Spoštovane gospe in gospodje, kolegice in kolegi, dobro jutro, dober dan! Pričenjam nadaljevanje 18. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jelko Kacin, Roman Jakič, Silva Črnugelj, Bogdan Barovič, Vojko Čeligoj, Alojz Peterle, Janez Podobnik, Matjaž Švagan, Franc Čebulj, Branko Janc, Anton Partljič, Zmago Jelinčič, Bogomir Zamernik, mag. Janez Kramberger, Rudolf Moge od 18.00 ure dalje, Jožef Školč, Maria Pozsonec od 14.30 ure dalje, Jožef Jerovšek od15.00 ure dalje in Cveta Zalokar Oražem od 18.00 ure dalje. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ZDRAVSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Francetom Cukjatijem. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade - oprostite! - predstavniku predlagatelja za dopolnilno obrazložitev zakona. Prosim, gospod Cukjati.
Hvala za besedo. Predsedujoči, če pravilno razumem, imam na voljo pet minut?
Pet minut.
Hvala. Spoštovani! Kar nekaj časa glede na novo zdravstveno zakonodajo, ki je bila sprejeta leta 1992, je preteklo, ko se je v tem času pojavila vrsta težav v slovenskem zdravstvu in te težave se, jasno, tega se vsi zavedamo, samo še poglabljajo in zahtevajo čimprejšnje ukrepanje in reševanje. Vsekakor je eno od področij, ki ga je treba razrešiti, tudi področje javne zdravstvene službe, področje njenega delovanja, to je področje zakona o zdravstveni dejavnosti. Prvotno v začetku avgusta je bil vložen zakon o zdravstvenem varstvu, ki je vključeval tudi prvo poglavje zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, to je družbeno skrb za zdravje, torej tisti del, ki govori o proračunski, državni vlogi v tem zdravstvenem sistemu, in sicer o vlogi države, da skrbi za preventivo, osveščanje, epidemiologijo, socialno medicino, na nivoju države. To je tudi dejavnost inštituta za varovanje zdravja, zavoda za zdravstveno varstvo, regijskih zavodov in podobno. Pa tudi naloge občin so bile v tem poglavju, delodajalcev v zvezi z delovnim okoljem in podobno. Kot je znano, je bil zakon o zdravstvenem zavarovanju umaknjen, tako da to poglavje ostaja v starem zakonu, in torej se soočamo samo s predlogom zakona, ki nadomešča zakon o zdravstveni dejavnosti. Novosti v zgradbi tega zakona so naslednje, in sicer bom omenil samo tiste, ki so pomembnejše za razpravo. V splošnih določbah se poudarja zdravstvena odgovornost posameznika, tudi ekološka osveščenost, v poglavju o javni zdravstveni službi skuša zakon razrešiti nove dileme glede zavodov, predvsem v osnovnem zdravstvu, koncesij in mreže. Dalje, nosilci zdravstvene dejavnosti so bolj točno opredeljeni, in sicer se odpira vprašanje ustanovitve več zbornic glede na poklice in v skladu z vzori, ki jih imamo v drugih evropskih deželah, in pa pritožbene poti v zdravstvu so točneje definirane oziroma je zakonska osnova za podrobnejšo definicijo v obliki podzakonskih aktov. In pa razrešitev zdravilstva. Glede posameznih stvari dovolite, da samo sedaj v uvodnem delu navedem najpomembnejšo oziroma najpomembnejše zadeve, ki izhajajo iz zahtev našega nedavno sprejetega nacionalnega programa in sicer najprej mreže javne zdravstvene službe. Mi imamo seveda to mrežo razsejano po celi Sloveniji, po krajih in ta mreža je odvisna od števila zavodov in od števila posameznih nosilcev zdravstvene dejavnosti. In prav ta mreža - pomanjkanje uresničevanja in pa spremljanja te mreže je pripomoglo do tega, da imamo takšne razlike v posameznih krajih, kot jih bom potem v drugem delu, ko bom v imenu poslanske skupine govoril za to govornico. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem poslanskim skupinam, predstavnikom poslanskih skupin, in sicer najprej ima besedo gospa Danica Simšič v imenu Združene liste. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister in drugi navzoči! Predlog zakona, ki ga je 11. junija letos v parlamentarno proceduro vložila skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim gospodom Francetom Cukjatijem, naj bi v celoti nadomestil zakon o zdravstven dejavnosti izpred desetih let. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da gre za pogumen poskus enajsterice, da se loti priprave tako občutljivega sistemskega zakona, kot je zakon o zdravstvu. Ocenjujemo pa, da jim poskus ni najbolj uspel. Zakon, ki je razdeljen v sedem tematskih sklopov, od temeljnih določb, javne zdravstvene službe, spremljanja javne zdravstvene službe, zdravstvene dejavnosti, zdravilstva do kazenskih ter prehodnih določb, uvaja delno novo terminologijo. Posamezne opredelitve se tako precej razlikujejo od sedaj splošno uveljavljenih in v obstoječi zakonodaji s področja zdravstva zapisanih definicij. Uvajajo se novi izrazi, kot na primer »osnovna zdravstvena služba«, ali pa, denimo, »varovanec«, ki naj bi bil, navajam, »vsak bolnik ali poškodovanec oziroma vsakdo, ki mu je namenjena zdravstvena dejavnost«. Pri tem je zanimivo, da se definicija izraza »varovanec«, ki sicer v drugih aktih pravzaprav pomeni človeka, ki ne more skrbeti sam zase oziroma samostojno odločati, pojavi šele v 49. členu, torej krepko že v drugi polovici zakona. Sicer pa se v predlogu nemalokrat uporablja tudi izraz »bolnik«, ki pa ni natančno opredeljen. Če se pred nekoliko podrobnejšim pregledom samih členov zakona za trenutek pomudim pri oceni stanja in razlogih za sprejem zakona, kot jih vidijo predlagatelji, moram reči, da se v naši poslanski skupini z nekaterimi ocenami ne strinjamo, nekaterih pa preprosto ne razumemo. Kot denimo tiste, zapisane pod točko 1, ki naj bi opredeljevala eno temeljnih pomanjkljivosti, zaradi katere je tako korenit poseg v sedanjo zakonodajo potreben. In spet navajam, »uveljavlja se spoznanje, da državljani kot posamezniki nimamo le pravice do zdravja, ampak tudi dolžnost do ohranjanja lastnega zdravja in zdravja drugih ljudi«. Rekla bi, da je dobro, da se tega dejstva zavedamo in da se vse bolj uveljavlja. Nikakor pa se ni mogoče strinjati, da naj bi bilo to dejstvo ena temeljnih pomanjkljivosti, ki kličejo po spremembah. Se pa v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov strinjamo s stališčem, da naj ostanejo zdravstveni domovi tisti center, kjer naj se izvaja osnovna zdravstvena dejavnost. Hkrati pa nas izredno čudi predlog 11 poslancev in poslank, ki pravzaprav predvideva podržavljanje ustanoviteljskih pravic, ki so na primarni ravni zdaj v domeni lokalnih skupnosti. Enako podržavljanje predlog predvideva tudi za podeljevanje koncesij, kjer naj bi občine ne imele nobene pravice soodločanja oziroma mnenja o podeljevanju koncesij več. Vse naj bi prišlo na ministra oziroma ministrstvo. Dotaknila bi se še ene novosti, ki jo prinaša zakon. Gre za področje zdravilstva. Vsekakor je to zelo občutljivo in široko področje, ki pa po našem mnenju zahteva obravnavo v posebnem zakonu, ne pa le površno opredelitev v šestih členih predloga. Vidi se, da predlagatelji te dejavnosti ne poznajo prav dobro: niti vsebinsko niti organizacijsko izvedbeno, na kar so nas opozorili nekateri predstavniki te dejavnosti, ki imajo svojo organiziranost in registracije tudi v mednarodnem merilu urejene precej bolj jasno, kot predvideva ta zakonski predlog. Če na primer omenim le društvo refleksoterapevtov Slovenije. Predlogu očitamo tudi precej zamegljeno in nejasno opredelitev zdravstvene mreže in dejstvo, da je pravzaprav pozabil na preventivo v najširšem pomenu besede. Ob koncu pa bi rada izrazila še, vsaj naši poslanski skupini, nerazumljivo lahkotnost, s katero predlagatelji opravijo s slovenskim jezikom. In da bom povsem jasna: v predlogu zakona v 54. členu namreč piše, navajam: »Nosilec zdravstvene dejavnosti, ki opravlja svoje delo v neposrednem stiku z varovancem, mora znati slovenski jezik, primerno svoji dejavnosti. Izpolnjevanje pogoja iz prejšnjega odstavka se dokazuje z javnim spričevalom o končani srednji šoli ali s potrdilom izobraževalnega zavoda. Nosilcem zdravstvene dejavnosti, ki so državljani Republike Slovenije ali države članice Evropske skupnosti, znanja slovenskega jezika, ni potrebno dokazovati z listino.« Konec navedbe. Da predlagatelji natančno vedo, kaj so v ta člen zapisali, potrjujeta tudi naslednji dejstvi. Prvič, utemeljitev v 13. točki ciljev in načel zakona, kjer je zapisano: »Zahteva po znanju slovenskega jezika je usklajena z evropsko zakonodajo, ki ne zahteva znanja jezika manjšin.« Nadalje so predlagatelji zapisali še, da je »nedavno evropsko sodišče razsodilo, da sme pristojno telo v državi zahtevati le »primerno« znanje jezika, ki ga ni potrebno dokazovati z listino. Ta ublažitev zahtev bo«, kot so spet zapisali predlagatelji, »veljala le za državljane Evropske skupnosti po vstopu Slovenije v Evropsko unijo. »In v drugem odstavku 87. člena, kjer so opredeljene končne in prehodne določbe, pa je napisano: »Oprostitev dokazovanja znanja slovenskega jezika nosilcev zdravstvene dejavnosti iz držav članic Evropske skupnosti z listino stopi v veljavo z dnem vstopa Slovenije v Evropsko unijo.« Navedeno torej jasno kaže, da predlagatelji zelo mimogrede opravijo z našo ustavo in ustavno opredelitvijo slovenščine kot uradnega jezika, na prav tako ustavno kategorijo jezika narodnih manjšin pa se dobesedno, se opravičujem, požvižgajo. In to so na naše začudenje prav tisti ali vsaj nekateri med njimi, ki se pri posebnem zakonu, ki ga prav tako obravnavamo na tej seji - gre pa za predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije - postavljajo na okope obrambe slovenščine kot uradnega, po ustavi opredeljenega jezika. Tu v svojem zakonu pa povsem jasno zapišejo, da po polnopravnem članstvu Slovenije v Evropski uniji državljanom članic Evropske unije, ki bodo delali v Sloveniji, znanja slovenskega jezika sploh ne bo več potrebno dokazovati z nobeno listino. Kaj več o tem verjetno ni treba reči. Iz navedenega torej sledi, da v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov tega zakonskega predloga ne bomo podprli kot ustreznega za nadaljnjo parlamentarno obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima France Cukjati v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke.
Hvala za besedo. Torej, kot sem napovedal, osnovi in prvi problem zdravstva je mreža javne zdravstvene službe. Glejte, leta 1992 je ustanoviteljstvo in odgovornost za osnovno zdravstvo prešlo na občine. In od takrat se razlika po občinah in po regijah nam samo poglablja. Mi imamo trenutno glede zdravnikov splošne medicine, na primer, v celjski regiji 1.600 prebivalcev na zdravnika, v Murski Soboti 1.800. Pri predšolskih otrocih in pri pediatrih, šolskih zdravnikih, imamo v ljubljanski regiji 1.100 otrok na enega zdravnika, v Novem mestu, v novomeški regiji - 1.800. Ginekologi, primer: v Novi Gorici 5.900 žensk na ginekologa, v Mariboru 8.230 žensk na ginekologa. Da ne govorim o drugih, samo še ortodonte naj omenim, to so specialisti za zobno protetiko otrok: v koprski območni enoti 6.100 otrok, v Murski Soboti 16.400 otrok na ortodonta. Spoštovani, to je že kršenje ustavnih določb o enakosti in zaradi tega je treba tu nekaj storiti. Prav tako je pomembno določiti tudi glede zavodov in podobnih stvari. Ko govorim o osnovnem zdravstvu, so seveda razlike znotraj posamezne regije še večje, celo 1:10. In v takih razmerah se opaža, da je določanje in odločanje o mreži na občinski ravni slabo izvedeno. Hkrati so se občine razdelile, imamo razdrobljene male občine hkrati tudi občine nimajo nobene možnosti financiranja te dejavnosti, financiranje teče po povsem drugih kanalih; in nobene možnosti zagotavljati kader, kajti to se zagotavlja na republiški ravni, kadrovska reprodukcija poteka drugače, kot bi lahko občina posegala na to področje. Skratka, občine so obremenjene z osnovno zdravstveno službo, nimajo niti sredstev za obnovo zdravstvenih domov, torej tiste občine, ki še imajo zdravstvene domove, da o drugih občinah, ki tega nimajo, manjših občinah, ne govorim - doba samoprispevkov je mimo. Vse to govori, da bi bilo dobro razmisliti, da bi odgovornost tudi za osnovno zdravstvo, tako glede mreže, enakosti v dostopnosti prebivalcev Slovenije do te zdravstvene službe, kot tudi odgovornost za eventualne nove investicije in podobno, prevzela država. To je pač eden od načinov, da bi se morda rešil ta problem, ki se poglablja, morda boste "pogruntali" drug način, mi drugega nismo uspeli. Dalje, obstaja tudi velik problem ostale mreže. Naj omenim tehnološko zelo zahtevna in draga diagnostična oprema. Poglejte, en CT je pravzaprav odpovedal v Kliničnem centru in je vse narobe. Mi vemo, da so CT-ji razporejeni po bolnišnicah tako, da ga je dobila tista bolnišnica in tista bolnišnica, ki je bolj agresivna, ki se bolj spozna na finančne vire na republiški ravni in podobno. Kdor to opazuje, vidi, da je tudi pri dragi opremi treba določiti neko mrežo teh dragih aparatov, spremljati funkcionalnost te mreže, zagotavljati sredstva za investicijsko vzdrževanje teh aparatur in biti pripravljen, da se aparature, ko poteče njihova življenjska doba, pravočasno zamenjajo. Spoštovani! To so ključni problemi zavarovanja državljanov! Brez teh pristopov, seveda, mi teh problemov ne bomo rešili. Naslednji problem je podeljevanje koncesij. Tudi pri podeljevanju koncesij, kjer občine podeljujejo koncesije, vidimo velike razlike in neurejenosti od občine do občine. Mi imamo primere, kjer, recimo, v posamezni občini se ne podeli nobena koncesija, čeprav bi bil morda to edini način, da se reši mreža oziroma da se reši pomanjkanje kadra v tisti občini. V drugi občini stvari tečejo drugače, je podeljenih več koncesij in podobno. Skratka, kriteriji za podeljevanje koncesij so zopet partikularni, ločeni, različni in vse to rezultira v različno ponudbo zdravstvenih storitev pacientom glede na kraj, kjer se to dogaja. In pa, mislim da je obvladovanje mreže oziroma obvladovanje javne zdravstvene službe državnega pomena in bi bilo dobro razmisliti o predlogu, da tudi koncesije na primarni ravni podeljuje minister. Dalje je seveda precej govora tudi o zdravilstvu. Glejte, so predlogi, tudi ministrstvo predlaga, da se ta del, to poglavje izloči, da ga ne bomo imeli več tu v zakonu. Vendar, cilj ureditve zdravilstva je, zaščititi državljana pred poplavo vsemogočih ponudb, ki so mnogokrat nevarne za državljane. In tudi mi smo se pogovarjali s predstavniki zdravilskih smeri in trenutno so organizirani, nekako vodeni pod obrtno zbornico. Oni želijo ureditev teh zadev, želijo in so pripravljeni prevzeti tudi odgovornosti, ki jih mi v zakonu ponujamo, to pa so odgovornosti za samo urejevanje poklica. To je evropski sistem subsidiarnosti: če lahko neka dejavnost sama disciplinira sebe, potem ni potrebno, da se ministrstvo obremenjuje s tem, ampak naj dovoli, da se tudi zdravilstvo samo organizira po nekih smernicah, ki jih seveda da zakonodajalec. In zdravilstvo je pripravljeno, vsaj tisti, s katerimi smo se pogovarjali, prevzeti te odgovornosti, ki jih zakon nalaga zdravilcem; to je, da se zdravilstvo organizira in sicer, da spoštuje načela, katere zdravilske storitve so dovoljene - torej le tiste, ki ne škodujejo itd -; da društvo zdravilcev prevzame neka javna pooblastila; to se pravi, podeljevanje dovoljenj, register zdravilcev; nadzor nad delom zdravilcev, kodeks njihove etike in podobno; da seveda se jih obveže s poznavanjem nujnih stanj, kar je izredno pomembno, da zdravilec ve, katero je tisto nujno stanje, v katerega ne sme posegati in mora pacienta takoj napotiti na javno zdravstveno službo; in seveda pritožbene poti v zdavilstvu. No, predlog seveda ima še mnoge druge podrobnosti in novosti, zagotovo pa je ključnega pomena olajšati delo, izboljšati pogoje dela zdravstvene službe in pa zaščititi oziroma omogočiti boljšo dostopnost varovancev, pravim varovancev: do zdravstvene službe, kajti - da še omenim problem varovancev, pacient ni dovolj, poškodovanec ni dovolj, zavarovanec ni dovolj, kajti zdravstvena služba mora tudi obravnavati v nujnih primerih nezavarovane osebe. [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič iz Slovenske ljudske stranke, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, lepo vas vse pozdravljam. Predlog zakona o zdravstvu je kot celota neke vrste povzetje, vrsto potrebnih sprememb in dopolnitev, ki jih v področju zdravstvenih dejavnosti narekujejo izkušnje in spoznanja ter družbene spremembe skozi dobro desetletje opravljanja dejavnosti na podlagi veljavnega zakona. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je predlog zakona o zdravstvu tako konceptualno kot vsebinsko in strokovno dobro pripravljen in zasnovan, zato podpiramo njegovo nadaljnjo obravnavo, v kateri se bo mogoče o nekaterih dilemah in rešitvah, ki prav gotovo obstojajo, soočiti z vsemi argumenti, ki jih vsebina predloga kot takšna prinaša in to vsebino je seveda v dobro in namen zakona mogoče tudi, predvsem v drugi obravnavi, v marsičem izboljšati. Tako področje, ki ga želi normativno urediti predlog tega zakona, kakor tudi področje zdravstvenega zavarovanja je glede na izzive časa, ki ga živimo, nujno normativno preurediti in s tem slediti potrebam ter pričakovanju prebivalstva. Pri tem pa naj ne bo toliko pomembno, kdo pripravi predlog zakona ali kdo ga predloživ obravnavo in sprejem državnemu zboru, bolj kot to je pomembno, kako dober je ta izdelek. In ta izdelek je po našem prepričanju dovolj dober, še predvsem če ga primerjamo z celo vrsto drugih predlogov, ki jih državni zbor je že in jih bo obravnaval, da ga državni zbor oceni kot primerno ali dobro podlago za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče, Slovenskega nacionalna stranka. Ga ni. Potem dajem besedo gospe Mariji Ani Tisovec, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdravljeni, gospod minister, kolegice in kolegi in vsi ostali. Veljavni zakon o zdravstveni dejavnosti je bil sprejet že pred 10 leti. V tem času pa se je pokazalo kar nekaj njegovih pomanjkljivosti. Naj opomnim samo na nekaj najpomembnejših. Prvo se nanaša na organizacijo primarne zdravstvene službe na lokalni ravni, ki ne sledi več spremembam v organizaciji lokalne samouprave. V razpravi v zvezi s predlogi za ustanovitev novih občin, se je v letošnji razpravi in odločanju o pogojih za ustanovitev novih občin, pokazala problematika zdravstvenih domov v lokalnih skupnostih. Hkrati pa veliko ustanovljenih občin nima niti zdravstvene postaje in tako posamezni zdravstveni dom pokriva potrebe prebivalcev v več občinah. Iz tega sledi, da kakovost lokalne skrbi za osnovno zdravstveno varstvo močno pada. Drugi problem, ki se pojavlja, je prav tako povezan z zagotavljanjem javne zdravstvene službe prebivalcem. Je nedeferenciranost mreže tovrstne službe, hkrati z neurejenostjo, neenotnostjo podeljevanja koncesij zelo negativno vpliva na zdravstveno stanje prebivalcev. Slovenija potrebuje dobro organizirano zdravstvo na vseh nivojih, saj se njeno prebivalstvo vedno bolj stara; nataliteta še vedno pada, hkrati pa je razmerje med številom prebivalstva in številom zdravnikom v Sloveniji, predvsem manj ugodno kot v drugih evropskih državah. Prav zaradi navedenega je nedopusten paradoks, da imamo po eni strani vse več nezaposlenih mladih zdravnikov, ki bi se radi specializirali, po drugi strani pa vse večje kadrovske potrebe po novih specializantih in specialistih, saj brez specializacije ni več predvideno redno delovno mesto v Sloveniji. V Novi Sloveniji predlog zakona podpiramo, saj menimo, da ustrezno odpravlja dosedanje pomanjkljivosti in ureja, kar do sedaj ni bilo urejeno. Glede organizacije javne zdravstvene mreže se nam zdi zelo pomembno, da zakon prenaša ustanoviteljstvo zdravstvenih domov tudi na državo, hkrati pa dopušča, da lahko država vedno to ustanoviteljsko pravico ob soglasju mestne občine ali bodočih regij prenese nanje. Regionalizacija lokalne samouprave Slovenije namreč še ni dokončna, zato delovanja posameznega zdravstvenega doma ni mogoče vezati na posamezno občino. Pri takšni ureditvi je pri tem treba urediti tudi lastništvo. Zakon v nobeni odločbi ne zavezuje lokalne skupnosti, da prenese tudi samo lastništvo stavb zdravstvenih domov na državo. Hkrati pa določa, da namenski prostori za zdravstveno dejavnost ne morejo spremeniti svoje namembnosti brez soglasja ministra za zdravje in se zanje ne sme zaračunavati pridobitne najemnine. Zakon natančneje definira javno zdravstveno mrežo, ki združuje javne zdravstvene zavode in delovna mesta nosilcev zdravstvene dejavnosti, ne glede na to, ali gre za delovno mesto v javnem zavodu ali za samostojno delovno mesto koncesionarja. Podpiramo tudi pristop k urejanju primarne, sekundarne in terciarne dejavnosti, po katerem je treba na primarni ravni opraviti vse preglede, ki so možni, preden se bolnika napoti na sekundarno oziroma terciarno raven. Ob takšni racionalizaciji pa mora hkrati veljati, da je pacienta treba napotiti na višjo raven takoj, če bi mu zadrževanje na primarni ravni škodovalo. Zaradi medsebojne usklajenosti med ravnmi zakon določa skrb sekundarne ravni za povezanost s primarno ravnjo javno zdravstveno službo in njena gravitacijska območja. K boljši kakovosti storitev javne zdravstvene službe bo prispevalo tudi kakovostno spremljanje mreže javne zdravstvene službe. Po našem mnenju je potrebno tudi določilo, po katerem se koncesija v zdravstvu podeljuje na podlagi javnega razpisa, če mreža ni zasedena. Racionalna se nam zdi tudi izjema od te ureditve, po kateri javni razpis ni potreben, če gre za spremembo pravnega statusa, nosilca zdravstvene dejavnosti in zaposlenega delavca v samostojnega koncesionarja. Prav tako je dobrodošla ureditev, da lahko koncesionarji imenujejo svoje predstavnike v strokovni svet zavoda, če opravljajo isto in podobno zdravstveno dejavnost na istem gravitacijskem območju kot zavod. Na tak način bo zagotovljena strokovna povezanost zaposlenih in zasebnih nosilcev zdravstvene dejavnosti. Kot sem že uvodoma omenila, ostajajo prazna delovna mesta specialistov, na primer anesteziologov, saj ni zanje kandidatov. Zakon s ciljem reševanja tega problema zahteva od učnih zavodov, da sprejemajo na izobraževanje in usposabljanje takšno število pripravnikov in specializantov, kolikor jim minister določi učnih delovnih mest. Zakon omogoča ustanavljanje novih zbornic za tiste zdravstvene poklice, ki še nimajo svoje zbornice. Tudi področje zdravilstva je treba urediti, saj se vedno bolj uveljavlja kot alternativa in dopolnilo klasični zdravstveni doktrini. Zato podpiramo odločitev pisca zakona, ki je v njem definiral zdravilsko dejavnost in naštel dovoljenje zdravilske storitve, utemeljil društvo zdravilcev ter z namenom varnosti zdravilčevih varovancev, poleg ureditve pritožbene poti, zdravilca obvezal k poznavanju nujnih stanj, v katera ne sme posegati. Na koncu naj omenim samo še prehodne in končne določbe, ki obvezujejo podrobnejšo ureditev. Precejšnje število teh določb še dodatno dokazuje, kako potrebna je natančna in bolj pregledna ureditev zdravstvene dejavnosti. Zakonski predlog je pred nami, zato bi bilo dobro, da se vanj poglobimo in mu damo možnost, da gre v nadaljnjo proceduro brušenja zakona. Tako bomo prišli do sodobnega zakona o zdravstvu. Ker menimo, da bo vlada lažje z amandmaji zakon izbrusila, kot pa v doglednem času pripravila nov zakon, v poslanski skupini Nova Slovenija predlog zakona podpiramo. Ko se srečujemo z zdravstvenimi delavci iz različnih krajev Slovenije in z različnih ravni v zdravstvu, poslušamo veliko pesimističnih pripomb, češ da če se ne bo kaj ukrenilo, se lahko zdravstvo sesuje. Tega pa si nikakor ne smemo dovoliti. S tem namenom je bil zakon tudi vložen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca, Liberalna demokracija. Prosim.
Bistveno, kar se je treba vprašati ob novem urejanju vsake, še posebej pa sistemske zakonodaje, je, ali so nove rešitve boljše, bolj smiselne in za skupnost bolj sprejemljive od tistih, ki jih ima zdajšnja regulativa. Po mnenju naše skupine predlagane rešitve v tem zakonu niso dovolj konsistentne, niso dovolj sistemske in tudi capljajo za zdajšnjo ureditvijo, predvsem pa ne prinašajo tistih nujnih, da ne rečem kar radikalnih sprememb, zaradi katerih bi bil za nas ta predlog sprejemljiv. Omejim se naj na nekaj splošnih pripomb. Dalo bi se jih strniti v naslednja izhodišča. Zakon prinaša, kot prvo, centralizacijo osnovne zdravstvene službe. Ustanavljanje javnih zavodov se prenaša na državo; podoben proces, kot se trenutno ali te dni dogaja v kulturi, kjer zavodi prehajajo ne le z ustanoviteljskimi pravicami, temveč tudi z lastnino v državno last. Tak sistem, ki se vrača v preteklost, pomeni krepitev centra odločanja in zmanjševanje odgovornosti lokalnih subjektov. In ob predlagani centralizaciji se v državi zmanjšuje celo nadzor nad zdravstvenimi storitvami. Predlog zakona tudi slabo ureja področje javnega zdravja in izpušča koncept organiziranja skrbi za splošno zdravje prebivalstva, to se pravi za osveščanje, izobraževanje, za dejavnost nevladnih organizacij in tako naprej. Sploh pa zakon ni dorečen na tak način, ki bi omogočal neposredno uporabo, saj je zelo splošen in zahteva številno dodatno regulativo. Naprej. Zakon prinaša veliko zmedo v razmerje med javnim in zasebnim, pa čeprav je izhodišče, na katerem predlagatelj gradi in na katerem želi popraviti sedanja razmerja, upravičeno - vsaj je v ugotovitvi, da je zdajšnje podeljevanje koncesij dokaj neurejeno in neenotno. A rešitve, ki jih prinaša predlog, teh neurejenosti ne odpravljajo. Zdravstvene domove in koncesionarje postavljajo v enakovredni položaj, temeljno pa je, da podeljevanje koncesij prelaga predvsem v domeno države. Naj omenim in ponovim pravzaprav danes že izrečeno, da je skrajno diskutabilna tudi rešitev o znanju slovenskega jezika, če se omejim vsaj na en člen. Ta namreč pravi, da zdavstvenemu osebju ni treba uporabljati italijanskega oziroma madžarskega jezika na narodnostno mešanih območjih. Govori le, da mora nosilec zdravstvene dejavnosti v neposrednem stiku z varovancem, beri bolnikom, znati slovensko, primerno svoji dejavnosti. Kdo določa, kaj je primerno, kdo to preverja in po kakšnih standardih, je predlagatelju vseeno. Tudi mu ni mar, da bi zaščitil slovenski jezik in tudi jezik narodnosti na nadzorovan način; torej predlaga zagotovo manj restriktivne rešitve, kot tiste, ki jih bomo obravnavali oziroma jih na tej seji obravnavamo še danes. Skratka, zakon pušča neurejena temeljna razmerja v zdravstvu, saj na, lahko rečem, partikularen, necelosten in mogoče kozmetičen način posega v zdajšnje stanje. Ta potrebuje bolj radikalne spremembe, na te pa boljše, da počakamo, kot da sprejemamo kompromise. Hvala.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Stanislav Brenčič. Ne? Se odpoveduje. Gospa Tisovec - tudi se odpoveduje, gospod Ivan Kebrič? Besedo ima gospod Kebrič. Ne, se odpovedujete razpravi. Gospod Sašo Peče - ga ni. Potem gospod Franci Rokavec - tudi ne. Mag. Janez Drobnič - ga ni. Potem prosim gospoda ministra, če želi besedo in hkrati ga lepo pozdravljam, ker ga prej nisem uspel.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci, mojih pet minut seveda mi ne omogoča, da bi se opredelil do izrečenega. Dovolite mi, da rečem, da je ta zakon res partikularen in da ima slabosti: tako v tem, kar v njem ni napisanega, pa bi moralo biti, kot tudi v tistem, kar smo pretežno doslej slišali, kar je zapisanega, pa bi moralo biti bolje, čeprav absolutno sprejemamo, da nekatera poglavja skuša reševati bolje kot doslej. Najprej imamo problem, ki ga ima vsakdo, ki partikularno poseže v celovito področje zdravstva in napiše en sam zakon. To se je pokazalo že v preteklosti, zato so že pretekli sestavljavci zakonov razmišljali, da bi imeli en sam zakon, zakon o zdravju, ki bi pokrival tako zdravstveno dejavnost, zdravstvene pravice, zdravstveno zavarovanje, javno zdravje, varovanja zdravja in tako naprej. Tisti hip, ki napišemo zakon o zdravstvu, se seveda dozdeva, da smo dovolj ozko omejili področje našega zakona, ampak potem se vedno sprašujemo, koliko zakonov pa še potrebujemo, da bomo v celoti zapisali celotno tisto, kar ta hip rabimo. In jaz ocenjujem, da po takem konceptu bi rabili še tri ali štiri. Nič zato, vendar je tematika zdravja tako povezana od pravic do zavarovalništva, do izvajanja, da bi - skoraj si upam trditi - tista skupina sestavljavcev, ki čuti poslanstvo, da bi prispevala na tem področju, bi se pravzaprav morala rešiti - oziroma vsaj vedeti za celovite rešitve, preden se potem loti enega samega zakona. Če omenim zgolj tisto temeljno, kar ste nekateri omenili: problematika varovanja zdravja. Ker je to zakon o zdravstvo, se samo dotika v tistem delu - in to nepopolno - kar zadeva zdravstvene dejavnosti. Varovanje zdravja je mnogo širše; zadeva druge državne resorje, zahteva nevladne organizacije, zahteva sodelovanje posameznikov in tudi tu je treba v ustreznem zakonu ustvariti regulativo - ne zgolj, kot je dosedanji zakon, in tudi ta zakon od tega ne odstopa, samo na deklarativni ravni poudarjal potrebno posameznikov o skrbi za zdravje. V resnici je zdravje še vedno, tudi po tem zakonu, zgolj zdravljenje bolezni. Drugi koncept - ker mi gotovo bo zmanjkalo časa. Poglejte, mi imamo velike težave z zavodi kot institucijami v tej državi in novega zakona o zavodih nimamo. Ta zakon dobesedno kliče, da vsaj za zdravstvene zavode, navsezadnje so ti redki še preostali zavodi, postavimo sodoben koncept vodenja zavoda. Primer, ki se je danes v tej dvorani slišal kot centralizacija; navsezadnje ni centralizacija, če na državo preneseš samo odgovornost s praviloma izgubo, s praviloma pomanjkanjem denarja za investicije. Ne pozabite pa tega, da država po sedanjemin tudi po tem konceptu, pravzaprav nima pravega nadzora nad izvajanjem. Sveti zavodov, kot so danes zapisani, pa čeprav marsikje v njih ima na papirju večino država, so v resnici pod vplivom lokalnih članov, kar je seveda prav; samo, potem mora biti tudiodgovornost za poslovanje na tisti strani. Sveti zavodov danes delujejo na nek način v prid izvajalcev in ne v prid prebivalcev določene regije, ki bi morali vzeti v zakup celotno zdravje. Skratka, modernizacija pojma zavoda, da sprejme, da tudi naš zavod, ki smo ga prenesli iz prejšnje države, sprejme ta izziv v državi, ki je sprejela tržni sistem, je pomembno. Dodal bi samo še, da nekatere rešitve seveda so napisane zgolj na kožo posameznim interesom - povečana pooblastila zbornice, kar je seveda v nasprotju s samimi strokovnimi opredelitvami drugih strokovnih društev. Ker mi lučka utripa, bi končal. Menimo, da je ta zakon preveč partikularen, preveč samo površinski, popravlja ali skuša popravljati, nekatere stvari celo pokvari in da zato ni primeren za nadaljevanje v drugem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Vendar, v pojasnilo, da ne bi zdaj bil vtis kot, da mi omejujemo vlado pri razpravi. Vi ste sami zahtevali 5 minut. Če bi zahtevali 10, bi jih pa dobili 10. Besedo ima še predlagatelj zakona. Izvolite, gospod Cukjati. Prosim.
Spoštovani! Nekaj pomislekov je bilo navedenih, ki jih seveda kot predstavnik oziroma prvopodpisani od predlagateljev bi rad nekako obrazložil oziroma nanje odgovoril. In sicer, kar nekaj govorcev je omenilo vprašanje znanja slovenskega jezika. Menimo, da je drugače treba to vprašanje reševati pri zdravstvenih delavcih, sodelavcih in drugače pri zdravnikih. Znanja pri zdravnikih naj bi reševal zakon o zdravniški službi, tako je tudi nekako v večinoma drugih deželah Evropske unije. Zagotovo pa je verjetno tudi ta člen zrel za kakšen amandma. Dalje, glede partikularnosti in pa očitka gospoda ministra. Zagotovo ima gospod minister v mislih širok spekter problemov, ki pa jih verjetno na noben način ne more en tak zakon, kot je zakon o zdravstveni dejavnosti, rešiti. Mi imamo že sedaj vrsto zdravstvenih zakonov, vsak po svoje se tega loteva. Omenjen je problem novega pristopa k zavodom. Verjetno bo to zakon o zavodih, morda kakšen zakon o zdravstvenih zavodih. Ni bila naša ambicija celotno zdravstveno problematiko razrešiti, ampak tisto, ki jo razrešuje oziroma naj bi jo razrešil zakon o zdravstveni dejavnosti. Omenil bi še to, da je bilo z zakonom zaželeno predvsem naslednje: udejaniti načela mreža javne zdravstvene službe, tista načela, ki jih narekuje nacionalni program zdravstvenega varstva in s tem državljanom izboljšati dostopnost do zdravstva; dalje, urediti neurejen odnos v osnovnem zdravstvu do zdravstvenih zavodov, zdravstvenih domov, do koncesionarjev in podobno. Pač ob taki razdrobljenosti občin si resnično nismo mogli pomagati oziroma ne najdemo druge rešitve; če jo najdete vi, gospod minister, bi bili zelo veseli. Vsekakor zakon predvideva možnost, da se ta ustanoviteljska pravica za osnovno zdravstvo prenese na tiste občine ki so to sposobne, to so mestne občine, ali morda bodoče regije. Vsekakor je pa nemogoče, da so ustanovitelji, recimo, pet malih občin - vemo, kako je z detetom, če je veliko babic. No, dalje je treba organizacijsko stabilizirati javno zdravstveno službo in seveda izboljšati pogoje dela. Mislim, da smo v tem zakonu vendar postavili neko osnovo definiciji dejavnosti na primarni, sekundarni in terciarni ravni in s tem omogočili, da se vzpostavijo kasneje neka podzakonska določila, ne samo glede horizontalnih kliničnih poti, kot se sedaj skuša na sekundarni ravni ustanavljati oziroma definirati - se pravi, kjer se ve, kakšen bo potek določene diagnoze oziroma pacienta z določeno težavo - ampak da se vzpostavijo tudi načela in definicije kliničnih vertikalnih poti - to se pravi, od primarne do terciarne ravni. To, mislim, da nam je uspelo. Dalje, seveda, je bila tudi želja priznati in uokviriti zdravilstvo v tiste okvire, da bo zdravilstvo za državljane varno. Menim, da bi bil zakon sicer vreden nadaljnje obravnave, čeprav bi gotovo potreboval še marsikatero razpravo in dopolnilo, zato je tudi predlagan redni postopek in čas za razpravo, a si osebno ne delam utvar, da ga bodo podprli tudi poslanci vladnih strank. Hvala.
Hvala lepa. Kot vidimo, imamo na voljo še 70 minut, malo manj. Zato sprašujem, ali želi še kdo razpravljati? Pa bi šli kar po vrsti. Gospa Tisovic. Še kdo? Ker [[...]]
Hvala lepa za besedo.
Samo trenutek, gospa. Ja, gospod Gasparini. Še kdo, prosim? Gospod Brenčič. Ker po tej novi praksi zdaj poberemo imena tistih, ki želijo razpravljati, potem pa drugega kroga ni; zato opozarjam, da ne bi bilo zamere potem. Čas pa je še vedno omejen na pet minut. Gospod minister, seveda, tudi. Tako, s tem smo zaključili. Se pravi, imamo pet govornikov in bi šli zdaj po vrstnem redu: tisti, ki še niso razpravljali, potem pa po vrstnem redu naprej. No, če sem si pravilno zabeležil, ima najprej besedo gospod Gasparini. Izvolite [[pet minut je omejitev še vedno]] .
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Dr. Cukjati, berem tisto, kar ste napisali. Napisali ste v 54. členu, da zdravniku ni treba znati italijanščine in madžarščine. Gospod Brenčič je še predvčerajšnjem dal primer, da stara ženica, še bolna, ki pride k tujemu zdravniku iz Evropske unije, ki ne zna slovensko, pač - ne bo se mogla sporazumeti in se strinjam z njim. Zdaj pa - jaz ne vem - Italijanka, 80-letnica pa še bolna, pride k slovenskemu zdravniku, ki ne pozna italijanščine. In veste, kako sta ta dva jezika zaščitena, nista samo ustavno. Vse občine, prekmurske, obalne, imajo v svojih statutih, kaj se zahteva od delavcev,ki delajo v javnem sektorju. V bolnišnici Izola, recimo, mora imeli tečaj italijanščine, če hoče zasedati mesto - ne samo zdravnika in ne se izmotavati zdaj, da bo v zakonu o zdravniški službi to urejeno. Ne! To morajo vsi delavci, ki delajo, ki pridejo vstik z bolnikom, kot vi pravite, varovanci - kaj je to varovanec, ne vem. No, morajo znati italijanščino ali pa madžarščino. To je prva stvar. Druga, če vi mislite, če bomo osnovno zdravstvo prenesli na državo, pa jaz razumem to kot centralizacijo, oprostite gospod minister, mislim, da je to čista centralizacija. Ne bo ta vaša - jaz se strinjam, da nismo razporedili ambulante, zdravstvene domove tako, kot bi morali. Ampak, s tem se ne bo rešilo nič. Absolutno nič! Mogoče so izhod pokrajine. So izhod. In že v tezah govorimo, da bi primarno in sekundarno zdravstveno varstvo bilo nekaj, ki bi urejevale pokrajine. Možno je in mislim, da je to boljše, kot da bi dali vse v ministrstvo za zdravje. Mislim, da ne bi bilo dobro. Osebno ne bom podprl tega zakona. Ker posebno zdavilstvo, mislim, da ta stvar mora iti ven iz tega. Še vedno zagovarjam službeno medicino, čeprav vemo, kako je v Evropi s tem. Torej, so stvari, ki ne gredo. Je pa potrebno popravilo tega starega zakona, ampak ne na tak način. Hvala.
Besedo ima gospa Tisovic. Prosim.
Hvala za besedo. Ko sem poslušala gospoda ministra in pa potem poslanke in poslance o problematiki tega zakona, sem slišala gospoda ministra, da je zakon potreben. Potreben je in vlada je pravzaprav zadolžena za pripravo zakona. Ker pa se že tako dolgo vleče, je skupina poslancev vložila svoj zakon. Zdaj, če mislite, da je ta osnova tako zanič - kdaj boste vi pripravili novo osnovo tega zakona? Ker, kot vemo, tako v bolnišnicah,tako na primarni ravni in na sekundarni ravni zdravstva so problemi, kličejo po rešitvah, ko sem pa poslušala poslanke in poslance, so se pa v glavnem lotevali problemov tega predloga zakona na takih točkah, ki bi se pravzaprav čisto lahko z amandmaji popravili. Zato prosim gospoda ministra, kakšno je njegovo mnenje o tem. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Brenčič.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi želel povedati to, da sem nekako pozitivno presenečen ali imam dober občutek po nastopu gospoda ministra. Seveda, morda malo manj z njegovim zaključkom, ampak mislim, da je kar nekaj pozitivnega odnosa pokazal do vsebine, ki jo želi ta zakon razrešiti, in to je vsekakor od ministra, kot človeka, ki je nekako tron politike, ki jo ministrstvo načtruje, dober znak ali dober doprinos k temu zakonu. Trdno sem tudi prepričan, da je 54. člen obvezno dopolniti v proceduri. Najmanj tako, kot bo prinašal normativ ali odnos do tega vprašanja zakon o opravljanju zdravstvenih poklicev za člane Evropske unije. Rad bi pa samo nekaj besed povedal, ki se navezuje na vprašanje osnovne zdravstvene mreže. Prav gotovo gre vsaka čast in priznanje županom in občinam, ki jemljejo ustanoviteljstvo kot odgovornost. Ampak, ko se je name obrnilo celo vrsto direktorjev zdravstvenih domov, ki so hkrati zdravniki splošne prakse in direktorji - s kakšno muko rešujejo samo tekoče vzdrževanje objekta. S kakšno muko nekako uspejo od tistega, kar jim sistem kot tak daje na ekipo in na drugih področjih, privarčevati tiste nujne denarje, da vzdržujejo stavbo, objekt v tem stanju in navsezadnje tudi opremo, ki omogoča dejavnosti tisti minimalni pogoj, da je uspešna. V tem primeru trdim, pa vem, da so med njimi tudi take občine, ki jih poznam, ki dejansko najbrž da niso v stanju ohranjati en objekt, ki je bil zgrajen s samoprispevkom, zgradili smo ga, kvaliteta gradnje, kvaliteta vgrajenih materialov, instalic je pač bila taka, kot je bila, in da ta občina ni v stanju vseh obveznosti do tako rekoč primarnih in pristnih dolžnosti, ki jih občina ima, opraviti. Zato mislim, da je to področje v nadaljnji proceduri treba krepko podiskutirati in z argumenti razrešiti dileme. Vem pa, da je tako stanje, kot je zdaj, za nekatere zdravstvene domove ali - kot bi rekel - za nekatera področja osnovne dejavnosti nevzdržno. Če bo ta zakon dobil to možnost, da se soočimo v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu, bo prav gotovo mogoče dobiti tudi ustrezne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Poslanci, za nekaj komentarjev, ki jih prej nisem mogel povedati. V tem parlamentu in tudi drugod večkrat poteka kontroverzna razprava, kaj bi pomenila centralizacija na področju financiranja, centralizacija na področju financiranja, centralizacija na področju odgovornosti, nadzora in izvajanja. Gre za temeljno sistemsko vprašanje. Če bi načeloma odgovoril gospe poslanki, ta zakon je tudi nam razmeroma težko pisati. Ne, ker ne bi vedeli, ampak ker ta država na nekatere sistemske stvari še ni odgovorila z drugimi zakoni. Eno področje zavodov kot takih sem že omenil. Če mi hočemo področje zavodov urediti na ta način, da bodo poslovno, ekonomsko učinkoviti, moramo združiti na isto lokacijo odgovornost, skratka izvajanje in odgovornost. Državi v primeru osnovnega zdravstvenega varstva seveda gre regulativa, gre zdravstvena politika, gredo določene oblike nadzora, ampak nikakor se pa tudi strokovno ne moremo strinjati, da bi zdravstveni zavod bil v tisti smeri kot zdaj celoten svet zanika, komanda od zgoraj navzdol in izvrševanje ukazov do regije, ki ima ravno v primarnem zdravstvenem varstvu različne zdravstvene potrebe. In te različne zdravstvene potrebe od regije do regije se morajo artikulirati v regiji. Tisto, kar sem danes slišal, je samo problem financiranja. Vedeti pa morate, da večina financiranja v zdravstvu ta hip ne poteka preko državnega proračuna. Zato se seveda kot minister trudim, da bi ga bilo več. Ampak da je večina financirana, vključno z amortizacijo, na zavodu zdravstveno varstvo in je prav, da tam ostane. Druga stvar, ki je sistemsko ne rešuje ta zakon, pa jo bo moral, je vprašanje lastninjenja, o katerem se sprašujemo že 10 let. Niti nimamo ta čas razčiščenih pojmov, kaj je zasebna lastnina, javna lastnina, kaj je lastninjenje, bomo morali odgovoriti na to vprašanje. Tretja stvar, način dela zdravstvenih delavcev kot samozaposlenih v sistemu. Ta hip imamo relativno regiden sistem, ki vzpostavlja nezadovoljstvo med javnim in zasebnim sektorjem s koncesijo. Mislim, da je potrebno zelo tankočutno razmisliti in upoštevati rešitve iz sveta, da pripeljemo v ustrezno sožitje vse te zdravstvene delavce, ki so pri nas z nekaj redkimi izjemami vsi v javni zdravstveni mreži. Ampak ta hip tudi zaradi nepopolne zakonodaje ta problem ostaja odprt in vzpostavlja probleme. Zato bi pač rekel, da gre za sistemska vprašanja, ki jih želimo rešiti in ki jih moramo reševati celo s pomočjo drugih resorjev, s teoretiki, ki se šele navajajo, da bo ta država morala na to odgovoriti. Moj odgovor gospe poslanki je, tako kot zakon o zdravstvenem zavarovanju, da se trudimo, da bi do konca tega leta prišli z lastnimi rešitvami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Cukjati.
Hvala za besedo. V tem drugem delu je bilo kar nekaj pripomb glede ustanoviteljstva in problema ustanoviteljstva v osnovnem zdravstvu. Poglejte, to, da je sedaj občina ustanovitelj, je osnova, tako kot je gospod minister nakazal, osnova za način financiranja. To pomeni, da je za vse osnovno, zgradbo, vzdrževanje, materialne stroške iz tega naslova in tudi opremo, odgovoren ustanovitelj,v konkretnem primeru občina - mala občina, ki mora zagotoviti sredstva. Na podlagi te ideologije in ustanoviteljstva občin dobi tim, recimo splošne medicine, zdravnik, sestra in tako dalje, s snažilkami vred, dobi za amortizacijo za celo leto 789.000 tolarjev - 789.000 tolarjev! Izračunajte, koliko je to sredstev za vzdrževanje stavbe, aparatur, koliko je za investicijsko vzdrževanje, in kaj bo občina naredila, ko se bodo ti domovi začeli rušiti, in se že rušijo. Prav zaradi tega bo morala država nekaj storiti. Mi smo, kot sem že rekel takrat na koncu, ko mi je bila odvzeta beseda oziroma ko je potekel čas, zagotovo si ne delam utvar, da boste podprli zakon, ampak, glejte, v februarju leta 2001, se pravi, leto in pol, skoraj dve leti bo tega, ko smo obravnavali v tem državnem zboru zakon o uporabi genske tehnologije, tisti zakon je vseboval tudi poglavje o genskih preiskavah in genskem zdravljenju človeka, izredno pomembno poglavje, izredno pomembna vsebina. In tisto poglavje je bilo najbolje pripravljeno v tistem zakonu, najbolje pripravljeno, to so vsi priznavali, in seveda je bilo izločeno. Takrat je bil sprejet sklep, ob soglasju ministra in ob obljubah, da se bo sklep izvedel, ki se glasi takole: "Državni zbor Republike Slovenije predlaga vladi Republike Slovenije, da še v letošnjem letu," torej v letu 2001, "predloži v obravnavo predlog zakona za področje genske preiskave in genskega zdravljenja človeka." Eno leto bo kmalu od tega, kar obljuba ni bila izpolnjena. Ker pa smatram opozicijsko nalogo kot resno zadevo, in smo želeli tudi podpisniki sodelovati konstruktivno, smo šli s predlogom, ne s kritiko, s predlogom. Ponudili smo, naredili smo svoje, vi boste to zavrnili, ampak sedaj bo na vrsti kritika vedno znova - kdaj bo zakon, kaj je s tem, kaj je s prejšnjim zakonom in podobno. Gospod Mario, mi smo svojo nalogo naredili. Sam dobro poznam probleme zdravstva, predvsem osnovnega zdravstva, iz naslova dela v ambulanti, iz naslova generalnega sekretarja zdravniške zbornice, iz naslova, ko sem bil direktor zdravstvenega doma, in pa drugih zadev, dobro poznam te probleme. Problemi se poglabljajo teh deset let, se poglabljajo in kričijo po rešitvah. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem je razprava zaključena. [[Glas iz ozadja.]] Žal ne. [[Glas iz ozadja.]] Lahko, ker imamo takšen [[...]]Tu vas moram opozoriti, da seveda ima zdrava pamet svojo težo tudi v tej hiši in tem prostoru, vendar pa obstaja ena nevarnost, ki se ji reče precedenčni primer. Mi imamo ta hip nekonfliktno sejo, kjer ni veliko nasprotujočih razprav, replik in tako naprej. Že naslednji mesec bomo imeli na dnevnem redu kar nekaj precej težkih zakonov, ki bodo zahtevali veliko spretnosti, da bomo nekako sejo končali in seveda tudi upoštevanje pravil igre. Če sedaj pri nekonfliktni seji prekršimo pravila, se boste na njih sklicevali na naslednji seji in potem nam noben poslovnik več ne pomaga. Žal moram ravnati tako, kot smo se dogovorili, kot je zapisano in zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bo zbor glasoval v popoldanskem nadaljevanju v okviru glasovanja zbora, če vas smem samo spomniti, ob 14.15. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo ob 12.00 uri. Zahvaljujem se ministru, ker si je vzel čas.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, predstavniki vlade, nadaljujemo z delom in prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OMEJEVANJU PORABE ALKOHOLA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim Francetom Cukjatijem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Najprej dajem besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, ministru za zdravje. Dr. Dušan Keber, izvolite, pet minut imate za dopolnilno obrazložitev.
Hvala, gospa predsedujoča, gospe poslanke in poslanci. Zakon, ki je pred vami, je za razliko od prejšnjega že doslej doživel zelo široko javno razpravo. Lahko bi si upal trditi, da v znatnem delu tudi v tem parlamentu ob razmeroma sorodni razpravi, ko smo v letošnjem letu razpravljali o oglaševanju alkohola. Temeljne dileme razprave o tem, ali z zakonom lahko reguliramo to področje, polemike, lobistične aktivnosti in navsezadnje na koncu tudi koalicijsko usklajevanje so pripeljali do tega, da menimo, da je zakon pred vami v obliki, ki je bila včasih že proglašena za kompromisno varianto, po drugih plateh še vedno tudi kot skoraj kot prohibicijsko varianto na področju porabe alkohola. Podlaga za ta zakon je pravzaprav dvojna. Črpamo iz izkušenj zakona o omejevanju kajenja, za katerega menimo, da je skupaj z drugimi ukrepi v tej državi v zadnjih sedmih letih pripomogel k zmanjšanju števila kadilcev za eno tretjino. Namen tega zakona je pravzaprav identičen. Z zakonom želimo prispevati k zmanjšanju porabe čistega alkohola na prebivalca, zmanjšanju števila mladoletnih, ki alkohola ne uživajo, in seveda tudi zmanjšanju deleža odraslih, ki uživajo alkohol na način, ki predstavlja tveganje tako zanje kot zaokolico in družino. Želimo pa tudi doseči zmanjšanje negativnih posledic škodljive rabe alkohola, kot so umrljivost, obolevnost zaradi bolezni, poškodb in zastrupitev, ki so neposredno povezani z alkoholom, zmanjšanje števila prometnih nesreč in seveda pomembno zmanjšanje socialnega in ekonomskega bremena, ki ga povzroča alkohol posameznikom in celotni družbi. Zakon ima pravzaprav dva dela. En del sestavljajo ukrepi za preprečevanje škodljivih posledic rabe alkohola, kjer bo ministrstvo za zdravje kot nosilno ministrstvo v sodelovanju z drugimi pristojnimi ministrstvi, institucijami, strokovnjaki, nevladnimi organizacijami, pripravljalo dveletne izvedbene programe z ukrepi za omejevanje rabe alkohola. S preventivnimi izobraževalnimi programi in ukrepi najbi se ustvarili pogoji za strokovno in finančno podprto preventivno delo na populacijskem nivoju. Ukrepi za omejevanje porabe alkohola, to je ta del, ki omejuje uporabo alkohola, so vam najbolj poznani, so bili tudi največkrat predstavljeni v javnosti, usmerjeni so skoraj izključno na mladino do osemnajstega leta starosti, ker je prepovedana neposredna in posredna prodaja in ponudba in nekatere omejitve z lokacijo in časom prodaje alkohola, cilja na to, da bi zmanjšali dostopnost alkohola oziroma priliko,ko je mladini, mladoletnim osebam alkohol lahko na voljo. Pri tem mislim zlasti na nočni čas prodaje. V zakonu, kot veste, smo odpravili v usklajevanjih nekatere ključne postavke, ki bi lahko pomenile diskriminacijo posameznih prodajnih mest, na primer prodaja na bencinskih črpalkah, kar moram reči, nam je žal, ker bencinska črpalka je na nek simbolni način povezana s prometom, nesrečami, ampak kljub vsemu je bencinska črpalka registrirana tudi kot trgovina. V smislu s tozadevno zakonodajo bi to pomenilo diskriminacijo teh prodajnih mest. Zakon tudi predvideva ustrezen nadzor. Kar štiri telesa oziroma institucije se ukvarjajo z nadzorom, zdravstveni inšpektorat, tržni inšpektorat, inšpektorat Republike Slovenije za šolstvo in šport in pa policija. Mi se zavedamo dejstva, da tovrstni zakon ne deluje s prepovedmi. Menimo pa, da bi zakon podobno kot kadilski zakon prispeval h klimi med našimi državljani, vzpostavljal nekatere nove norme, nekatere vrednote, tako da ne bo deloval prek svojih sankcij in prepovedi, ampak da bo preprosto v teku let spremenil navade in obnašanje vsaj deloma prebivalstva, ki mora spoznati, da je alkohol eden od temeljnih, po nekaterih mnenjih celo temeljni zdravstveni problem v tej državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov nam bo predstavila gospa Danica Simšič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospoda podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister. Zakon, ki je pred nami, je mnogo pomembnejši, kot bi sodili po njegovem obsegu, saj ne šteje niti 20 členov. Gre za zakon, ki opredeljuje porabo druge, od dveh v Sloveniji dovoljenih drog. Ena je tobak in zakon o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov imamo v naši državi že 6 let. To je bil zakon, ki je izjemno razburil duhove v takratni sestavi parlamenta in vlade, pa tudi v širši javnosti. Danes pa lahko mirno rečemo, da je v naša življenja vendarle prinesel drugačen odnos do kajenja, tako v zasebnem življenju, zlasti pa v javnih prostorih. Veliko bo sicer treba še narediti, vsekakor pa se zdaj marsikje mnogo lažje diha. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlogu zakona, ki uravnava uporabo druge v Sloveniji dovoljene, torej legalne, droge, alkohola, pripisujemo vsaj tak, celo bistveno večji pomen kot tako imenovanemu tobačnemu zakonu. Menimo, da je zakon potreben in da je njegov sprejem pravzaprav dolžnost vsake resne države, ki skrbi za telesno, duševno in socialno zdravje svojih ljudi. Ocene pravijo, da v Sloveniji več kot tretjina vseh ljudi čuti negativne vplive in trpi posledice prekomernega uživanja alkohola. To seveda ne pomeni, da je v Sloveniji tretjina vseh prebivalcev alkoholikov. Teh naj bi bilo po ocenah, med 150 do 200 tisoč. Pomeni pa, da če ta, kot ji pogosto rečemo, najbolj neizprosna socialna bolezen prizadene le najožje družinske člane, povprečna slovenska družina pa ima tri člane, zaradi nje trpi torej več kot pol milijonadržavljank in državljanov Slovenije. Resnici na ljubo je treba dodati, da navadno pri tem ne gre le za najožje družinske člane, ampak za bistveno širši krog ljudi. Kakšna nepopravljiva škoda se nam dogaja, pove že povzetek samo nekaj podatkov, ki spremljajo ta zakon v parlamentarno proceduro. Zaradi vzrokov, ki jih neposredno pripisujejo alkoholu, vsako leto umre okoli 520 ljudi, starejših od 15 let, ki so tako v povprečju izgubili po 12 let svojega življenja. Alkohol botruje več kot tretjini vseh samomorov na Slovenskem, sicer pa je Slovenija z več kot 600 samomori na leto v neslavnem svetovnem vrhu. Ljudje, ki so izgubili življenje zaradi prometnih nesreč, ki jim botruje prekomerno zaužitje alkohola, bodisi kot povzročitelji bodisi kot žrtve, pa so bili v povprečju prikrajšani za skoraj tri desetletja svojega življenja. Več kot tretjina naših desetletnikov je že pila alkohol. No, in še in še bi lahko tako naštevala srh vzbujajoče podatke. Pa vendar naj na kratko rečem, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo temeljne rešitve predloga zakona, to je, da je prodaja in ponudba alkoholnih pijač dovoljena le ljudem, starejšim od 18 let; da se omeji poraba alkohola v prodajalnah v nočnem času, torej od 9.00 ure zvečer do 7.00 zjutraj Prav tako se strinjamo z rešitvijo, da je v gostinskih lokalih prodaja žganih pijač dovoljena po 10.00 uri dopoldne ter da morajo imeti gostje v lokalu na voljo vsaj dve brezalkoholni pijači, ki sta cenejši od najcenejše alkoholne pijače. Danes seveda pogosto naletimo na primere, ko je sadni sok ali katerakoli druga brezalkoholna pijača bistveno dražja od ponujene alkoholne pijače. Podpiramo pa tudi rešitve, ki ne dovoljujejo uporabe alkohola v izobraževalnih in zdravstvenih ustanovah ter športnih objektih, tako med samim športnim dogodkom kot tudi neposredno pred njim. In še beseda o sankcijah. Sankcije so hude. Od 500 tisoč do 8 milijonov za pravno osebo, ki krši predpise, in od 250 tisoč do 5 milijonov za posameznika, ki ne bo spoštoval določb tega zakona. Pa vendarle bi lahko rekla, da so razumljive glede na hude in pogosto nepopravljive posledice in razsežnosti, ki jih ima prekomerno uživanje alkohola. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo zakon podprli kot primerno podlago za nadaljnjo parlamentarno obravnavo. Hkrati pa se zavedamo, da je to šele prvi resnejši korak na trnovi ter zelo dolgi in zahtevni poti, ki naj veliko toleranco do alkohola oziroma zelo pozitiven odnos do njegovega prekomernega uživanja v naši državi vendarle zmanjša. To pa ni samo naloga ministrstva za zdravje, to je naloga vlade kot celote, družbe kot celote in seveda tudi vsakega posameznika med nami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Alkoholizem je pač težka zadeva naše družbe. V Sloveniji popijemo enkrat več alkohola, kot je evropsko povprečje. Enkrat več ljudi umre zaradi posledic alkohola kot v Evropski uniji. Vzroki so številni. Mnoge študije so bile že narejene. Mnogo je bilo raziskav narejenih. Verjetno je eden od vzrokov tudi široka ponudba in sproščeno oglaševanje, morda. Verjetno je pametno tudi na tem področju zmanjšati vzrok, predvsem še, ker zakon predvideva tudi ukrepe, kot so informiranje, izobraževanje, osveščanje in podobno, kar se nam zdi še pomembnejše, kajti samo prepovedovanje gotovo nima velikega učinka, predvsem če gre za vse večje število ljudi, ki živijo na pragu revščine, kajti revščina je eden prvih faktorjev alkoholizma in če je vse več tistih, ki so nezadovoljni s svojim socialnim statusom, nesrečni zapadajo v depresivnost, razočaranjem nad življenjem, družbo, državo. Zagotovo so to težji vzroki, ampaktiste vzroke je težje odstraniti. Zaradi tega se pač lotevamo teh, ki jih je lažje prijeti, pa vendar se jih splača. Glede posameznih rešitev, ki jih zakon prinaša, bi imeli socialdemokrati naslednje pripombe. V 3. členu je našteta vrsta ukrepov za preprečevanje škodljivih posledic rabe alkohola. Zelo lepo so ti ukrepi zasnovani, napisani, ne bom rekel leporečje. Vprašanje je, kako se bodo izvajali. Zakon predvideva, da bo ministrstvo, pristojno za zdravje, v sodelovanju z drugimi pripravilo programe, dveletne programe piše, omejevanja porabe iz tega člena. To so programi, ki zajemajo ne samo spremljanje alkohola in škodljivih posledic, ampak tudi informiranje, izobraževanje in tako dalje. Vprašanje je, kako se bodo ti programi razreševali. Ali se ne bodozopet neka zagotovljena proračunska sredstva na podlagi nekega razpisa dala nekemu ponudniku in ta bo morda natisnil tisoč zloženk, jih raztrosil po šolah in čakalnicah in s tem bo njegova naloga opravljena. Menim, da bo potrebno resno pristopiti k temu. Upam, da bo temu tako. Izvajanje teh programov naj bi nadziral svet za zdravje. To je zopet neko fiktivno telo oziroma telo, ki še ni zaživelo tako, kot bi moralo. V učinkovitost takega nadzora nekoliko dvomimo. Pozdravljamo 6. člen, kjer na embalaži naj ne bi bilo označb oziroma naj bi bila označena vsebnost alkohola. Pozdravljamo 7. člen, ki govori o prepovedi prodaje ponudbe mlajšim od 18 let in osebam, ki kažejo očitne znake opitosti od alkohola, vendar menimo, da to ne bi smelo biti omejeno samo v gostinskih obratih, ampak povsod, kjer se alkohol prodaja. Pijan človek ni več razsoden in ga je treba kot takega smatrati in njegove zahteve po nakupu alkohola se ne sme resno jemati. In se mu lahko odreče dodatno nakupovanje alkohola. Vendar ta člen je nekako v opreki oziroma govori isto kot 9. člen. Poglejte, 7. in 9. člen nista usklajena ali govorita isto in podobno. Vsekakor bo potrebno izčistiti tudi to besedilo. Dalje se sprašujemo kaj v 12. členu v tretji alinei pomenijo obrati javne prehrane, kjer se med delovnim časom ne sme točiti alkohola. Teh obratov praktično ni več. Ti prostori so oddani ponavadi gostincem. In ne vem, kaj to je potem obrat družbene prehrane. Tega ni več, to je gostinska dejavnost, ki ima najete prostore v tovarni ali kje drugje. To se nam ne zdi najboljša dikcija. In dalje, da morajo biti v prodaji, vsaj pri prodajalcu alkoholnih pijač, v prodaji vsaj dve brezalkoholni pijači. Menim, da to naj ne bi veljalo samo za gostinske obrate, ampak za vse prodajalce, tudi za bencinske črpalke. Skratka, imamo kar nekaj pripomb. Besedilo bo treba dopolniti, bo treba dodelati. Menim pa oziroma socialdemokrati menimo, da je lahko osnova za nadaljnjo obravnavo, če bodo sprejeti ustrezni amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Stranke mladih Slovenje nam bo predstavil gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Stranka mladih Slovenije zagovarja stališče, da Slovenija potrebuje zakon o omejevanju porabe alkohola, saj je porabnost alkohola na prebivalca v Sloveniji resen problem, ki ga bomo rešili le s sistemsko ureditvijo, kot je zakon. Ta zakon naj bi znižal nezaželjene zdravstvene, ekonomske in socialne posledice pitja alkohola, tako pri posameznikih kot tudi v družbi. Konkretno to pomeni zniževanje poškodb, tudi nesreč v prometu, nasilja, vandalizma, samomorov, nasilja v družini in kriminala. Tu moramo poudariti, da zakon ponuja tudi zniževanje nezaželjenih posledic posredno udeleženih žrtev, ki alkohola ne pijejo. Z uspešno izpeljavo zakona v praksi bomo lahko zmanjšali tudi porabo sredstev za zdravstvo in za reševanje socialnih vprašanj, ki nastajajo z uporabo pitja alkohola. Stranka mladih Slovenije podpira vse zakone, ki ponujajo kvalitetnejše življenje Slovencev, vendar menimo, da bo potrebno predlog zakona oziroma nekatere njegove člene še temeljito pretehtati, kar se kaže tudi pri sami obravnavi zakona v državnem zboru. Pri zakonu oziroma njegovih členih pa predlagamo dodatni razmislek o programih in promocijah zdravega načina življenja, saj zakon ne sme temeljiti na prepovedi prodaje alkohola, ampak na osveščanju, izobraževanju in vzgajanju, predvsem mladih, saj bomo le tako lahko vzgojili odgovorne posameznike, ki bodo omejitve tudi spoštovali. S prepovedjo in omejitvami bomo dosegli le nasproten učinek, problem pa bo ostal oziroma bo dobil nove razsežnosti. Ne smemo pozabiti, da vsaka prohibicija ustvari novo alternativo, ki je še slabša. V Stranki mladih Slovenije ugotavljamo, da v obrazložitvi zakona ni razvidno, kako bo država, ministrstvo za zdravje zagotovilo potrebna sredstva za izvajanje zakona, tako za delovanje sveta za alkoholno politiko, ki bo koordiniral izvajanje posameznih nosilcev aktivnosti, kot tudi samih nosilcev teh aktivnosti, tržnega inšpektorata Republike Slovenije, zdravstvenega inšpektorata in policije. Prav tako niso jasno opredeljena sredstva za razvoj in izvajanje programov promocije zdravja oziroma programov izobraževanj o učinkih uporabe alkohola. Zakon o omejevanju porabe alkohola bo v praksi dosegel svoj namen, če bo vzpostavljen nadzor nad izvajanjem zakona v praksi in če se ne bodo pojavljali podobni problemi kot pri izvajanju in nadzorovanju zakona o omejevanju porabe tobačnih izdelkov. Hkrati je uspešnost zakona pogojena tudi z delovanjem proračunskega sklada za promocijo zdravega življenja oziroma razvoja in izvajanja programov za promocijo zdravja in izobraževanja javnosti o škodljivosti alkohola. Po mnenju poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bomo cilje predloga zakona dosegli predvsem z oblikovanjem možnosti za drugačne oblike dokazovanja mladih. Razni prostori za izvenšolske dejavnosti, športne aktivnosti, mladinski centri in tako bomo tudi posredno vplivali na njihove vrednote. V nasprotnem primeru bo sprejem obstoječega predloga zakona o uporabi alkohola s svojimi omejitvami dosegel le obratni učinek od želenega. Potrošniki bodo začeli vzpodbujati proizvodnjo manj kakovostnih in cenejših proizvodov, oblikoval se bo nenadzorovan in davčno izmuzljiv trg. Zaradi teh obratnih učinkov pa ne bomo odpravili osnovnega problema uporabe alkohola, ampak bo problem postal kompleksnejši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, bo predstavil gospod Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa pospredsednica. Vsekakor v naši poslanski skupini pozdravljamo namen in cilj zakona. Ta je prav gotovo družbeno koristno in potrebno dejanje, in to še posebno velja, če bomo z ukrepi, ki jih zakon predvideva, kakorkoli preventivno ali kurativno vplivali na izboljšanje stanja predvsem pri mladi populaciji prebivalstva. Poleg tega je prav gotovo pričakovati, da bomo z namenom zakona tudi do neke mere zmanjševali absintizem oziroma odsotnost dela, s čimer tudi lahko pozitivno vplivamo na makroekonomsko stanje v državi. Prav gotovo pa ne moremo mimo dejstva, da je prekomerno uživanje alkohola v naši družbi vezano tudi na celo vrsto drugih vzrokov, na katere pa prav gotovo s tem zakonom kaj posebno vplivati ne moremo, potrebno bo pa vsekakor na širokem področju družbenega življenja na to temo tudi vplivati in do nje zavzemati v vsakem trenutku odnos, ki bo stanje izboljševal. Treba pa je nekaj povedati. Kazni prav gotovo niso majhne, potrebne pa so. Predvsem bo potrebno njihovo izvajanje tudi nadzorovati. Zato je potrebno v kar nekaj določilih zakona materijo doreči, tako oblično, kot tudi pomensko, da ne bo dilem, kdaj je možen ukrep in kdaj je bil izrečen ukrep pravilen oziroma da bo določen ukrep v praksi tudi nekako razumljen tako, kot ga predvideva zakon. To pa je mogoče storiti v drugi obravnavi, zato podpiramo, da zakon dobi zeleno luč, da gre v konstruktivno razpravo že na matičnem delovnem telesu v drugi obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke naj bi predstavil gospod Sašo Peče, ki ga ni. Zato dajem besedo gospe Ani Mariji Tisovic, da nam predstavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Pozdravljeni gospod minister in vse kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nove Slovenije podpira, da predlog zakona o omejevanju porabe alkohola obravnavamo po rednem postopku s splošno razpravo. Splošna razprava bo prav gotovo prinesla pozitivne dopolnitve temu zakonu. V Republiki Sloveniji imamo več zakonov, ki vsebujejo določene odločbe o alkoholu. Vendar področje omejevanja porabe alkohola le ni celovito urejeno. Želimo, da pridemo do kvalitetnega zakona, zakona, ki naj bi ob prehodnem obdobju skupaj s še drugimi ukrepi prispeval k zmanjšanju porabe alkohola ter tako tudi k zmanjšanju posledic prevelike in nepravilne uporabe alkohola. V poslanski skupini Nova Slovenija podpiramo, da se osebam do 18. leta ne toči in ne prodaja alkoholnih pijač, saj vemo, da je življenjska doba adolescenta od 15. do 18. leta zelo občutljiva doba. Če mladostnik v tej dobi pridobi pivsko navado, je pravzaprav že zamujena prva priložnostpreventivnega programa. Namen, ki je izjemno pomemben pri preventivnem programu proti alkoholizmu, je tudi upoštevanje pogojev, ki ustvarjajo občutek ogroženosti pri določenih skupinah ljudi, ki jih tarejo rezistenčni problemi, problemi, ki so pogojeni z neurejenimi medsebojnimi odnosi in podobno. Zato je tudi na tem področju potrebno posvetiti več pozornosti, da se bo alkoholna zasvojenost v Sloveniji zmanjšala. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da se vsi zavedamo, kako hudo breme je alkoholizem za celotno družbo. Posledice alkoholizma so kompleksne, ker ni prizadet samo posameznik, ampak so prizadeti tudi življenjski sopotniki, otroci in drugi. Zdravljenje alkoholikov in zdravstvenih težav zaradi prevelikega uživanja alkohola je drago, zato moramo pri reševanju problema zasvojenosti z alkoholom poleg sprejetega zakona o omejevanju porabe alkohola iskati in odpravljati tudi vzroke v primarnem okolju, to so revščina, brezizhodnost in podobno. Ker je pri nas skoraj zamrlo delo civilne družbe, je postal to problem politike. Zato poslanska skupina Nove Slovenije ne podpira samo zakona, ker je to premalo, ampak podpira tudi skupine ljudi in programe, ki se ukvarjajo z alkoholno zasvojenostjo vzročno in ne samo simptomatsko. Zakon je lahko dobra osnova tudi za spremembo mišljenja ljudi. Opijanjanje naj ne bi bilo več vredno, kot radi mladi temu rečejo, "cool", ampak da se začnemo zavedati, da je zasvojenost z alkoholom že pot, ki vodi v propad osebnosti. Preventivni programi naj bi odpravili pomanjkljivosti tudi pri izobrazbi in vzgoji. Kolikor mi je znano, le na redkih šolah posvetijo osveščanju mladih o alkoholni zasvojenosti in njenih škodljivih posledicah. Pa tudi s kulturo pitja je treba seznaniti mlade in prek njih starejše državljane. Naslednje, na kar bi radi opozorili, so trošarine na alkohol. Z uvedbo davka na dodano vrednost smo uvedli sistem, v katerem je več ali manj vseeno, s kakšno dejavnostjo se gospodarski subjekt ukvarja, saj bodo v končni fazi obdavčeni z enako stopnjo na storitev in promet njihovega blaga. Z uvedbo trošarin na določene proizvode se to načelo poruši. Seveda pobiranje trošarin ob relativno nizkih stroških predstavlja za integralni proračun možnost večanja davčnih prihodkov. Če bi se trošarine zbirale na posebnem računu, bi se ta denar porabil za financiranje zdravljenja alkoholne zasvojenosti in bolezni, ki nastanejo kot posledica prevelike porabe alkohola, ter za preventivne programe, bi bile te trošarine smiselne in moralno upravičene. Dokler pa tega ni so trošarine namenjene samo povečanju davčnih prihodkov, ne pa zmanjšanju potrošnje teh proizvodov. Zavzemamo se tudi za realne kazenske sankcije. Zagotoviti moramo tudi red in disciplino pri izvajanju teh sankcij. Če lahko v Ameriki, kjer gledajo vse skozi denar, kot temu pri nas radi rečemo, to izvajajo, saj je lastnik lokala lahko kaznovan tam tako visoko, da se mu to ne splača, lahko mu tudi lokal zaprejo, zakaj ne bi takšne discipline mogli izvajati tudi pri nas. Denar, ki bi se pridobil z izterjevanjem, naj bi se prav tako zbiral na računu, namenjenemu za preventivo in za zdravljenje alkoholne zasvojenosti. Ker je to splošna razprava, sem si dovolila v imenu poslanske skupine prikazati obširno problematiko prevelike porabe alkohola v naši družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Majda Širca. Izvolite.
Spoštovani, spoštovani minister! Ni jih malo, ki ob pobudah, da bi omejili pivske navade Slovencev z zakonom, menijo, da je tak pristop ali pa da ima tak pristop lahko zelo relativne učinke, češ, tisti, ki hoče piti, bo to počel, ne glede na to, ali mu zakon to dovoljuje ali ne. Pod tako mišljenje se včasih skrije tudi kakšen partikularen in kapitalski interes prizadetih, ki jih zakonska regulativa lahko neprijetno omeji. V tem smislu so se prvotni koncepti zakonskega omejevanja, ki jih je pripravljalo ministrstvo - govorim seveda o konceptih - pred časom že ali pa mogoče nekoliko okrnili, če omenim, na primer, intence prepovedi prodaje alkoholnih pijač na bencinskih postajah. V tem smislu celo lahko rečemo, da je predlagani zakon še premalo restriktiven. Konec koncev je vzdržnost pri prekomernem, poudarjam prekomernem pitju, vrednostni kazatelj osveščene družbe. So pa poti do osveščenosti dolge, zagotovo vpete v tradicijo, v družbeni, socialni in še kakšen drugi kontekst. Skratka, vzgajati se ne da zgolj s povečevanjem števila inšpektorjev, temveč je to potrebno dosegati tudi z drugimi načini. Seveda je v tem smislu prav, da predlagani zakon prinaša možnosti tovrstnih strateških poti. Sicer se pri rešitvah omejevanja dostopa do alkohola lomijo tudi drugih državah, saj uveljavljajo različne načine, odvisno od njihove ozaveščenosti. Naša inačica, s katero se soočamo danes, bo šlo v smer omejitve najbolj ranljivih, torej mladostnikov, in zgornja omejitev na 18 let, je zagotovo smiselna. Tudi časovna omejitev prodaje v večernih, nočnih in zgodnjih urah je umestna. Prostorska prepoved je utemeljena, preventiva, ozaveščenje in evalviranje ravno tako. Nadzor je nujen in tudi porok, da zakon zaživi. A vendarle bi bilo potrebno premisliti mogoče še križanje in odgovornosti treh inšpektoratov, to se pravi, zdravstvenega, tržnega in šolskega, kot so zastavljeni v predlogu zakona. Mogoče celo tudi ponovno proučiti finančno ovrednotenje predvsem v izogib dvomov, poudarjam, v izogib dvomov, da predlagane rešitve prinašajo preveč bohotno zaposlovanje svetovalcev na ministrstvu oziroma zdravnikov v ustreznih zdravstvenih institucijah. Iz sistemskega vidika je diskutabilna, mogoče celo sporna, rešitev, da se sredstva za izvajanje predloženih ukrepov črpajo ne le iz državnega proračuna, temveč tudi iz naslova trošarin za alkohol in alkoholne pijače. Ne govorim o konceptualni, temveč sistemski predlagani rešitvi, ki bi možno bila v nasprotju s principom integralnega proračuna. Seveda mislim, da bo zakon, vsaj s strani poslanske skupine, lahko doživel zgolj eventualne korekture nomotehnične narave, ker ga bomo sicer podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Temu delu sledi razprava poslancev in poslank. Najprej ima besedo prvi priglašeni gospod Jožef Jerovšek, ki pa ga ni. Zato dajem besedo gospodu Franciju Rokavcu. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospa podpredsednica! Spoštovani gospod minister! Spoštovane poslanke in poslanci! Naj uvodoma povem, da predlog zakona o omejevanju uporabe alkohola podpiram v celoti, z nekaterimi pripombami, ki mislim, da so pa verjetno še kako tehtne, da bi jih bilo potrebno proučiti. Uvodoma naj povem, da pričakujem, da bi zakon v končni fazi dejansko temeljil na manjšem številu prepovedi, predvsem pa na tem konceptu, da se bo posvetilo večjo pozornost osveščanju javnosti o nevarnosti prekomerne uporabe alkohola, tako za posameznike, kakor tudi za državo in pa družbo v celoti. Pri pregledu predloga členov zakona pa ne moremo mimo nekaterih dvomov, ki se mi pojavljajo v zapisu členov. Tako se dejansko sprašujem, denimo v 7. členu, ki govori, da je prepovedana prodaja in ponudba alkoholnih pijač osebam, mlajšim od 18. let. Dam recimo primer. Če se bomo držali - in če je zakon sprejet, se ga je treba držati v celoti in tudi spoštovati - kako bo reagiral v primeru trgovec ali pa tudi tržni inšpektor, če bo recimo oseba stara 17 let, sigurno dovolj osveščena, za gospodinjske potrebe svojega doma, se pravi staršev in pa seveda omenjene družine, šla po nakupih v trgovino in denimo kupila liter ruma, ali pa manj. Namreč, v takšnem primeru izrecno bodo lahko samo polnoletne osebe oziroma v tem primeru izrecno samo starši lahko nabavili to alkoholno pijačo, ki je pa denimo namenjena izključno v gospodinjske namene. Drugo vprašanje se mi zastavlja pri 9. členu, ki je pa verjetno še malo težje. Tukaj je zapisano: »Alkoholne pijače je prepovedano prodati oziroma ponuditi osebam, za katere je mogoče upravičeno domnevati, da jih bodo posredovali osebam, mlajšim od 18 let v gostinskih obratih, pa tudi osebam ki kažejo očitne znake opitosti od alkohola.« Zelo velika naloga, pa zelo slabo precizirana je v tem zapisu, kako bo denimo, tako gostinec ali pa trgovec oziroma na drugi strani tržni inšpektor oziroma policija ugotovila, katera je tista oseba, ki posreduje. To ni lahka zadeva. V vseh teh primerih manjkajo podzakonski izvedbeni predpisi, ki jih pa dejansko ta zakon v tem trenutku ne vsebuje. Naslednje vprašanje je verjetno vprašanje različnih tretmajev v 10. členu trgovine in pa gostincev oziroma gostinskih lokalov. V primeru trgovin je dovoljeno od 7.00 ure naprej prodajati alkoholne pijače, v primeru gostinskih lokalov tega ni. Se pravi, tisti, ki hočejo priti do alkohola, bodo namesto da bodo prišli v gostinski lokal, bodo prišli v trgovini. Verjetno je tudi pri 13. členu nekaj vprašanj oziroma vzbujanja dvomov. Država izrecno opredeljuje, da mora imeti gostinski lokal brezalkoholno pijačo, ki je cenejša od alkoholne pijače, to je verjetno druga smer in so verjetno drugi ukrepi, kjer bi morala država na ravni ekonomije in svojih spodbud, za katere ima možnost, spodbujati, kako bodo brezalkoholne pijače cenejše. Danes smo velikokrat priče primerom, ko je lahko bistveno ceneje priti do alkoholnih pijač kot do brezalkoholnih pijač in so te dražje za uporabnika. Mislim, da je to tista bistvena usmeritev, ki pa verjetno manjka pri celotni izvedbi koncepta, kako dejansko zmanjšati prekomerno uživanje in porabo alkoholnih pijač v naši državi in po drugi strani povečati tudi kulturo pitja v tistem smislu, ki pa je dejansko za potrebe posameznika koristen. Toliko na kratko. Pričakujem, da bo zakon v drugem in tretjem branju doživel še te pozitivne premike in da bo dejansko prispeval k cilju, da bi začeli v Republiki Sloveniji zmanjševati prekomerno porabo alkohola in vse negativne posledice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je priglašen gospod Kebrič, ki pa ga ni med nami, prav tako ni Saša Pečeta. Zato ima besedo gospod Alojz Sok. Izvolite.
Gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Sam imam o tem zakonu in tudi o drugih podobnih zakonih nekoliko drugačno mnenje, kot sem ga lahko slišal s strani predstavitev poslanskih skupin. Sam namreč nisem prepričan, da je možno problem, o katerem je govoril minister, problem alkoholizma v neki državi, rešiti s takšnim in podobnim zakonom, ki je danes na mizi pred nami. Izhajam namreč iz nekega zgodovinskega dejstva, ki je nam vsem poznano: države, ki so imele praktično uzakonjeno popolno prohibicijo so pravzaprav imele največ alkoholikov. Se pravi, če nekaj prepoveduješ, ustvarjaš dostikrat prav nasprotno. Tisto, kar je prepovedano, je mikavno in po tistem ljudje tudi radi posegajo. Da so težave, ki so vzrok alkoholizma, mnogo globlje kot pa sama ponudba ali pa priložnost. Res je, da imamo v Sloveniji en rek, ki pravi, da priložnost dela tatu, ampak mislim, da gre pri tem problemu za znatno širši in pa globlji problem. Prihajam iz vinorodnega področja in po nekih statističnih podatkih, ki pa se seveda vedno delajo izven teh področij, vedno nekje v Ljubljani, izhaja, da je pravzaprav na teh področjih alkoholizem največ prisoten. Vendar ne verjamem, da zaradi obilice ponudbe. Prav na teh področjih so tudi socialne razmere v tej državi najslabše. Ljudje živijo v težkih socialnih razmerah. Ljudje so zapostavljeni, velikokrat šikanirani, brez pravic in mnogokrat, ko dejansko delajo od jutra, do večera, potem iščejo uteho v tistem, kar je blizu, to pa je alkohol in pa alkoholne pijače. In tu so ti bistveni problemi in pa razlogi za takšno stanje. Slovenija s svojo specifiko in s svojim vinogradništvom sigurno ne more biti model, kjer bi nek zakon prenesli na to področje iz Finske, Švedske ali Norveške, se pravi iz držav, kjer ni vinogradov. Slovenija mora poiskati tu neko svojo pot, nek svoj način urejanja tega vprašanja in dejansko ustvariti neko svojo situacijo. Se pravi, primerjamo se lahko z državami, kot so Italija, Francija, Portugalska. Če se primerjamo s temi državami, potem lahko ugotovimo, da v Sloveniji potrošnja vin na prebivalca ni nič večja, kot je v teh državah. Minister je uvodoma rekel, da je izhodišče za ta zakon pravzaprav dobra izkušnja zakona o kajenju in je navedel, da se je število kadilcev zmanjšalo za eno tretjino. Ne vem, s katerimi podatki lahko to tudi dejansko pokažete. Osebno ne poznam nobenega, ki bi nehal kaditi zaradi zakona. Poznam pa jih veliko, ki so nehali kaditi v trenutku, ko so se pojavile zdravstvene težave. Ne vem tudi, kaj je ta zakon prinesel. To, da smo na vsako škatlico cigaret napisali, da minister odsvetuje kajenje, ker je zdravju škodljivo, da smo gostinske prostore z nekimi premičnimi stenami razdelili na dvoje in rekli »v tem delu sedijo kadilci, v tem delu pa nekadilci«, ali da smo po raznihinstitucijah naredili posebne kadilnice, po šolah in podobno. Ne vem [[...]]Je pa res, da je zakon prek trošarin veliko prinesel v državni proračun. To pa je res. In isto se dogaja z vinom. Mislim, da smo v Evropi država, ki ima najvišjo trošarino na vino. Toseveda po drugi strani pomeni en težki položaj za slovenske vinogradnike. Žalibog je pač tako, da so verjetno trto prenesli v te kraje že Rimljani in da se je ta trta prijela in da se veliko ljudi s tem ukvarja in pa od tega tudi živi. Vendar s takšnimi in podobnimi ukrepi seveda danes zmanjšujemo perspektivnost slovenskim vinogradnikom. Jaz sem o tem postavil vprašanje tudi ministru Butu na začetku te seje v ponedeljek, ko sem mu predočil težki položaj slovenskega vinogradništva. Jaz mislim, da je eno od najtežjih let po letu 1901, ko je trsna uš uničila kar 80 procentov slovenskih vinogradov. Podobna situacija se dogaja v tem trenutku. Že tretje leto zapored ostajajo velike količine kvalitetnega vina neprodane po naših kleteh. Pred nami je nova bogata vinska letina. Pojavila se je nova vinska bolezen, ki na veliko uničuje vinsko trto. In ko mi je minister odgovarjal in se je praktično strinjal z vsemi temi problemi, je nekako pokazal tudi na vas, minister Keber, in rekel: "S takšnimi in podobnimi zakoni pa potem dajemo vse v isti koš in to situacijo v Sloveniji še slabšamo". Poglejte si magnetogram in boste videli. Ne vem, če so takšni ukrepi in takšni prijemi zadosti premišljeni. Ne vem, če je večanje davčne stopnje na kvalitetno vrsto vin primerno za to naše slovensko gospodarstvo. Ta zakon bi naj omogočal, da bi se različne, ne vem, neke komisije ali kako je v zakonu napisano, začele ukvarjati s preventivnimi programi. Te preventivne programe je možno izvajati že danes, ko zakona nimamo. Jaz mislim, da je možno. Res je da smo institute civilne družbe skozi politiko v tej državi popolnoma onemogočili in da te institucije dostikrat ne delujejo. Ampak če bi država imela posluh za delovanje različnih institucij civilne družbe, bi se ti programi lahko marsikje izvajali. Jaz bi vas mogoče rad spomnil, da je že Anton Martin Slomšek pisal in predaval o kulturi pitja, o vinu kot hrani in podobno. In kaj se je zgodilo? Slomška smo za celo ali pa pol stoletja izrinili iz slovenskih šol. Enostavno je pač doživel to, da se naša mladina o njegovih pogledih, ki jih je razvijal že pred več kot 150 leti, sploh ni smela seznaniti. Torej tu bi rad prikazal ta koncept vzgoje naše šole, ki ne vzgaja za vrednote. In če govorite v tej obrazložitvi, da je mladino treba zaščititi pred negativnimi vplivi alkohola, bi jaz ta pojem samo še razširil. Treba jih je tudi zaščititi pred negativnimi vplivi droge, treba jih je zaščititi pred negativnimi vplivi pornografije, treba jih je zaščititi pred vplivi kriminala, ki se prikazujena naših TV programih. In še bi lahko našteval, Predvsem pa bi bilo potrebno v tej naši državi zaščititi družino kot temeljno celico te družbe. Družina pa je v tem našem liberalno usmerjenem prostoru postala popolnoma brez kakršnekoli vrednosti. Vse težave, ki se pojavljajo pri mladih, pravzaprav izhajajo iz neke podstati, ki je najprej povzročena v lastni družini, potem pa se seveda prenaša tudi širše na mladino. In tu bi, spoštovani gospod minister, kot član vlade, pa tudi mi, parlamentarci, morali storiti veliko več, če bi hoteli, da se stanje na področju zasvojenosti, o čemer danes govorimo, o alkoholu, v tej državi spremeni, da ne bom napačno razumljen in da ne bo kdo mislil, da zagovarjam alkohol in alkoholizem. Kar se pa tiče samih členov zakona, ne verjamem, da je ta zakon možno na takšen način izvajati. Nekateri pomisleki so že bili tu načeti. Mislim, da bodo samo še dodatno prizadeti gostinci in vsi ti, ki se pač ukvarjajo s to gospodarsko panogo, in da bo skozi ta zakon ponovno profitirala samo država, če ne drugače, skozi kaznovalno politiko. Ne vem, kako bi trgovec lahko legitimiral vsakega, ki se mu bo zdel mlajši od 18 let, ker to lahko vodi do različnih deviacij, lahko vodi v velike probleme. Ne vem tudi, kako se bo obneslo to, da je v določenem časovnem obdobju prepovedano prodajati alkoholne pijače; to smo v bistvu v tej državi že imeli, to je že bilo. Ne spomnim se več, v katerih letih, vendar je to že bilo uvedeno in ni trajalo dolgo. Torej, čez določen čas so pač ugotovili, da tega ni možno nadzirati in da to ne deluje, in potem je enostavno zakon ostal mrtva črka na papirju, kot bo verjetno ostal tudi ta zakon, pa čeravno se dejansko vse stranke, ki so zastopane v tem parlamentu, strinjajo, da je zakon kot takšen potreben in dober. Mislim, da zakon mogoče je potreben, ampak da bo za razrešitev tega problema treba storiti marsikaj in veliko več, kot pa zapisati zakon in potem nastaviti po zakonu neke službe, ki bodo začele s sankcijami in kaznovalno politiko. To se mi ne zdi prava potin osebno - to je moje stališče torej - zakona, za razliko od naše poslanske skupine, ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Dejal bi, da v osnovi vse, kar je zapisano pri tem zakonu, drži, se s tem strinjam in se mi zdi smiselno. Vendar pa, če omenim samo nekaj področij, kot je ocena stanja, v kakršnem smo na tem področju, tu verjetno ni potrebna kakšna diskusija, saj se verjetno vsi s tem strinjamo, tudi glede porabe alkohola - vpliv te velike porabe alkohola, vpliv na udeležence v prometu, naše vedenje v takem primeru, pojav odvisnosti, kdaj do tega pride, pa tudi pregled zakonodaje - vse to verjetno drži. Zato mislim, da je dobro, da je ministrstvo to pripravilo. Vendar pa se mi ob tem, bi rekel, pogumnem, pa bi mogoče lahko tudi rekel, donkihotovskem poskusu omejevanja porabe alkohola pojavlja cel kup vprašanj in pomislekov, pa če začnem po vrsti, da ne bom predolg. Zakon predvideva stvari, ki so po mojem že urejene v drugih zakonih, vsaj kolikor je meni znano in kolikor sem podučen. Tu gre za točenje alkohola mlajšim osebam, mislim, da smo ta zakon že sprejeli pred leti, potem tudi zakon, ki prepoveduje točenje vinjenim osebam, mislim, da to tudi že imamo, imamo, kolikor se spomnim, tudi zakon o tem, kdaj lahko začnemo zjutraj točiti, katera je tista ura, alkohol ali žgane pijače. Vse to že imamo. In če še enkrat vnašamo v zakon, to pomeni, da pri izvajanju tistega zakona nismo bili uspešni. Kajti zakon ni samo to, da zapišemo, ga sprejmemo, ampak da ga tudi izvajamo in potem tudi nadziramo izvajanje tega zakona. To se pravi, da smo bili pri izvajanju takšnih zakonskih določil neuspešni, ker drugače nam ne bi bilo potrebno tega pisati. To ni kritika, to moram povedati. Ampak, želim pač priti do tistega, kar želim povedati. Po drugi strani se mi zdi, da poskusi frontalnega napada, če lahko uporabim ta izraz, na alkohol ali prohibicija ali v tem primeru mogoče male prohibicije, nikjer v svetu niso bili uspešni in ne bom našteval poskusov pred osemdesetimi ali devetdesetimi leti čez lužo, kjer je, to ni potrebe, ampak se bom vrnil samo na tisto, kar sem povedal malo prej. To se pravi, tudi pri nas smo že sprejeli zakon, ki omejuje točenje alkohola, pa očitno nam tu ni najbolj šlo od rok. To se pravi, če bomo sedaj tu zapisali, nisem ravno prepričan, če bo to tisto pravo, če ne bomo na drugem delu, na drugem segmentu, to se pravi pri nadzoru, naredili, ne vem, nekaj drugega. Jaz sicer v tem trenutku nimam ideje, kaj bi bilo mogoče, bi jo imel, ampak bi vzelo preveč časa. Ampak očitno samo zapisati na papir, verjetno ni tista prava zadeva. Potem naslednje. 13. člen zakona govori o tem, da gostinski obrati, ki prodajajo alkoholne pijače, morajo imeti v prodaji vsaj dve brezalkoholni pijači, ki sta cenovno enaki ali cenejši od najcenejše alkoholne pijače. Tu bi želel omeniti naslednje. Mislim, da so kolegi danes že omenili, jaz bom pa samo še podkrepil. Dejstvo je, da sadni sokovi, to je sicer nekaj drugega, drugačna kategorija, kot brezalkoholne pijače, to vemo, ampak vsi sadni sokovi so dražji, kot pa najbolj razširjene alkoholne pijače, recimo pivo. Pa mi dovolite, ko se je začela ta točka, sem poklical v eno od trgovin našega najboljšega soseda ali kako se že imenuje, pivo liter, dve steklenici stane 298,00 SIT, sok liter pa 329,00 SIT. Ampak zdaj, tu je še bistvena razlika, če primerjamo primernost embalaže, recimoustekleničena embalaža, če sok primerjamo, je razlika dvakratna, ne samo 30 ali pa 10%, ampak je dvakratna, če to primerjamo s steklenico, ker steklenica je bistveno bolj primerna za uporabo, kot pa recimo tetrapak ali kaj podobnega. To se pravi, hočem povedati, da mogoče pogrešam kakšen ukrep v tem smislu, da bi ne zdaj pivo naredili dražje, ampak da bi bili sadni sokovi mogoče cenejši ali pa mogoče v tem smislu, da bi tudi država dala kakšen tolar. Ne mislim milijone, ali pa kakšen tolar za reklamiranje,ne vem, sadnih sokov. Tudi tu imamo domače proizvajalce pa bi verjetno naredili ravno tako nekaj dobrega, kot pa če reklamiramo kaj drugega, v tem smislu, če bi morali imeti samo uvožene artikle. Zato sem dejal, da bi domače prišlo še kako prav. In verjetno proizvajalci ne bi imeli nič proti. Naslednje, kar se mi zdi pomembno pri tem zakonu, je to, da smo nekatere stvari sami zavestno pospešili. Tu mislim odpiranje lokalov z alkoholnimi pijačami natančno nasproti šole, na drugi strani ceste, postavljanje in odpiranje kioskov, ki točijo točno alkoholne pijače, zato da lahko med pavzo - predvsem dijaki skočijo tja čez cesto - kupili kakšno pijačo, ki je pa cenejša od sadnega soka, kot smo ugotovili. Ne vem [[...]]Vem, da je bila razprava tudi o tem, da če bi mogoče le sprejeli kakšno določilo, da vsaj 50 m od šole ne more biti kakšnega takega lokala, ne trdim 100 m, tisto je že mogoče preveč. 50 m nasproti šole. Mogoče bi tudi to bil kakšen tak od ukrepov, ki bi prenesel kaj bolj konkretnega kot pa frontalni napad. Zdaj pa mogoče malo, ne za šalo, ampak s strahom, kaj bo ta zakon prinesel, da ne bomo zdaj sprejeli še kakšne zadeve, da bomo imeli še tretji prostor v teh lokalih, gostinskih, za kadilce in nekadilce, pa še za tiste, kjer strežejo alkohol, ali pa kjer ga ne strežejo. To mogoče tako malo za preblisk. Tisto, kar me pa izrecno moti in pogrešam, je pa to, da pri tej sicer upravičeni skrbi za zmeren pristop k omejevanju alkohola ali pa k zmernemu pitju alkohola smo popolnoma zanemarili nek drug trend. Kolikor sem jaz obveščen o teh sodobnih trendih, je to verjetno toliko »full cool« biti zadet od, ne alkohola, ampak od mamil. Jaz sem prepričan, da imajo mamila še hujše posledice kot pa alkohol. To ni zagovor, jaz podpiram, torej bom ta zakon podprl. Želim samo predlagati, da bi tudi o tem mogoče kaj razmislili, kajti jaz se bojim nečesa drugega, določenih navad. To se pravi, tudi nenormalna poraba alkohola, da je to določena navada, ki je ne bomo kar takoj iztrebili. Če pa že želimo kakšno omejevanje, se pabojim, da bomo prešli na drugo. Ker so ta mamila toliko na pohodu, se bojim, da tam, kjer bi prišlo do takšne resne omejitve, da bi mogoče samo prešli z enega zla na mogoče tisto hujšo. In kot sem že prej omenil, ker smo tudi sami k tem prispevali, ker smo naredili, jaz bom uporabil zavesten izraz »sobivanje šol in pa alkoholnih lokalov«, se bojim, da bo to pripeljalo do tega, da bomo samo presedlali z enega na drugega. Primer, v modi so te raverske zabave. Po mojem mnenju so samo zato, da lahko prodajalci [[...]] [[Opozorilni ton.]] [[...]]ecstasyja fino zaslužijo. In zato predlagam – samo zaključim stavek – da je to predlog zakona o omejevanju uporabe alkohola in mamil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ivan Mamić. [[Ga ni.]] Gospoda Krambergerja tudi ne, ravno tako gospoda Bernika. Želi gospod minister, ki ima možnost, da pojasni dileme, ki so se pojavile med poslankami in poslanci? Izvolite, gospod minister.
Dovolite mi, spoštovane poslanke in poslanci, ne, nimam namena pojasnjevati nekaterih pripomb - nekatere utemeljene, nekatere, ki so že bile na repertoarju - želim izraziti zahvalo današnji zelo skladni razpravi, ki podpira ta zakon, in tudi pripombe, ki sem jih slišal, so po moji presoji take, da bodo našle odgovore v drugem branju. Tako da ugotavljam, da je prodrlo tudi v parlament spoznanje, ki presega politične interese opozicije in koalicije, da je na tem področju zakon, čeprav ne zveličavno orožje in čeprav se zavedamo njegovih omejitev, potreben, in upam, da bomo tisto v drugem branju odpravili in popravili, da bi bil zakon še boljši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ob 14.15 uri je bil predviden konec te točke. To pomeni, da glasovanje [[...]]14.13, se opravičujem, nisem imela pred sabo, 14.13. Se pravi, pred nami je kar nekaj časa, in sicer še razpoložljivega za morebitno razpravo. Zato sprašujem, koliko bi vas še želelo razpravljati? Ena, dva, tri, štiri, pet, gospod minister - šest [[...]]Lepo prosim, ali ste tako prijazni, vsi, ki ste dvigovali roke, da zapišemo tudi imena in priimke, če lahko še enkrat dvignete roko. Vsi razpravljavci imate zadosti časa, po pet minut. Mislim, da je vrstni red naslednji: najprej gospod Gasparini, ki danes še ni razpravljal. Izvolite.
Hvala lepa. Pohvalil bi gospoda Soka, od vseh tistih, ki ste tu razpravljali, ker mislim, da je on razpravljal na pravi način, kot bi jaz rekel. Namreč, zakon je zakon, in tu so ti členi, o katerih moramo diskutirati, pa vendar tisto, s čimer je začel gospod Sok, bi verjetno morali nekako poglobljeno urediti. Kultura pitja v Sloveniji, vemo, na kakšnem nivoju je. Dotaknil se bom tudi gospoda Petana. On je povezal alkohol in mamila. Saj je v redu, ampak mislil sem, da boste rekli nekaj drugega: povezati alkohol in prehrano. Tukaj je bit problema. Zakaj imamo mi toliko pijancev v Sloveniji, verjetno niti ni krivo samo to, ker imamo dobro vino, ampak predvsem to, ker ne znamo niti jesti dobro. In tukaj je problem. Če vi malo pogledate staro Jugoslavijo, potem boste videli, da Dalmatinci pijejo zelo dosti in to močna vina. Ampak imajo ribjo prehrano. In tukaj je alkoholizma manj, ciroze je manj, kažem na vas, gospoda ministra, zato ker on je internist in ve te stvari. To se pravi, povezanost prehrane z alkoholom je zelo pomembna, nastane kup bolezni zaradi alkohola. In mislim, da gospod Sok je prav poudaril, na to [[...]] [[nerazumljivo.]] [[...]]in mislim, da je to prikazal, da verjetno s tem zakonom ne bomo odpravili alkoholizma v Sloveniji. Bi morali preventivno delovati, bi morali se navaditi na kulturno pitje in kulturo prehrane spremeniti. In verjetno bi dosegli več kot s takimi zakoni. Jaz bom podprl zakon, moram reči, zato ker pač nekaj moramo imeti. Če ne znamo na tiste stvari vplivati, dajmo vplivati zakonsko, ampak to ni prava pot. Jaz se strinjam z vami, gospod Sok.
Hvala lepa. Da vam samo vrstni red še povem: gospod Drobnič, Kavtičnik, Kelemina, gospod Petan in gospod Sok. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede na vsebino razpravljavcev, ki jo primerjam, od kod prihajajo, bi rekel, da so predlogi ali pa mnenja glede zakona ne toliko v samih strankarskih programih, ampak verjetno bolj v osebni naravnanosti do alkohola, do problematike v Sloveniji. Vendar to ni nič konec koncev govorimo o zakonu, ki bo imel posledice za Slovenijo, za državljane. Jaz sam, čeprav imam zelo distanciran odnos do alkohola, bi rekel, da je v tem zakonu morda ta sovražen pristop do alkohola preveč poudarjen. Potem bi opozoril na nekaj, kar morda niti v teh raziskavah ne drži. Torej kavzalnost med alkoholom in samomorilnostjo. Gre za kavzalnost med osebno strukturo posameznika in tem, da se odloči, bodisi za pitje alkohola ali za samomorilnost. Gre pač za suicidalno osebnostno strukturo, ki potem vpliva na to, da se človek odloči za eno ali drugo. Dvigovanje trošarin in nedostopnost seveda ne bosta zmanjšala verjetno števila uživalcev. Jaz upam, da jih bo, ampak mislim, da ne. Verjetno bo pa še povzročilo povečanje stisk pri tistih družinah, kjer sta eden ali dva vdana alkoholu. To bo še bolj zniževalo družinski proračun in bo to pritisk na otroke. Zelo se mi zdi pomembno, kako bo v zakonu zapisano poglavje oziroma določbe, ki se tičejo dostopnosti mladih do alkohola. Tukaj pa bi morali biti bolj dosledni, bolj jasni, bolj ostri, kajti mlada duša, torej mlada osebnost je mnogo bolj dovzetna za te vplive. Pozneje, ko pa pride do določene odvisnosti ali življenjskega vzorca, pa ni več mogoče pričakovati razumne presoje, ali alkohol ali ne. Tudi takrat ni več razumne presoje, kakšen alkohol oziroma ali je to kvalitetno vino ob hrani ali pa zgolj vino zato, da ima podobne učinke kot druge substance, ki so še bolj škodljive za zdravje ljudi. Zato bi veljalo večji poudarek dati tudi izobraževanju in vzgoji in dobrim zgledom. V tem zakonu so namenjena za to razmeroma majhna sredstva, predvsem so to sredstva, ki ne bodo povzročila kakšnega bistvenega premika. Gre za državnega uslužbenca, pa verjetno kaj sredstev kakšnim civilnim združenjem. Toliko. Sicer pa jaz, sam osebno, ne bom nasprotoval sprejemanju zakona, sem pa za to, da se dopolni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kavtičnik, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani kolegi, kolegice! Zelo sem vesel, da je prišel ta zakon v parlament. Sam sem se kot ravnatelj vrsto let ubadal s problemom alkoholizma med mladimi in prepričan sem, da se s tem problemom ukvarjajo vsi ravnatelji, da se s tem problemom ukvarjajo tudi starši in družba v celoti. Mi smo tukaj pred enim problemom. In če se želimo s tem problemom ukvarjati, potem moramo tudi določiti poti oziroma vzroke, ki so pripeljali do tega problema. Prepričan sem, da niso v tem zakonu vse najboljše rešitve, so pa nakazane rešitve. In tudi vi, spoštovani kolegi, ste jih danes v tej razpravi tudi nakazali in prav je, da smo spregovorili in prav je, da tak zakon sprejmemo in seveda pokažemo dobro voljo, da bomo ta problem, ki je v Sloveniji evidenten, tudi poskušali rešiti. Kultura je posledica vzgoje. Torej, z vzgojo dvigujemo kulturo. Vzgoja pa je proces. Vemo, vzgoja se začne pri mladih. Ravno zato mi je ta zakon všeč, ker se dotika in obravnava mlade. Pri mladih je pa potrebno včasih tudi kaj prepovedati, tudi določene stvari doreči tako, da se bodo kasneje, ko bodo odrasli, lahko držali nekih pravil. Navada je železna srajca in če mu že v rani mladosti nekaj dopovemo in ga pravilno vzgojimo, potem bo on tudi lahko to delal. Tako, da jaz sem optimist in prepričan, da bomo s tem zakonom naredili korak bližje h kulturi pitja. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kelemnina, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz moram žal povedati, da nikakor nisem pripravljen tega predloga zakona sprejeti. Namreč, moja ocena je, da gre za čisto navadno razmetavanje denarja in seveda spet oblikovanje neke nove dodatne birokracije. Mi imamo v tej državi že toliko raznoraznih novih institucij, ki vsak dan rastejo kot gobe po dežju, zdajle mogoče bolj, ko je veliko dežja bilo, da je to absurd, da je to absurd in mi samo zapravljamo denar in poglejte samo državni proračun, koliko različnih postavk je, pa kam bomo mi prišli. Vse te stvari, kar je tukaj, so v tem zakonu napisane, jaz sem trdno prepričan, da bi lahkoizvajale šole, lahko bi novinarji o teh stvareh pisali vsak dan v časopisih, če bi bilo tako, v vseh časopisih, v vseh revijah - zakaj ne pišejo, zakaj ne pišejo? Zakaj ne delajo tega? Saj so plačani, ne vem od koga. Zakaj tega ne naredijo? Potem pa vsi drugi ukrepi, ki so tukaj napisani, bi bili popolnoma enaki, bi lahko obstoječe institucije po moji oceni izvajale. Sem 100-procenten, da bi lahko. Ne rečem, da določene prepovedi niso nujne. Prav gotovo so. Jaz se strinjam s tem, da se prepove to, ono, drugo, tretje. Saj, če bo kakšen učinek, je vprašanje. Vprašanje, če bo učinek. Mi vemo, da seveda preprečili tega ne bomo, če bomo pa mogoče malo zavrli ali pa malo prispevali k temu, da bi se to zmanjšalo, dvomim. S temi ukrepi prav gotovo ne, ker bo vsakdo ki bo hotel, našel druge načine, da bo do te alkoholne pijače prišel, predvsem pa mladi. To je dejstvo. Brez skrbi, da bodo prišli in si bodo ob pravem času kupili. Niso tako neumni, če ne bodo smeli zvečer ali pa kakorkoli ali pa kje drugje. Torej osnovna je vzgoja, od najmanjšega pa tudi potem najstarejših, če hočete, še vedno opozarjanje in tako naprej in v šoli je to potrebno narediti. Drugo pa je tisto, kar je bilo že govorjeno, revščina je tisto največje gorje te države, ki povzroča verjetno po moji oceni največ teh opitosti oziroma nekako odvisnosti od alkohola. Ker enostavno ljudje iz obupa drugega ne znajo več narediti kot to, da sežejo po alkoholu, da se nekoliko pač razbremenijo vseh teh težav, ki jih vsak dan težijo. Zato bi jaz samo rekel to, da je po moji oceni možno to vse narediti na druge načine, mogoče z enakimi ukrepi, kot so tukaj predpisani, preko drugih institucij. Ampak poglejte samo en primer. Jaz sem svoje otroke pač vzgajal tako. Danes, ko sta stara sedemnajst, osemnajst let, ko grem jaz na kakšno prireditev, ker vesta pač, da tam brez tega ne gre, da se kakšen kozarček spije tam, mi rečeta, ko grem na pot, ne pij. Ko ne pijem, ne hodim pijan okoli, ampak, »ati ne pit«. Saj ne bom, sem rekel, saj veš, da ne. Onadva mene opozarjata pri sedemnajstih, osemnajstih letih, ker sem ju pač od majhnega vzgajal, opozarjal in učil, kaj to pomeni, kakšne so razmere, kaj to predstavlja, kakšne so družine zaradi tega, kakšne grozote se vse zaradi tega dogajajo, in jaz ne vem, mogoče ju bom kdaj moral pobirati s ceste in bosta padla v tako depresijo in bosta tudi mogoče posegla po teh zadevah, vendar poskušal sem pač narediti, kar sem mislil, da je bila moja dolžnost. Torej, na tem segmentu je treba nekaj narediti. Če tega ne bomo naredili, nam noben zakon ne bo pomagal. To je moje mišljenje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Obrazložil bi samo še tisto, česar prej nisem mogel, ker mi je zmanjkalo časa. Torej, prej sem omenil to sobivanje šol in alkohola, ki smo ga v bistvu sami omogočili z odpiranjem, zavestnim odpiranjem lokalov nasproti šol. Bi pa dejal, da je podobno ali pa še hujše sobivanje med šolami in mamili, kajti dilerji z mamili - tako lahko preberemo v vseh dnevnih medijih - se pojavljajo že kar na šolah. Se pravi, to je še bistveno hujši problem kot pa alkohol. Zato moj predlog, da bi predlagatelj razmislil o tem, da bi predlog zakona, ki se imenuje predlog zakona o omejevanju porabe alkohola, razširil tudi na "in mamil". Kajti mamila niso več tako redka zadeva, tako nedolžna zadeva, in o njih bi morali resno govoriti. Če se lotevamo enega zla, kar prav gotovo alkohol je, in zato sem dejal, da bom podprl ta zakon, potem moramo začeti bolj resno razmišljati tudi o problemu mamil. To pa se mi poraja še iz enega zornega kota. Namreč, prej sem mimogrede omenil te rajverske zabave, kjer se pa pojavlja pravi absurd: imeli smo smrtne žrtve zaradi uživanja sintetničnih drog, ki se na teh rajverskih zabavah na veliko uživajo, ampak pojavili so se neki dobrodelneži - v redu - ki ne, da bi opozarjali te udeležence, kako je uživanje teh mamil nevarno, škodljivo ali še kaj hujšega, pač pa so se pojavili, da bodo tam točili vodo, kar to potem pomeni, da lahko preživiš tisti vročinski val ali udar, ki ga dobiš, če namesto ene tabletke zaužiješ dve ali pa namesto dveh tri. In to je nedopustno. Mislim, da glede na smrtne žrtve, ki so bile, bi ministrstvo, vseeno katero, ali pa vlada morala, če je že pripravila ta zakon, ki ga, kot sem rekel, podpiram, to razširiti tudi na mamila in opozarjati ne samo, kako preživiš tisti udar, ampak kako se temu ubraniš, da do tega sploh ne pride. To se pravi, tudi proti mamilom, in prepričan sem, da samo ta zakon, takšen kot je zapisan, da pet plus pet teh ljudi, pet strokovcev in pet inšpektorjev, bo verjetno težko, ne, da ne bodo mogli, ampak težko bo vse to uredilo. In se strinjam s tistimi, ki so rekli, da se to omejevanje porabe alkohola in mamil - jaz govorim o obojih - začne že bistveno nekje drugje. Če vemo, da se na šolah pojavljajo razni dilerji, potem je potrebno tudi kdaj, pa magari enkrat na leto, učencem povedati, da je taka zadeva škodljiva, ne pa samo miren biti ob tem. Mislim, da bi bilo prav, da bi vlada na to opozorila. Tudi verjetno šole, ravnatelji, kajti ravno oni se najbolj srečujejo s temi problemi. Zato še enkrat povem tisti moj predlog, da predlagam, da se to razširi, ne samo na omejevanje alkohola, ampak tudi mamil in bi želel, da bi predlagatelj o tem razmislil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Sok. Izvolite.
Hvala za besedo. Čisto na kratko. Veliko je bilo danes tukaj govora o teh vzgojnih metodah in pa nujnosti, da se otroci o teh problemih odkrito in stvarno pogovarjajo v šoli. Jaz sem namenoma zaradi tega tudi omenil Slomška. Torej, če pogledate njegovo delo in pa njegove tekste, ki jih je takrat pisal, boste lahko zaključili, da je bil seveda alkoholizem v tistem času veliko večji problem, kot je danes, veliko večji. Brez nekih zakonov, brez nekih, bi rekel formalnopravnih poti se je Anton Martin Slomšek soočil s tem problemom in je na tem področju tudi veliko delal. In mogoče bi danes naša moderna šola lahko ponovno proučila, s čim je začel, in tudi sama posnemala ta zgled. Kar se pa tiče samega zakona, jaz še enkrat trdim, da je nepotreben, kot je zakon razčlenil tudi kolega Petan, vse to, kar piše v tem zakonu, danes v Sloveniji že imamo. Imamo zakon, ki govori o tem, da voznik ne sme imeti več kot določeno količino alkohola, imamo zakon, da je mladoletnim osebam prepovedano dajati alkoholne pijače, vse to obstaja. Vprašanje, ki seveda je, pa je vprašanje izvajanja. In ko neki zakon sprejemamo, je, tako kot je povedal minister, potrebno poleg političnihučinkov v vsakem primeru imeti pred sabo gospodarske učinke. Jaz sem izključno razpravljal zaradi tega, ker me skrbi področje, ki se pri nas pač izredno dobro razvija, to je področje vinogradništva. In tukaj bi morala vlada kot celota razmisliti, ali ne bo s takimi in podobnimi ukrepi po nepotrebnem naredila dodatne škode. Če je učinek tega zakona samo v tem, da bomo zaradi visoke kazni, zaradi izredno ostre sankcijske politike, ki je zapisana v tem zakonu, uničili nekaj malih gostilničarjev, potem je seveda učinek takšnega zakona popolnoma zgrešen in takšen zakon dejansko ne bo v praksi izvedel tistega, kar je ministrstvo s tem predlogom načrtovalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite, da vseeno odgovorim na posamezne predloge, pripombe. Najprej menimo, da vključitev drog v ta zakon ni prava rešitev, ker je jasno, da gre v primeru alkohola za legalno drogo, medtem ko je bilo govora v ostalih primerih o nelegalnih drogah, ki so prepovedane, so tudi že sankcionirane. Obstaja borba proti njim. Kot vselej proti nelegalnim področjem, ima družba mnogo večje težave in je uspešna naša družba oziroma naša država približno podobno kot druge države, kjer področje nelegalnih drog pomeni velik problem. Druga stvar, želim povedati, da ta zakon ni usmerjen proti vinogradnikom. Usmerjen je proti pretirani porabi alkohola, predvsem otrok do 18. Leta, in seveda k vzgoji pri odraslih. Če morajo otroci piti alkohol, da bi naši vinogradniki preživeli, oziroma če morajo odrasli popiti dvakrat več alkohola, kot je povprečje v Evropi, potem je to previsoka cena. Dovolite da rečem, da če bi prav o vrstah alkohola govoril, menimo, da ta zakon ni uperjen prav proti vinu, ker je tudi sedanja distribucija porabe drugačna. Skratka, še komentar o cenah nealkoholnih pijač. Razumljivo je, da tisti, ki točijo alkohol in z njim seveda služijo, ker drugače ga ne bi točili - ne govorim o vinogradnikih, govorim o gostilničarjih - so dolžni poskrbeti, da imajo dve pijači cenejši in da oni poskrbijo z drugim dobičkom, da sta dve pijači cenejši, ne da se sedaj pogovarjamo o tem, ali bo država subvencionirala sadne sokove, zato da bodo lahko v gostilnah sadni sokovi cenejši. In še da je vse to že določeno v dosedanjih zakonih. Ne bom seveda našteval, v čem vse ni v dosedanjih zakonih. Dovolj je, da rečem, da je sedaj meja 18 let, poprej 15 let in da ravno ta meja omogoča nadzor, tudi če bo gostilna nasproti šole, ta gostilna, in dokončujem stavek, bo seveda močno sankcionirana, če bo šolarjem med odmorom prodajala alkohol. Hvala lepa.
Gospod minister, imate še na voljo 2 minuti.
Ampak je dovolj.
To naši računalniki počnejo in pisk je zelo podoben. Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod minister je odgovoril na dileme in vprašanja. Polemika ni možna, replika pa zagotovo ne bo primerna, ker [[...]] [[Prekinjeno.]] [[...]]narobe vas je citiral gospod minister. Izvolite, gospod Sok.
Torej jaz moram gospodu ministru replicirati, ker se mi zdi ta njegova izjava nekoliko prehuda. In mislim, da je mojo razpravo narobe razumel. On je izjavil, če je cena za naše vinogradnike, da bi morali otroci piti vino. Torej tega v nobenem primeru nisem obrazložil na takšen način. In mu zaradi tega ugovarjam. Povedal pa bi mu še naslednje: Če bi naredili pravo analizo o potrošnji alkohola med našimi mladoletniki, potem bi ugotovili, da mladina ne pije vina, pač pa pijejo pretežno žgane pijače, ne pa vina, tudi pivo. Da se ne bi napačno razumeli, ker ste vi dejansko, bi rekel, mojo razpravo nekoliko na svoj način interpretirali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bo zbor glasoval v popoldanskem nadaljevanju, in sicer v okviru glasovanja zbora, ki se prične ob 14.15 uri, ko bomo opravili odločanja o 14. in 15. točki dnevnega reda. Gospodu ministru, poslankam in poslancem se najlepše zahvaljujem in prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo, kot sem že rekla, ob 14.15 uri.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Prehajamo na glasovanja o predlogih odločitev današnjega dne. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je prvo obravnavo predloga zakona o zdravstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o zdravstvu, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. O tem predlogu glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 62. Za je glasovalo 21, proti 36. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. In s tem zaključujem 14. točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je prvo obravnavo predloga zakona o omejevanju porabe alkohola. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o omejevanju porabe alkohola, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. O tem glasujemo. Glasujemo. Navzočih nas je 64. Za je glasovalo 56, proti 4. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda.
Obravnava 16. točke dnevnega reda je bila napovedana za 14. uro in 20 minut. Prav je, da se časa držimo, manjka torej nekaj minut. Prosim za potrpežljivost kolegov in kolegic, potem pa bomo z odločanjem nadaljevali. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PREOBLIKOVANJU IN PRIVATIZACIJI JAVNEGA PODJETJA SLOVENSKE ŽELEZNICE D.D. PO NUJNEM POSTOPKU. Prosim za mir v dvorani. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Ali lahko prosim za pozornost državni zbor? Dne 23. tega meseca so sveti delavcev Slovenskih železnic, centralnih delavnic in šestih sindikatov železničarske branže pri meni vložili pobudo za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma k predlogu zakonu o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice. Včeraj sem določil rok za zbiranje podpisov volivcev v podporo zahtevi za razpis predhodnega zaknodajnega referenduma za omenjeni predlog zakona. Pobudniki referenduma predlagajo rešitve, ki so konceptualno nasprotne predlaganemu zakonu, zato začetek obravnave predloga zakona v tem trenutku ni smiseln. Državnemu zboru na podlagi 74. člena poslovnika zato predlagam, da to točko dnevnega reda preložimo na eno od naslednjih sej. O tem predlogu ni mogoča razprava poslancev, predstavniki poslanskih skupin pa lahko sporočijo svoja stališča in imajo za to na voljo 3 minute. Možna je tudi obrazložitev glasu. Ali želi kdo v okviru poslovniških možnosti besedo? Ugotavljam, da nihče. Zato prehajamo na odločanje o predlaganem sklepu. Glasujemo. Glasujemo o preložitvi te točke dnevnega reda na eno od naslednjih sej. 63 navzočih, 62 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. To točko, predlog zakona o preoblikovanju in privatizaciji javnega podjetja Slovenske železnice prestavljamo na eno od naslednjih sej zavoljo vložene pobude za zbiranje podpisov. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA – prosim za mir v dvorani - to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOJAŠKI DOLŽNOSTI PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem gospodu ministru, če tako želi. Prosim, gospod minister dr. Grizold, imate besedo za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim za mir v dvorani!
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik! Spoštovane poslanke in poslanci! S spremembami in dopolnitvami zakona o vojaški dolžnosti postopoma zaključujemo dvoletni ciklus sprejemanja konstitutivnih, razvojnih in normativnih aktov, ki vsi skupaj urejajo preoblikovanje obrambnega sistema in še zlastiSlovenske vojske. Določen je njen srednjeročni, pa tudi dolgoročni razvoj. Lani in letos so bile izdelane potrebne študije, proučene različne možnosti spremembe obvezniškega sistema popolnjevanja Slovenske vojske. Pri tem so se upoštevali stanje in trendipri izvajanju vojaške dolžnosti, reorganizacija vojske, materialne in druge zmogljivosti ter seveda procesi v primerljivih vojaških organizacijah drugih razvitih držav. Na tej podlagi je vlada 25.4.2000 sprejela temeljne odločitve, da se preide na poklicno vojsko s prostovoljno rezervo. Tako smo lahko v spremembah zakona o obrambi že uredili status prostovoljne rezerve. Opredeljene so bile tudi temeljne organizacijske, kadrovske in druge rešitve, ki so služile za oblikovanje sprememb in dopolnitev zakona ovojaški dolžnosti. Do konca leta bodo pripravljene, po dogovoru s pristojnimi organi zveze Nato, še dopolnitve dolgoročnega programa razvoja Slovenske vojske, skupaj s strateškim pregledom stanja, potreb in zmogljivosti na obrambnem področju. Predlog zakona ureja dopolnitve obstoječega sistema vojaške dolžnosti - postopno opuščanje nabora, služenje vojaškega roka in obvezne službe v rezervni sestavi v miru ter pogoje za ponovno uvedbo celotnega sistema vojaške dolžnosti, če bi bilo to potrebno. Sprememba sistema popolnjevanja je, če odmislim celoten proces preoblikovanja obrambnega sistema in vojaške organizacije, strateški projekt ministrstva za obrambo. Je izjemno zahteven in temu primerno visoka je tudi odgovornost za njegovo izvršitev. To potrjujejo tudi podobni posegi v sisteme popolnjevanja v drugih državah. Temeljni cilj sprememb je vzpostaviti sodobno, racionalno in učinkovito vojaško organizacijo, ki bo primerljiva z vojaškimi organizacijami, predvsem članicami severnoatlantskih integracij. No, najpomembnejše posledice uveljavitve zakona pa bodo naslednje. Najprej, povečati bo treba stalno sestavo, zlasti vojakov, kar še zlasti velja za prihodnji dve leti. Prednostno je treba popolniti s poklicnimi pripadniki tiste dolžnosti, ki jih sedaj opravljajo vojaki med služenjem vojaškega roka. Pridobivanje okoli 600 ustreznih in kvalitetnih novih pripadnikov letno bo glede na velikost kadrovske baze ena od najzahtevnejših nalog. Nadalje, skupna stalna sestava in struktura vojske bo podobna, kot je bila načrtovana glede na dosedanje programe preoblikovanja. Pri tem se računa z vojno sestavo okoli 26.000, po vključitvi v Nato pa okoli 18.000 pripadnikov. Zahtevna naloga bo tudi pridobitev približno 19.000 kandidatov za prostovoljno službo v rezervni sestavi, in sicer do leta 2010. V teku je že reorganizacija upravnega dela ministrstva, ki se bo prilagodilo spremembam v sistemu popolnjevanja vojske. Nadalje, odpraviti in razrešiti bo treba znana kadrovska neskladja v stalni sestavi vojske, kar je povezano tudi s povečevanjem stalne sestave. In ne nazadnje, zagotoviti bo treba ustrezno rast obrambnih izdatkov. Projekcijo je določila vlada 27.6.2002. Najpomembnejših delež dodatnih sredstev za obrambo se nanaša na povečevanje stalne sestave, na posodabljanjeopremljenosti in usposabljanja in podobno. Konkretna višina obrambnih izdatkov v posameznem letu pa je seveda pogojena s sprejemom ustreznega državnega proračuna. Za to zakon o vojaški dolžnosti sam ne določa konkretne višine potrebnih finančnih sredstev, je pa to pogojeno s sprejetimi programi preoblikovanja vojske ter s prehodom na poklicno vojsko in prostovoljno rezervo. Pri podatkih o rasti obrambnih izdatkov, navedenih v predlogu zakona, so upoštevani najnujnejši standardi in metodologija, ki velja za Nato. Tako da so med obrambnimi izdatki izkazane tudi pokojnine vojaških zavarovancev. To velja tudi za temeljne elemente razvoja do leta 2008. Glede na prej navedene ključne naloge, ki so pred nami, moram reči, da bodo v praksi [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]
Zaključite misel prosim, gospod minister. Zaključite misel.
Hvala lepa. Torej, da bodo v praksi sicer možna manjša zaostajanja oziroma razlike, po vsebini pa se morajo naloge v celoti izvesti. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister, dr. Grizold. Predlog zakona je obravnaval odbor za obrambo kot pristojno delovno telo. Prosim predsednika odbora kolega Rudolfa Petana, da predstavi poročilo odbora. Prosim, gospod predsednik odbora.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, predstavnik ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za obrambo je na 4. nujni seji 18. septembra obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti, ki ga je državnemu zboru Republike Slovenije na podlagi 201. člena poslovnika državnega zbora Republike Slovenije po hitrem postopku v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Pri tem je bil odbor seznanjen s predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaških dolžnostih, ki je bil objavljen v Poročevalcu, s pisnim mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora k predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti. Seji odbora so prisostvovali predstavniki vlade Republike Slovenije in pa predlagatelja, ministrstva za obrambo, združenja slovenskih častnikov in zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Dopolnilno obrazložitev pod členom predloženega predloga zakona je uvodoma v imenu predlagatelja podal dr. Tomaž Čas, državni sekretar na ministrstvu za obrambo. Podrobnejše rešitve v posameznih določbah predloga zakona pa je v razpravi o členih podrobneje predstavil gospod Miran Bogataj, državni podsekretar na ministrstvu za obrambo, ki se je ob tem tudi opredelil do mnenja zakonodajno-pravne službe državnega zbora v zvezi s členi, ki jih je omenjala ta služba. Predstavnica zakonodajno-pravne službe glede na podano mnenje in pa dodatno obrazložitev k posameznim členom predloga zakona s strani predlagatelja ni imela pripomb. Glede na mnenje zakonodajno-pravne službe k predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti in glede na dodatno obrazložitev predlagatelja k posameznim členom, je odbor za obrambo, skladno s 129. členom, oblikoval amandmaje. Gre v bistvu za amandmaje redakcijskega, izključno redakcijskega značaja in tako so bili oblikovani insprejeti amandmaji k 6., 22., 23., 27., 28. členu. Predstavniki predlagatelja zakona vlade Republike Slovenije pred glasovanjem o amandmajih niso imeli pripomb. Odbor je po končani razpravi in glasovanju o amandmajih sprejel tudi vse ostale člene, tako da je odbor ocenil, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede na sprejete amandmaje je odbor v skladu s 133. členom poslovnika določil tudi besedilo dopolnjenega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti, ki je tudi sestavni del tega poročila, in pa potem določil tudi poročevalca na seji državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod predsednik odbora. V skladu z drugim odstavkom 125. člena poslovnika zdaj dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin. Prijavljenih je osem. Najprej dajem besedo gospodu Božiču. Predstavil bo stališča poslanske skupine SLS, za njim bo dobil besedo kolega Peče, za poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke in tako po vrsti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister, gospod sekretar, kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, torej poslanci bomo podprli predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti. V zadnjih dveh letih, v letu 2000 in 2001, so bile narejene analize in ocene, kakšna je naša slovenska vojska in kako bo v Slovenski vojski po reorganizaciji. Vlada pa je letos 25. aprila podala usmeritve, kako naj se pripravi zakon o vojaški dolžnosti. Ta zakon je pred nami. V glavnem prinaša spremembe, ki bodo v Slovenski vojski, do opustitve nabora, služenja vojaškega roka in obveznega služenja v rezervi. In nekaj sprememb tudi pri ugovoru vesti. Po opustitvi obveznega vojaškega roka bomo dobili profesionalno vojsko. Pri tem je treba vedeti- in mislim, da računamo - da bomo imeli še zmeraj možnost služenja vojaškega roka oziroma služenje v rezervi, in sicer prostovoljno, prav tako pa tudi tisti, ki bodo imeli ugovor vesti, ne bodo za svoj ugovor prikrajšani. Namreč ta zakon prinaša, da bo zadnji nabor konec leta 2003 in zadnje napotitve v vojsko bodo konec junija leta 2004. Pri tem je treba posebej poudariti, da se vojaška dolžnost v smislu obrambe, ki je zapisana v ustavi v 123. členu, ne opušča. Opuščajo se samo nekatere službe, služnosti ki jih v miru ne rabimo. Še zmeraj pa se ohrani trimesečna prostovoljna rezerva in tudi poenostavljena evidenca sposobnosti tistih, ki so sposobni za vojaško službo. Podpiramo tudi nujni postopek. Namreč roki in obveznosti v zvezi z reorganizacijo so izredno zahtevni, in če samo pri ljudeh pomislimo, več kot 100 let smo imeli nabor, težko se bo navaditi, da imamo nekaj drugega in nekaj drugače. Pri tem je treba poudariti tudi finančni vidik tega zakona. V Poročevalcu štev. 70 na strani 20 imamo tabelo, ki prikazuje koliko več finančnih sredstev bomo rabili v letih od 2003 do leta 2010, ko naj bi pravzaprav šele končali kompletno reorganizacijo. Pri reorganizaciji Slovenske vojske je treba poudariti višje znanje, ki ga bodo morali imeti vsi, ki bodo v Slovenski vojski. Pri tem pa prihaja do tistega, kar je včasih bilo precej zanemarjeno in prepuščeno samo moškemu spolu, kajti višje znanje bo možno koristiti v Slovenski vojski tudi ženskam, kajti pri inženirjih elektronikih in tisti ki, ki znajo delati zračunalniki, ni potrebe ločevati ljudi po spolu. Tako bomo dobili po novem zakonu sodobno, racionalno in učinkovito Slovensko vojsko za potrebe Republike Slovenije, poudarjam, za naše potrebe, ki bo pa primerljiva tudi z drugimi vojaškimi organizacijami držav članic Nata in ne bomo imeli težav pri vključevanju v Nato. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Božič. Zdaj dajem besedo kolegu Pečetu, ki ga ne vidim med nami, tako da bom povabil k besedi kolegico Ano Marijo Tisovic. Predstavila bo stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Za njo bo dobil besedo kolega Kebrič za poslansko skupino DeSUS. Prosim, gospa Tisovic.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pozdravljeni, gospod minister in njegov pomočnik ter kolegice in kolegi! V poslanski skupini Nove Slovenije smo že od vsega začetka podpirali prizadevanje za profesionalizacijo Slovenske vojske in ukinitev naborniškega sistema. Aktivnosti za vključevanje v severnoatlantske integracije in druge mednarodne povezave terjajo dopolnjevanje organizacijske, kadrovske in druge normativne ureditve obrambnega področja, zato v celoti podpiramo predlog zakona o vojaški dolžnosti. V preteklih letih so bile sprejete številne organizacijske in druge rešitve, ki vplivajo na izvajanje vojaške dolžnosti. Vojaškim obveznikom je bila dana možnost uveljavljanja ugovora vesti. Omogočeno je bilo opravljanje nadomestne civilne službe in izvajanje 30-dnevnega usposabljanja za opravljanje nalog zaščite in reševanja. Pri izvajanju nabora pa so se pokazale tudi precejšnje težave. Moška populacija se zmanjšuje. Prav tako pa se slabša tudi zdravstveno stanje nabornikov. Skoraj 20% obveznikov ni zdravstveno sposobnih za vojaško službo, pa tudi s služenjem vojaškega roka je predčasno oproščenih, zlasti zaradi zdravstvenih razlogov do 17% obveznikov. Poleg tega se povečuje tudi število prosilcev za priznanje ugovora vesti vojaški dolžnosti. Od 90 do 93% vlogam je ugodeno. Možnost civilnega služenja vojaškega roka je predvsem za poročene vojaške obveznike privlačnejša kot redno služenje, saj v veliki večini primerov ne zahteva celodnevne prisotnosti v organizaciji, kjer nabornik opravlja službovanje. Iz vsega tega izhaja, da je nedvomno glavni problem prestrukturiranja Slovenske vojske in njenega prilagajanja standardom severnoatlantskega zavezništva in sploh modernizacije v njenem popolnjevanju. Zato se nam zdi edina smiselna rešitev predloga zakona, po kateri se bo najkasneje do konca leta 2003 prenehal izvajati nabor napotitve na služenje vojaškega roka, civilnega služenja oziroma služenja v rezervni sestavi policije do 30.junija 2004 in obvezno služenje v rezervni sestavi ter usposabljanje za zaščito in reševanje do konca leta 2010. Služenje vojaškega roka pa bo postalo prostovoljno. Obsegalo bo temeljno vojaško strokovno usposabljanje, ki ga morajo že sedaj opravljati kandidati za poklicno opravljanje vojaške službe, in bo zato gotovo kvalitetnejše, kot je sedanje obvezno služenje. Prostovoljci bodo gotovo tudi bolj motivirani in bodo prišli na služenje vojaškega roka z določenim ciljem: redno zaposlitvijo v Slovenski vojski ali pogodbenim razmerjem v rezervni sestavi. Pozitivna se mi zdi tudi določba, ki tak način zaposlitve omogoča tudi ženskam. V zvezi z zaposlitvijo in sklenitvijo pogodbe o prostovoljnem služenju v rezervni sestavi se nam zdi pomembno poudariti, da bo treba vojaški poklic narediti bolj privlačen in bolj atraktiven, kot je sedaj. Slovenska vojska potrebuje vojake in podčastnike, torej najštevilčnejši kader. Zato bo treba v javnosti dvigniti ugled Slovenske vojske kot celotne institucije in osmisliti zaposlitev v vojski. Poleg tega pa bo nujno predvsem potencialnim rezervistom, ki bodo predstavljali pomemben del Slovenske vojske, ob sklenitvi pogodbe zagotoviti nekatere ugodnosti. Naj za primer navedem nekatere teh možnosti: možnost izrabe dodatnega dopusta pri delodajalcu, plačevanje prostovoljnega pokojninskega zavarovanja s strani ministrstva za obrambo, uvedba davčnih olajšav, možnost izkoriščanja počitniških kapacitet ministrstva za obrambo. Na koncu naj omenim še pozitivne finančne posledice predloga tega zakona. Uveljavitev predlaganih zakonskih sprememb in dopolnitev bo povzročila, da v letu 2004 ne bo treba več zagotavljati sredstev za izvajanje nabora in delno sredstev za izvajanje vojaškega roka, razen za prostovoljno služenje vojaškega roka in nadomestitve civilne službe. Tako se bodo prihranila sredstva in se lahko porabila za popolnejšo in izboljšano kvaliteto Slovenske vojske. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Tisovic. Med nami ne vidim kolega Kebriča, zato prosim, da predstavi stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije kolega Igor Štemberger, za njim pa bo dobila besedo kolegica Danica Simšič. Prosim, najprej kolega Štemberger.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije pozdravljamo spremembe zakona o vojaški dolžnosti, saj je v tem trenutku najpomembnejše, da reforma Slovenske vojske ne obstane, ne glede na to, ali bomo povabljeni v zvezo Nato ali ne, in ne glede na to, ali se bomo Slovenci odločili za vstop v Nato ali ne. Dejstvo je, da je naborniški sistem popolnjevanja vojske, kot ga poznamo danes v Sloveniji, ta trenutek neustrezen, saj nam ne garantira zadostnega števila vojakov v bližnji prihodnosti Eden od razlogov je negativen naravni prirastek, poleg tega pa je število nabornikov zaradi zdravstvenih težav in nesposobnosti služenja vojaškega roka ter naraščajočega števila fantov, ki uveljavljajo ugovor vesti, še manjše. Zato z naborniškim sistemom popolnjevanja slovenske vojske že čez nekaj let ne bo več mogoče zagotoviti potrebne nacionalne varnosti in vojaške obrambe, ki sta v sedanjih razmerah še vedno osnovna pogoja za obstoj in razvoj države ter za mirno življenje njenih državljanov. Obstajajo seveda še drugi razlogi, ki potrjujejo, da bo Slovenska vojska po reformi bolj učinkovita. Zavedati pa se moramo, da se pojem varnosti širi in da ne predstavlja zgolj reševanja neposrednega vojaškega konflikta, ampak vse bolj posredovanje v primeru naravnih nesreč, ekoloških problemov, migracij in mednarodnega terorizma. Prav naravne nesreče so tiste, ki so v zadnjem času tudi pri nas vse bolj pogoste, zato je dobra izurjenost in opremljenost vojske za takšne primere še kako dobrodošla. Če želimo profesionalizacijo Slovenske vojske izpeljati do konca, nikakor ne smemo pozabiti na reševanje statusa vojaka. V tem trenutku pri nas ta status ni ustrezno rešen, zato se nam prav lahko zgodi, da za poklic vojaka ne bo velikega zanimanja. Ta poklic mora postati časten, cenjen in ugleden. Posameznike bo treba motivirati za vključitev v poklicno vojsko. Pri tem mora vlada uvesti tako materialno kot nematerialno stimulacijo za poklicnega vojaka. Izvesti bo treba ustrezno plačilno in stanovanjsko politiko, uvesti določene ugodnosti pri zdravstvenem in nezgodnem zavarovanju, upokojevanje pod ugodnejšemi pogoji, ustrezne davčne olajšave, pomoč države pri izobraževanju in usposabljanju. Prav tako pa bo potrebno nastopiti tudi s promocijsko in informacijsko akcijo, da bo poklic vojaka postal ugleden in časten poklic, saj se moramo zavedati, da se bodo vsi tisti, ki se bodo odločili za ta poklic, na razpolago dajali svoje zdravje in življenje za obrambo in varnost vseh nas. V Stranki mladih Slovenije bomo predlog zakona podprli, ker ocenjujemo, da predlog vodi k fleksibilni in učinkoviti obrambni sili naše države, podpiramo pa tiste predloge, ki vodijo k profesionalizaciji Slovenske vojske in k čimprejšnji ukinitvi preživetega naborniškega sistema služenja vojaškega roka čeprav bi še rajši videli, da bi bil tempo predlaganih sprememb nekoliko hitrejši. Hvala.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Zdaj, kot rečeno, dajem besedo kolegici Danici Simšič. Predstavila bo stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Za njo pa bo dobil besedo kolega Janez Janša za poslansko skupino Socialdemokratske stranke Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister! Spoštovani gospod državni podsekretar! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojaški dolžnosti, nujni postopek, sicer podprli, saj menimo, da je razmere v Slovenski vojski treba urediti in s tem zagotoviti tudi ustrezno usposobljenost in pripravljenost, če hočete, tudi bojno pripravljenost Slovenske vojske. Na poti, ki smo si jo začrtali - vstop v evroatlantske integracije, kar smo skoraj vse parlamentarne stranke potrdile s podpisi svojih predsednikov, tako v prejšnjem kot tudi v sedanjem mandatu, in ob že sprejetih, danes že nekajkrat omenjenih temeljnih dokumentih na tem področju, druge rešitve verjetno ni. Tisto, kar vzbuja skrb, je pravzaprav velika naglica, saj naj bi se nabor prenehal izvajati že čez dobro leto dni napotitve na služenje vojaškega roka pa pol leta zatem. Torej, sredi leta 2004, natančneje konec junija leta 2004. Rok je kratek, odgovornost predlagatelja, tako ministrstva kot vlade, velika. Tako na vsebinski ravni, toje vzpostavitev profesionalne sestave Slovenske vojske, kot tudi na finančni, saj gre za skoraj 2% bruto družbenega proizvoda, ki ga bomo letno namenjali vojski, torej krepitvi obrambne sposobnosti naše države. Kot rečeno, so roki, ki si jih s tem zakonskim okvirom postavljamo, tesni. Od nas jih ni terjala niti Evropa niti Nato, ampak menim, da smo si jih postavili sami s prestižnim tekmovanjem in merjenjem predlogov za tovrstno zakonsko rešitev med opozicijo in pozicijo. Ob tem se je treba zavedati, da bo pospešeno uvajanje profesionalne slovenske vojske, zahtevalo dodatna sredstva davkoplačevalcev, na katera prej nismo računali, ki pa bi jih lahko mnogo bolje porabili za več znanja za vse, za odpravljanje brezposelnosti ter drugih socialnih in razvojnihvprašanj naše države. Pa vendar, porod profesionalne slovenske vojske, se je torej začel. Po nujnem postopku. Mi, v naši poslanski skupini, ga ne bomo le opazovali, ampak tudi podprli s podporo dopolnjenemu predlogu zakona, kot ga je v proceduro predlagalo matično delovno telo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Simšič. Zdaj dajem besedo kolegu Janezu Janši, predstavil bo stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije in končno bo dobil besedo, kolega Dorijan Maršič za predstavitev stališča LDS. Prosim, kolega Janša.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi. Najprej izražam zadovoljstvo naše poslanske skupine, da je ta zakon na dnevnem redu, da bo državni zbor danes o tem vprašanju odločal. Opozarjam pa na to, da glede na to, da gre za zelo zahteven projekt, bi bilo dobro, da bi bila ta odločitev pred nami že pred leti. Izdelana, oblikovana je bila prvič v celoti in v tej konceptualni zasnovi, kot je zdaj v zakonu, že jeseni leta 1999. Glede na to, da vlada temu predlogu takrat ni prisluhnila, smo izoblikovali tudi zakon, ga vložili skupaj z Novo Slovenijo in Stranko mladih in šele potem je pač prišlo tudi do ustrezne vladne reakcije in do predloga, ki je danes pred nami. Če bi državni zbor ta predlog obravnaval prej, bi imeli na voljo več časa in verjetno bi tudi prej prišli do rezultatov. No, ampak kakorkoli, strateško ni nič zamujenega. Predlog je v glavnem ustrezen, nekateri izračuni in roki bi bili lahko tudi drugačni, bolj optimistični. Seveda pa vsaka vlada oceni tudi svoje zmožnosti in sposobnosti, kaj je sposobna narediti v nekem času. Slovenija se s tem, ko opušča splošno vojaško obveznost in prehaja na popolnitev oziroma na oblikovanje oboroženih sil preko poklicne vojske in prostovoljne rezerve, Slovenija se s tem približuje nekemu aktualnemu, modernemu trendu v svetu. V razvitih državah obstajajo vsaj trije ključni razlogi za takšno rešitev. Prvi je dejstvo, da z oboroženo silo vsaka država odgovarja na stopnjo ogroženosti, ki ji je izpostavljena, Sloveniji ne grozi napad kakšne velike množične armade, zato tudi v tem trenutku ni smiselno proti takšnim nevarnostim postavljati veliko vojsko na podlagi splošne vojaške obveznosti. Drugo, s tem, ko opuščamo splošno vojaško obveznost, ki je prevedena v ekonomijo, občuten davek za polovico državljanov v državi, ki pač morajo žrtvovati prosti čas oziroma svoj življenjski čas za takšno usposabljanje, s tem Slovenija stopa na neko višjo raven v civilizacijskem razvoju in pristaja na tezo, da se pač državljani obremenjujejo samo toliko, kolikor je nujno potrebno. In tretjič, Slovenija se pridružuje Natu, čaka na vabilo čez nekaj mesecev. Nato je spremenil v letošnjem letu odnos do načina popolnitve vojske v državah članicah in kandidatkah; nič več to ni, kot je bilo prej rečeno, nekaj, kar je vseeno, kako država to ureja. Novo stališče Nata je izraženo tudi v nastopu generalnega sekretarja lorda Robertsona konec prve polovice letošnjega leta, ko je dejal, da so armade grajene na splošni vojaški obveznosti stvar preteklega stoletja in da novi izzivi, nove nevarnosti, ki so danes pred človeštvom, zahtevajo večjo profesionalizacijo in popolnjevanje na osnovi poklicne vojske. Kot že rečeno, naša poslanska skupina bo ta zakon podprla. Mi smo zato, da ne bi prihajalo do prestižnega tekmovanja, lasten predlog umaknili. Ugotavljamo, da vladni predlog povzema v celoti naš koncept in zaradi tega seveda naša podpora ni vprašljiva. Opozarjamo pa na to, da gre za zahteven projekt, da ni dovolj samo sprejeti zakon, ampak da bo treba k realizaciji resno pristopiti in vložiti vse sile v to, da bodo roki, ki so v zakonu postavljeni, tudi realizirani. Hvala.
Hvala vam, kolega Janša. Zdaj dajem besedo kolegu Dorijanu Maršiču, ki bo končno predstavil tudi stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. S tem bomo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim, kolega Maršič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister, sodelavci! Slovenska vojska je v zadnjem desetletju bila podvržena številnim korenitim in delnim reformam, hkrati pa smo v državnem zboru sprejeli v zadnjih dveh letih kar nekaj ključnih strateških dokumentov in zakonov na področju nacionalne varnosti in obrambe, ki posegajo tudi in predvsem v konsolidacijo organizacijskih sprememb Slovenske vojske glede na nove razmere v varnostnem okolju in glede na zunanjepolitične cilje Republike Slovenije in njeno vstopanje v vojaške in politične povezave v evroatlatnskih integracijah. Odločitev, da s predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona o vojaški dolžnosti odpravimo sedanji sistem temeljne državljanske dolžnosti na področju obrambe, in to s tako dinamiko, je hrabro dejanje, ki ne more biti projekt samo ministra za obrambo oziroma ministrstva za obrambo, temveč cele države. S to odločitvijo gremo po poti, ki so jo ubrale številne evropske države in se pri tem srečevale tako s prednostmi kot tudi težavami in slabostmi profesionalne vojske. V vseh dosedanjih naših razmišljanjih smo se srečevali s težnjo po postopni profesionalizaciji vojske, sedanji predlog pa ta proces postavlja v zelo kratke časovne okvire. Vendar je Pandorina skrinjica odprta, poti nazaj praktično ni več, ne da bi s tem povzročili večjih težav zagotavljanju obrambne pripravljenosti naših oboroženih sil. V spremembe smo pravzaprav prisiljeni. Kljub zagotavljanju normativov in standardov se naša vojska v zadnjih letih srečuje s številnimi problemi pri popolnjevanju enot. Vedno večje je število zdravstveno nesposobnih nabornikov, naraščajoč delež prosilcev za ugovor vesti, relativno kratek čas služenja vojaškega roka, naraščajoče potrebe po kvalificiranih kadrih zaradi vse bolj zahtevne tehnologije samo po sebi narekuje odločitev o majhni profesionalni in učinkoviti vojski. Odločitev sama pa ima kar nekaj pomembnih družbenih implikacij in postavlja pred nas številna vprašanja. Profesionalna vojska že po naravi organizacije in opremljenosti zahteva večja finančna sredstva iz državnega proračuna. Predvidenih 2% bruto družbenega proizvoda, zagotovljenega z začetkom leta 2008, namenjenega obrambnim izdatkom, je sicer razumljeno kot neizogibna potreba po sredstvih v predloženem scenariju projekta. Slednje je v naši poslanski skupini povzročilo vrsto pomislekov in vprašanj, ali bo tak obseg porabe za obrambo vplival na ostalo proračunsko porabo in na prav tako pomembne druge državne projekte. V parlamentu še ni bila opravljena podrobnejša analiza in razprava o obsegu prihodnje profesionalne vojske, in čeprav ta zakon pravzaprav o tem ne govori eksplicitno, pa obrazložitev, ki spremlja zakon, v veliki meri prejudicira rešitve in odločitve, ki bi jih morali razpravljati v okviru splošnega dolgoročnega programa razvoja in opremljanja Slovenske vojske. Vendar pa se zavedamo, da brez zagotavljanja dodatnih sredstev projekta ni moč realizirati, rešitve na pol pa ni, ne da bi ogrozili pripravljenost Slovenske vojske. Dilemo rešujemo danes: ali želimo tako vojsko, kot jo imamo danes, ali pa sledimo evropskim trendom. Treba bo najti rešitve tudi za druge posledice, ki jih bo zakon prinesel, na primer: vzpostavitev učinkovitega sistema novačenja v poklicno vojsko in v prostovoljno rezervo s pričetkom že v naslednjem letu; zahteve in potrebe po profesionalizaciji tudi drugih segmentov varnostnega sistema Republike Slovenije, kot je na primer civilna zaščita, ki še naprej ostaja obvezniški in v neki meri v neenakopravnem položaju z vojaškim kadrom; logistična prerazporeditev dosedanjih vojaških enot in koncentracija potrebnih objektov; zagotavljanje ustreznega standarda za poklicne vojake, ki je prav gotovo drugačen od naborniškega sistema; izpad kadrov v humanitarnih organizacijah, pooblaščenih za izvajanje civilnega služenja vojaškega roka bo tudi problem; reševanje tehnoloških viškov delovne sile zaradi reorganizacije uprave dela ministrstva za obrambo. Evropske države, ki še ohranjajo naborniški sistem, slednje ocenjujejo kot povezovalni element med vojsko in civilno družbo. Pri tej točki je treba poudariti, da se z uvedbo profesionalne vojske spreminjajo odnosi v njej in do nje. Odrekamo se dela civilnega, demokratičnega nadzora nad oboroženimi silami, ki je bil neposreden prek vojaških obveznikov,postavlja pa nov mejnik tudi za naš parlament. Potreben bo aktiven in predvsem zelo strokoven pristop poslancev, da bo še naprej zagotovljen učinkovit parlamentarni nadzor nad obrambnim sistemom. V obrambni strategiji Republike Slovenije je zapisano, da se bomo procesa lotili racionalno, učinkovito in seveda postopno. Zakon obravnavamo po nujnem postopku, čeprav smo prepričani, da bi moral državni zbor imeti na razpolago več časa, da bi poglobljeno obravnaval prej navedena vprašanja za dosego cilja, zapisanega v strategiji. Kljub vsemu poslanska skupina LDS zakon in predlagane dopolnitve podpira.
Hvala lepa tudi vam, kolega Maršič. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. K dopolnilnemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zato tudi ni mogoča razprava o členih, zato tudi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona in prehajamo na tretjo obravnavo, to je na končno odločanje o zakonu. Naj vas spomnim, da je tukaj mogoče obrazložiti svoj glas v imenu poslanske skupine s tremi minutami, v osebnem imenu z dvemi minutami. Ali želi kdo izkoristiti to poslovniško možnost, preden bomo glasovali o zakonu? [[Nihče.]] Razumem, da državni zbor lahko odloči o sprejemu zakona. Glasujmo! V dvorani je navzočih 59 kolegov in kolegic. 55 jih je glasovalo za, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in se ministru ter njegovim sodelavcem za sodelovanje v razpravi zahvaljujem. Prehajamo na prekinjeno 3. točko dnevnega reda. Prosim, če pripravite gradivo zanjo. Prehajamo na prekinjeno 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OPRAVLJANJU ZDRAVSTVENIH POKLICEV V REPUBLIKI SLOVENIJI ZA DRŽAVLJANE DRUGIH DRŽAV ČLANIC EVROPSKE UNIJE. O predlogu zakona odločamo v skladu z določili o nujnem postopku. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Sprašujem ministra, dr. Kebra, ali želi dopolnilno obrazložiti predlog zakona? [[Ne želite.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide kot pristojno delovno telo. Prosim predsednika odbora, kolega Brenčiča, da predstavi poročilo odbora. Besedo imate samo vi, kolega Brenčič.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. No, v skladu ali na podlagi odločitve, ki jo je državni zbor sprejel 25.9. na tej seji in zavrnil predloženi sklep matičnega delovnega telesa pri obravnavni topredmetnega zakona na 22. redni seji, je potem matično delovno telo včeraj na 14. nujni seji predlog zakona obravnavalo. K obravnavi predmetnega zakona je bilo vloženih še kar nekaj delovnega gradiva in sicer: amandmaji skupine poslancev vladne koalicije - štirih parlamentarnih strank, seveda - amandmaji poslanske skupine Nove Slovenije in amandma, ki je bil predložen že na 22. redni seji s strani kolega Franceta Cukjatija. V razpravi o 1. členu predloga zakona in vloženem amandmaju so predlagatelji amandmaja pojasnili, da z njim sledijo
Mir v dvorani.
[[...]]mnenju zakonodajno-pravne službe. Predstavnica zakonodajno-pravne službe se je strinjala, da amandma povzema prvi del mnenja, še vedno pa ostaja neskladje z vložitvijo predlagatelja, za katere zdravstvene delavce naj bi ta zakon veljal. Predlagatelj zakona in predlagatelji amandmaja so menili, da amandma ustrezno odpravlja navedene pomanjkljivosti. V razpravi k vloženim amandmajem k 3. členu je bilo prav gotovo nekoliko več povedanega, pri čemer je treba opozoriti, da je predstavnica zakonodajno-pravne službe zatrdila v ustmenem pojasnilu, da predlogi ne razrešujejo dileme glede uporabe slovenščina kot uradnega jezika saj določajo zgolj sporazumevanje med zdravstvenim delavcem in uporabnikom. To seveda velja za prvi amandma ki ga je predložila skupina poslancev štirih parlamentarnih strank. Po njenem mnenju je nepopolna tudi norma, da delodajalec s svojim aktom določi stopnjo znanja jezika, saj tudi ustava določa, da pravice in dolžnosti morajo biti zapisane z zakonom. Opozorila pa je tudi, da za določbo tega člena ni predvidenih sankcij. Po mnenju predlagateljev amandmaja in predlagatelja predloga zakona pa dikcija amandmaja bistveno bolje rešuje zastavljena vprašanja in pomeni širitev, ne pa zožitev sporazumevanja v slovenskem jeziku. Prav tako menijo, da je določba, po kateri vlada pripravi standarde o stopnji potrebnega znanja slovenskega jezika, stopnja zaščite dovolj velika. Predlagatelj predloga zakona pa je zagovarjal stališče, da določba o sankcioniranju ni potrebna. Nekateri razpravljavci pa so menili, da je komunikacija med zdravnikom in uporabnikom zdravstvenih storitev izredna pomembna in da je dikcija sporazumevanja premalo jasna, prav tako pa so imeli pomisleke glede nepredvidevanja sankcijskih določb. Mogoče je trditi, da odbor ni sprejel amandmaja štirih poslanskih skupin vladne koalicije k 3. členu prav zaradi tega, ker so bili argumenti s strani zakonodajno-pravne službe k prvemu odstavka tega amandmaja še vedno tehtni. V nadaljevanju razprave je odbor podprl amandmaje k 4. členu, ki predvideva dodeljevanje licenc za samostojno opravljanje poklica na področnem strokovnem področju, tudi tujemu zdravniku ali zobozdravniku. Glede na pripombe zakonodajno-pravne službe, ki meni, da še vedno ostaja diskriminacija med tujimi in našimi zdravniki, pa so predlagatelji amandmaja menili, da z njim odpravljajo neenakopravno obravnavo slovenskih zdravnikov in zobozdravnikov, ker je za pridobitev licence potrebno izpolnjevati izpolnjevanje določenih pogojev tudi za tuje zdravnike in zobozdravnike. V okviru razprave o posameznih členih predloga zakona vloženih amandmajih je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin štirih parlamentarnih strank k 1., 2., 4. in 5. členu ter amandma za uvedbo 4.a/ člena. [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]In pa amandma poslanske skupine Nove Slovenije k 3. členu. Ni sprejel amandmaja [[...]]
Čas je potekel.
- poslanskih skupin štirih parlamentarnih strank -
Prosim, če zaključite misel.
Hvala lepa. Ugotavljam, da bo treba v poslovniku najbrž še kaj popraviti. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod predsednik odbora. Kolegica Danica Simšič bo prva izmed predstavnic oziroma predstavnikov poslanskih skupin. Prijavljeni so trije, poleg nje še kolega Cukjati in kolegica Širca. Najprej pa kolegica Simšič v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim za mir v dvorani.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Povsem na kratko. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo predlog zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji za državljane drugih držav članic Evropske unije tako, kot ga je sprejelo dopolnjeno besedilo matično delovno telo, razen v 3. členu. Že predsednik odbora je na kratko poskušal povzeti, pa mu je na koncu zmanjkalo časa, distinkcijo in razliko med rešitvami, ki so bile prvotno ponujene, in rešitvami, ki so se na koncu izkristalizirale. V poslanski skupini menimo, da je rešitev, ki se je našla pri tem 3. členu, gre za uporabo slovenskega jezika in stopnjo znanja, ki jo morajo poznati tudi tisti, ki bodo poklice iz zdravstvenih dejavnosti opravljali v Sloveniji iz drugih držav članic Evropske unije, da se točno določijo kriteriji, na kakšen način se to znanje preizkuša in pa standardi, ki jih opredeli vlada, dober. Torej naj povzamem: podprli bomo dopolnjeno besedilo s tem, da podpiramo amandma štirih poslanskih skupin k 3. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vabim kolega Franceta Cukjatija, da predstavi stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za njim pa kolegica Majda Širca. Najprej pa kolega Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. Uvodoma v obrazložitev našega stališča, ki je znano, in sicer, da je zadevo treba zakonsko urediti, da je to neprimeren kraj, neprimerna lokacija - poseben zakon, da bi se to lahko v posameznih zakonih uredilo, zakonu o zdravstveni dejavnosti, o zdravniški službi, lekarniški dejavnosti, pa vendar. V obrazložitev stališč bi vam citiral judikat evropskega sodišča, ki je obravnavalo primer, ki se bo verjetno dogodil tudi pri nas kdaj v Sloveniji, ko bomo člani Evropske unije. In sicer, gospod Ham, zobozdravnik, po rodu Turek, je do leta 1980 delal kot zobozdravnik v Istambulu. Nato je prišel v Italijo, dobil italijansko državljanstvo, potem je imel tam težave in v Belgiji je vendar mu bila priznana diploma, in s tem diploma in strokovna izhodišča za celotno Evropsko unijo. Šel je v Nemčijo in v Nemčiji bi želel oziroma je hotel odpreti zobozdravstveno ordinacijo. Zbornica, severnoporenska zbornica, nemška, za zobozdravnike - tam imajo namreč ločeno zbornico za zobozdravnike in drugo zbornico za ostale zdravnike - je zahtevala znanje nemščine in mu zaradi neznanja ni izdala licence. Možakar se je pritožil potem na socialno sodišče, "Sozialgericht", to je lokalno sodišče v Duesseldorfu, in je izgubil tožbo; se pritožil naprej, na zvezno sodišče in tudi tam je imel težave. Potem se je pritožil na evropsko sodišče in evropsko sodišče je zelo temeljito obdelalo primer. Povedal bom samo zaključek tega, torej povzetek njihove razsodbe, in sicer so razsodili: da pristojne lokalne oblasti oziroma oblasti pristojne države morajo spoštovati vzajemno priznavanje diplom, certifikatov in ostalih dokumentov, da lahko pogledajo skozi prste in včasih sprejmejo in izdajo licenco tudi, če ne izpolnjuje vseh pogojev, ki jih Evropska unija v svoji direktivi navaja in so v običaju v drugih deželah, vendar od pogoja znanja jezika ne sme popustiti - od tega pogoja ne sme, spoštovani, odstopiti. In s tem je sodišče razsodilo, da je zdravniška zbornica pravilno ravnala, da je za izdajo licence zahtevala znanje nemščine. Torej, tako se ščiti nemški jezik, ki je nekoliko bolj zaščiten kot slovenski jezik. In verjetno bi tudi naš jezik potreboval neko zaščito, ko bomo vstopali v Evropsko unijo. Zaradi tega bomo, seveda, mi predlagali, da ta zaščita ostane in da se ne obide polnomočnosti zbornice, ki predvsem od zdravnikov, in pa tudi lekarniške zbornice, ki od teh profilov sami, pred izdajo licence lahko zahtevajo znanje jezika. Prosim, to je judikat evropskega sodišča. In za ostale poklice pa lahko država določi institucijo, katerokoli, lahko tudi delodajalca, lahko. Mi bomo skratka nekoliko to drugo verzijo, ki jo imamo sedaj pred sabo, amandmirali v 2., 3. in zadnjem členu. To se pravi, neke nebistvene amandmaje, neobsežne amandmaje, ki pa pomenijo uskladitev s temi pravicami.
Naj samo povem, da so zdaj vloženi amandmaji k 2., 3. in 6. členu. Zdaj vabim k besedi kolegico Majdo Širca. Predstavila bo stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Zatem bomo šli na razpravo o posameznih amandmajih. Prosim, kolegica Širca.
Hvala lepa. V poslanski skupini bomo zagotovo podprli na odboru že podprte amandmaje k temu zakonu, razen tistega, ki ostaja še zmeraj sporen in ki je popravljen oziroma predlagan v drugi obliki in ste ga dobili danes s podpisi vseh predstavnikov poslanskih skupin na mizo. Poudarjam še enkrat, da s tem zakonom, če bo sprejet v omenjeni obliki, bomo, potem ko bo Slovenija vstopila v Evropsko zvezo, obravnavani na nediskriminatoren način. Skratka, bo dostop do dela kot tudi do storitev enak za vse. Naj opozorim zgolj na distinkcijo med tistim spornim členom, 3. členom, ki bi ga želeli, da se sprejme v obliki amandmaja, ki ga imate na mizi, kajti na ta način je nedvoumno, brez absolutnih dvomov povedano in zaukazano, da tuji zdravstveni delavci morajo pri svojem delu uporabiti slovenski jezik oziroma italijanski in madžarski na območju italijanske in madžarske narodne skupnosti. Zapovedano je tudi zelo jasno, da način stopnje njihove izobrazbe določa delodajalec, absolutno v skladu s smernicami, ki jih določa Evropska unija, in se bistveno razlikuje od drugega odstavka amandmaja poslanske skupine Nove Slovenije. Opozorim še na nevarnost tretjega odstavka amandmaja poslanske skupine Nove Slovenije, ki poleg tega, da že v drugem sporno govori o ustrezni javni listini, ki jo Evropska unija v tej obliki ne pozna, prinaša še bistveno bolj sporno rešitev, kjer govori, da osebam, ki želijo zdravstveni poklic opravljati kot samostojno dejavnost, da jim izda soglasje o ustreznem znanju slovenskega jezika tako zdravniška zbornica kot tudi druga institucija, ki prej izda javno listino. V tem primeru bi celo lahko brali, da je soglasje, da je status zdravniške zbornice nad statusom strokovne ali pa tiste institucije, recimo, filozofske fakultete, ki izdaja tudi potrdila o znanju slovenskega jezika. Da samo še enkrat strnem. Mislim, da bo zakon uporaben za potrošnika in za zdravstvene delavce na nediskriminatoren način, če bo problem jezika rešen na način, kot ga predlaga 3. člen skupine, ki ga podpirajo vse štiri poslanske skupine.
Hvala lepa, kolegica Širca. Z vašo predstavitvijo smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. Imamo vložene tri amandmaje k trem členom, k 2. in 3. in 6. K 3. členu imamo vložen amandma in amandma na amandma. Razpravo bomo vodili od člena do člena. Glasovali bomo samo o amandmajih in ne o členih v celoti. Gospa generalna sekretarka me opozarja, da pregleda amandmajev, tega, ki je bil zdaj ne dolgo tega vložen, še nimate pred seboj. Ali naj za toliko prekinem sejo, da dobite predse ali lahko odločamo brez tega? Če kdo zahteva, da dobimo material, bomo sejo prekinil. Če eden od vas zahteva. Ali kdo zahteva? Kolega Drobnič, vi zahtevate. Prav, potem bom do nadaljnjega, do, torej, fotokopiranja vloženih amandmajev, prekinil zasedanje. Takoj ko bodo amandmaji na razpolago in pred vami, bomo nadaljevali sejo. Do nadaljnjega sejo prekinjam in prosim tehnične službe, da takoj poskrbijo, kolikor je v njihovi moči, da lahko sejo čim prej nadaljujemo. Do takrat pa prekinjam sejo.
Kmalu bomo nadaljevali z razpravo in odločanjem. Prosim, da pogledate, ali imate vsi pred seboj dokumenta, ki imata vložene amandmaje k predlogu zakona o opravljanju zdravstvenih poklicev v Republiki Sloveniji k 2. in 3. členu ter k 6. členu jih je vložila poslanska skupina Socialdemokratske stranke, k 3. členu pa štiri poslanske skupine vladajoče koalicije. Najprej bom dal v razpravo 2. člen in amandma nanj. Vložila ga je poslanska skupina Socialdemokratske stranke. Želi kdo besedo? Prosim, kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Torej, dopolnjeni predlog zakona v 2. členu govori, da lahko tujec opravlja svoj poklic v Republiki Sloveniji, če mu je priznana kvalifikacija, seveda v skladu z dogovori in zakonom, in če ima potrdilo pristojnega organa države članice Evropske unije, da lahko opravlja svoj poklic. Kot je bilo že uvodoma rečeno, v Evropski uniji velja, da lahko nediskriminatorno zahtevamo od tujih zdravstvenih delavcev izpolnjevanje enakih pogojev kot v primeru slovenskih zdravstvenih delavcev. In zakonodajno-pravna služba nas je opozorila, da če že ob teh dveh pogojih, to se pravi [[...]]
V dvorani je preveč nemira. Prosim. Kolega Cukjati je edini, ki ima besedo. Prosim za mir. Prosim.
To se pravi, če bi samo ob teh dveh pogojih, priznanje kvalifikacije in pa potrdilo države, iz katere tujec prihaja, zadostovalo, potem bi to pomenilo diskriminacijo do slovenskih zdravnikov, zobozdravnikov, lekarnarjev, ki jim zbornica nalaga izpolnjevanje tudi drugih pogojev za vpis v register in za izvajanje poklica. In kot smo videli iz bruseljskega primera, je dovoljeno tudi tujcem nalagati izpolnjevanje enakih pogojev kot pri domačih delavcih. Zaradi tega smo predlagali, da se v tem členu doda za zdravnike, zobozdravnike in lekarnarje, glede tujih državljanov, tudi vpis v register ustrezne zbornice. Menim, da je to smotrno.
Želi še kdo besedo? Smo pri 2. členu in amandmaju. Pardon, gospod minister, kolegica Širca je želela besedo. Bi dali na koncu besedo ministru. Prosim, kolegica Širca najprej.
Hotela sem opozoriti zgolj, da se ta amandma pravzaprav prekriva oziroma ureja materijo, ki je že urejena v 4. členu tega zakona, tako v predlogu kot v kasnejši amandmirani obliki. Hvala.
Gospod minister, želite besedo? Ne več. Ali lahko preidemo na glasovanje? Smo pri 2. členu in amandmaju poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Glasujemo o amandmaju, ki ga imamo v pregledu k 2. členu, pod zaporedno številko 1. poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Glasujemo. 64 navzočih, 14 za in 40 proti. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. K 3. členu imamo amandma na amandma in amandma poslanske skupine Socialdemokratske stranke in štirih poslanskih skupin. V razpravo dajem 3. člen in oba vložena amandmaja oziroma amandma na amandma. Kolega Brenčič.
Hvala lepa za besedo. No, vsekakor z zadovoljstvom sprejemam amandma štirih poslanskih skupin, s katerim smo tudi zadostili tehtnim argumentom zakonodajno-pravne službe, ki so bili še vedno prisotni včeraj na obravnavi predloga zakona na matičnem delovnem telesu in so še vedno ostali tudi v dikciji, kot jo prinaša dopolnjeni predlog zakona iz matičnega delovnega telesa plenarnemu odločanju. Zato podpiram amandma za spremembo 3. člena. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Prosim, kolega Cukjati.
3. člen je seveda boljši od tiste prvotne dikcije, ker zahteva uporabo slovenskega jezika, ne samo v odnosu s pacientom, ampak pri opravljanju poklica, zato se s prvim odstavkom strinjamo. Drugi odstavek pa se nam zdi nezadosten. Namreč, delodajalec lahko določa glede znanja jezikov samo za zaposlene. Mi pa imamo v Sloveniji okoli 900 zasebnih zdravnikov, zobozdravnikov, 400 lekarnarjev, vrsto fizioterapevtov, ki nimajo delodajalca, in pri njih bo tudi treba najti nekoga, ki bo pravzaprav spremljal znanje slovenskega jezika. In ne vem, zakaj ne bi v primeru tistih, ki so organizirani v zbornico, še naprej to zahtevala in preverjala zbornica, to so zdravniki, zobozdravniki in lekarnarji, in tiste zasebne druge zdravstvene delavce, ki imajo organizirano zbornico. Glede ostalih zasebnih zdravstvenih delavcev, ki nimajo ustrezne zbornice, pa bo verjetno to nalogo moralo prevzeti ministrstvo, ne vemo drugega, oziroma tisti, ki podeljuje koncesijo, kajti tisti lahko postavlja pogoje, kot smo videli v primeru evropskega sodišča. Zato predlagamo, da se drugi odstavek predloga člena štirih poslanskih skupin spremeni, kot je predlagano v našem amandmaju. Torej, da izpolnjevanje določb prejšnjega odstavka, to se pravi izpolnjevanje uporabe slovenskega jezika, nadzira, preverja v primeru tujih zdravnikov, zobozdravnikov in lekarnarjev ustrezna zbornica. S tem bi dobili poenoten pristop in to preverjanje za vse tuje državljane, tudi tiste, ki prihajajo iz neevropskih držav, kajti zbornica preverja tudi tiste. V primeru ostalih tujih zdravstvenih delavcev in sodelavcev, ki nimajo ustrezne zbornice, pa njihov delodajalec oziroma minister za zdravje, če gre za zasebne zdravstvene delavce ali sodelavce. Menim, da je naš amandma konsistenten, s ciljem, ki ga ima tudi, tako se mi zdi, predlagatelj zakona.
Želi še kdo besedo? Kolegica Širca, prosim.
Če bi se kdo odločil za ta dodatek oziroma za spremembo drugega odstavka osnovnega amandmaja, potem bi se soočili s skrajno nekonsistentnostjo, kajti izginila bi tista postavka, kjer je delodajalec dolžan, da v svojih aktih določi stopnjo znanja jezika, pa tudi način, kako se bo to znanje preverjalo. Skratka, izginila bi celotna tista regulativa, o kateri smo se pogovarjali pravzaprav do analize zadnjega akcenta teh možnih rešitev, in bi se absolutno porušil celotni sistem, ki je vzpostavljen tako, da je v prid Sloveniji, zdravnikom, potrošnikom kot tudi EU.
Hvala, kolegica Širca. Želi še kdo besedo? Smo pri 3. členu in treh amandmajih. [[Ne.]] Bomo prešli na glasovanje? Proceduralno? Prosim, kolega dr. Bajuk. Prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa, gospod predsednik. Oprostite, ampak se moram glede tega oglasiti. Včeraj smo opazili, da je bila težava, vsaj navidezna težava, z glasovalnim sistemom v naši hiši, ker smo preverjali izid glasovanja zakona o predsedniku in smo opazili, da nekateri glasovi, ki so bili že obrazloženi v eno smer, so potem drugače zabeleženi, pa tudi osebe, ki jih nismo opazili, vsaj ena oseba, ki je nismo opazili v dvorani, je na tem izidu glasovanja registrirana, kot da je glasovala. Kot veste, gospod predsednik, sem vam to takoj sporočil in vas tudi pismeno prosil, da se ta stvar preveri in pregleda. Mene zelo skrbi, če imam težave z našimi napravami, da sploh še glasujemo, preden se to preveri. Prosil bi vas, kot predsednika, da nam zagotovite, da je tehnična naprava v redu, preden še nadaljujemo z našem glasovanjem. Ker očitno imamo tu neke težave in bi rad to težavo razjasnil preden glasujemo. Hvala lepa, gospod predsednik.
Kot prvi med enakimi kot predsednik državnega zbora sem dolžan zagotoviti, da so vsa glasovanja v skladu z voljo poslank in poslancev, da torej zaradi tehničnih napak ne bi prišlo do napak pri ugotavljanju te volje. Nimam suma, da bi danes zaradi tehnične napake prekinil glasovanje. Vsako jutro se tehnične naprave pregledajo, tako tudi danes. Po zagotovilih sekretark oziroma tehničnih služb suma za to, da danes glasovalna naprava ne bi delala tako, kot je treba, ni, zato danes z glasovanjem nadaljujemo. Kar se tiče vašega vprašanja, pa naj pojasnim vam in spoštovanemu državnemu zboru naslednje. Tudi zavoljo tega, ker mora biti vsako glasovanje brez slehernega suma, da bi bilo zaradi tehničnega razloga glasovanje drugačno od volje, sem takoj potem, ko sem prejel vaše pismo, naslovil na pristojne v državnem zboru v tehničnih službo prošnjo, da prek avdiovizualnih sredstev ugotovijo, ali bi lahko prišlo do napake ali je kaj drugega vzrokovalo dejstvu, da je prijavljen poslanec, ki ga domnevno ne bi bilo. Prav tako sem uradno prosil kolega poslanca, da mi pisno da izjavo o svoji navzočnosti oziroma nenavzočnosti in jo v kratkem pričakujem. Po koncu seje državnega zbora si bom skupaj z vodilnimi v tehničnih službah tudi ogledal posnetke oziroma vse dokumente, ki so na voljo, in ugotovil, kaj je vzrokovalo takemu ravnanju in vas potem tudi pisno obvestil o tem. Zaenkrat pa ni nobenih razlogov, da državni zbor ne bi normalno glasovalo stvareh naprej. Prosim, da gremo naprej z diskusijo. Vas bom pa pisno obvestil, kolega Bajuk, o svojih ugotovitvah. Prosim, kolega Brenčič.
Hvala lepa. Glede na vsebino, ki jo prinaša predloženi amandma na amandma k 3. členu dopolnjenega predloga zakona, mislim, da je vredno prisluhniti, pa mislim, da bi to najbržda skoraj trebalo storiti tudi gospod minister. V tem vsaj delno sledimo argumentom, da nimamo predpisati sankcij, pa vem, da jih je tudi težko predpisati. Ampak, glede na vsebino, ki jo imamo v prvem odstavku in potem v tretjem odstavku, da vlada predpiše kriterije in za temi stoji. Nimamo pa v zakonu nikakršne dikcije, kdo pa naj nad tem opravlja nadzore. Ta amandma na amandma pa vendar omogoča to, da se bo odpravila tudi dosedanja praksa, ko imamo zdravnike iz, recimo, nekdanjih republik skupne države, ki enostavno po toliko letih niso pripravljeni s pacienti govoriti v slovenskem jeziku, in se praktično nič ne zgodi. Zdaj vzpostavljamo vsaj ta minimalni nadzor, in mislim,da se splača, gospod minister, za trenutek ustaviti pri tem amandmaju na amandma, ker bomo zakon samo izboljšali. Hvala.
Gospod minister.
Lahko pojasnim, da smo menili, da bo vlada, seveda, v teh predpisih tudi za samozaposlene - govorimo o koncesionarjih - pripravila način, kako bo to nadzirala. Dopuščam pa, če je to seveda možno, da bi v drugi odstavek tega konkretnega amandmaja, o katerem govorimo, napisali "delodajalec v svojih aktih oziroma koncedent v koncesijski pogodbi" in potem naprej, "določi stopnjo znanja jezika". S tem bi dejansko bolj trdno, v duhu izvajanja poslanca dr. Cukjatija zagotovili izvajanje tudi od samozaposlenih zdravstvenih delavcev, to je vseh ljudi s koncesijo.
Želi še kdo besedo? Kolega Cukjati.
Rad bi opozoril, da naš amandma ne razvrednoti intence vašega drugega odstavka. Kajti govori, da je delodajalec dolžan preverjati in nadzirati; kako bo to delal, bo verjetno v nekih svojih aktih tudi napisal, ker zagotovo bo moral to urediti. Lahko bi dopolnili, da nadzira in preverja, kar napiše v svojih aktih, kar opredeli v svojih aktih, ampak se mi zdi, da to ni potrebno. Torej, osebno menim, da intence vašega odstavka ne omejuje oziroma ne ruši, rešuje pa vse druge probleme na primeren način, ne nazadnje tudi na nediskriminatoren način do naših zdravstvenih delavcev, kar se bojim, kot bomo v naslednjem členu videli, da zna biti materija za ustavno sodišče.
Še kdo? Ugotavljam, da nihče več ne želi besede. Gospod minister, prosim.
Torej sem narobe razumel, ker ste pač omenili tudi samozaposlene oziroma koncesionarje, ki so sami sebi delodajalci. Zato bi pač na to vašo dodatno razlago pa le povedal, da delodajalec tudi za druge svoje dolžnosti nima natančnega predpisa - delodajalec odgovarja državi, delodajalec ima način oziroma ima nad seboj nadzor, ki ga v določenem trenutku, če se ne drži zakonodaje, na to opomni oziroma tudi sankcionira. Tako da v tem primeru ne vidim potrebe, da bi ravno za izpolnjevanje pogoja o znanju slovenskega jezika posebej razpredali, na kakšen način delodajalec to izvaja.
Mir v dvorani prosim. Ne vidim več rok za prijavo za obrazložitev glasu. Torej lahko odločamo. Najprej o amandmaju na amandma k 3. členu, ki ga vlaga poslanska skupina Soicaldemokratske stranke. Glasujemo. Mir v dvorani. Smo sredi glasovanja o amandmaju na amandma k 3. členu, ki ga vlaga poslanska skupina Socialdemokratske stranke.62 navzočih. 20 za, 38 proti. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma na amandma ni bil sprejet. Tako lahko preidemo na odločanje o amandmaju k 3. členu oziroma o 3. členu. Glasujemo. 64 navzočih. 49 za, 10 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma k 3. členu, ki predlaga novo besedilo tega člena, sprejet. Imamo amandma k 6. členu poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Želi kdo besedo? Kolega Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. Čeprav ne vem, komu služi, pa vendar: v drugi alinei prvega odstavka predlagamo, da se črta besedna zveza, peta alinea tretjega odstavka 37. člena - o delu, ki se nanaša na uporabo slovenskega jezika pri delu s pacienti. Namreč, ta alinea, kot je v obrazložitvi navedeno, govori o tem, da je mogoče sankcionirati neuporabo slovenskega jezika, in sicer tudi z začasnim odvzemom licence do največ 5 let. Ta alinea velja za vse zdravnike. In ne vemo, zakaj je predlagatelj razrešil tujce te možnosti sankcioniranja. Mi je kratko malo nerazumljivo in, pač, predlagamo, da se sprejme naš amandma. Drugo vprašanje, ki je prav tako v tem členu navedeno oziroma se poraja na tem členu, je tudi črtanje člena oziroma tistega člena v zakonu o lekarniški dejavnosti, ki lekarnarjem zapoveduje, da morajo, če hočejo začeti opravljati zasebno dejavnost, imeti neko strokovno kontinuiteto. To se pravi, če je več kot 3 leta bil izven lekarniške dejavnosti, slovenski lekarnar ne more odpreti zasebne lekarne, ker so se medtem, pač tako ocenjujejo lekarnarji, stvari tako spremenile, da bi bilo nevarno za pacienta. Mi tega pogoja ne postavljamo tujcem, kar seveda bo zopet primer diskriminacije. No, pa vendar, na to smo navajeni. Hvala lepa.
Prosim, gospod minister.
Želel bi pojasniti in to tudi v zvezi, navsezadnje, s 3. členom, ki je najbolj sporen. Tudi 3. člen, ki je izglasovan, pomeni neko prednost za zdravstvene delavce iz tujine glede na stopnjo resnosti dokazovanja znanja. Zato smo napovedali - in ponavljam pred tem državnim zborom - da bomo ustrezno temu zakonu, v dikciji, kot bo sprejeta, spremenili tri zakone: zakon o zdravniški službi, zakon o zdravstveni dejavnosti in zakon o lekarniški dejavnosti. Tako bomo do dne, ko se bodo ti zakoni začeli uporabljati, odpravili vse morebitne diskriminacije med našimi in med tujimi zdravstvenimi delavci. Menim pa, če mi dovolite, da je pa sankcija odvzema licence, tudi začasna, tako strahovito velik ukrep, da bo treba odvzem licence na novo preverjati - samo s tem širim debato iz drugih razlogov. Zlasti, ker bi najbrž že smela potekati samo pred sodiščem. Zato menimo, da je manj smiselno danes potrditi odvzem licence zaradi tega dejstva, ampak jo raje odvzeti v obstoječem zakonu o zdravniški službi. S tem ne podcenjujemo slovenskega jezika. Želim pa povedati, da gre skoraj za poklicno "smrtno kazen" in da tega noben poklic v tej državi ne pozna.
Še kdo? Lahko zaključim z razpravo? Prav. Smo pri 6. členu in vloženem amandmaju poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Na drugi strani pregleda imate pod I. amandma, o katerem glasujemo. Prosim. Mir v dvorani! Smo sredi glasovanja! 56 navzočih. 29 za, 22 proti. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je amandma k 6. členu sprejet. Ugotavljam, da so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k 3. in 6. členu. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali želijo vložiti k tem členom amandmaje. Prosim. Nihče ne želi vložiti amandmajev. Torej ne more biti vloženih amandmajev tudi v tretji. Potem lahko preverimo usklajenost. Na podlagi petega odstavka 140. člena bi prosil, da pristojni iz zakonodajno-pravne službe in vlade opozorijo državni zbor, če je zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Usklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Želi kdo izkoristiti pravico do obrazložitve glasu? Nihče? Glasujemo o predlogu zakona v celoti. Smo sredi glasovanja. Mir v dvorani. Smo sredi glasovanja o zakonu v celoti. 63 navzočih, 55 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 18. sejo državnega zbora. Državni zbor bo nadaljeval 18. sejo jutri dopoldne ob 10. uri. Želim prijeten dan in večer še naprej.