiva 40 let, zato tudi sodi med invazivne tujerodne rastline. V Sloveniji je razširjena praktično povsod in razširjena je v vseh sosednjih državah. Tako je nemogoče zatreti ambrozijo v Sloveniji, pač pa jo je mogoče enostavno ves čas izkoreninjati, je pa to naloga lastnikov, kjer mora svojo vlogo odigrati tudi naprej pristojna inšpekcija. Se pa strinjam, da je pa treba še večji poudarek dati ozaveščanju lastnikov zemljišč. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo postavila vprašanje ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani prisotni poslanke in poslanci! Današnje vprašanje se bo nanašalo na grad Borl. Grad Borl, ki je tam nekje, bom rekla, na obronku Haloz, nad reko Dravo, ob regionalni cesti Ptuj–Zavrč, drugače je pa v občini Cirkulane. Prvič ga omenjajo že v letu 1199. Nekateri miti pa ga povezujejo tudi z Parsivalom, iskalcem svetega grala. Med drugo svetovno vojno je bilo v njem zbirno taborišče, kasneje sta bila urejena v njem hotel in restavracija. Po letu 1980 pa je grad izpraznjen in pa zapuščen. Za vse, ki ga v živo še niste videli, lahko rečem le to, da je grad resnično izjemen in tudi na izjemni lokaciji. Zadnja leta za grad skrbi država, ki je tudi opravila manjša obnovitvena dela. Predvsem v preteklosti, zadnje čase bolj malo, so se v njem dogajale številne prireditve. Zadnja prireditev, ki je bila v njegovi neposredni bližini in na kateri sem tudi bila sama, je bil 13. leto zapored Ovčji-kozji bal, ki je vsako prvo soboto v mesecu juliju. Takrat so mi organizatorji povedali, da so dejansko zelo težko dobili dovoljenje, da je ta prireditev na tem prostoru v neposredni bližini gradu sploh bila izpeljana. Saj bi naj bilo zadrževanje tam za ljudi nevarno. Če pogledamo malo kronologijo, kaj se je z gradom dogajalo. v letu 2010 in 2011 sta bila dva neuspela razpisa za najem gradu, v letu 2013 dvakrat neuspešna javna dražba za grad in pa tudi v letu 2013 neuspešna neposredna prodaja gradu. Spoštovana ministrica, zanima me: Katere aktivnosti načrtujete za revitalizacijo gradu? Ali nameravate sanirati grad, ga dati v najem, prodati? Ali že potekajo kakšne aktivnosti v tej smeri? Vemo, da je nedolgo nazaj grad in okolico obiskal predsednik Vlade, gospod Cerar. Ali si lahko iz tega naslova morda obetamo večjo podporo pri sami sanaciji in revitalizaciji gradu? In pa, zanima me tudi: Zakaj so bila problematična dovoljenja za prireditev Ovčji-kozji bal v letošnjem letu in kaj to pomeni za prihodnje leto? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Gospa ministrica mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite.
Hvala za to vprašanje, spoštovana gospa poslanka. Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke, poslanci, ostali prisotni! Res je, gre za izjemen biser, ki bi ga bilo vredno očuvati, gre za spomenik državnega pomena. Zaradi tega mislim, da s takšnimi spomeniki ne gre kar tako razmetavati, jih prodajati in ne vem kaj počenjati z njimi. Vendar pa so seveda potrebni ukrepi, da lahko ta spomenik tudi očuvamo. Trenutno je tako, da je bila z odlokom o razglasitvi tega spomenika določena tudi namembnost, ki je turistično-gostinska in namestitvena dejavnost. Trenutno je stanje objekta, lahko rečem, nekako žalostno, v tem smislu, da je nevaren za obiskovalce. To je tudi razlog, da je zaprt, kljub temu, da je bilo tekom let, tam od leta 1995 naprej, v grad vloženo okoli 800 tisoč evrov. Grad je, kot je rečeno v takšnem stanju, da je gibanje v njem nevarno za obiskovalce, še posebno v drugem atriju, kjer so delno porušeni notranji balkoni, ganki, poškodovani so žlebovi, dotrajani napušči, odpada fasada, nevarno je gibanje po prostorih. Zaradi tega so bila opravljena določena dela tudi konec leta 2014, in sicer v prvem atriju, to je v času mojega mandata. Zagotovili smo nujna vzdrževalna dela, zaprti so vsi dostopi v ostali del gradu, popravljeni so bili udrti kanalizacijski jaški, odstranjen in saniran je bil odpadajoč omet na fasadi in dveh notranjih prostorih v vhodnem traktu, zamenjana so bila propadajoča okenska polna, saniran je bil vhodni obok in pred nekontroliranim dostopom dodatno zavarovan glavni vhod. Za morebitno uporabo vsaj dela gradu bi morale biti urejene še elektro inštalacije, ker trenutno je grad v temi. To seveda pomeni dodatno nevarnost, če se tam kdo giba. Poleg tega mora biti urejen še odtok meteorne vode pri vhodu v prvi atrij. To je tudi razlog, da trenutno ostaja grad zaprt v celoti. Gibanje pa je omejeno tudi zunaj obzidja, namreč tam obstaja še ne sanirani podor brežine pod gradom na državno cesto, za kar je pristojna Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo, ki je letos opravila raziskave terena, do konca leta pa naj bi bili izdelani tudi projekti za sanacijo. Na ministrstvu mislimo na ta grad. V letu 2015 smo naročili popis nujno potrebnih vzdrževalnih del za preprečitev propadanja, tako da je v naslednjem sklopu predvidena sanacija gankov in žlebov v drugem atriju. Poleg tega smo ta grad vključili v Predlog prednostne naložbe 6.2, ki se imenuje Varstvo in obnova biotske raznovrstnosti in tal ter spodbujanja ekosistemskih storitev, vključno z omrežjem Natura 2000 in zelenimi infrastrukturami. Nosilec prednostne naložbe je Ministrstvo za okolje in prostor. Kot veste kultura nima nobene prednostne naložbe in zaradi tega si prizadevamo pridobiti sredstva pri drugih ministrstvih, tako tudi v tem primeru, in sicer se pogovarjamo za projekt v vrednosti okoli 4,5 milijonov evrov. V okviru tega projekta je tudi projekt obnova in oživljanje gradu Borl. V okviru tega naj bi se izvedla statična sanacija Gradu in ureditev ustreznih prostorov in varstva kulturne dediščine, poleg tega programi in projekti povezovanja in sodelovanja na področju promoviranja, ozaveščanja in trženja. Ministrstvo za kulturo bo v ta namen prejelo 1,2 milijona evropskih nepovratnih sredstev in 0,3 milijona evrov slovenske udeležbe. Upam, da bo ta projekt kmalu tudi potrjen z odlokom, tako da bomo lahko začeli s temi stvarmi. Za ostalo bom pa potem, ko bo možnost spet govoriti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Suzana Lep Šimenko, dopolnitev odgovora.
Hvala za vaš dosedanji odgovor. Resnično si želim, da bi grad Borl rešili pred propadanjem, in seveda pričakujem, da boste na ministrstvu resnično naredili vse, da bo čim prej do tega prišlo in da rešimo tudi našo kulturno dediščino. Če sem vas prav razumela, se boste lotili sanacije gradu, to pomeni da najem in prodaja nista več aktualna. Zanima me še: Kdaj planirate, če bodo vsi ti projekti izvedeni, da bi dejansko grad potem bil odprt za obiskovalce? Kaj nameravate z njim narediti potem, ko bo dejansko grad saniran? Kdaj naj bi to bilo, katerega leta, meseca? Če lahko daste malo bolj konkretne podatke. Bi prosila tudi, da poveste: Ali bo v naslednjem letu na tem območju v neposredni bližini gradu Borl možno imeti 14. tradicionalno prireditev Ovčji-kozji bal, za katero si nekako ne znam predstavljati, da bi bila kjerkoli drugje kot pa tukaj v neposredni bližini gradu Borl? Omenili ste, da so dejansko razlog, da je grad zaprt, neurejene elektroinštalacije in pa odtok meteorne vode, vsaj tistega enega dela. Kdaj konkretno računate, da se bo to izvedlo, in da bo vsaj del gradu za javnost tudi odprt? Dosti ljudi, dosti obiskovalcev namreč obišče grad Borl in so dejansko izjemno razočarani, ko pridejo do zaprtih vrat. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar, izvolite.
Hvala lepa za to dodatno vprašanje. Točno kdaj bo Direkcija Republike Slovenije uredila zunanji del, da bi bil varen, tega vam jaz ne morem povedati, čeprav bomo tudi tam poskušali dobiti večja zagotovila, kar se tega tiče. Je pa tako, da ko bo ta evropski projekt v tem delu, mi se ga bomo seveda lotili takoj, ko bo to možno, mislim, da bi se dalo vsaj del gradu odpreti za kulturne dejavnosti. Vi veste, da je tako občina zainteresirana za uporabo gradu, poleg tega pa v občini deluje zelo aktivno društvo za oživitev gradu Borl. Poleg tega je bil v letu 2014 tudi ustanovljen konzorcij za grad Borl. V tem okviru sem zelo vesela, da se lokalna skupnost zaveda pomena tega gradu, kar je zelo pomembno prav zaradi tega, da se potem lahko grad na ustrezen način tudi uporablja. Mi na Ministrstvu za kulturo se zavedamo, da je za celovito obnovo gradu potrebno skupaj okoli 6 milijonov evrov. Pomeni, da ta milijon in pol, o čemer sem govorila, še ne bo zadoščal. To je bil tudi razlog, da smo tudi v zakon, ki govori o nujnih programih v kulturi, vključi tudi grad Borl z zneskom 4 milijone evrov, kar seveda bi potem zadoščalo, skoraj zadoščalo za to, seveda še z nekimi dodatki zraven, da bi se preprečil propad tega državnega spomenika in da bi se omogočila tudi uporaba spomenika, torej varna uporaba spomenika s strani občine, s strani društva, kar si močno tudi sami želimo, torej da bi bil res namenjen kulturnim dejavnostim, turističnim dejavnostim, torej tisto, o čemer govori tudi sam sklep, na kakšen način naj se ta grad uporablja. Je pa tako, da trenutno prav zaradi finančne situacije, vemo kakšni so ukrepi, torej mi smo ta zakon že tam okrog maja pripravili. Trenutno še ni bil sprejet na Vladi. Mi bomo poskusili skupaj z Vlado poiskati kakšne rešitve, da bi prišlo čim prej tudi do tega dela. Kot rečeno, za enkrat pa lahko govorim bolj o tej prednostni naložbi preko evropskih sredstev, tako da jaz upam, da bomo ta grad tudi ustrezno sanirali in da bo lahko prispeval končno tudi k rasti bruto družbenega proizvoda, čemur je kulturni turizem tudi namenjen, da ne govorim o tem osnovnem pomenu, ki se ga pa očitno v lokalni skupnosti zelo zelo zavedate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministru za finance, dr. Dušanu Mramorju. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Slovenska javnost zelo odločno nasprotuje politiki privatizacije državnih podjetij, ki jo simbolizira znameniti seznam petnajstih podjetij na čelu z našim Telekomom. Kljub temu je bila v pretekli sezoni sprejeta strategija upravljanja naložb, ki je seznam za privatizacijo podaljšala še za 46 podjetij, poleg tega pa lahko Vlada brez soglasja Državnega zbora delno privatizira še 45 drugih najpomembnejših podjetij. V strategiji pa se je znašla tudi klavzula, ki prepoveduje, da bi kakšen privatni lastnik v Petrolu, Krki, NLB in pozavarovalnici Sava pridobil večji delež, kot ga ima država. V zvezi s tem me zanimata dve vprašanji, in sicer prvo vprašanje: Zakaj ste sploh pristali na določbo o razpršenem lastništvu? Sploh glede na to, da ji niste bili preveč naklonjeni, kar se je med drugim pokazalo tudi pri Zavarovalnici Triglav, ki jo je vaše finančno ministrstvo hotelo klasificirati, tako da bi lahko sprivatizirali večinski delež. Kakšna je vaša racionalna razlaga za pristanek na to določbo o razpršenem lastništvu? Drugo vprašanje je pa to: Ta strategija upravljanja velja zdaj že dva meseca in me zanima: Kaj ste na vladi oziroma na SDH do zdaj storili, da se to prepoved uveljavi v praksi? Če obrazložim, v Združeni levici seveda nasprotujemo temu, da bi Petrol postal kakšna stranska pritiklina, na primer, madžarskega naftarja, kot se je to zgodilo pri naših sosedih s hrvaško Ino. Nasprotujemo temu, da bi Krka postala žrtev kakršnega Agrokorja, kot so, na primer, vaših predhodniki dopustili v Mercatorju. In seveda nikakor nočemo, da bi Novo Ljubljansko banko prodali, tako kot smo prodali NKBM, kjer je država samo leta 2013 banki pomagala z 1 milijardo evrov našega denarja, javnega denarja, ven pa je počrpala s prodajo samo za boro četrtino teh sredstev. In skrbi me, da zato te klavzule o razpršenem lastništvu ne bo omogoča uveljaviti v praksi. Vendarle je strategija upravljanja politični akt, ki ne ustvarja pravnih pravic in dolžnosti. Skratka, če imamo nekaj napisano v strategiji, nek stavek, neka klavzula v strategiji ne more preprečiti privatnim lastnikom, da prodajo svoje delnice komurkoli hočejo, in potem se nam seveda ta koncentracija lastništva zgodi, dasiravno strategija pravi, da se ne sme. In naprej ste v strategiji zapisali, da mora SDH to prepoved vključiti v statute Petrola, Krke in drugih treh firm preden kakorkoli razpolaga z deleži teh podjetij. Ampak za spremembo teh statutov je potrebno tri četrtine glasov na skupščini in država ima zagotovljen zadosten delež samo v Novi Ljubljanski banki, v Krki, Petrolu, Savi pa tega deleža nima. Zato me zanima: Kako boste prepoved koncentracije uveljavili? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, dr. Dušan Mramor, minister za finance.
Hvala lepa, spoštovani poslanec gospod Kordiš! Jaz bi vseeno najprej poudaril, da je bil v zvezi s strategijo upravljanja kapitalskih naložb države ključni namen, številka ena, boljše upravljanje z državnim premoženjem in seveda tudi primerjalno presojo in določitev, kakšne rezultate poslovanja morajo ta podjetja dosegati, hkrati pa tudi nek strateški pogled na razvoj podjetij, ki so v državni lasti. Privatizacija tistega dela, kar nima smisla, da je v državnih rokah, in to smo skozi zelo zapleteno metodologijo, ki je bila pregledana tudi s strani tujih svetovalnih družb, klasificirali in določili, je pač pokazala za določena podjetja, da nimajo nobenega strateškega ali drugačnega pomena za Slovenijo. Tako da je za ta podjetja bistveno bolje, da poslujejo v zasebnem sektorju. Seveda smo pa v temu okviru, tako kot je bilo zakonsko tudi določeno, klasificirali podjetja v strateška, pomembna in portfeljska. Za določena izmed teh pomembnih podjetij se je določilo, da bodo njihovi deleži, ki jih bomo ohranili, najmanj 25 %. Za določena izmed teh je pa bilo tudi določeno, da mora imeti država največji delež. Za večino teh podjetij to sledi že iz njihovih strategij, ki so bile sprejete, še preden smo mi delali strategijo upravljanja kapitalskih naložb. Recimo, takšen primer je tudi Krka, kjer je na tej logiki lastništva bila narejena tudi strategija samega podjetja. Če grem nazaj na to vaše konkretno vprašanje, kako smo razmišljali. Mogoče samo, da se vrnem na to, kar ste vprašali, kakšno je bilo razmišljanje ob tem, da smo pristali na to razdelitev ali pa to omejitev pri teh določenih podjetjih, na to, da mora biti razpršeno lastništvo. Kot sem že rekel, večinoma je to izhajalo iz tega, da je bilo že v sami strategiji že prej tudi zapisano, da takšna razpršitev je predpostavljena. Zdaj pa, če grem na to konkretno vprašanje. Tudi v okviru vašega konkretnega vprašanja je treba najprej poudariti, da ne gre za privatizacijski seznam, kar še posebej velja za družbe, ki jih konkretno navajate, saj so vse opredeljene kot pomembne. Pri teh družbah država ohrani najmanj kontrolni delež 25 % in eno delnico, ker gre za kategorijo pomembne naložbe. Z določbo o razpršenosti pa se pozicija države v teh družbah še okrepi. Ob tem je treba poudariti, da ima država v omenjenih družbah že zdaj zagotovljen prevladujoč vpliv. V Krki ima država 26,85 %, drugi največji lastnik ima manj kot 6 %, v Petrolu 28,02, drugi največji 12,79, Sava skoraj 30 %, drugi največji lastnik 6,87, Pozavarovalnica Sava 29 %, drugi največji 9,8 in v NLB imamo 100 %. Določba o razpršenosti iz strategije pomeni, da država v teh družbah ohrani svojo pozicijo in lastniška razmerja do drugih lastnikov, ki posamično ne smejo preseči deleža države. Poseben primer je NLB, ki mora biti skladno z zavezami ob dodeljeni državni pomoči privatizirana do konca leta 2017. Strategija to banko zato opredeljuje kot pomembno z razpršenostjo lastništva, kar se bo zagotovilo s postopkom prodaje, z uvrstitvijo delnic na mednarodno borzo po programu IPO, se pravi prve javne ponudbe oziroma z javno ponudbo. Kako se bo dosegla prepoved koncentracije oziroma razpršenosti, ste že sami navedli. Strategija namreč daje napotek SDH, da to uredi v statutu družbe ali na drug ustrezen način. Skladno z vzpostavljenim sistemom korporativnega upravljanja družb v državni lasti je za upravljanje zadolžen SDH, Vlada in Državni zbor pa mu s strategijo kot najvišjim aktom upravljanja podata temeljne usmeritve, katerih implementacija je torej v rokah SDH. Vlada pri tem nima upravljavskih upravičenj, seveda pa s podajanjem soglasja k letnemu načrtu upravljanja kot izvedbenemu aktu strategije ter s preverjanjem letnega in četrtletnih poročil nadzira izvajanje usmeritev te strategije. V primeru, da se upravljanje ne izvaja skladno s strategijo, lahko Vlada kot skupščina SDH ukrepa skladno z Zakonom o SDH in Zakonom o gospodarskih družbah.
Hvala lepa. Zahteva za dopolnitev odgovora gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala. Se bom zadržal samo pri tem drugem odgovoru, ki sem ga postavil in tukaj me najbolj zanima tista dopolnitev zakaj. Namreč, nisem strokovnjak za korporativno pravo, ampak Zakon o gospodarskih družbah je zelo jasen, v svojem 239. členu dopušča, da se ta prepoved vpiše v statut. 329. člen pa pravi takole, bom citiral: "Za sklep skupščine je potrebna večina najmanj treh četrtin pri sklepanju zastopanja osnovnega kapitala." Republika Slovenija ima v pozavarovalnici Sava, v Krki, Petrolu določen odstotek lastništva, sami ste, gospod Mramor, te odstotke ravnokar navajali. In drugo, kar me tukaj skrbi, je sama formulacija o strategiji, ki pravi, da mora SDH pred kakršnimkoli razpolaganje zagotoviti prepoved koncentracije. To se lahko bere, da mora SDH to narediti preden bo prodal državne delnice, bistvo te prepovedi pa je varovanje pred sovražnim prevzemom, do katerega lahko pride, če bi privatni lastniki prodali kontrolni delež. Zato me zanima. Kako boste poskrbel zelo konkretno, da se ta prepoved čim prej uveljavi? Poleg teh potrebnih treh četrtin za spremembo statuta ste omenjali tudi neke druge možnosti oziroma da strategija predvideva druge vzvode in druge načine, kot je sprememba statuta, za to, da se pač zagotovi to razpršitev lastništva. Me zanima: Kaj so te druge možnosti? Če je pa pač na tnalu samo ta sprememba statuta, me pa zanima: Kako boste zagotovili to spremembo statusa, če vlada kot izvajalka lastništva nima treh četrtin pri sklepanju zastopanega osnovnega kapitala? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Moj odgovor bo relativno kratek. To je naloga SDH, da izvrši tudi v drugih situacijah, nimamo tako velik delež, da bi imel kontrolni delež čez 50 %, pač mora SDH pridobiti soglasje ostalih lastnikov. Tako da je to pač naloga SDH, kot sem že prej povedal in tudi razložil, kako bomo to nadzirali.
Hvala lepa. Gospod Kamal Izidor Shaker, bo postavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani ministrici in minister! V programu za raziskave in inovacije Obzorje 2020, ki poteka v obdobju od leta 2014 do leta 2020, je Evropska komisija določila obvezen odprt dostop do vseh recenziranih objav iz sofinanciranih projektov. S tem bi naj bila zagotovljena odprta dostopnost rezultatov javno financiranih raziskav v celotnem evropskem raziskovalnem prostoru in s tem omogočen nadaljnji razvoj odprte znanosti. Evropska komisija je s prvimi aktivnostmi v smeri posodobitve znanstvenega komuniciranja začela že leta 2004, v letih 2014 in 2015 pa izvaja pilot odprtih raziskovalnih podatkov. Države članice Evropske unije naj bi v skladu s priporočili Evropske komisije uveljavile enaka določila tudi za nacionalno financiranje raziskovalne dejavnosti. Spoštovana ministrica, sprašujem vas: Kaj je v smeri odprtega dostopa do znanstvenih objav in raziskovalnih podatkov storila Slovenija? V kolikšni meri smo v naši državi sledili priporočilom Evropske komisije? Najlepše se vam zahvaljujem za odgovor.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, ministrica za izobraževanje, izvolite.
Spoštovani poslanec, hvala za to vprašanje. Gre namreč za aktualno tematiko ne le okvirnega programa 2020, Horizonta, kot mu rečemo, ampak tudi za odpiranje teme odprte dostopnosti do dosežkov, ki jih ustvarijo znanstvene raziskave in s tem njihov prenos, kot oblika prenosa znanja za spodbujanje gospodarskega in družbenega razvoja. K temu je Slovenija pristopila relativno hitro, je namreč danes med prvimi državami, in sicer ob boku Danski, Švedski, Avstriji, Norveški, Irski, Portugalski, in sprejela tako imenovano nacionalno strategijo odprtega dostopa do podatkov in tudi do dosežkov, ki jih znanstveno raziskovanje ustvarja znotraj bodisi evropskih bodisi nacionalno javno financiranih virov. To strategijo smo na Vladi sprejeli nedolgo tega, to je v prvem tednu septembra, 3. 9. 2015, in omogoča nam pripravo akcijskega načrta za dostop do odprtih podatkov, to pomeni, vse, kar smo do sedaj financirali v obdobju 2015 in do leta 2020, bo že na voljo v tem odprtem dostopu, hkrati pa ne le dostopu do objav, ampak tudi do samih podatkov. Kaj s tem zagotavljamo? Zagotavljamo dostop vsem raziskovalcem in raziskovalkam, ki bi sicer morali za ta odprt dostop avtorsko zaprositi vse tiste, ki so soustvarjali te dosežke. Hkrati s tem zagotavljamo odprt dostop do rezultatov vsakomur, se pravi, vsakemu davkoplačevalcu, lahko rečemo, ki ga določeno znanstveno-raziskovalno področje oziroma dosežki tega področja zanimajo. Obenem s tem vključimo tudi veliko odgovornost do etičnih norm, ki jih je treba in ki jih vzpostavljamo tudi na področju znanstvenega raziskovanja, in veste, da smo o teh tematikah že veliko razpravljali. Kaj bo delovna skupina, ki je sestavljena iz številnih deležnikov, od predstavnikov rektorske konference, ARRS in drugih zainteresiranih predstavnikov javnosti, bo nadaljevala s tem delom, kot rečeno, s pripravo natančnega akcijskega načrta, pričakujemo ga v prvi polovici leta 2016, in s tem izvedbenim dokumentom bo dejansko zagotovila tudi vse postopke za dostope do teh vrst podatkov oziroma objav. Tu govorimo o tako imenovanem repozitoriju in govorimo tudi o vseh drugih odprtih dostopih, ki jih lahko spodbujamo preko spletnih načinov. Mislim, da smo na ta način v resnici Evropi tudi pokazali, da mislimo odprto in odkrito uveljavljati norme, načela znanstvenega raziskovanja, ki naj bo odprto, transparentno in dostopno čim širšim množicam. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Anže Logar bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani minister za finance! Vprašanje nadzorovane likvidacije dveh bank Foruma 21, torej Factor banke in Probanke, že dolgo časa polni medijske stolpce, oblikujejo se različne razprave o smiselnosti tovrstne likvidacije. Med drugim je tudi ena od nalog preiskovalne komisije zagotavljanje razlogov za nastanek bančne luknje, da ugotovi, ali je bila tovrstna nadzorovana likvidacija smotrna. Je pa v javnost odmevalo tudi poročilo revizijske komisije, in sicer revizijsko poročilo o zaključnem računu za leto 2014, kjer med drugim na strani 53 preberemo, da je Ministrstvo za finance Banki Slovenije izplačalo del poroštva brez pravne podlage, s čimer je bil kršen drugi odstavek 2. čena Zakona o javnih financah, ki določa, da se sredstva proračuna uporabljajo za financiranje funkcij državnih organov za izvajanje njihovih nalog in druge namene, ki so opredeljeni z ustavo, zakoni ali občinskimi predpisi. Na tem mestu torej ministra sprašujem: Zakaj je prišlo do tovrstne kršitve Zakona o javnih financah? Kje vidi krivdo? Na uradnikih oziroma odgovornih na Ministrstvu za finance ali na Banki Slovenije? Kakšne bodo posledice tovrstne kršitve? Kakšne popravljalne ukrepe je minister za finance sprejel na tem področju? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec gospod Anže Logar! Zoprno vprašanje. Pravno. Jaz sem ekonomist. In sta dve pravni razlagi v zvezi s tem. Ena je pravna razlaga Računskega sodišča, druga je pravna razlaga na Ministrstvu za finance. Bi poskušal najprej razložiti pravno razlago, potem pa povedati po domače, kako jaz to kot ekonomist razumem. Gre namreč za to, da v revizijskem poročilu Računskega sodišča je res izpostavljeno tudi vprašanje, vezano na unovčitev poroštva v zvezi s posojili, ki sta jih Factor Banka in Probanka črpali pri Banki Slovenije iz naslova posojila v skrajni sili. Pri tem Računsko sodišče navaja, da je del izdatkov za unovčena poroštva nastal brez pravne podlage, ker naj bi Ministrstvo za finance izplačalo poroštvo tudi za tista posojila, ki so bila črpana že po tem, ko je Banka Slovenije odstopila od posojilnih pogodb z bankama. Uvodoma želim poudariti, da je izrecna pravna podlaga za izdana poroštva države za obveznost bank iz naslova črpanja neposrednega posojila v skrajni sili v 24. in 25. členu Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Poroštvo, ki ga je država izdala, za posojilo v skrajni sili omogoča bankama postopno prestrukturiranje poslovanja s ciljem poplačila vseh navadnih upnikov. Omenjena člena zakona sta tudi pravna podlaga za omenjeno izplačilo s strani Banke Slovenije v obdobju, ko je Banka Slovenije že odstopila od posojilne pogodbe. Banka Slovenije je namreč po našem tolmačenju to plačilo bankama nakazala v obdobju, ko je posojilna pogodba sklenjena med Banko Slovenije ter obema bankama za črpanje likvidnostnega posojila še vedno veljala. Banka Slovenije je namreč banki obvestila, da odstopa od posojilne pogodbe ter določila odpovedni rok kot najkasnejši datum za vračilo posojila. Pri našem tolmačenju izhajamo iz 333. člena Obligacijskega zakonika, skladno s katerim odstop od pogodbe lahko učinkuje le s potekom odpovednega roka, in sicer do izteka roka za plačilo, se pravi, do takrat pa velja poroštvo kot akscesorna obveznost. V času trajanja roka za vračilo posojila je posojilna pogodba tako še veljala in je bilo bankama tako mogoče odobriti dodatno likvidnost in znesek prišteti k izračunu poroštvene obveznosti. Poroštvena obveznost je bila pa višja, kot je bilo prvotno posojilo dano, tako da je bil še prostor, po domače povedano, za to dodatno likvidnostno posojilo. Naj omenim na koncu še to, da je šlo pri omenjenem izplačilu za zagotavljanje likvidnostne podpore obema bankama, saj bi v nasprotnem primeru lahko nastale resne posledice za pravilno delovanje finančnih trgov, ki bi lahko ogrozile stabilnost finančnega sistema. Tako da po tej preveritvi po vašem vprašanju sem preveril in seveda, ko smo dobili od Računskega to njihovo tolmačenje, sem preveril in tudi se pogovarjal s pravniki in menijo, da je ta pravna razlaga korektna. Mislim, da ima Ministrstvo za finance tukaj prav.
Hvala lepa. Mag. Anže Logar, zahteva za dopolnitev vprašanja.
Hvala lepa, predsedujoči. Če sem jaz pravilno razumel ministra za finance, je torej razplet tega zapisa v revizijskem poročilu Računskega sodišča to, da ima Ministrstvo za finance svoj prav, Računsko sodišče ima pa svoj prav. In še enkrat sprašujem ministra, torej bo pri tem ostalo. Imamo nadzorno institucijo Računsko sodišče, ki naj ga, tako nas uči predsednik Vlade, tako nas uči minister za pravosodje in tudi vsi komentatorji, ki radi o teh stvareh komentirajo, moramo spoštovati, medtem pa minister za finance pač tolmači zapis v revizijskem poročilu po svoje, vztraja pri tem tolmačenju. Torej ne bo sprejelo nikakršnih popravljalnih ukrepov. Dovolite, da dopolnim vprašanje. Če po tolmačenju odpovednega roka pogodba med Banko Slovenije in dotičnima bankama še vedno veljala, torej je ta odpovedni rok trajal preko tistega roka, ko je Banka Slovenije izplačala določen znesek tema dvema bankama. Prosim za potrditev ministra. Poleg tega pa me zanima, prej ste govorili o tem, da naj bi v primeru, da se ne bi odločili za nadzorovano likvidacijo, nastale resne posledice za finančno stanje v državi. Če se ne motim, je imela država med depoziti preko 300 milijonov sredstev. Država je dala ta depozit. In resne posledice bi nastale za državo, zaradi nespametnosti države, ker je dajala likvidnostno sredstva na depozite te banke. Poleg tega bi prosil še za komentar o tem, ker piše na tem računskem revizijskem poročilu, da obstaja verjetnost, da banki ne bosta v celoti poplačali dolgov državi.
Hvala lepa. Minister dr. Dušan Mramor, izvolite.
Jaz ne bi želel špekulirati. Za ta odgovor pa bi prosil, če ga damo lahko pisno, ker je pač zelo specifičen in jaz tudi takrat nisem bil udeležen.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo postavil vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar, ki se je sicer prvotno opravičila, pa vendar prišla. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana gospa ministrica in ostale kolegice in kolegi! Smo priča eni največjih migrantskih begunskih kriz od druge svetovne vojne naprej. Z njo se sooča tudi Republika Slovenija, ki je med vikendom ali konec preteklega tedna ubrala edino pravo pot, in to je pravna pot, in na ta način zavarovalna zunanje meje Evropske unije oziroma tako imenovano schengensko mejo. Zaradi tega na tem mestu čestitam Vladi Republike Slovenije za to modro odločitev. Kajti, s tem so tudi bili nekako ohranjeni, ubranjeni temelji Evropske unije, tisti temelji, za katere smo tudi leta 2004 glasovali in jih izbrali, nenazadnje tudi vstopili v Evropsko unijo. Čestitke ob tem seveda gre humanitarnim organizacijam, Karitasu, Rdečemu križu in prostovoljcem, kajti to hkrati pomeni, da je ta begunska kriza tudi velika humanitarna kriza. Pokazali so, da so izjemno prirpavljeni. Tudi policija, vaša policija, ministrica, je pokazala veliko mero dobrodelnosti in humanitarnosti, predvsem v dotičnih primerih izgubljene družine in tako naprej. Malce špekuliram in bi na tem mestu še vedno izpostavljal pripravljenost Vlade Republike Slovenije. Namreč, mi smo bili priča, če se ne motim, da je v Republiko Slovenijo prestopilo okoli 2 tisoč 700 migrantov, nekje tukaj se vrtijo številke. Sprašujem se, kaj bi bilo, ni bilo od tega daleč, da bi vseh 20 tisoč migrantov, ki so že bili na Hrvaškem, prestopili oziroma pritisnili na našo schengensko mejo, tako so pa bili z vlaki in avtobusi poslani na Madžarsko. So ubrali to pot. Ali bi bila v temu primeru Vlada Republike Slovenije oziroma Republika Slovenija pripravljena v tolikšni meri, kot je bila sedaj pripravljena? Ali bi še naprej vztrajali pri branjenju schengenske meje? Ali bi se že takrat posvetovali v določeni meri glede koridorjev? Bi pa tudi rad vprašal naprej glede Frontex enot: Ali ste razmišljali kaj v tej smeri v fazi priprave za morebiten naslednji begunski val, da bi Frontex enote za zavarovanje schengenske meje zaprosili tudi za pomoč, glede na to, da se lahko ta val preusmeri, da naslednjih 20 tisoč beguncev ne bo šlo čez Hrvaško na Madžarsko ampak iz Hrvaške v Slovenijo, in situacija se bo precej spremenila? Sem pa, gospa ministrica, vesel, da se srečamo tukaj v Državnem zboru glede na to, da smo vas državljanke in državljani v preteklem tednu resnično pogrešali. Vam priporočam, da se v kriznih situacijah pojavite in s tem daste zaupanje državljankam in državljanom, da so varni. To samo dobronamerno. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica mag. Vesna Györkös Žnidar, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanec, zahvaljujem se vam za vprašanje, še bolj sem pa vesela, da tudi vi prepoznavate to, kar dejansko v temu trenutku prepoznava cela Evropa, in sicer, da je Slovenija odgovorna, kredibilna članica Evropske unije in da čuvamo schengensko mejo. Naša policija je dejansko celotni Evropi pokazala, da zna braniti schengensko mejo in tako bo tudi ostalo, dokler bo to mogoče, ker vemo, da so migracijski tokovi nepredvidljivi, so množični, vendar storili bomo vse, da to tako ostane. Na migracijski tok se pripravljamo intenzivno že ob lanskega leta, pomembno je poudariti to, da se pripravljamo na mešani migracijski tok, torej da upoštevamo dejstvo, da gre za različne vrste kategorij, torej da gre ne le za prosilce za azil, ampak da gre tudi za osebe, ki jih ni možno odstraniti iz države, ki so nezakonito prešli našo mejo in ki dejansko niso prosilci za azil. To je ta tretja kategorija, ki je množična, in dobijo potem odločbo o zadrževanju in se potem lahko tudi gibajo po našem ozemlju. Temu primerno prilagajamo tudi nastanitvene kapacitete, glede na to, da je nam bistveni cilj, da so vsi nastanjeni in da so tudi ne nazadnje varni. K pripravi kontingentnega načrta smo pristopili že lani maja, kar pomeni, da smo že zelo zgodaj začeli s pripravami in Vlado tudi seznanjamo, na ministrstvu tudi deluje koordinacijska skupina, ki usklajuje vse resorje in izvaja koordinacijske aktivnosti, vključno s pripravami na morebitno množično povečanj prosilcev za mednarodno zaščito, glede na to, da ti prosilci pa imajo potem tudi drug standard nastanitve. Tako da z vidika kapacitet število kapacitet ni neka indikativna vrednost, glede na to, da so to potem različne stopnje standarda. V temu trenutku pa imamo samo sedem prosilcev za mednarodno zaščito. Vsi, ki prosijo za azil, bodo obravnavani po Zakonu o mednarodni zaščiti, medtem ko pa ostali, ki nezakonito prestopijo mejo, pa ostanejo v pristojnosti policije zaradi nedovoljenega prestopa meje. Če je mogoče, se jih vrača v državo izvora oziroma državo tranzita. Slovenija dosledno izvršuje schengensko zakonodajo, ker menimo, da je to zelo pomembno, glede na to, da smo v soodvisnosti od drugih držav. Če mi tega ne izvršujemo dosledno, to predstavlja tudi tveganje za notranjo varnost ostalih držav. Policija izvaja nadzor državne meje v skladu z evropsko nacionalno zakonodajo in tudi ilegalne migrante tako obravnava, zato imamo tudi sprejemne centre ravno ob meji, da so postopki čim hitrejši, da so dejansko dostojni in da ne pride do dodatnega trpljenja na strani oseb, ki potujejo že kar nekaj časa. Z namenom, da preprečimo situacijo, ki bi v Sloveniji pomenila nekontrolirano situacijo, torej da ne prihaja do nekontroliranega vstopa v našo državo, smo tudi Vladi nemudoma predlagali, da se ponovno uvede začasni nadzor na meji z Madžarsko. Zelo smo zadovoljni, da je tudi evropska komisija tej naši razlagi pritrdila, torej iz razloga situacije, ki bi resno lahko ogrozila notranjo varnost ali javni red. Kar se tiče Frontexa – naša policija že sodeluje v Frontexu, nekje pošiljamo okoli 30 do 40 naših policistov na različne meje, sem pa tudi dobila zagotovilo od predsednika Evropske komisije, ki je povedal, da se bodo promptno odzivali na vse naše potrebe tudi v finančnem smislu in nam bodo pomagali tudi s pomočjo evropskih agencij. Še eno situacijo je treba v tem kontekstu omeniti, ki dejansko otežuje situacijo v Sloveniji prav z vidika vseh teh tveganj, ki jih želimo odvračati iz naslova morebitnega nekontroliranega prihoda večjega števila oseb, ker to je tisto, kar je v tem trenutku prepoznano s strani naše države kot tveganje za obvladovanje migracijskega toka in posledično tudi nacionalne varnosti, da Hrvaška ne izvaja svojih obveznosti po evropski zakonodaji, kar pod vprašaj postavlja tudi sporazum o izvajanju mejnih kontrol. Dejansko ne izvaja nadzora svoje meje in tudi ne upravlja z migracijami, kar bo tudi v bodoče vprašanje, ki se bo pojavljajo zlasti z vidika sodelovanja naše in njihove policije. Kar se tiče situacije varnosti v državi. Lahko rečem, da policija z vsemi razpoložljivimi sredstvi in v okviru svojih pristojnosti opravlja svoje naloge za zagotovitev visoke stopnje varnosti. Danes sem bila tudi na terenu in ugotavljam, da je situacija v tem trenutku zadovoljiva. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec, izvolite, zahteva za dopolnitev odgovora.
Bolj dopolnitev kot pa zahteva za dopolnitev odgovora. Gospa ministrica, najlepša hvala. Vprašanje, ki se mi poraja, je, kako boste postopali oziroma kaj boste predlagali, kako bo Vlada Republike Slovenije postopala proti Hrvaški, ki je evidentno kršila vse sporazume, kakšne sankcije bomo proti njim predlagali. Namreč, s tem je bila ogrožena tudi varnost Republike Slovenije, če bi Hrvaška s to politiko nadaljevala. Rekli ste, da Slovenija zna braniti Schengen in smo to dokazali. Trdim, se strinjam z vami in vam čestitam, ampak ključno je, ali smo v nadaljevanju pripravljeni, tako kot Madžarska, ki jo je doletelo s strani Hrvaške, da so izpustili 20 tisoč migrantov na njihovo ozemlje. V tem primeru se pa okoliščine spremenijo v primerjavi s tem, da smo mi zdaj imeli 2 tisoč 700 migrantov, ki so prestopili našo mejo. Nadalje, še glede policije, rad bi tudi vaše mnenje oziroma odgovor na to: Ali so bili policisti tisti, ki so branili schengen, dejansko 20 ur brez hrane, da niso imeli obroka? Kako je bilo s pijačo, počitkom? Zakaj se je to zgodilo? Ali lahko demantirate navedbe policijskih sindikatov, da to ni res, da temu ni tako? Namreč, če se je to res zgodilo, da so bili policisti brez hrane in pijače, da so jim okoliški privatniki hrano dostavljali, to ni dobro za branjenje schengena v prihodnje. In ko se boste zdaj borili za razrez proračuna, vam priporočam, da tu napram drugim ostalim partnerjem v Vladi postopate odgovorno in zagotovite kot ministrica policiji dostojna sredstva, da bodo lahko kakovostno svoje delo opravljali. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica mag. Vesna Györkös Žnidar, izvolite.
Hvala. Kar se tiče Hrvaške. Dejstvo je, da Hrvaška kot članica Evropske unije ne izpolnjuje obveznosti napram Evropski uniji, posledično smo mi v neugodni poziciji. Jaz venomer na to opozarjam. V zvezi s tem sem se večkrat že v preteklih dneh oglasila in tudi svoje mnenje javno izrazila. Večkrat sem govorila tudi s hrvaškim ministrom in sem ga pozvala k temu, da pričakujemo od Hrvaške, da bo izpolnjevala vse svoje obveznosti v skladu z evropsko zakonodajo, ker namreč malce nenavadno je, da kandidatka za Schengen v tem trenutku napotuje na Schengen, hkrati pa se sedaj dejansko ocenjuje njena sposobnost sodelovati z državami Schengena, pa tudi sposobnost nadzorovati zunanjo mejo. V planu imam tudi sestanek z avstrijsko ministrico in hrvaškim ministrom v Bruslju, jutri, kjer se bomo tudi pogovarjali ponovno o tem. O tem sem se pogovarjala tudi z evropskim komisarjem za migracije. Tako Slovenija na vseh možnih forumih in povsod opozarja in tudi pričakujemo, da bo Hrvaška vendarle začela spoštovati svoje obveznosti. Nekako zaznavamo neskladje med njihovo uradno politiko in odnosom policije, ker namreč opažamo, da je policija v neugodni poziciji, ker se zavedajo svojih obveznosti, vendar pa je dejansko na operativni ravni to zelo zelo slabo. Tako da ta neodzivnost je za nas zelo bistvena in to povsod opozarjamo. Kar se pa tiče oskrbe naših policistov. Za naše policiste na terenu skrbimo. Dejstvo je, da morda je prihajalo do določenih logističnih zapletov, ki pa smo jih sproti odpravljali. Jaz sem danes tudi bila na terenu, kjer sem se seznanila v živo s to problematiko, in mi je tudi direktor policijske uprave zagotovil, da to ni odraz stanja na terenu, da se trudijo in da so tudi dodatno zadolžili poveljnike posebnih policijskih enot, da še posebej skrbijo za to, da vsi dobijo tisto, kar na terenu potrebujejo. Mi se zavedamo tega, da je izredna situacija, in tudi za policiste skrbimo, vključno s tem, da se spoštujejo delovno pravne omejitve, tako da jaz še vedno menim, da to ni odraz stanja na terenu, da ne prihaja do sistemske motnje pri oskrbi naših policistov na terenu. To je tisto, kar smo danes tudi na terenu doživeli, in menim, da temu ni tako, je pa možno, da je ponekod prihajalo do težav, se sproti odpravlja in tako bo tudi v bodoče.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo postavil vprašanju ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister, gospa ministrica, kolegi in kolegice! Pred kratkim je bila predstavljena analiza ekonomičnosti gradnje drugega tira med Divačo in Koprom, ki so jo izdelali predstavniki OECD. Ta analiza je predstavila nekaj novih podatkov, nekaj novih vidikov, obdelanih je bilo tudi več variant. In prikazani so bili tisti najvažnejši elementi, katere bi bilo treba upoštevati pri tej investiciji v ta železniški odsek. Seveda je pri tej investiciji drugega tira eden od najvažnejših, če ne najbolj ključen, element tudi Luka Koper. Ker nas seveda po drugi strani tudi v tem pretovornem, logističnem delu konkurenca prehiteva: luka Reka, luka Benetke. Tudi nadaljnja strategija in razvoj same Luke Koper močno vpliva na investicijo v drugi tir, kajti menim, da je treba oba elementa gledati skupno, v neki skupni kombinaciji. Čeprav po drugi strani imam občutek, da se Luka Koper obnaša tako, kot da se ta investicija, bi rekel, v drugi tir med Divačo in Koprom same Luke sploh ne tiče. Že v sami analizi pa je bilo tudi predstavljeno, da samoupravljanje Luke Koper ni optimalno in da ga bo treba še tudi izboljšati in dodelati. Na osnovi teh novih podatkov in ker gre za izjemno veliko investicijo pri izgradnji drugega tira med Divačo in Koprom, me zanima: Kakšne bodo nadaljnje aktivnosti in kakšne bodo odločitve ministrstva pri tej veliki investiciji?
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, minister za infrastrukturo, izvolite.
Hvala predsedujoči. Spoštovani poslanec, gospod Ljubo Žnidar. Danes sem že imel podobno vprašanje. Jaz bi mogoče za uvod samo malenkost korigiral. OECD ni napravil analize ekonomičnosti, ampak je bil osnovni namen priprava modelov javnozasebnega partnerstva, ob tem pa tudi analiza tveganj, ki so povedane z realizacijo. V tem okviru, da je ta tveganja lahko proučil, je tudi ekonomiko v grobih okvirjih ocenjeval. Iz te ugotovitve ni izhajalo, da konkurenca prehiteva Luko Koper. Zaenkrat Luka Koper pravzaprav v določenih segmentih celo hitreje napreduje kot sosednje konkurenčne luke v severnem Jadranu. So pa opozorili, da je tukaj še velik potencial za rast, vendar ni samoumevno, da bo ta potencial pripadal Luki Koper, in da bo treba tukaj seveda še precej aktivnost vložiti, da bomo ta potencial za rast realizirali oziroma da bomo celo potegnili večji del tega potenciala na Luko Koper, da ne bo odpadel na sosednje luke. Skratka, to je bilo na nek način opozorjeno. Na tem moramo delati tako v državi, še bolj pa mora na tem delati Luka Koper. Tako, kot sem rekel, na nek način imam tudi sam včasih občutek, ja, da se Luka Koper preveč postavlja na pozicijo, da zahteva od države, da nekaj naredi za njih, ni pa tiste prave pripravljenost za sodelovanje pri iskanju teh rešitev, ki pa so zahtevne. Če se torej osredotočim na aktivnosti, ki jih izvajamo na tem projektu, bi mogoče za uvod vendarle povedal, da smo pridobili gradbeno dovoljenje in tudi sredstva za izgradnjo izvlečnega tira, ki pravzaprav pomeni začetek izgradnje drugega tira. Imamo tudi pridobljenih 95 % zemljišč za samo izgradnjo drugega tira v nadaljevanju. Računamo, da bomo v roku šestih mesecev tudi dobili še preostala zemljišča, tako da bomo imeli izpolnjene pogoje za pridobitev gradbenega dovoljenja. Končujemo tudi z investicijsko dokumentacijo tega projekta. Pri finančni konstrukciji pa je seveda situacija zahtevnejša, kot je bila kadarkoli od samega začetka, ko se je drugi tir začel načrtovati. Splošno je tudi znano, da financiranje iz proračuna v teh sedanjih makroekonomskih razmerah ni možno, če pa bi bilo možno, bi pa seveda lahko pravzaprav z gradnjo začeli praktično že v naslednjem letu, ko bodo izpolnjeni pogoji za pridobitev gradbenega dovoljenja. Ker moramo zdaj zaradi te situacije torej iskati druge modele financiranja, smo pa v tej situaciji časovno omejeni in je pač potrebno temu posvetiti določen čas in še dodatne analize. Pri tem smo za eno teh analiz seveda zaprosili tudi OECD, ki nam je s tem svojim delom priskrbel več podatkov in tudi nakazal določene rešitve, kaj, kako se je treba zadeve lotiti in kaj lahko v tem času, ko mi pridobivamo in ustvarjamo te pogoje za vzpostavitev javnozasebnega partnerstva, kakšne so še rešitve v tem vmesnem času. Ena od teh rešitev je seveda tudi ta zaledni terminal, dokler ne bo potem izgrajen sam drugi tir. Na ta način se torej izognemo tem tveganjem, da bi rast pretovora stagnirala v času, ko bomo imeli drugi tir zgrajen. Skratka, nikakor ne pomeni, da kakorkoli zadeve ustavljamo. Intenzivno delamo torej na zagotavljanju teh pogojev še naprej. Če spet zelo na kratko povzamem, katere so te aktivnosti, pet je teh glavnih, ena je že, kot rečeno, da bomo preverili možnosti oziroma oceno vrednosti in preverili tudi možnosti racionalizacije in optimizacij projekta, potem bomo pripravili poziv za izkaz javnega interesa s strani zasebnih partnerjev, potem bomo proučili možnosti, da se poveča delež sofinanciranja iz evropskih sredstev tudi s sodelovanjem na razpisih, kjer se bodo delili ostanki kohezijskih ovojnic, preverili bomo možnost sodelovanja z zalednimi državami in, kot rečeno, bomo zdaj izvajali intenzivno te aktivnosti na pridobivanju zemljišč in potem vzpostavitvi pogojev za podelitev gradbenega dovoljenja. Toliko mogoče za ta začetni del.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, zahteva za dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala lepa za ta del odgovora, spoštovani minister. Sem dobil odgovor z vaše strani, da ta odnos ali iniciativo same Luke Koper vidiva, bi rekel, enako. Skratka, ni tiste prave sinergije same Luke pri tem vprašanju ali pri temu sodelovanju. Jaz se zavedam, da rešitev financiranja ne bo prišla sama čez noč, je tudi nekaj vmesnih korakov, ki jih bo treba narediti. Sami ste omenili dejansko ta stranski terminal v Luki Koper, ampak dejansko to gre vse preko same Luke Koper, ni to odločitev samega ministra ali vašega resorja, ministrstva. Potem je bil v nadaljevanju izpostavljen intermodalni terminal v Divači, ki bi ravno tako razbremenil in časovno ublažil čas samega pretovora v Luki Koper. To je vse povezano z optimizacijo same logistike in pretovora v Luki. To so zelo pomembni koraki, ki pa menim, da jim Luka Koper ne sledi. Ti korak bodo pa potrebni, da se dejansko premostijo problemi za čas izgradnje samega drugega tira. Bil je tusi izpostavljen interes po partnerstvu v sami Luki, vendar Luka ni imela pripravljenosti, da se sam pretovor v Luki poveča in dejansko optimizira. Skratka, tukaj vidim problem in menim, da bo tudi naloga samega ministrstva, kakor tudi vlade, da te stvari s samim upravljanjem v Luki Koper tudi izboljša.
Besedo ima minister za infrastrukturo, dr. Peter Gašperšič. Izvolite.
Hvala lepa. Zdaj jaz se pravzaprav s temi vašimi ocenami in besedami lahko kar strinjam. Tudi sem prepričan, da bo sama Luka Koper v nadaljevanju z vso odgovornostjo pravzaprav proučila vse te možnosti, ki pravzaprav obstajajo, da zagotovi tudi v tem vmesnem času zahtevnega iskanja in zapiranja finančne konstrukcije in seveda tudi potem v času same izgradnje, ki po strokovnih ocenah lahko znaša tam šest, do sedem let, seveda se da tudi hitreje to narediti, ampak seveda to potem vse to podraži, temu ustrezno, to moramo vedeti. Tako da, bomo rekel, nek ta čas gradnje plus še čas za pripravo in vzpostavitev tega zasebnega partnerstva lahko traja tja do deset let, to pomeni do leta 2025. Po nekih ocenah lahko pride do zapolnitve kapacitet tega obstoječega tira že po vseh posodobitvah v letu 2020, če bo tovor res pospešeno rastel, in da potem v tem času naslednjih petih let ne bi ta rast stagnirala. Jaz mislim, da je tukaj seveda primerno, da Luka Koper razmisli, ali ima na izbiro pospešeno rast, kljub vzpostavitvi tega zalednega terminala, ali pa se seveda odloči, da te pospešene rasti v temu obdobju ne bo imela, s tem pa potem tudi otežuje to ekonomiko samega financiranja drugega tira. To so ta vprašanja, ki jih lahko rešimo izključno in edino s sodelovanjem Luke Koper. Hvala lepa.
Gospod Ljubo Žnidar, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem odgovoru. Izvolite.
Hvala lepa. Glede na samo investicijo, ki je reda izjemne velikosti tako za državo Republiko Slovenijo kot tudi nadalje za družbe Slovenske železnice in Luko Koper, da se opravi javna razprava. Kajti na samem začetku tako velike investicije moramo vedeti in imeti odgovore, kaj s to investicijo dejansko želimo. Še posebej v takšnih primerih, kjer ekonomika zelo jasno pokaže, da investicija ni 100 % upravičena. So tudi v Avstriji, pri sosedih, primeri, kjer gradijo železniško infrastrukturo, kjer investicija ni 100 % ekonomsko upravičena, pa vendar gradijo, ker vidijo druge ekonomske učinke za gospodarstvo, delovna mesta in tako naprej. To opozarjam zaradi tega, da ne bomo na koncu prišli do drugega TEŠ, kjer se v začetku dejansko ni vedelo niti približno, kakšna bo končna investicija Termoelektrarne Šoštanj. Te napake pri gradnji drugega tira ne smemo ponoviti, kajti gre konec koncev za denar, sredstva davkoplačevalcev. Seveda so odprte še vse opcije ostalih možnosti in načinov financiranja, vendar v veliki meri bo to zadelo tudi nas. In vsled te pomembnosti za našo državo, za naše državljane in seveda za ekonomično porabo vseh proračunskih sredstev predlagam, da se opravi javna razprava.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015, v okviru glasovanj. Gospod Tomaž Gantar bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovana ministra, kolegice in kolegi! Prometni zagati v obalnih občinah, predvsem v poletnem času in v času tranzitnih prehodov na Hrvaško, enostavno ni videti konca. In tudi odprtje predora Markovec ni praktično nič prispevalo k zmanjšanju zastojev na teh cestah, bodisi Koper–Dragonja, bodisi preko Šmarij, bodisi tudi preko predora Markovec na povezavo z Izolo in potem proti Hrvaški. V teh mesecih to stanje v resnici izrazito negativno vpliva na kvaliteto življenja ljudi, ki so ob teh tranzitnih poteh. In to, kar je pa še dodatno zaskrbljujoče, je dejstvo, da tudi rešitve, ki so predlagane, in tudi državni prostorski načrti, ki so že sprejeti za rešitev tega problema, v bistvu tega ne pomenijo. Namreč, če gremo najprej na smer preko predora Markovec, predvidena je gradnja, sprejet tudi državni prostorski načrt odseka Jagodje–Lucija, kjer se hitra cesta potem zaključi, in rešitve od Lucije naprej praktično ni niti še na mizi in njene realizacije v naslednjih 10, 20 letih praktično ne bi bilo mogoče pričakovati. Podobno je z že sprejetim DPN, ki bi nekako zaobšel Šmarje oziroma olajšal ta del, se pravi, od Škocjana, od Kopra preko Šmarij do Dragonje, je izredno draga, zamudna, zahtevna rešitev, ki tudi še ni predvidena. Predvsem te rešitve ne predstavljajo razbremenitve teh obalnih prebivalcev. Avgusta letos ste na Ministrstvo za infrastrukturo prejeli pobudo obalnih županov, teh obalnih občin, Mestne občine Koper, Izola in Piran, za neko alternativno rešitev, ki so jo pripravili strokovnjaki, ki se na ta del spoznajo. Gre za rešitev, ki se zdi smiselna, predvsem bistveno hitrejša, z bistveno manjšimi posegi v okolje in tudi bistveno cenejša. Tu me zanima: Kakšno je vaše stališče glede predlagane rešitve? Kdaj boste na to pobudo pripravili uradni odgovor obalnim občinam? Kdaj bi bilo za pričakovati kakšen korak naprej, če bi bilo to stališče pozitivno? Hvala lepa.
Besedo ima minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani gospod poslanec Tomaž Gantar, zahvaljujem se za tole vprašanje. Res je, že v mesecu juliju sta pravzaprav oba strokovnjaka, ki sta si to alternativo nekako zamislila, le-to predstavila na ministrstvu, kasneje smo prejeli še to pobudo občin. Naj povem že kar na začetku, da se mi zdi ta pobuda dejansko zelo vredna vsega razmisleka, jo tudi resno obravnavamo in bomo tudi v najkrajšem možnem času podali ustrezen odgovor. Povedati le moram, da tako kot je pobuda zamišljena, spreminja dosedanji koncept reševanja prometa na obali, ki pa je bil, tako kot ste že sami povedali, zamišljen v nekih drugih časih, z nekimi rešitvami, ki so drage, in na nekem zelo omejem prostoru umeščamo dve štiripasovnici, kar je na nek način že na prvi pogled, bom rekel, precej neracionalno. Kajti ena bi služila predvsem nekemu tranzitnemu prometu, zlasti v poletnem obdobju, sicer pa ne bi bila v veliki meri izkoriščena, medtem ko bi bila druga namenjena temu povezovanju lokalnega prebivalstva, ki pa tudi v tem svojem spodnjem nima še dodelanih rešitev in tudi kot sem bil letos po tem seznanjen nima nekega odobravanja, da bi se izvedla. In če ne bi bila izvedena do hrvaške meje, tudi potem izgublja smisel. Ta alternativni predlog pa nekako povezuje ta začetni del te obalne rešitve. Z zadnjim delom te šmarske rešitve pobere dobre strani obeh, jih združi in se izognemo slabim rešitvam tistih obstoječih, doslej načrtovanih rešitev, torej te obalne na koncu in tiste šmarske na začetku. Mi bomo to zadevo res proučili z vseh teh okoljskih, prometnih, ekonomskih vidikov. V nadaljevanju, če se bo to pokazalo, pa sem kar prepričan, da se bo pokazalo, da je alternativa smotrnejša, bo treba torej spremeniti te dosedanje predvidene načrte, tudi potem modificirati DPN za to obstoječo šmarsko varianto, ki je praktično tik pred zaključkom, in seveda vse te rešitve načrtujemo potem vključiti v nov operativni načrt, ki ga tako ali tako tudi zdaj v tem času pripravljamo na podlagi strategije razvoja prometa. Jaz ocenjujem, da bo ta rešitev dejansko prinesla neko logično povezavo in zaključek vseh teh prizadevanj, da se ta problem na obali ustrezno reši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec imate besedo, da postavite vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav ministroma in vsem v dvorani! Minister se bo verjetno z menoj strinjal, da je stanje na področju državnih cest alarmantno. Glede na to, da je pred nami sprejemanje obeh proračunov za leto 2016 in 2017, sprašujem ministra: Kakšno povečanje proračunskih postavk na področju državnih cest predvideva? To vprašanje namreč zastavljam, zaradi vseh dosedanjih razprav, ki so potekale na odborih, ki se ukvarjajo s problematiko cest. Na vseh teh odborih je bilo stališče ministrstva in tudi ministra, da je treba za neko normalno vzdrževanje državnih cest povečati sredstva v proračunih. To njegovo stališče je osnovano tudi na posameznih študijah, ki so bila v preteklosti narejena, koliko je treba v posameznem letu vlagati v to cestno infrastrukturo. Ob tem opažamo, da se na avtocestnem križu dejansko normalno izvajajo neka vzdrževalna dela in tudi neke večje investicije, na drugi strani pa dela na državnih cestah zaostajajo oziroma se izvajajo samo v okviru sredstev, ki so bila predvidena tudi skozi evropske programe. Zato me zanima tudi s tega vidika: Koliko je v teh novih proračunih predvidenih sredstev iz evropskih proračunov za obnovo državnih cest? Pomembno pa se mi zdi to tudi s tega vidika, če opazujemo statistiko prometnih nesreč, se v letošnjem letu ta statistika ponovno poslabšuje. Verjetno je to tudi neka vzorčna povezava med stanjem državnih cest in prometom, glede na vse, bi rekel, študije, ki so bile narejene, je verjetno to dejstvo tudi pomembno. Zato me res zanima: Kakšna je ta postavka v državnih proračunih za naslednji dve leti? Kot sem rekel, stališče tako ministrstva kot ministra je bilo v preteklosti in tudi na vseh sejah matičnega odbora, da je nujno ta sredstva povečati, zato da ohranimo na nek način status državnih cest vsaj na tem nivoju, da pa pridemo do nekega boljšega stanja in s tem tudi večje prometne varnosti, pa je treba v naslednjih letih bistveno več vlagati. Zato pričakujem odgovor.
Besedo ima minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani gospod poslanec, gospod Danijel Krivec! Mogoče za uvod bi bilo treba reči, kakšna je struktura proračunskih sredstev, za kaj se namenjajo. Namreč, tukaj imamo integralna sredstva in namenska sredstva. Namenska sredstva predstavljajo v veliki večini sredstva, ki se zberejo z letno dajatvijo ob registraciji vozil, potem pa so tukaj še evropska sredstva in pri evropskih sredstvih rabimo zagotavljati še tisto lastno udeležbo v manjkajočem deležu sofinanciranja. V letu 2015 smo praktično vsa, tako integralna kot tudi namenska sredstva – namenska sredstva, moram opozoriti, so namenjena zlasti za investicijsko vzdrževanje in investicije novih gradenj, vendar pa se je v preteklosti dogajalo, da so se tudi ta namenska sredstva, ker integralna sredstva niso bila v zadostni meri odmerjena, morala prelivati in namenjati tudi za potrebe rednega vzdrževanja in za potrebe zagotavljanja lastne udeležbe pri evropskih projektih. V naslednjem letu pravzaprav smo soočeni z dejstvom, da evropskih sredstev ne bo več tako veliko na voljo. Mi vemo, da v naslednji perspektivi za projekte cestne in železniške infrastrukture je ta obseg precej manjši, zlasti na področju cestne infrastrukture se ta obsega zmanjšuje in zaradi tega bo tudi tega deleža lastnih sredstev za sofinanciranje treba ustrezno manj zagotavljati. Zato v tem deležu ta delež namenskih sredstev lahko sedaj namenjamo za investicije in investicijsko vzdrževanje, ravno tako pa tudi integralna sredstva, ki jih s predlogom proračuna 2016 in 2017 dobivamo, zadoščajo za pokrivanje tega rednega vzdrževanja, tako da vsa ta namenska sredstva lahko v letu 2016 pa tudi 2017 po štirih, petih letih spet v celoti namenimo za investicijsko vzdrževanje in investicije. Vendar pa je to še vedno zelo omejeno. Teh sredstev je približno 150 milijonov oziroma s predlogom za 2016 in 2017 smo ta sredstva še povečali za 15 milijonov, tako bo sedaj približno 170 milijonov na voljo, in ta sredstva se torej namenjajo tako za investicije v cestno in železniško infrastrukturo. Tako bo v naslednjem letu za ceste namenjeno – govorim sedaj samo za investicijsko vzdrževanje, investicije – slabih 90 milijonov evrov. S tem bomo torej dokončevali že začete projekte, sanirali vsa ta nevarna mesta, premostitvene objekte, izvajali te obsežnejše preplastitve, sanacije brežin itn. To je kar precej več, kot je bilo v letošnjem letu, ko smo tudi po prerazporeditvah bili na nivoju deset do petnajst milijonov. Še vedno pa je, moram reči, to za nek resnejši preobrat, preobrat v tem, da zaustavimo slabšanje našega omrežja cestne in železniške infrastrukture, premalo. Samo za ohranjanje sedanjega statusa bi morali vlagati minimalno 100 milijonov evrov v cestne infrastrukturo. Kot rečeno, mi smo sedaj na slabih 90 milijonih s predlogom proračuna za 2016. Tudi 2017 komaj presežemo 100 milijonov, skratka ravno na meji smo tega minimuma, ko zaustavljamo nadaljnje poslabševanje, ne obračamo pa še trenda, da bi to sedanje slabo stanje, ko govorimo, da je 70 % omrežja v tem slabem ali zelo slabem stanju, da bi to v naslednjih letih, recimo, spravili na nivo 50 %. Po naših ocenah, če bi si zastavili ta cilj, da v šestih letih omrežje saniramo do te mere, da bi bilo samo še 50 % v slabem ali zelo slabem stanju, bi pa morali vlagati približno 200 milijonov letno samo v cestno omrežje. Skratka, moramo najti še nek dodaten vir, da bo to v naslednjih letih mogoče. Hvala lepa.
Gospod Danijel Krivec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala ministru za odkrit odgovor. Bil je zelo, bi rekel, tako razširjeno salamonski, ampak iz vsega povedano je jasno, da je v naslednjih letih bistveno manj sredstev za državne ceste, kot je bilo v preteklosti, kajti jasno je bilo povedano, da evropskih sredstev ni. To niso samo obremenitev za integralni del proračuna, ker je treba zagotoviti lastno udeležbo, ampak bi to pomenilo tudi večje investicije oziroma večje investicijsko vzdrževanje. Kar pomeni iz vaše razprave, da je sredstev za vzdrževanje in obnovo in modernizacijo državnih cest v letu 2016 in 2017 bistveno manj. Upam, da mi boste potrdili. Tako ne pomaga nič to razlaganje okoli rednega vzdrževanja, ker je to nujno, ampak z vidika investicijskega vzdrževanja bo sredstev na državnih cestah manj, kar posledično pomeni verjetno to, kar že zdaj ugotavljamo, da je možnost ali pa povečanje, bi rekel, nesreč lahko kar posledica tudi tega dejstva. Mislim, da se gibljemo v podobni situaciji, kot smo se začeli gibati pri vzdrževanju vodotokov in podobnih zadev, kjer zaradi nevzdrževanja, manjših poškodb prihaja potem do bistveno večjih havarij, in enako se nam bo začelo dogajati na cestah, kjer se ne sanirajo manjše poškodbe, kasneje pa pride jasno do večjih poškodb, ki terjajo vzpostavitev nazaj prevoznosti ceste in to v tistem primeru pomeni deset ali pa dvajsetkratno investicijo. Tako bi rad samo mogoče še odgovor glede višine sredstev za vzdrževanje, ker iz vašega odgovora lahko sklepam, da bo teh sredstev v prihodnjih dveh letih dejansko bistveno manj.
Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič, imate besedo, da podate odgovor. Izvolite.
Hvala lepa. Res je, kot sem rekel, skupaj moramo na vse gledati, evropska, integralna in namenska sredstva. V preteklih letih je bilo zaradi obsega evropskih sredstev potrebno toliko lastne udeležbe, da pravzaprav nobenih drugih projektov nismo mogli več izvajati, razen teh, ki so bili podprti z evropskimi sredstvi. Vse ostalo je stalo. Je pa res, da sedaj v naslednji perspektivi, kjer pa je za te namene evropskih sredstev bistveno manj in jih pravzaprav za državno cestno omrežje niti nimamo na voljo, so na voljo samo za jedrna omrežja, avtocestna omrežja, kje na koridorjih, se pravi za predor Karavanke, za odsek Draženci–Gruškovje na phyrnski avtocesti, skratka za državno cestno omrežje pa ne, je seveda torej celoten obseg, kumulativni, ko zdaj vse skupaj seštejemo, v naslednjih dveh letih seveda bistveno manjši, če gledamo državno cestno omrežje. Če pa postrežem s številko, v letu 2015 bo teh investicij na cestnem omrežju skupaj z evropskimi sredstvi za približno 460 milijonov evrov [[…]]Pravzaprav tudi to je številka skupaj z železniškim, 460 milijonov evrov, v naslednjih dveh letih pa bo zaradi tega upada evropskih sredstev teh investicij kar za približno 270 oziroma v letu 2017 za 200 milijonov manj kot v letu 2015. Skratka, da bi tudi ta znaten upad investicij zaradi upada evropskih sredstev nadomestili, je nujno intenzivirati ta prizadevanja oziroma intenzivirat aktivnosti na investicijah, ki bodo financirane z lastnimi sredstvi, namenski sredstvi iz proračuna za obnovo, za novogradnje in v temu smislu gredo tudi naša prizadevanja, da ta dostopna sredstva zagotovimo v obliki nekega dodatnega, kot je bilo že danes razprava tekla, infrastrukturnega sklada oziroma infrastrukturnega prispevka. Hvala lepa.
Violeta Tomić, imate besedo, da postavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. V obdobju stiskaške politike zategovanja pasu je bil regionalni razvoj potisnjen na stran iz prioritet financiranja oziroma finančnih spodbud. To ne nazadnje dokazuje tudi prazen zavihek z naslovom Priprava regionalnih razvojnih programov 2014–2020 na spletni strani vašega ministrstva. Na konkretnem primeru Pokolpja pa prihaja po podatkih Razvojno informacijskega centra Bela krajina do absurda, ki pa je tipičen za neoliberalno sprevržen način in koncept razvoja, ki nima prav nič skupnega s socialno državo, solidarnostjo, še manj pa z etiko in moralo. Namreč, revni financira bogatega, da ta postaja še bogatejši. Če naj to prevedem v številke, Bela krajina na letni ravni v državni proračun prispeva cirka 20 milijonov več, kot jih potem dobi od države. Torej gre za izčrpavanje problemskega območja in nikakor ne za razvojne spodbude. Program Pokolpje 2016, ki ga je Vlada objavila v aprilu 2011, je udejanjen samo v skromnem odstotku in je popolnoma nemogoče, da bi bil v zadnjem letu izvajanja, v letu 2016, izpolnjen. Zato predlagamo, da se program podaljša do leta 2020. To nam omogočata dve zadevi. Prva je stabilna gospodarska rast in druga od Bruslja potrjen dokument za rabo evropskih razvojnih finančnih sredstev v višini preko štiri milijarde evrov. Zato vas sprašujem: Kdaj boste objavili regionalne razvojne programe 2014–2020 in tako vsaj z besedili zapolnili praznino na spletni strani vašega ministrstva? Drugo: Ali ste v zasnovi proračuna Republike Slovenije za leti 2016 in 2017 predvideli sredstva za program Pokolpje in v kakšnem obsegu? Ali pripravljate predlog Vladi, da še v letošnjem letu podaljša izvajanje programa spodbujanja konkurenčnosti in ukrepi razvojne podpore Pokolpju v obdobju 2011 do 2016 do leta 2020? Najlepša hvala za dogovor.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo, da podate odgovore. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, poslanka Violeta Tomić, poslanke, poslanci, hvala za vprašanje! Regionalni razvojni programi so programi, ki jih pripravi posamezna regija za programsko obdobje, in Ministrstvo za gospodarski razvoj vsakemu od teh 12 programov, kolikor je v Sloveniji regij, poda svoje mnenje ob predhodni uskladitvi z ostalimi resorji, ki jih vsebina posameznega regionalnega razvojnega programa zadeva. Regionalni razvojni program vsake izmed 12 razvojnih regij pa sprejme regijski razvojni svet, ki je tripartitni organ predstavnikov občin, gospodarstva in nevladnih organizacij. Regionalni razvojni program je tako predvsem dokument posamezne regije, ki z njim načrtuje razvoj regije, zaradi česar se regije tudi organizirajo na tak način, da te svoje razvojne programe objavljajo na spletnih straneh pristojnih regionalnih razvojnih agencij. Ko bodo s strani pristojnih regijskih organov sprejeti in potrjeni še zadnji regionalni razvojni programi, bomo to zadevo in to vrzel, ki jo omenjate in drži, izpolnili tudi na naših spletnih straneh. Moram pa povedati, da smo v tem obdobju do zdaj opravili razgovore z vsemi 12 regionalnimi razvojnimi agencijami, tudi s to, o kateri vi govorite, in se seznanili z njihovimi regionalnimi razvojnimi programi. Želeli smo, zato ker želimo čim prej začeti novo finančno perspektivo Evropske unije, priti do projektov, ki pa so že pripravljeni do te mere, da jih lahko začnemo čim prej izvajati, zdaj ko bo sprejeta ta strategija pametne specializacije, in lahko rečem, da verjamem, da se bo ta zadeva za vseh 12 regij, tudi za Pokolpje, v maksimalno hitrem obdobju od toliko, kolikor je še pred nami, do konca leta tudi zgodila. Drugo vprašanje, če smo predvideli sredstva za Pokolpje tudi v proračunih 2016 in 2017. V zasnovi proračunov 2016 in 2017 smo na postavki, ki je namenjena problemskim območjem, za Maribor z okolico, Zasavje, Hrastnik, Trbovlje, Radeče in Pokolpje, plus Pomurje, ki ima poseben zakon, ampak je v istem rangu, kot je to, predvideli – oziroma brez Pomurja, pardon –, predvideli 8 milijonov evrov, od tega 2,5 milijona za problemsko območje Pokolpja. Moram pa povedati, da letos prvič dodatno k temu za vsa tri problemska območja namenjamo še dodatnih 22 milijonov ugodnih povratnih sredstev, ki jih bomo namenili predvsem v ta gospodarski del, od tega, mislim, da bo odpadlo na Pokolpje približno 4,5 milijona. Ko sem rekel "ugodno, povratno", bo v relativno kratkem času natančno definirano, kaj to pomeni, ampak pomeni dolgoročno in nizko obrestno mero. Gre pa za dodaten del k podpori tega na vseh problemskih območjih. Lahko rečem, da kljub vsemu vse to, kar ste povedali, okoli suše finančnih sredstev v obdobju do zdaj, drži, so tudi ta sredstva, ki so bila do zdaj dana za spodbudo take in drugačne gospodarske aktivnosti, rodila uspeh, zato verjamemo, da je s tem treba nadaljevati, da te razlike zmanjšamo in da nezaposlenost spravimo pod 17 %. Zato si bomo prizadevali, da bomo pripravili predlog oziroma pripravili bomo predlog zakona – odgovarjam – za podaljšanje tega programa. Zdaj, ali bo ravno do leta 2020, v tem trenutku ne bom rekel, ker imamo v Državnem zboru že za Pomurje predlog podaljšanja zakona za dve leti. Poskušali bomo to zadevo narediti na osnovi analize obstoječega stanja in v skladu s tem to zadevo urediti. Hvala.
Violeta Tomić, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Najlepša hvala za ta izčrpen odgovor, gospod minister. Me zelo veseli, da je tako, in vas bomo držali za besedo. Zdi se mi, da vam je malo zmanjkalo časa, da bi mi še bolj razložili, zato vam dam še možnost. Pred nekaj urami je namreč Umar na tiskovni konferenci povečal oceno gospodarske rasti za letos in tu gre, recimo, za cirka 40 milijonov na letni ravni več od pričakovanega. Tako bomo izjemno veseli, če bo del teh sredstev kakorkoli prišel tudi v ta nerazvita območja, ki so potrebna spodbude pri njihovem razvoju. Hvala.
Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Zdravko Počivalšek, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala. Kljub vsemu bi želel še enkrat vsem skupaj povedati, da gospodarska rast pomeni samo to, da smo negativni trend obrnili navzgor in da 3 %, 2,7 ali 2,5 % ne pomeni, da smo mi veliko nad letom 2008. To pomeni samo to, da imamo stabilno okolje, v katerem se lahko resno lotimo strukturnih reform. Znotraj tega imamo zdaj kljub vsemu malo več zraka, da začnemo razmišljati in pripravljati bolj ustrezne programe ali programe, ki bodo na vseh treh problemskih območjih in Pomurju dali še večje rezultate in ta zaostanek tudi zmanjšali. Drugače pa verjamem, in si bomo prizadevali, da bomo v ta območja dali več, kot dajejo, čeprav bom pa to vašo tezo preveril. Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek bo postavil poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite, imate besedo.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Cenjeni ministrski zbor, kolegice in kolegi! Moje vprašanje danes se nanaša na gospoda ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Republike Slovenije glede cen mleka v naši državi. O mleku smo v letošnjem letu veliko govorili, predvsem spomladi, ko so padle mlečne kvote. Tudi na področju samooskrbe mleka v Republike Sloveniji ugotavljamo, da smo preko 100 % samooskrbni. Težava naših kmetij, tistih, ki se ukvarjajo z mlekom, je predvsem v tem, ker venomer v tem letu, v letu 2015, cene mleka padajo. Moram priznati, da mogoče v zadnjem mesecu, zadnjem ali dveh, se je ta trend ustavil – seveda, tu so kmetije zaskrbljene. V tem letu sem enkrat zasledil, da je Kmetijski inštitut v Republiki Sloveniji delal neke raziskave, kjer je ugotovil,da kmetija s 15 molznicami oziroma krava, ki namolze na leto 6 tisoč 500 litrov, to je tisti podatek, ki je zelo visok, veliko krav namolze veliko manj – 5 ali 4 tisoč 500 litrov –, bi lahko se cena izšla z malo manj kot 0,40 centov. Danes je cena mleka nekje 0,30, 0,29. Ta cena je prav gotovo prišla na neko dno, zato so kmetije zaskrbljene. Predvsem ta cena posega v neko zalogo kmetij, to zalogo imam v mislih, ker se kmetje pripravljalo na spomladansko setev, na investicije v kmetijstvu, pa seveda še veliko stvari je na kmetiji, kjer kmet oziroma kmetija mora imeti neko zalogo denarja, da lahko preživi leto. Ker živimo v Evropski skupnosti, vemo, da je zelo velika konkurenca. Republika Slovenija in kmetje zelo težko konkurirajo z nekimi državami, recimo Nizozemsko, kjer je prehrana govedi v naravi skoraj devet, deset mesecev, v Republiki Sloveniji pa šest mesecev. Zato vas, spoštovani minister za kmetijstvo, sprašujem: Kakšne aktivnosti je ministrstvo oziroma Vlada že naredila na področju teh cen in glede padanja cen? Ali se bo to ustavilo? Kako nadomestite te nizke cene? Hvala.
Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan, ki bo podal odgovor. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci! Gospod poslanec, hvala za aktualno vprašanje. Kriza je dejansko velika. V zadnjem letu je povprečna odkupna cena padla za 20,5 %. To je tudi točno povprečje Evropske unije. Kakor ste sami napovedali, tudi za intenzivno, torej mlečno proizvodnjo, je po oceni Kmetijskega inštituta Slovenije v tem trenutku stopnja pokritosti 79 % osnovnih stroškov, ki jih ima kmetija za proizvodnjo mleka. Mi smo na nek način imeli [[…]]Vedeli smo, da prihaja do padca kvot, ruski embargo in manjša kupna moč v Aziji sta novost, tega ni bilo. Vendar zaradi tega smo na začetku tega leta uvedli proizvodno vezavo za kmetije, ki jim je najtežje, to so gorsko-hribovske, ki v praksi dobijo nekje v povprečno na kravo molznico 130 evrov, kar znaša nekaj kot 5 milijonov evrov na leto kot ta pomoč. Kot drugo, za prestrukturiranje mlečnega sektorja je bilo izrabljeno denarja v zadnjem programu razvoja podeželja 65 milijonov evrov. Na podlagi prošenj slovenskih mlekarn, da odpremo dodatni trg, kot Kitajsko, to je bilo sedaj realizirano. Skupaj s slovenskimi mlekarji in z nekaterimi drugimi podjetji gremo sedaj novembra tudi že na Kitajsko, da bodo sklepali pogodbe oziroma se vsaj dogovarjali o poslih. Kriza je pa tako velika, da zahteva dodatne ukrepe. Eden od nacionalnih dodatnih ukrepov, za katerega smo se dogovorili, je akcija uporabe lokalnega mleka, ki se ravno konec tedna pričenja z namenom, da bi povečali potrošnjo domačega mleka v Sloveniji. Na ravni Evropske unije pa smo se prav tako dogovorili za nekatere ukrepe. Eden prvih ukrepov je enkratna pomoč kmetijam. To seveda ne reši problema nizkih odkupnih cen, lahko pa pomaga kot enkratna pomoč. Slovenija je dobila ovojnico, ki nekaj manj kot 1,4 milijone evrov, mi bomo dodali nekaj tudi lastnega denarja, tako da bo ukrep spominjal na ukrep iz leta 2010 kot enkratna pomoč. V tem trenutku se tudi pogovarjamo, ali bi kaj kmetijam pomagalo, če predčasno izplačamo neposredna plačila. Tukaj pa odgovor ni enoznačen, to pa zato, ker se potem zgodi, da večina kmetij dobi dvojno plačilo v enem letu in potem padejo dvakrat v obračun dohodnine in višji dohodninski razred. Tako je tukaj bolj odnos do tega odklonilen kot pa ni odklonilen. Tisto, kar smo se še dogovorili na ravni Evropske unije, je podaljšanje ukrepa skladiščenja, to je interventni ukrep tako za mleko v prahu kakor za maslo, in kot novost tudi za sire. Tudi tukaj je Slovenija dobila kvoto. Dodatno smo se dogovorili, da bomo z evropskim denarjem na ravni Evropske unije odkupili nekaj viškov proizvodnje, da stabiliziramo trg in bodo to proizvodi, to so trajni mlečni proizvodi, namenjeni beguncem. Tisto, kar se do tega trenutka še nismo uspeli pogovoriti, zato ker je Evropa razdeljena točno na pol, je, da se dvigne interventna odkupna cena mleka. Trenutna interventna odkupna cena mleka, ko država potem poseže v trg, je, če se preračuna nazaj, 21,7 evrov centov. Skupina držav, med katerimi je tudi Slovenija, je zahtevala dvig, po našem mnenju vsaj za 20 %. Mogoče za tiste, ki ne poznajo, interventna cena je nekaj podobnega kot minimalna plača pri zaposlenih. Torej mora obstajati nekje spodnja meja, pod katero v bistvu tudi že govorimo o vprašanju morale in podobno, kot je delavec zaščiten z minimalno plačo, je naša želja, da se zaščiti tudi kmetija z neko minimalno določeno odkupno ceno pridelkov. Dodatno je dogovorjeno, da bo na razpolago več denarja za promocijo izven Evropske unije. Ampak en del kvote, to je 30 %, bo pa namenjen tudi promociji mleka znotraj Evropske unije z namenom, da se pospeši konzumacija, ki je na žalost zadnje leto začela upadati. V tem trenutku v Sloveniji še ni težave s prodajo mleka, težava je samo s padcem, kakor ste, gospod poslanec, tudi pravilno povedali, sedaj je sicer cena, zadnji mesec, stabilna, je pa že prenizka. To ne velja za samo slovenske kmete, to velja za veliko večino evropskih držav, da je trenutna proizvodna cena pod ceno, ki omogoča pokritje stroškov. Opazili smo v Sloveniji po statističnih podatkih stanje, ki je zaskrbljujoče, in to je, da je cena pri kmetu padla 20,5 %, od mlekarne do trgovine za 9,4 %. Po statističnih podatkih pa cena konzumnega mleka ni padla, je celo narasla za en odstotek. Zaradi tega že vodimo tudi pogovore znotraj cele verige. Povabili smo od predstavnikov kmetij, industrije in trgovinske zbornice, da bi mogoče začasno posegli tudi v ta nepravilna razmerja. Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovani minister, najlepša hvala za vaš izčrpen odgovor. Seveda pa tudi hvala v imenu vseh slovenskih kmetov za tisti trud, kjer bi že bil z vaše strani in z vašega ministrstva vložen v dosedanja prizadevanja glede težav pri odkupu mleka. Seveda, da je danes zadeva nevzdržna, nihče ne trdi. Naši slovenski kmetje se bojijo, kaj bo jutri oziroma naslednje leto. Naj povem, upam, da sem prav zasledil, da se je Ljubljanska mlekarna nekje na javni razpis prijavila za oddajo, prodajo mleka v vrtce ali šole za ceno 0,31 centov. Seveda mleko, pripeljano s kmetije, obdelano, predelano, pa odpeljano nazaj v vrtec, seveda naši kmetje pa dobijo ceno za 0,29 za mleko. Ta podatek skrbi, s kakšno konkurenco se naši kmetje bodo v prihodnje soočili, zato je skrb za prihodnost, kako bo država oziroma ministrstvo na tem področju ukrepala. Skratka, kmetje tudi vedno ne pričakujejo, da je treba ravno na področju mleka kaj storiti. Mogoče vzporedno, tako kot ste, spoštovani minister, govorili, olajšave na kakšnih drugih področjih. Sam sem zasledil v lanskem letu, da je vlada sosednje države Italije na področju pridelave svinjskega mesa, kjer so cene drastično padle, omogočala kmetom namestitev fotovoltaike na njihove objekte. Tako hočem s tem povedati, da ni vedno cilj pa zahteva kmetov, da je treba ravno na področju tistega, kar se dotika, ampak mogoče tudi vzporedno lahko ministrstvo za kmetijstvo našim kmetijam pomaga. Hvala.
Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, gospod poslanec, podobno razmišljava. Tudi zato je Vlada Republike Slovenije sprejela spremembo uredbe o dopolnilni dejavnosti, ki omogoča, da kmetije kot dopolnilno dejavnost imajo fotovoltaiko. Mi je nismo omejili na strehe, ker je v bistvu težko lastništvo streh, bi samo administriranje naredili, ampak na moč. Tako v bistvu ima kmetija moč, možnost imeti fotovoltaiko, pa tudi nekatere druge obnovljive vire energije. Mogoče tudi zaradi te krize, ki je prisotna, smo sprejeli na ministrstvu na pobudo Sveta za kmetijstvo in podeželje, da – seveda, rabimo še soglasje Evropske unije – naslednje leto uvajam nov ukrep, ki ima pa vsaj dva učinka; to je učinek tako na kmetijo kakor pa tudi dober učinek na živali in to je dobrobit proste reje živali. Torej, če bo kmetija imela svoje krave, svoje molznice, tudi drobnico vsaj sto dvajset dni na prostem, kar je za živali koristno, bomo na nek način to obnašanje do živali dodatno finančno podprli. To lahko tudi, recimo, razumemo kot dodatno finančno pomoč slovenskim govedorejskim in mlečnim kmetijam. Hvala.
Gospod Jožef Horvat bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa predsedujoča. Res je, na ministrico dr. Anjo Kopač Mrak naslavljam vprašanje predvsem kot na ministrico za delo in za socialne zadeve. Izjemno zahteven resor, izjemno zahtevno in seveda tudi odgovorno področje. Ob ugotovitvi, da je vaša vlada oziroma naša vlada začela z drugim letom svojega mandata, ob ugotovitvi, da je prav danes Umar ponovno dal optimistično napoved za gospodarsko rast v letošnjem letu, ob ugotovitvi, da se je nekako v gospodarstvu začel pozitivni trend, in seveda tudi ob ugotovitvi, da so javne investicije v letošnjem letu nekako na vrhuncu, kulminirajo pravzaprav, da pa jih drugo leto ne bo, ker drugo leto še ne bomo optimalno oziroma vsaj v zadostni meri črpali sredstev iz nove finančne perspektive, in ob ugotovitvi, da pa se nekako zasebne investicije še ne povečujejo, ugotavljam, spoštovana gospa ministrica, da je prav zdaj pravi čas za reformo trga dela in za začetek razprav o novi pokojninski reformi. Oba veva, da so zadeve na področju trga dela izjemno dinamične, saj smo pravzaprav šele tam v začetku leta 2013 sprejeli eno mini reformo trga dela, prav tako tudi pokojninsko reformo, ampak izgleda, da so reforme nekako naša stalnica, če seveda se želimo prilagajati temu, kar so globalni trendi, če želimo nekako odgovoriti na vprašanja gospodarstvenikov, ki že vrsto let pričakujejo ukrepe, vezane na nižjo davčno obremenitev plač v sklopu reforme trga dela, zdravstveno in pokojninsko reformo, zmanjšanje nesmiselnih administrativnih ovir ter prelom s sistemsko korupcijo. Brez učinkovite izvedbe teh reform ne moremo računati na dvig konkurenčnosti in interes vlagateljev, podčrtujem interes vlagateljev za našo državo. Opazni so odhodi multinacionalk iz naše države, podjetja, ki tekmujejo na mednarodnih trgih, se nimajo ne časa ne volje ukvarjati z omejitvami, ki jih postavlja slovensko okolje. Zato, gospa ministrica: Kdaj bomo v Državnem zboru začeli po vaši iniciativi razpravo o reformi trga dela in pokojninski reformi – če bomo sploh začeli, če imate to v načrtu? Kakšni bodo osnovni elementi omenjenih reform – torej reforme trga dela in pokojninske reforme? Zahvaljujem se vam za vaše odgovore.
Hvala. Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, beseda je vaša.
Hvala, gospod Horvat, predvsem za vprašanje. Lep pozdrav tudi z moje strani poslankam in poslancem. Najprej hvala za zavedanje, da je verjetno resor Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti eden bolj občutljivih resorjev, je jasno, da je vsako delo vendar je tu tisto, kar ljudje najbolj občutijo, in tam, kjer so stiske največje in tega se poskušamo zavedati. Je pa to tudi sistem, ki verjetno ne dopušča nepremišljenih reform, ki se ves čas kontinuirajo in na nek način strah v ljudi naseljujejo. Preden dam vaš odgovor, bi začela na reformah, ki so se zgodile leta 2012, ko je bila sprejeta pokojninska reforma, in 2013, ko so se zgodile, aprila je stopila v veljavo novela Zakona o delovnih razmerjih, in ne pozabimo, da sta tej noveli, ki se je zgodila leta 2013, potem sledili 2014 še dve pomembni spremembi, ki sta zaključili spremembe na trgu dela, to je novela Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno in po drugi strani tudi reforma študentskega dela, ki je začela veljati ob koncu leta, je bila sprejeta. Torej dve pomembni reformi v letu 2014. S temi spremembami, ki so bile de facto; če pogledate stopnjo varovanja zaposlitev po OECD merilih, je Slovenija padla iz teh držav s togo regulativo med države, kjer je v bistvu pod povprečjem OECD. Torej, nek mednarodno primerljiv indikator kaže, da slovenska zakonodaja ne sodi med bolj rigidne v državah Evropske unije. To področje ima manj togo urejeno zgolj pet držav EU, ki so hkrati tudi članice OECD. Zanimivo je tudi, da se kažejo spremembe na trgu dela, da imamo večji delež zaposlitev za nedoločen čas. Ne moremo reči, da so samo spremembe Zakona o delovnih razmerjih k temu prispevale, so vsekakor, zaradi tega, ker se je sprostilo to pričakovanje varovanja zaposlitev za nedoločen čas, zato so delodajalci bolj pripravljeni zaposlovati za nedoločen čas, ampak temu so prispevale tudi spodbude, ki smo jih sprejeli. Spomnite se, je Državni zbor sprejel Zakon o interventnih ukrepih na trgu dela, dvakrat je bil podaljšan, 2013, 2014, kjer je bila spodbuda za zaposlovanje mladih brezposelnih, starih do 30 let, za nedoločen čas, s tem da so dve leti delodajalci imeli pravico, da ne plačujejo socialnih prispevkov. S tem se je pač tudi pri deležu mladih, ki so zaposleni za določen, nedoločen čas, povečal delež zaposlenih za nedoločen čas. S tem primerom hočem reči, da ne moremo enoznačno gledati in reči enostavno, da s tem, ko zmanjšujemo varnost zaposlovanja, s tem sigurno sproščamo zaposlovanje. Treba je to gledati malce bolj kompleksno in tudi glede na naš prostor, na polje zlorab, ki se pojavljajo, veriženje podjetij, vse skupaj je povezano, in predvsem se zavedati, da je socialni dialog na področju ustave, če rečem, na področju trga dela, to je Zakon o delovnih razmerjih, še tako pomemben in tukaj je v še obstoječem veljavnem socialnem sporazumu, da se te spremembe na trgu dela izvajajo v soglasju s socialnimi partnerji. Kar se tiče učinkov pokojninske reforme, je treba povedati, da so pozitivni, tako rast števila novih starostnih upokojencev kot tudi skupna rast števila upokojencev je bila v letu 2014 precej nižja kot v preteklih letih. Letna stopnja rasti starostnih upokojencev je bila tako v letu 2014 le 2 %, v primerjavi s 4 % v prejšnjih letih. Stopnja rasti vseh upokojencev, torej ne samo starostnih, pa je znašala 1,1%, prej okoli 3 %. Vztrajno se dviguje upokojitvena starost novih upokojencev, prav tako pa se podaljšuje tudi dopolnjena pokojninska doba, pomembno zaustavljanje pa je tudi padanje višine pokojnin novih starostnih upokojencev, s čimer se zagotavlja socialna varnost. Morda še to, ko se je delala reforma, je bilo pričakovano, 2060, da bodo izdatki znašali 17,2 % BDP, z reformo bodo leta 2060 ti 15,3 % BDP in dejansko so ocene, da je vzdržen naš sistem še do, ne več samo do leta 2020, ker na to močno vpliva gospodarska rast – ne samo to, ampak predvsem stopnja zaposlenosti. Tako na ministrstvu predvsem pripravljamo delovno belo knjigo, rok za pripravo je do 31. 12., delovna skupina strokovnjakov, kjer bodo prikazali ne samo reformo pokojninskemu oziroma [[izklop mikrofona]]
Ministrica, čas vam je potekel. Gospod Jože Horvat, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa za te odgovore za zdaj, gospa ministrica. Tudi sam bom v nadaljevanju morda nekaj besed povedal glede same potrebe po pokojninski reformi in vesel sem, če ne govorimo splošno, da dejansko zadeve tudi kvantificiramo. V Sloveniji se ne zavedamo, da lahko trenutno zaposlene generacije verjetno le sanjamo o dostojni pokojnini. Tekom povprečne delovne dobe delavec s povprečno bruto plačo vplača prispevke le v takšni višini, ki omogoča 17 let prejemanje pokojnine. Sedaj se pojavlja vprašanje, kdo bo v prihodnosti pokrival razliko v povprečju premalo plačanih prispevkov za vse daljše obdobje prejemanja pokojnine. Čez 5 milijard evrov ali pa približno 5 milijard evrov odhodkov bo imela pokojninska blagajna v letošnjem letu. Od tega je že dobra tretjina potrebnih sredstev, kar predstavlja približno 1,7 milijarde evrov, krita iz proračuna in ne tekočih prispevkov in ta delež države le še narašča. Danes pravzaprav imamo razmerje, da približno 1,35 aktivne populacije 1,35 delavca dela za enega upokojenca, in to razmerje se dramatično slabša. Mi potrebujemo dejansko reforme, potrebujemo ukrepe, ki bi zagotavljali več dela, večjo stopnjo zaposlenosti. Kot ministrica, pristojna v vladi za delo, verjamem in tudi pričakujem, da boste znali tudi svoje kolege in kolegice prepričati, da so reforme na področju trga dela nujno potrebne. Mi moramo dvigniti našo konkurenčnost, ker oba veva, gospa ministrica, da po lestvicah konkurenčnosti dejansko drsimo navzdol. Hvala.
Hvala. Besedo dajem ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Vprašanja so zelo kompleksna, da je zelo težko, ko so ene številke navržene, odgovarjati, vsekakor so pa pomembne in razprave o tem moramo voditi, zato bo podlaga bela knjiga ob koncu leta, ki bo dala rešitve, možne rešitve, o katerih se moramo pa skupaj dogovoriti, kakšen bo naš pokojninski sistem po letu 2020, ne samo pokojninski, in prvič bo ta bela knjiga imela cilj naslavljati tudi vprašanje trga dela. Torej ne gledamo več samo, ločeno, pokojninskega sistema, ampak dejansko bomo naslavljali trg dela, vprašanje problema nizke delovne aktivnosti starejših od 55 let in tudi že kmalu boste v Državnem zboru dobili na mizo določene zakonske predloge, s katerimi bomo poskušali spodbuditi zaposlovanje te kategorije; aktivna politika z zaposlovanjem bo usmerjena v te kategorije, ki so najbolj ranljive. Tretja stvar. Z evropskimi sredstvi posegamo tudi v možnost prilagajanja podjetjem starajoče se družbe, da bo država z evropskimi sredstvi aktivno vstopila v to polje. Ampak dejstvo je, da vsekakor s tem, da moramo doseči višjo stopnjo delovne aktivnosti, da moramo delati dlje, da moramo več prispevati, je ključno tudi, če rečemo, od katerih oblik dela se plačujejo prispevki. Zato je ena temeljnih usmeritev že dlje časa, da vsaka oblika dela šteje – ne z vidika zgolj, da se zagotavljajo sredstva v pokojninsko in zdravstveno blagajno, ampak predvsem tudi pravic, ker fleksibilnost na trgu dela se dogaja. Je pa treba to imeti tudi v obziru, ko bomo osnovali novo pokojninsko spremembo ali reformo. Nekako je, da reformo ljudje težje sprejmemo, zato je verjetno prav, da rečemo, da se sistem spreminja in prilagaja, zato da bomo od tega sistema tudi bodoče generacije imele nekaj. Bi pa morda, ko omenjate konkurenčnost Slovenije. Vse to se navrže, obremenitev dela, vse se navrže v povezavi z zakonom o delovnih razmerjih s pokojninsko. To so celovita vprašanja, ker predvsem ministrstvo za delo zelo aktivno sodeluje pri krovni skupini za pripravo širše davčne reforme, ki je eden izmed temeljnih ciljev. Tukaj znotraj je naše predvsem pregled različnih oblik dela, višin prispevkov [[…]]Ker morate vedeti, da je bil problem prekarnosti, problem tudi študentskega dela izrabljen, je bil predvsem v zelo različnih stroških dela. Treba je zagotoviti podobno obravnavo in hkrati razmisliti o dohodninski obravnavi, ker jo imamo zelo stopničasto in s tem seveda obremenitev dela nastopa predvsem s tega naslova, medtem ko s prispevki, se moramo zavedati, prispevki so vedno plačani, ampak nam zagotavljajo bodoče pravice in jih je treba obravnavati drugače, če želimo še vedno sistema pokojninskega in invalidskega, torej sisteme socialnega zavarovanja, imeti temelječa na "pay as you go", torej na konceptu medgeneracijske solidarnosti.
Gospod Jožef Horvat, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem odgovoru. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Že sama gospa ministrica je povedala, da je vprašanje, ki sem ga nanjo naslovil, se pravi nujna izvedba reforme trga dela in pokojninske reforme, da je to tako kompleksno vprašanje, zato je povsem logično, da želim izkoristiti določbe Poslovnika Državnega zbora in predlagam, ja, predlagam Državnemu zboru, da odloči o tem, da bi na naslednji seji Državnega zbora opravili temeljito razpravo o vsebini, o kateri sva z gospo ministrico diskutirala. Ko govorim o konkurenčnosti, seveda tukaj so potrebne zakonske spremembe, konkurenčnost, dobro poslovno okolje pa tudi pomeni, da znamo privabiti domače in tudi tuje investitorje. Mislim, da se jih ne smemo bati, gospa ministrica ,verjamem, da se ne boji tujih investitorjev in da zna oziroma je sposobna pokoriti vsakega, ki bi slabo besedo povedal glede tujih investitorjev, ki, kot sem uvodoma povedal, nekateri že odhajajo zaradi slabega poslovnega okolja pri nas, po drugi strani pa imamo pri nas še vedno, na žalost, v začetku tretjega tisočletja težavo s tem, kar je državna lastnina in kar je zasebna lastnina. No, nekateri imajo težavo s tem, kar je zasebna lastnina. Ne bi smeli, gospe in gospodje, slabšalno govoriti o nekem tujem investitorju, ki je ravno v prejšnjem tednu v statistični regiji, iz katere prihajam, odprl investicijo, vredno približno 25 milijonov evrov, in ki je v zadnjih desetih letih vložil v razvoj 1,6 milijarde evrov. Zato, gospa ministrica, pričakujem, kot rečeno, da boste ukorili vaše kolegice in kolege, če bodo slučajno, kot se je zgodilo prejšnji teden, slabo govorili o tujih investitorjih. S tega mesta tudi dajem pobudo, da bi pa se morda kot ministrica za delo nekako s pisnim priznanjem ali pa s pisno čestitko obrnili na vse tiste investitorje, ki v Sloveniji odpirajo nova, zelo pomembna in zelo potrebna delovna mesta. Torej, predlagam in pričakujem, da bo Državni zbor v mojem predlogu sklepa tudi pozitivno odločil. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015 v okviru glasovanj. Gospod Ivan Prelog bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Pozdrav vsem prisotnim! Ministra za javno upravo gospoda Koprivnikarja sprašujem; medijska pozornost in sploh pozornost javnosti je v preteklih dneh pritegnil javni del revizij gibanja denarnih tokov Holdinga Slovenskih elektrarn pri investiciji v TEŠ 6. Časnik Večer poroča, da so samo za gradbena dela v TEŠ podpisali enainštirideset pogodb, dvaintrideset aneksov in izdali petinpetdeset naročilnic. Za izvedbo drugih storitev pri tej megalomanski investiciji pa so sklenili 165 pogodb in aneksov ter naročilnic, ki so se nanašale na izvajanje storitev recenzij, izdelavo raziskav in študij, pripravo razpisnih dokumentacij, investicijski inženiring, zavarovanja, poslovna svetovanja, pravnih in geodetskih storitev. Zaradi pravkar navedenega ni nič čudnega, da se investicija z načrtovane predračunske vrednosti 691 milijonov evrov iz aprila 2006 do šestega noveliranega investicijskega programa podražila za 107 % oziroma na 1,43 milijard evrov. V želji, da bi se takšnih primerov v prihodnosti lahko ognili, bi bilo smotrno razmisliti o drugačnih kriterijih izbire izvajalcev javnih naročil ter sistem odplačevanja le-teh. Menim, da bi bilo za izbor primernega izvajalca bistvenega pomena, da se upoštevajo predvsem cena, reference in splošna kredibilnost izvajalca, seveda pa tudi številni drugi kriteriji, ki omogočajo kar se da racionalno rabo javnega denarja. Tako imenovane pogodbe na ključ so po izkušnjah sodeč daleč najbolj sprejemljiv način poslovanja preko javnih naročil, izvedba plačil pa najbolj smotrna po principu narejeno–plačano oziroma plačila po situacijah. Menim, da bi morala biti vsa dela ustrezno zavarovana, kršilci pogodb pa tudi primerno sankcionirani. Moj predlog bi šel v smeri, da se v okviru enega javnega naročila izvede vzorčni primer projekta na ključ, ki se v praksi preveri, kakšne učinke bi predlagano imeli na bolj racionalno porabo javnega denarja. Učinek morebitne tovrstne ureditve javnih naročil na ključ vidim v tem, da bi se dela izvajala bolj kakovostno, v krajšem času, za optimalno ceno ter brez dodatnih stroškov. Tako bi ostalo veliko več sredstev na razpolago in verjamem, da je to tudi namen Predloga zakona o javnem naročanju, ki je trenutno v zakonodajnem postopku. Sprašujem vas: Ali novi zakon o javnem naročanju določa pogoje oziroma kriterije za primernega izvajalca pogodb na ključ, ki bi omogočili bolj racionalno porabo javnih sredstev ter zagotovili izvedbo projektov v dogovorjenem času? Če temu ni tako: Kako zakon drugače ureja bolj racionalno porabo javnih sredstev? Vezano na mojo pobudo po vzorčnem projektu na ključ, me zanima: Na katerem področju bi po vašem mnenju to najlažje naredili? Hvala za odgovor.
Minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar, imate besedo, da podate odgovor. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, spoštovani poslanci, kolegici! Vesel sem tega vašega vprašanja, sploh zato, ker ste tudi omenili določene primere slabega izvajanja javnih naročil, ki so to državo drago stali, pa vendar moram v tem delu opozoriti na tisto temeljno dilemo. Zakon o javnem naročanju daje okvir za transparentno izvajanje javnega naročila, v ničemer pa ne more prisiliti naročnika, da bo pripravil kvalitetno naročilo. In v teh primerih ponavljanja in širjenja naročil menim, da ni izključno v zakonu razlog za to, da je prišlo do teh povečanj vrednosti, ampak je ta razlog tudi v slabem sodelovanju naročnika, ki je celotno naročilo vodil. Pa vendar je vaša pobuda izjemno utemeljena. Zakon o javnem naročanju dovoljuje, da se za različne gradbene pogodbe uporabljajo različni postopki, različna vsebina pogodbe, vendar Zakon o javnem naročanju nikjer ne določi, kakšna morajo biti pogodbena načela in pogodbene osnove. To je postopkovni zakon, ki določa proces izvedbe javnega naročila, medtem ko je pa sama vsebina naročila, se pravi, kaj konkretno se naroča in kako naročnik opredeli predmet naročila, v kakšni kvaliteti, vsebini, količini in kakšna bo pogodba, ki bo sklenjena na podlagi tega zakona, to pa ni opredeljeno v Zakonu o javnem naročanju, to je opredeljeno v različnih področnih zakonih, Obligacijskem zakoniku, vendar je naročanje na ključ po veljavni zakonodaji popolnoma omogočeno. V ničemer zakon ne onemogoča, da bi se tudi ta način naročanja uporabljal. Pomembno je, da se določijo kriteriji za izbor in tako, kot ste sami rekli, če se odločimo za pogodbo na ključ, potem morajo biti opredeljeni kriteriji za izbor, cena, reference in pretekle izvedene storitve na tem področju, ki je predmet tudi javnega naročanja. Mogoče je zanimivost teh popravkov zakona, ki jih zdaj obravnavamo tudi v novem delu, da zelo spodbuja inovativnost in da predvsem zelo izrazito uvajamo izbiro glede na razmerje kakovost : cena. Ne na razmerje samo cena, ampak tako imenovani "price performance index". Se pravi, da je kot kriterij za izbiro v drugi plan postavljena cena, v nekaterih primerih pa je cena celo prepovedana kot edini kriterij. To je v primeru inženirskih storitev, ki se predvsem uporabljajo na področju gradbenih del. Tako je ta zakon vsekakor korak v tej smeri, ampak še enkrat pravim, z Zakonom o javnem naročanju mi ne moremo določiti načina pogodbe. Imamo pa po sklepu Vlade nalogo tudi na našem ministrstvu, ki je pristojno za zakonodajo o javnem naročanju, nalogo, da pripravimo smernice za boljše izvajanje javnega naročanja. S temi smernicami si pa lahko privoščimo, da tudi napotimo pripravljavce javnih naročil, v kakšnem delu, na kakšen način naj določena javna naročila pripravljajo. V teh smernicah smo pa že v sedanjih osnutkih predvideli, da bi predvsem na področju adaptacij, gradenj in informacijskih rešitev uporabljali t. i. naročila na ključ. Kajti to so tiste naloge, v katerih je zelo enostavno opredeliti končno zahtevo, težje pa je opredeliti celoten proces, kako do te končne zahteve pridemo, vendar je po izkušnjah, in ponovno smo tudi na podlagi vašega vprašanja to preverjali, ugotovljeno, da se z naročilom na ključ celoten riziko izvedbe posla – kar je dobro – prenese na izvajalca posla in ne deloma tudi na naročnika, ki bi eventualno ob dodatnih delih moral sklepati anekse. Praviloma je izvedba na ključ tudi dražja ob sami ponudbi. Torej tukaj vedno tehtamo, kdaj je izvedba na ključ dražja, kot če bi jo izvedli po posameznih količinah. Seveda pa nas primeri iz prakse učijo, kot ste jih sami navedli na začetku, če samo v osnovi preverimo, kaj je izbira na ključ ali po posameznih fazah, je pogosto na ključ dražja. Iz prakse pa ugotavljamo, da ob teh izvedbah potem sledijo še aneksi in dopolnitve. Tukaj pa na vsak način naročanje na ključ dobi prednost in zato ga tudi spodbujamo. Če ste spraševali za konkretne primere, mi smo jih celo vrsto do sedaj že izvedli, pa vendar predlagam, da so to področja, ki lahko tudi dogovorimo, adaptacije, informacijskih rešitev in novogradnje z izgradnjo in projektiranjem skupaj. To so najboljše rešitve za naročanje naročil na ključ. Hvala.
Gospod Franc Breznik bo postavil poslansko vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji kopač Mrak. Izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala. Danes bom govoril predvsem o problematiki osebnega – torej predvsem o turističnem vodenju. Dne 15. aprila 2015 so nam Razvojna agencija Slovenske Gorice, Območno razvojno partnerstvo Slovenske gorice, Društvo za razvoj podeželja LAS Ovtar Slovenskih goric, tudi v imenu občin Benedikt, Cerkvenjak, Lenart, predvsem pa Sv. Ana, Sv. Trojica, Sv. Jurij v Slovenskih goricah, tudi občina Šentilj. poslali problematiko tistih, ki jih je prizadelo, ponudnike območja LAS Ovtar Slovenskih goric, predvsem na področju Pravilnika o osebnem dopolnilnem delu in so vas takrat s tem dopisom prosili, da še enkrat preučite uzakonjene rešitve in sprejmete nujno potrebne spremembe obeh aktov. Rad bi obrazložil, da gre predvsem za seznam del, ki štejejo za osebno dopolnilno delo; predvsem delo, ki je neupravičeno izbrisano v tem pravilniku – možnost občasnega lokalnega vodenja po naših krajih. Ne gre samo za klasično vodenje, kot ga poznate, kot turistični vodniki. predvsem gre na področju [[…]]Torej kmetje, mojstri domačih obrti in znanj, ki so bili s strani LAS Ovtar Slovenskih goric in projekta učnih kmetij spoznani kot ljudje, ki imajo znanje s področja nekih klasičnih obrti, ki so bile kdajkoli v Slovenskih goricah. Prav tako gre za ljudi, ki so nekako tudi že nekateri v pokoju, pa imajo tudi znanje s področja, ne vem, sakralnega turizma, recimo, v občini Lenart. Naj povem, da smo v teh zadnjih letih na območju Slovenskih goric odprli čudovite turistične zgodbe, na Svetin Ani zgodbo neverjetnega vinogradnika Postiča, trenutno v Benediktu zgodba – in je tudi napisana knjiga – o neverjetnem kozolcu, torej o mojstrih nekoč v Slovenskih goricah na področju tesarstva in tako naprej. Po tem novem pravilniku o osebnem dopolnilnem delu, vsi, ki so opravljali neko dejavnost, ne morejo te dejavnosti peljati naprej. Predvsem je problematika na področju, tukaj piše v tem dopisu: Zavedati se je treba, da je večina izvajalcev omenjenega dela starejših, ki ta dela zmorejo izvajati samo občasno. Nekateri pa so tudi že upokojeni, zato druga oblika registrirane dejavnosti, kot je, recimo, zdaj predlagal Furs, na primer podjemna ali avtorska pogodba, za njih ni sprejemljiva. Z vidika naročnika pa je zdaj že neveljavni pravilnik mogoče praktično edini dodatek in doprinos k delu na podeželju. Govorim o tem, da so določene oblike, preko katerih bi lahko opravljali to dejavnost, za njih v bistvu so največkrat tudi neekonomične in preveč zbirokratizirane. Zato vas prosim – tudi oni so vas prosili –, da bi še enkrat proučili ta pravilnik o osebnem dopolnilnem delu in bi ga z njihovimi rešitvami nekako dopolnili. Prosim za odgovor z vaše strani.
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo, da podate odgovor.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Hvala, gospod poslanec, gospod Breznik za vprašanje. Morda bi, preden grem na same oblike dela, ki ste jo izpostavili, vseeno rekla nekaj besed o ciljih Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črto, ker namreč pravilnik, ki ga omenjate, je seveda povezan s tem zakonom. Ta zakon velja od avgusta 2014, pravilnik pa potem na tej podlagi od letošnjega januarja naprej. Dejansko gre za to, da delimo dela, ki se lahko opravljajo. Tukaj govorimo o delih, ki so izjema od dela na črno. Ne govorimo o dejavnostih, govorimo o delu, ki so izjema od dela na črno, in edina logika je, da deli to na dva dela; in sicer da se lahko opravljajo dela kot osebno dopolnilno delo, delimo na dve osnovni skupini. To je, prvič, odvisno od vrste dela in od tega, kdo ima obveznost nakupa vrednotnice. V prvi skupini, v okviru katere ima obveznost nakupa vrednotnice naročnik, se storitve ne sme opravljati za pravni subjekt. Na primer, naročnik je fizična oseba, ki ima nekoga, ki mu občasno in začasno preko te oblike počisti doma. Ta oseba, ki opravlja osebno dopolnilno delo, lahko to opravlja samo za fizične osebe, ne pa tudi za pravne osebe. Zakaj je bila taka rešitev? Bila je dogovorjena v socialnem dialogu, ko smo se pogovarjali o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Zakaj? Ker v bistvu za pravni subjekt, če opravlja nekdo čiščenje za ta pravni subjekt, ima ta pravni subjekt več možnosti, da sklene občasno in začasno delo upokojenca, lahko sklene podjemno ali avtorsko pogodbo, ima različne možnosti. Drugo, ko posameznik kupi sam naročilnico, to je pa v primeru, ko nabira sadeže in seveda v teh primerih so tudi izjeme, da lahko opravlja tudi za pravne entitete. To je ta osnovna logika. Mi smo ta dopis proučili, ker dobivamo veliko pobud na ta, tako da je Komisija Vlade Republike Slovenije za preprečevanje dela in zaposlovanja na črno, ki je sestavljena iz različnih resorjev, je dejansko zavzela stališče, in sicer to je bilo zasedanje 25. 5., da se pravilnik ne širi na opravljanje storitev za pravne osebe. Da pa se v okviru veljavnega Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno seznam lahko širi tam, kjer gre za primerno vsebino. Torej, dejansko je bilo sprejeto stališče komisije, ker sem želela njih povprašati, ker se na terenu ukvarjajo s problemom dela in zaposlovanja na črno, da ne širimo, da lahko to delo opravljajo pravni subjekti, da pa se pogovarjamo o tem, katere vrste del se lahko kot institut osebnega dopolnilnega dela opravljajo. V zvezi s tem bo razprava, tudi ob upoštevanju socialnih partnerjev, ker morate vedeti, da tukaj se ali dopusti na ta način, ker se strinjam, je manj administrativno obremenjena oblika. Seveda pa je treba gledati, če bi nekdo se drugače zaposlil, imamo različna stališča glede tega. Treba pa je najti v okviru zmanjševanja administrativnih ovir možnosti. O tem smo se na ministrstvu pogovarjali. Spremembe pravilnika bodo šle v smeri širitve seznama del, ki se lahko opravljajo. Ni pa v tem trenutku razprave, da bi lahko to delo se opravljalo tudi za pravne osebe.
Gospod Franc Breznik imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala. V bistvu sem delno zadovoljen, ker vidim, da sami razumete problematiko, neko praznino, ki obstaja. Če nek avtentično star mojster, ki je star 80 let, ki je bil, lahko rečemo, priznan strokovnjak na področju umetnega kovaštva in tesarstva, ima recimo nekega naročnika v okviru enega izleta, torej neko osnovno šolo, srednjo tehnično šolo in tako naprej, on v tem trenutku tega ne more opravljati. Lahko bi opravljal. Lahko bi se, kot je rekla, vse posebne formalizacijske oblike [[…]]Ampak poglejte, če nekdo to opravlja enkrat ali pa dvakrat na leto, kot je pri nas v Slovenskih goricah, ko pride ena skupina, pa je cena za to storitev 40, 50 evrov – vse te oblike so preveč potratne in ne pridejo v poštev. Zato bi vas prosil, spoštovana gospa ministrica, da resnično proučite ta zapis, vam lahko tudi dam, ker prihaja do nekih pravnih praznin in ljudje se ne odločajo. Lahko povem, kaj se pogajajo po drugi strani. Prihajajo [[…]]Torej, nekdo pripelje, plastično povedano, iz Ljubljane nekoga, ki vodi nek izlet v Sveto Trojico ali pa na Sveto Ano, ki si je nekje na Google pogledal neke značilnost tega kraja in jih vodi in jim razkazuje tudi domačo obrt, kar je nesprejemljivo. Prvič so tam ljudje, ki so avtentični poznavalci tega, so z njihovega območja, so ljudje, ki imajo zelo skromne prihodke, to je nek del dohodka in ti ljudje so pripravljeni dati nek procent državi. Moramo biti fleksibilni, ker po drugi strani v Avstriji so te oblike občasnih vodenj mogoče, zelo enostavno, in se odvede nek mali pavšal v državi in to je rešeno. Prosil bi vas, ker resnično v tem trenutku obstaja neka zavora ravno na področju vodenja. V Slovenskih goricah imamo čudovite zgodbe, ki jih odpiramo: želeli bi promovirati, ne samo v Slovenskih goricah, sakralni turizem, ampak tudi skozi, lahko rečemo, naše znamenite jedi, predvsem pa skozi neko domačo umetnostno obrt, ker to je neka predhodnica tudi nekega novega spoznanja šolskega sistema predvsem na področju dualnega šolskega sistema. Zato vas pač prosim, da proučite – ne bom zahteval niti neke razprave in se bom temu odpovedal. Držim pa vas nekako za besedo. Najlepša hvala za odgovore, in vidim, tudi za razumevanje, ki ga imate.
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za pobudo. V osnovi se strinjam, da je treba sistem narediti tak, da ni administrativno preveč obremenilen, da imajo ljudje možnost, da na legalen način opravljajo delo, ki ga želijo, da plačajo del državi. Tu znotraj rabimo določene premisleke, predvsem pa smo tudi ob celoviti davčni reformi naredili, tako kot sem že prej pojasnila kolegu Horvatu, pregled različnih oblik dela. V Sloveniji imamo res veliko različnih oblik dela, ki so zelo različno, če rečemo, davčno in z vidika socialnih prispevkov obravnavane. Tu znotraj bo v okviru davčne reforme treba najti rešitve in treba je najti rešitve, ki bodo preproste za ljudi. Eden izmed – jaz vidim poleg seznama del, ki se lahko opravljajo, kjer je treba biti razumen, verjetno težko dopustimo, da lahko to delo opravljajo za pravne osebe. Pravne osebe imajo več možnosti, da zaposluje na različne oblike pogodb, če je fizična oseba, pa nima. Osnovna ideja zakona pa je bila ta, da fizične osebe, za katere se upravlja, ki nimamo možnosti skleniti avtorsko ali podjemno, je veliko težje za nas, da imamo ta institut osebnega dopolnilnega dela. Po drugi strani je pa nujno, da razmislimo bolj enostavno glede vrednotnice. Tukaj povem pač to kritiko, ki je splošna, ko smo sprejemali, ko ste sprejemali Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanje na črno, je bilo takrat dogovorjeno, da bodo te vrednotnice tudi preko elektronskega poslovanja dosegljive, ne samo na upravnih enotah, to se žal še ni zgodilo. To je ena izmed nalog, ki nas najbolj čaka, ker dejansko je to, da ljudje morajo kupiti vrednotnico na krajevni pristojni upravni enoti, zelo administrativno in predvsem časovno ljudi obremenjuje in to ni bil namen. Tako iščemo variante, da bi preko mobilnih aplikacij – skratka, da se odpre ta možnost plačila in da s tem zagotovimo tiste cilje, ki so bili. Vam zagotavljam, da vse te pobude proučujemo, tudi pomembno je, da se komisija za preprečevanje dela na črno do njih opredeli in pač znotraj tega bomo iskali možnost. Hvala.
Gospod Zvonko Lah bo postavil poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Lep pozdrav ministricama in ministroma! Poslansko vprašanje bi naslovil tako na gospoda Židana, podobno kot je bilo danes že s strani kolegice Dimičeve postavljeno, kot na predsednika Vlade. Namreč, Slovenija je pred 150 leti bila pokrita z gozdovi približno 22 % celotne površine, danes pokriva oziroma je poraščena že preko 60 % celotne površine. Leta 1949 je bilo veliko gozdov nacionaliziranih, leta 1995 so bile podeljene koncesije koncesionarjem, pretežno so bila to gozdna gospodarstva, ki so bila ustanovljena večinoma leta 1945. Čez dobre pol leta potečejo koncesije. Pripravlja se zakon o državnem podjetju, ki naj bi upravljalo z gozdovi v lasti države, katerega upravljavec je Sklad kmetijskih zemljišč. Vemo, da se z gozdovi v državni lasti še kar dobro gospodari oziroma seka, poseka skoraj večina tistega, kar je treba, vendar ta les, namesto da bi šel v domačo lesno predelovalno industrijo, ki je skoraj ni, gre v veliki večini v izvoz. Prav izvažamo tisto, ki nam jo da mati narava. V nasprotju s tem pa je gospodarjenje v zasebnih gozdovih, ki predstavljajo skoraj 80 % vseh površin, državnih gozdov pa manj kot 20 %, bistveno slabše. Poseka se zelo malo, ljudem se skoraj ne splača dati sekati les, ker so cene tako nizke. Nizke so cene tudi zaradi tega, ker je koncesnina tako nizka, ki je veljala, saj je bilo na začetku od 4, 6 evrov pa do sedaj 14 evrov po kubiku. Vemo pa, da v privatnih gozdovih se dosegajo koncesnine tudi, slišali smo, neka občina tudi 37 evrov po kubiku, v glavnem pa preko 30 evrov. Zanima me, ker je tako malo časa, zakon bo Vlada sprejela in bo šel po rednem postopku v proceduro: Ali bo pravočasno zakon sprejet in vse ostalo glede registracije tega podjetja, da bo lahko normalno funkcioniralo to gospodarjenje z gozdovi? Kako bodo preživela gozdarska podjetja?
Besedo dajem ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Hvala, spoštovani poslanec za to vprašanje! Podobno, kakor ga je že danes dobil predsednik Vlade. Dejstvo je, da se je sedanj dvajsetletni koncesijski sistem v Sloveniji, ki je edinstven – namreč, če ga primerjamo z dobro delujočim sistemom v Avstriji, v nemških deželah, na Finskem pa marsikje drugje –izkazal kot manj učinkovit, zlasti iz učinka za državo. Država želi dobiti iz državnih gozdov denar, da ga lahko koristno uporabi zlasti za gozdove. Sedaj se ta sistem končuje. Znano vam je, da je ministrstvo dalo že zelo na začetku tega leta zakon v javno obravnavo. Res je, da so koalicijska pogajanja bila dosti kompleksna. Vse ministrstvo je želelo, da bi zakon bil sprejet na vladi še pred parlamentarnimi počitnicami, kar na žalost nismo uspeli. Vsekakor kaže, da bo v nekaj dneh zakon sprejet. Tako smo se dogovorili tudi na koaliciji, takšno zagotovilo na nek način sem dobil tudi od predsednika Vlade, zato ker sedaj se pa že resno mudi. Sam zakon bo gospodaril na podoben način, kot se upravljajo, recimo, avstrijski državni gozdovi ali bavarski deželni gozdovi. Denar, ki ga bomo dobili iz državnega gozda, kjer bo dobiček – del dobička bo seveda ostal za reprodukcijo in za normalno delovanje gospodarske družbe, del denarja pa mora iti v poseben sklad, da se lahko izvajajo nekatere druge funkcije, ki jih država mora izvajati v državnem pa tudi v zasebnem gozdu, da se lahko potem dejansko tudi v praksi izvajajo. Tako sem še vedno optimist. Zakon ravno v teh minutah, urah, ima še zadnja usklajevanja z nekaterimi ministrstvi. Obstaja tudi možnost, da bo na vladi sprejet že to sredo. Ob tem bi pa rad povedal tudi naslednje. Dosedanji koncesionarji ni potrebe, da skrbijo, ali bodo dobili delo, saj mi bomo potrebovali delovno silo, mi bomo potrebovali znanje, bomo potrebovali tudi stroje, res pa je, da delo v državnem gozdu bo dobil tisti, ki bo konkurenčen. Verjamem, da dosedanji koncesionarji imajo reference, imajo znanje in s tem imajo tudi konkurenčno prednost. Dejstvo pa je, da v bodoče ne bomo dovolili, da so dela v državnem gozdu, ker je bila do sedaj takšna ureditev, dražja ali bistveno dražja, kot so dela istih koncesionarjev v zasebnem gozdu. Hvala.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo, da zahtevate dopolnitev vašega odgovora. Izvolite.
Poglejte, gospod minister. Gozdna gospodarstva imajo okrog tisoč 300 do tisoč 500 zaposlenih. Sedaj jim je bilo pri koncesnini priznano okrog 15 evrov za sečno, 15 evrov za spravilo, pa še nekaj za ostala dela v gozdovih, za gozdne ceste, za izgradnjo vlak in tako naprej. In oni so plačevali 14 evrov oziroma 13, pa še to težko glede na stroške, ki jih imajo. V zasebnih gozdovih pa so bile te koncesnine 30 do 37 evrov. To se pravi, bistveno manj je bilo priznano. Glede na količino posekanega lesa v državnih gozdovih in razmerje med koncesninami je bila država prikrajšana v zadnjih letih, ne vem, toliko milijonov letno, da znese to na zaposlenega pri gozdnem gospodarstvu tisoč evrov na mesec. Sedaj pa bo naenkrat tega konec in oni bodo postavljeni na trg, skupaj z izvajalci sosednih držav, kjer imajo mehanizacijo ogromno, ne vem, s privatnimi podjetji, ki opravljajo te storitve. Zanima me: Kako bodo naenkrat lahko naredili tak preskok? Glejte, kaj se je zgodilo. Država skrbi samo za tistih slabih 20 % državnih gozdov, za ostalih 80 % pa kot da ji ni mar. Bil je žledolom, sedaj so podlubniki, dela se ogromna škoda in ker se ni sekalo v privatnih gozdovih, tudi sedaj nimamo potenciala, da bi to na hitro tudi sanirali. Ta škoda bo samo še večja. Rad bi vedel: Kako bodo takrat, ko bo ta dan prišel, funkcionirali dosedanji koncesionarji?
Besedo ima minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan. Izvolite.
Ravno kriza pri žledolomu je pokazala, da je kljub vsemu slovenski gozdarski prostor dobro organiziran. Mi smo do tega trenutka odstranili več kot dve tretjini poškodovanega drevja in verjemite mi, smo primerjali, smo se učili od drugih, od velikih praks tovrstnih žledolomov in enostavno smo boljši od drugih. Marsikje drugje so tovrstne škode sanirali 10 let, pa še takrat, recimo, če pogledamo na zelo veliko državo, niso vsega končali. Tu kvečjemu moram stroko in tudi operativo v slovenskih gozdovih pozdraviti, kar se vidi tudi iz količine. V končni fazi, lansko leto je bilo 6,3 milijona kubikov, od tega je pomemben del poškodovanega drevja odstranjen. Tudi letos se bomo verjetno približali petim milijonom kubikov, kar je drugi najboljši poseg v zgodovini, sploh v Sloveniji, odkar beležimo poseg. Kar se pa tiče samih razpisov, kdo bo dobil delo. Jasno, upoštevale se bodo izkušnje, upoštevale se bodo tudi pridobljene kompetence, ki jih slovenski izvajalci imajo – podobno upoštevajo povsod drugod in na ta način omogočijo, da dobijo domači ljudje delo. Morate pa razumeti, da pa si država v nobenem primeru ne more privoščiti, da bi dovolila, da iste organizacije pod nekimi pogoji prodajajo svoje delo in znanje državi, pod nekimi dosti bolj ugodnimi pogoji pa zasebnim lastnikom. Hvala.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo, da podate postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem vprašanju. Izvolite.
Hvala lepa. Izkoristil bi to poslovniško možnost, da se o tem razpravlja v parlamentu, ker je zadeva tako pereča. Imamo tudi malo časa in mogoče bi to prineslo oziroma doprineslo nekaj tudi k boljšemu usklajevanju. Namreč, imamo preko 100 zaposlenih na Skladu kmetijskih zemljišč, ki poleg gozdov upravlja še z drugimi kmetijskimi zemljišči, pa imamo sedemsto zaposlenih v Zavodu za gozdove, pa imamo Kmetijsko gozdarsko zbornico, ki ima gozdarsko samo ime, nima službe organizirane znotraj, ki jih tudi 80 % plačuje država, eno armado strokovnjakov na terenu pa zelo slabo gospodarjenje. Ne govorim, da samo z državnimi gozdovi, ampak z vsemi, splošno gozdovi, bolj privatnimi kot državnimi. Ampak, vse skupaj je to naše, je to v Sloveniji, in morali bi se potruditi, da bi se z gozdovi boljše gospodarilo. Po drugi strani imamo slabosamooskrbo. Smo država, ki imamo – med najmanj – površin kmetijskih za pridelavo hrane na prebivalca, država se nam pa zarašča. Tisto, česar imamo pa največ, to se pravi gozdov, lesa, pa izvažamo. Izvažamo surovino, nazaj pa naša lesnopredelovalna industrija, kolikor je še imamo, uvaža polizdelke tudi iz našega lesa, ki ga peljemo ven. To ne pelje nikamor, bojim se, da na osnovi tega, ko bomo poskrbeli v državnem podjetju [[…]]Pozdravljam to, da bo država več denarja dobila, saj Sklad kmetijskih zemljišč ima tudi veliko obveznosti do denacionalizirancev, ker so koncesionarji v tistem času, ko so bili njihovi gozdovi nacionalizirani, je posekala država toliko lesa, da zdaj mora izplačevati odškodnino, ker so jih iztožili. Pri tej tožbi se je pokazalo, da niso bile evidence tako točne, da so lastniki preko izvedencev dosegli, da je bilo bistveno več posekanega v njihovih gozdovih, kot je bila državna evidenca, pa v to nihče ni dregnil. Dvomim, da je sedaj to urejeno, ker nimamo popisa, koliko lesa je v gozdovih, koliko letno na etatu priraste, da bi lahko kontrolirali, koliko se odpelje ven. Tega nimamo, imamo samo evidenco na cestah, koliko so posekali. Ali je to prav ali ni? Bojim se, da je neka naveza med Zavodom za gozdove, g. g., pa tudi s Skladom kmetijskih zemljišč, kjer se dela tako ali drugače. S tem ko se hlodovino vozi v tujino, je težko slediti količini, če bi bila doma, bi bilo to drugače. Zato mislim, da je čas, da se to uredi in da država drugače ravna s svojim premoženjem.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Gospod Igor Zorčič bo postavil poslansko vprašanje ministru za javno upravo gospodu Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana ministrica in oba ministra! Gospod minister, nedavno ste ob obletnici prvega leta delovanja vlade poudarili, da so bila v letu 2014 uspešno izvedena pogajanja in tudi sklenjen dogovor s socialnimi partnerji glede ukrepov na področju plač in prejemkov zaposlenih v javnem sektorju v letu 2015. V letu 2015 ste izvedli tudi analizo izvajanja plačnega sistema, vse od začetka naprej in izvedena je bila tudi javna obravnava predloga sistemskih sprememb plačnega sistema, to je torej Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. V letu 2015 vas čakajo, vsaj kolikor je zaznati iz medijev, naporna pogajanja glede plač v javnem sektorju, pri čemer vas bo poleg finančnih okvirjev oziroma proračunskih okvirjev zagotovo pri tem na ta pogajanja pomembno vplivala tudi sprememba plačnega sistema, ki sem ga omenil malo prej, torej Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Glede na to me zanima: Kakšen je vaš načelni pogled na sistem plač v javnem sektorju? Kakšna so izhodišča, na katerih boste gradili dialog z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja? Zanima pa me tudi: Kakšna so vaša sporočila, temelječa na analizi stanja, ki sem jo malo prej omenil? Kako vidite plačni sistem v prihodnje? Kakšne korake ste že izvedli na temu področju? Hvala.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, hvala za vprašanje spoštovani poslanec. Naj začnem od splošnega h konkretnemu. Če želite temeljne usmeritve, temeljne načelne poglede, bi jih takole opredelil. Želimo, da od opredelitve delovnega mesta preidemo na opredelitev dela, ki mora biti dejansko opravljeno. Da od senioritetnih avtomatizmov, ki prinašajo višje nagrajevanje, pridemo na karierni sistem, pri katerem z delom zasedeš višje delovno mesto, in predvsem, da od osnove plačila, ki izhaja iz delovnega mesta, preidemo na kriterije, ki bodo določali to, koliko dejansko nek delavec dobi osnove za plačilo, in da se uvede kompetenčni model. To so tista zelo zelo splošna izhodišča, v katero smer gremo. Omenili ste pogajanja s sindikati. Ravno v tem času poteka tudi seja pogajalske skupine, na katero se vračam, in pravilno ugotavljate, pogajanja so izjemno burna. Izjemno burna zato, ker je ob dosedanjih ali večletnih pogovorih s sindikati težko, kako bi rekel, brzdati apetite po povečanju stroškov, ki izhajajo iz različnih obljub in normativnih podlaga, pa vendar se moramo okviriti v tisto, kar je naš zakonski okvir. Tega pa določa fiskalno pravilo, tega določa sklenjen socialni sporazum, ki točno določa, za koliko lahko povečamo maso plač. Zato so ta pogajanja še toliko težja, ker so pričakovanja bistveno večja. Tudi sicer iz analize izhaja, da je strošek dela v javnem sektorju v Sloveniji nad povprečjem Evropske unije v primerjavi na bruto domači proizvod. Zanimivo je pa dejstvo, da je strošek v ožji državni upravi v zadnjih letih kar krepko upadel za približno 8 do 9 %, medtem ko je na celotnem širšem javnem sektorju ostal praktično nespremenjen. Torej, plačne rezerve oziroma rezerve, če še obstajajo v plačah, dejansko obstajajo v širšem javnem sektorju. Iz analize izhaja, da smo se pred leti oziroma so si pred leti takrat postavili za cilj spremenjenega plačnega sistema, da bi bil enoten, da bi ustrezno opredelil razmerja med različnimi delovnimi mesti in da bi bil fleksibilen in stimulativen. Mi iz te analize ugotavljamo, da smo uspešno uspeli obdržati enoten plačni sistem, da še vedno obstaja neka urejenost, čeprav je znotraj sistema cela vrsta anomalij, predvsem plačna skupina J, deloma tudi plačna skupina B – direktorji. Ko pa govorimo o fleksibilnosti in stimulativnosti plačnega sistema, smo pa cilje popolnoma zgrešili, ker v osnovi tak sistem, kot je bil zastavljen, dejansko v praksi ne deluje. Zato je nam za cilj predvsem, da se postavi deregulacija, kar pomeni, da bo imel predstojnik večjo možnost nagrajevanja svojih sodelavcev, vendar ne po prosti presoji, ampak na podlagi kriterijev glede na doseganje ciljev, ki so opredeljeni, in glede na doseganje projektnih nalog, ki jih je posamezen delavec dobil. Ta kriterij je posebej zahteven zato, ker je pogoj zanj, da opredelimo cilje. Če niso opredeljeni cilji, potem ne moremo meriti. Ravno te cilje moramo opredeliti tudi skupaj s sindikalno stranjo, ker morajo biti deloma odvisni od načrta dela nekega organa, deloma pa so odvisni od posamezne poklicne skupine, za katero je treba povedati, recimo, kdaj se uspešen zdravnik loči od manj uspešnega, kdaj se, ne vem, če želite, uspešen uradnik na upravni enoti od manj uspešnega. Ti kriteriji ne morejo biti enaki kar za vse. In tukaj je tista osnova tudi za dialog s sindikati. To nas tudi vodi v večjo fleksibilnost in ne nazadnje v večjo motivacijo delavcev. Kajti, danes menim, da so v najbolj diskriminiranem položaju najbolj pridni delavci, ker ob veliki pridnosti dejansko ne opazijo tega na svoji plačilni listi in to bi rad postopno presegli z merjenjem rezultatov dela. Druga ali še ena pomembna smer, ki jo želimo zagovarjati, je to, da se zmanjšajo avtomatizmi, predvsem imamo danes avtomatizme v smislu napredovanja, delovne dobe, dodatka za stalnost. Mi bi radi te avtomatizme zmanjšali in ta prihranek v večji meri uporabili za nagrajevanje na podlagi doseženih rezultatov dela. Smo pa v tem času že, kot ste sami povedali, pripravili popravke Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Spisan je Zakon o javnih uslužbencih, ki uvaja kompetenčni model, odpravlja nazive, uvaja ponovno strokovni izpit, ne vem, se zbližuje oziroma približuje Zakonu o delovnih razmerjih in še celo vrsto drugih stvari. Tako želimo to v pogajanjih s sindikati tudi v čim večji meri postopno preliti v dejansko vsakodnevno prakso. Pri pogajanjih pa želimo predvsem, da se pogajanja uredijo in da se pogaja ozka pogajalska skupina z drugo ozko pogajalsko skupino z mandatom za sklepanje dogovora. To je temeljna razlika v pogajanjih, ki postajajo relativno neurejena. Hvala.
Gospod Uroš Prikl bo postavil poslansko vprašanje ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar ter ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani gospod minister, spoštovana gospa ministrica! Vsi vemo, da je v današnjih razmerah še posebej treba biti pozoren in se racionalno obnašati pri načrtovanju proračuna. V vsakem primeru je treba zagotoviti sredstva tistim posameznikom in gospodinjstvom, ki je od teh sredstev odvisna njihova eksistenca. Prav tako je treba zagotoviti sredstva za investicije, za vzdrževanje obstoječih objektov in za izvajanje najrazličnejših programov tako na lokalni kot na državni ravni. Kot poslanec Državnega zbora ob tej priložnosti izražam zaskrbljenost vpričo čedalje večjih finančnih rezov kulturni pogači, to je proračuna Ministrstva za kulturo. Delim bojazen z različnimi predstavniki institucij na področju kulture, nevladnih organizacij na področju kulture, samozaposlenih na področju kulture, sindikatov, predstavnikov PEN, društva pisateljev, ne nazadnje Nacionalnega sveta za kulturo in lahko bi verjetno še in še našteval, ki pa vsi skupaj opozarjajo na čedalje slabši položaj slovenske kulture seveda in hvala bogu zaenkrat samo v finančnem smislu. Spoštovana ministrica in spoštovani minister, sprašujem vaju: Ali bomo ne glede na vse okoliščine zmogli v proračunih Republike Slovenije za leti 2016 in 2017 zagotoviti takšen obseg sredstev, da ne bo treba krčiti programov, zapirati vrat kulturnih institucij; z eno besedo, da ne bo treba naši državi dočakati kulturnega mrka in s tem nepopravljivih posledic na področju kulture dolgoročno? Po mojem mnenju predstavlja vlaganje v kulturo in ohranjanje kulturne dediščine številne pozitivne učinke tudi na druga področja; na gospodarstvo, zlasti na turizem s plemenitenjem slovenske turistične ponudbe in približevanje kulturnih dobrin posameznikom tako znotraj slovenskega prostora kakor tudi širše. Ne nazadnje, pa niti ne, sploh ne, najmanj pomembno. Ob vsem tem ne smemo izgubiti z vida pomen in vlogo kulture kot tistega segmenta, ki je Slovencem in Slovenkam zagotavljal in zagotavlja ohranjanje naše nacionalne in kulturne identitete. Obema skupaj se za odgovore iskreno zahvaljujem.
Besedo dajem ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar, da odgovori na poslansko vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovani gospod poslanec. Spoštovana ministra, predsedujoča, ostale poslanke in poslanci! Naj najprej povem, da je danes mednarodni dan miru. Dovolite, da ob tej priložnosti najprej vsem iskreno čestitam. Naj ob tem opozorim, da slovenskega naroda nismo ohranili z represivnimi organi oziroma z orožjem, temveč s peresom, to je s svojo kulturo. Tudi sporočilo seje Nacionalnega sveta za kulturo, ki je bila tokrat protestna seja z vsemi temi akterji in še drugimi, ki ste jih omenili, spoštovani gospod poslanec, je, da je treba kulturo umestiti med prioritetna področja Vlade. Sama si močno želim in upam, da se bo tekom vladanja te vlade to tudi zgodilo. Res je, da je ob prevzemu ministrstva konec septembra 2014 bilo leto v izjemno težkem finančnem položaju kot konec leta 2012, prejela sem za 22 milijonov nižji integralni proračun, hkrati pa smo ostali brez prednostne naložbe za področje kulture, iz katere bi lahko črpali nepovratna evropska sredstva. To je tudi razlog, da se po tej proračunski seji iskreno zahvaljujem vsem, ki so prispevali k temu, da je proračun za kulturo dobil znosno obliko. Čeprav to še vedno ni tisto, kar si na nek način želimo. Zavedam se, da bo treba s sredstvi ravnati skrbno in da bodo potrebna tudi varčevanja, ki jih bomo poskušali blažiti tudi z evropskimi sredstvi. Ob tem se moram posebej zahvaliti tudi Karlu Erjavcu, podpredsedniku vlade, tudi ministru za finance, da so zagotovili, da bo v proračunu do proračunske seje Državnega zbora – torej, da se bo zagotovilo za leto 2016, to je osebno zagotovil tudi dr. Mramor, minister za finance, da bo 151 milijonov 500 tisoč evrov denarja za kulturo, za leto 2017 pa 155,630 milijonov evrov. Vem, da bo težko, vendar pa bomo s temi sredstvi zdržali. Poleg kulturnih, umetnostnih razlogov, to se pravi, ki ste jih že omenili, razlogov krepitve narodnega identitete in samozavesti Slovencev ter pomembnega razloga poznavanja in spoštovanja lastne kulture, da lahko končno vodimo medkulturni dialog in spoštujemo tuje kulture, ima kultura tudi znatne ekonomske učinke, tako na dodano vrednost, pozitivni vpliv na zaposlovanje, tukaj so še drugi multiplikatorji kulturnih dejavnosti, zaradi tega torej je treba temu področju posvetiti posebno pozornost. Moram nehati, če hočem še ministru za finance omogočiti, da bo nekaj povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za finance dr. Dušanu Mramorju. Izvolite.
Hvala lepa. Ta proračunska sredstva pri Ministrstvu za kulturo se v globalu res znižujejo v letu 2016 glede na leto 2015. Razlog takšnega znižanja je, da se obdobje upravičenosti izdatkov evropskega kohezijske politike v programskem obdobju 2007–2013 zaključi z letošnjim letom. Glavni problem v 2016 in naprej je, da so nove finančne perspektive evropska sredstva, ki bodo namenjena kulturi, bistveno bolj omejena. Mi smo poskušali s tega vidika kompenzirati, kolikor je bilo mogoče znotraj tega integralnega dela proračuna, tega stabilnega financiranja, in smo zato povečali sredstva v letu 2016 iz tega integralnega dela za 6,4 milijone in v letu 2017 za 7,1 milijona, se pravi za 4,7 % v letu 2015 in za 5,3 v letu 2017. Mi se zavedamo pomena kulture in naredili smo dejansko vse, da v letu 2017, če bodo črpanja seveda ustrezna, da bo vse počrpano, kar bo na razpolago, bomo praktično na isti ravni proračuna, kot je v letu 2015. Hvala lepa.
Gospod Uroš Prikl, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa. Saj praktično ne potrebujem več dodatnih pojasnil. Če sem pravilno razumel oba ministra, morda je malo nenavadno, da sem pri vprašanju, ki zadeva, ki tangira direktno področje kulture, pač vključil še ministra za finance, ampak vendarle sem ugotovil oziroma ocenil, da je smiselno, da tudi finančnega ministra vprašam, kako in kaj na tem področju. Če sem pravilno seveda razumel oba govornika, oba, ki sta mi odgovarjala na to vprašanje, seveda nikoli in nikdar ne bo tako na kulturi kot verjetno na vseh drugih resorjih toliko denarja, da bi odgovorni, torej minister, rekel, zdaj pa je preveč, zdaj pa je to res toliko, kot potrebujemo. Vedno je kakšen tolar ali kakšen evro premalo. Ampak, kot rečeno, če sem pravilno razumel, z ustrezno politiko na področju kulture, z ustreznim načinom dela, varčevanja, racionalnega obračanja vsakega evra na kulturnem področju je zagotovilo, da se bodo programi normalno izvajali, da ne bo drastičnih rezov, da ni bojazni, tistim, ki nam je mar do kulture in do kulturnih prireditev, da bi se zapirali hrami slovenske kulture, in verjamem, da v tem prepričanju in s tem razmišljanjem lahko stopamo, vsaj kar zadeva kulturo, v mirno proračunsko leto, tako 2016 kot 2017. Vsem, ki so pri tem sodelovali, da kultura ne bo pri tem prizadeta, še enkrat moja iskrena hvala.
Minister za finance dr. Dušan Mramor želi podati dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ker mi je zmanjkalo malo časa, bom pa izkoristil to priložnost. Mogoče samo za kratko informacijo; Slovenija daje izjemen pomen kulturi, če gledamo mednarodne primerljive podatke, smo z vidika držav EU, zadnji podatki so iz leta 2013, ki so primerljivi, na 4. mestu po deležu, ki ga namenjamo kulturi; in to je 60 % nad povprečjem v državah EU. Na področju medijev in državnega financiranja medijev smo pa na prvem mestu. Seveda, povprečje je 0,1, mi smo pa na 0,4, se pravi 4-krat višje. Tako dejansko mi za kulturo namenjamo pomembna sredstva. Seveda, razumemo pa, da je pomen kulture za samobitnost naroda izjemno velik. To je v skladu z našo usmeritvijo. Hvala lepa.
Dopolnitev odgovora bo podala tudi ministrica za kulturo mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala lepa za to priložnost. Moram povedati, da so pri teh statističnih podatkih določene pomanjkljivosti pri zbiranju podatkov, ki smo jih ugotovili. Ko gre za medije, je treba povedati tudi tisto, kar se pošilja na evropski nivo, da so tam vključeni tudi prispevki. To se pravi prispevki, ki gredo RTV Sloveniji, in ti znašajo skoraj 80 % tistega zneska. Tega zneska druge države nimajo v svojem proračunu. Poleg tega so še druge pomanjkljivosti, recimo, na kulturi, pri nas so vključene tudi tržne dejavnosti, tudi vstopnine, recimo, ki jih pridobijo javni zavodi. Na ta način je težko primerjati, mednarodne primerjave izvajati na tem področju, tako da je seveda treba te podatke izčistiti, tudi pri nas, kadar gre za podatke SURS. Tam ugotovimo, da so znotraj tudi igre na srečo, kar pomeni, da moramo potem ta del tudi očistiti, kadar želimo kar koli dobiti ven, recimo, kako je z dodano vrednostjo. Ampak, kljub temu lahko povemo, da je bilo v letu 2014 dodane vrednosti, ocenjena dodana vrednost, za področje kulture skoraj milijardo evrov, kar pomeni, da je res velik doprinos kulture tudi k dodani vrednosti in da tudi s tega ekonomskega stališča, to se pravi tudi tisti, ki majo manj posluha za ostale vrednote, tudi ekonomska vrednost kulture je zelo zelo pomembna. Tako verjamem, da bomo iz leta v leto to vedenje toliko izboljšali, da bomo na koncu naredili tisto, kar bo pognalo gospodarsko rast, kar bo pognalo zaposlovanje in kultura je tukaj lahko zelo pomembna. Hvala lepa.
Gospa Eva Irgl bo postavila poslansko vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod minister! Prejšnjo sredo oziroma v sredo smo v tem državnemu zboru ob vaši odsotnosti obravnavali poročilo Evropskega sodišča za človekove pravice. Govorili smo o kršitvah človekovih pravic v pravosodju. Seveda je to izredno sejo predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zlasti zaradi tega, ker nas dejansko skrbijo ugotovitve Evropskega sodišča za človekove pravice, ki med drugim pravijo, da je Slovenija prva po kršitvah človekovih pravic med vsemi evropskimi državami. Obenem tudi Evropska komisija ugotavlja, da ima Slovenija eno najnižjih stopenj zaznane neodvisnosti pravosodja v Evropski uniji, za nami so samo še Grčija, Hrvaška, Romunija, Bolgarija in Slovaška, pri čemer pa je treba vedeti, da imajo te države glede na preteklo leto naraščajoč trend stopnje neodvisnosti, medtem ko ima Slovenija padajočega. Vsekakor gre za alarmantne podatke, če k temu še prištejemo, da imamo v naši državi največ sodnikov na sto tisoč prebivalcev na eni strani, na drugi strani pa najnižjo storilnost, potem menim, da bi morali bistveno več narediti na tem področju, da ne bi prišlo do kršitev človekovih pravic v pravosodju. Sedaj me, spoštovani gospod minister, zanima: Kdaj boste dejansko šli v celovito reformo pravosodja? Ne samo v neke kozmetične popravke, kot smo jim bili priča z nekaterimi zakoni, ampak dejansko v reformo pravosodja, kjer bo jasno, da bodo morali tisti, ki kršijo človekove pravice v sodnih postopkih, za to tudi odgovarjati. Že zadnjič sem na seji povedala, da od leta 2008 je res, da imamo to kazensko določbo, ki na nek način sankcionira tiste, ki so kršili človekove pravice ali pa so v postopkih napak ravnali, vendar pa do sedaj še nikoli ta določba ni bila uporabljena. Zanima me: Zakaj še ni bila nikoli do sedaj uporabljena? Kako boste zagotovili sistemske zakonske rešitve, da bodo dejansko tisti, ki kršijo človekove pravice v sodnih postopkih, za to tudi odgovarjali? Najlepša hvala za vaš odgovor.
Besedo dajem ministru za pravosodje, mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala za besedo spoštovana podpredsednica. Spoštovana poslanka Eva Irgl, spoštovane poslanke in poslanci! Res je, prejšnjo sredo ste o tem razpravljali. Bil sem odsoten. Vem, da ste me pogrešali, predvsem nekateri vaši poslanci, kar so tudi jasno povedali in govorili o tem, da odpiram ceste v Primorju. Vi ste rekli, da igram košarko. Izjemno rad bi jo – nisem je mogel. Bil sem namreč gostitelj predsednice Švicarske konfederacije, ki je hkrati tudi ministrica za pravosodje in to je bil razlog moje odsotnosti. Da pa temu vprašanju posvečam veliko pozornost in da imam spoštovanje tudi do tega zbora in do teh vprašanj, sem pa mislim, da izkazal s tem, da sem se pa udeležil predhodnega odbora za pravosodje na isto temo. To je prva stvar. Naslednja stvar, ki je [[…]]Poglejte, ker ta vprašanja se vedno znova ponavljajo in gledam na podoben način. Pogledamo skozi okno in vsi skupaj vidimo, da zunaj dežuje. Zunaj pada dež. Sedaj vi vedno trdite, da ne pada dež. Vi trdite, da je cunami, da je nevihta, da je snežni metež. Nekateri v pravosodju pravijo, da ne, ne pada dež, sonce sije; in to je ključen problem. V slovenskem pravosodju pada dež, ne sije sonce, ampak ni pa nevihte. In dokler se bomo pogovarjali o teh dveh skrajnosti, noben minister za pravosodje ne bo mogel prav veliko storiti, ker vi vidite cunami, nekateri vidijo sonce, v bistvu pa pada dež. In tudi skozi vaše vprašanje se je to izkazalo. Prvič, Evropska komisija po zadnjem Justice Scoreboardu, o čemer smo že večkrat govorili, dejstvo je, percepcija ljudi o neodvisnosti pravosodja se je znižala. To je posledica politizacije določenega procesa. V nasprotno me ne morete prepričati. Hkrati je ta ista komisija, ki je izdala to priporočilo, v tem priporočilu kot edino pozitivno, primer, izpostavila Slovenijo kot primer zmanjševanja sodnih zaostankov in primer tako imenovanih predsednikovih plošč. Spet, razlika med soncem in nevihto, v resnici je situacija nekje vmes. Enako velja za statistiko okrog sodb Evropskega sodišča za človekove pravice. Zadnjič je vaš kolega tukaj trgal mojo državno sekretarko: laž, laž, laž. Spoštovani! Kot žalitev za slovensko državo jemljem situacijo, kje trdite, da je Slovenija največja kršitev človekovih pravic v območju Sveta Evrope, ker ni. Vi ste za podlago vzeli podatke neke spletne strani, po kateri bi celo San Marino bil še pred nami. Če ste pogledali – in verjamem, da imate dovolj strokovnih sodelavcev, da vam to pripravijo – zadnje poročilo Odbora za pravne zadeve in človekove pravice Parlamentarne skupščine Sveta Evrope z dne 9. 9. 2015 glede spoštovanja implementacije sodb Evropskega sodišča za človekove pravice. V tem poročilu je odbor opredelil bistvene probleme in izpostavil 9 držav, ki imajo problem s spoštovanjem človekovih pravic z vidika ESČP. Te države so v naslednjem vrstnem redu: Turčija, Ruska federacija, Italija, Ukrajina, Romunija, Grčija, Poljska, Madžarska in Bolgarija. Slovenije ni. Slovenske kršitve človekovih pravic po množičnosti so enaki v enaki meri kot problem sodstva ali v večji meri kot problem sodstva problem tega zbora, problem politike. O tem smo se tudi in ste se pogovarjali na odprti seji. Največje kršitve človekovih pravic, ki jih je ESČP opredelilo, so bili izbrisani, so bili varčevalci Nove Ljubljanske banke in je problem zaporov. Nič v zvezi s sodstvom v ta del ne spada, kar pa nikakor ne pomeni, da je stanje v celoti zadovoljivo. Vlada je, še preden je ta zadeva prišla ven, kot smo povedali tudi na Odboru za pravosodje, že leta 2014 sprejela spremembe Zakona o državni upravi, kjer je Ministrstvo za pravosodje pooblastila, da na tem področju vzpostavi centralno, bistveno večjo harmonizacijo na področju zastopanja in uresničevanja sodb Evropskega sodišča za človekove pravice in s proračunom, ki je bil sprejet včeraj na Vladi in verjamem, da bo potrjen tudi v parlamentu, smo to možnost tudi dobili. Verjamem, da boste dopolnili vprašanje in se bova imela še možnost pogovarjati. Hvala lepa.
Gospa Eva Irgl, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala za besedo. Še enkrat, gospod Klemenčič, do sedaj sem mislila, da ste minister za pravosodje, zdaj vidim, da ste bolj vremenar, ampak verjetno tudi zaradi tega stanja, kot ste ga zdaj opisali, imamo takšno stanje v pravosodju. Niste mi odgovorili na čisto konkretno vprašanje zakaj do sedaj še nikoli ni bila uporabljena kazenska določba, ki velja že od leta 2008 v zvezi z odgovornostjo sodnikov. Na to konkretno vprašanje mi niste odgovorili in želim, da mi nanj odgovorite. Vprašala sem vas tudi kako je s celovito reformo pravosodja, ne samo tako, s kozmetičnimi popravki. Tudi tega odgovora nisem dobila. Kar pa zadeva Evropsko sodišče za človekove pravice in poročilo, bi želela še, da mi odgovorite na naslednje. Vi ste na seji Odbora za pravosodje 9. septembra 2015 dejali, da Slovenija v celotnem obdobju nima nobene kršitve 2. člena konvencije, to je pravice do življenja, vendar se je potem izkazalo, da temu ni tako. Zdaj ne vem, ali ste takrat zavajali ali pa nimate vseh podatkov. ESČP je namreč soglasno razsodilo, da je Slovenija kršila 2. člen Evropske konvencije o človekovih pravicah, to je pravice do življenja, in sicer zaradi pomanjkanja učinkovitih pravnih postopkov za določitev vzroka smrti in odgovornosti, vsem znan primer Šilih, ki je trajal veliko let pri nas, nato pa se zaključil na Evropskem sodišču za človekove pravice. Torej: Kako to komentirate? Zanima me, glede na to, da ste sedaj ponovno dejali, pa tudi na Odboru za pravosodje ste to rekli, da ESČP zavaja glede statističnih podatkov, me zanima: Ali boste kot minister, zato da zaščitite integriteto tako pravosodja kot tudi naše države, dali kakršenkoli ugovor na Evropsko sodišče za človekove pravice, glede na to, da trdite, da tej podatki niso takšni, kot so tukaj zapisani? Hvala.
Mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo in pozdravljeni predsednik! Spoštovana poslanka, pojdiva s tega vidika. Zadeva Šilih. Ne, nisem ne zavajal, ne lagal, nisem ne lagal, nisem ne imel napačnih podatkov. Te imate vi. Z družino Šilih sem se tudi sam osebno srečal. Primer je tragičen v vseh pogledih in ga ne bi zlorabljal v politične namene, čeprav vem, da je bila tudi gospa Šilih nad mojo izjavo začudena, mi je tudi v zvezi s tem pisala in sem ji tudi odgovoril. V zadevi Šilih ni šlo za kršitev 2. člena konvencije, preberite si celo sodbo ampak je šlo za kršitev – saj vi ste na koncu tudi povedali – kršitev 2. člena pomeni kršitev pravice do življenja. Ta kršitev je, če policija, vojska nekoga ubije. V povezavi s 13 [[…]]Brez pravne podlage in to se je v marsikakšni državi zgodilo: v Turčiji, Ruski federaciji – v Sloveniji nikoli –, celo Angliji v primeru irskih teroristov. Tukaj je šlo pa za kršitev pravice do učinkovite preiskave kršitve 2. člena. Mogoče se vam zdijo te pravne nianse nepomembne, pa so pomembne. Pomembne so tudi z vidika Evropskega sodišča za človekove pravice, ker ne gre v isti koš metati kršitev človekovih pravic Ruske federacije v Gruziji ali Turčije v Kurdistanu s to zadevo. In to počnete. In to je druga stvar, ko rečete, da sem v svojem izvajanju rekel, da ESČP zavaja. Pa smo spet pri vremenu. Spet vidite zunaj sneg, čeprav je očitno, da samo dežuje. Nikoli nisem rekel, da ESČP zavaja. Rekel sem, da vaše trditve, namesto da bi šli pogledat v originalno statistiko na ESČP, slonijo na neki spletni strani neke nevladne organizacije, ki je bila ustanovljena zato, da bi lobirala, da Združeno kraljestvo ne izstopi iz Sveta Evrope, kar je danes ena od političnih manter konservativne vlade v Londonu. Naslednja stvar, kazenske določbe. Poznate delitev oblasti. Kot minister za pravosodje pač ne vlagam kazenskih ovadb, ne vlagam obtožnic. Zakaj do tega ni prišlo, postavite pisno vprašanje, se bomo obrnili na tožilstvo in bomo videli, kakšen bo odgovor. Ne vem, kaj si predstavljate pod celovito reformo za pravosodje. Razen lustracije vam preprosto nič ne bi bilo zadovoljivo. Mi smo dobili od Sveta Evrope, od Evropske komisije jasno zavezo, treba je nadaljevati z reformami v pravosodju, vendar se nad pravosodje ne gre z ognjem in mečem. To se je počelo leta 45, v nekem ravnanju, tukaj pa mislim, da si vrednostno stojimo na istem položaju, s katerim se nihče od nas ne strinja, nad pravosodje se ne gre z ognjem in mečem. Neke resne reforme v smislu ognja in meča od mene, dokler bom minister, ne boste doživeli in upam, tudi če boste vi kdaj na vladi, da tega ne boste naredili. Ker se sodne veje oblasti ne izpodkopava v svojih [[izklop mikrofona]]
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu.
Hvala lepa. Jaz običajno postavljam poslanska vprašanja gospodu Klemenčiču. Danes je sreča, da ga ne postavljam. Glede na stopnjo njegove razburjenosti bi se človek ustrašil za njegovo življenje. Moje poslansko vprašanje je namenjeno gospodu Židanu. Imamo pa srečo, da nimamo tukaj finančnega ministra, ker bi bil potem on zdravstveno ogrožen glede na podatke, ki jih mislim povedati. Ministru za kmetijstvo, ki mu običajno res ne postavljam poslanskih vprašanj, sem postavil naslednje vprašanje: Kolikšna je bila višina planiranih sredstev za reprezentanco na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano za leto 2015? Kakšna je bila poraba omenjenih sredstev v obdobju od 1. januarja 2015 do 30. 6. 2015? Kakšna je bila poraba omenjenih sredstev v obdobju 1. 7. do 18. 9? Prosim za ločene in skupne podatke, integralna sredstva, namenska sredstva, EU sredstva in EU sredstva. Zakaj sem to naredil? Vladi sem namreč postavil vprašanje, kako je s porabo reprezentance. Mislim, da imam kot nekdanji minister vso moralno pravico, da opozarjam na to, ker sem pri višini porabljenih sredstev za reprezentanco bil verjetno eden tistih, ki je najmanj porabil. Približno 10 % tistega ali 15 % tistega, kar je porabila moja predhodnica gospa Kresalova. Del odgovora ministra imam, del odgovora nimam. Minister, vi ste planirali za leto 2015, to je letošnje leto, 36 tisoč 429 evrov za reprezentanco. V prvih šestih mesecih ste jih pa porabili 57 tisoč 581. Se pravi, 36 in nekaj ste planirali, 57 ste porabili. Hkrati pa imamo na neki drugi strani recimo Ministrstvo za notranje zadeve z 8 tisoč policisti, tam so predstojniki, kot je direktor Policijske uprave Ljubljana, kot je direktor Policijske uprave Maribor, ki imajo 2 tisoč ali več zaposlenih; in nimajo enega samega evra za reprezentanco. Enega samega evra. 13 tisoč evrov je planirala ministrica, porabila jih je 3 tisoč evrov – izjemno racionalno. Izjemno racionalno. To velja tudi za vas, predsednik Državnega zbora, ali pa za Državni zbor. Državni zbor kot celota ima planiranih 70 tisoč, porabljenih je bilo 24 tisoč. Pa to ni samo stvar predsednika. Vsi vemo, da še marsikdo drug in marsikaj gre v to postavko. Skratka, minister, jaz sem bil zgrožen, ko sem te številke videl. Številke so dejstvo. Kot sem rekel, planiranih 36, porabljenih 57 tisoč v pol leta. Mene zanimajo razlogi, od kod in zakaj tako. Hvala lepa.
Mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, odgovarjajte na vprašanje.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Tudi vam se, gospod Gorenak, zahvaljujem za to vprašanje. Tudi sam, ko sem videl v medijih porabo reprezentance, in potem tudi nekaj komentarjev je zraven, pa približno vem, zakaj porabljamo, vsaj mislil sem, da vem, zakaj uporabljamo reprezentanco na ministrstvu – da ljudje, ki pridejo iz cele Slovenije na svoje stroške, večinoma, dobijo kavo, čaj ali vodo ter da pogostimo s kosilom ali večerjo tuje ministre ali delegacije, ko pridejo; kaj pomeni ta številka. Postavili ste mi nekaj vprašanj in sem prav vesel, da lahko odgovorim, čeprav sem ves čas imel pri sebi podatek, da so stroški za reprezentanco za MKGP ožji, 6 tisoč in nekaj evrov; ne pa 57 tisoč evrov. Vendar na podlagi tega vprašanja vam bom lahko odgovoril. Ministrstvo je načrtovalo v letu 2015 za celotno ministrstvo 36 tisoč 429 evrov na podkontu za reprezentanco; od tega integralnih sredstev 17 tisoč 429, namenskih pa 19 tisoč. Ministrstvo ni načrtovalo pri Programu razvoja podeželja, kakor nikoli v prejšnjih letih na tej postavki, splošne promocije; ampak na kontu materialni stroški. Kasneje bom tudi povedal, zakaj tako je. Kakšna je bila dejanska poraba? Dejanska poraba na integralnih sredstvih je bila 30 tisoč, govorim za polletje, od tega je bila reprezentanca Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ožja, je 6 tisoč 380 evrov. Potem pa tisto, kar ni bilo planirano, pa se je dogodilo. Vi veste, da je novembra lansko leto Slovenijo obiskala zelo močna 150-članska kitajska delegacija z zelo močno politično ekipo na ravni podpredsednika kitajske vlade. Zadaj pa je bilo vabilo podpredsednika slovenske vlade, torej moje vabilo. Stroški tega obiska so prišli na naše ministrstvo v vrednosti 8 tisoč 310 evrov. Znotraj tega je knjiženo na reprezentanco 11 tisoč 978 evrov za sejem Berlin. Ministrstvo že vrsto let financira našim podjetjem, ministrstvu, kmetijam, turističnim kmetijam udeležbo na die Grüne Woche. To je največji sejem, 500 tisoč obiskovalcev ima. Del teh stroškov je bil knjižen na reprezentanco, ne vem sicer, zakaj; ampak se je dogodilo. In to je torej to. Dogodil se je obisk Kitajske in sejem v Berlinu – 11 tisoč 978. Namenskih sredstev je bilo porabljenih 2 tisoč 414. Program razvoja podeželja, ki pa mora imeti tudi promocijo programa podeželja, je v letošnjem letu v prvem polletju za promocijo, splošno promocijo porabil nekaj manj kot 25 tisoč evrov. Kakšna so bila sredstva, ki so bila uporabljena od 1. 7. do 18. 9.? Na integralnih sredstvih dobrih dva tisoč evrov, namenskih sredstvih 7 tisoč 167, to je projekt [[nerazumljivo]]Makedonija. Gre za pomoč, ki je stoprocentno financirana, del te pomoči, ko naši strokovnjaki potem počnejo [[nerazumljivo]]koristne stvari s tujimi strokovnjaki, pa se je knjižilo tudi to, čeprav je to stoprocentno refundirano; in iz Programa razvoja podeželja tisoč 600 evrov. Skupaj za to obdobje, za katerega ste vprašali, 1. 1. do 18. 9., je 65 tisoč evrov, integralni 32 tisoč, namenski 6 tisoč 500, EU sredstev 19 tisoč 899 in znotraj EU, torej Program razvoja podeželja še 6 tisoč 633. Rad bi povedal tudi naslednje, da enostavno, če pogledate podatke za nazaj, Program razvoja podeželja tudi zato, ker enostavno ne vključuje splošnega podkonta Splošna promocija. Knjižil se je na konto 4020, ni se pa knjižil na podkonto, ker se lahko tudi iz kontov pokriva. Ko so pa stroški nastali, pa so se vsi ti stroški napisali na izdatke za reprezentanco, ker podkonta, ki ima izraz Splošna promocija, ni. Moram reči, da takrat – ne, ko smo dobili vaše vprašanje, ampak takrat, ko smo v medijih zaznali to številko – smo sistem pogledali. Posledica tega bo tudi, da bomo zahtevali, da se dodatni podkonto pojavi. Dejstvo pa je, da so bile na reprezentanco knjižena stvari, ki bi se lahko knjižile na Splošno promocijo, ki se izvaja; ministrstvo izvaja promocijo, kar se tiče sejma v Berlinu, že silno dosti let. Vsi ocenjujejo, da je uspešna, je pa knjižena tudi na reprezentanco. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev o odgovora.
Hvala lepa. Vse lepo in prav, gospod minister, zdaj sva prišla iz 57 na 65, kar pomeni, da je v času od 1. 7. do danes porabljenih približno 7 tisoč evrov. Mene ne zanimajo tisti sejmi, me ne zanimajo Kitajci, me ne zanima nič, mene zanima cifra. Namreč, sejme sem imel tudi jaz kot minister, vsak minister ima kakšen sejem kje, verjetno, čisto vsak. Tudi kakšno tujo delegacijo ima vsak minister. Problem, ki ga ima po mojem slovenska vlada – in jaz mislim s temi aktivnostmi in poslanskimi vprašanji nadaljevati –, je ta, da imamo na eni strani ministrstva, ki enormno zapravijo, na drugi strani pa ministrstva, ki so malodane revna. Jaz ne vem, kako gospod Počivalšek plačuje kot gospodarski minister, ki ima 5 tisoč 300 evrov za celo leto, recimo. Kako pa on, ali ne gre na noben sejem, ali kako to zgleda? Jaz vem, kako je bilo pri meni, jaz vem, da sem sam nakazoval denar, ker nisem imel obraza pred seboj imeti policijske načelnike, tudi jaz sem jih klical, oprostite. Direktor policije, pa so bili torej poklicani v Ljubljano. Ja, kaj? Plačaj. Denarnico ven in plačaj, tam je menza in si kupi, saj imamo takšen sistem. In to je sistem, ki ni dober. Minister, jaz sem malo preračunal, to so 104 minimalne plače, do konca leta bi bilo 208, če boste tako nadaljevali. To je 822 štipendij, do konca leta jih bo tisoč 644, to je 287 kmečkih pokojnin. Do konca leta jih boste naredili 574, če bo šlo tako naprej. Minister, poglejte, delegacije: 9 tisoč 596 kosil je to, tukaj v državnem zboru. Po šest evrov, kolikor plačujemo spodaj. Vi imate tisoč 533 zaposlenih, vsakemu ste plačali 6,25 kosil, do konca leta bo vsak dobil 12,50 kosil, če boste tako nadaljevali. Ne sprejemam tega.
Mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Kljub vsemu bi želel, da natančne podatke tudi natančno pojasnjujemo. V vsemu tem obdobju do sedaj je bilo reprezentance 8 tisoč evrov na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano; znotraj tega dodatno pa je bila – ne obisk ministra in ministrstva na sejmu v Nemčiji – organizacija razstavnega prostora v velikosti 150 kvadratnih metrov, ki je namenjen promociji slovenske hrane; in to je ministrstvo plačalo. Organizacijo razstavnega prostora za pospeševanje slovenske hrane. Znotraj tega, če pogledate, je 25 tisoč ne kosil, ampak promocije Programa razvoja podeželja. Povedal pa sem, da je tudi letos, kakor prejšnja leta, bila na splošnem kontu Materialni stroški, ker enostavno podkonta Splošna promocija ni. Kar sedaj vidimo, da bi moral biti, tudi zaradi podobnih stvari v prihodnje. In kakor koli obračamo, Slovenija je lani doživela enega največjih obiskov kitajske delegacije z namenom pospeševanja slovenskega gospodarstva v Sloveniji, 150, od tega je bilo 20 ali 30 politikov, ostalo so bili gospodarstveniki. S tem so bili določeni stroški. Ker pa imam to smolo ali srečo, da sem podpredsednik Vlade, in sem sam bil podpisan pod tisto vabilo, so pač stroški prišli na kmetijsko ministrstvo. Ali je upravičeno, da smo 8 tisoč evrov investirali v obisk kitajske delegacije, ko po drugi strani pričakujemo več stomilijonsko povečanje izvoza, pa mora vsak sam oceniti; ampak to niso kosila. To je organizacija obiska za celo skupino logističnih stroškov 150 ljudi. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa. Jaz sem govoril samo o tem, minister, kakor koli zdaj jemljete številke. Številke so jasne – 57 tisoč 581 evrov. Amen, gotovo, Schluss. Tu spodaj je podpis – generalni sekretar Vlade, jaz mu moram verjeti, saj je vaš, saj ni moj. To je eno. Drugo, ko sem govoril o kosilih, sem pač to številko 57 tisoč evrov in nekaj delil s 6, kar je cena kosila tukaj spodaj. Baje je razkošno poslansko kosilo, ki je na pol zastonj, pravijo, ali kako. Ne vem, saj vsi veste, kako zgleda, ampak to nima veze. S čim utemeljujem to dodatno zahtevo po razpravi? Predsednik Vlade je imel planiranih 38 tisoč evrov, porabil jih je 17. Da ne boste rekli, da zdaj hvalim kakšne naše ministre; naših ne morem, ker jih nimamo. Predsednik Vlade iz 38 – porabljenih 17. Predsednik Državnega zbora, evo, me sploh ne mara, politično sva si navzkriž; 70 tisoč, porabljenih 24. Kaj mu naj očitam? Korektno. Pa hodijo poslanci okoli, pa hodi on okoli, ne vem, kje je že vse bil, tudi na Kitajskem, če se ne motim. Mislim, da, saj je vseeno. V glavnem, kar veliko hodite po svetu, ampak je ta poraba, ne vem, kaj naj rečem, mala. Notranja ministrica, sploh ni kakšna moja prijateljica, 3 tisoč evrov je porabila. Škrt kot 300 bogov. Škrt kot 300 bogov, naj malo razdeli reprezentanco še komu drugemu potem. In gospod Počivalšek 5 tisoč 300 evrov. Dodatno je treba reči še nekaj. Gospe in gospodje, MZZ – 517 tisoč evrov. Vodi ga gospod, ki je šef upokojencev, ali kako že, ali pa vodi upokojensko stranko. 412 minimalnih plač je že porabil. 900 jih bo do konca leta. Tisoč 140 kmečkih pokojnin je porabil, do konca leta jih bo 2 tisoč 280. On je porabil že 86 tisoč kosil tukaj v državnem zboru. Torej imamo stanje, predsednik, po katerem imamo na eni strani ljudi, ki so [[…]]če vzamete pač vse, imamo planiranega milijon 500 tisoč evrov za vse reprezentance v celi države, v sodiščih in z vsem vred. Skratka, jaz sem še vedno prepričan v eno stvar, da je tu potrebno, da poseže finančni minister in reče, kaj kje je in koliko bo kdo imel, in da imamo neko hierarhijo od predsednika države, parlamenta, potem vlade in tako naprej z vsemi tistimi posebnostmi. Skratka, na eni strani ne morem sprejeti tega, ker sam vem, da sem v policiji od leta 1974. Odkar sem tam bil, nisem nikoli slišal, kaj je "r" od reprezentance. Tega nisem vedel. Pa sem bil šef na marsikaterem nivoju in nikoli nisem imel nič; do državnega sekretarja, kjer sem ponucal – nič. Skratka, s tem utemeljujem, da je ta razprava potrebna. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v četrtek, 24. septembra 2015. Si bom pa dovolil vseeno neko zadevo zraven. Pohvalil vas bom za natančnost vprašanja, po katerem bi se lahko zgledovali tudi vaši kolegi v poslanski skupini, kjer so včasih priprave ministrov malo lažje. Sedaj ima besedo gospa Irena Kotnik, da zastavi vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Mladi so se v času krize izkazali kot ena bolj ranljivih družbenih skupin, ki ji mora država posvečati še posebno skrb. Eden od do sedaj uspešnejših programov, namenjenim mladim od starosti 15 do 25 let, ki so iz različnih razlogov zapustili šolanje na trgu dela, pa zaradi pomanjkljivih izkušenj spadajo med težje zaposljive, je bil program Projektno učenje mlajših odraslih – PUM. Izkazal se je kot odličen primer preventivnega programa za socialno vključevanje osipnikov in mladih brezposelnih. Težava se v zadnjem času pojavlja, ker so izvajalske organizacije programa od 1. 7. 2015 brez podpisanih pogodb z državo za financiranje programa, čeprav se je šolsko leto že začelo. Izvajalci in uporabniki programa se soočajo z negotovostjo, na kar nas v zadnjih dneh opozarjajo tudi mediji. Po dosedanjih podatkih je izvajanje programa pomagalo pridobiti izobrazbo ali zaposlitev več kot 400 mladim, ki zaradi različnih vzrokov izpadejo iz izobraževalnega procesa. Spoštovana gospa ministrica, sprašujem vas naslednje: Zakaj je prišlo do zamude pri postopku potrjevanja programa? Kdaj bo prišlo do podpisa pogodb med izvajalci in državo, s katero bo omogočeno nadaljnje izvajanje uspešnega programa?
Dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik. Draga poslanka, hvala za vprašanje. PUM je vsekakor dober program. Mi smo na področju problemov osipništva med boljšimi državami znotraj Evropske unije, pri nas je problem bistveno manjši, kot je je v drugih Evropskih državah. PUM, kot ste rekli, Projektno učenje mladih, je bil razvit v prejšnji finančni perspektivi, v obdobju 2007–2013 je imel tudi finančno pokritje, do julija 2013 je ta ukrep financiralo Ministrstvo za izobraževanje, šolstvo in šport. Z letom 2013, ko je prenehala pogodba, ministrstvo za šolstvo ni imelo denarja, smo takrat na ministrstvu za delo poskušali najti sredstva znotraj svojih virov aktivne politike zaposlovanja, da smo zagotovili nadaljevanje projekta. To kaže na to, da smo se ves čas trudili, in te pogodbe so imeli do konca finančne perspektive, kar je pravno bilo mogoče. Dejstvo je, da je naša država dobila potrjen operativni program konec lanskega leta, ki je podlaga za pripravo izvedbenih načrtov ali če rečem krajše INOP. Operativni program, s strani Evropske komisije potrjen, je zdaj dejansko podlaga, da na vladi sprejemamo odloke o razporeditvi sredstev na posamezne programe znotraj prioritetnih osi. Projekt, ki ga omenjate, PUM, spada znotraj devete prioritetne osi, na področje cilja, mislim, dva ali tri, ki še ni usklajen. Zatorej še ni bil na vladi sprejet INOP, ki bi razdeljeval sredstva, ker je več programov pod tem ciljem. Pričakuje se, da se bo to zgodilo v septembru ali oktobru. In to je predpogoj, da lahko mi začnemo postopek razpisa in potem na podlagi tega podpisovanje pogodb. Žal ne gre, ne moremo nobene od teh faz preskočiti. Dejstvo pa je, da je SVRK organ, ki potrjuje, je tudi odgovoren za pripravo INOP, za predložitev na Vlado Republike Slovenije. Mi potem tam na vladi to sprejmemo, potem organu pošljemo vlogo, vlogo potrdi SVRK; ko SVRK vlogo potrdi, inštrument, gremo mi – posamezna ministrstva lahko v razpise. PUM, smo jasno povedali izvajalcem, da ga prepoznavamo kot program, ki bo sofinanciran znotraj programa 9, kjer govorimo o socialnem vključevanju, ker gre za to in je za to ciljno skupino vsekakor primeren. To je to. Žal bo treba še potrpeti, vendar ni enostavno v tem trenutku drugačne možnosti. Bi pa morda, ko je vprašanje, ob tem vseeno izpostavila, da se morate zavedati, da se finančna perspektiva izteka, konec jo je, ni več podlage za financiranje naprej. Nova finančna perspektiva, imamo drugačne cilje znotraj OP, nekaj smo se naučili iz prejšnje finančne perspektive, zato ne gre pričakovati, da bodo prav vsi programi, prav vsi projekti nadaljevali svoj obstoj tudi znotraj nove finančne perspektive. Mi poskušamo iskati možnosti, se dogovarjamo, vendar stvari niso vnaprej dane, da zato, ker sem bil sofinanciran v prejšnji finančni perspektivi, bom tudi vnaprej. To želim povedati, ker so ti pritiski z vseh koncev zelo veliki. PUM je ocenjen, je bil tudi primer dobre prakse, mi smo PUM predstavljali znotraj Evropske komisije drugim državam članicam kot primer dobre prakse. Ni dober primer, ampak sem želela izrabiti ta prostor tudi za to. Bodo razpisi, se pogovarjamo, veliko sinergije na devetki. Na tej deveti, na socialnem vključevanju je več ministrstev soudeleženo pri kreiranju programov, na primer za ranljive skupine, kjer smo se dogovorili kultura, zdravje, naše ministrstvo in šolstvo, da bomo skupaj pripravljali celovite programe za Rome, da se nam ne bo na primer dogajalo, da vsak po svoje; in ni neke povezljivosti. In zdaj je prav ta čas, ko poskušamo dogovoriti vsebine in najti optimalne sinergijske učinke, da bomo denar, ki ga imamo iz evropskih sredstev, optimalno namenili predvsem vsebinam, ki dajejo rezultate. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani minister za finance dr. Mramor! Želim vam postaviti vprašanje v zvezi z davčnim dolgom, ki je v Republiki Sloveniji. Po zadnjih razpoložljivih podatkih oziroma podatkih na dan 30. 6. 2015 znaša skupni dolg milijardo 401 milijon evrov, od tega aktivnega dolga 777 milijonov in pogojno izterljivi dolg 623 milijonov evrov. Ker ima Slovenija letnih prihodkov v proračun malo več kot 8 milijard, osebno ocenjujem, da gre tukaj za precej pomembno in visoko številko. To predstavlja bistveno več kot 10 % letnih prihodkov oziroma se ta številka skupnega davčnega dolga že približuje 20 % letnih prihodkov proračuna. Glede na stabilnost javnih financ se mi zdi že toliko bolj pomembno, da bi Vlada oziroma Ministrstvo za finance poskušala ta dolg na nekakšen način tudi izterjati; oziroma da bi dolg, ki je nastal do države, tudi dejansko in pošteno prišel v proračun. Zanima me: Katere ukrepe je vlada Mira Cerarja oziroma Ministrstvo za finance v enem letu vašega vladanja sprejela na tem področju? Katere ukrepe še namerava sprejeti vlada Mira Cerarja oziroma Ministrstvo za finance za izterjavo davčnega dolga? Kot sem že na začetku omenil, na dan 30. 6. znaša dolg milijardo 401 milijon evrov. Hvala.
Dr. Dušan Mramor, minister za finance, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec gospod Marko Pogačnik, bom šel kar neposredno na odgovore. Dosedanji ukrepi, ki so bili izvedeni na področju zmanjševanja davčnega dolga, so najprej spremembe organiziranosti izterjave davčnega dolga in kadrovska okrepitev FURS. Nekaj iz sinergijskih učinkov združitve DURS in CURS v FURS ter nekaj je dodatnega. Dosledna in hitrejša uvedba postopka izterjave davčnega dolga. Tretjič, postopki neformalnega opominjanja zavezancev; četrtič, pospešitev pritožbenih postopkov na področju izvršbe in; pet, bolj mehke aktivnosti spodbujanja prostovoljnega plačevanja davkov, na primer projekt Davčno opismenjevanje mladih, izdaja publikacij z informacijami o načinu plačevanja davkov, medijske objave in podobno. To so bili dosedanji ukrepi. Vlada Republike Slovenije pa je 14. 5. sprejela Celovit načrt projektov na davčnem področju, v katerem se je zavezala k pripravi in sprejemu vrste ukrepov z vidika zmanjševanja administrativnih ovir pri izpolnjevanju davčnih obveznosti ter povečevanja učinkovitosti pobiranja javnih dajatev in z vidika prestrukturiranja davčnih bremen. Tudi v okviru tega celovitega načrta so predvideni ukrepi za zmanjševanje davčnega dolga. Ustanovili smo tudi Usmerjevalni odbor za spremljanje in usmerjanje izvajanja tega Celovitega načrta, v katerega so vključeni predstavniki pristojnih ministrstev, socialnih partnerjev, podpisnikov socialnega sporazuma ter predstavniki stroke. Namen tega odbora je spremljati izvajanje Celovitega načrta, usklajevati delo itn. Nameravani ukrepi na področju zmanjševanja davčnega dolga: najprej s predlogom novele Zakona o davčnem postopku, ki je v zakonodajnem postopku v parlamentu, se predlagajo ukrepi, ki sledijo namenu zmanjševanja davčnega dolga; in sicer se najprej podaljšuje obdobje, za katerega se lahko odobri obročno plačilo ali odlok plačila javnih dajatev brez preverjanja premoženjskega stanja, če zavezanec predloži instrument zavarovanja iz 12 na 24 mesecev. V primeru preventivnega finančnega prestrukturiranja zavezanca se uvaja možnost odobritve obročnega plačila davka v največ 60 mesečnih obrokih. Razširja se možnost pobota davkov in drugih nedavčnih denarnih terjatev s preveč plačanimi prispevki ali davki, s tem se prihranijo stroški izvršbe za davčnega zavezanca in zagotavlja večjo gospodarnost FURS pri vračilu davka. Četrtič, pri izvršbi na premičnine se spreminjajo pogoji za prodajo zarubljenih premičnin na javnih dražbah in v postopku zbiranja ponudb ter s tem preprečuje zlorabe potencialnih kupcev in tretjih oseb. Petič, to je pa samo evropski predpis, prenos direktive in enotnega standarda poročanja OECD, na podlagi katerega bo davčni organ avtomatično seznanjen z informacijo o finančnih računih. Tudi to bi nam omogočalo zmanjševanje davčnega dolga. Načrtujemo in smo to predlagali Ministrstvu za pravosodje, da bi s spremembo Zakona o državnem pravobranilstvu zagotovili učinkovitejše zastopanje vseh javnih blagajn v postopkih zaradi insolventnosti. Pričakuje se, da bo predlog realiziran v okviru celovite reforme državnega pravobranilstva v letu 2017. Ministrstvo za pravosodje sproti spremlja izvajanje zakonodaje s področja postopkov zaradi insolventnosti in tudi tukaj obravnava predloge za spremembo. Prav tako v okviru Usmerjevalnega odbora potekajo posvetovanja o uveljavitvi enkratnega ukrepa, ki bi gospodarskim subjektom, katerih davčni dolg izvira iz obdobij ekonomske krize, olajšal poplačilo davčnega dolga in jim hkrati omogočil nadaljnje poslovanje. Vsi ti ukrepi in tudi ukrepi, ki so že bili v veljavi, so v prvem polletju 2015 davčni dolg znižali za 20 milijonov 281 tisoč evrov, za 1,4 %. Pri aktivnem dolgu je zaznati znižanje dolga, za večino za 20 milijonov 38 tisoč oziroma 2,5 %. Pri pogojno izterljivem dolgu, ki je predvsem posledica tudi te ekonomske krize, pa je bilo znižanje minimalno, za 242 tisoč evrov. Hvala lepa.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo.
Spoštovani minister, jaz se vam zahvaljujem za izčrpen odgovor. Glede na število ukrepov, ki ste jih navedli, bi po mojem, vsaj jaz osebno menim, imel vprašanje, če se vsi izvajajo. Kajti če bi bili vsi ti ukrepi, ki ste jih povedali, učinkoviti, potem sem mnenja, da bi se ta davčni dolg moral bolj znižati. Konec koncev govorimo o milijardi 401 milijonu evrov davčnega dolga. Iz te tabele vidimo, da se nekako aktivni davčni dolg zmanjšuje, na drugi strani se pogojno izterljivi dolg recimo zmanjšuje manj kot aktivni, oziroma se v določenih segmentih tudi povečuje. Jaz sem recimo osebnega mnenja, da je posledica zmanjševanja aktivnega dolga tudi, da aktivni dolg preide v pogojno izterljivi dolg. In ko seštejemo to zadevo, poglejte, pri malo več kot 8 milijard evrov prihodkov je 1,4 milijarde evrov neplačanih davkov, neizterljivih. Sem še vedno mnenja, da je to zelo velika številka. Pri javnofinančnem stanju, ki ga imamo v Sloveniji, zdaj se bo pripravljal proračun za leto 2016, 2017, ne najdete tamle enega milijona evrov z eno zadevo, stvar; tukaj vam pa leži 1,4 milijarde evra neizterljivega davka. Res sem mnenja in apeliram na Ministrstvo za finance ter vlado Mira Cerarja, da na tem segmentu poskuša narediti nekaj več; oziroma se po drugi strani tudi vprašati, na kakšen način sploh lahko pride do tako enormnih številk. Ali ne bi bilo boljše prevzeti neke ukrepe, ki bi v določenih segmentih to zadevo zajezili že prej?
Dr. Dušan Mramor, minister za finance, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Jaz se z vami strinjam, to je velika številka, zagotovo. Del lahko pripišemo ekonomski krizi, del pa moramo verjetno pripisati sistemu takemu, kot je. In med ukrepi, ki so zdaj začeli veljati ali smo jih začeli uveljavljati, je teh ukrepov prvih pet, to so dosedanji ukrepi. Mi se zelo trudimo, da bi čim prej dali tudi rezultate. Sedem izmed tistih, ki sem jih naštel, ali so šele v zakonodajnem postopku, to je v zvezi s spremembo Zakona o davčnem postopku; jih je pet. Enega obravnavamo znotraj Usmerjevalnega odbora in bomo zagotovo prišli do čim boljše rešitve; drugi bo pa šele v letu 2017. Računamo, ko bi vse to imeli kot inštrumente na razpolago in bi bili delujoči, da se nam začne tudi ta davčni dolg zmanjševati. Hvala lepa.
Gospod Marijan Pojbič, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Privatizacija podjetij v državni lasti je izjemno občutljiva tema in hkrati zelo pomembna, saj je od transparentne in premišljene prodaje odvisno, ali bodo učinki od prodaje državnega premoženja resnično dosegli želene učinke in cilje, ki jih pri prodaji državnega premoženja zasledujemo. In ker so stranke koalicije in vlade, v kateri sedite, gospod minister, skozi volilno kampanjo zatrjevale, da so vaši cilji vzpostavitev pravne države in moralnih vrednot v vseh sferah države, pa moram reči, da se to v praksi ne dogaja. Sam imam še posebej razlog za to, saj, kot veste, gospod minister, sva se zadnjih nekaj tednov zelo aktivno srečevala v zvezi z določeno problematiko, ki se dotika državnih podjetij, v katerih poteka privatizacijski postopek. Bom povedal zelo jasno, govoriva o podjetju Paloma in o neodgovornem vodenju podjetja ter postopka privatizacije s strani predsednika uprave Palome, nadzornega sveta podjetja Paloma in povezave s strani SDH. Dejstvo je, da Ministrstvo za gospodarstvo in SDH dopuščata kršenje zakonodaje o Slovenskem državnem holdingu, ZSDH-1, glede privatizacije Palome, saj SDH pri postopkih dokapitalizacije, ki pomeni hkratno prodajo večinskega deleža v Palomi, dopušča direktorju družbe Paloma pristransko favoriziranje samo enega kupca od šestih mednarodno uglednih potencialnih investitorjev. Prav tako je dejstvo, da si je predsednik uprave Palome rezerviral sredstva za izplačilo nagrade za leto 2014 v višini 25 tisoč evrov neto in s tem obremenil podjetje. Prav tako je tudi dejstvo, da je iz konto kartic, ki ste jih videli tudi vi, gospod minister, jasno, da je za delavce po individualni pogodbi in direktorju podjetja v Palomi bil že plačan prispevek, in sicer v višini četrt milijona evrov, 229 tisoč evrov bruto rezerviranih nagrad. Znesek, ki je bil plačan za delavce, pa je znašal 80 tisoč evrov. Za delavce je bilo namenjeno 150 evrov bruto na delavca, to je neto približno 125 evrov. Iz teh podatkov izhaja, da si je direktor državnega podjetja zaslužil nagrado, ki je dvestokrat višja, kot so jo prejeli zaposleni, ki imajo že tako ali tako izjemno nizke plače in delajo v izjemno težkih pogojih. Zato vas, spoštovani gospod minister, sprašujem: Ali je ministrstvo ustrezno informirano o potekih prodajnih postopkov državnega premoženja? Ali ministrstvo ukrepa, če je informirano o kršitvah pri postopku prodaje državnega premoženja; in kako? Ali je res, da vi razlagate, da je dvestokrat večja direktorjeva rezervacija nagrade, kot je nagrada delavcev v Palomi, v redu? To ste dejali na sestanku z nekaterimi predstavniki delavcev družbe Paloma. In četrtič, ali je za vas to etična, odgovorna [[izklop mikrofona]]
Gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, imate besedo za odgovor.
Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci! Gospod poslanec Pojbič. Najprej bi želel odgovoriti, na kakšen način smo na ministrstvu informirani. V nadaljevanju se bom dotaknil tudi zadnjih trditev. S sistemskega vidika je na podlagi Zakona o Slovenskem državnem holdingu za upravljanje naložb Republike Slovenije v imenu in za račun Republike Slovenije pristojen Slovenski državni holding. Upravljanje naložb med drugim obsega razpolaganje z naložbami, kamor štejemo tudi tekoče poslovanje družbe, o čemer je bilo zdaj govora, kakor tudi prodaja naložb oziroma privatizacija podjetij. SDH ima zakonsko pooblastilo, da vodi te postopke samostojno, z vso zahtevano skrbnostjo in pri tem upošteva najvišje strokovne standarde za pripravo in sklepanje tovrstnih poslov. Minister za gospodarski razvoj in tehnologijo je ustrezno informiran o potekih prodajnih postopkov državnega premoženja, in sicer na podlagi odločbe 3, odstavka enainštirideset Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki določa, da se ministra, pristojna za finance in za gospodarstvo, ter predsednik Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ lahko udeležijo sej nadzornega sveta SDH, pri čemer pa nimajo, nimamo pravic odločanja na njej. Za vsako sejo se jim pošlje vabilo, vso gradivo in zapisniki nadzornega sveta. Če je minister v tej zvezi seznanjen o sumih in okoliščinah morebitnih nepravilnosti, o kršitvah pri postopku prodaje, obstajajo v okviru poslovanja SDH mehanizmi in postopki, kako se takšne informacije obravnavajo znotraj SDH in tudi zunaj SDH; oziroma kateremu pristojnemu organu se v reševanje odkrivanja ali ukrepanja posreduje razpoložljiva dokumentacija ali informacija o kršitvah pri postopku prodaje. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo je o prodajnih postopkih obveščeno v okviru posameznih obvestil oziroma prijav kršitev odločb zakonov iz pristojnosti MGRT, do katerih naj bi prišlo v omenjenih postopkih. Ministrstvo se v teh primerih glede na naravo zatrjevane kršitve zakonodaje, ki je v naši resorni pristojnosti, – na primer prevzemna konkurenčna zakonodaja, plačne zadeve, povezane z zakonom, ki ga je pripravilo pred leti naše ministrstvo – poveže s pristojnimi organi, če ti organi niso bili samostojno obveščeni. Sicer pa Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo nima neposredne pristojnosti preverjati, odkrivati, nadzirati postopkov prodaje državnega premoženja. Na temu mestu je mišljen postopkovni kot tudi metodološki vidik prodajnega postopka, ki ga izvaja SDH. Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo se kot resorno gospodarsko ministrstvo zavzema, da vsi postopki prodaje državnega premoženja potekajo transparentno, zakonito in v skladu z najvišjimi strokovnimi standardi. V primeru Palome je naše ministrstvo dobilo konkretno pisno prijavo na dve zadevi, in sicer na višino plače direktorja; dobili smo zadeve podkrepljene s kopijo letnega poročila in z dodatno dokumentacijo o neto plači direktorja. Ravno tako smo bili pisno od skupine malih delničarjev obveščeni ali označeni s pripombami na sam postopek dokapitalizacije Palome. Moram povedati, da smo mi in tudi po našem obvestilu SDH, ki je tudi dobil to prijavo, preverili prvi del prijave za višino plače direktorja ter ugotovili, eni in drugi, na osnovi podatkov, ki smo jih dobili iz podjetja, da ti očitki za samo plačo ne držijo. Postopek prodaje oziroma dokapitalizacije pa ni zaključen in se bodo stvari, verjamem, v nadaljevanju, ker SDH bdi nad procesom dokapitalizacije, odvile transparentno in po pravilih igre; ne pa v smislu, kot je bilo napovedano, da se bo zgodilo.
Gospod Marijan Pojbič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Moram povedati, da sem to, kar sem slišal danes, tudi pričakoval. Gospod minister, neverjetno je in resnično več ne razumem, kako funkcionira naša država. Vedno znova in znova, karkoli se v tej državi zgodi narobe, slišim stavek – nimamo pristojnosti. Gospod minister, potem poberite torbo in pojdite domov. Vas ne rabimo tu, če nimate nobenih pristojnosti. Ali hodite samo po plačo sem?! Vedno znova in znova isto slišim. Nimam pristojnosti, drugi minister nima te pristojnosti, tretji minister nima te pristojnosti. Noben nima nobene pristojnosti. Kako in kdo potem lahko zahteva odgovornost? In dejstvo je, ti dokumenti, ki ste jih vi, gospod minister, dobili, so točni in držijo. Ko sva govorila okrog nagrade, držijo, ker je bilo jasno razvidno, da so bile že plačane določene zadeve, za četrt milijona evrov, za tiste individualce, ki imajo v Palomi individualne pogodbe. Ne morete reči, da to ne drži. Tega ne morete reči in to je nepošteno, nekorektno, neodgovorno. To drži, ker se da dokazati. Prepričan sem, da ima ministrstvo za gospodarstvo določene kompetence nadzirati izvajanje določene zakonodaje v tej državi. Določeno zakonodajo mora izvrševati tudi SDH. V čigavi lasti pa je SDH? Sprašujem v čigavi, ali je v državni lasti, ali je v zasebni lasti? Ministrstvo za gospodarstvo ima tukaj kompetence, gospod minister, ima. Mora nadzirati izvajanje zakonodaje. In do tega trenutka se na tem področju ni storilo nič, čeprav sem na začetku imel občutek, da se vi želite potruditi, da bi se tukaj nekaj spremenilo. Ampak očitno je prišel nek premik, ne vem, v kakšno smer, kateri razlog je bil tukaj, da se je tako zgodilo, kot se je. Ali je šlo tukaj za kakšno odlično medsebojno sodelovanje, ali je pač kakšen drug interes v ozadju, tega jaz ne vem in tega ne morem reči. Gospod minister, prosim, da mi na kratko na to odgovorite.
Gospod Zdravko Počivalšek, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Še enkrat jasno in glasno ponavljam. Dokumenti, ki so nam bili predloženi v povezavi s plačo, so neverodostojni in niso dokazljivi. Mi ne moremo zahtevati posebne revizije, ki bi dokazala trditve, ki ste jih omenili. To lahko naredi lastnik in verjamem, da bo to tudi naredil, se pravi Slovenski državni holding, v skladu s svojimi pristojnostmi na skupščini. Jaz kot minister ne morem, ne smem in ne bom hodil v podjetje gledat – niti sam niti s svojimi ljudmi – verodostojnosti podatkov. Dokumenti, ki smo jih dobili od prijavitelja, o katerih govorite, so bili ovrženi kot neverodostojni. To je bistvo problema. Drugič, nikoli skupini, ki sem jo sprejel, – in sprejel sem v zadnje pol leta nešteto delegacij iz Palome, od sindikatov, delavcev, bil dvakrat v podjetju – nisem izjavil tega, da je tisto razmerje [[…]]; to, kar ste povedali. Zagovarjam vseskozi transparenten pristop. Mi bi nemudoma ukrepali, če bi prišli do podatkov, ki sedijo, o tem, da je direktor kršil pogodbo. In to bomo tudi naredili, če bomo to ugotovili. Na osnovi govoric, na osnovi linča pa ne bomo, ne moremo ukrepati. Druga zadeva, v zvezi s prodajo oziroma dokapitalizacijo podjetja pa postopek poteka, neodvisno od tega, da mislim, da so bile v tem procesu v začetku narejene določene napake, se znotraj tega ni zgodilo nič, ker postopek ni končan. Verjamem, da bo, če bo zaključen, zaključen transparentno. Niti približno na način, ko se pač insinuira v javnosti, da bo nekdo imel možnost pripeljati sam po izbiri nekoga brez korektnega transparentnega tekmovanja različnih ponudnikov. V vsakem primeru, še enkrat ponavljam, prebral sem vse dokumente, na prvo žogo mislil, da je to tako. Po preveritvi tega in po zagotovilih podjetja – konec koncev mi ne moramo preverjati teh zadev na licu mesta – stojim za tem, kar sem povedal. Verjamem pa, da je primer tako odmeven, da si bo lastnik privoščil detajlen pregled zadev v podjetju. Ne navijam za nikogar, verjamem pa, da smo dolžni to pomembno podjetje transparentno upravljati in tudi transparentno dokapitalizirati zaradi njegovega pomena za državo, še posebej pa za tisti del Slovenije. Hvala.
Gospod Marijan Pojbič, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala, minister, za tako prijaznost, da ste to naredili zdajle. To, kar ste, gospod predsednik, rekli, absolutno zaradi tega bom tudi še tole, kar mislim, zdajle povedal. Gospod minister, jaz sem prepričan, ne da bo nadzorni svet SDH zahteval revizijo; on mora to narediti po vsem tem, kar se je zgodilo, po vsem tem, kar smo slišali, po vsem tem, kar je bilo napisano. Mora to narediti, da se dokaže prava resnica. In dejstvo je, da vi absolutno zelo dobro veste, da to, kar jaz danes tukaj govorim, drži stoprocentno. Vi zdajle govorite, da dokumenti niso pristni, da ni ono pristno, da to ni verodostojno; to ne drži. Ne razumem, kaj se je zgodilo. Kaj se je zgodilo v nekem trenutku, da ste si premislili? Ali je bil ključni tisti sestanek, ko ste v Slovenski Bistrici sedeli z direktorjem Palome in ste mu dali na mizo dokumente, ki so njega obremenjevali. Vi ste mu jih dali in ste rekli: Gospod, poglejte si, kaj te obremenjuje. In kako potem lahko pričakujete, da bomo mi lahko prišli kateri zadevi do dna, če si gospod minister v tej državi to dovoli. Ne se hecati. Pa saj ne živimo v Izraelu [[…]], ne vem kje, v Siriji, da mi ne bi razumeli, kaj to pomeni. To je ravno tako, kot da preden dobi tožilec v roko dokument, tisti, ki je tožnik, to da najprej stranki in mu reče: Poglej, to in to te obremenjuje, zaradi tega te bomo tožili. Vi ste imeli vse dokumente, ki so bili verodostojni, in bi lahko ustrezno ukrepali preko SDH. Ampak zlizanost v tej državi SDH, nadzornega sveta in direktorja je ključni problem te družbe. To je tisto, kar je problem, gospod minister. In niste vi problem, ampak dejstvo je, da nekdo bo moral to počasi presekati. Te divje privatizacije v slovenski družbi je konec. Jaz bom naredil čisto vse, da to zgodbo enkrat presekamo. In to ni zastonj napisano, gospod minister, poglejte celo stran, kaj piše tu gor. Kaj vam preberem? Jaz upam, da znate brati. Novega lastnika državne Palome si izbira kar uprava sama. Čeprav je veliko zanimanje za dokapitalizacijo Palome prijetno presenetilo tudi državo, je predsednik uprave Tadej Gosak kar pet od šestih ponudnikov izločil iz privatizacijskega procesa, ne da bi jim sploh omogočil skrbni pregled družbe. Spoštovani gospodje, o čem se pogovarjamo? In zdajle tu jaz izpadem, kot da ne vem kaj govorim; vi, gospod minister, pa pravite, da je vse okej in prav ter ah in sploh. Lepo vas prosim. Dajte enkrat, da ne bom rekel, kaj na mizo in naredimo temu skupaj konec. Moramo to narediti za dobro te naše države, za dobro naših ljudi in tistih zaposlenih v podjetju Paloma, pa še tudi v nekaterih drugih podjetjih. Hvala lepa.
Ali ste predlagali splošno razpravo, ali niste? [[oglašanje iz dvorane]] Torej bomo imeli zahtevek za splošno razpravo o vašem predlogu, čeprav bi vas moral opozoriti, da sem stoprocenten, da čisto vsak minister v tem državnem zboru zna brati in podobne zadeve, Prosim, da se mu osebno potem opravičite za ta nivo. Prosim. Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Danes bom postavil dve ustni vprašanji s področja zdravstva. Prvo bo o zgodbi oziroma o projektu, o katerem se v državnem zboru pogovarjamo že dobro leto, to je urgentni center Ptuj. Ne bi rad na dolgo spet razlagal, kaj vse se je v obdobju zadnjega leta sploh dogajalo, saj menim, da je Odbor za zdravstvo s sprejetim sklepom takrat vseh parlamentarnih strank dal predlog oziroma tudi ministrstvo pozval, da se vključi gradnja urgentnega centra v mrežo urgentnih centrov. Po mojih informacijah ste na Ministrstvu za zdravje potrdili investicijski načrt in ga tudi uvrstili v načrt razvojnih programov države, kar me seveda veseli, ker je to vseeno neka podlaga za nadaljevanje tega projekta in tudi uspešno realizacijo, katerega pa celotna spodnjepodravska regija še kako potrebuje. Včeraj je Vlada določila predlog proračuna za leti 2016 in 2017, zato me zanima: Ali so v omenjenih proračunih tudi predvidena sredstva za izgradnjo urgentnega centra Ptuj? Hvala lepa.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod predsednik. Hvala tudi za poslansko vprašanje. Bom zelo kratka. Odgovor je – da. Kot ste že sami omenili, po usklajevanju je bil vključeni projekt izgradnje urgentnega centra Ptuj v nacionalni razvojni program in tako je v letu 2016 ter 2017 zagotovljen denar za izgradnjo in dokončanje tega centra.
Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zahtevate dopolnitev pozitivnega odgovora.
Vseeno bi želel nekaj dopolniti oziroma se tudi zahvaliti. Verjamem in vem, da smo vas v preteklem letu jaz ter nekateri predstavniki iz spodnjepodravskih občin pošteno razjezili; ampak veseli me, da stvari končno potekajo po načrtu in tako, kot mora biti. Upravičenost in kriteriji, zakaj sploh naša spodnjepodravska regija, ptujska regija potrebuje urgentni center, ne želim govoriti; si pa želim, da stopimo skupaj tudi na tem področju in čim prej zagotovimo izgradnjo urgentnega centra na Ptuju. Bi pa vseeno izrazil upanje in željo – vem, da je ta bitka za proračunska sredstva zelo krvava –, da bi bila vseeno glavnina sredstev v letu 2016. Hvala lepa.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo, če želite.
Ja, bom vseeno. Mogoče to, da me niste razjezili z diskusijami, ste mi pa vzeli zelo veliko časa; čeprav sem vedno zagovarjala, da je bil urgentni center predviden v sklopu mreže urgentnih centrov. Tudi večkrat sem pojasnila na mnogih izrednih sejah Odbora za zdravstvo, da ne vem, kaj so bili razlogi pred nastopom mojega mandata, da je izpadel; ampak ne glede na to, tukaj zdaj imamo. Naj povem, da je večina sredstev res zagotovljena že v letu 2016; in v 2017, kot je predvideno, potem samo še za opremo. Načrti so, da bi dejansko lahko funkcioniral ta center in bi ga vključili v celotno mrežo, skupaj z dispečerskima centroma, v letu 2017. Hvala.
Gospa Vesna Vervega, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministra, kolegice in kolegi! Gospod minister Židan, pred tremi dnevi, to je v petek, se je na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano zaključil javni razpis za pomoč za zagon dejavnosti za mlade kmete v okviru Programa razvoja podeželja do 2020. Pogoji, ki jih morajo mladi kmetje izpolnjevati, da so upravičeni do sredstev, so starost med 18. in 40. letom, ustrezna izobrazba, prva vzpostavitev kmetije, ki se ne sme začeti prej kot 18 mesecev pred oddajo vloge na javni razpis. Za prvo vzpostavitev kmetije pa mora vsak mladi kmet postati lastnik, se vpisati v register kmetijskih gospodarstev kot nosilec kmetije ter vzpostaviti knjigovodstvo na svoje ime v začetku novega koledarskega leta. Prav zadnji pogoj je tisto, o čemer bi vas rada povprašala. Po podatkih registra kmetijskih gospodarstev je v Sloveniji okoli 587 mladih kmetov, ki so bili kot nosilci kmetijskega gospodarstva vpisani pred 1. februarjem 2014. Takrat namreč še niso bili lastniki in zato prekoračijo 18-mesečni rok ob predpostavki, da bi želeli letos kandidirati na javnem razpisu za ta podukrep znotraj Programa razvoja podeželja. Sprašujem vas: Zakaj v Sloveniji ločujemo status nosilca kmetijskega gospodarstva od statusa lastnika kmetijskega gospodarstva? Prav tako bi vas rada vprašala oziroma bi rada, da nam poveste: V kateri fazi je oblikovanje delovne skupine, ki ste jo obljubili predstavnikom teh mladih kmetov za reševanje problematike te skupine, ki zdaj ne bodo mogli kandidirati za ta sredstva? Kako daleč, kdo naj bi sestavljal to delovno skupino in kaj naj bi ugotavljala? Lepa hvala za odgovor.
Mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana poslanka, spoštovani poslanci in poslanke! Novi ukrep za zagon kmetije je eden najboljših ukrepov nove kmetijske politike, s katerim upamo, da bomo dobili nekaj tisoč dodatnih mladih ljudi, ki vodijo slovensko kmetijstvo, z prvo, na nek način start-up pomočjo – 45 tisoč evrov oziroma 18 tisoč 600 evrov, če mladi kmet še nekje drugje služi del svojih prihodkov. Po evropski uredbi je stvar takšna. Mladi kmet pomeni osebo, ki v času predložitve vloge ni stara več kot 40 let, ima ustrezno poklicno znanje in usposobljenost ter prvič vzpostavlja kmetijsko gospodarstvo kot nosilec tega gospodarstva. V postopkih usklajevanja Programa razvoja podeželja 2014–2020 so socialni partnerji, kot so Zveza slovenske podeželske mladine, Sindikat kmetov Slovenije in Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, zahtevali, da se ne upošteva le nosilstva; temveč naj bo mladi kmet, ki vstopa v podukrep Pomoč za zagon dejavnosti za mlade kmete, že tudi lastnik kmetijskega gospodarstva. Iz tega razloga je zahteva za vstop podukrep Nosilstvo in lastništvo. Omejitev 18 mesecev je del splošne omejitve na ravni Evropske unije; dejansko splošna je za 12 mesecev. Tudi Avstrija recimo ima 12 mesecev. Nekaterim državam, ki smo dokazovali, da zaradi prestrukturiranja potrebujemo daljše obdobje, primer je Slovenija in tudi sosednja Hrvaška, pa je bilo odobreno 18 in ne višje. Mi smo recimo zahtevali v pogajalskih izhodiščih 24; 18 je tisto, na kar smo pristali. Dejstvo je, da se je ugotovilo, da je ob teh pogojih kar nekaj mladih kmetov, ki so imeli nosilstvo; sami pa zatrjujejo, da še niso gospodarili. Po statističnih podatkih bi teh mladih kmetov lahko bilo celo nekaj čez 500. Po popisu – mi smo namreč prosili Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije oziroma Kmetijsko svetovalno službo, da naredi podpis po območnih zavodih – je pa bila popisana 101 kmetija oziroma mladi kmet; s tem da so tudi sami opozorili, da je verjetno možnost do petdesetodstotne napake. Če govorimo o 150, smo nekje na zgornji številki, ker namreč vsi, ki so vpisani v register, dejansko ne kmetujejo in nimajo želje po tem ukrepu. Zelo hitro smo se s temi mladimi ljudmi sestali in prvi predlog je bil, da se enostavno govori, da ni nosilstvo več kot 18 mesecev, ampak da se gre na lastništvo. Vendar je s strani Evropske komisije prišlo njihovo mnenje, ki govori, da tudi če je kdo nosilec, bi že lahko kmetoval, kar je enostavno preveriti. Preveri se, ali so bila nakazila s strani prodaje kmetijskih pridelkov na recimo transakcijski račun tega mladega kmeta, ali so bile izplačane subvencije oziroma katerakoli druga plačila iz ukrepov kmetijske politike. Zato se je 7. 9. sestala skupina, kakor je bilo obljubljeno, v zasedbi predstavnikov Zveze slovenske podeželske mladine, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Sindikata kmetov Slovenije ter Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, kjer so pripravili predlog enkratnega ukrepa. Ta predlog enkratnega ukrepa, torej enkratni, se glasi takole. Upam, da bo dovolj časa, da ga preberem. "Za izvedbo enkratnega javnega razpisa se je kot vzpostavitev kmetije šteje, da je upravičenec v obdobju največ 18 mesecev pred oddajo vloge na javni razpis postal zemljiškoknjižni lastnik, kar je želja teh mladih kmetov, kar dokazuje s sklepom o vpisu v zemljiško knjigo. Kot dokončno vzpostavitev pa se šteje izpolnitev prvega cilja iz poslovnega načrta." In to je tudi predlog, kakršnega smo poslali na Evropsko komisijo. Predvidevamo naslednji sklic skupine, ki sem jo prej imenoval, takoj ko dobimo povratno informacijo s strani Evropske komisije. Seveda pa je želja, da tudi tem 150 mladim kmetom pomagamo, da bodo lažje kmetovali v korist celotne Slovenije. Hvala.
Gospod Saša Tabaković, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Vsebina mojega poslanskega vprašanja je sledeča. Ministrstvo za pravosodje je v objavljenem predlogu novele Zakona o prekrških predlagalo nekaj zelo zanimivih ukrepov. Med drugim tudi možnost plačila globe namesto polovice, kot je to z zakonom določeno sedaj, če je prekršek plačan v prvih osmih dneh od vročitve, na eni strani. Na drugi strani pa hkrati tudi predlaga nadomestni zapor za neplačilo glob. Zanima me: Zakaj imamo na eni strani omilitev dosedanje ureditve, na drugi strani pa nek ukrep, ki lahko kaže na neko večjo stopnjo represivnosti? Zakaj je prišlo do takšnega razkoraka? Na prvi pogled se namreč zdi, da gre za ukrepa, ki zasledujeta popolnoma različne cilje. Na tem bi mestu prosil ministra, če bi lahko pojasnil: Zakaj je z ministrstva prišla takšna odločitev? Kakšna je razlika med predlaganim nadomestnim in prejšnjim uklonilnim zaporom? Zakaj se ministrstvo sploh odločilo, da predlaga nadomestni zapor? Hvala.
Mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje, imate besedo za odgovor.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Poslanke in poslanci! Hvaležen sem vam za to vprašanje, ker menim, da se bodo o tem predlogu, ki je trenutno v strokovnem, ne še medresorskem; ampak v strokovni in javni razpravi, še precej lomila kopja. Prekrškovno pravo je nekaj, kar zadane tako rekoč vsakega državljana ali prebivalca te države. Zelo malo je ljudi, ki niso vsaj enkrat v življenju storili kakšnega prekrška, bili oglobljeni, opozorjeni in tako naprej. Res je, na prvi pogled se izkaže, kot da v predlogu zakona, ki je, kot rečem, šele predlog zakona, s katerim smo želeli spodbuditi javno razpravo in tudi malo sprovocirati javno razpravo s predlogi, ki smo jih dali. To se je izkazalo za pravilno, ker sedaj k nam prihajajo kar močni odzivi, ki jih bomo skrbno proučili. Kaže, da imamo dva nasprotujoča si pogleda; pa vendarle nista. In vam bom pojasnil, zakaj, in na podlagi empiričnega substrata. Na eni strani smo zasledovali na nek način dvojni pristop. Na eni strani humanizacija prekrškovnega prava za povprečnega storilca prekrškov, ki je lahko, kot rečeno, vsaj državljan; in sicer ob dejstvu, da imamo nesporno dokazano tako rekoč najvišje kazni, najvišje globe v Evropi; v absolutnem pogledu v primerjavi z Nemčijo, Avstrijo, Francijo in Italijo ter v relativnem pogledu pa še bolj glede na našo ekonomsko in socialno moč. Povedano zelo preprosto, na eni strani imamo izjemno visoke prekrške, ker so na ta način različne vlade reševale recimo problem prometne varnosti. Ko se je nekaj zgodilo, dajmo dvigniti prekrške in se bo seveda stvar izboljšala. Stvar se ne izboljšuje zaradi višine prekrškov, ampak zaradi verjetnosti, da boš ujet in kaznovan z neko spodobno globo. Na drugi strani je tako, da večina prekrškarjev, ki storijo prekrške bodisi zoper javni red in mir bodisi zoper promet, stori enega, maksimalno dva prekrška na leto. Če je globa recimo 800 evrov, tisoč evrov, 500 evrov, se izkazuje, da nekatere plačilo take globe lahko pahne tudi v socialno stisko. Zato smo se odločili, da bomo omogočili navadnim kršiteljem, ki želijo odplačati svojo kazen – seveda kazen mora biti, vendar mora ta kazen biti sorazmerna –, da imajo za to vse možnosti v okviru svojega ekonomsko-socialnega stanja. Zato smo rekli, da gremo na tretjine, kot imajo Nizozemci. Rekli smo, da lahko do konca plačuješ po obrokih, če izkažeš, da imaš tukaj socialni problem. In na koncu smo še rekli, če ti FURS ne more iztirjati, če nimaš nobene možnosti poplačila tega, lahko odslužiš kazen z družbeno koristnim delom. To je za to prvo kategorijo. Vendar so številke neizprosne, v Sloveniji imamo tudi toliko in toliko tisoč ljudi, ki so sistematični storilci prekrškov in neplačniki teh prekrškov. Številke so recimo, imamo več sto kršiteljev, ki ima v obdobju nekaj let izrečenih dvesto ali več prekrškov ter izrečenih glob, neplačanih glob za 35 tisoč evrov. Zoper te osebe ne deluje nič drugega na koncu, kot pač to, kar poskušamo uvesti na drugi način – in to je nadomestni zapor. V primeru sistematičnih kršiteljev, ki ne plačujejo prekrškov, ki jim ni mogoče iztirjati prekrškov in ki ne želijo prekrška odslužiti z družbeno koristnim delom, se jim bo ta prekršek, če bo zakon sprejet, pri čemer bo še ustrezno modificiran, bodo pač to kazen morali odslužiti v zaporu, ki se bo štel v dnevih in ne v mesecih. Kakšna je ključna razlika med uklonilnim zaporom in nadomestnim zaporom? Uklonilni zapor je bil tudi s strani Ustavnega sodišča razglašen za protiustavnega. Če tega Ustavno sodišče ne bi naredilo, sem jaz napovedal, da bi vsaj kot minister za pravosodje predlagal njegovo ukinitev, ker je šlo za sistem, ki je bil namenjen lomljenju volje ljudem, ki niso mogli plačati prekrška. Zato smo imeli ljudi zaprte, ki niso imeli druge opcije, so sedeli do trideset dni v zaporu. Ko pa so prišli ven, so bili državi še vedno dolžni globo, po domače povedano. In uklonilnega zapora je bilo v desetih letih, kolikor je zakon veljal, deset tisoč ljudi je bilo v uklonilnem zaporu, ker so bili državi nekaj dolžni. Ocene so, da nadomestni zapor, če se bo dejansko nanašal samo na najhujše storilce, povratnike, prekrškarje in tako naprej, jih bo mogoče kakšnih deset na leto. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic, imate besedo, da zastavite vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani gospod minister! Področje vodenja uradnih nepremičninskih evidenc je v zakonski pristojnosti države. Urejene nepremičninske evidence so podlaga za nemoteno upravljanje in razpolaganje lastnikov z njimi; po drugi strani pa tudi za predpisovanje in odmerjanje davkov, nadomestil in drugih dajatev na te nepremičnine s strani države oziroma lokalne skupnosti. Na temu področju pa ima država velike težave. Naj ob tem izpostavim področje vknjižbe etažne lastnine v zemljiško knjigo, ki se izvaja na podlagi Zakona o vzpostavitvi etažne lastnine na predlog pridobitelja posameznega dela stavbe in o odločanju pripadajočega zemljišča k stavbi v zemljiško knjigo. Izvajanje zakona je v pristojnosti okrajnih sodišč. Po zadnjem letnem poročilu o delu sodišč za leto 2014 znaša pričakovan čas reševanja teh zadev na nekaterih sodiščih celo preko štiri leta. Dejansko pa trajajo ti postopki še bistveno dlje, saj so zaostanki na tem področju zelo veliki, sodišča pa ne obvladujejo niti rednega pripada zadev. Drugo področje, ki ga izpostavljam, je področje zemljiške knjige, ki je na podlagi zadnje novele Zakona o zemljiški knjigi prešla v celoti iz ročno vodene v informatizirano obliko. Vendar prenos vseh nepremičnin v informatizirano obliko ni bil izveden, čeprav je bil Center Vlade Republike Slovenije za informatiko to dolžan storiti za vse nepremičnine brez izjem. Posledica je razlastitev lastnikov številnih nepremičnin. Po naši oceni je preko sto takšnih parcel samo na področju Notranjske. Ti se namreč po letu 2012 ne morejo izkazati kot lastniki, s svojimi nepremičninami ne morejo upravljati in z njimi razpolagati. To stanje je treba nemudoma urediti. Ker je do izbrisa teh parcel iz zemljiške knjige prišlo zaradi razlogov, ki so izključno na strani države oziroma njenih organov, je to napako tudi dolžna popraviti država. Nikakor se ne sme tega bremena prevaliti na breme državljanov. Zato, spoštovani gospod minister, vas sprašujem: Katere konkretne ukrepe boste sprejeli, da bodo nepremičninske evidence urejene, tudi v primernih časovnih okvirih? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Naj najprej povem, da gre za vprašanje iz drugega kroga vprašanj poslank in poslancev, to je za zapisnik. Mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje, imate besedo.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovana poslanka, cenjeni ostali poslanke in poslanci! Na to temo sva si že dopisovala in pogovarjala. Dovolite mi, da najprej odgovorim na drug del vašega vprašanja. Po prejemu vašega pisnega vprašanja na podobno temo, kjer ste tudi konkretizirali nekatere od teh nepremičnin, smo na Ministrstvu za pravosodje zaprosili Vrhovno sodišče za širše vsebinsko pojasnilo, za katerega mislim, da smo vam ga tudi potem poslali. Dejstvo je, da je vodenje zemljiške knjige v domeni sodstva in ne v domeni Ministrstva za pravosodje. Zatrdili so nam v precej obširnem odgovoru, ki mu razen glede časovnih okvirjev moram pritrditi, in sicer da parcele, na katere se vaše vprašanje nanaša, dejansko niso vpisane v elektronsko zemljiško knjigo. Vendar to ni posledica napak pri prenosu pisne zemljiške knjige v elektronsko zemljiško knjigo, ampak v dejstvu, da imamo v Sloveniji – žalibog, pa čeprav smo mislili, da je to že Marija Terezija uredila – še vedno zemljišča, ki niso urejena niti v pisnih zemljiških knjigah. In to iz različnih razlogov, bodisi ker glede nekaterih parcel obstajajo še vedno neka odprta sporna pravna vprašanja bodisi zaradi tega – in to ni tako redko, ker je tukaj problem katastrskih občin –, v kateri katastrski občini se določena parcela nahaja. To pa je širši problem, ki se ga bo država, verjamem, da tudi na našo pobudo, morala lotiti. V končni fazi tudi zaradi obdavčitve nepremičnin in uskladitve katastra in zemljiške knjige. To je prvi del. Moram tudi reči, da vendarle gre v takih postopkih pri zemljiški knjigi, da ima vsaka stranka možnost, da do takega vpisa pride bodisi preko tako imenovanega postopka nastavitve zemljiške knjige ali postopka dopolnitve zemljiške knjige. Mislim, da je nekoliko prehiter vaš sklep, če rečete, da so bili nekateri lastniki v tem smislu razlaščeni. Se pa vsekakor strinjam, da podatek, ki ste ga povedali, tudi štiri leta trajanja postopka – je absolutno in nesprejemljivo predolgo. Pa ne da bi bil [[…]], ja, pa sem apologetski v tem smislu, da se od leta 2014 zadeve vendarle na tem področju izboljšujejo. Če gledava isto poročilo, ki ste ga tudi sami citirali; citirali ste povprečje in nekatere postopke, kjer trajajo postopki štiri leta, pa v istem poročilu Vrhovnega sodišča statistika kaže tudi na to, da so sodišča sicer ob 12 % manjšem pripadu rešila 18,9 % več zadev in da je obvladovanje pripada iz 70 % na tem področju, o katerem govoriva, v letu 2013 zraslo na 95. Kar pa ne pomeni, da na tem področju nimamo težav. Predvsem na področju tako imenovanega ZVEtL, mi temu rečemo, to je zakon, ki ureja etažno lastnino in vpise v zemljiško knjigo. Tukaj so postopki izjemno dolgotrajni, so postopki tudi pravno izjemno kompleksni, saj veste, etažna lastnina pomeni 5 plus, nebroj sosedov, ki nimajo vedno enakega pogleda na stvari. V glavnem, postopki so dolgotrajni. Zato je v Mariboru bil že leta 2014 na področju mariborskega sodišča speljan pilotski projekt, ki se je izkazal za dobrega. Ta se je prenesel v določenem delu tudi v Ljubljano, na podlagi tega so letos predsedniki okrožnih sodišč sklenili dogovor, da bodo za vprašanja po ZVEtL določili eno okrajno sodišče, kar naj bi izboljšalo hitrost reševanja teh sporov, ker gre za specializirane spore. Mi pa smo ustanovili posebno medresorsko skupino strokovnjakov na tem področju, ki je že pripravila novelo zakona ZVEtL. Sicer ni v normativnem programu, ker nismo vedeli, kdaj bodo končali, vendar ga mislimo še letos, to javno zdajle povem, še letos poslati v Državni zbor, ki naj bi tukaj dala določene izboljšave oziroma pomembne izboljšave pri hitrosti in preglednosti postopkov. Takrat računam tudi na vašo podporo, čeprav vam zdajle čisto iskreno povem, da konkretnih rešitev iz njega še ne poznam, ker je ravno prejšnji teden strokovna skupina zaključila in poslala svoje predloge, ki bodo zdaj šli v medresorsko usklajevanje. Ampak jaz sem se zavzel, da mora to še letos priti v Državni zbor. Hvala lepa.
Gospa Iva Dimic, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa še enkrat. Ja, res je, minister, o teh zadevah smo se že pogovarjali in tudi pisali, vendar bi samo želela osvetliti problematiko. Pred letom 2012 je bil dokaz o lastništvu tudi izpisek iz ročno vodene zemljiške knjige, če posamična parcela še ni bila prenesena v elektronsko zemljiško knjigo. Zato sem mogoče pričakovala tudi, da boste rekli, da je mogoče ena izmed možnosti tudi ta. Kar moram povedati, da ste rekli ste – niso bili ravno razlaščeni. Veste, da smo imeli na Notranjskem žledolom, ki je imel hude posledice. Lastniki pa niso mogli izkazati svoje lastninske pravice na številnih gozdnih parcelah za pridobitev ustreznega dovoljenja za sečnjo, saj niso imeli nobene listine, s katero bi pristojnemu Zavodu za gozdove dokazali lastninsko pravico na izbrisanih, če lahko rečem, parcelah; na parcelah, kjer je bil gozd njihov. Potem pa enostavno niso dobili odločbe, da bi lahko zadeve sanirali; in to še vedno je v gozdu. Veste, kakšno težavo imamo zdaj, da je razrast in povečano število podlubnikov. Mislim, da je bila povzročena kar ogromna škoda, enostavno predstavnik Zavoda za gozdove ne odobrava ali ne odobri sečnje lastnikom, ki dejansko so, pa hkrati niso. Na nek način so potem razlaščeni. Še enkrat, sem razmišljala tudi jaz: Ali razmišljate o taki rešitvi, kolikor je bila do leta 2012? Hvala.
Mag. Goran Klemenčič, minister za pravosodje, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da se bomo okrog tega res morali pogovoriti, tudi ko bomo to spremembo zakona dali notri. Jaz vam iskreno rečem, na prvi pogled jaz nisem naklonjen temu, da bi se vrnili v tisto leto, to pa zato, ker je bilo takrat prehodno obdobje, ko elektronska zemljiška knjiga še ni bila povsem izpopolnjena; hkrati si pa lahko tudi s papirjem, po domače povedano, prišel. Vrnitev v to bi povzročilo [[...]]Mi se moramo usmeriti v to, da bodo evidence v elektronski zemljiški knjigi popolne in usklajene s katastrom, potem takih problemov več ne bo. Tukaj pa se bo verjetno kljub vsemu vendarle zahtevala neka dodatna aktivnost lastnikov teh zemljišč. Ker se ne želim opredeljevati do posameznih primerov, ampak kot rečeno, pravna sredstva za to, da ljudje dosežejo vpis, spremembo elektronske zemljiške knjige, obstajajo. Dejstvo je, da verjetno niso nujno zastonj ter najlažji in da so ljudje včasih brez svoje krivde, ker se pač prepletajo katastrske občine pa zemljiškoknjižne občine. Jaz se zavezujem, da še letos pripeljem v parlament zakon, ki se bo dotikal bistvene pohitritve takih postopkov. Takrat bomo odprti tudi za drugačne sugestije. Hvala lepa.
Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala, še drugič. Zgleda, da je bilo nekaj odpovedi, pa sem malo hitreje na vrsti. Moram povedati, da me kot poslanca s ptujskega, štajerskega konca na področju zdravstva kontaktira v zadnjem obdobju res veliko ljudi. Na mene se obračajo s konkretnimi problemi in zagotovo je eden izmed problemov – ki ga moram v Državnem zboru izpostaviti in prositi ministrico ter tudi državo, da priskoči na pomoč, da se to primerno uredi – področju oralne kirurgije v štajerski regiji. O čem govorim? V zdravstvenih domovih Ptuj in Maribor so se zaradi slabe organizacije dela in posledično nevzdržnih razmer postopoma umaknili vsi trije kirurgi, ki so bili hkrati tudi edini oralni kirurgi v zdravstvenih domovih. Zdaj se to rešuje neustrezno, z občasnimi prihodi pogodbenikov iz drugih regij. Vse povsod drugje po državi pa oralno kirurgijo uspešno vodijo koncesionarji. Zato me zanima, gospa ministrica: Zakaj ne vidite podelitve koncesij kot takojšnjo in ustrezno rešitev za ta problem, ki je v vseh drugih regijah že več let na ta način uspešno rešen, samo v mariborsko-ptujski regiji ne? In se žal tudi nič ne premakne. Občasni prihodi pogodbenih kirurgov iz drugih regij, ki lahko samo gasijo požar in naredijo le del odobrenih programov, zagotovo niso stabilna in trajnostna rešitev. Zato me zanima: Kakšne rešitve vidite na področju organizacije in izvajanja oralne kirurgije na Štajerskem, mislim predvsem ptujsko-mariborski del? Na odgovore ministrstva nekateri posamezniki čakajo že od aprila in človek bi pričakoval, da se v tem času najdejo rešitve. Ste pa s predlogi za rešitev stanja, katastrofalnega stanja na področju oralne kirurgije tudi sami dobro obveščeni. Bi pa vseeno rad povedal, da prizadevanja in predloge za rešitev tega podpira tudi Zdravniška zbornica Slovenije, Združenje za maksilofacialno in oralno kirurgijo ter oba zastopnika pacientovih pravic iz teh koncev. Skratka, problematika je vse večja zaradi nekonsistentnega dela in zagotavljanja storitev, saj to pride nekajkrat na teden po nekaj ur. Ljudje ljudje so upravičeno jezni. Sami pa tudi veste, kakšno okolje je to, kakšni so demografski trendi. Zaradi teh trendov ste se nekako tudi sami odločili, da Ptuj potrebuje urgentni center; in verjetno se strinjate, da potrebuje drugo kvalitetno zdravniško oskrbo. Hvala lepa.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo za odgovor.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani poslanec gospod Čuš, ostali poslanke in poslanci! Hvala za to vprašanje. Naj povem, da je naše ministrstvo seznanjeno s problematiko čeljustne kirurgije v Sloveniji in še posebej v Zdravstvenem domu Ptuj in Zdravstvenem domu dr. Adolfa Drolca v Mariboru, kjer so zaposleni specialisti oralne kirurgije podali odpoved delovnega razmerja. Pojasnjujemo oziroma želim povedati, da se je ministrstvo aktivno vključilo v reševanje nastale situacije, opravili smo številne razgovore in sestanke z vodstvi omenjenih javnih zavodov; in po njihovih zagotovilih izvajajo program korektno. Dejstvo pa je, da se na področju zobozdravstva dogajajo spremembe, opažamo že kar nekaj časa in tudi prejeli smo številne pritožbe, da so za nekomplicirane ekstrakcije, se pravi izdrtje zoba pacienti skoraj dosledno in brez izjeme napoteni k čeljustnim kirurgom s strani zobozdravnikov; na sekundarno raven. S tem po mnenju dela stroke ustvarjajo nepotrebne čakalne dobe. Iz tega razloga smo izvedli že dva ukrepa, in sicer smo pozvali razširjeni strokovni kolegij za stomatologijo kot najvišji strokovni organ, da se z vidika stroke opredeli, katere zobozdravstvene storitve, ki jih sicer izvajajo zobozdravniki brez specializacije, so dejansko strokovno utemeljene za napotitev na sekundarni nivo. Ali je za vsako izdrtje zoba, ki so ga do zdaj opravljali stomatologi na primarni ravni, res potrebno tega pacienta napotiti na čeljustno kirurgijo. In drugič, hkrati smo tudi pozvali Zavod za zdravstveno zavarovanje, da opravi na terenu medicinsko-finančne nadzore pri teh izvajalcih oralne kirurgije na štajerskem območju. In še v tem mesecu bomo prav zaradi te situacije oblikovali delovno skupino, ki bo pripravila poleg pregleda stanja tudi pregled pravic in na novo predlagala pristojnosti med posameznimi ravnmi v zobozdravstvu. Predlagala bo tudi celovito ureditev na področju zobozdravstva, kajti žal ugotavljamo, da v preteklih letih temu ni bilo tako, in se zdaj v določeni meri želi neke zobozdravstvene storitve, ki so jih do zdaj opravljali zobozdravniki na primarni ravni, opredeliti in napotuje na zdravnike čeljustne kirurgije. Ko bomo dobili strokovno mnenje. Seveda je s tem povezano tudi podeljevanje koncesij ter financiranje. Naj vas med drugim še seznanim, da bomo v teh dneh, ker smo pripravili spremembe in dopolnitve Zakona o zdravstveni dejavnosti, k čemur nas zavezuje tudi koalicijska pogodba, kjer celovito, korektno in sistematično urejamo podeljevanje koncesij na vseh področjih, ki bo pravno in tudi drugače uredilo to podeljevanje ter vse, kar je s tem povezano. Hvala.
Gospod Andrej Čuš, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za prvi del odgovora, spoštovana gospa ministrica. Vem, da se na področju oralne kirurgije in tudi koncesij nekaj tudi na veliko dogaja. Seznanjen sem, da ste ravno pred poletjem podpisali tudi eno koncesijo na območju Ljubljane, torej osrednjeslovenske regije, rešitve so na mizi; samo mora biti neka volja, da se to uredi. Podelitev koncesije, ki je po mojem mnenju najbolj učinkovita rešitev, bi bila takojšnja in učinkovita; države pa ne bi stala nič dodatnega denarja. Ker pa programi, ki so že plačani, že obstajajo, ni treba nobene širitve; le realizirati jih je treba in čakalne dobe ukrotiti. Konkretno v zdravstvenem domu na Ptuju pa se žal dogaja druga smer; in sicer se dela le štirikrat do šestkrat mesečno, pol od tega ob sobotah, ko zobozdravniki ne delajo. Večina zapletov, ki jih rešujejo čeljustni kirurgi, pa nastane med delom zobozdravnika. Zobozdravniki na Ptuju sedaj nimajo več vsakodnevnega kritja s strani kirurga, kot so ga imeli, ko so bili v preteklosti tam zaposleni. Tudi če pokličete v zdravstveni dom na Ptuj, na oralno kirurgijo, do konca leta sploh ne boste dobili termina za pregled. Kirurška dejavnost ne se izvaja, vsaj na dolgi rok ne, tudi stabilna ni, vse se dogaja iz dneva v dan. Sicer s 5. oktobrom bo prišel na Ptuj pomagat dvakrat po štiri ure tedensko in vsako drugo soboto, polovični delovni čas, še en kirurg–koncesionar iz Murske Sobote, ampak spet samo do konca leta. Kot sem povedal, za nekaj ur na mesec oziroma teden, potem pa bodo spet potrebne nove rešitve. Apeliram na vas, podelitev koncesije za oralno kirurgijo ali vsaj delne koncesije bi bila prava rešitev in dolgotrajna rešitev za Ptuj z okolico. Hvala lepa.
Gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo še enkrat. Naj povem, da v času mojega mandata nisem podelila oziroma podpisala prav zaradi te pravne neurejenosti nobene koncesije na sekundarni ravni. Dala sem samo tri soglasja h koncesijam, ki so pa v pristojnosti in jih podeljuje na primarni ravni lokalna skupnost. Toliko v razjasnitev. Naj pa povem še, da smo v zaključni fazi priprave celovite mreže, da bomo lahko tudi, ko bo zakon sprejet, zelo korektno podeljevali vse koncesije tam, kjer ne bo možno zagotoviti ustrezne dostopnosti oziroma zdravstvene storitve, ki jih nudi javni sistem.
Violeta Tomić, imate besedo, da ministru za finance dr. Dušanu Mramorju zastavite vprašanje.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, spoštovani kolegice in kolegi! Kulturnike je pred kratkim razburila informacija o nadaljnjih rezih v kulturo; toda kultura je narodova bit. Slovenci smo stali inu obstali na stičišču velikih jezikovnih skupin z lastnim, prepoznavnim in splošno, tudi znanstveno in tehnično, uporabnim jezikom. Slovenščina v vseh kulturnih dejavnostih nas v temelju opredeljuje kot narod, zato so se tudi vsi okupatorji doslej lotili raznarodovalne politike ravno z ukinjanjem šol v materinem jeziku, ukinjanjem uradovanja v slovenščini, ukinjanjem kulturnih dejavnosti in ukinjanjem financiranja le-teh. Torej smo v zgodovini to doslej že doživljali, a tokrat to doživljamo prvič od lastnih ljudi in v lastni državi. Očitno nas bosta varčevanje in neoliberalizem spravila tudi ob kulturno produkcijo, s katero se ponosno in prepoznavno predstavljamo po vsem svetu. Varčevalni ukrepi so namreč najbolj okrnili ravno programska sredstva, od katerih je odvisen najbolj ustvarjalen del slovenske kulture. V naslednjih dveh letih Vlada menda načrtuje zmanjšanje sredstev za več kot 11 %. Tako bi kulturne ustanove v prihodnjem letu iz proračuna dobile 17 milijonov evrov manj, v letu 2017 pa še nadaljnjih 19 milijonov evrov manj. Torej lahko že v enem letu pričakujemo upad aktivnosti, zapiranje prostorov in odpuščanja, da ne omenim že zdaj nemogočega položaja tistih, ki v kulturi živijo pod pragom revščine, se pravi samostojnih kulturnih delavcev in prekarcev. Zato vas sprašujem: Ali se zavedate, da zmanjševanje sredstev za kulturo pomeni raznarodovalno politiko, saj se zmanjšujejo možnosti za obstoj in razvoj najbolj osnovnega dejavnika, ki nas ohranja prepoznavne? Ali v neoliberalni histeriji globalizacije in vsiljevanju tajnih sporazumov, ki posegajo tudi na kulturno področje, ne prepoznavate kulture kot panoge, ki ni samo porabnik sredstev, ampak je tudi njen multiplikator? Kaj vas ovira pri tem, da bi kulturi dodelili vsaj tolikšno povečanje sredstev, kot je dejanska gospodarska rast? Kultura k tej rasti v nekaterih panogah celo neposredno prispeva, naj omenimo samo turizem in gostinstvo. Hvala lepa za odgovor.
Dr. Dušan Mramor, minister za finance, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. To je zdaj že drugo vprašanje v zvezi s proračunom za leto 2016 in 2017, ki ga je včeraj sprejela Vlada. Spoštovana poslanka gospa Tomić, vaši podatki so napačni. V včeraj sprejetem proračunu na Vladi se sredstva za kulturo v letu 2016 glede na leto 2015 zmanjšujejo za malo več kot 5 milijonov; v letu 2017 pa so praktično na ravni iz leta 2015. Problem je namreč v tem, da se je končala prejšnja finančna perspektiva, v kateri so bili nameni določeni tako, da sta lahko kultura in kulturno ministrstvo črpala evropska sredstva v relativno visokih zneskih, približno 20 milijonov na leto; 31. 12. letos bo prejšnja finančna perspektiva končana. Začne se nova, kjer so razpoložljiva sredstva, prvič, manjša – iz 4,2 na 3,1 milijarde za celo obdobje. In drugič, nameni, ki so določeni na evropski ravni za črpanje teh sredstev, so takšni, da je za kulturo zelo težko črpati evropska sredstva. Kljub temu – ker smo se tega zavedali – smo naredili naslednje. Povečali smo tako imenovana integralna sredstva, to je tisti osrednji del proračuna, iz katerega se plačujejo plače, materialni stroški in del investicij. Povečali smo jih v letu 2016 in 2017, da smo nevtralizirali del tega učinka padca evropskih sredstev. Poleg tega smo naredili še naslednje, da smo kljub temu iskali znotraj teh usmeritev, ki so in kjer je možno črpati sredstva, vse možnosti, da bi lahko kultura prišla do teh sredstev. Bistveno smo povečali tudi tisto, kar bo šlo iz evropskega proračuna. Porast teh integralnih sredstev je v letu 2016 za 4,7 %, to se pravi krepko nad rastjo bruto domačega proizvoda, ki je predviden na 2,3 %. Še višja rast je v letu 2017, ko gre za 5,3 %, pa je zopet predvidena gospodarska rast 2,3 %. Vlada je dejansko poskušala na tem področju narediti vse, kot smo tudi že prej odgovorili na vprašanje poslanca Prikla, da bi nevtralizirala ta slab učinek namena evropskih sredstev na kulturo in možnost financiranja kulture. Hkrati bi pa še enkrat ponovil. Če gledamo primerjalno evropske države, koliko evropske države namenjajo teh EU 28 sredstev za posamezne funkcionalne namene, med njimi tudi kultura, posebej mediji, posebej iz proračunskih oziroma javnih sredstev, se moramo zavedati, da je Slovenija na četrtem mestu po obsegu javnih sredstev v bruto domačem proizvodu – 0,8 % bruto domačega proizvoda, kar je 60 % višje od povprečja EU, ki je 0,5 %. In če gledamo medije, koliko je javnih sredstev za medije, sem sodi tudi prispevek za RTV, ki je javno sredstvo, smo pa na prvem mestu v Evropski uniji z 0,4 % bruto domačega proizvoda, medtem ko je povprečje 0,1; se pravi štirikrat višje smo. Dejansko, kakršnakoli bojazen, da vlada ne bi namenjala izjemne pozornosti kulturi in poskušala vzdržati določenega nivoja, pač ni na mestu. Mi se res zavedamo pomena kulture. Poleg tega se moramo še to zavedati, danes smo 15 odstotnih točk BDP nižje, kot smo bili leta 2008 v obsegu razpoložljivih sredstev za domačo potrošnjo. In vsi nameni, ki so bili [[…]], vsa področja – izobraževanje, zdravje in tako naprej – so v tem obdobju zmanjševala obseg sredstev. Kultura je v tem daljšem obdobju samo delila usodo vseh. Povečevali pa so se izdatki, recimo, za obresti, ki so zdaj kar 3 % BDP, bili pa so en odstotek. Za kulturo smo dejansko poskušali narediti vse, kar je bilo mogoče. Hvala.
Violeta Tomić, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala za to obširno razlago. Me veseli, da je od včeraj ta podatek bolj optimističen. Očitno so tudi ti kulturniki, ki so se ustrašili za obstoj, ne samo svojih delovnih mest, ampak tudi same produkcije, vendarle nekaj dosegli in se je njihov glas slišal tudi pri vas v vladi. In upam, da ne samo, kot ste rekli, da ste zvišali integralna sredstva, ampak da bo poskrbljeno tudi za produkcijska sredstva. Kajti vemo, da kultura ne more obstajati ravno brez produkcijskih sredstev, brez katerih ustvarjalci ne morejo ustvarjati, tako neodvisni kot tisti v rednih delovnih razmerjih. Me veseli, da ste vzeli to zadevo tako zares in da se zavedate pomena kulture. Mislim, da bi morala biti na prioritetni lestvici kultura vedno zelo visoko. Ko se bo gospodarska rast seveda popravljala, mislim, da lahko tudi računamo na to, da bo kultura živela lažje. Hvala.
S tem smo končali naša vprašanja. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v četrtek, 24. septembra 2015, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 11. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.