Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo. Dozvolite samo nekoliko kratkih riječi. Dakle, radi se o drugom i konačnom čitanju prijedloga zakona u kojem, da vas podsjetimo, se radi o prijedlogu da se izmjene 3 stvari. Prva stvar je usklađivanje sa paralelnim zakonima, dakle donoseći zakon o kemikalijama, nadležnost nad kemikalijama među kojima spada i jedan dobar dio prekursora dati u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi, a jedan dio prekursora znači kao tvari iz koje bi se mogle proizvesti droge je u nadležnosti Ministarstva gospodarstva. Ovim zakonom dakle zakonskom izmjenom ta nadležnost se u potpunosti daje na jedno mjesto, Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi radi vođenja registra i pravovremene detekcije i mogućih novih tvari iz kojih bi se mogle, dakle razviti droge. Druga promjena koju navodimo je promjena u okviru onoga što dosada postoje određeni problemi u skladištenju oduzete i zaplijenjene droge koja je bila predmetom zlouporabe da bi se sada mogle postaviti osnovne postavke da se nakon dokaznog postupka i djela kada se utvrđuje da je ta droga postojala, da se omogućuje i uništavanje droge u ranijem dijelu kako bi se na neki način, s jedne strane ta droga maknula u bilo kojem obliku iz uopće mogućnosti i razmišljanja da bi se mogla eventualno dogoditi kakva zlouporaba u tom dijelu do toga da se i smanje troškovi skladištenja one količine koja je dosada bila izrazito velika. Bili ste svjesni da se uništavanje redovito provodi, svaki puta je hvala Bogu popraćeno i medijima i kao takvima ovaj dodatak će dakle omogućiti da za vrijeme i dok traju procesi, a kada više nije u potrebi sačuvati kompletna količina zaplijenjene droge da se ona kao takva može uništiti. Treća stvar je više nomenklaturnog tipa i djeluje ustvari što dosada je zakon govorio u cijelom svom zakonskom tekstu da se radi o opojnim drogama, međutim jedan dobar dio droga na tržištu protiv koje se borimo i njihove zlouporabe ne spadaju u kategoriju opojnih droga i iz tog razloga tražimo da, dajemo prijedlog zapravo da se taj izričaj izjednači i da to umjesto opojnih bude izričaj droga čime smo jasno i glasno obuhvatili da ovaj zakonski prijedlog se odnosi na sve što se smatra drogom kao i zlouporabom ovog dijela. Evo, ja se zahvaljujem.
Hvala. Želi li izvjestitelj odbora? Da. U ime Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb, predsjednik odbora gospodin Andrija Hebrang, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor je raspravio zakon kao zainteresirano radno tijelo sukladno 140-om članku Poslovnika Sabora. U uvodnom obrazloženju predsjednik predlagatelja upoznao je članove odbora s razlozima zbog kojih se ovaj zakon donosi i s pitanjima koji se u njemu rješavaju. Prije svega, riječ je u usklađivanju i u prilagodbi svih pitanja sa stečevinama EU, sa postojećim modelima EU, a posebice za pitanje prekursora. To znači uspostavljanje jedinstvenog nadzora nad prekursorima sa jednim resornim tijelom koje će nadzor provoditi i koje će voditi evidenciju. Postojeći sustav kontrole prekursora je podijeljen između Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva i Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, a ovim zakonom se predlaže da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi preuzima nadležnost nad kontrolom prometa svih stvari koje se mogu upotrijebiti kao prekursori za izradu opojnih droga. Također se predlaže da se jedinstvena informatička baza podataka vodi pri Hrvatskom zavodu za toksikologiju. Tijekom rasprave članovi odbora podržali su donošenje ovog zakona obzirom na potrebu usklađivanja hrvatskog modela kontrole prekursora s pravnom stečevinom EU kojim je regulirano to područje. Prvi korak je, suglasni su članovi odbora, definirati tijelo koje će biti nadležno za jedinstvenu kontrolu nad prometom prekursorima. Dosadašnja nadležnost više ministarstava i Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga često je otvarala pitanje koliko se koordinirano može provoditi nadzor nad prekursorima i to su upozorili članovi odbora da je glavni problem u sadašnjem zakonodavstvu. Određivanje Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi kao nadležnog tijela nad kontrolom prometa svih tvari koje se mogu upotrijebiti za izradu opojnih droga osigurat će se jedinstvena kontrola i jedinstveni nadzor nad prekursorima. Obzirom da Hrvatski zavod za toksikologiju ima potrebne informatičke kapacitete opravdano je i odrediti da se jedinstvena informatička baza podataka vodi u spomenutom zavodu, mišljenje je članova odbora. Podržan je također prijedlog da se izmijeni izraz opojna droga u droga, sukladno nazivu u većini europskih zemalja i u većini dokumenata tijela EU uz činjenicu da je većina droga po svom svojstvu i nisu opojne. Nakon rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporaba opojnih droga. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Šime Lučin, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dakle, ne znam po koji put u Saboru se bavimo zlouporabama, odnosno donošenjem akata koji bi trebali pospješiti borbu protiv zlouporabe droga i čini mi se da zapravo na određeni način bavimo Sizifovskim poslom. Što mi više raspravljamo u ovom Domu o drogama, što Vlada ili ovaj Sabor formira više tijela ureda sa većim ovlastima zbog zlouporabe droga, istovremeno imamo rast ovisnika, i trgovine, i dilera i svega onoga, dakle svih onih pokazatelja koji pokazuju da zapravo nismo uspješni na ovom polju. Kao jednu činjenicu mogu navesti, zapravo neću o brojkama govoriti. Mislim da danas nije potrebno govoriti o brojkama o tome svi sve znamo. Moram kazati samo jednu činjenicu, da prema istraživanjima u Hrvatskoj lake droge uživa povremeno 150 tisuća ljudi, a da je 30% srednjoškolaca izjavilo da je jednom u svom životu pušilo nekakvu travu ili konzumiralo neku drugu laku drogu. Ti trendovi su nažalost sve gori i gori. Ja postavljam sebi i vama pitanje. Da li je moguće da mi u ovom Domu, u hrvatskoj Vladi, u uredu, u jednom ministarstvu, drugom ministarstvu dobro radimo ovaj posao? Jer nekakva logika mi nalaže ili zdrav razum ako mi dobro radimo posao, ako donosimo dobre zaključke prilikom rasprave o izvješćima, ako imamo dobre zakone od Kaznenog, ne znam ovog zakona, onda bi to zapravo značilo da negdje drugdje leži keč. Možda te zakone dobro ne sprovodimo, odnosno odluke. Ali meni se zapravo čini da mi griješimo u suštini. Da mi griješimo u suštini ovaj zakon je najbolji dokaz. Zašto? Da me ne bi krivo shvatili, ovaj zakon je dobar, on je uglavnom na nekakvoj tehničkoj razini i klub SDP-a će ga prihvatiti. Međutim, sve ovo što se sada predlaže da se promijeni o tome smo u ovom Domu govorili u prošlom sazivu nekoliko puta. Recimo, ne znam, u prošlom sazivu sam ja predlagao da se opojne droge promjene u droge. Jer svatko u osnovnoj a da ne kažem u srednjoj školi slušao kemiju, zna koja je razlika između opijata i stimulansa i da droge nisu samo opijati. Da je recimo kokain ekstazi jedan tip droge, heroin itd. drugi tip droge. Ali evo sada ne znam nakon koliko godina napokon smo kazali da imamo droge. Druga stvar, sjećate se rasprave, čak i u prošlom sazivu sam ja, a i klub čini mi se HSP-a predložio bio da se zbog problema skladištenja droge dopusti uništavanje skladištene i zaplijenjene droge prije pravomoćnosti presude. Nažalost, to je tada odbijeno sa ne znam argumentima nekakvog postupka u utvrđivanja kaznenog djela. Evo vidimo da se sada i to može. Zapravo kasnimo na svim bitnim poljima. Uzet ću možda jedan primjer koji će se nekima učiniti drastičan. Ovako on izgleda. Dakle, kod nas se još vode potiho ili nikako rasprave o potrebi dekriminalizacije lakih droga. Vidite u jednom dobrom dijelu europskih zemalja, evo nedavno i najsvježije to je bilo u Velikoj Britaniji, vode se zapravo drugačije rasprave. Zapravo se priča o legalizaciji droge. Recimo jedan visoko pozicioniran policijski službenik zapravo ponudio je recept oko legalizacije droga u smislu smanjenja kriminala. E vidite, ja nisam da se ne bi krivo shvatilo za legalizaciju droga, ali jesam za dekriminializaciju. U tom smislu kada je Vlada, odnosno ministarstvo, pogotovo je to meni drago, ja mogu razumjeti da netko u Ministarstvu unutarnjih poslova ne želi prihvatiti razliku između lakih i teških droga, ali meni nije jasno da u Ministarstvu zdravstva neće da se prizna i da se kaže da postoje lake i teške droge. Mislim da to nema nikakve veze sa ideologijom. Dakle, teze poput onoga tko jednom zapali džoint taj će zapravo to je put ka teškoj ovisnosti. Zamislite kada bi to bilo točno. Ako 150 tisuća Hrvata puši travu, to znači da ćemo mi za koju godinu, ako ta logika stoji, imati 150 tisuća ovisnika. Ili hoćete onaj prvi podatak. Ako mi imamo 30 tisuća mladih koji povremeno zapale, znači da će za 10 godina svi Hrvati biti teški ovisnici ili velika većina ovisnici o teškim drogama. Dakle, to je notorna glupost. Gospodo i dame, zašto je bitno promijeniti tu činjenicu i razlikovati da postoje lake i teške droge? Pa iz jednostavnog razloga. Na jedan način se borite protiv lakih droga i oni koji konzumiraju i oni koji dilaju, a na drugi način se borite protiv teški droga, opijata, stimulansa itd. Ali na kraju krajeva mislim sve to ima u europskom zakonodavstvu, sve je to na jedan određeni način definirano. Recimo sve više se govori o upotrebi lakih droga u medicinske svrhe. Kako ćemo mi to kada mi kod nas nemamo definirano što je to laka droga? Kod nas je to nemoguće. A u nizu zemalja zapravo se o tome razgovara. Dakle, čini mi se da je ključ i da bi ključ trebao biti bez obzira na ideološka svjetonazorska itd., itd. pa ako baš hoćete i neka politička uvjerenja, da se na određeni način posluša struka. Ja sam uvjeren da danas napravite anketu, u Ministarstvu unutarnjih poslova u Državnom odvjetništvu, u Vladinom uredu za suzbijanje droge, za borbu protiv zlouporaba droga da bi dobili rezultat, recimo na pitanje da li ste za dekriminalizaciju, da bi 80% ljudi koji se bave tim poslom i koji taj posao radi, bilo za. Ja ću reći jednu tezu, ne znam da li ćete se s njom složiti. Zapravo danas u Hrvatskoj je samo Vlada, mislim na ovaj nekakav politički krug zapravo i upravni i državni krug, samo Vlada uporno na stajalištu da ne treba dekriminalizirati lake droge. Neki dan je ili prije dva mjeseca valjda je nekakav službenik iz Vladinog ureda je nespretno rekao nešto o tome, iz vlade se odmah digla hajka. Ali gospodo dok mi to ne napravimo, nećemo se uspješno boriti protiv zlouporaba droga i nećemo imati dobre rezultate. Mi jednostavno zatvaramo oči pred jednom činjenicom. Kao što imate lake i teške metale, kao što imate laku i tešku artiljeriju, tako imate lake i teške droge. Ma možete vi to ne priznati. To se ne mora napisati u zakon, ali to je činjenica. Dakle, ja nažalost znam da ćemo mi možda ne za mjesec ili za godinu dana uvesti to u hrvatsko zakonodavstvo isto kao što nam je trebalo deset godina da vidimo da postoje osim opijata i nešto drugo, ili kao što je jasno da smo morali se opredijeliti za tu činjenicu da kad se droga skladišti, da kad se završi određeni dio kaznenog postupka da se ta droga može uništiti jer se time smanjuje zlouporaba, time se na kraju krajeva rješavaju i neka financijska pitanja, to čuvanje droge stoji preskupo. Onda je jedan od osnovnih argumenata bio nemamo neke spalionice, a znamo da imamo i čeličana i cementara gdje se sve to skupa može spaliti. Ono što mene brine koliko će mladih života će izgubiti i koliko ćemo dobiti novih mladih ljudi koji će postati ovisnici dok shvatimo da moramo od početka cijelu ovu priču promijeniti na drugačiji način. Mi moramo definitivno napraviti još jednu stvar a to je akcent baciti na prevenciju. Jako je skupa borba protiv zlouporaba droga, borba u spašavanju mladih života, u liječenju ovisnika, mnogo skuplja nego što je to prevencija. Nažalost, na prevenciji se jako malo radi i o tome se zapravo malo priča. Vi kad djeci dođete o tome pričati u školu i kad im kažete da nema u hrvatskom zakonodavstvu razlike između lakih i teških droga oni vam se smiju jer oni znaju da postoje lake i teške droge. Kako ćete vi u nekakvim predavanjima, evo uzimam nekakav banalni primjer biti uvjeren. Stoga čini mi se da je trebalo iskoristiti ovu priliku možda i još u nekim stvarima promijeniti ovaj zakon jer time bi mogli kazati da smo još usklađeniji sa dobrim djelom zakonodavstva Europske unije. Ja vjerujem da će Vlada detaljno razmotriti ovaj amandman koji sam podnio i da će zapravo razmisliti još o jednoj stvari, da bi bilo jako poželjno i jako važno da ovisnike o teškim drogama definiramo kao pacijente a ne kao kriminalce jer dok ih vodimo kao kriminalce nažalost uspjeh te borbe na tom planu će izostati iz jednostavnog razloga jer se organi gonjenja ne mogu fokusirati na dilere i na stvarne kriminalce. I još jedna stvar koja se mora riješiti a to se zapravo može riješiti samo na inicijativu Ministarstva zdravstva a to je da se definitivno razmotri potreba definiranja i utvrđivanja šta je to droga za tržište a šta je to droga za vlastitu uporabu odnosno da ministarstvo izađe s jednim pravilnikom i na taj način zapravo bi se osvježila sudska praksa i omogućilo bi se da se za jedan "Joint" ili jednu tableticu "Ecstasya" ne dobiva tri godine zatvora. Ja znam da ćemo mi ovdje danas slušati rasprave sve su droge iste. Nisu jednostavno po kemijskom sastavu iste, ne djeluju isto, ne izazivaju iste efekte. Prema tome, vi možete to reći da je sve isto. Ja bih vam to mogao recimo i na alkoholu objasniti. Zanimljivo je recimo da vam je pivo i vino da su to prehrambeni proizvodi i da se to reklamira, to nikome nije sporno. A znamo da je problem alkoholizma kod mladih kud i kamo veći recimo nego droge. Dok recimo žestice se ne reklamiraju, to već spada u sivu zonu. Stoga apel na ministarstvo da prihvati amandman koji je podnesen i znam da se danas u ovom prijedlogu ne može ništa više mijenjati ali možda bi trebalo razmisliti o jednom detaljnijem zaokretu u smislu i definiranja problema ali i nuđenja rješenja ovog problema, s time gdje bi se po meni akcent trebao baciti na prevenciju a ne na represiju. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Niko Rebić.
Kolega Lučin je rekao da u ovoj državi samo je Vlada Republike Hrvatske protiv dekriminalizacije droga. To naprosto ne stoji i nije točno. Mnoge udruge i 90% institucija su protiv toga kao i najveća većina hrvatskih građana. Kada bi išli vašim tragom pa naravno da od 100 tisuća koji probaju droge neće postati ovisnici ali točno se zna na 100 stanovnika koliko će ih se koji su probali biti budući ovisnici. Zato mislim da su ovi vaši prijedlozi jedan sklizak teren za našu državu. Hvala.
To je tvrdnja da je Vlada a nikako da nije samo Vlada. ... [[Upadica se ne čuje.]] Shvaćeno je tako. U ime Kluba zastupnika HSS-a gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke u prvom čitanju podržao je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga i naravno da ćemo to učiniti sada kada se donosi konačni prijedlog zakona zato što smatramo da su ovi prijedlozi na tragu poboljšanja funkcioniranja sustava u borbi protiv zlouporabe opojnih droga i naravno ovim zakonom kao što je i sam državni tajnik spomenuo predloženo je brisanje terminologije "opojno", uvodi se novi sustav nadzora nad prekursorima te skraćivanje rokova za uništenje oduzetih droga na način da se droga može uništiti nakon provođenja nužnih dokaznih radnji što je kao mogućnost propisano člankom 190. Zakona o kaznenom postupku. Htjela bih reći nešto vezano općenito uz zlouporabu droga jer zlouporaba droga predstavlja veliki sociokulturalni problem. Ovisnost o psihoaktivnim supstancama se ne može gledati samo kroz prizmu javno zdravstvenog aspekta nego i u kontekstu društva općenito jer je usko povezana sa nizom društvenih problema poput nezaposlenosti, kriminala, prostitucije, delikvencije i drugih devijacija koje se pojavljuju u društvu. Trenutno je u svijetu 16,5 milijuna ljudi ovisno o opijatima od čega je 22% svjetske potrošnje na europskom tržištu. Zabrinjavajući je porast kokainske ovisnosti u Europi. Oko 4% svjetskog stanovništva i to onih između 15 i 64 godine je konzumiralo marihuanu. Ipak, vrijedi istaknuti kako statistički podaci Ujedinjenih naroda i njihovog ureda za droge i kriminal govore kako je u zemljama zapadne i središnje Europe došlo do stabilizacije i smanjenja zlouporabe droga. Od 1978. godine u Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo vodi se Registar osoba liječenih zbog zlouporabe psihoaktivnih droga koji prati sve podatke o osobama liječenim zbog zlouporabe droga u zdravstvenom sustavu, kao i podatke o uzrocima smrti ovisnika. Tijekom 2008. godine 7506 osoba je bilo liječeno u zdravstvenom sustavu te se ukupan broj liječenih osoba nije značajnije mijenjao u protekle tri godine. Iako je u Hrvatskoj broj zahtjeva za liječenjem stabilan, iz godišnjih podataka je razvidno da postotak liječenja zbog opijatske ovisnosti raste, dok je postotak liječenja zbog ovisnosti o neopijatima u padu. Od 7506 ukupno liječenih u Hrvatskoj 2008. godine 5832 osobe spadaju na opijatski tip ovisnosti. U Konačnom prijedlogu Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga osobito smatramo u HSS-u važnim istaknuti glavu 4 koja se odnosi na sustav prevencije ovisnosti, pomoć ovisniku i povremeno uzimatelju opojne droge. Između mjera za suzbijanje zlouporabe opojnih droga važno je naglasiti primarnu prevenciju koja nam se ipak čini kroz ovaj zakon zapostavljena. Naime, u tretiranju ovisnika učinjen je ogroman iskorak utemeljenjem centara za prevenciju ovisnosti. No, taj izvanbolnički sustav liječenja često se puta svodi uglavnom samo na sekundarnu prevenciju, odnosno praćenje programa supstitucijske terapije metadonom i naravno buprenorfinom. Veliku ulogu u primarnoj prevenciji trebaju imati i službe školske medicine, a mi u HSS-u očekujemo i što prije uvođenje programa zdravstvenog odgoja u osnovne i srednje škole. Unatoč nedostatku stručnog kadra uloga centara za prevenciju ovisnosti mora biti sustavno educiranje mladih, a osobito adolescenata kako bi stopa zlouporabe i ovisnosti bila što niža. Također je važno istaknuti članak 48. jer obzirom na dugogodišnje iskustvo priznato od strane europskih institucija smatramo potrebnih naglasiti i redovito izvješćivanje svih tijela uključenih u tretman i rehabilitaciju ovisničke populacije prema Središnjem registru Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo. Naime, unatoč nastojanjima i pozitivnim aspektima terapijskih zajednica još uvijek pojedine zajednice ne šalju izvješća unatoč činjenici da primaju dotacije od državnih institucija. Sustav redovitog praćenja svih onih koji su involvirali u pomoć ovisnicima, a to su uglavnom nevladine udruge, vjerske zajednice, omogućit će transparentniji sustav financiranja. Zaključno želim reći da droga uništava budućnost društva ubijajući i uništavajući zdravlje naših mladih. No, isto tako droga uništava i njihove obitelji, roditelje koji se moraju suočit s činjenicom da im je dijete ovisnik o teškim drogama, krađama u vlastitoj kući, koji moraju gledati kako njihovo dijete iz dana u dan propada, proživljavati pokušaje odvikavanja koji su često neuspješni pa probuđenu nadu ponovno zamijeni očaj i bespomoćnost. Droga je pakao, pakao za sve i za ovisnika i za njegovu obitelj. Ona je zlo koje krade živote mladih ljudi, ali isto tako i živote čitavog društva. Neki i dalje nažalost zadovoljno trljaju ruke nad svežnjevima krvavih novčanica i mislim da je prioritet da se upravo sa takvim obračunamo. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Dakle, klub HDZ-a podupire ured od Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga i sve ono što ured radi, a u okviru njega i ovu radnu skupinu koja je izradila Mjerila za jačanje institucionalnog i zakonodavnog modela kontrole prekursora kojim se ovaj zakon ovdje bavi. I klub podupire izmjene zakona u tom smislu da se kontrola nad prekursorima, dakle tvarima od kojih se može izraditi droga, uspostavi na jedan učinkovitiji način kako je predloženo ovim zakonskim rješenjima, a odnosi se na to da se zapravo ingerencije nad tom materijom u odnosu na dosadašnje rješenje gdje se zapravo pojavljivao problem koordinacije između Ministarstva zdravstva nadležnog za ovu materiju i gospodarstva, stavi isključivo u nadležnost Ministarstva zdravstva i da se unutar Ministarstva zdravstva, odnosno Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo, provodi ukupno taj nadzor, a da se u Hrvatskom zavodu za toksikologiju vodi jedinstvena baza podataka o prekursorima. Također, klub HDZ-a podupire i rješenje ovim zakonom, odnosno onu točku zakonsku koja regulira uništenje droge nakon zaplijenjenja na način na koji je sada predloženo u odnosu na članak 51. važećeg zakona koji na određeni način proizvodi određene probleme sa skladištenjem i sa uništenjem droge i sa njenim čuvanjem. Također, klub HDZ-a podupire da se definira ovim zakonom droga na način na koji je definirano da ne postoji izričaj opojna droga, nego da se samo koristi izraz droga. Mislim da je uvijek u ovim prilikama važno spomenuti i općenito nekoliko riječi kazati o problematici zlouporabe droga i jasno kazati da je zlouporaba droga višestruk izazov društva te da je ovisnost povezana sa različitim problemima, kako cijelog svjetskog pučanstva tako i hrvatskog društva. Dakle, vezana je i za siromaštvo i za nezaposlenost i prostituciju i delikvenciju i ona je prvorazredni javnozdravstveni, medicinski, ali i društveni problem. Uvijek je važno naglasiti da svi trendovi u svijetu se na određen način odražavaju i na Hrvatsku i poznato je da preko 200 milijuna ljudi u svijetu između 15 i 64 godine je u posljednjih godinu dana bilo u kontaktu s drogom, dakle preko 5% populacije svjetske te da je današnji sustav kontrole nad zlouporabom droga počeo je prije stotinu godina, a da se u Republici Hrvatskoj sustavnije, da tako kažemo provodi od '78. i to pri Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo i vođenjem registra osoba liječenih zbog aktivnih droga. Svakako je vrlo važno napomenuti da je hrvatski zdravstveni sustav jako učinkovit počev od bolnica, zatim specijalističko-konzilijarne službe. Ovdje treba naglasiti i važnost i službe za prevenciju ovisnosti i izvanbolničkog liječenja koja je zapravo jedna mreža po cijeloj Hrvatskoj, a pri Zavodima je za javno zdravstvo i svim onim terapijskim zajednicama i nevladinim udrugama koji se bave ovom problematikom. Također, vrlo je važno naglasiti da je 2008. godine u zdravstvenom sustavu Republike Hrvatske liječeno preko 7 i pol tisuća ljudi, da je preko 77% njih opijatskih, da su ostali zapravo 23 od drugih vrsta droga, da je prosječna starost svih ljudi koji se liječe u sustavu oko 30 godina. Također, vrlo je važno kazati da je stacionarno liječeno 1174 osobe koje na žalost uz bolesti ovisnosti imaju i druge bolesti koja su često vezana, dakle za rizična ponašanja, za neodgovorno seksualno ponašanje, također ponašanja koja mogu dovesti do različitih infektivnih oboljenja prije hepatitis, HIV itd. Smrtnost uslijed uzimanja, izravno uslijed uzimanja droge je takva da smo u 2007. godini imali 165 slučajeva u odnosu na 2000. godinu kad ih je bilo 77. U ime kluba HDZ-a i ovom prilikom osim potpore ovome prijedlogu zakona želim kazati da za klub HDZ-a ne postoje teške i lake droge kad je u pitanju odnos kluba i odnos zajednice prema drogama naprosto iz razloga što ne postoji nešto polučisto. Postoji kategorija čistog i nečistog. Ne možemo za nešto reći da je na pola čisto zato što su sve lake droge u biti uvod u teže droge i klub HDZ-a će ostati pri svom stajalištu kako se trebamo boriti protiv droge općenito kao jednog velikog javno-zdravstvenog društvenoga zla i nema podjela. Droga je droga i droga je zlo protiv koje trebamo na koncu konaca i dobiti tu bitku. Ja moram naglasiti ovdje bez obzira na ove porazne činjenice, dakle i ove podatke koje sam sam ovdje naveo, da zdravstveni sustav uspijeva održati pod kontrolom, dakle pod kontrolom sve one negativne posljedice uzimanja droga i rekao bih čak na određeni način u jednoj snažnoj promociji koju radi kompletno zdravstveni sustav uspješno izlazi na kraj sa svim tim posljedicama. Evo još jedanput u ime kluba potpora svim zdravstvenim djelatnicima uključenim u ovu borbu, ali i ministarstvu i Vladi koja se vjerujemo uspješno sa ovim nosi. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Šime Lučin, ispravak netočnog navoda.
Ispravit ću samo dva kriva navoda. Jedan je da su lake droge neizostavno kako je kolega Bagarić rekao u uvodu teške droge. Totalno netočno. To možete brojkama se može argumentirati, jer je nesrazmjerno veći broj onih koji su konzumirali ili konzumiraju lake droge i nikad ne dođu na teške. Radi se o ne znam desecima puta razlike. I drugi netočan navod je da se zdravstveni sustav uspješno nosi sa ovim problemom. Da tome nije tako ne bi imali sto posto više umrlih od predoziranja, ne bi imali sve manje i manje ljudi koji se izliječe. Prema tome, zdravstveni sustav se ne nosi. Ja ne znam zašto se mi ovdje zavaravamo kad činjenice govore sasvim nešto drugo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Potom gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolege. Pa iako ove predložene izmjene i dopune Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga idu u smjeru veće predostrožnosti i uzimaju u obzir i sprječavanje mogućih zlouporaba tvari koje se mogu upotrijebiti za izradu droge držim da primjena ovog zakona mora biti koordinirana na više razina kako bi rezultati bili učinkoviti i brzi. Hrvatska u ovom problemu nije usamljena i kao poznata tranzitna ruta trebala bi se jače uključiti u veliku preventivnu kampanju borbe protiv droge i to na europskoj razini što je prioritet novog akcijskog plana Europske unije do 2012. godine. Prema mišljenju Europske komisije neophodna je vrlo uska suradnja policije i carinskih službi u borbi protiv krijumčara drogom kao i uspostavljanje jedinstvene europske regulative u borbi protiv tzv. sintetičkih droga. U Hrvatskoj broj registriranih ovisnika u 2008. godini bilo je oko 28000 što u stvari ne pokazuje pravo stanje problema ovisnosti o drogama i opijatima jer ima daleko više neregistriranih dilera i narkomana koji se dobro snalaze na ilegalnom tržištu. Za samo prvih šest mjeseci ove godine u Hrvatskoj evidentirano je oko 3000 kaznenih djela vezanih uz zlouporabu droga i krijumčarenje droge. Na izdržavanju kazne zatvora dulje od šest mjeseci bilo je upućeno 1232 ovisnika što je čak više od 1/3 ukupnog broja zatvorenika u Hrvatskoj. To naglašavam zato jer problem droge u društvu je sve veći, a sve manje je uhapšenih i onih koji su primjereno osuđeni. Ministar zdravstva pravilnikom propisati će mjere predostrožnosti u cilju kontrole proizvođača, ali se u ovom području treba biti vrlo oprezan. Jer kroz proizvodnju droge i opijata, a pogotovo kroz rasparčavanje legalnih supstanci koje se zloupotrebljavaju kao zamjenske droge mnogi vide mogućnost brze i lake zarade. To se najbolje vidi na fenomenu spice kojeg u svom izvještaju prepoznaje i Europska agencija za droge, a gdje se radi o sintetiziranoj supstanci koja ne podliježe međunarodnoj kontroli i čije su posljedice za zdravlje uglavnom nepoznate. Ali je lako dostupna preko internetskih trgovina kao biljni osvježivač zraka. Postoji niz foruma na kojima kupci sličnih proizvoda razmjenjuju iskustva o konzumaciji. Zato je vrlo važna što hitnija uspostava baza podatka o drogama, opijatima i ostalim tvarima koje bi se mogle koristiti u te svrhe, te umreženost takve baze između proizvođača, policije, carine, Ministarstva zdravstva, zdravstvenih ustanova, farmaceuta i europskih institucija koje rade na suzbijanju korištenja droga i opijata. Hrvatska mora odlučnije krenuti ka zaustavljanju širenja ovisnosti svih vrsta, a posebno one najpogubnije za našu mladost. … [[Govornik se ne razumije.]] napraviti test na drogu. Za našu mladost i budućnost, tj. ovisnost o drogama. U Hrvatskoj zvono za uzbunu već dugo zvoni, zato je Ured za suzbijanje zlouporabe opojnih droga i policija, a posebno pravosuđe moraju poduzimati efikasnije mjere za sprječavanje i zaustavljanje porasta broja dilera i narkomana u Hrvatskoj. Nedopustivo je da policija ili kvartovski policajci često zaobilaze dilere ili mjesta dilanja. Nasilja koja se događaju sve češće u Hrvatskoj, bilo da su akteri nogometne navijačke skupine, bilo da su grupe koje se međusobno mlate po parkovima, ulicama, školama, bilo da su pojedinci ili da se radi o najtežim zločinima, te osobe najčešće su mlađi ljudi koji konzumiraju neku od droga ili supstanci koje stvaraju neku drugu ovisnost. Hrvatskoj treba hitno i kvalitetno osmišljen program, prevencije od ovisnosti koji mora sadržavati prvo i najvažnije program prevencije ovisnost za učenike osnovnog, a pogotovo srednjeg obrazovanja i kako osposobiti nastavnike za stručan rad sa tom djecom. Drugo, utvrditi kako kvalitetno liječiti i rehabilitirati ovisnike, zato treba dodatno osposobiti stručnjake kojih mi u Hrvatskoj baš i nemamo dovoljno za provođenje tih programa. Policija mora u određenim intervalima koordinirano provoditi akcije većih razmjera. Podsjetit ću, nedavno na akciju u Srbiji koja je bila, koja je itekako proizvela jedan pozitivan učinak gdje su pohvatali mnogo dilera, a i narkomana. Učestalo kontrolirati područja dilanja oko škola, parkova i drugih mjesta, provoditi kontrolu vozača, ne samo na alkohol, nego i na drogu. Ja pozivam policiju, policija je to prekinula faktički tu praksu da kada zaustavi ona samo kontrolira u principu na alkohol vozače, ali je odustala od kontrole i na drogu. Sudovi moraju biti stroži u izricanju kazni i ekspeditivniji u sudskim postupcima, predložiti programe za pomoć zaposlenim radnicima koji su ovisni o drogama i koji su pod utjecajem droga na radnom mjestu, a takvim ima sve više. Ima jedan podatak koji nije u principu možda točan, ali prema onom izvješću koje smo imali o drogama za 2008. godinu dalo bi se nekako izračunati da skoro jedna trećina zaposlenih osoba konzumira razne droge. Da li su to teže ili lake kako kolega Lučin naziva ne znam, ali ih ima sve više. Kroz program prevencije od ovisnosti pomoći marljivom radu niza raznovrsnih nevladinih udruga koje rade na prevenciji od ovisnosti i kako pomoći tim ovisnicima. Tada i sredstva koja se potroše za potpore udrugama, a samo u 2008. godini podsjetit ću potrošilo se više od 80 milijuna kuna ili preko 30 milijuna kuna se potrošilo već za prvih 6 mjeseci ove godine, imalo bi po meni daleko više pozitivnijih rezultata u borbi protiv ovisnosti nego što imamo mi do sada. I ne bi se nikako složio sa tezom koju je kolega Lučin rekao da bi trebalo legalizirati lake droge ili teške droge. Ta njegova teza bi bila meni prihvatljiva, jedino tada kad bi on imao podatke koliko je onih koji su počeli sa lakim drogama, ostali na lakim drogama, a nisu konzumirali teške droge. Jer znamo da su lake droge uvod u teške droge. Znači mi nemamo egzaktnih pokazatelja koliko je onih koji počinju sa lakim drogama, a ne završe na teškim drogama. To možemo razgovarati eto tek tako, jer na žalost to je jedan uvod. I zbog toga droga je droga. Nju treba spriječiti. Sustav se treba daleko jače uključiti u rješavanje tog problema, jer to nije problem mene, vas, to je problem naše budućnosti, budućnosti ove države, na kraju i nacije. Hvala lijepa.
Hvala. Prva replika, gospođa Marija Lugarić. Izvolite. Tri su replike, gospođa Marija Lugarić, Marin Jurjević i Šime Lučin. A onda je, poslije ćemo ispravke netočnih navoda. Ja to prozivam kako se tko prijavio. Ako su se prijavile ove replike prve, onda prve replike, ako je ispravak netočnih navoda, onda prve netočni navodi. Ako se je gospođa prijavila prva, onda ona repliku.
Kolega Kunst, kad se već zalažete za to da u školama trebaju biti tu edukativni programi za prevenciju ovisnosti i o tome prilično dirljivo govorite, onda mislim da se trebate zapitati kako ste digli ruku za ovogodišnji proračun. U ovogodišnjem proračunu su sredstva za prevenciju ovisnosti u školama smanjena za 47% i sada je osigurano 439 tisuća kuna što je manje od jedne kune po učeniku. I mislim da, ako se zaista za neke stvari zalažemo onda u svojim stavovima trebamo biti i dosljedni. Jer lako je u ovakvom tipu rasprava se nominalno zalagati za nešto, a kad imate priliku stvarno nešto i učiniti onda zaboravite za sve te vrijednosti za koje se evo ovako lijepo zalažete.
Hvala. Odgovor, gospodin Boris Kunst.
Kolegice Lugarić, ja ne vidim čemu vam ova replika uopće trebala, jer prije svega vi bi trebali znati da sredstva koja su potrošena upravo za prevenciju o drogama su prošle godine iznosile 80 milijuna, prvih 6 mjeseci ove godine 30 milijuna kuna, a ja se zalažem da se u Hrvatskoj donese program prevencije protiv droga koji bi program, koji bi obuhvatio upravo i ovaj dio djece, prvenstveno osnovnih škola, pa srednjih škola. A onda kad bi postajao takav program. Ma postoji, on se donosi novi program, ali kad bi postojao takav program koji će kvalitetno rješavati problem djece u osnovne škole i problem djece u srednjoj školi, nema zato jer nemate ni educiranih kadrova koji bi to radili. Na žalost nema ih. Nema ih dovoljno ni ovako, tako da na žalost sva sredstva koja idu, ne kažem da se troše bezveze, nikako ne bezveze, ona su korisno utrošena, ali ovako bi se po jednom programu daleko kvalitetnije utrošila.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Po meni najbolji oblik prevencije bio bi mijenjati postojeću stvarnost, pošto je narkomanija ustvari vrsta eskapizma, bjegstva od stvarnosti. Pitanje koje moramo postaviti da bi riješili taj problem je zašto mladi ljudi imaju potrebu da bježe od stvarnosti? Što to treba u praksi te stvarnosti mijenjati kako ljudi ne bi imali potrebu da bježe od nje? Pa bila to narkomanija, alkoholizam ili nešto treće. Dakle, mijenjajmo stvarnost tek tada ćemo moći promijeniti i potrebu da se od nje bježi, odnosno ono što je nepodnošljivo u toj stvarnosti. Što se tiče lakih, teških droga, dosta o tome govorimo zaista puno puta, ovdje koliko sam ja shvatio kolegu Lučina nije bila riječ o legaliziranju nego dekriminalizaciji. Vi ste kolega Kunst govorili kako je sve manje uhvaćenih, da sve manje uhvaćenih krupnih riba, dakle narkobossova, ali statistike se nabijaju tako što se hvataju bolesnici, ovisnici, a onda ako ste njih kriminalizirali statistički prikazujete kao spektakularne i velike uspjehe u progonu kriminalaca koji se bave dilanjem droge. Dakle, čini mi se da upravo zbog toga moramo precizirati o kakvoj vrsti prijestupa se radi. Čak ja mislim da ne radi se o tome da to sasvim izbacite od nekog penaliziranja, ali zaista ne možete nekoga proglasiti kriminalcem zato što ima jedan joint itd., da ne govorimo kako se sudbine mladih ljudi tako mogu upropastiti otvarajući kartone koji će ih pratiti kao kriminalce cijeli život, a zaista nisu kriminalci.
Hvala. Odgovor gospodin Boris Kunst.
Hvala. Kolega Jurjević pa vi ste u pravu, da li ta djeca bježe od stvarnosti ili ne ja ne znam. Znam da samo '94. godine negdje prema procjenama je bilo 150 tisuća u Hrvatskoj mladih ljudi koji su konzumirali te razne droge. To je veliki problem. Znam isto tako da Hrvatska je brojčano mala zemlja i ako se tome želi stati na kraj da se tome može stati na kraj jer ako to mogu i veće zemlje onda može i Hrvatska. Zašto ja policiju ponovno pozivam i prozivam, zašto ne radi svoj dio posla? U svakom kvartu, u svakoj ulici pa zna se otprilike tko je diler, tko je konzument droge. Imate kvartovske policajce koji izbjegavaju i narkomane i dilere i tek ta mjesta gdje se dila droga. Zašto? Zašto se ne radi kad se zaustavi vozač i odmah, ja znam da to košta, znam da je sve vezano uz novce, ali tu ne bi trebalo štedjeti jer to je dobro za budućnost djece. A što se tiče dekriminalizacije, čujte ona vam prethodi legalizaciji. To je samo jedna stepenica do legalizacije.
Hvala. Replika, gospodin Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodin Kunst je otvorio jednu zanimljivu temu s jednom rečenicom da sudovi trebaju biti stroži. Koji sudovi i za koja kaznena djela? Recimo, imate ovakav primjer. U Osijeku momak za jedan joint dobije 3 godine zatvora. Pa imate drugi slučaj, u Zagrebu imate presudu jednog suca gdje se uhvatio jedan krupni diler koji se oslobodi sa obrazloženjem da je to za njegovu vlastitu uporabu, a kao dokaz se navodi da u svom stanu nije imao vagu. E sad, kako je moguće da se takva sudska praksa dešava? Pa zato jer su nam loši zakoni. Vi kažete da nemamo egzaktnih podataka o tome koliko teških, koliko uživaoca lakih droga završe na teške. Imamo, sami ste sad spomenuli. Dakle, nije točno da je više od 150 tisuća ljudi na raznim drogama, riječ je o lakim drogama. I vidjet ćete, i to se može pratiti, svega nekih 5 do 6% je odnos teških i lakih droga, odnosno uživaoca. Pa moramo već jednom početi govoriti zapravo o pravim stvarima i da se poslije ne javljam za ispravak da, legalizacija i dekriminalizacija nije isto. Jer bi onda po tome ispalo da je Ured za droge Vlade RH za legalizaciju jer oni u svojem izvješću govore o potrebi dekriminalizacije, onda bi ispalo da je Državno odvjetništvo za legalizaciju jer oni govore o dekriminalizaciji, a da vam ne govorim da svi kriminalisti bi vam rekli da su za dekriminalizaciju iz jednostavnog razloga jer ne mogu raditi svoj posao kako treba jer se moraju baviti ovisnicima, a ne dilerima.
Hvala. Znači odustaje se od ispravka? Hvala lijepa. Idemo dalje. A odgovor, izvolite.
Kolega Lučin, činjenica je točno da sudovi nažalost u dovoljnoj mjeri ne kažnjavaju one koji, a posebno tu mislim one koji dilaju. Njih bi trebalo drastično, drastično kažnjavati da im više nikad ne padne na pamet dilanje droge. To je prva stvar. Druga, činjenica je da se sad ne nadmudrujemo oko dekriminalizacije i legalizacije i toliko koliko jer nema podataka, mislim ovaj podatak od 28 tisuća koliko imate ovdje u Hrvatskoj trenutno službeno registriranih ovisnika to su oni koji se dobrovoljno prijave, koji se hoće izliječiti. Oni nisu problem više toliki, njima društvo treba pomoći itd. Problem su oni koji se skrivaju, koji se ne žele pojaviti i ne žele liječiti. Ali moram reći jednu stvar. I vi ste bili ministar unutarnjih poslova, danas je i Karamarko i ne znam tko su svi ti ljudi koji su bili, ma nitko u Hrvatskoj, ja se ne sjećam još neke značajne akcije, neću sad raditi tu od ove akcije koju su Srbi imali, ali je za pohvaliti. Imali su itekakvu akciju gdje su pohvatali ne znam koliko dilera, ne znam koliko narkomana i dali su do znanja da se policija itekako bori s tim. Mogli ste to i vi učiniti. Može to danas i Karamarko učiniti isto tako. Ma nije da mi ne znamo u Hrvatskoj od 4,5 milijuna stanovnika tko su glavni dileri, odakle, pa Hrvatska je tranzitna ruta za drogu, gdje se droga nalazi itd. Sve znamo, samo to treba, ma samo to treba, pa zato postoji policija onda nemojte biti u policiji, samo to treba u tu akciju krenuti i spriječit ćemo to jer to je pitanje naše budućnosti, naše mladosti. Hvala lijepo.
Hvala. Idemo dalje, na redu je gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Pred nama imamo znači konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga. Prekursori su tvari koje se mogu uporabiti za izradu opojne droge. Kako bi se ojačao kapacitet Republike Hrvatske u borbi protiv trgovine drogama i zlouporabe droga bilo je potrebno donijeti upravo ovaj predloženi zakon. Naime, pri Uredu za suzbijanje zlouporabe opojnih droga osnovana je Radna skupina za izradu prijedloga mjera za jačanje institucionalnog i zakonodavnog modela kontrole prekursora. Moram napomenuti i to da se postojeći hrvatski model kontrole nadzora nad prekursorima razlikuje od EU sustava pa je potrebno poduzeti aktivnosti usmjerene na prilagodbu sustavu Europskoj uniji i standardima. Kao primjer naveden je njemački sustav. njemački sustav je ponajbolji u tom pogledu i u njemu je izdavanje dozvola i za lijekove i za prekursore u nadležnosti agencije koja djeluje unutar Ministarstva zdravstva, koja je ujedno i nadležna za nadzor, inspekciju, vođenje jedinstvene baze podataka o izdavanju dozvola, količinama, vrstama i drugo. Kako je to do sada kod nas? Nadležnost nad prometom rekursora raspodijeljena je između Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva, što otvara pitanje efikasnosti načina rada. Ovim zakonom se predlažu 4 momenta. Prvo je to da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi preuzme nadležnost nad kontrolom prometa svih tvari koji se mogu uporabiti za izradu opojnih droga i izdavanjem dozvola za sve vrste rekursora, obavljanjem nadzora, edukacije i drugo, što bi doprinijelo bržoj i efikasnoj prilagodbi sustava EU standardima, te osiguralo jedinstvenu kontrolu nad rekursorima. Drugo, izražena je i potpora da se jedinstvena informatička baza podataka o prometu rekursora vodi pri Hrvatskom zavodu za toksikologiju budući da isti imaju potrebne informatičke kapacitete. I treće o čemu je također bilo riječ, u svrhu bržeg i efikasnijeg postupaka uništavanja oduzetih droga, a sukladno članku 190. Zakona o kaznenom postupku, zakonskim prijedlogom uvodi se mogućnost da se postupak uništenja oduzetih droga provede i prije pravomoćnosti presude ili rješenja, odnosno prije proteka tri godine od podnošenja kaznene prijave I kao što smo isto čuli, 4 zakonski prijedlog uređuje izmjenu izraza opojna droga u izraz droga. I na kraju htio bih reći ovo, ako želimo da obitelj funkcionira tako da rađa zdrave, uravnotežene za život osposobljene potomke, nadalje, ako želimo djelovati preventivno u smislu sprječavanja duševnih bolesti, duševnih poremećaja, bolesti ovisnosti i depresije, ako želimo spriječiti žarišta socijalnog zla, žarišta koja produciraju individualnu psihopatologiju i socijalnu patologiju, ako želimo stvarno u svim obiteljima poboljšati kvalitetu življenja, onda je nastavak za to razmišljanje u duhu ekološkog sustava razvoja čovjeka važno postaviti primjeren, kvalitetan makrosustav preventivnih intervencija koje će biti osmišljene i implementirane da dosegnu svaku obitelj na razini njezinih potreba i rizika. HDZ će podržati predloženi zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kako smo već čuli pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, o kojemu smo iscrpnu raspravu u prvom čitanju proveli u mjesecu srpnju ove godine. I tada smo kolegice i kolege svjesni toga da se radi o tehničkom zakonu, dakle o malim izmjenama i dopunama zakona, puno toga govorili o borbi i suzbijanju zlouporabe droga. U to vrijeme napominjem nismo imali izvješće Vlade o provedbi Nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijana zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj za 2008. godinu, ali evo između prvog i drugog čitanja odradili smo u ovome Saboru i raspravili i izvješće. Iako se lijeva strana ove sabornice nije bila zadovoljna sa dostavljenim izvješćem u ime ove desne strane sabornice i u svoje osobne ime, moramo priznati da su rezultati rada Vladinoga ureda za suzbijanje zlouporabe droga iz godine u godinu sve bolji, a izvješće o kojemu smo i izjave koje smo imali danas prilike čuti u dosadašnjim raspravama, da je stanje sve gore i gore, negiraju navodi iz izvješća, pa ću citirati i ponoviti već ono što smo već čuli i to najviše zbog mladih ljudi koji nas sa galerije prate ovu raspravu. Dakle, zaključno s 2008. godinom u registru Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo registrirano je 27 tisuća 345 osoba. Podatak iznijet u izvješću da posljednjih godina u Republici Hrvatskoj ne samo da je došlo do stabilizacije liječenih ovisnika, nego i ostali pokazatelji upućuju na zaključak da je stanje vezano za zlouporabu opojnih droga trenutno relativno stabilno. Ukupan broj liječenih osoba nije se značajnije mijenjao u protekle tri godine. Prošlu godinu čuli smo 7 tisuća 506 osoba. Broj novoliječenih osoba u protekloj 2008. tisuću 700 ne smanjuje se pa iako je droga u društvu sve dostupnija i jeftinija, nema značajnog porasta broja ovisnika. I ovisnička populacija sve više stari duže vremena se zadržava na liječenju. Broj umrlih osoba ono što je jako važno u 2008. godini smanjen je u odnosu na 2007. godinu čak za 30%, jer u 2007. je bilo 165 umrlih, a u 2008. godini 116. Prema podacima DORH-a, dakle Državnog odvjetništva pad broja prijavljenih osoba kako optuženih tako i osuđenih, pokazuju da na području kriminaliteta droga posljednjih godina ne događaju se ni veći pozitivni ali ni negativni pomaci. Možemo li pokazatelje stabilnosti na planu suzbijanja zlouporabe opojnih droga povezati i iz proračuna zato izdvojenih 84 milijuna kuna u protekloj 2008. godini u odnosu na 66 milijuna uloženih u 2007. godini. Vjerujem da možemo. A znamo li da se na području krijumčarenja i trgovine droga vrti oko dvije milijarde kuna koje štete proračunu, ništa cijenim da ništa od uloženog u borbu protiv zlouporabe droga nije uzalud i nije previše. I sada ću se vratiti na ovo što sam nazvala odmah tehničkim zakonom. Iako ovaj zakon ne nosi oznaku prijedlog zakona Europa, dopune i izmjene postojećeg Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga sadržane u 14 članaka, najvećim dijelom znači prilagodbu postojećega sustava, pravne stečevini i standardima Europske unije. Da je predlagatelj Vlada Republike Hrvatske kvalitetno priredila prijedlog zakona, vidi se po tome što je ovaj konačni prijedlog zakona dopunjen u jednom članku punim nazivom zakona što je bila primjedba saborskog Odbora za zakonodavstvo. Kako su kolege prethodnici u svojim raspravama, a i predlagatelj državni tajnik u ime Vlade detaljno govorili o ove tri promjene, ne ću dalje duljiti. Ali smatram da se predloženim izmjenama i dopunama zakona poboljšava i unaprjeđuje sustav borbe protiv droga. I zbog toga ću podržati donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji će ovom promjenom promijeniti i svoj naziv i više neće biti opojnih, nego samo droga. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak gospodine Šime Lučin.
Netočan je navod da je lijeva strana kako je to kolegica rekla bila nezadovoljna sa izvješćem. Ne, mi smo bili jako zadovoljni sa izvješćem. Ono je lijepo izgledalo, puno grafikona, puno tabela. Mi smo bili nezadovoljni s onim što piše unutra. I sad ja moram priznati da ne razumijem i tu ću stati. Vi govorite jedno a gospodin Kunst govori drugo. Ja ne znam sad tko je tu u pravu. On traži dodatne akcije, vi ste zadovoljni.
Hvala. Imamo sad dvije replike. Prva je gospodin Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče Sabora. Ja bi kolegici Bilić rekao jednu činjenicu koju ja uvijek uporno ponavljam. Dakle, gospođa Bilić je rekla da između ostalog moramo biti zadovoljni iz razloga što imamo osjećaj da je nekako stabilan broj ovisnika zadnjih par godina. To nije dobro, to nije dobar podatak i to nije dobra činjenica. Zašto? Zato što bi morali biti zadovoljni kad bi iz godine u godinu imali porast broja liječenih ovisnika. To je cilj svakog programa za suzbijanje zlouporabe droga i za smanjivanje ovisnika zbog toga što na svakog liječenog ovisnika dolazi otprilike onih koji su i dalje na ulici. Prema tome, mi u narednom godinama moramo imati svake godine porast broja liječenih ovisnika da bi rekli da naše strategije, akcijski planovi, suzbijanja i smanjivanja štete zbog droge djeluju. Prema tome, to je ključ koji moramo uvijek imati na umu.
Hvala. Odgovor gospođa Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Kolega Jovanoviću, žao mi je ako ste shvatili. Ja jesam izgovorila zadovoljni ali u drugom kontekstu. Inače, da pokazuje rezultat zašto možemo biti zadovoljni. Navela sam i činjenicu koliko je smanjen broj umrlih osoba. Prema tome, rezultata ima i u tom dijelu sam ja rekla da sam zadovoljna jednako tako kao što sam i povezala sve postignuto i sa onim što je hrvatska Vlada izdvojila iz državnoga proračuna u borbu protiv suzbijanja zlouporabe droga.
Hvala. I replika gospođa Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Vardić, govorili ste o izdvajanju financijskih sredstava i da nikad nije previše i sigurno da se slažem s vama da nikada nije previše i da uvijek treba izdvajati na ovo područje u kojem velika problematika zapravo postoji. Međutim, ja bih se osvrnula na tri stvari. To je prevencija koja nije sustavna, to je liječenje koje nije sustavno i povezano odnosno resocijalizacija koja je nažalost donkihotska. Prema tome, tu je problem nesustavnosti. Kad govorimo o prevenciji nema evaluacije programa. Prema tome, nema jednog zajedničkog programa što je jako bitno. Što se tiče liječenja nema sustavnog povezivanja svih aktera koji sudjeluju u liječenju počevši od komuna, od Zavoda za javno zdravstvo, od Centra za socijalnu skrb, obiteljskih centara, bolničkih odjela itd. Svatko misli moj program je bolji od drugoga a mislim da nema tog sustavnog povezivanja i upravo zbog toga sve ove tri stvari bi možda trebalo inkorporirati u jedan zakon. Mislim da bi ona sredstva koja izdvajamo sigurno bila učinkovitija.
Odgovor gospođa Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice, djelom se mogu složiti jer to je na kraju iskazano i u izvješću na koje sam se ja pozivala a to je da ima još prostora u kojem se treba poraditi na boljoj koordinaciji svih uključenih aktera i institucija sustava koje su zadužene i u liječenju i u resocijalizaciji ovisnika. Međutim, ja ću iskoristiti ovu priliku pa reći da iz moga iskustva, iz iskustva Brodsko-posavske županije od kada su centri za prevenciju ovisnosti stavljeni pod nadzor odnosno u sastav Županijskog zavoda za javno zdravstvo da se pokazuju bolji rezultati. Sigurno je da će u radu institucija i koordinacija i toga uvijek biti nekoga praznoga hoda i ja sam i to i na odboru i kad god sam u prilici reći i zalažem se za to da ono naročito što su institucije sustava, dakle zdravstvo, socijalna skrb da te institucije na dobrobit korisnika, dakle u liječenju ovih ovisnika moraju imati bolju suradnju. Osim toga, evidentan je napredak i u povezivanju, ne samo povezivanju nego kako u broju tako i u kvaliteti rada terapijskih zajednica koje se otvaraju. A što se tiče same resocijalizacije i povratka odnosno omogućavanja zapošljavanja izliječenih odnosno liječenih ovisnika slažem se da tu moramo još više poraditi. Hvala.
Hvala. Objavljujem da je u 10,42 sati prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. ... [[Upadica se ne čuje.]]
Ispričavam se gospođo. Gospodin Josip Đakić replika.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Naime, kolegica Suzana je govorila o zlouporabi droga i ja bih se samo nadopunio njezinom izlaganju sa slijedećim, da put zlouporabe droga ima svoj početak, lošu naviku, ima svoju požudu, ima u kasnijem slijedu nuždu i to sve povezano u jedan lanac čini tu lošu naviku koja je zapravo nacionalni problem. Borba sa njom zasigurno iziskuje velika materijalna sredstva ali i ljudski angažman. Ukoliko bi dekriminalizirali korištenje lakih droga zasigurno bi lanac prekinut bio evidencija svih onih koji počinju i koji naviku stječu nestao zasigurno ne bi se put do onih dilera koji žele lakim načinom zaraditi novac uništavajući tuđe živote bio pravi jer stotinu malih ribica zasigurno vodi prema onoj velikoj i tako se otkrivaju počinitelji najtežih kaznenih djela u švercu i trgovini sa drogama. Stoga, uz ova materijalna sredstva koja se danas koriste u suzbijanju zlouporabe droga zasigurno nikako se ne može dozvoliti da se lake droge dekriminaliziraju nego one moraju biti predmet i daljnjega praćenja, dalje evidencije jer one vode putem do onih najvećih konzumenata. To bi trebali znati bar oni koji su radili u državnim službama na najvišim nivoima kako se mreža postavlja i kako se otkrivaju oni koji su najveći u lancu.
Hvala. Gospođa Brankica Crljenko. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Govoreći o ovom Zakonu o sprječavanju zlouporabe opojnih droga mislim da je iznimno važno ukazati na one čimbenike koji su zapravo uzrok rizičnog ponašanja kod djece i mladeži. Istraživanja iz područja socijalne patologije i maloljetničke delikvencije upozoravaju na važnost obiteljskog života kao područja česte geneze pojave ovisnosti. Rezultati tih istraživanja pokazuju kako se prisutnost nekog od sociopatoloških oblika ponašanja roditelja ili osoba u okruženju, može smatrati značajnijim rizičnim čimbenikom za pojavu poremećaja u ponašanju djece i mladeži. S obzirom na to da je obiteljsko okruženje izuzetno značajno, smatram potrebnim istaknuti još neke čimbenike rizika u odrastanju djece i mladeži. To su prije svega obiteljska atmosfera i međusobni odnosi, obiteljski konflikti, stavovi prema asocijalnim oblicima ponašanja, kriminalitet i nasilno rješavanje konflikata, odnos prema odgoju djece, što naročito uključuje potrebu jasnog postavljanja zahtjeva i očekivanja prema djetetu i neprimjeren nadzor nad djecom, fizičko, psihičko zlostavljanje, okrutna i nekonzistentna kažnjavanja. Čimbenici rizika koji se najčešće navode kao oni koji najznačajnije utječu na razvoj delikventne aktivnosti mladih te pojava poremećaja u ponašanju, a ovisnost je jedna od manifestnih oblika, jesu psihofizičkih i neurološki činitelji koji uključuju i dio genetskog naslijeđa. Kognitivne poteškoće, kao što su npr. niža inteligencija, slabija koncentracija i pažnja, hiperaktivnost, impulzivnost, niska tolerancija na frustraciju, obiteljski utjecaji od kojih su najznačajnije odbijanje roditelja, slabo roditeljsko uključivanje, a također ne manje važno, kriminal i alkoholizam roditelja, razvod braka, razdvojenost obitelji. Dijete koje nije dobilo podršku u obitelji, koje je zanemareno ili zlostavljano ili gdje su u obitelji vladala dvostruka mjerila, a odgojni stavovi su bili neusaglašeni, neće razviti sigurnost, povjerenje, osjećaj važnosti, povjerenja u vlastite sposobnosti što će prenijeti u svoje socijalne odnose, najprije u susjedstvu, a kasnije i u školu te kasnije u sve interakcije koje donosi odrasla dob. U obitelji se neprestano komunicira. Temelj svake komunikacije su odnosi i upravo odnos međusobno razlikuje obitelji. Treba znati da je dijete u vrijeme puberteta zaokupljeno brojnim problemima i da nije u stanju raditi na kvaliteti odnosa s obitelji pa su za izgradnju dobrih odnosa odgovorni isključivo roditelji. Obitelj je jedan od osnovnih činitelja u prevenciji i borbi protiv zlouporabe opojnih droga, kao i u socijalizaciji mladih, bivših ovisnika. Ona svojim potencijalima mladom čovjeku već od njegove najranije dobi može dati zaštitne resurse kako ne bi ušao u rizično područje konzumiranja droge. Funkcionalna obitelj i učinkovito roditeljstvo najbolji su izvori samozaštite djeteta i njegovog adekvatnog ponašanja ako se nađe u rizičnoj situaciji. Zbog sve zahtjevnijeg i iscrpljujućeg načina života roditelji ponekad, kao i ukupna obitelj nemaju dovoljno unutarnjih resursa za pružanje djetetu i mladom čovjeku pravovremene i adekvatne zaštitne snage. Brojna istraživanja pokazala su da je najosjetljiviji period period prelaska iz osnovne u srednju školu. Rizik raste s povećanim noćnim izlascima, kako se suočavaju s izazovima koje nosi socijalizacija u zajednici koja se zadnje desetljeće i po pravilu odvija u kafićima, diskoklubovima, na partyjima. Sva sredstva ovisnosti značajno češće konzumiraju ona djeca koja žive noćni život, češće izlaze noću i vraćaju se u kasne sate kući. Eksperimentiranje s alkoholom i drugim drogama najčešće počinje u vrijeme kad dijete zahtijeva veću slobodu. U većini slučajeva dopuštanje djetetu da bude samostalno omogućit će mu da izabere pušenje, alkohol ili druge droge upravo zato što se osjeća odraslo i zrelo. Pretjerana kontrola i uskraćivanja mogućnosti samostalnog odlučivanja mogu samo pogoršati probleme koji se tada pojavljuju. Među mladima ima i onih koji se zaista bune protiv društva i to pokazuju svojim antisocijalnim ponašanjem, delikvencijom i slično. Najčešće takva djeca nisu primila dovoljno topline i prihvaćanja tijekom djetinjstva. Roditelji koji imaju nejasna i nerealna, često previsoka očekivanja od djece i koji s njima komuniciraju na grub način, pun kritiziranja, prijetnji i kazni, povećavaju vjerojatnost da će njihova djeca posegnuti za alkoholom ili drugim drogama. Djeca žele znati što više o svemu pa tako i o alkoholu i drugim drogama. Sposobna su uočiti zanimljive poruke koje im šalju mediji, vršnjaci ili članovi obitelji. Neka djeca pokazuju iznimnu radoznalost o drogama pa svoja saznanja dopunjuju iz različitih izvora. Nerijetko su to vršnjaci koji imaju iskustva s drogama koji im pružaju iskrivljene i nepotpune informacije o posljedicama zlouporabe ovih sredstava. Ističu se i kratkotrajni tzv. pozitivni učinci droge ignorirajući užasne socijalne i zdravstvene posljedice do kojih droga zapravo dovodi. Mladi uzimaju droge iz istih razloga zbog kojih to čine i odrasli, da se opuste, da bi pripadali određenoj skupini, radi užitka ili da lakše podnesu stres, dosadu ili promjenu. Mnogi mladi ljudi probaju droge, ali je važno upamtiti da to ne mora nužno dovesti do dugotrajnijeg uzimanja droga. Ponekad su problemi s drogama dio mnogo ozbiljnijeg problema, kao npr. nemogućnost uklapanja u školski život, problemi kod kuće, nesnalaženje u tome kako prići osobi koja im se sviđa itd., itd. Posebnu pozornost potrebno je posvetiti ranom otkrivanju konzumenata među djecom i mladima te razmotriti mogućnost testiranja na opojne droge, naravno vodeći računa i poštujući dostojanstvo osobe, profesionalnu etiku i Ustavom zajamčena prava pojedinaca. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Crljenko, govorili ste o faktorima koji utječu na dijete, u pozitivnom odnosno negativnom smislu i apsolutno se slažem da je obitelj ta od koje sve počinje, no ja bih još jednu stvar istakla, a to su škole. Naime, ja sam radila i neke tribine i dosta sam kontaktirala s narkomanima pa nešto više o tome možda znam. Radi se o tome da se u Hrvatskoj općenito ne posvećuje dovoljna pozornost primarnoj prevenciji, dakle sprečavanju da uopće dijete dođe u kontakt sa drogom zbog toga što ustvari kod nas je informiranje roditelja i djece na jednoj niskoj razini. Roditelji ne znaju prepoznati kada je dijete u problemu, kada je uzelo drogu. Djeca dobar dio informacija vrlo često dobivaju od dilera što je dakle najgora moguća stvar koja se može dogoditi, jer oni će uvijek zanemariti one negativne posljedice i istaći samo ono što je pozitivno. Dakle, obitelj nije vjerojatno u dobrom dijelu spremna prepoznati da dijete ima problem da je u takvom društvu i da je eventualno i uzelo drogu. Mislim da je to prvenstveno, jer sekundarna prevencija je važna i ona se apsolutno i u lokalnim proračunima poprilično naglašava. Velika sredstva se izdvajaju ovisno o mogućnostima, a relativno malo se obraća pažnju na primarnu prevenciju, odnosno na informiranje kako djece tako i roditelja. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Slažem se s vama uvažena kolegice kad kažete da je iznimno važna primarna i sekundarna prevencija. Međutim, ja bih dodala još jedan značajan aspekt zapravo analizirajući rezultate istraživanja povezanosti zlouporabe droga i rizičnih čimbenika u obiteljima djece čiji su roditelji u tretmanu centara za socijalnu skrb. Istraživanje je provedeno na 100 maloljetnika i mlađih punoljetnika s poremećajem u ponašanju i pokazalo je da u navedenom uzorku postoji povezanost između pojave ovisnosti i kaznenih djela kod djeteta, te pojedinih karakteristika njihovih roditelja kao što su nekooperativni roditelji, neprimjereni odgojni postupci i nemoć u kontroli maloljetnikova ponašanja, te roditelj kao ovisnik. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. I na redu je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Neću se ponavljati, pokušat ću se zadržati samo na amandmanu. Za razliku od većine mojih kolega koji su govorili o sadržaju ovog zakona pri tome su apostrofirali važnost prve dvije stvari. Dakle, nadzor proizvodnje i trgovine kemikalija i uništavanje droge. Ja zapravo mislim da je ova treća promjena po meni najvažnija, a to je da se termin opojne droge mijenja u droge. Ja to ne smatram da je to samo nekakav, promjena samog pojma, odnosno termina, nego zapravo da je riječ o promjeni sadržaja. I stoga ja zapravo mislim da je ovaj zakon jako bitan. Dakle, ja mislim da treba ići korak dalje i u tom smislu sam podnio jedan amandman koji zapravo termin droga predlaže da se razlikuju lake i teške droge. Pokušat ću u kratkim crtama objasniti zašto držim da je to bitno. Dakle, razlika između kad razlikujete laku i tešku drogu onda ste jedan korak do dekriminalizacije, a odgovorno ovdje tvrdim i volio bih da me vrijeme demantira, ali iskustva nekih drugih naših susjednih zemalja i dalje pokazuju zapravo da me neće na žalost vrijeme demantirati. A to je dok ne dekriminaliziramo lake droge i ne napravimo tu diferenciju i u smislu prevencije i u smislu represije nećemo napraviti značajne korake naprijed. Mi ćemo slušati opet iz godine u godinu različita izvješća gdje ćemo vidjeti da li je 5% ili 10% više umrlih od predoziranja ili je policija uhvatila 10% manje više dilera i koga je sud osudio. Međutim, to u suštini ne rješava problem. Ako pogledate i vraćam se zapravo na to da struka, kad kažem struka u smislu represije, dakle Državno odvjetništvo, pa ako hoćete i taj ured koga čine stručnjaci vladin i sami kriminalisti kažu da su prezatrpani sitnim bagatelnim slučajevima sa kojima se moraju baviti jer im to nalaže zakon. A u pravilu veći dio tih slučajeva Državno odvjetništvo ne procesuira ili ako ih procesuira onda ih sud odbacuje. A ne mogu se baviti sa onim što se u kriminalistici zove siva zona organiziranog kriminala. Dakle, to nisu opet oni ulični dileri. Jer ulični diler u konačnici nije problem. Svaki ovisnik je potencijalni diler. Bitni su krupni dileri, a dok je policija, Državno odvjetništvo zatrpano ovim malim, sitnim predmetima nema se vremena ni organizirati, ni boriti protiv organiziranog kriminala. Stoga je, pazite na sam zahtjev struke bitno je odgovoriti na tu diferenciju između lakih i teških droga. E sad, tu ima dosta liječnika. Je li netko zna kako se liječi ovisnost o recimo marihuani? A zna li netko kako se liječi ovisnost recimo o heroinu? E sad, tko će mene sad dalje uvjeriti da ovisnik o marihuani se skida na isti način kao ovisnik o heroinu. U pravilu, ovisnik o marihuani manje više uz jednu dobru volju se može skinuti, u pravilu se skida. Dok se ovisnik o teškim drogama o heroinu jako teško skida i mnogi se na žalost nikada ne skinu. Dakle, iz medicinskog aspekta bitno je da razlikujemo lake i teške droge. Ista stvar je i kad govorimo o prevenciji. Ovdje je bilo dosta govora i o tome da bi policija morala biti učinkovitija, hapsiti dilere itd. itd. Iskustvo pokazuje, a to će pokazati i neke akcije koje su ovdje spominjane da se represijom ne rješava ništa. Zapravo dešava se samo odgoda, jer represija je onog tipa da se kupe ulični dileri, a pri tome kako bi moj kolega Pančić rekao glava hobotnice ostala je netaknuta, dakle bosovi organiziranog kriminala ništa se neće desiti. I u tome je poanta. Dakle, ako želimo rasteretiti rad pravosuđa, policije, Državnog odvjetništva moramo dekriminalizirati lake droge. Ako hoćemo više i jače kapacitete usmjeriti na liječenje ovisnika moramo razlikovati lake i teške droge. E sad ja ne znam u čemu je tu razlika i zašto se većina u ovom Saboru opire razlikovanju lakih i teških droga, odnosno dekriminalizaciji droga. Ja vas uvjeravam da imamo drukčiji pristup lakim drogama da bi statistike bile mnogo bolje. Na kraju krajeva znate tu je bilo dosta i o društvenom ili socijalnom aspektu mladih pričano. Znate, činjenica da se drogiraju mladi iz razorenih obitelji i nesređenih obitelji kriva je percepcija. Znam mnogo obitelji sređenih, dobro situiranih gdje su djeca teški ovisnici. I tu nema velike razlike. To je zanimljiv fenomen. Prema tome, nema pravila. I moramo znati kad govorimo o mladim ljudima. Mladim ljudima je najdraže zabranjeno voće, a ono kad im branite oni idu tamo. Prema tome neću širiti ovaj socijalni aspekt. Dakle, moj prijedlog je i tu ću stati, da bi bilo dobro da ovo napokon shvaćanje da droge mogu biti i opijati, i stimulansi itd., dakle da napravimo jedan korak dalje. Barem da dođemo do toga da razlikujemo lake i teške droge. Pa ćemo vjerojatno za godinu ili dvije dana i dekriminalizirati lake droge, da ćemo za godinu ili dvije dana razlikovati one koji posjeduju drogu za vlastitu upotrebu i oni koji posjeduju drogu za prodaju, i onda ćemo nakon svega toga vjerojatno dobiti i sustav koji će biti odgovorniji i koji će imati kudikamo bolje rezultate u borbi protiv zlouporaba droga. Hvala.
Zahvaljujem. I sad imamo pet replika. Prvo je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kolega, kad ste govorili o potrebi razlikovanja lakih i teških droga, u efikasnijoj borbi protiv ove pošasti i ovog zla, nesumnjivo je potrebno to pokazuju na kraju i izvješća svake godine Državnog odvjetništva, i na kraju krajeva statistike sudske koje govore čime se naši sudovi, čime se naša represija bavi. Dakle, bavi se uglavnom što ste i sami apostrofirali najlakšim oblikom zlouporabe droga, tj. pokreću se postupci protiv onih koji posjeduju drogu. Prema tome, osnovno je ukoliko želimo biti učinkoviti u borbi protiv droge, zlouporabe droge, treba dekriminalizirati posjedovanje droge i prebaciti ih u prekršajnu odgovornost. To ne znači slati poruku da je svaka droga štetna, da je i najmanja količina štetna. Pa to nije sporno ovdje. Nego upravo kao argumente da smo neučinkoviti inzistirati na ovakvoj posloženoj stvari od 2004. godine znači sada već svjesno govoriti, odnosno tobože boriti se, a u biti postati i ostati posve neučinkovit u borbi protiv droge. Mi moramo znati da smo mi sve do 1997. godine, nismo imali kazneno djelo posjedovanja droge. Ono je kod nas, u naše zakonodavstvo ušlo kada je postalo sasvim jasno tko se bavi organiziranim kriminalom u pogledu droge, kako droga dolazi na hrvatsko tržište i da smo apsolutno do dana današnjega, otkad imamo to kazneno djelo postali neučinkoviti i da je praktički … [[Govornica se ne razumije.]] naš represivni sustav jer se bavimo posljedicama, a ne uzrocima.
Zahvaljujem. I sada imamo odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Sasvim kratko kolegice. Sasvim ste u pravu kad ste govorili o statistici. To znam ono iz osobnog iskustva. Ako hoćete napumpati statistiku recimo policijsku statistiku, onda pošaljete raciju u nekakav klub gdje je nekakav rave party i zapravo vam dovedu nekih 100, 150 ljudi koji su kod sebe imali jednu tabletu ecstasya itd. Normalno bilo bi bolje da su doveli onoga tko je prodavao ecstasy. Statistika zapravo nam predstavlja jedan vid alibija, situacija je mnogo teža. Stabiliziranjem situacije u regiji balkanska ruta se spušta južnije i organizirani kriminal, trgovine drogom, dakle cvate ponovo. A mi zapravo tu nemamo velikih rezultata.
Zahvaljujem. Na redu je replika uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Lučin, maloprije ste spomenuli liječenje kod nas, spomenuli ste marihuanu, heroin. Međutim svjesni smo toga da imamo vrlo često rašireno razno razne droge. Kod nas nije više ovisnost ona klošarska heroinska, možemo je tako nazvati, po mračnim ulicama, po sobičcima napuštenim itd. Danas se droga uzima u raznoraznim oblicima, na raznorazne druge načine. Međutim kod nas na žalost terapija se svodi najviše na medikamentoznu terapiju, a to je zapravo kad govorimo o heroinskoj ovisnosti, zamjena za heroin, što se naravno može i zloupotrebljavati. To bi ja nazvala da je to zapravo održavanje. Što se tiče europske prakse, to je jedna kratka medikamentozna terapija, a nakon toga ide psihoterapija koja bi zapravo bila vrlo učinkovita za sve vrste droga koje su na tržištu.
Zahvaljujem. Pa imamo repliku, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Lučin, vi ovo u cijeloj raspravi poentirate na ovaj dio rasprave dakle lake i teške droge, ali ste rekli jedan momenat koji me je motivirao za repliku, rekli ste da medicinska struka, medicinskog aspekta, kažete da je potrebito to napraviti. Ali ja vas želim upozoriti na jedan momenat koji je vrlo važan, da je mehanizam usvajanja i motivi usvajanja navika i za duhan, alkohol i droge vrlo bitno sličan. I pokojni prof. Hudolin je nekad rekao da alkoholizam počinje iz širokih društvenih potrošača sa malo čašicom, razumijete, isto tako. Dakle u tom dijelu vas želim reći da treba usmjeriti naše napore, dakle apsolutno na svekoliku prevenciju lake droge. I sa lakoćom govorite ovih 150 tisuća dakle korisnika koji su pušili ovo ili ono. Ja kažem da treba se boriti za prevenciju i potrošnju duhana, jer on je zdravstveno štetan, dokazan itd. Naravno i ovoga dijela droge i sa medicinskog aspekta. Razumijete, iz te populacije pitanje je praga kada i kako će to prijeći u višu razinu ili ovih teških droga. Evo toliko od mene.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
A ja mislim da ovdje nije sporno, da svi mislimo da su sve droge štetne. Vi ste govorili, dakle replicirali ste mi na ovu priču oko liječenja i medicine. Kolegica je rekla da se zapravo drogom liječi od ovisnosti od teških droga, dakle metadonskom terapijom. Znate li da je dokazano da se lakše ostaviti marihuane, nego duhana? To vjerujem da vam je to poznato. Recimo, to je jedna činjenica koju po meni ne treba zanemariti. Dakle, lakše se rješava ovisnosti od marihuane, nego od duhana. I to je ono na čemu ja plediram. Ja samo plediram zapravo da respektiramo ono što zdrav razum govori i da to ugradimo u naše akcijske planove, zakonodavstvo da bi bili učinkoviti.
Zahvaljujem. I imamo repliku, uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Lučin, vi ste u vašoj raspravi više vodili brigu kako rasteretiti pravosuđe dekriminalizirajući lake i teške droge i na taj način olakšati rad pravosuđu, nego što ste brinuli kako da poduzmemo određene akcije, određene korake, kako uopće spriječiti bilo kakvo dilanje drogom, bilo lakom, bilo teškom i kako tome stati na kraj. Ja bi volio da vi stvarno ste više tome posvetili pažnju nego da se borite da se marihuana slobodno puši pa najvjerojatnije u Saboru bi po vama slobodno se dole u kafiću pušila marihuana koju bi normalno koji ne koriste marihuanu morali usput udisati ili oni u restoranu ili oni u kafiću, ne znam gdje, bi morali normalno isto tako se drogirati marihuanom iako možda nisu pušači. Ne mogu se s vama složiti, nikako se neću složiti. Vi kažete sitne dilere ako uhvatimo ništa nismo napravili time, nismo riješili … [[Govornik se ne razumije.]] Pa vi to dobro znate kao bivši policajac da itekako ćete doći preko tih sitnih dilera i do glave i da logično da glavu treba skinuti i to treba oštro skinuti glavu i zbog toga neću raditi reklamu Srbima, ali pozdravljam njihovu akciju koju su nedavno imali gdje su na desetke dilera pohvatali, na desetke narkomana pohvatali u jednoj akciji. I pozivam našu policiju da napravi takve akcije. I da tu, jer znate u svakom slučaju preventivom prije svega, a onda represijom se jedino tako može stati toj drogi na kraj. Kažem prvo preventivom, a onda represijom. Bez represije ništa nema. Ni ovi krupni, a ni ovi sitni neće se maknuti s ceste i trovati našu mladež.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepa. Gospodin Kunst očito ne sluša ili sluša ono što mu odgovara. Ja sam u svom uvodnom izlaganju u ime kluba zapravo govorio o važnosti prevencije, pa sam rekao da je to najvažnija priča. Ne znam možda vama odgovara da se hvataju sitni dileri koji se nakon 24 sata ili 48 u pravilu puštaju vani i nastavljaju svoj posao. E vidite, prozivajući mene za zalaganje za pušenje marihuane ja to nijednom nisam rekao, ali gospodine Kunst ne bih bio siguran da hrvatskom narodu ne bi bilo bolje možda da u Saboru se puši marihuanu, to nisam siguran obzirom na vaše rasprave.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Goran Heffer, replika. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Lučin vaša teza da treba podijeliti droge na lake i teške, odnosno da treba pitanju dekriminalizacije ozbiljno pristupiti je apsolutno bitna i volio bih da i drugi to tako shvate. Ovdje smo čuli nekoliko teza koje potvrđuju dakle da nema razine shvaćanja jer je recimo rečeno da je gomila sitnih ribica vodi krupnoj ribi što definitivno ne stoji. Rečeno je da dekriminalizacija vodi nužno legalizaciji što ne stoji, a čuli smo sad i ovu tezu da je pitanje dekriminalizacije droga ustvari zbog toga da bi pravosuđu bio lakši posao. Ja moram reći kao roditelj jer vjerujem da ovdje ima puno roditelja, da u svakom slučaju pitanje konzumacije bilo kakvih droga gledam kao veliku pošast i apsolutno sam protiv toga. No kao roditelj isto tako sam još više protiv toga da se mogućnost za nekakav razvoj svoje djece zatvori onog trenutka što su se slučajno našli u nekakvom društvu gdje je netko neodgovoran izvadio joint ili kako se već zove. I u nekakvoj policijskoj raciji ili pretrazi su svi evidentirani, dobili su dosje i daljnji njihov život prati taj dosje zbog nekakvoga jointa. Znam da je to sada predmet podsmjeha određenih kolega, ali isto tako znam da je tu i određena licemjerja jer u svom slučaju bi sasvim drugačije postupali, odnosno u slučaju svoga djeteta. Stoga ja podržavam vaš stav da je pitanje dekriminalizacije nešto o čemu treba vrlo pozorno razmisliti i donijeti pravi zaključak u interesu djece koja ne moraju primarno biti teški ovisnici samo stoga što su se našli negdje u društvu ili su eventualno čak i imali nekakav joint u džepu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Kolega Heffer sasvim ste sad pogodili srž problema ili jednu bitnu stvar, a to je pitanje ulaska u kaznenu evidenciju. Dakle, tim mladim ljudima koje ste spominjali da mogu slučajno i zbog jednog jointa završiti na policiji i ući u kaznenu evidenciju, znate li što im se dešava? Ne mogu raditi u državnoj službi. Ne samo u državnoj službi, danas sve veće kompanije traže zapravo izvod iz sudskih registara, odnosno iz kaznene evidencije. Prema tome, zapravo ovim o čemu ja govorim, a vi ste podržali, rješava se i taj problem. S druge strane imate ne znam, možete ubiti automobilom čovjeka ili ne znam šta jel, prekršajno vas se goni. Ili posjedujete ilegalno oružje. Pa to je ovo recimo razmjer, suludo je recimo da dobijete 2 tisuće kuna ako na javnom mjestu pucate iz ilegalnog posjedovanja ilegalnog oružja, a s druge strane zapravo vam se dešava da možete dobiti 3 godine zatvora za jedan joint.
Povreda Poslovnika, uvaženi zastupnik Čehok. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče mislim da nema smisla stvarati histeriju oko jednog jointa, međutim ne bih volio da gospodin Lučin još jednom pozove nas sve zastupnike da bi nekad bilo bolje u Saboru pušiti marihuanu. Mislim da mu to nije u redu i nemojte se s time šaliti. Još uvijek je to kriminalno djelo, još uvijek je to pod zakonom i mislim da to nije uopće ni ugodna ni smiješna opaska. … [[Upadica se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Pa polako, ja vodim sjednicu kad vi ste na redu vi ćete onda voditi. To nije povreda Poslovnika, niti ste rekli koji je članak niti ste se pozvali, prema tome ne prihvaćam to kao povredu Poslovnika, a mi idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zlouporaba droga je kompleksan medicinsko-društveni fenomen sa brojnim posljedicama za pojedinca, obitelj i zajednicu, a smrtnost među korisnicima droga, ovisnicima o psihoaktivnim drogama je nekoliko puta veća nego iste populacije iste dobi. U našoj zemlji područje zlouporabe droga to znamo reguliraju ključni strateški dokumenti, Nacionalna strategija zlouporabe iz 2006.-2009., Akcijski plan, o čemu smo slušali prije kratkog vremena, a i u dosadašnjem tijeku rasprave je zasigurno gotovo sve rečeno iz ovog područja, ali je potrebito možda spomenuti baš zbog tih ljudi koji rade da sustav prevencije i liječenja obuhvaća dakle specijalne jedinice za detoksikaciju, bolničke odjele, naravno i županijske Zavode za javno zdravstvo, ali naravno i liječnike obiteljske medicine koji nadziru metadonsku terapiju i ti ljudi isto tako ulažu velike napore u tome. Zasigurno je potrebito spomenuti i ovaj registar o kojem je bilo govora koji broji eto tu brojku nažalost vrlo veliku 27,5 tisuća ali je isto tako i onu brojku spomenuti da je posljednjih godina je broj liječenih usedmerostručen koji su se liječili, ali i sve to skupa govori da se radi ali da ima još dosta posla koji treba napraviti. I u tom smislu je evo i ovaj zakon koji će na tom tragu u tom pomoći. Mislim da smo tu suglasni svi. Dakle, budući smo mi članica Europskog centra za suzbijanje zlouporabe droge i u okviru ovog projekta CARDS dakle jačanje kapaciteta Republike Hrvatske za borbu protiv trgovine se nalagalo da se napravi taj jedinstveni sustav, dakle administrativni itd. I to su te tri izmjene koje su ključne u ovom zakonu dakle ovaj prvi momenat sukladno usklađivanje sa Zakonom o kemikalijama, gdje bi se glavna nadležnost, do sada je to vodilo Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo zdravstva i Ured za suzbijanje zlouporabe opojnih droga, sada bi nadzor nad tome imalo Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Uz onu pripomenu da evidencije i tu djelatnost za evidencije se vodi pri Hrvatskom zavodu za toksikologiju. Mislim da to u svakom slučaju dovoljno govori za sebe, ali je potrebito spomenuti članak 4. koji kaže i propisuje da je obveza proizvođača tvari koji se može uporabiti za izradu droge, da svaka tri mjeseca, glede tri prekursora koji se mogu uporabiti za izradu opojne droge, da je propisuje obaveze proizvođaču koja se može uporabiti za izradu droge, da svaka tri mjeseca podnese ministarstvu nadležnom za zdravstvo izvješće o vrsti i količini izrađene tvari, namjeni, prodaji, prodaji kupcu, korisniku i smještaju itd. Mislim da to u svakom slučaju je dobro i da će to u ovom dijelu pomoć. Dakle, nadalje je važan onaj momenat evo što smo prije kratkog vremena svjedočili da je u Našicama potpredsjednica Vlade i načelnik policije su palili određene količine droge, da se čekalo tri godine. To je bio preveliki vremenski rok i zazivalo je određene troškove. Sada evo i taj momenat da se to moglo učiniti i prije. I u tom dijelu naravno na zahtjev suda, a na zahtjev Državnog odvjetništva, a prema rješenju suda, mislim da to isto će u tom dijelu pomoći skratiti troškove. A u ovom dijelu isto samog naziva dosta je bilo riječi glede samog naziva. Budući da sve droge nisu opojne i mislim da je to jasno da ne nabrajam, jer je dosta o tome bilo govora. I uz sve ove izmjene zasigurno će doprinijeti bit će jedan mali kotačić u tom dijelu borbe protiv zlouporabe opojnih droga. I na tom putu mislim da smo svi suglasni i ja osobno naravno da ću ga podržati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Kažete kolega da će i ovaj prijedlog zakona, odnosno ove izmjene doprinijeti odnosno biti jedan kotačić u unaprijeđeniju protiv zlouporabe droga. Kada bi mi danas ovdje imali jedan paket, dakle izmjene i Prekršajnog zakona, izmjene Kaznenog zakona i ovaj u jednom cilju, jedinstvenom cilju, a konstatirajući da borba protiv zlouporabe droge ne zadovoljava, da svake godine imamo sve više ovisnika i sve veći problem. Znači nešto nije uredu sa sustavom borbe protiv droge. I ovaj posebni zakon koji je donesen prvi put 2001. godine upravo u konceptu tog paketa borbe protiv efikasnije borbe protiv droge. Sam po sebi neće puno pokazati. Naime, evo vam izvješće, ne moje opservacije i mišljenje, nego izvješće o radu Državnih odvjetništava, za ovu prošlu godinu, a i svake godine je to od 2004. što se događa. Da kazneno djelo u ovom kaznenom djelu zlouporabe droga, onaj najlakši oblik dakle posjedovanje droge, zauzima blizu 76% svih kaznenih djela. I da je broj osuđujućih presuda za zlouporabu droga i to pod tih najlakših oblika, gotovo čini jednu trećinu svih kaznenih sankcija izrečenih u Republici Hrvatskoj a imamo 750 inkriminacija što lakših, što težih djela. Državno odvjetništvo samo govori, dakle struka vam govori. Kazneni progon za ove najlakše oblike nije dobro rješenje. I to svake godine mi ovdje ponavljamo i uporno opet odgovor je da je to opasno. Ma je opasno, ali nije adekvatan način odgovora za ovu pošast. Kako da dođemo, ono što ste vi posebno apostrofirali, što je najvažnije, kako doći do trgovaca droge, do proizvođača droge, do organiziranog kriminaliteta, koji na ovakav način ostaju van domašaja kazneno-pravne represije. To je nedopustivo.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku, uvažen zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem na replici kolegice Antičević-Marinović i u ovom dijelu kazneno-pravnog dijela ne bih s vama ulazio u raspravu. Mislim da ste vi u svakom slučaju jači. Ali ja bih rekao, govorili ste o opasnosti naravno sa svih razina sagledavali to. Ali za mene je isto opasno upuštati i u medicinski dio. Ponovit ću medicinski sa lakoćom govoriti da 150 tisuća puši travu itd. i da je ovaj momenat ili onaj, da to nije opasno. Dakle, sve je opasno. Molim vas lijepo. I sa lakoćom ovih stvari, jer su mehanizmi usvajanja navika razumijete i ne zna se gdje je granica, želimo ponoviti ponovno. I s ovog mjesta želim reći da ne treba tako sa lakoćom govoriti o tim stvarima, jer je pitanje gdje je prag, gdje je granice, gdje će to okinuti. I u tom smislu kažem da je ovo jedan kotačić, koji naravno svi dalje moramo pogurati da dalje ide. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je pojedinačna rasprava, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Ja mislim da se svi ovdje možemo složiti da je Sizifov posao borba protiv ovisnosti. Za koga? I za bolesnika, odnosno za ovisnika. Isto tako za okolinu, obitelj, zajednicu, za odgovorne osobe zdravstvene radnike, struku. Isto tako i za naravno cijelu zajednicu. Zašto? Zato jer što je ovo, netko je već spomenuo, žarište socijalnog zla. Prema tome, pozdravljam svaki akt, svaki zakon, svaki propis koji se odnosi na ovo područje. Tim više što je Hrvatska geostrateškim svojim položajem, to je jedno tranzitno područje. Nažalost, u Hrvatskoj se povećava ponuda droga, povećava se dostupnost. I naravno to je sve prouzročilo povećani trend konzumiranja droga. Danas smo čuli i o osim dostupnosti droge, da glavni čimbenik je isto tako i obiteljski odnosi, odnosno utjecaj okoline. I to su sve zapravo čimbenici zbog čega dolazi do ranog eksperimentiranja, koje naravno dovodi poslije do ovisnosti. Znači unatoč zakonskih okvira svakodnevno se suočavamo sa pojavom novih vrsta droga na tržištu koje imaju razarajući učinak na psihu. Pa naravno tu su i ove tvari koje nazivamo prekursorima. To nas upućuje na postojanje sive zone koje je nemoguće istražiti, a koje nas zapravo svakodnevno potiče na ulaganje novih napora, iznalaženje novih metoda, osobito preventivnih kako bi se što učinkovitije pridonijelo suzbijanju ove društveno neprihvatljive pojave. Danas je spomenuto isto tako i izvješće koje smo imali nedavno na našim klupama. Govorilo se zapravo o provođenju Izvješća o provođenju strategije borbe protiv ovisnosti odnosno akcijskog plana i tamo iz izvješća je vidljivo da sva resorna ministarstva aktivno su provodila mjere nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja protiv zlouporabe opojnih droga. Isto tako je rečeno da je uočljivo stabilno funkcioniranje službi za prevenciju, međutim nažalost još uvijek postoji veliki broj ovisnika iz godine u godinu i upravo zbog toga ne možemo biti zadovoljni. Mi možemo prihvatiti to izvješće ali ne možemo biti zadovoljni sa stanjem koje je u tome. I ovom prilikom zapravo naglašavam da postoji jedan veliki problem koji je uvijek prisutan a to je neujednačeno i segmentirano provođenje školskih preventivnih programa kao i nedostatna suradnja svih institucija koje pružaju pomoć ovisnicima o drogama. Isto tako je danas bilo govora i ja sam replicirala u vezi liječenja medikamentoznom terapijom koja zapravo može biti zloupotrijebljena tako da dio te legalne droge završi na ulici u ilegalnoj prodaji i tu je tzv. ta crna, siva zona odnosno crna brojka koja zapravo nam onemogućava da takve ovisnike registriramo. Uspješnost prevencije liječenja upravo je proporcionalna s vremenom kad se započne sa intervencijom odnosno liječenjem. Kod nas podaci govore da prođe 10 godina, nedopustivih 10 godina od eksperimentalnog početka do stanja ovisnosti a naglasila sam o čemu je to vrijeme upravo proporcionalno odnosno učinkovitost o što kraćem vremenu. I to nam je jedan veliki problem kojeg moramo sagledati. Što se tiče prevencije još moram naglasiti da onaj novac koji se ulaže konkretno u lokalnu zajednicu je nedostatan a iz onog izvještaja vidimo da se država skoro hvali decentralizacijom u tom smislu. Isto tako je naglašeno u izvještaju da su preventivni programi u velikom broju raznoliki što je u biti isto loše jer prevencija mora biti sustavna. Što se tiče škola u školama se deklarativno provode školski preventivni programi. Postoje protokoli koji nisu razumljivi i to je problem koji se naglašava iz škola. Postoji još jedno područje, zapravo nesklad u zakonu kada vrlo često štiteći prava djeteta povrijedimo njegovo pravo da ga štitimo od zdravstvenih i drugih štetnih utjecaja okoline. Ovaj današnji zakon kojeg imamo podržavam ga, usklađuje se sa europskim pravnim normama iz ovog područja. Jako je dobro što se omogućava sa jedinstvenim nadzorom u jednom ministarstvu da to je jako dobar, efikasan zapravo sustav djelovanja u borbi protiv distribucije droga. Isto tako, podržavam brzo uništavanje droga koje kako je naglašeno smanjuje troškove uskladištavanja a isto tako smanjuje mogućnost zloupotrebe i mislim da će to isto tako donijeti većoj efikasnoj borbi protiv ovisnosti. Htjela bih samo dodati da mislim da bi trebalo ili nekakvim pravilnikom ili protokolom da ministarstvo odnosno to tijelo koje će biti izabrano da na jedan način uredi suradnju između svih tih institucija koje se bave tom problematikom da se zna tko, što, kako, u kojem trenutku radi jer vrlo često svi mi koji se na bilo koji načini bavimo ovom problematikom upravo vidimo da tu postoji problem nepovezanosti. Prema tome, Vladin ured kako je spomenuto ono daje izvješće Saboru, izvješće Vladi, obilježavaju se isto tako prigodni dani. Međutim, mislim da nema mehanizma za rješavanje ovih problematika na terenu naravno u svrhu sprječavanja ponavljam žarišta socijalnog zla koje je kod nas prisutno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo prvo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Želim ispraviti netočan navod gospođe Štimac koja kaže: "Država se hvali decentralizacijom iz ovoga područja.". Istina je gospođo Štimac da se država ne hvali jer je došlo do značajnog intenzivnijeg decentraliziranog pristupa rješavanju problema koje jamči jednakomjernu raspodjelu različitih programa. Na razini županija i jedinica lokalne samouprave treba razvijati i razvijaju se mreže različitih programa kako bi se postiglo bolje kreiranje ukupne nacionalne politike jednako kao i lokalne. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sada imamo tri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Da bismo razumjeli o čemu se radi svakako je nužno uvažiti i to da Hrvatska nije izolirani otok, da se ne radi o nikakvoj robizonijadi, da smo mi dio globaliziranog svijeta i da se i one loše stvari prelamaju u Hrvatskoj na način kako se to dešava i u drugim zemljama, radi se o stilu života, subkulturi mladih i sad da ne ulazimo u cijelu tu priču. Ono što mi možemo napraviti to jesu i ova jedna dimenzija prevencije kroz obrazovanje itd., ali što se tiče kriminala i kriminalaca zaista se ovo društvo pokazalo dosta licemjernim do 1997. godine zaista nije posjedovanje droge, lakih droga bilo kazneno djelo. Tada postaje kazneno djelo. Od te godine to postaju kriminalci sa dosjeima itd. Jedini veliki dio bolesnika i onih prema kojima bi se s velikom pažnjom odnositi ulaze u područje koje mi nazivamo područje kriminala a pravi kriminalci su negdje daleko u onostranom uživanju, nekoj atarakciji kao neka polubožanstva a ginu u toj priču nebitni, ali su statistike lijepe. Jedan predsjednički kandidat ovih dana priča "Ako ja pobijedim kriminalci će se sami javljati u zatvore." Nesvjestan da je ukrao ideju iz jednog filma snimljenog 90. godine koji se zove "Sex partijski neprijatelj broj jedan" gdje te riječi izgovara Danilo Bata pokojni Stojković još zvan Bubulea gdje glumi šefa UDBA-e: "Kada dođe komunizam ovih dana" - radi se 48., 49. tamo "onda će se kriminalci sami javljati". Nikada se oni neće sami javljati, treba ih uhvatiti ali treba ih i željeti uhvatiti.
Zahvaljujem! Ali jel bu se oni javili ili ne, ali vrijeme je isteklo. Vi se nemrete javit replika na repliku. To ne ide. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Evo pa kolega Marine, kao što vidimo, vrlo je široko područje mogućnosti područja djelovanja borbe protiv ovisnosti od preventive, kurative, naravno do represije. Vi ste se sad više osvrnuli na represiju, međutim mislim da je najbitnije i najjeftinije i najučinkovitije ipak djelovanje prevencije koju, naglašavam, treba raditi na sustavnosti, a ne ostaviti na pojedince iz lokalne zajednice odnosno napraviti jedan jedinstveni sustavni program za prevenciju protiv ovisnosti.
Zahvaljujem. Na redu je replika uvažene zastupnice Brankice Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvažena kolegice, u svojoj raspravi dobro ste ustvrdili da se daleko veća sredstva troše na liječenje ovisnika nego na primarnu i sekundarnu prevenciju koja je značajna. Problem tu vidimo i u obrazovanju. Ako pogledamo udžbenike osnovnih i srednjih škola, vrlo je malo teksta u njima o drogama. Zapravo organizirana edukacija o drogama i posljedicama zlouporabe i konkretni program s određenim parametrima ne postoji. U tom slučaju mi se zapravo moramo onda više usmjeriti na to da mladim ljudima ukažemo kako drogu zapravo ne treba čak ni probati. A one koji su već zakoračili u narko vode moramo prihvatiti kao članove društva koji trebaju pomoć, u prvom dijelu i u prvom redu pomoć svojih roditelja, a onda i svih nas koji želimo biti država u kojoj će živjeti sretni ljudi. Hvala.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
E pa kolegice dobro ste to primjetili što se tiče samog tog školskog sustava da u biti za usvajanje jednog obima kolegija treba toliko i toliko sati, a za usvajanje zdravih stilova života nije određeno koliko nego je to ipak ostavljeno nesustavno, prema tome u pravu ste. Mislimo da bi trebalo uvesti kolegij zdravstvenog odgoja koji bi zapravo obuhvatio sve ove preventivne programe u smislu usvajanja zdravih stilova života. To bi bila borba protiv svih vrsta ovisnosti, ne samo ovih droga nego i alkoholizma, čak i igrica koje su u zadnje vrijeme u porastu video igara koje u biti nismo ni spomenuli. To je jedan problem koji nam dolazi. Evo i gospodin državni tajnik isto klima glavom u pozitivnom, u odobravanju toga. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I još jedna replika, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Vi ste, kolegice, o najboljem načinu borbe protiv ovisnosti. Tu je dosta bilo riječi o edukaciji, o obiteljskom životu, o ulozi obitelji, sve to nesumnjivo stoji. Ali koja je uloga društva, koja je uloga vlasti u borbi protiv ovisnosti? Je li to prva zadaća, ako naši mladi vide, odnosno trebala bi to biti prva zadaća, ali stvari su postavljene na najgori mogući način. Da mi sankcioniramo i bavimo se onima koji su zadnji u piramidi, a to su upravo ovisnici, a koje smo proglasili za … [[Govornica se ne razumije.]] jednog jointa ili pola jointa trgovcima droge kojeg je minimum kazne 3 godine, gdje pravosuđe odgovara da će se radije služiti institutom neznatne društvene opasnosti nego slati te ljude u pretrpane zatvore gdje oni zajedno sa prekaljenim kriminalcima praktički diplomiraju školu kriminaliteta, a počesto su i sa mnogim oboljelim, bilo od hepatitisa, bilo sad u zadnje vrijeme nakon pojave u većoj mjeri i TBC-a. Prema tome, kako postaviti stvar? Da mi budemo efikasniji, da droge što manje ima na tržištu, a tko se time bavi? Pa ne oni sitni ovisnici, nego narkobossovima, narkomafija koji su umreženi i u drugoj vrsti kriminaliteta. Dobro kaže profesor Sakoman, u onim županijama koje prednjače sa ovisnošću, kao što je to Zadarska županija, to nikad nije izolirani kriminalitet, tu je stopa kriminaliteta inače velika i previsoka u odnosu čak na druge ili susjedna područja. Prema tome, upravo okrenimo mi pilu naopako, izvolimo se baviti narkodilerima, narokobossovima, a ovu djecu, ovu mladež prije svega liječimo.
Zahvaljujem. I odgovor ne repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Kolegice Ingrid, mislim da ste u biti fokusirali dva osnovna problema, koja je zadaća odgovorne vlasti, odnosno i svih nas ovdje u Parlamentu. Mislim da postoje dva problema, a to je da treba zapravo drogu što manje, raditi na tome da je što manje droge na tržištu, to je jedna stvar, odnosno odgajati djecu da kažu ne. Jer ako nam zakaže onaj sustav da nam droga ipak na ulici postoji, onda ipak idemo na onaj odgajati djecu da kažu ne. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada je na redu u pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Bruno Kurelić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege. Kao što smo čuli do sada, mnogo je toga rečeno o ovom Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga. Ali sve ovo što je danas ovdje rečeno, bez obzira na diskurse i razlike moglo bi se svesti na par riječi, par jednostavnih riječi. Droga je veliko zlo, zlo za pojedinca, njegovo okruženje i cijelo društvo. Ako … [[Govornik se ne razumije.]] koja je najčešće uzrok znatiželje, problem droge mislim ovdje do stvaranja navike kad se droga uzima da bi se lakše nosilo sa životnim problemima do ovisnosti kada se više ne vlada vlastitim životom, već njime vlada droga, često puta je vrlo kratak. Ja danas ću se fokusirati na pretežno u svojoj raspravi na ovisnost, ovisnost o drogi koja narušava i urušava normalni tok života ne samo pojedinca već i okruženja. I sami oni koji su imali iskustvo u svom životu i vidjeli kad taj začarani krug beznađa zavrti svako tko se pokuša odvikavati od droge postaje junak sebe i svoje okoline i čini najljepše stvari za svoje voljene i to može postati najveći izazov njegovog života. Danas smo ovdje čuli dosta statističkih podataka. Kolegica Petir, nje sad ovdje nema je govorila o porastu kokainske ovisnosti u Europi. Da, zaista najnoviji podaci govore da gotovo 13 milijuna Europljana je bar jednom tijekom života koristilo kokain. Porast umjetnih droga u istočnim europskim zemljama, odnosno u zemljama Europske unije danas na području istoka Češke, Slovačke, Mađarske itd. Ali ovdje malo statistike s obzirom na ono o čemu se danas bavimo ovdje u Hrvatskoj. U potkategoriju rekreativnih konzumenata spada oko 10% mladih kod nas, oko 30000 osoba konzumira drogu sa vidljivim štetnim posljedicama, a procjenjuje se da ovisnika ima između 16 i 18000 ovdje kod nas. No ono što se može danas statistički ovdje prikazati, a u skladu je sa ovim našim raspravama i može izazvati možda određeni interes, a nije se govorilo može se reći sljedeće. Liječeni ovisnici za 70% smanjuju potrošnju ilegalnih droga i za oko 60% kriminalne aktivnosti, a time i širenje droga pred prodaju. 30% od ukupnog broja liječenih ovisnika apstinirat će trajno od droge bez dodatnog uzimanja lijekova. 30 do 40% će se uspjeti uspješno socijalno rehabilitirati, ali će morati uzimati lijekove naravno za onih 20 do 30%. Posljedice uzimanja droge se mogu neznatno ublažiti, ali ih je praktično nemoguće dovesti te ovisnike u granice društveno prihvatljivog ponašanja. Sve to rezultira psihozom, teškim depresijama, teškim sociopatijama koje su povezane sa kriminalom. Ovisnost je kolegice bolest duše i tijela. Sprječavanje ovisnosti bit će uspješno samo uz trajno, cjelovito i sustavno izvršavanje zadataka svih nas roditelja, škole, zdravstva, policije, zakonodavstva. Zdravstva, da zdravstvenim prosvjećivanjem i informiranjem daje podatke o štetnosti droge o zdravlje. Zadatku roditelja da roditeljskom brigom i ljubavi omogućuju da djeca steknu povjerenje u okolicu i razviju osjećaj sigurnosti. Zadatak škole, jačanje psiho-aktivnog ponašanja je za savladavanje životnih poteškoća, učiti kako ne poteškoće utapati u drozi nego se sa njima boriti. Zadatak policije je smanjiti dostupnost droga na ilegalnom tržištu i otežati potencijalnim eksperimentatorima da počnu uzimati droge, a ovisnike ometati u redovnoj opskrbi drogama i neizravno ih prisiljavati da potraže pomoć društva i da se podvrgnu konačno liječenju. I došli smo do zakonodavstva. I danas ovdje imamo ovaj prijedlog, Konačni prijedlog zakona o suzbijanju opojnih droga. Od danas kao što su i kolege rekli droga pa se nadam da će i takav naslov u konačnom zakonu biti. Dobro je, dobro je da kontrola prometa tvari od kojih se proizvodi droga, tzv. prekusura bude pod jednim krovom, pod Ministarstvom zdravlja. Problem je da se informatička baza podataka vodi u Hrvatskom zavodu za toksikologiju na jednom mjestu kad postoji ta opremljenost. Dobro je da se vremenski ograniči rok za ograničavanje droga, ali to je tehnička popravka i to je usklađenje sa europskim normama samo jednog od zakona kao što je i govorila u svojoj replici gospođa Ingrid Antičević. Mnogo toga i mnogo toga više i u zakonodavnom smislu na raznim područjima za koje kao što je rekao i kolega Milinković pošto dolazim iz zdravstva nisam stručan, mislim da će programski napraviti i objediniti. A dotle sva ova naša priča mogla bi se sažeti u riječi filozofa Fukidida. Nije zlo onoga koji ga čini već i onoga koji mogavši ga spriječiti to ne učini. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dalje raspravu pojedinačnu. Uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Sadašnji hrvatski model kontrole nadzora nad prekursorima nije usklađen sa EU sustavom pa ga je potrebno prilagoditi, a to podrazumijeva kontrolu nad prometom prekursorima kako bi ga preuzelo jedno resorno tijelo, tj. da bismo centralizirali izdavanje dozvola za promet svih prekursora koji se mogu uporabiti za izradu droga. I sad imamo situaciju da je za područje prekursora nadležno više ministarstava. U konačnom prijedlogu teksta zakona usuglašen je preustroj pa se predlaže da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi preuzme nadležnost nad kontrolom i izdavanjem naravno dozvola, obavljanja nadzora i edukacije što bi osiguralo učinkovitu prilagodbu EU standardima i jedinstvenu kontrolu. Također kao što smo i čuli predlaže se i evidencija prekursorima koja bi se vodila pri Hrvatskom zavodu za toksikologiju, a radi bržeg provođenja postupka uništavanja oduzetih droga uvodi se mogućnost da se taj postupak provede i prije pravomoćnosti presude ili rješenja, odnosno prije protoka roka od 3 godine od ponošenja kaznene prijave, a na temelju naloga suda po prijedlogu državnog odvjetnika. Konačni prijedlog ovog zakona, čuli smo briše, i vidimo briše izraz opojna, jer većina droga, kao što su marihuana, ecstasy, LSD, speed, amfetamini, halucinogene gljive, kokain i puno drugih po svom sastavu nisu opojne. Osim toga većina zemalja Europske unije u području ovisnosti i zloporaba droga ne poznaje izraz opojna, već samo droga. Jutros kroz raspravu smo čuli na koju se prva referirala zastupnica gospođa Bilić Vardić, koja je upozorila da smo, odnosno rekla da smo nedavno raspravljali o izvješću Ureda za zloporabu drogama za 2008. godinu, kojega smo i naravno prihvatili i koji evo reći ću i ja svjedoči dobar sustav borbe protiv zloporabe drogama. Ured za suzbijanje zloporabe droga ima ulogu nacionalnog koordinatora sa zadatkom da potiče zadužena tijela za provedbu mjera i aktivnosti koje su zadane nacionalnom strategijom i akcijskim planom, uvažavajući i lokalnu razinu u ostvarenju dvaju temeljnih ciljeva, a to su smanjenje ponude i smanjenje potražnje. Iz izvješća smo također mogli vidjeti da je stanje vezano uz zloporabu opojnih droga u Hrvatskoj trenutno relativno stabilno. Isto tako, gospodin Jovanović je rekao jednu rečenicu u kojoj odstupa od izvješća kojega smo prihvatili, a to je da je postotak liječenja zbog opijatske ovisnosti raste i postotak liječenja od ovisnosti o neopijatima je u padu. Ovisnička populacija također je istina da se više stari i prosječna dob liječenih osoba pokazuje trend rasta. Također je evidentno iz prihvaćenog izvješća da najvišu stopu liječenih zbog opijatske ovisnosti ima Zadarska županija, slijedi ju Šibensko-kninska, pardon Istarska i na trećem mjestu je Šibensko-kninska. Na razini županija postoji puno bolja koordiniranost u izradi i provedbi programa suzbijanja zloporabe, posebno prevencije, a to je naravno rezultat aktivnog rada županijskih povjerenstava. Međutim, ipak se slažemo da je uočljiv problem neujednačene provedbe školskih preventivnih programa u nekim županijama. Isto tako nedovoljna suradnja u provedbi medicinskog i socijalnog tretmana ovisnika. Dakle, dodatno treba osnažiti službe, već smo čuli i slažemo se opet kažem za prevenciju i izvanbolničko liječenje županijskih zavoda za javno zdravstvo i centara za socijalnu skrb. Jednako kao što se slažemo da je evidentno svakodnevno sučeljavanje sa pojavom novih vrsta droga na tržištu koje imaju razarajući učinak na psihu. Naravno da je to indikator za nove napore, za novim metodama, osobito preventivnih i na lokalnoj, ali jednako tako i na nacionalnoj razini. Na kraju, konačni prijedlog zakona ću podržati, jer će se njegovom primjenom poboljšati kako prevencija, tako i mjere socijalne skrbi, kao što su psihosocijalna rehabilitacija, savjetovanje i resocijalizacija ovisnika o drogama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo gospođa Klarić se osvrnula u svojoj raspravi na moj navod u kojem sam naglasio i to ću opet ponoviti, dakle da ne možemo biti zadovoljni sa brojem liječenih ovisnika jer taj broj ej višestruko manji od stvarnog problema obzirom da na jednog liječenog ovisnika dolazi petorica koji se ne liječe, i koji da bi opstali u tom sustavu svakodnevno uključuju nove ovisnike i na taj način lanac postaje sve duži. Inače, postoji jedna agencija, zove se Europska agencija za praćenje stanja droga. Ta agencija je objavila svoje izvješće koje je pokazala da je u Hrvatskoj najprljaviji heroin u Europi i da su cijene najniže, i da je Hrvatska po broju umrlih na broj stanovnika od svih zemalja svijeta na 9. mjestu. To je još jedan dokaz da ne možemo biti zadovoljni programima koji se provode u Hrvatskoj i da su potrebni puno učinkovitiji programi kako bi rezultati bili bolji od ovih kakve sada imamo.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo dakle ja moram kazati gospodine Jovanović da je potrebno istaknuti da je Ured za suzbijanje zloporabe opojnim drogama tijekom prošle 2008. godine proveo čitavi niz aktivnosti u provedbi projekta resocijalizacije ovisnika koji su završili neki od programa rehabilitacije, i oni koji su u izvanbolničkom tretmanu duže vrijeme održavaju stabilnu apstinenciju. Ohrabruje isto tako i činjenica da se provodi projekt resocijalizacije i da se uključio znatno veći broj korisnika nego 2007. godine. Uočeni su i određeni problemi kao što su nedovoljna senzibiliziranost javnosti, posebice gospodarstvenika, ali i nedostatno samopouzdanje liječenih ovisnika, jer strahuju da se neće zaposliti ako se razotkrije njihov status. To je također jedan važan prostor na kojemu moramo dalje zajednički raditi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
Hvale lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Evo podsjećam da upravo traje međunarodni mjesec borbe protiv ovisnosti koji je počeo 15. studenog do 15. prosinca. Na osnovi mišljenja specijaliziranih međunarodnih tijela danas u svijetu oko 200 milijuna ljudi troši neku vrstu droge, što je otprilike 4% svjetskog stanovništva. Zatvorska populacija, vezana za narkokriminal, u svijetu se posljednjih godina kreće između 20 do 30% cjelokupne zatvorske populacije. Procjene govore da se od ukupnih količina proizvedenih droga zaplijeni samo 10%, a kada su zapljene veće od 15% učinkovitost državnih tijela može se smatrati zadovoljavajućim. Što se nas tiče prosječni udio kriminaliteta iz oblasti zloupotrebe opojnih droga u sveukupnom kriminalitetu na području Hrvatske tijekom 2007. godine iznosi stabilnih 10-ak posto. Uvidom u statističke pokazatelje koji se odnose na kriminalitet zlouporabe droga za pretpostaviti je da u Republici Hrvatskoj neće doći do značajnijih pomaka vezanih uz pad potražnje za pojedinim drogama te sukladno tome za očekivati je daljnje pokušaje rasta ponude droga na ilegalnom narkotržištu u Republici Hrvatskoj. Regija je ovdje više puta spomenuta danas, međutim po ocjeni mjerodavnih i specijaliziranih institucija regija je i poprište korupcije zbog trajne povezanosti citiram: "poslovnih krugova, politike i organiziranog kriminala" na što upozorava recimo "UNDOC" koji misli da borba s tom pojavom ubuduće mora biti jedna od glavnih preokupacija, zadaća Vlada u regiji. Vlada je u Hrvatski sabor uputila ovaj prijedlog izmjena i dopuna Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga kojim se uz ostalo uvodi mogućnost da se postupak uništenja oduzetih droga provede i prije pravomoćnosti presude. Također se predlaže da se jedinstvena informatička baza podataka vodi pri Hrvatskom zavodu za toksikologiju. Ovim zakonom se predlaže da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi preuzme nadležnost nad kontrolom svih tvari koje se mogu upotrijebiti za izradu opojnih droga. Sve to treba podržati jer moram podsjetiti da kod ilegalne proizvodnje droge, u prvom redu sintetičke, može se pojaviti nekoliko kategorija kemijskih spojeva i to: početni kemijski spojevi, osnovni kemijski spojevi te otapala i reagensi. Kategorija početnih kemijskih tvari tzv. prekursora vrlo je važna za ilegalnu proizvodnju droge jer su sastavni dio. Postoje dakle, brojne kemikalije koje nisu pod međunarodnom kontrolom, a uz pomoć kojih se mogu dobiti razne droge te je stoga potrebno pojačati sustave praćenja legalnog prometa. Bez tih kemikalija nema opojnih droga, a suradnja između industrije i kontrolnih tijela te razmjena najboljih praksi, iskustava predstavljaju ključ uspjeha. Osnova za rad Međunarodnog odbora za kontrolu narkotika leži u Ujedinjenim narodima, u njihovoj Konvenciji protiv ilegalne trgovine drogama i psihotropnim tvarima iz 1988. godine. Slijedom toga Odbor kao neovisno tijelo zadužen je za praćenje primjene te konvencije, procjenu tvari koje bi trebalo staviti pod zakonsku kontrolu te izvještavati o poštivanju članka 12-og od strane zemalja potpisnica te konvencije. Ovo je jedini mehanizam za kontrolu legalnog prometa kemikalijama koje se mogu koristiti u proizvodnji opojnih droga tzv. prekursora. Ilegalnom trgovinom efedrinom i pseudoefedrinom primjera radi, dominiraju meksički karteli koji na 25 barela efedrina zarade oko 125 tisuća dolara na crnom tržištu. Zanimljivost predstavlja pojava novih prekursora koji obično nemaju medicinsku ili gospodarsku uporabu već su specijalno dizajnirani za proizvodnju droga. Međutim, uvažene kolegice i kolege problem vezan za droge koji izaziva najviše otpora i kontroverzi o kojem je bilo dosta riječi danas u ovoj našoj raspravi je dio o prekršajnim odredbama gdje se izjednačavaju pravne osobe koje posjeduju neznatnu količinu droga za vlastitu uporabu s onima koji posjeduju znatno veće količine narkotika namijenjenih za daljnju distribuciju. Za sve su predviđene iste kazne, od 20 do 50 tisuća kuna. Rješenje koje smatram adekvatnim jest da zakonska odredba ostane ista no da se napravi gradacija s obzirom na vrste droga, količinu i ponavljanje djela, čime bi kazne bile pravednije. To je svojevrsna metoda križaljke koju koriste mnoge zemlje u svijetu na čelu sa SAD-om. Za svaki tip droge propiše se kazna s obzirom na količinu i ponavljanje djela te se složi prava križaljka koja obuhvaća sve mogućnosti. Primjerice, posjedovanje 5 grama marihuane je prekršaj, ali 5 grama heroina nije, to je kazneno djelo. No ako ste uhvaćeni treći put s 5 grama marihuane ni to više nije prekršaj. Naime, postojeća zakonska odredba kaže kako će se onaj koji citiram: "neovlašteno posjeduje tvari ili pripravke koji su propisima proglašeni opojnim drogama kazniti novčanom kaznom ili kaznom zatvora do 1 godine." Prema tom stavku zakona od 1998. do kraja 2008. godine prijavljene su čak 44 tisuće i 522 odrasle osobe, a osuđeno je njih 26 tisuća. Koliko ih je završilo u zatvoru nije moguće precizirati no raspolažemo podatkom da je zbog manipulacija s drogom u prvih 6 mj. ove godine u zatvoru bilo 1232 ljudi koji godišnje stoje državu gotovo 140 milijuna kuna. Statistički fotorobot liječenog ovisnika u Hrvatskoj kaže da je riječ o muškarcu starom 29 godina sa srednjom stručnom spremom kojemu je trebalo punih 10 godina da se od dana prvog uzimanja nekog nedopuštenog sredstva pojavi na liječenju ovisnosti. Rješenje problema po mom sudu treba tražiti u prostoru dekriminalizacije, a nikako u legalizaciji droga. Dekriminalizacija droga i legalizacija često se neopravdano poistovjećuju. Međutim, legalizacijom se kompletno uklanja kazneni progon za proizvodnju, prodaju i konzumaciju droge dok se dekriminalizacijom kazneno ne procesuira samo konzumiranje i posjedovanje manjih količina droga za osobnu upotrebu mada još uvijek zakonom zabranjeno. Nije cilj da se zatvori pune ovisnicima i povremenim uživateljima nego preprodavačima i dilerima. Ako ovaj zakon i donosimo zbog usklađenja sa pravnim standardom EU treba sve učiniti da hrvatska stvarnost ubuduće što manje nalikuje situacijama s kojim se teško nose brojne zemlje u svijetu zbog trgovine i zlouporabe narkotika. Treba pratiti primjere najbolje prakse u našem europskom okruženju. Ovog mjeseca je stupio na snagu Lisabonski sporazum. Dokument od velikog značenja za europsku budućnost pa tako i našu. No Portugal je važan i za našu današnju temu jer je jedina članica EU koja je dekriminalizirala sve droge dok su Italija i Španjolska to učinile sa lakšim drogama. Strahovanje od porasta narkomanije među mladima, transformacije Lisabona u ovisničku meku i narko-turizma nisu se obistinile. Štoviše rezultati nakon 5 godina su iznimno pozitivni. Dekriminalizacija nije imala utjecaja na porast konzumenata već na porast broja osoba na liječenju. Uspješnost programa potkrijepljena je i empirijskim dokazima pa je prema njima broj uličnih predoziranja s 400 pao na 290 slučajeva, a broj zaraženih HIV-om dramatično pao sa skoro 1400 koliko ih je bilo 2000-te na oko 400 u 2006. godini. Međutim, osnovni preduvjeti za funkcioniranje takvog sustava je policijski i pravosudni sustav koji u potpunosti i kvalitetno procesuiraju kriminalni milje koji se bavi dobavljanjem i preprodajom narkotika te da u tom smislu ima visoku efikasnost. To ipak naravno otvara neke druge teme o kojima ćemo u Hrvatskoj još dugo raspravljati. Hvala.
Zahvaljujem. Za pojedinačnu raspravu javio se uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Javio sam se za riječ jer mislim da ova tema zaslužuje raspravu jer je za mnoge bolna i gotovo da nema nikog tko se u svom okruženju nije susreo sa drogom, nekim od konzumenata ili žrtvama tog. Ali bih vam raspravu započeo jednim događajem s otoka Brača na koji je policija primila obavijest da se negdje gore u vrhu Brača oko Kunca sadi marihuana. I došli su gore i stvarno su našli polje na kojem se sad marihuana. Čije je polje? Išli su u tu kuću i našli dvoje starijih ljudi, sada ne želim govoriti kolika je ta starost, da ne bih uspoređivao sa nekim našim godinama, što to znači starost, ali našli gore ... a što radite, kako možete saditi marihuanu? A ona policajcu govori, dite moje kada se isplati. I u tome isplati se razumijete, ta priča marihuane, droge je zapravo ključ sve ove rasprave o čemu razgovaramo to isplati se. Trgovina s drogom, proizvodnja s drogom, distribucija drogom se isplati i taj novac je onaj spiritus movens negativne cijele ove priče. Droga se svakako isplati, trgovina se svakako isplati, da mnogi riskiraju zatvore, riskiraju kazne, jer je na neki način isplativ taj rizik. I zato ova tema o kome zadnje što sam čuo što je rekao kolega Picula pitanje kaznenih odredbi, pitanje sankcioniranja toga je izuzetno važno. U raspravi o drogama u svijetu, mislim to je ugroženost je svih i onih koji je konzumiraju i onih koji distribuiraju i proizvode drogu. Da nema droge gotovo da ne bi bilo filma koji ima karakter kriminalnog filam, trilera ili ovako. Droga je vrlo jaka komponenta svega toga skupa. Ali je činjenica da postoji jedno veliko licemjerje u svijetu koje drogu tretira, koji o drogi govori, a istodobno da se drogo financiraju i neki sustavi i neki ratovi i neki terorizmi, bog te pita šta. Hrvatska čini najviše što može, priključuju se toj jednoj bici. Ovo zakonodavstvo je ono što čini da bi se priključili svima ostalima, da bi se mogli što bolje suprotstaviti tome. Postoje dileme i kod psihijatara i onih koji se bave drogom što to znači lake i teške droge. Isto to što je kolega Picula malo prije kazao, da je ... i legalizacija u razlikovanju termina koji jesu. Ali je činjenica je da su sve droge opojne i da one izazivaju određene negativne efekte i da se tome jedino zapravo kaznenom politikom možemo što bolje suprotstaviti. Sjećam se iz djetinjstva jednog morfinista iz naše ulice, pa smo govorili o morfinistu koji tetura ulicom itd. Dakle, takvih se susreće sve više. I mislim da nije cilj samo one koji distribuiraju, nego ipak cilj je i oni koji konzumiraju. Jer da nema onih koji je konzumiraju, ne bi bilo ni onih koji bi to na tržištu nudili. Mislim da jedna odgojna dimenzija po školama treba biti sve jača i jača. Ne samo deklarativne, nego i ilustrativna kroz sve aspekte koji se mogu prikazati djeci. Da isto tako pušenje, dakle klasičan duhan, navika pušenja čini jedno fertilno tlo za nastavak pušenja marihuane. Pa iz toga stupnja iz lakih droga da se otvara put prema težim drogama. Ako se netko zaustavi. Zato mi se čini da je sam početak izuzetno važan, a ne samo selektivan u odnosu na lake i teške droge, jer kažem sve su droge opojne i sve droge na jedan način predstavljaju ovisnost. Samo ta ovisnost je nekome lakše dostupna, nekome teže dostupna. Postoji jedno opće mišljenje javnosti, barem u krugu u kojem se ja krećem neovisno o starosnoj dobi, da sankcioniranje toga, nije primjereno kao što je i da trgovina drogom ne samo kao kriminalno djelo samo po sebi, nego implicira i druga kriminala djela koja dovode do puno većih razbojstava, koja dovode do ubojstava, koja dovode do pljački. I u tim pljačkama po kućama tko zna do čega. Dakle, jedna naravno priključujući se međunarodnim naporima uklapajući se u jedan sustav, čini mi se da je kaznena politika da bi trebala biti što jača. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Netočan je navod kolege Rošina da su sve droge opojne. To je i razlog što danas mijenjamo naziv zakona, odnosno mijenjamo taj termin. Inače postoje droge u kontroliranoj količini koje se koriste u medicinske svrhe. Vi imate sudove gdje ako dokažete, nažalost ne u Hrvatskoj, nego vani, da je to zbog medicine, zbog zdravlja, onda vas ne osude. Dakle, ne može se kazati da su sve droge opojne.
Zahvaljujem. A sada imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Rošin ja potpuno ovu vašu raspravu podržavam. I ovaj vaš primjer kojeg ste vi naveli na Braču, ja sam imao prilike se sresti na Visu, gdje sam kupovao od jednog čovjeka maslinovo ulje, pa dok smo govorili tajniku kojem će donijeti, i rekla jedna susjeda, čekajte on sada puši, pa ne može vam donijeti. Pa onda sam ja rekao, pa kako mogao je tu pušiti, mi smo se dogovorili. Veli on puši marihuanu. On to doma normalno isto sadi i uzgaja. I onda kada bi se ovako dekriminaliziralno kao što kolege neki iz SDP-a to kažu, onda bi to bilo normalno da se ta marihuana uzgaja doma i ti bi imali pravo čak tražiti poticaj za saditi marihuanu, kao što se traži za mnoge druge biljke, zašto ne bi bila u proračunu sljedećem bila stavka poticaj za sadnju, uzgoj marihuane, jer bi to normalno i tržišno bilo isplativo u svakom slučaju. Ja mislim čudim se ljudima koji sa takvom lakoćom govore kako to treba dekriminalizirati. Ja ne znam da li ti ljudi znadu koje učinke postiže marihuana, koju oni tretiraju lakom drogom i koje postiže učinke možda teža droga. Ako znadu koje učinke postiže laka droga, onda bi upozorio da sva ova huliganska većina bar huliganskih ispada, bilo to na nogometnim terenima, bilo da se mlate pred školama u školama, po ulicama itd. kada bi se napravila testiranja vidjelo bi se da većina tih pretežno mladih ljudi su upravo pod lakim drogama, nećemo ih nazvati opijatom, ali pod tom lakom drogom. Znači u svakom slučaju mislim da to nije nikako za pozdraviti, nego se slažem s vama da treba sve mjere poduzeti da se to spriječi bilo one represivne ili normalno prije toga preventivne.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Pa u nastavku ovoga podržava me kolega, ali bih ja opet jednu dopunu ono što je on meni replicirao, isto tako dodao. Poznavajući ta događanja i te atmosfere iz neposredne blizine, ne iz moje osobne obitelji, ali iz neposredne blizine prijatelja i ostalih, bih kazao upravo ono što je ključno u životu inače a nije samo pitanje droge. To je pitanje mjere. To je pitanje količine. Kad čovjek sebi ustanovi mjeru u životu inače u jednom balansu onda se lakše odnosi prema bilo čemu. U tom smislu bi i kolegi Lučinu iako nije bila njegova replika ali u svojoj bih replici iskoristio kazati. Točno je da sve droge nisu primjenjive na jednaki način, da se neke droge koriste u medicinske svrhe apsolutno je ali u tom smislu funkcioniraju kao opojne ako ćemo govoriti o petrantinu, ... [[Govornik se ne razumije.]] i pitaj čega što može predstavljati, i morfiju koji je na određeni način rekao sam morfinisti kao prvi narkomani koje sam znao a koristi da bi spriječili bol. Međutim, šta je interesantno? S jednim te istim preparatom čovjeku možete spasiti život a s jednim te istim preparatom čovjeka možete ubiti. Na primjer Digitalis vam u jednom određenom trenutku može spasiti život zbog rada srca a Digitalis je isto tako otrov kojim se može otrovati. Dakle, pitanje je mjere. U ovom slučaju govorimo o nečemu što se koristi izvan medicinske upotrebe u svakodnevnom životu a ne u korist medicine. Hvala.
Zahvaljujem. Druga je replika uvažena zastupnica i potpredsjednica Doma Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Javila sam se na repliku zbog toga što mislim da je kolega Rošin izgovorio jednu rečenicu koja je ključna i koja definira uzroke zašto se droga tako brzo i tako uspješno širi i ugrožava sve što ugrožava kad govorimo o ovisnicima. Ta rečenica je glasila: "Droga se isplati.". Proizvodnja i distribucija droge stvara velike profite. A ja bih htjela upozoriti ono što nije izrekao kolega Rošin, da to ukazuje kako treba djelovati. Treba djelovati na uzroke a ne na posljedice. Treba učiniti sve što je moguće da se smanji ta visoka profitabilnost, ta isplativost proizvodnje i distribucije. I zato je meni nejasno zašto hrvatska Vlada u kontinuitetu uporno odbija bilo kakav razgovor oko moguće djelomične legalizacije onih droga koje se inače u najvećoj mjeri koriste i koje bi onda taj potez isplatio, smanjio bi profite. To je jedna stvar. I druga stvar, zašto hrvatska Vlada uporno odbija maksimum kaznenog zakonodavstva usmjeriti prema onima koji se bave proizvodnjom i distribucijom a ne prema ovisnicima. To su dvije točke gdje mi trebamo djelovati, gdje onda možemo očekivati neke rezultate. Ovo mišljenje dijele na primjer i prijatelji moje kćeri koji inače žive zdravo, bave se sportom, ne puše i ne piju ali koji su dnevno izloženi riziku odnosno izazovima ponude koja je izuzetno široka, koja je ilegalna, potpuna ilegalna i koji kazuju kad bi se zaustavila ta ilegalna ponuda, kad bi ona postala legalna smanjio bi se i stupanj ugroženosti ali i nažalost i broj ovisnika.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Kolegice Antunović, vama i drugima na neki način. Upravo sam ključnu rečenicu izgovorio koju ste vi rekli: "Dite moje isplati se.". Dakle, tu je čak pokazano i generacijski raspon unutar te problematike i ne samo kad ti kaže dite moje u tome gotovo da se ne vidi ništa zla jer mislim da je to normalno. I sve ono što ste izgovorili u smislu bitke slažem se s vama. Ja ne mogu, ja teško nosim odgovornost za svoju vlastitu savjest da bi nosio odgovornost za savjest čitave Vlade ili bilo koga drugoga pa vam ne mogu u tom smislu ništa odgovoriti, ali vam mogu kao građanin, kao saborski zastupnik kazati. Po meni dekriminalizacija određenog po mom sudu nije rješenje ali je po meni svakako bitka za uzroke itekako važna. Zato sam i spomenuo pitanje čak i odgoja da ne bi potražnje bilo da ne bi ponuda mogla biti, ali napast je napast velika. U "Oče našu" kaže najprije "Ne uvedi me u napast" pa onda ćemo sve ostalo. Kako se Vlada ponaša to je odgovornost Vlade, ali ja osobno mislim da povlađivanje bilo kojoj vrsti droge je put navođenja na više droge i da je bolje drogu nikad ne probati, da je cigaretu bolje nikad ne probati i da je dobro u životu naći takvu mjeru da nisi ovisnik ni o čemu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Svaki put pa onda i ovom prigodom kada se raspravlja o drogi, o zlouporabi droge i o borbi protiv zlouporabe droge onda možemo već kod tog pitanja zaključiti da borba protiv zlouporabe droge ne zadovoljava. I gotovo svake godine po ovom ili onom pitanju ali uglavnom kada je objekt naših rasprava droga i zlouporaba droge onda gotovo da svatko pojedinačno od nas želi pokazati koliko mu je ta materija bliska, koliko o tome zna, kakvi su statistički podaci kao da uživamo u tim rasprava i kao da u biti smo postali jednostavno imamo logiku žrtve koja je godinama izvrgnuta zlostavljaču, koja na neki način postaje i ovisna o samom tom zlostavljaču. Ja mislim da stvari treba preokrenuti i svaka rasprava ako bi bila opće plodonosna ali nekakve spolastičke rasprave i larpurlartističke da se govori o tome da se govori tako periodično nego da vidimo koji su putovi koji su zaista efikasni u tom pravcu. Zato i ovi statistički podaci koji govore, koje je dobro i poznavati i svi ih znamo i oni nisu ni sporni. Mi moramo zaključiti da borba protiv droge i zlouporabe droge ne zadovoljava, da je za to prije svega odgovorna vlast ali i svaki od nas ovdje pojedinačno. Po ovom pitanju postavlja se pitanje što možemo učiniti, koja je uloga parlamenta. Prvo pitanje koje treba biti u fokusu pogotovo Vlade ali onda i svih ostalih odakle droga dolazi na naše tržište, to je krucijalno pitanje. Rasprave o tome je li ova droga opasnija, nije, da i najteži ovisnici počeli su sa lakim drogama. Pa sve je to točno. To nisu ova pitanja kojima se mi ovdje moramo baviti. Mi moramo biti ovdje pragmatični što moramo poduzeti i na koji način da bi se dohvatili te piramide, da bi se dohvatili trgovaca droge, da bi se dohvatili narko mafije, narko dilera, narko kartela a ne da svu našu snagu usredotočili i čitav naš represivni aparat i sve naše ovdje rasprave oko toga, oko onih koji su na dnu te ljestvice odnosno piramide, koji moraju biti u fokusu našeg zanimanja kako im pomoći, a ne kako ih sankcionirati i hvaliti se kako smo efikasni u borbi protiv droge. Jer ovakav koncept je snazi već nekoliko godina i pokazao se katastrofalnih, da ne donosi rezultat, čak i ako država povećava sredstva u borbi protiv droge jer su stvari, ja neću tvrditi namjerno, ali krivo su postavljene, ne daju one željene rezultate. Što moramo učiniti da naša mladež koja je počesto, da bi uopće se ovdje negdje zaposlila, dakle koji često sami za sebe tvrde da rade na crno, a troše na bijelo. Što i kakve mjere poduzeti da tomu tako ne bi bilo? I ja ću početi od onoga što svakom prigodom o ovome govorim i neću se umoriti od toga, jer na kraju krajeva to vam govori i struka. Državno odvjetništvo i sudovi, oni su javno o tome progovorili. Državno odvjetništvo po svojoj obvezi godišnjeg polaganja ovdje računa odnosno izvješća, a radila se i treća grana vlasti, pravosuđe koje je nametnuto našim zakonima koji su pogrešno stipulirali stvari da za najmanju količinu droge, posjedovanje droge moraju slati i eventualno dodavanjem najmanje količine drugome da se to smatra trgovinom droge i da su na takav način ti ovisnici zadnji u piramidi izjednačeni sa narkodilerima i narkomafijom, da bi nam se i statistika u tom smislu povećala, govore otvoreno kako će se suprotstaviti takvom zakonodavnom rješenju, jer dozvolite ipak malo bolje poznaju stvari od nas i da neće slati mladež tamo na edukaciju zbog bagatelnih djela. Ali to oni već i čine, to čak i po postojećim propisima i općoj normi neznatnog kaznenog djela imaju pravo činiti. Evo vam alarmantnih podataka kako su stvari pogrešno postavljene. Koji su razlozi dakle u ovom prikazu razloga odbačaja po dobnim skupinama u postotcima, za maloljetnike gotovo 65% dolazi odbačaja po prijavi za ovu vrst kaznenog djela, posjedovanja ili tobože neke trgovine, dodaja pola jointa gdje se uvijek u sudskoj praksi nazivalo ne trgovina nego čašćenje. Tako je to bio taj termin. I sad raspravljati o tome da nije to opasno, pa nitko to ne govori da nije to opasno, pa nitko to ne govori da nije opasno, to treba suzbiti, ali nećemo na ovakav način to suzbiti. Što dalje pokazuju dakle statistički prikazi? Pokazuju dakle i ponovit ću da nam je atrofirao posve policijski i pravosudni sustav jer se pravosuđe pa i policija dobrim dijelom bave najlakšim oblicima zlouporabe droge, a da su apsolutno postali neefikasni u suzbijanju trgovine i proizvodnje droge. To proizlazi iz prikaza kaznenog djela članka 173. dakle koji govori o kaznenim djelima vezanim za zlouporabu opojnih droga i gdje vidite prikaz da preko 75% svih kaznenih djela vezanih za zlouporabu opojnih droga baziraju se odnosno smjestili su se upravo kod najlakšeg oblika tj. posjedovanja droga. Što to u praksi znači? To u praksi znači da mi ove koje smo nastojali od 2003. godine zaštititi od utjecaja te narkomafije, liječiti ih i to obveznim liječenjem temeljem Zakona o prekršajima, a tek onda u slučaju recidiva kazneno ih provoditi. A u tom slučaju bili bi nam dragocjeni svjedoci u otkrivanju lanca od koga je ta droga nabavljena. Ako malo bolje poznajete ovu problematiku, onda ćete vidjeti da svi oni koji su zatečeni u posjedovanju droge nikada ne otkrivaju niti onoga malo važnijega u ulici koji je drogu dao. Zašto? Jer sebe izvrgavaju pogibelji i opasnosti, odgovaraju čak i za organizaciju. Dakle, oni se zadovoljavaju svojom kaznom, čak i počesto ne izjavljuju žalbe i tu imate najmanji postotak ukidnih odluka i tu imate najveći postotak priznanja. I svi tobože zadovoljni. I dokle nas je dovelo to zadovoljstvo? Do te mjere da mi imamo gotovo, pa ne prođe 10-tak, 15 dana, govori se o zaplijeni velike količine droge. Pa tko je nju donio? Nikad se ne kaže u koga se sumnja. Zaplijenila policija veliku količinu droge, kao da je s Marsa pala. Mi se nalazimo na toj jednoj poznatoj ruti i to ne trebamo kriti kako droga dolazi ovdje i kako su prvi počeci većih količina, to je bila upravo '96., '97. godine kada su naša dva najveća tjednika objavili pod čijim pokroviteljstvom dolazi droga u Hrvatsku. Tada je upravo organizirani kriminal, to mu je bio glavni objekt zarade. Danas to čak više i nije. I zato droge stravično, toliko je ona dostupna na svakom kraju, na svakom kantunu, kako mi kažemo dole u Lici. Evo porazni podaci najnovijeg izvješća o osobama liječenih od zlouporabe psihoaktivnih droga u Hrvatskoj i to Zavoda za javno zdravstvo koje je pokazalo alarmantne rezultate prema kojima se Zadarska županija nalazi na prvom mjestu po broju liječenih ovisnika u Hrvatskoj. Dakle i to je ono što su moje kolege prije govorile, govoreći malo i o uzrocima, iako bi mi morali više vidjeti, poznavajući i te široke uzroke, a najširi su oni na sukobu pojedinca i društva. To je taj najširi aspekt. Međutim, mi puno sebi možemo objasnit neke stvari, ali ako želimo biti praktični i pragmatični kako bi na kraju krajeva se uhvatili u efikasnu borbu protiv ovog zla, onda moramo vidjeti da ondje gdje je siromaštvo, gdje je nezaposlenost, da su to najbolji takvi faktori gdje se droga, a i svako zlo i pošast brzo širi. Jer ljudi, pogotovo mladi ljudi koji su najviše izvrgnuti ovoj pošasti i najmanje su otporni. Dakle, plediram, ajmo još jedanput vidjeti, možda ovo nije zadnja prilika, dapače uskoro će se mijenjati i Kazneni zakon, neki navještaji već idu u tome da jedan paket izmjena Kaznenog zakona da nam je nužna i prekršajnog na onom tragu gdje ćemo mi svu svoju snagu i državne resurse usmjeriti upravo u otkrivanju i procesuiranju i kažnjavanju narkodilera, narkomafije i na takav način smanjiti količinu droge, a na takav dostupnost droge…
Zahvaljujem.
Uz sve ostale ove pomoćne stvari. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo sad jedan ispravak i nekoliko replika. Pa prvo je ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolegica Antičević-Marinović je netočno navela da uživamo u raspravi iznoseći ovakve poražavajuće statističke podatke. Ne, mi ne uživamo nego smo nesretni naravno zbog tako loših statističkih podataka. I drugi momenat je gdje je rekla da nitko ne govori da je to opasno. Opasno je naravno, sve je opasno. Ali je opasno i ovo iznositi ovakve teze da 150 sa lakoćom, 150000 koji puše marihuanu ili takve stvari. To su ozbiljne stvari i ovdje moramo prije, ja govorim sad u ovom kontekstu. Niste vi to rekli, nego ranije sve je opasno, molim vas lijepo. Sve je opasno i ovdje mi imamo punu odgovornost glede svih tih problema. Dakle, svatko od nas nosi određenu odgovornost. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika, pa je prvi uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Oko jedne stvari ovdje ipak bar što se tiče onoga što je rečeno svi se slažu kako bi trebali pravi mafijaši, oni koji leže, koji stoje iza biznisa vezanih za drogu, da bi oni trebali biti najstrože kažnjeni i uhvaćeni. Činjenica je ovo što je govorila kolegica Ingrid da u tim statistikama, a tako i u stvarnosti najviše se hapsi one koji su žrtve bolesnici, ovisnici itd., a i kriminalizira ih se nakon '97. godine Kaznenim zakonom dobiju po glavi kad ih se uhvati sa jednim jointom. Ja mislim da u stvari sve dotle dok u ovoj državi otvoreno ne kažemo da su oni mafijaši koji su stajali u Hrvatskoj i stoje iza narko trafika, a posebno za vrijeme rata, za vrijeme Domovinskog rata da su na razini ratnih zločinaca. I dok ih tako ne budemo tretirali posebno uzimajući u obzir one koji su postali žrtve droge u tim najtežim trenucima koji su bili teški za pojedince i nepodnošljivi i psihički su istraumatizirani ljudi bili. Oni koji su u tim uvjetima zarađivali trgujući drogom, oni koji stoje iza trebaju biti na razini ratnih zločinaca i tako trebaju biti kažnjeni. Znate i u Afganistanu se terorizam financira od droge, ali oni koji sade opijum su bijednici, jadnici gladni. Piraterija oko Somalije oni to su obični ribari šta ja znam. Šefovi i dalje stoje ... [[Govornik se ne razumije.]] i čini mi se da se u Hrvatskoj dešava isto.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Da je tomu tako ukazala sam ranije i o tome govore statistički podaci. E sada postavlja se pitanje da li postoji politička volja da se stvari obrnu, da mi zaista te koji su žrtve tih kriminalaca, ti koji su teški ovisnici oni su žrtve. Koliko su sami tome doprinijeli nećemo sada ulaziti u to. To sigurno to je i to nitko ne dvoji o tome. Ali oni su jednostavno žrtve, ovi o kojima vi govorite, ti narko bosovi, narko mafija oni nikad nisu, nikada oni koji stoje na vrhu te piramide nikad nisu uživatelji te droge. Oni su ugledni građani postali koji su svoja prva sredstva i svoj kapital stjecali devedesetih godina, dok su drugi dakle upravo i pogotovo mladež se borila i obranila Hrvatsku. I ovo dobro govorite kolega. Dakle, jel' postoji kod nas jedan konsenzus volje da se mi obračunamo sa tim osobama koje su sada raširile svoje poslove, a temeljni kapital im je bio upravo ovaj zarađen na drogi i jesu ostali nedodirljivi. Ali to mu je i dan danas situacija. I mi svu svoju snagu ponovo kako je to opasno. Pa sigurno da je opasno, ali zar Kazneni zakon reagira na svako društveno opasno ponašanje? U demokratskim zemljama Kazneni zakon je ultima ratio pravnog poretka i on je rezerviran za najteže oblike najtežih pogibeljnih društvenih ponašanja. A onda i u tome pojedine glave su svrstane po određenoj težini i na taj način sankcionirane. A mi smo upravo posljedicu, dakle one koji su kažem žrtve mi na njih udaramo najvećom represijom jer su nam drugi zbog prirode stvari ovako postavljene i pogrešno ostali nedodirljivi, neuhvatljivi.
Zahvaljujem. Imamo dalje repliku, uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Ingrid, vi ste govorili o tome što je potrebno da društvo učini kako bi se riješio problem zlouporabe i štete od droga. Dakle, svi znamo da postoji prevencija, da postoji liječenje, da postoje postupci smanjenja štete i postupci represije. Ukoliko bilo koji segment zakaže nećemo uspjeti. Školski primjer kako represija ne smije funkcionirati je primjer Cvika i Korčule. Ne bih sad trošio vrijeme na to. Ja bih se vratio na problem prevencije. Mogu reći s ponosom da dolazim iz grada u kojem svi ovi segmenti funkcioniraju. Riječka policija je najuspješnija u otkrivanju puteva droge, u zatvaranju dilera i ponosni smo na naše školske preventivne programe. Evo jučer je održana rasprava koja je pokazala koliki je značaj školskih preventivnih programa gdje zakazuje upravo država. Grad Rijeka izdvojio je milijun kuna za školske preventivne programe. Pa ja vas pitam kako ćemo mi iduće godine biti uspješni kada je u našem državnom proračunu za prevenciju nasilja i bolesti i ovisnosti u školama iznos smanjen za 43%. Da li je to put za smanjivanje nasilja i ovisnosti u školama?
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Da, kad je bilo nešto više sredstava onda smo često, odnosno i predlagatelji, Vlada je često se hvalila upravo kako se iz godine u godinu i kako ove godine, odnosno onih prošlih godina evo velika sredstva, odnosno znatno veća sredstva nego na ranije razdoblje su izdvojena za ovu vrstu pošasti. Sada u ovim vremenima kada se više istina sakriti ne da ovo se smatra kao luksuz. I što je posljedica ovoga što govorite kolega? Onda će se, dakle sve stvari pokazuju upravo na ovaj što se posebno i apostrofira i na tome vam zaista hvala na tom podatku koji ne treba biti zanemariv pogotovo kada govorimo o ovim stvarima posljedica je toga da će se još žešćom i većom represijom upirati upravo na one koji su na dohvatu represivnim tijelima, policiji, Državnom odvjetništvu, kasnije sudovima i kasnije u penalnim institucijama a to su upravo oni kažem koji su žrtve, koji obvezuju društvo da ih liječi, da ih upozorava, a i zaštiti i od onih koji predstavljaju ugrozu, a ne samo za njih, nego upravo to su ja mislim pitanja više i nacionalne sigurnosti. Ponavljam, zar je sudbina naših mladih da radi na crno, a troši na bijelo?
Zahvaljujem. Imamo sada repliku uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Ingrid Antičević Marinović u želji za, u svojoj ste raspravi u želji za rasterećenjem pravosuđa i ukazujući tko tu ispašta u onome dijelu mogu se složiti s vama da je u svakom slučaju da bi narko dileri trebali odgovarati da su krivi. Ipak izražavajući i cijelo dopodne ponavljajući želju za rasterećenjem pravosuđa i dekriminalizacijom lakih droga, željela bih vas podsjetiti da trend u 2008. godini u tretmanu liječenja osoba liječenih tijekom 2008. godine se nalazi 445 učenika i 306 studenata. Neću spominjati ove odrasle za koje smatram da su i u radnom, po radnom statusu sami odgovorni po dobi, sami odgovorni za ono što čine, ali evo zbog ovih mladih, zbog toga što se spušta sve više dobna granica prvog uzimanja i susreta sa drogom i postojanja ovisnikom, da ipak snosimo i sami odgovornost svim ovim izrečenim riječima danas, jer ovoliko puta spomenuta dekriminalizacija 150 tisuća osoba koje puše lake droge i sve što smo govorili i sami pridonosimo i pozivamo mlade da droga nije zlo, a istovremeno sami govorimo i svjesni koje zlo nanosi, kako mladima, kako osobi, tako obitelji i cijeloj društvenoj zajednici.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Pa jel se mi ne razumijemo, ili se mi ne slušamo? Dakle nitko ne govori da je mala količina droge opasna, da je i svaka vrsta droge opasna. Pa to nije sporno. Sporno je to što se to ne smije naći u Kaznenom zakonu, nego u nekim drugim zakonima, u Prekršajnom zakonu, u mjerama upozorenja, u liječenju, u obveznom liječenju. U tome je stvar. Kazneno zakonodavstvo mora biti rezervirano za najpogibeljnija društvena ponašanja. Ponavljam. A to su oni koji njima nabavljaju drogu, koji je proizvode, koji se udružuju i koji su, vidimo stvari kako su postavljene, želim vam dokazati i pokazati, ma na kraju krajeva to vam govori izvješće o radu državnih odvjetništava, to su vam suci, sudbena vlast se nekoliko navrata i to preko svojih najeminentnijih predstavnika javila. Struka vam govori da upravo kada je u pitanju, kad su u pitanju male količine droge, kazneni postupak nije najbolje rješenje, oni vrlo oprezno govore kad su nastupili pred Saborom, pa i pred Vladom, podnoseći svoje izvješće. Pa vi ne želite čuti struku. Mi ne šaljemo time poruku, nego razlikujemo bitno od nebitnog. To vam je ista stvar kao da ne biste kažnjavali za ubojstvo, ali za iščupanu dlaku, vlas bi itekako.
Zahvaljujem. I imamo još jednu repliku, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja stvarno mislim da u Hrvatskoj postoji politička volja da se napravi maksimum u obračunu sa drogom, odnosno da se smanji zlouporaba opojnih droga. Međutim mislim da ta politička volja ne dolazi do punog izražaja zbog različitih ideoloških, pa ako hoćete i svjetonazorskih ograda. Pa možda i dijelom neznanja. Zato ja kolegice Ingrid bi predložio i to je možda pravo rješenje da Vlada pokuša se izdignuti iznad politike i da pozove 10, 20 eminentnih stručnjaka na ovom polju i da im da da zapravo koncipiraju i zakonsku i svaku drugu priču u borbi protiv droge. Međutim, očito evo slušajući ovdje raspravu gdje govorimo o tome da sve počima s pušenjem, o tome gdje se zlonamjerno izjednačava legalizacija i dekriminalizacija itd., itd., očito nemamo namjeru ni mogućnost da se u ovom Saboru slušamo i otvoreno razgovaramo. Mislim da mi u ovom Saboru moramo preuzeti odgovornost, a naša odgovornost su loši zakoni. I u tome je problem. Da mi imamo dobre zakone, onda bi vjerojatno ova rasprava išla drugačije, ali mi imamo loše zakone. I zato kolegice Ingrid ja ne vjerujem u veće iskorake dok se ne pokaže politička volja na način da se posluša struka, a ne samo deklaratorno da se ide u obračun s kriminalom.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku. Nema. Ima. Onda odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Ali vrlo kratko. Kad govorite o toj političkoj volji, dakle ovo nije sad ništa novo što ovaj put govorimo. To već nekoliko godina zaredom govorimo. Odgovori su uvijek isti, svaka droga je opasna, i to mora ostati u Kaznenom zakonu. Apelirate ponovo na političku volju da se vidi, da se pozovu stručnjaci koji se bave ovom problematikom, u onom kurativnom smislu, ali jednako tako u ovom represivnom, pa da se iznađu najbolja rješenja. Ni to nije nov prijedlog. Vi ste uporni u tome i to tako i treba učiniti. Ali se onda postavlja pitanje, i sada i sa pravom. Ako svi statistički pokazatelji pokazuju da ovaj put nije dobar, da unatoč tome dakle ovakvom forsiranju da ostavimo stvari kako su postavljene od 2004. godine nakon onog kratkog jednog razdoblja novele Kaznenog zakona iz 2003. godine, što to pokazuje? Da se ima onda u, dozvolite mi reći, suprotna politička volja. Ako pokazatelji pokazuju da smo neefikasni, da ni jedan gotovo iz vrha nije odgovarao. Jer oni su donatori. Njih na gala večerama možete vidjeti, sa pozamašnim svotama. Jer se ti putovi prepoznaju. Jer znaju ih susjedi. Samo ih vlast ne zna. I oni ostaju, i oni su zaista zaštićene, jer u redovnoj zakonskoj proceduri, sudbenom postupku oni su zaštićeni na ovakav način. Jer nemate svjedoke, a sada Vlada lijepo propagira onaj odličan program u zaštiti svjedoka koji se ohrabre svjedočiti, pogotovo kod teških kaznenih djela "nema pravde bez svjedoka", a ovdje se svjedoka, dragocjenog svjedoka osudili na kaznu 3 godine i osudili ste ga na šutnju, na omertu. Taj zakon u Hrvatskoj treba prestati. Možda je najbolji način da prestane kod ovoga.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Droga je zlo i s tim zlom smo u ratu, a taj rat gubimo. Droge je sve više, konzumenata je sve više, a mi smo sve nemoćniji. Pa se moramo logično zapitati zašto je tome tako. Prvo, ne govori se istina. Evo kolega Rošin, i mnogi drugi ovdje kažu Vlada je učinila što je u njezinoj moći. Vlada je donijela strategiju, donijela je akcijski plan, provodi akcijski plan, i zato je uspješna. Pa nije uspješna zato. Ako je konzumenata sve više, ako je droge na tržištu sve više, a Vlada je donijela i provodi strategiju i akcijski plan onda to znači da ni strategija ni akcijski plan ne valja i da je posve uzaludno provoditi jednu lošu strategiju i loš akcijski plan. Jer provedba te strategije i tog akcijskog plana vodi dalje u poraz u ovom ratu s drogom. Dalje, govori se o ovom problemu nelogično pa se kaže: "gledajte svaki i onaj najteži ovisnik heroinski počeo je sa jednim jointom." Pa to je točno, ali to ne znači da svatko tko zapali jedan joint će završiti kao teški ovisnik. Jer to je slično umovanje kao kad kažete gledajte svaki sveučilišni profesor počeo je tako da završi prvi razred osnovne škole. Pa to je točno, ali to ne znači da svatko tko završi prvi razred osnovne škole da će biti sveučilišni profesor. Svaki teški alkoholičar počeo je s jednom čašicom alkohola, pa točno, ali to ne znači da svatko tko popije čašu alkohola će završiti kao teški alkoholičar. Ali zašto se ovako govori o tom problemu? Jer je to jednostavnije, jer mislimo da smo nešto napravili kad smo rekli takvu jednu nelogičnu rečenicu, a nismo napravili ništa. Jer imamo opravdanje pred samim sobom kad tako paušalno, kad tako površno, kad tako s dubokim nerazumijevanjem govorimo o velikom problemu. Pitanje je tko je nama ovdje neprijatelj ako smo u ratu? A trebali bi biti u ratu s drogom. Ja se bojim da je Vlada odredila krivog neprijatelja. Jesu li nama neprijatelji ovisnici, konzumenti ili je neprijatelj organizator trgovine drogom? Ako su ovisnici, ako su konzumenti a onda je i strategija i akcijski plan su izvanredni i Vlada je fenomenalno uspješna jer taj rat protiv konzumenata Vlada uspješno dobiva. Ali ako su nam organizatori trgovine drogom, a oni bi nam trebali biti neprijatelji, ako su nam oni neprijatelji onda rat gubimo. Evo kako, evo podataka koji to potvrđuju. U ukupnom kriminalitetu vezanom za zloupotrebu opojnih droga 75,1% se odnosi na posjedovanje. Preko dvije trećine. Kod dosuđujućih presuda uvjetne su 62,2%, novčane kazne 26,7%. Tu se pravosuđe obračunava s tim Vladinim neprijateljem, s konzumentima, a od ukupnog broja optuženih za sve oblike djela, za udruživanje za preprodaju droge, na to, na udruživanje za preprodaju droge otpada svega 5%. To je uspješnost Vlade, to je uspješnost strategije i to je uspješnost akcijskog plana. On je uspješan 5%. Dakle, od ukupnog broja optužbi samo 5% je protiv onih koji su organizirali, koji su se udružili, koji su stvorili kriminalne organizacije da bi se bogatili na preprodaji droge. I sad se tu u Saboru govori kako je Vlada uspješna i kako je napravila sve što je u njezinoj moći. Što je sa edukacijom? Smanjena su u ovom proračunu sredstva za 40%, eto to je Vlada napravila. Smanjila je sredstva za 40% za edukaciju po školama. Tako se Vlada bori protiv droge, to je slika i prilika ove Vlade. To je slika njezine uspješnosti i njezinog stvarnog htijenja, volje da se uhvati u koštac sa ovim zlom. Zalagao sam se i zalažem se da se uvede obavezni predmet u osnovne škole koji bi se zvao ovisnost. Od prvog razreda osnovne škole, svih 8 razreda. U srednjoj školi sva 4 razreda. Obavezan predmet ovisnosti jer nije to samo droga, tu je nikotin, tu je alkohol, tu su nove ovisnosti, ovisnosti o televiziji, ovisnosti o mobitelu, o kocki, o internetu. Nove opasnosti, novi izazovi. Kada bi Vlada došla s takvim prijedlogom i za to osigurala sredstva e onda bih ja povjerovao toj Vladi da ona stvarno misli ozbiljno se uhvatiti u koštac s ovim. Ali kad ona smanjuje sredstva u proračunu ionako mala, ionako bijedna, za 40% onda ja toj Vladi ne mogu vjerovati. Što je sa Poreznom upravom? Pa drogom se trguje zbog zarade. Pa taj novac negdje završi, pa od tog novca se grade nekakve kuće, pa se kupuju nekakvi brodovi. Što radi porezna uprava? Što radi USKOK koji se mora boriti protiv organiziranog kriminala, a ovo jest organizirani kriminal i organizirani kriminal mora biti naš najveći neprijatelj, ne konzumenti. Jel netko ikad u ovoj zemlji ispitao kako je bivši premijer i od kojeg novca kupio kuću, sagradio kuću ili kupio u Zagrebu? Jel netko iz porezne uprave došao i rekao "Kolika je tvoja zarada bila? Koliko si poreza platio i koliko ti je ostalo novaca da možeš tu kuću kupiti?" E prijatelji dragi dok se to pitanje ne postavi u ovoj zemlji nema borbe ni protiv organiziranog kriminala, ni protiv korupcije, ali ni protiv droge. Porezna uprava, USKOK, ali i svaki od nas ovdje izabranih mora postaviti takva pitanja. Od Sanadera pa na dalje. Samo tako ući ćemo u trag ovom prljavom novcu, zarađenom na životima djece. Što je napravila policijska uprava? Zašto nemamo pred osnovnim školama policajce u civilu? Zašto tamo ne love dilere? Ništa, ništa od toga. Imamo strategiju i akcijski plan koji Vlada provodi pa je navodno zbog toga uspješna. Ako se mi ne fokusiramo ako ne okrenemo oštricu svoje borbe, ako se ne uozbiljimo u ovome, droge će biti sve više i sve će više djece stradati. I to će biti odgovornost ove Vlade, odgovornost onih zastupnika koji ovdje govore droga je droga, a sve je to isto. Lovimo konzumente, ovisnik se postane s prvim džointom. Svi ti koji tako umuju i koji tako pristupaju ovom problemu, pomažu tom narkobosu, da zaradi još više.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupniče, ne možete i nemate pravo nikoga prozvati u ovom Saboru da sa svojom raspravom potiče ili pomaže da dođe do povećanje potrošnje droge. To nitko nije izrekao u ovom Saboru i ne dozvoljavam da niti da vi to kažete I izričem vam opomenu zbog te vaše izjave. Hvala lijepa. A sada imamo tri replike. Prvi je uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić napravili ste zaista odličnu usporedbu u situaciji borbe protiv korupcije i situaciji borbe protiv zlouporabe opojnih droga. Jer i u jednom i drugom slučaju imamo čitave stranice knjige ispisanih strategija i akcijskih planova, a rezultati su da u mrežu i u prvom i malom slučaju upadaju male ribe, a krupne ribe ostaju debelo, debelo nezaštićene. Izvrsna je vaša usporedba rada Ureda za sprečavanje pranja novca, Porezne uprave, jer smo imali slučajeva da su dileri prijavljeni kao kućne pomoćnice na Zavodu za zapošljavanje, a da su imali ogromne viletine, bazene, a da to nitko nije primijetio, što je zapravo vrlo zanimljivo. No ono što posebno želim naglasiti, izgleda da netko namjerno napraviti razliku između dekriminalizacije i legalizacije. I dozvolite da vam citiram još jedanput jer je ostalo neprimijećeno što je rekao kolega Picula. Od kako su u Portugalu dekriminilarizirane droge, broj uličnih predoziranja sa 400 pao je na oko 290 slučajeva godišnje, a broj zaraženih HIV-om dramatično je pao sa skoro tisuću 400 koliko ih je bilo 2000. na 400 u 2006. Dekriminalizacija pokazalo je istraživanje nije imala utjecaj na porast konzumenata već na porast broja osoba na liječenju. Dekriminalizacija droga i legalizacija često se poistovjećuju. Legalizacijom se kompletno uklanja kazneni progon za proizvodnju, prodaju i konzumaciju droge, dok se dekriminalizacijom kazneno ne procesuira samo konzumiranje i posjedovanje malih količina droge za osobnu upotrebu, a sve ostalo je zakonom zabranjeno. Dakle, u javnosti se pokušava poistovjetiti dekriminalizacija i legalizacija što je potpuno suprotno. A potpuno za kraj zaboravlja se da u Hrvatskoj u ovom trenutku najveći problem je alkoholizam mladih. A direktno je znanstveno dokazano da osnovci, srednjoškolci koji konzumiraju pojačano alkohol kasnije u većem postotku se odaju heroinu i kokainu.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Odgovorit ću ja vama kolega Jovanoviću i izvrći se opasnosti da dobijem i drugu opomenu, a druga opomena znači oduzimanje riječi govorenja na ovu temu. Kada se zanemare činjenice koje znanost stavlja pred nas, kada se uporno odbija prihvatiti ovo što ste sada iznijeli o dekriminalizaciji lakih droga, što je znanost potvrdila ne politika, ne predlažemo vi, Lučin, ja, SDP zato što nam je to tako zgodno za raspravu. Kada se to odbija prihvatiti onda znači da se mreža koja se postavila da u nju uđu narkodileri, namjerno skrojila tako da ima velika okna. Namjerno. Pa kada kažem da onaj tko to namjerno radi, tko uporno odbija promijeniti zakon, tko uporno odbija primijeniti znanstvena dostignuća u tom zakonu, da on ne radi ništa drugo nego pomaže organiziranom kriminalu da zarađuje na drogi. Jer se policija iscrpljuje u hvatanju konzumenata, umjesto da se bori protiv organizatora. Ponavljam, dakle ono što sam rekao svako onaj tko sebi dopusti da ovom problemu priđe paušalno, svako onaj tko sebi dopusti da odbija znanstvena dostignuća primijeniti u zakonodavstvo, u propisima, svaki onaj, svaki takav pomaže narkodilerima.
Zahvaljujem. Sada ste vozili na rubu ivice. Idemo dalje sa replikama, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kolega prije svega na ovoj ne hrabrosti, nego dužnosti, vama je dužnost zastupnika da govorite istinu. Pa i onda kada je istina u hrvatskom društvu, a često i u Hrvatskom saboru prognana i zbog čega se dobivaju adekvatne sankcija. Ja vam na tome čestitam. I na taj način hrabrim i sebe i vas, a i sve ostale da govorimo istinu, jer smo pozvani govoriti istinu. Naravno, neki se uzbude kada se spomenu riječi pravednost, istina, duhovi tu rad, i to je razumljivo. Ali dobro njih prepuštamo za sada samo njihovoj savjesti. Međutim, ovaj podatak koji je alarmantan, koji je objektivan koji nije ništa proizvoljno, gdje smo se svi imali prilike upoznati s tim podacima i o njima polemizirati i o njima nešto reći, da sve zatvorske kazne koje su izrečene, gotovo 30% izrečenih sankcija izriče se upravo za posjedovanje ili ono najbagatelnije djelo trgovine drogom. To je ono kada jedan jadnik iz ulice doda onom drugom susjedu. To je ta trgovina i kada ste govorili o ovih 5%, da je samo 5% trgovine drogom, onda se tih 5% ne odnosi na narkomafiju, na narkodilere, na kartel, na njihove upravljače, proizvođače i uvoznike. Nego se odnosi upravo jer je to zakonski stipulirano, trgovci drogom postaju upravo mladić i djevojka kada podjele jedan džoint. To je tih 5%. I pravosuđe vam je jasno reklo, odaslalo poruku, da mora njih kazniti tri godine i gdje ih poslati, u ove hrvatske kazamate koji upravo onda zbog nepriličnih, neadekvatnih uvjeta postaju škole, jer im se ne može adekvatni tretman pružiti koji oni zahtijevaju, pa čak i po sudskim odlukama.
Zahvaljujem. Imamo dalje još jednu repliku. Uvažena zastupnica Biljana Borzan. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo gospodine Staziću u potpunosti se slažem sa vašom raspravom. Kolega Jovanović je usporedio odnosno dao naglasak na onaj dio vaše rasprave vezano za korupciju a ja bih usporedila vezano sa općenitim načinom funkcioniranja u Hrvatskoj kako je sve nekako okrenuto naopačke. Kako je predloženo i promatra se problem droge tako se promatra i problem u zdravstvu. Dakle, naša se Vlada konstantno ponaša po principu bolje liječiti nego spriječiti. Kada dođe do problema onda se promatra je li 5 ili 6% smanjenje bilo pa kažemo da smo bili uspješni a ako je bilo povećanje onda nastojimo opet nekako pokazati da nismo bili jako neuspješni. Dakle, sve je napravljeno naopačke a mislim da ti nekakvi principi od onoga bolje spriječiti nego liječiti su toliko već stari i uvriježeni i svima poznati da zaista se čovjek zapita je li namjerno su stvari postavljene na ovaj način na koji su postavljene. Mene to sve skupa podsjeća na to, reći ću nešto slikovito, kao da imate biljku koja je bolesna i umjesto da ju srežete u korijenu jer se bolest more proširiti i na susjedne biljke vi otkinete svake godine određeni postotak bolesnih listića i time se hvalite kako ste napravili veliku stvar umjesto da naprosto srežete stvar u korijenu. Ovo što se pokušava stvoriti dojam da SDP promatra lake droge u jednom drugom svjetlu i ne vidi problem lakih droga to apsolutno nije istina. Te se stvari ne mogu izjednačiti i nije isto biti diler i dakle djelovati na stvar od korijena i biti dijete sa jointom u džepu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
S time da se ja samo pitam da li je ova povika na SDP dolazi zbog nerazumijevanja problema ili zbog toga što se želi da se u ovom području ne napravi apsolutno ništa. Ljudi svi mi koji smo roditelji pa recite mi jednoga koji ako ima dijete u adolescentskoj dobi čiji najveći roditeljski strah ali apsolutno najveći nije pred tim da mu dijete posrne pred izazovom droge. Pa zar mislite da bi netko u SDP-u zagovarao dekriminalizaciju lakih droga neodgovorno jer nismo svjesni tog problema. Zar stvarno možete ovu raspravu jednom od najvećih zala na taj način banalizirati. Predlažemo metode za koje vjerujemo da će biti efikasnije jer ove su neefikasne, pa to se vidi iz aviona. Predlažemo da promijenimo taktiku, da promijenimo način ratovanja, da promijenimo oružje ne zato da bi se dopali konzumentima da glasaju za SDP nego zato da budemo efikasniji kao društvo, zajedno da budemo efikasniji protiv tog najvećeg zla. Pa kad vi to tako banalizirate ove naše prijedloge onda je veliko pitanje da li to radite iz potpunog nerazumijevanja ili to radite uistinu zato što ne želite obračun s tim kriminalom, što ne želite da se sazna kako je tko kuću kupio i od kojeg novca.
Zahvaljujem. Mislim da ipak moram reći i intervenirati na neke stvari ovdje. Ja sam vidio puno razorenih obitelji jer sam bio ministar unutarnjih poslova u ono vrijeme kada su se stvarali prvi odjeli u policiji u borbi protiv droge. I znam koje je to zlo, ali nemojte da u ovom Saboru bude pokušaja da netko je veći borac ili manji borac za borbu protiv droge. Onaj tko bi i u primisli mogao biti protiv borbe protiv droge taj zaista nije zavrijedio da sjedi ovdje, a takvih ovdje nema i nije mjesto da politizira nego da se rješavaju ti problemi jer da i svijet ima s time velikih problema govori vam ova borba u Meksiku gdje je 15 tisuća vojnika uključeno sa policijom da bi se borili protiv narko bossova odnosno protiv onih koji se bave tom drogom. Prema tome, ja bih vas molio idemo prema kraju sa raspravom da se ne proglašava i da se ne etiketiraju oni koji samo drugačije razmišljaju. Uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Vrlo je teško reći barem općenito od onoga što nije danas tu rečeno, da je droga veliki problem, da je možda droga nakon neimaštine, problema ljudi, ratova problem s kojim se danas nisu pronašli adekvatni odgovori odnosno gdje traje permanentna borba društva, država, zajednica protiv tog problema. Problem proizvodi ogromne probleme pojedincu, porodici, društvu, samim time i ekonomiji i proizvodi velike štete i tu se danas svi slažemo oko toga. Međutim, oko metoda kako bi se trebali još efikasnije suprotstaviti toj pošasti, tom problemu tu se vjerojatno razlikujemo ali uvjeren sam da to sve što radimo danas je da nađemo kvalitetnije, bolje, efikasnije i produktivnije mjere kako se suprotstaviti tom zlu koje se zove droga. Problem droge je prisutan oko nas. Najgore je da zabijemo glavu u pijesak i kažemo on ne postoji. Najgore je da nas statistike zavaraju ili zavaravaju. Međutim, kad smo svjesni ja se nadam da je problem koji raste, kojega još uvijek nismo počeli smanjivati a kamoli dotući ili pobijediti. O tome govori veliki biznis koji se događa u cijelom svijetu, veliki novac, biznis koji ima vjerojatno najveće trendove rasta u prihodu. I prema tome, samim time govori da je taj problem prisutan i među nama. Međutim, problem bez obzira na strategiju, akcijski plan ja moram reći odmah u startu da ove izmjene i dopune zakona podržavam utoliko jer su napredak na tri stvari koje smo locirali, koje su bitnije a to je da rješava pitanje odnosa prema kemikalijama uništavanja droga. I isto tako u terminu koji nije samo monotehnički odnosno nomotehnički, a radi se o tome da sada razgovaramo o drogama. Da bi riješili taj problem, sa dva način se rješava, prevencijom i represijom. Prevencija, prevencija, prevencija i prevencija i na prvom mjestu, ja neću kvantificirati odnose između prevencije i represije, ali prevencija je ključna. Ključna kao u mnogim stvarima kad su prisutne određene deformacije ili anomalije. Prevencija koja mora početi od rođenja djeteta danas, prevencija koja se mora implementirati kroz obitelj, koliko se to može, kroz odgojne ustanove, vrtiće, škole osnovne i srednje, fakultete itd., institucije, udruge i tu je uloga društva, politike pa u konačnici i Sabora kao najvišeg zakonodavnog tijela u Republici Hrvatskoj. Da bi se mogli adekvatno boriti protiv toga, prevencija mora biti osmišljena i prevencije nikad dosta u tom dijelu. Svjedoci smo danas da obitelji imaju problema, porodice imaju problema, ekonomska situacija je takva, kriza je u našem društvu i vrlo plodno tlo za korištenje droge. Ja ću govoriti o drogi kao takvoj i taj termin upotrebljavati. Droga koja se koristi ne samo iz znatiželje ili iz potrebe nego i droga koja se koristi, to ne znam da li je danas tu rečeno, da se pobjegne od problema jer droga ipak utječe na čovjeka na način da mu stvarnost, koja zna biti loša, pogotovo danas, pričinjava ljepšom, boljom, kada sve izgleda kao što bi netko rekao ružičasto. Prema tome, u prevenciji moramo činiti i u prevenciji imamo prostora za učiniti. Što se tiče represija, represija i ono što danas razgovaramo, ja moram explicite reći da dekriminalizacija u onom dijelu o kojem mi govorimo i o kojem ja govorim sada ne znači legalizaciju droge nego znači samo utoliko da vidimo koja metoda, s obzirom da je problem koji je prisutan i koji raste, bude efikasnija da to zlo iskorijenimo. Svi ćemo se složiti, sada je potpredsjednik Sabora maloprije rekao da 15 tisuća vojnika se u Meksiku i u zemljama srednje Amerike borit protiv droge. Da, bore se protiv toga, bore se protiv uzgajivača droge, znači protiv proizvodnje. Mi na sreću, ne nažalost, na sreću nemamo izražen taj problem da se moramo boriti protiv proizvođača iz inih razloga, uostalom i zemljopisnih, ali imamo i mogućnosti i imamo problema sa dilanjem droge, sa prometom droge, znači sa dolaskom droge na naše prostore, sa prometom droge i u konačnici sa konzumentom. I tu bih vrlo jasno želio reći da najveći problem u društvu je dolazak i promet droge i to apsolutno je kriminalno djelo i tu treba biti poanta represivnoga aparata da se suprotstavlja tom problemu droge upravo na taj način. Što se tiče konzumenta, konzumenta kao takvoga, ja ga bar tako shvaćam, kao pacijenta. Konzument je pacijent, on je osoba koja ima problem i na sreću danas medicina ima odgovore na to. Jest da traje dugo, da je problematično rješavanje, međutim to su u pravilu pacijenti kojima se može, treba i mora pomoći. Upravo zato uloga represivnog aparata ne smije biti poanta i suština, odnosno akcent, a ono što smo svi prije slušali brojke, neovisno otkud su dolazile, upravo prema konzumentu, prema onome tko je imao u džepu znači drogu i prema onome koji je imao da li za osobnu potrebu, pa ja ću napravit distinkciju, čak i onoga koji je bio prisiljen jer nema novaca, a ne može se odmaknuti od ovisnosti droge pa i dila ili prometuje s drogom da bi sebi nabavio drogu, da bi mogao je konzumirati. On je po meni i tu ćete se svi složiti, bolesnik. Prema tome, ne radi se o organiziranom trgovcu i organiziranom dilanju. Zašto to govorim? Pa zato što danas je represivni aparat i po postotcima koje smo čuli, upravo akcenat dat na konzumenta. Nažalost, a znam pouzdano, imate primjer gdje se radi o mladom konzumentu droge iz inih razloga gdje su familije razorene, gdje je strava, gdje se ne može ni opisat što se dešavalo sa naporima roditelja, nažalost vjerojatno i usamljenima gdje društvo u ovoj situaciji, pogotovo ovih naših 18 godina mogu prihvatiti i opravdane razloge gdje nije možda mogao bit fokus prema tom problemu. Znači gdje je problem, gdje se radi o osobama koje nisu kriminalci, odnosno koje nisu učestvovale u nikakvim kriminalnim djelima osim konzumiranja i posjedovanja droge, da su oni osuđeni, da se oni nalaze u zatvoru. I tu prihvaćam, pošto se radi o osobama koje su onda u tim i takvim institucijama, gdje ćete se složiti, služe kaznu uz kriminalce, uz ljude koji su napravili da li ovakva, onakva ili teška krivična djela do ubistva, pogodno tlo upravo da tek onda dođe do deformacije takvih osoba. Zašto to govorim? Pa zato što bi takve osobe, i tu ću završit, trebale biti tretirane kao pacijenti i bit upućene u institucije, da li su to ovakve ustanove, udruge itd., komune, da se pokušaju spasiti jer je medicina rekla nažalost, dugo traje da se mogu spasiti. Prema tome, represivni aparat mora biti fokusiran na biznis, na one koji zarađuju i koji donose nesreću familijama, porodicama odnosno društvu, a konzumente ako nisu u tom dijelu počinili kriminalna djela moraju biti fokusirani kao pacijenti i pokušati im pomoći, normalna stvar. I tu moramo tražit rješenja oko propisa. I završavam, slažem se, to mora biti produkt rasprave, a tu znamo mišljenja već i pravnih stručnjaka i kriminalista itd. što predlažu. Prema tome, završavam, već sam rekao tri puta, ali sada ću reći zadnji puta, dekriminalizacija u tom kontekstu tražiti rješenja da, a legalizacija droge ne. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo uvaženi kolega Kozlevac, htio sam samo reći danas smo čuli jako puno teoretiziranja o prevenciji, a da nitko vjerojatno nema predodžbu kako to napraviti. Reći ću vam gotovo iz prve ruke. Po školama je organizirano, iako tvrdite da ništa se ne radi, organizirane su poprilično dobre rasprave o drogu. Čak su dovedeni i liječeni ovisnici, bivši liječeni ovisnici i mogu vam reći da rezultat je bio sve ono što nismo očekivali, ne što smo očekivali. Dakle, mnoga djeca su se zainteresirala, mlađi. Dakle, ne samo mlađi uzrast nego i stariji zainteresirali se i bilo je komentara pa kad se on uspio izliječiti zašto ne bi i mi uspjeli. To je jedno. Drugo, ako govorimo o tom da treba hvatat samo one sa hajde dilere itd. pa znate čuli ste, bezbroj puta ste čuli da dileri sa sobom nose izuzetno male količine. Prema tome, u svakom slučaju svaki diler će se izvući da je ovisnik. Prema tome, ovdje ništa. A ako znamo ovo što smo čuli malo prije, ako znamo tko su ti veliki koji stoje iza malih onda nam je dužnost da kažemo. To je taj i taj, a ne da ovdje pričamo priče o nečemu o čemu očito ne znamo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani kolega zastupniče. Ja s obzirom na prirodu svoga posla jako dobro znam što je prevencija i preventiva, jer sam po osnovnoj edukaciji vatrogasac. I kad bih pošao sa tom pretpostavkom da moramo ljude učiti kako do nesreće i do požara ne dođe, da će netko nastat piroman ako u nekom postotku će nekoga zaintrigirati. Ali ogromna većina ljudi shvati o čemu se radi i tako se ponaša. Prema tome, kad govorim o prevenciji droge, odnosno o prevenciji, onda govorim o edukaciji. Slažem se, ali vi niste spomenuli edukaciju roditelja, edukaciju odgovornih osoba u institucijama, ustanovama, školama, nastavnika, pedagoga, a prvenstveno na roditelje. Znate kad su se roditelji prvi puta susreli sa tim problemom? Pa kad im je dijete, kad su počeli imati problema sa djetetom, onda su se tek susreli s tim problemom. Ima prostora, možemo raditi kroz razne udruge, institucije, škole, kroz roditeljske, mislim kroz instituciju roditeljskog sastanka ako hoćemo. Prema tome, tu ima prostora. Evo tu ima prostora. Evo na tu prevenciju sam mislio kolega, a da ne govorim o medijima i medijskoj prisutnosti. Nisam mislio da malo djetetu sa 7, 8, 10 godina objašnjavamo što je droga i da je nekome sve ružičasto. Slažem se da će ga zaintrigirati da vidi i on kako je to ružičasto. Međutim, o problemu govorim koji nastaje u društvu. Treba educirati ljude. Hvala.
Zahvaljujem. I druga je replika, uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Kolega Kozlevac, ja ću se u svojoj replici također osvrnuti na ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] o kojoj ste u svojoj raspravi puno govorili i koju ste jako puno puta spomenuli. Naime, razmjeri konzumiranja droge i svih drugih vrsta ovisnosti su zapravo jedno naličje ili druga strana medalje aktualne stvarnosti. S jedne strane borba za profit. Dakle, da se ima što više, a s druge strane borba za preživljavanjem. Jer je na žalost sve više onih koji nemaju ništa ili gotovo ništa ostavljaju upravo roditeljima koje ste vi spominjali sve manje vremena za odgoj i za brigu o djeci. Isto tako i preobimni školski programi o kojima ćemo zasigurno danas popodne govoriti puno više kad ćemo raspravljati o ponuđenom Zakonu o udžbenicima. Dakle, ti školski programi ostavljaju sve manje prostora i školama za odgoj, a znamo da su škole primarno odgojno, pa tek onda obrazovne institucije, odnosno ustanove. Dakle, sve manje smo s djecom, sve manje odgajamo, nemamo vremena živjeti s djecom i nemamo zapravo vremena učiti ih pravim vrijednostima i to je ono što otvara prostor za sve vrste ovisnosti od droge preko alkohola, pa do cjelodnevnog sjedenja pred kompjuterom. Hvala.
Zahvaljujem. Javili ste se sad poslije već. Mislim, bez namjere da vam oduzmem. Ali mislim moramo se držati reda [[Upadica: Prihvaćam.]] Idemo dalje na raspravu pojedinačnu. Uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Rasprava o jednome zakonu koji je relativno kratak traje već četiri sata i to o zakonu kojim se mijenja postojeći zakonski tekst protiv kojega ni jedan zastupnik u dosadašnjoj raspravi nije iznio ni apsolutno ništa. Dakle, sve odredbe koje nam je predlagatelj ponudio, a tiču se prije svega usklađenjem sa sustavom Europske unije, zatim pojačanjem i pooštrenjem sustava kontrole nad prekursorima, odnosno onima koji ih proizvode i koriste. Zatim, dodavanje odredbe kojom se daje mogućnost uništenje droge, zaplijenjene droge i prije pravomoćnosti presude ili rješenja. Sve su to odredbe, odnosno nova rješenja koja su pozdravili svi zastupnici, odnosno neki ih uopće nisu spominjali. I sve su to odredbe koje su dobre odredbe. Na žalost neke od njih smo tražili ovdje u raspravi lani i preklani, pa nam je rečeno da to ne dolazi u obzir. Evo sada je predlagatelj poslušao što je rekla grupa stručnjaka koja se ovim problemom pozabavila malo ozbiljnije. Ali ako je to već tako, postavlja se pitanje čemu onda rasprava četiri sata? Je li to stvarno rasprava u kojoj će se zastupnici slušati sami sebe, jer vole slušati sami sebe ili je to samo zbog toga što su kamere bile uključene. Nije istina. Gospodin Golem, koji je nadam se slušao ova četiri sata, a nije bilo lako može odavde otići sa vrlo važnim informacijama. Ta rasprava svjedoči da koncept nije funkcionalan. Ta rasprava svjedoči da onaj tko predlaže zakone mora zagrabiti ozbiljnije u promjenu paradigme. Nekoliko puta je rečeno. Čim se spomene riječ dekriminalizacija iz konzervativne političke paradigme stiže odmah pljuska da se radi o legalizaciji. To je podmetanje teza i to treba sto puta ponoviti, očito, da bi konačno sjelo. Razgovor o dekriminalizaciji lakih droga je posve legitiman razgovor kao što su i teze protiv toga posve legitimne, ali nije legitimno podvaljivati da se radi o legalizaciji. To su dva potpuno suprotna pojma, jer u konkretnome slučaju kad se traži rasprava o dekriminalizaciji traži se samo da posjedovanje i korištenje zanemarivo malih količina droge bude prebačeno iz kaznene u prekršajnu zonu i njen ... [[Govornik se ne razumije.]] A ovdje se stvara fama da će se time povećati silno broj konzumenata, da će se povećati broj ljudi koji će doći pod udar ponude i da će popustiti. Zašto se spominju ovi primjeri Italije, Španjolske, Portugala? Prije svega zato što su imali daleko veće i izraženije probleme nego što ih imamo mi bez obzira što smatramo da probleme koje imamo mi u zlouporabi droga nisu uopće mali, zanemarivi čak štoviše. Ali kad je već tako, kad su oni koji su se suočili s ovim problemom puno ozbiljnije nego mi, i kad u tome imaju puno dulju tradiciju nego mi, procijenili da treba promijeniti paradigmu i da treba pristupiti jednom novome modelu suzbijanja tog zloupotrebe samih droga. Zašto se ne ugledamo na pametnije od sebe? Zašto nam je uvijek onaj koji je gori od nas nekakvo ravnanje? Nije grehota učiti od boljih, pametnijih, uspješnijih i onih koji idu unaprijed, ali dok god u Hrvatskome saboru ne bude dominantna liberalna paradigma u ovome slučaju, nego konzervativna, nećemo mijenjati taj pristup, i to je jasno. Mi možemo govoriti koliko god hoćemo i što god hoćemo, to se promijeniti neće. Pogledajmo što se događa. Mi ove sitne konzumente trpamo u zatvore koji su ionako prekrcani i uzimamo prostor za ove krupne lupeže koji više nemaju gdje leći, odnosno sjesti, a evo u zadnja doba nešto je malo veći red pred vratima zatvora. I što se događa? Te jadničke koji su sitni konzumenti, koji nisu čak niti ovisnici, guramo u ralje jednoga sustava u kojemu ako ništa drugo no caruje droga. Pa šta smo mi slijepi ne vidjeti u izvješćima o radu hrvatskoga zatvorskoga sustava koliko je izražen problem s drogom upravo u zatvorima? Zatvori su mjesto na kojemu možete najjednostavnije doći do droge. S druge strane, ti cirkusi koji se priređuju tzv. suđenjima velikim ribama, oni su stvarno postali smijurija. Pa pogledajte kako izgleda suđenje ovom čuvenom narkodileru sa Korčule. Kako je to sve skupa išlo i kud je završilo. Pa to je saga u nastavcima i … [[Govornik se ne razumije.]] vidljivo da postoje načini da se izmigolji iz toga sustava kažnjavanja i da se smije u brk čitavoj naciji. Nadalje, stotinu i 50 milijuna kuna godišnje košta državu to što se bavi uglavnom sitnim konzumentima koji da su prekršajno kažnjeni još bi donijeli prihod državnome proračunu, a ne trošak. Kad bismo te novce uložili u sustavnu borbu protiv krupnih riba, a moramo znati da smo na toj balkanskoj ruti ne samo izloženi tome da se droga nudi našim građanima, nego mi snosimo odgovornost i za gotovo pola Europske unije, jer ta ruta ide preko našeg teritorija i sve što prođe kroz Hrvatsku dalje završi u Europskoj uniji. I baš zbog toga nitko me ne može uvjeriti da Republika Hrvatska sa dobro osmišljeno decidiranom politikom na ovome području nije u stanju ostvariti puno konkretnije, ako hoćete i kompleksnije projekte u suradnji s Europskom unijom. Ja sam siguran da bi Europska unija imala itekako sluha za zajedničke projekte kojima bi se stalo na rep i na put ovim velikim krijumčarima, jer znaju da 90 ili čak 95% kompletne droge koja prođe preko teritorija Republike Hrvatske završi u njihovom dvorištu, optereti njihov zatvorski sustav, njihov krim milje i njihov zdravstveni sustav. Netko je, spomenuli su mnogi kolege prevenciju. Ja vas lijepo molim pogledajte službene izvještaje o toj prevenciji. Pogledajte koji postotak dječje, školske populacije obuhvaćen redovitim predavanjima, kazališnim predstavama, akcijama koje poduzimaju policijske uprave. Pa to je smiješno. Pa koga mi zavaravamo? U jednoj županiji obuhvati se 10 do 15 razreda i mi kažemo da je to prevencija. O čemu pričamo? Pa to je 1 do 2% djece ukupno, koja uopće dobije informaciju. A mi mislimo da dijete koje u 8 godina osnovnog školovanja dobije jednom takvu informaciju ili jednom u četiri godine srednjeg školovanja, da je ono pokriveno, riješeno. Mi smo preventivno djelovali. Naprosto se radi o tome da te informacije valja stalno davati ili da budu dostupne. A gdje? Koliko imamo informativnih centara za mlade u Republici Hrvatskoj? pogledajte izvješća Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, koliko se novaca troši za te centre. To je sve skupa smiješno. I mi moramo biti toga svjesni. Mi snosimo odgovornost za tu paradigmu, jer ona se može promijeniti samo promjenom zakona u Hrvatskome saboru. I u tome smislu ne treba nikoga vrijeđati kad se kaže da smo mi odgovorni. Nije dobro ponavljati ove priče svake godine a ne dobiti feed back od onih koji su zaduženi da predlažu izmjene propisa. Ja se ufam i u to što je novi predstojnik ovoga ureda kriminalist po struci, čovjek za kojega znademo da se već 30 godina sustavno bavi suzbijanjem zlouporabe droga. I u tom smislu očekujem da će inicijativnost krenuti iz tog ureda konačno, na jedan ozbiljniji i radikalniji način. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Samo vas želim upozoriti na jednu činjenicu, a to je da hrvatska policija aktivno sudjeluje u međunarodnoj aktivnosti borbe protiv droge i da su mnoge akcije koje su bile i na teritoriju Hrvatske, a i diljem Europe i svijeta i hrvatska policija zajedno sa drugima činile zajedničku akciju u tom naporu jer bez takve suradnje ne bi bilo ni ovih rezultata koji su do sada. I imamo zadnju pojedinačnu raspravu. Morat ćemo to ipak završiti do kraja. A to je uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja sam, koliko sam mogao pozorno slušati gotovo sve ovdje koji su do sada govorili, i tvrdo sam ostao u nakani sačekati svoje izlaganje jer naprosto mislim da se na neka od ovih do sada izlaganja neke tvrdnje treba odgovoriti. Dakle, prije svega treba kazati na koji način mi na određeni način tumačimo iste podatke koji su nam svi dostupni i što u njima vidimo i na koji način, ja bih rekao čak, manipuliramo podacima. To je nedopustivo. Dakle prema podacima o liječenju zbog ovisnosti o psihoaktivnim drogama situacija je relativno stabilna u Hrvatskoj. Dakle relativno stabilna. Čije je to stajalište? To nije stajalište Ivana Bagarića, niti kluba HDZ-a, nego izvješća o osobama liječenih zbog zlouporabe psihoaktivnih droga u Republici Hrvatskoj u 2008. godini, od Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo. Dakle to je stajalište struke. A oni kažu i zaključuju otprilike, kad je u pitanju stanje, ne znam o kojem govorimo, slijedeće. Kažem možemo zaključiti da je u Hrvatskoj djelovanje sustava za prevenciju ovisnosti i izvanbolničko liječenje ovisnika imalo značajan utjecaj na današnju situaciju te iako je droga u društvu sve dostupnija i jeftinija nije došlo do značajnog porasta broja ovisnika. Dakle, nije došlo. Zatim, dakle ovo govori o tome kakav imamo sustav i kakvu imamo zdravstvenu zaštitu kao dio tog sustava. Ne može samo zdravstvo odgovoriti to se slažem, međutim to je odgovor onima koji kažu kako nemamo dobru preventivu i nemamo dobru zdravstvenu zaštitu. Drugi, recimo od navoda ili citata u istom izvješću stoji i kaže: "porast broja umrlih osoba možemo objasniti sve većom prisutnošću droge u općoj populaciji, kvalitetnijom suradnjom prilikom utvrđivanja uzroka smrti te češćim provođenjem toksikoloških analiza." Dakle, naprosto zdravstveni sustav je ušao u ovu problematiku i s njom se bavi i nosi. Kad je ovdje bilo govora o dekriminalizaciji lakih droga onda je nešto govoreno i o tome da se time ne znam ni ja one zemlje koje su to prihvatile smanjile su prevenciju HIV pozitivnih itd., a po ovom izvješću ovdje stoji kaže: "kod ovisnika je HIV vrlo rijedak i iznosi 0,5%." To možemo zahvaliti višegodišnjoj trajnoj edukaciji, dobroj obaviještenosti, farmakoterapiji, radu centara za savjetovanje i zamjenu igala ili šprica. Prema tome ni jedan od argumenata koji su ovdje navođeni kako nemamo dobar sustav, kako zdravstvena zaštita nije dobra, kako dobro Vlada ne radi u tom kontekstu ne stoji, ali ne da on ne stoji iz moga stajališta i moga tumačenja nego ne stoji iz dostupnih podataka. Poštovani kolega Richembergh kad govorite o učenju, ja se posve slažem da je Hrvatskoj i svima nama ovdje učiti od svakoga, međutim nemojmo polaziti iz pozicije da mi već nemamo naučeno i da na temelju naučenog i na temelju iskustva s kojim raspolažemo ne možemo biti učitelji i drugih. I što moramo trčati i tražiti znanje tamo gdje ga zapravo ne možemo naći? Pa pored škole "Narodnog zdravlja", pored Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo i pored sve tradicije koju Hrvatska ima ovog časa kad je u pitanju prevencija itd., ja mislim da možemo biti na to ponosni i mislim da ne trebamo baš se sada lomiti i tražiti neka nova znanja osobito ne primjenjiva našim okolnostima i našoj situaciji. Kad je u pitanju dekriminalizacija lakih droga, pa ljudi moji ovdje smo čuli čak od kolege liječnika Jovanovića i onda normalno to je kasnije krivo interpretirano kao tobože znanstveni dokaz kako u zemljama u kojima se to nešto dekriminalizira, kako se zapravo lakše nosi i sa problemom droge. Pa to je posve neutemeljeno, posve netočno. Iz kojeg razloga? Pa iz razloga jer ne postoji niti jedan ovisnik heroinski koji nije započeo s marihuanom, nema ga. Gotovo ga nema, dakle gotovo da ga nema. Između uzimanja prve marihuane u životu i uzimanja heroina prođe 2 godine. Prema tome, pa koji je nama cilj? Pa valjda nam je cilj gurnuti drogu što dalje od onih skupina, dakle to su ne znam, školska djeca zatim srednjoškolska, studenti itd., dakle ne učiniti im je dostupnom. Učiniti je što dalje dostupnom ili već ako će netko uzeti da je uzme u kasnijoj životnoj dobi. Prema tome, dakle govoriti o tome kako bi bilo dobro dekriminalizirati i na taj način ma što tko kazao, znam da to nije legalizacija, ali je sigurno učiniti još dostupnijom drogu, a onda voditi prevenciju i boriti se protiv droge je zapravo sulud koncept i posve neprihvatljiv. Ja znam da su ljudi podijeljenih mišljenja koja se prije svega temelje na tom jednom vrijednosnom stavu, ovo što smo maloprije čuli da li je to liberalni ili konzervativni, međutim apsolutno je neprihvatljivo koristiti ovako podatke koji su jasni i koji jasno govore u korist upravo ovoga da se u Hrvatskoj dobro radi, da se može bolje raditi i da se može napredovati to je posve razumljivo, međutim činjenice su apsolutno neumoljive. Dakle, nažalost evo mi smo danas stvarno dugo raspravljali, raspravili smo o zakonu koji je vrlo važan. Vjerujem da je ova rasprava bila isključivo plod i želja da se dadne svoj doprinos kako bi se izišlo na kraj i još uspješnije nosilo s ovim problemom. Ja bi za kraj moje ove rasprave, kažem kratke rasprave, citirao jedno mišljenje. Mislim da je vrlo važno i mislim da je dobro o njemu razmisliti. Zašto? Pa radi toga što ni jedan sustav na svijetu ne može zaštiti nijednoga pojedinca ako sam pojedinac ne daje vlastiti doprinos i ne štiti se. A otprilike to je citat koji glasi ovako: " Moju je volju držao u ropstvu neprijatelj i od nje mi skovao lance i u njih me sapeo jer iz pokvarene volje rodila se požuda i dok sam robovao požudi rodila se navika. I kako se nisam opirao navici rodila se nužda. I kao kakvim karikama međusobno povezanim držalo me sapeto, kruto ropstvo." Tom ropstvu je se oduprijeti, a ovo je misao koju je napisao čovjek prije tisuću i pol godina sv. Augustin, a koja je vrlo aktualna i dan danas, a govori o osobnoj odgovornosti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I imamo još jednu raspravu, 5 minuta u ime kluba HDSSB-a, uvaženi zastupnik Boro Grubišić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pozorno sam slušao kolegice i kolege zastupnici, doduše malobrojni, pozorno sam slušao ovu 4-satnu raspravu u svezi konačnog prijedloga Zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga i zaista nakon svih ovih rasprava koje su ovdje izrečene danas i koje su ja vjerujem vrlo dobronamjerne od svih govornika zapravo u jednom dvoumljenju, a i ja sam također dobronamjeran pa ću u tom smislu govoriti jer dolazim iz grada Slavonskog Broda koji je zapravo na balkanskoj ruti, grada koji se zove "vrata Bosne" i koji je pogranični grad sa velikim rizikom kako od dilanja droge tako i uporabe droge, dakle i brojnih slučajeva koji tamo srećemo. Dobro je govorio gospodin Bagarić ovdje i rekao "gurnuti drogu što dalje" ako sam dobro shvatio i zapamtio što je htio reći. Međutim, gurnuti drogu što dalje zapravo zaziva i ono što se može, osim riječi sv. Augustina koje je citirao, i koje su vrlo mudre, i represivni aparat. Dakle, gurnuti drogu. Tko može gurnuti nekoga? Represivni aparat. I ovdje govorimo o prijedlogu zakona koji nema oznaku E iako je netko ovdje u klupama govorio da je to prilagodba Europi i europskim standardima, a ipak ovaj zakon ne nosi E oznaku, znači on nije P.Z.E. nego samo P.Z. Dobro je što su ove odredbe ovoga zakona se pretežito odnose na Ministarstvo zdravstva, odnosno Hrvatski zavod za toksikologiju i sve ono što je ovdje napisano u svezi toga je sasvim u redu. Slušajući i prijedloge o dekriminalizaciji, a kontra legalizacije kao pojma, onda zapravo potom i raspravu o žestokoj prevenciji, dakle o odgoju i uvođenju obveznog predmeta u osnovne škole, pa i srednje škole koji bi nosio naziv borba protiv ovisnosti ili ovisnost, radi se i o drogama i o alkoholu, uživanju duhana, kocki, sajberovisnosti, i cijeli niz ovisnosti koje postoje danas u ovom modernom svijetu, onda zapravo dolazimo u jednu kontradikciju, kada bolje analiziramo. Dakle, prevencijom o kojoj se pričalo dakle odgojem protiv ovisnosti bismo ukazali nato da se ne upotrebljavaju niti lake droge. Da se ne dođe u kontakt sa lakim drogama. A onda imamo pojam dekriminalizacije. Pa čekajte, ako ćemo mi prevencijom zapriječiti uporabu i lakih droga, onda nam ne treba ni dekriminalizacija. Dakle, ne vjerujemo mi u uspješnost, da ćemo sa dekriminalizacijom postići i nekakvu silno poboljšanje, statističko poboljšanje u svezi uporabe lakih, a i ostalih droga. Dakle, ne postoji jedna vjerodostojnost u tom smislu. Osim europskih iskustava u smislu borbe protiv droga, što u svakom slučaju podržavam, postoje neka druga svjetska iskustva o kojima sam i ranije govorio. Nažalost, ona su za naše pojmove možda europske, a govorim o slučaju rješavanju takvih stvari u Maleziji, potpuno neprihvatljiva, nisu nekakva demokratska itd. iako je ta borba vrlo uspješna. Nažalost, ona očito nije primjenjiva niti se ovdje spominje kao mogućnost u okviru Europe, nego ostaje nekakav azijski specifikum. A vi znate, većina vas zna kako to rješava Malezije. I još da nešto kažem u svezi statistike koja je ovdje izrečena i koja se svake godine podastire u izvješću kao napredak, napredak, napredak u borbi protiv opojnih droga, a svi znamo da je narkomanija jedna poput sante leda. Dakle, devet desetina je ispod vode, za devet desetina se ne zna, a samo za jednu desetinu zapravo znamo i jednu desetinu tretiramo bilo prevencijom, bilo kurativom dakle liječenjem, bilo represivnim aparatom u smislu prekršajnih ili kaznenih prijava. U svakom slučaju ja sam zato da vodimo dalje, ako treba da mijenjamo taktiku borbe protiv droge, da pokušamo učiniti sve da ovo zlo, da ovu pošast današnjice svedemo na što manju mjeru, ako već ne možemo je do kraja iskorijeniti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Počinjemo sjednicu, dakle sada prekidamo i nastavljamo sjednicu u 15,00 sati, sa drugom točkom dnevnog reda, to je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nagradi "Ivan Filipović", drugo čitanje, P.Z. broj 409. Želim vam koji ste ovdje, a i onima koji nisu dobar tek. Hvala lijepa.
4. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporaba opojnih droga, drugo čitanje, P.Z. broj 392. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio zastupnik Šime Lučin. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Izvolite, državni tajnik gospodin Ante Zvonimir Golem. Izvolite. Prvo na članak 12.
Ne prihvaća se. Naime, upravo u ovom zakonu mijenjamo prema europskom zakonodavstvu, a i prema stvaranju suštini stvari riječ opojna u droga, te bi izmjena i lake i teške droge što je fakultativni naziva i niti po direktivama niti u jednoj članici Europske unije, a niti u svijetu nisu na taj način razdijeljene droge.
Gospodin Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa namjera ovog amandman je bila da se ministarstvo potakne da se definitivno u Hrvatskoj napravi nekakav registar droga. Mi smo jedina zemlja koliko je meni poznato gdje je droga, droga, gdje se ne razlikuju različiti tipovi i vrste droga. Molim glasanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2 na članak 13.
Isto tako se ne prihvaća, jer postoji već registar o drogama i nije potrebno izrađivati novi registar.
Gospodine Šime Lučin. Izvolite.
Ja nisam sada uopće razumio. Postoji registar droga?
Postoji registar.
Ne postoji registar droga, jer da postoji registar droga onda bi pravosuđe moglo raditi svoj posao. Vjerojatno se taj registar negdje drži u tajnosti. Dok ne promijenimo pristup ovom problemu, jednostavno Hrvatska neće polučiti rezultate. Ja ne razumijem zašto ne pogledamo kako to rade naši susjedi Slovenci, Austrijanci da ne idem dalje. Molim glasanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala državnom tajniku. Dajem na glasovanje Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova 105 glasova za, 4 suzdržana, ništa protiv.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o "Nagradi Ivan Filipović", drugo čitanje, P.Z. br. 409 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa, Dražen Vikić Topić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite, državni tajniče.
Potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Evo pred nama je Konačan prijedlog o izmjenama Zakona o "Nagradi Ivan Filipović" koji je, kako znate, u prvoj verziji 1991. godine. Pokazalo se iz dosadašnje prakse da bi se trebao povećat broj nagrada za životno djelo i naravno, uravnotežit sa brojem godišnjih nagrada kojih je do sada bilo 17, a nagrada za životno djelo je bila samo jedna. Prijedlog koji je, znači osim nekih terminoloških usklađivanja i nekih nomotehničkih promjena, glavna poanta prijedloga je bila da se smanji broj godišnjih nagrada sa 17 na 15, a da se stoga poveća broj ovih nagrada za životno djelo sa jedne na dvije, jer to ne bi zapravo ništa se odrazilo s obzirom na sadašnju gospodarsku situaciju kod nas ne bi se odrazilo ništa na budžet, dodatna sredstva. Znači, u Državnom proračunu Republike Hrvatske ne bi bila zbog toga potrebna. Neću vas puno opterećivati, vi znate da se te nagrade dodjeljuju značajnim ostvarenjima istaknutim radnicima, znanstvenicima u području prosvjete ili grupi znanstvenika i stručnjaka prosvjetnih radnika ako su ostvarili neka značajna djela u protekloj godini ili zadnjih godina, kao i za životno djelo, to je svima jasno, znači u području pedagogije i prosvjete. Evo to bi bilo ukratko što se tiče našeg ovoga zadnjeg konačnog prijedloga. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, predsjednik Odbora gospodin zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je na 23. sjednici 26. studenog ove godine Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o "Nagradi Ivan Filipović", P.Z. br. 409. Odbor je pitanje razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. Na temelju dosadašnje provedbe zakona o "Nagradi Ivan Filipović" i postupka prvog čitanja prijedloga zakona pokazalo se da je u uputno broj godišnjih nagrada smanjiti sa mogućih 17 na 15, a broj nagrada za životno djelo povećati s 1 na 2. U dosadašnjem tijeku rasprave iznijet je prijedlog da se utvrdi mogućnost dodjele 4 nagrade za životno djelo, po jedno za svako od četiri područja, znači predškolski odgoj, osnovnoškolski, srednjoškolski i sveučilišni. Predlagatelj uz konačni prijedlog zakona ostaje kod prvobitnog stajališta, ocjenjujući da ne postoje financijske proračunske mogućnosti za toliki broj nagrada za životno djelo, a također da se dvije nagrade za životno djelo mogu uskladit s već postignutim kriterijima za dodjelu "Nagrade Ivan Filipović". U povodu prijedloga da se na razini zakona pobliže urede mjerila i načini predlaganja za dodjelu nagrade, umjesto da se ta pitanja uređuju provedbenim propisom, predlagatelj odvraća da postojeći pravilnik o radu odbora za dodjelu "Nagrade Ivan Filipović" uređuje način rada i kriterije odbora i komisija za pojedina područja na način koji čini nepotrebnim da se ta materija sada unosi u izmjene i dopune zakona. Nitko, što je vrlo bitno, nitko od članova odbora nije se izjasnio protiv prijedloga o dvije nagrade za životno djelo, a smanjivanje sa 17 na 15 broja godišnjih nagrada. Ali dio članova, što se odrazilo u glasovanju, je tražio da se broj nagrada za životno djelo odmah poveća na 4. Članovi odbora bili su podijeljeni oko stajališta predlagatelja koji nije prihvatio prijedlog iznesen u raspravi o prijedlogu zakona što se izrazilo na izjašnjavanje prigodom glasovanja. Ponavljam, nitko nije bio protiv toga da se broj nagrada za životno djelo poveća s 1 na 2, ali dio članova odbora je smatrao da bi trebalo odmah povećati broj nagrada za životno djelo na 4. Povećanje sa 1 na 2 bilo je moguće bez drugih proračunskih zahvata, jer su smanjene dvije nagrade za godišnje nagrade i točno taj razmjer je bio dostatan da se pokrije nagrada za životno djelo. Nakon provedene rasprave članovi odbora glasovali su konačno o prijedlogu zakona sa sljedećim ishodom: da se predloži Hrvatskom saboru donošenje zakona 4, da se ne predloži Hrvatskom saboru donošenje zakona 3, suzdržanih 1. Dakle, konačni epilog zakona nije u odboru dobio većinu glasova nazočnih članova. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Šima Đurđević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče. Poštovane kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o "Nagradi Ivan Filipović". U samom uvodu želimo nešto reći o Ivanu Filipoviću, za one kolegice i kolege koji nisu iz prosvjetno pedagoške branše. Ivan Filipović rođen je 1823. godine u Velikoj Kopanici u Brodsko-posavskoj županiji. Bio je hrvatski pedagog i književnik, oduševljeni ilirac i pristaša Strossmayerove narodne stranke. Bio je vođa hrvatskih učitelja, urednik i suurednik više časopisa te pisac čitanki i početnica, pokretač Hrvatskog pedagoško književnog zbora i Saveza hrvatskih učiteljskih društava. Zauzimao se za slobodnu i samostalnu školu. Završio je gimnaziju u Vinkovcima, a radio je kao učitelj u Novoj Gradiški, Požegi, Mitrovici te u Zagrebu u kaptolskoj školi gdje dolazi do punog izražaja njegov pedagoški rad i zalaganje za hrvatskog učitelja i hrvatsko učiteljstvo. Zbog toga možemo reći da s pravom nagradu za životno djelo i godišnja nagrada nose njegovo ime. Nagrada za životno djelo dodjeljuje se istaknutim prosvjetnim radnicima, znanstvenicima i stručnjacima čiji je pedagoški, znanstveni i stručni rad trajan doprinos odgojno-obrazovnoj djelatnosti u Republici Hrvatskoj. S obzirom na povećani broj pristiglih prijedloga za nagradu za životno djelo, Odbor za dodjelu nagrade predlaže da se broj godišnjih nagrada smanji za dvije, to znači sa 17 na 15, a nagrada za životno djelo poveća sa 1 na 2 nagrade. Tako u Zakonu o "Nagradi Ivan Filipović", "Narodne novine", br. 61/91., članak 2. mijenja se i glasi: Nagrada se dodjeljuje kao godišnja nagrada i kao nagrada za životno djelo. Svake godine mogu se dodijeliti dvije nagrade za životno djelo i do 15 nagrada, 15 godišnjih nagrada." Članci od 2. do 6. sadrže terminološka usklađenja. Zbog svega narečenog mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice podržavamo Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi Ivan Filipović. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U prethodnim čitanjima ovog prijedloga zakona HNS je iznio svoj stav na nekoliko stvari, a u ovom prijedlogu zakona ja ću se osvrnuti samo na dvije kategorije. Dakle, predlagali smo pod prvo da se nagrade za životno djelo daju za sva područja obrazovanja i to za predškolsko, osnovno školstvo, srednje školstvo, visoko školsko obrazovanje i znanstveni rad. Evo malo prije smo čuli, predsjednik odbora je rekao da postoje četiri područja. Ja mislim da postoje ... ... [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] O.k. Drugo što smo predlagali da se u zakon uvedu kriteriji i način predlaganja za dodjelu nagrade. Što se u međuvremenu desilo i što se predlaže po ovom konačnom prijedlogu zakona? Predlagač je kao što smo već i čuli podigao nagradu za životno djelo sa jedan na dva na način da je godišnje nagrade smanjio sa 17 na 15. Ne znam čime se osim financijama predlagač rukovodio. A ako su i financije i financijska sredstva u pitanju, onda ispada da jedna nagrada za životno djelo vrijedi kao dvije godišnje nagrade. I malo prije smo u izlaganju državnog tajnika upravo to i čuli, pa primjenjujući matematiku moglo se predložiti dakle četiri nagrade za životno djelo i smanjiti godišnje nagrade na 11 ili koliko to već ispada, pa bi financijski taj odnos ukupnu masu održao onakvom s kakvom raspolažemo. Pretpostavljam da se stvari zapravo ne mogu tako pojednostavniti, jer za 17 nagrada godišnjih sigurno postoje kriteriji i razlog pa se pitam što to sada otpada, jer se ista smanjuje sa 17 na 15 da bi se i kao što sam rekla ranije nagrada za životno djelo digla sa jedan na dva. To za HNS nije dobro rješenje. Mi mislimo da bi trebalo kao što je i naš član koji je u prethodnom čitanju imao tu raspravu naglasio i podcrtao dati nagradu za životno djelo na svim područjima, pa stoga predlažemo da se dodjele četiri nagrade za životno djelo i da se za adekvatan broj smanji broj nagrada za godišnju nagradu. Ako je to neizvedivo postoji i drugo rješenje, da ostaje jedna nagrada za životno djelo i da se aktom posebnim dogovori redoslijed područja po godinama kada će doći na red za kandidiranje i za nominiranje kandidata iz tog područja. I još bih na kraju postavila jedno pitanje. Zašto su se u 2008. godini dodijelile dvije nagrade za životno djelo kad to još uvijek postoji i vrijedi zakon kojim znamo kako je to regulirano. Po ovom postojećem zakonu dodjeljuje se jedna nagrada za životno djelo. Danas sam pogledala na internetu, isprintala i vidim da smo u 2008. godini dodijelili dvije nagrade za životno djelo. Zahvaljujem.
Hvala. Želite li možda? Ne. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi "Ivan Filipović", drugo čitanje, P.Z. broj 409. rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi "Ivan Filipović". Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova 81 glasova za, jedan suzdržan i 25 protiv.
Idemo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, prvo čitanje, P.Z. BR. 474. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja. Izvolite.
U ime kluba moram protestirati. Naime, prethodna točka dnevnog reda je između ostaloga obuhvatila i pitanje kolegice Danice Hursa, izravno postavljeno predstavniku Vlade. Čovjek se ustao, uzeo torbu i otišao vani ko' da ga se to ne tiče. Kakvo je to ponašanje predstavnika Vlade u Hrvatskome saboru?
A zastupničko pitanje se postavlja drugom prigodom.
To nije zastupničko pitanje. To je pitanje predlagatelju o koj9emu ovisi podrška ovoga kluba tome prijedlogu ili ne.
Dobro. Predlagatelj je našao za shodno, ja sam ga pitao da li želi završnu riječ, rekao je da, dao je znak da ne želi. I to je to.
Krasno nam se ponašaju predstavnici Vlade. Dajte ih pozivajte što češće!
Nemojte tako.
Barem ovakvoga profila.
Ministar znanosti, obrazovanja i športa Radovan Fuchs će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici. Pred vama je Prijedlog zakona o udžbenicima u prvom čitanju. Ministarstvo je u ovom prijedlogu zakona integriralo i saželo sve ono što smo na početku mandata ove Vlade i obećali, a to je da ćemo uvesti red u udžbeničku poplavu koja je u ovom trenutku i do sada bila na tržištu i u upotrebi u školama u Republici Hrvatskoj ne samo što se tiče udžbenika već i svih onih pomoćnih nastavnih sredstava koja su dovela do kaosa i do neželjenih posljedica početkom ove školske godine. Zakon kojeg imate pred sobom temelji se na četiri osnovna postulata, a to je da udžbenici imaju svoju trajnost u najmanjem periodu od četiri godine, nakon čega svi udžbenici podliježu reviziji ukoliko je potrebno nešto izmijeniti što se tiče gradiva, ili što se tiče samog opremanja udžbenika. Naravno to jednako tako znači da i neki udžbenik može biti u upotrebi i dulje od četiri godine, ukoliko nema primjedbi. Zadovoljen je i opće načelo izjašnjavanja učitelja i nastavnika u ukupnom sustavu osnovnog i srednjeg školstva, u odabiru udžbenika. Dakle ne stoji u, po prijedlogu ovog zakona određeni komentar koji se pojavljuje i u javnosti o tome da su nastavnici i učitelji isključeni u davanju mišljenja o kvaliteti udžbenika. Svi učitelji u Republici Hrvatskoj u prvom krugu se izjašnjavaju i samo oni udžbenici koji dobiju podršku najmanje 10% nastavnika za pojedini udžbenik po pojedinom predmetu ulaze u tzv. drugi krug, iz kojeg će se onda odabrati oni udžbenici koji su po kvaliteti i koja je definitivno po mišljenju nastavnika najbolja, ali sada od tih najboljih udžbenika biramo za primjenu u školama dva koja su po cijeni onda najprihvatljivija. Dakle cijena ne određuje udžbenik, nego samo najkvalitetniji onda po cijeni budu oni koji će biti u finalu odabrani. Nakon toga škole, na nivou škola, dakle nastavnička vijeća se izjašnjavaju za jedan udžbenik po predmetu date školi, i takav odabir vrijedi slijedeće četiri godine. Naravno da je zakon predvidio i male naklade, o tome postoje zakonska rješenja. Mislim da ne trebamo ulaziti u dublju prezentaciju, svi ste dobili prijedlog zakona i o tome će sigurno biti još uvijek diskusije. Kontaktirali smo i konzultirali kako Ured za javnu nabavu, ali tako i Agenciju za tržišno natjecanje i nemamo primjedbi s te strane. Dostavit ćemo to i pismeno mišljenje. Što se tiče pitanja da li se može provesti odabir udžbenika po cijeni iako država ne nabavlja udžbenike? Mišljenje je pozitivno. Nije isključena konkurentnost. Htio bih jednako tako reći da komentar o tome da nakladnici u prvoj fazi pisanja prvog drafta udžbenika i kasnije nisu bili uključeni, što je bio jedan od komentara, stoji, ali oni imaju pravo i vjerojatno jesu, a i jesu, znamo da jesu dostavili svoje komentare koji će jednako tako biti ovdje raspravljani. Ono što mogu reći da su u svim dosadašnjim zakonima o kojima se svi slažu da nisu bili dobri, direktno učestvovali i nakladnici i svi ostali, pa zakoni nisu ispali dobri, a sada ćemo vidjeti i mi smo uvjereni da ovaj zakon će biti dobar i riješit će trajno situaciju u Republici Hrvatskoj što se tiče udžbeničke politike. Jednako tako želim reći da će ovim zakonom i školske torbe postati lakše, a ne samo cijena udžbenika, zbog toga što se će podzakonskim aktom, udžbeničkim standardom definirati što je udžbenik u užem smislu i koja su pomoćna nastavna sredstva neophodna za izvođenje određenog predmeta, a koja su pomoćna nastavna sredstva na slobodnom tržištu o kojima direktno odlučuje o njihovoj upotrebi neposredno nastavnik, odnosno učitelj i u dogovoru sa roditeljima donosi odluku o tome da li će oni biti u upotrebi ili neće biti u upotrebi. Sigurno će to smanjiti školske torbe, barem za 40% ako ne i više. S druge pak strane, jednako tako zakon kaže da niti jedno dijete koje nije u mogućnosti nabaviti, odnosno roditelji koji nisu u mogućnosti nabaviti pomoćna nastavna sredstva koja je eventualno preporučio neki nastavnik ne može zbog toga biti na ni jedan način kažnjeno ili penalizirano. Ovaj zakon naravno je pisan i na osnovu iskustava prakse u europskim zemljama, vrlo detaljno smo analizirali koja praksa je u pojedinim zemljama. One se prilično razlikuju. Napominjem da područje obrazovanja je nešto što je najmanje regulirano područje unutar zemalja Europske unije. Ono direktiva koja regulira ovaj segment je vrlo široka i traži i zahtijeva isključivo poštivanje ljudskih prava, digniteta, vođenje brige o nediskriminirajućoj nastavi i programima u školama, jednako tako i onome što piše u udžbenicima. Dakle udžbenički standard je dodatan dokument koji će nakon donošenja ovog zakona definirati i regulirati mnogo toga, a između ostaloga i jasno definirati kako, na koji način će udžbenici biti tiskani, kvalitetu papira, kvalitetu tiska, fotografija, uveza i svega ostalog. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, predsjednik odbora, gospodin zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajnici, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora razmotrio je na 23. sjednici 26. studenog Prijedlog Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, P.Z. 474. Odbor je pitanje razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su kao i uvijek predstavnici predlagatelja. Prijedlog zakona nastoji otkloniti sadašnje stanje na području odabira udžbenika i udžbeničkog izdavaštva, obilježenom velikim broje udžbeničkih naslova kratkog trajanja i previsokih maloprodajnih cijena. Prijedlog zakona pretpostavlja donošenje novog udžbeničkog standarda, koji će propisivati koji se udžbenici dopunska nastavna sredstva za pojedine nastavne predmete smatraju obvezatnim za upotrebu u nastavi, što će smanjiti težinu učeničke torbe selektivnijim i strožim pristupom u pitanju udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava. Tu je nadalje provođenje … [[Govornik se ne razumije.]] utvrđenih javnih natječaja na kojima se odabiru najviše dva udžbenika koja su prošla ocjenu kvalitete, a na natječu su ponudila najnužniju cijenu. Dakle kriterij će biti niža cijena predloženih udžbenika. Konačno, prijedlog zakona propisuje obvezu prema kojoj nakon detaljno utvrđenog postupka odobravanja udžbenika, stručni aktiv škole odabire jedan udžbenik iz svakog nastavnog predmeta, a udžbenik u toj će školi biti u uporabi četiri godine. Na taj se način otvara veća mogućnost zamjene, odnosno preuzimanja udžbenika među učenicima. U raspravi su razmotrena sva bitna pitanja novog zakonskog prijedloga, uspoređena s dosadašnjim rješenjima i iskustvima, u provedbi dosadašnjih varijanti Zakona o udžbenicima. Nastojalo se predvidjeti što bi donijela i u kakvim bi se uvjetima provodila nova rješenja u izboru i korištenju udžbenika. Zaključeno je da se sadašnjim stanjem umnožavanja naslova i kratkog vijeka udžbenika treba stati na kraj. Kako iz potrebe da se djecu uči poštovanju prema knjizi, tako iz razloga socijalnog položaja najšire učeničke i roditeljske populacije. Rasprave nastoje odgovoriti na pitanja kao što su: Kako izbjeći mogućnosti korupcije onih koji o ovom izboru udžbenika odlučuju? Osobito kroz donacije školama? Treba li izbor činiti na razini škole ili ga prepustiti pojedinim nastavnicima? Da li je dovoljan izbor između 2 udžbenika ili bi bilo bolje da u izboru budu barem 3? Na koji će način agencije uključene u postupak izbora udžbenika ocjenjivati predložene udžbenike? Pod kojim će uvjetima u postupak moći uključivati ugledne stručnjake kao vanjske suradnike? To su sve pitanja. Ukazuju li nam na moguće raskorake ako se ne uskladi odredba o evaluaciji udžbenika svake 4 godine s dinamikom donošenja Nacionalnog obrazovnog curiculluma i predmetnih curiculluma? Kao jedno od specifičnih pitanja postavlja se pitanje udžbenika sa malim nakladama, bilo da se radi o udžbenicima za učenike na jezicima nacionalnih manjina ili za potrebe nekih strukovnih i drugih škola sa malim brojem polaznika za neke obrazovne profile? Postavlja se nadalje pitanje jesu li dodatni financijski poticaji izdavačima predviđeni za takve slučajeve i da li su primjereni, da li su dovoljni ili su možda previsoki? Isticano je također da cijena ne može biti isključivi kriterij kod odabira udžbenika, ali je takvim primjedbama prigovoreno da je u prvom krugu odabira bitna kvaliteta, a tek nakon što se ta prva selekcija provede, nakon što prva ta selekcija prođe, predlaže se, dakle u drugoj fazi, da cijena bude bitan kriterij. Posebno je naglašeno da odgovarajuća zakonska rješenja moraju poštovati postojeće normativne akte kao što su zakon, odgoj i obrazovanje u osnovnoj i srednjoj školi, a da bi se predloženi sustav mogao pokrenuti potrebni su dokumenti kao što su udžbenički standard, nacionalni i predmetni curicullumi. Članovi odbora podržavaju osnovnu namjeru prijedloga zakona da se uvede red na tržište udžbenika, da se dokinu mogućnosti komercijalno uvjetovanih pritisaka i da se osigura relativna trajnost udžbenika. No na sve gore navedeno kao i na neka druga prilazna rješenja, kao što je pitanje postojećih tiskanih naklada udžbenika, postoji jedna masa tiskanih udžbenika koja stoji još neiskorištena kod izdavača, predlagatelj će kroz utvrđivanje konačnog prijedloga zakona i na druge načine trebati odgovoriti do drugog čitanja. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova, 5 za i 3 protiv prihvatio stajalište da Hrvatskom saboru predloži donošenje zaključka. Jedan, prihvaća se prijedlog Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu. Dva, sva stajališta, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona.
Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, ravnopravnost spolova, zakonodavstvo. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Marija Lugarić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani ministre, državni tajniče sa suradnicima. Ako smo se mi jednim zakonom bavili ovdje u Saboru u protekle 3 godine onda smo se bavili sa Zakonom o udžbenicima. Zakon smo donijeli, tj. donijeli ste iz većine, 2006. godine i nakon toga ste ga mijenjali 3 puta. Jednom te iste 2006. godine, pa negdje točno u prosincu prošle godine, pa onda u 7. mj. ove godine. Kod donošenja zakona inicijalno 2006. godine, a to se ponovilo i kod svake od ove 3 izmjene zakona, iz Vlade i iz ministarstva su nam obećavali manje knjiga, jeftinije knjige i lakše torbe. Nažalost, na to smo kao SDP-ovci upozoravali prigodom sve te 4 rasprave. Nakon svakog bavljenja ministarstva s ovim zakonom i nakon svake promjene mi smo imali više knjiga, teže torbe i skuplje knjige. Sad nam ta ista postava ministarstva, jer ona je ista, opet predlaže zakon koji obećaje ponovno jeftinije knjige, manje knjiga i lakše torbe. Iskustvo, ali i proučavanje ovog prijedloga zakona govori da toga opet neće doći, a kako mi iz SDP-a nakon 4 pokušaja nemamo niti jedan valjan razlog da sad povjerujemo da u petom pokušaju ima dovoljno i volje i sposobnosti kod potpuno istih ljudi u ministarstvu koji su nam predlagali protekla 4 rješenja koja su se pokazala neuspješnima, mi iz SDP-a nećemo podržati ovaj prijedlog zakona. Dozvolite mi poštovane kolegice i kolege uvodno nekoliko načelnih napomena. Nedopustivo je od Vlade i od ministarstva da su prigodom utvrđivanja nacrta prijedloga ovog zakona prekršili čak 2 zakona. Radi se o Zakonu o pravu na pristup informacijama koji obvezuje predlagatelja da o nacrtima prijedloga zakona provedu javnu raspravu kao i Zakonu o zaštiti tržišnog natjecanja po kojem je obveza da predlagatelji traže mišljenje Vijeća Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja o nacrtu prijedloga zakona. Ne radi se ovdje samo o elementarnom kršenju zakona koji je donio ovaj Sabor i za koji smatramo zapravo sramotom, da uopće kao zastupnici moramo na to upozoravati Vladu, nego su ta nepoštivanja od strane Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta dovela do toga da nam danas ovom zakonu svoje primjedbe upućuju mnoge zainteresirane strane. Osobno smo u klubu dobili, čini mi se 4 peticije nastavnika, 2 dopisa, jedno od zajednice nakladnika, jedno od malih nakladnika i brojne pojedinačne primjedbe, a onda je to u konačnici rezultiralo i nekvalitetnijim prijedlogom koji onda ostavlja mnoga otvorena pitanja. Drugo načelna primjedba koju na ovaj zakon želim istaknuti u ime kluba SDP-a jest činjenica da je u obrazovanju osobito pogubno raditi stvari naopako i na taj isti naopaki način donositi politiku jer se radi o izrazito velikom sustavu koji uključuje jako puno ljudi. A tako naopako obrazovanju uporno radimo, odnosno radite. Prvo ste donijeli Zakon o udžbenicima koji smo kako rekoh na početku stalno mijenjali, onda ste donijeli pedagoške standarde koje usput budi rečeno uopće ne primjenjujemo niti ovaj Sabor kao što je obveza dobio izvješće o izvršenju pedagoških standarda, odnosno njihovoj provedbi kao ni provedbene godišnje planove. Nakon toga smo donijeli temeljni Zakon o obrazovanju, sad ponovno imamo Zakon o udžbenicima, a cijelo to vrijeme iako Radna skupina za to postoji formirana od 2006. godine jedini zaista važan dokument, a to je nacionalni curiculum koji određuje što se i kako se u školi uči i koji je sadržajna osnova za svaki udžbenik, taj jedini važan dokument nismo donijeli. Logika bi sustava i dobro obrazovne politike bila da smo prvo donijeli temeljni zakon, pa onda nekako paralelno i kurikulum i standarde, a onda potom i Zakon o udžbenicima i sve ostale provedbene propise. Mi ovako opet krećemo od posljedica, jer udžbenici su zaista sadržajno prvenstveno posljedica kurikuluma i naravno da ukoliko nemamo temeljni dokument, a nemamo, opet nećemo riješiti probleme koje imamo koje nitko ne osporava i koje zaista treba riješiti. Jer u udžbeničkom području kolegice i kolege mi zaista imamo mnoge probleme. I mi iz SDP-a se snažno zalažemo da se ti problemi zaista i riješe, jer smo potpuno uvjereni da postojeći kaos sa udžbenicima najviše šteti djeci, a izrazito pogađa i njihove roditelje. Čuli smo već danas ovdje jadikovke o tome kako imamo previše knjiga i kako su one preskupe. Mi iz SDP-a se u najvećem dijelu možemo složiti s tim jadikovkama. No međutim ono što nismo čuli jest kako je do tog problema došlo i tko je odgovoran za to stanje? Poštovane kolegice i kolege niti jedna jedina knjiga, pa da tako kažem i ona prekobrojna nisu u naše škole pale s Marsa. Svaka ta knjiga je došla u školu zato što je odobrenje za uporabu u školama dalo ministarstvo. Svaka pa i previsoka cijena školske knjige je imala neizravnu potporu ministarstva, jer je ministarstvo knjige u katalog odobrenih udžbenika uvrštavalo i s odabranim maloprodajnim cijenama. I posve tragično posljednjih godina kada je država kupovala knjige i onima kojima to treba i onima kojima zaista nije potrebno, predstavnici ministarstva, konkretno državni tajnici, su se čak sa nakladnicima i dogovarali oko cijena udžbenika. Stoga je nama u SDP-u vrlo jasno gdje leži odgovornost za postojeće stanje. I iz toga razloga naprosto ne vjerujemo da će ova ista postava iz ministarstva saznati, moći i uistinu htjeti drugačije urediti ovo područje. Je mogu reći, ovi predstavnici iz ministarstva takvi su bili zakoni. Jesu, takvi su bili zakoni. No međutim, ti zakoni su bili takvi jer su predstavnici ministarstva predlagali i ovdje je HDZ-ova većina podržala. Protiv svakog takvog zakona smo se bunili i niti jedan takav zakon nismo do sada podržali. I jedna uzgredna napomena. Nama su skladišta izdavača prepuna prvotno od države naručenih, a onda od roditelja nekupljenih knjiga. Možda je ta slika prepunih skladišta knjiga najbolji pokazatelj ili najbolja posljedica dosadašnje nedovoljno osmišljene, a time i loše politike ove Vlade. Dvije načelne još i od prosvjetne javnosti opće prihvaćene primjedbe koje su zaista i zdravorazumske za sve one koji bolje poznaju sustav obrazovanja. Prvo ništa, ama baš ništa se u obrazovanju još nije uspjelo popraviti, riješiti nekakvim ili ikakvim administrativnim ograničenjima. Takvi pokušaji prosvjetne politike samo su izazvali dodatne probleme u školama. Stoga nama iz SDP-a je potpuno nejasno zašto iz Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta uporno i dalje inzistiraju suprotno svim dosadašnjim iskustvima na administrativnim ograničenjima kojima ovaj zakon obiluje. Drugo. Nije uvijek optimalno u ovom konkretnom zakonu to je najeklatantniji slučaj sa člankom 1. stavkom 3. da se istim rješenjima odgovara na situaciju primjerice u 1. razredu osnovne škole gdje imamo jako malu djecu i recimo u 3. razredu srednje strukovne škole gdje su i zahtjevi programa, ali i zahtjevi djece bitno različiti. Naravno da zakon ovakvoga tipa ne može odgovoriti na sve te finese, ali mora pokazati elementarno razumijevanje i konkretnu fleksibilnost za sve te posebnosti. Sada ću poštovane kolegice i kolege u ime kluba SDP-a reći nekoliko najkrupnijih konkretnih primjedbi na ovaj prijedlog zakona, a naše će zastupnice i zastupnici u svojim pojedinačnim raspravama, još dodatno elaborirati neke detalje. Prva krupna primjedba se odnosi na izbor udžbenika u školama. Ovim prijedlogom zakona definitivno učitelji neće imati mogućnost izbora udžbenika s kojim će raditi. Ma kako god i što god pokušavali sada predstavnici predlagatelja sada o tome reći, ostaje činjenica da učitelji neće moći izabrati udžbenik s kojim će raditi. Poštovane kolegice i kolege autonomija učitelja u poučavanju jedne od temeljnih vrednota u obrazovanju kao takvo smo i zapisali u našem temeljnom Zakonu o odgoju i obrazovanju. Po proceduri koju predlaže ovaj zakon, izbor učitelja se svodi na savjetodavni referendum. Sasvim je moguće u praksi, ne samo teoretski da na kraju učitelj mora raditi po nekom trećem pedesetak lipa jeftinijem udžbeniku od onoga kojega je izabrao, a recimo neki drugi je izbrao njegov ... I to kolegice i kolege ne samo da je glupo, nego je i suprotno najboljim našim ali i europskim obrazovnim praksama. Usput dokidanje autonomije učitelja kod izbora udžbenika je ponovno otvaranje vrata masovnoj korupciji, jer iz naše prakse su već dosta dobro poznati slučajevi kada zbog ovih ili onih interesa ravnatelji i vrlo često stariji učitelji iz aktiva vrše pritisak na one novije ili mlađe učitelje. Naša druga krupna primjedba odnosi se na ukidanje stručnih povjerenstava ministarstva koji su do sada imala zadaću da stručno provjere i recenziraju udžbenike. Po novom prijedlogu taj se posao stručne recenzije seli u Agenciju za odgoj i obrazovanje, odnosno Agenciju za strukovno obrazovanje. Kako se ipak radi o upravnom postupku koji mora završiti rješenjem koje potpisuje ministar, smatramo nužnim recenziranje udžbenika vratiti u ministarstvo. Time naravno i ministarstvo preuzima odgovornost za knjige koje se nalaze u školama. Upravo u povjerenstvima koje nisu u dosadašnjim zakonima imale dovoljno jasno i precizno razrađen mandat i djelokrug, vidimo i uzroke mnogih dosadašnjih problema s udžbenicima. Stoga mi iz SDP-a predlažemo i snažno se zalažemo zato da osim toga da povjerenstvo vratimo u ministarstvo da im jasnije i detaljnije propišemo mandate. Zašto primjerice ne bi povjerenstvima ministarstva dali ovlast da procjenjuju o boljemu, između dva ono što mi zovemo klonirana udžbenika. Time a još nekim ovlastima mi bismo sveli broj udžbenika na neku razumnu mjeru a to ne bismo učinili zakonskim ograničenjima nego kvalitativnim procjenama. Naša treća krupna primjedba odnosi se na završni kriterij odabira udžbenika koji zapravo postoje odlučujući u donošenju odluke hoće li se neki udžbenik na kraju naći u katalogu odabranih udžbenika, a time i u školama. Po prijedlogu ministarstva taj temeljni i završni kriterij je cijena. Cijena kolegice i kolege naprosto ne može biti jamstvo kvalitete i kriterij u ovako važnom području. Mi smo i do sada imali kriterij o 10%-noj zastupljenosti i 10%-om izboru i on se nije pokazao kao dobar jer je kroz taj filtar prolazilo i ono što je trebalo i ono što nije trebalo prolaziti u školi. Prihvaćanjem ovog prijedloga ministarstva može nam se dogoditi da minimalna razlika u cijeni diskvalificira kvalitetniji udžbenik. Govorimo o nekoliko kuna ili iznosima čak manjima od jedne kune. Uvođenje cijene kao jedinog konačnog kriterija, ne uvažavajući kvalitetu, originalnost, metodički pristup, tehničku opremu i ostale parametre, znači potpuno banaliziranje ne samo udžbenika kao ne samo najvažnije nastavnog sredstava i kao originalnog hrvatskog intelektualnog proizvoda, nego i cijelog školstva i svih sudionika u njemu. I na koncu, načelno pitanje. Može li i u kojoj mjeri država ograničavati tržišnu utakmicu temeljem cijene za proizvod za koji nije niti naručitelj, niti kupac? Naša četvrta primjedba odnosi se na ograničavanje na dva paralelna udžbenika. Na stranu što sad dva predstavlja alternativu a ne izbor. Smatramo da nije dobro smanjivati dosegnute standarde. Kao gotovo sigurna posljedica ovog prijedloga imat ćemo duo ... [[Govornica se ne razumije.]] u izdavaštvu školskih udžbenika i taj će kriterij kombiniran s kriterijem najniže cijene gotovo sigurno iz tržišne utakmice izbaciti male i specijalizirane nakladnike koji su izgradili svoju prepoznatljivost a time i specifičnu kvalitetu. I vezano uz to poštovane kolegice i kolege mislim da smo svi svjesni da najkreativniji i najinovativniji sadržaj i proizvodi oni koji vuku naprijed je dugoročno značajan napredak. Gotovo nikada nemaju masovnu prihvaćenost pa time ni zastupljenost a gotovo u pravilu su i nešto skuplji. To isto vrijedi i za udžbenike. U tom smislu molimo predlagatelje da još jednom dobro razmisle žele li u svom prijedlogu zadržati rješenja koja idu za masovnošću i minimalno nižom cijenom i istovremeno zapravo usporavajući napredak i razvoj obrazovne djelatnosti. I naša posljednja peta krupna primjedba odnosi se na predviđenu četverogodišnji trajnost udžbenika tijekom koje se ne mogu mijenjati odabrani udžbenici a nakon koje slijedi ponovna recenzija udžbenika. Prvo, oko nemogućnosti promjene jednog odabranog udžbenika tijekom četiri godine. Što ako tijekom prve godine primjene učitelji ustanove da udžbenik nije dobar, da ne odgovara optimalno na plan i program odnosno na kurikulum kojeg nemamo ili da ima grešaka. Može sad reći predstavnici ministarstva to se neće moći dogoditi jer će proći recenzije, no međutim to nam se i do sada događalo. Oko revizije još dodatno. Mi do sada nismo imali nikakvo ograničenje uporabe na četiri godine i ako želimo imati trajnost udžbenika i posljedično omogućiti da se udžbenici nasljeđuju mislim da bi bilo pametnije dosta vremena posvetiti inicijalnoj recenziji i provjeri udžbenika prije nego što dobiju odobrenje za uporabu u školama nego to lomiti putem uglavnom roditeljskih novčanika administrativno ograničavajući uporabu na četiri godine nakon koje zapravo slijede nove knjige. I zaključno kao što rekoh na početku klub SDP-a neće podržati donošenje ovog prijedloga zakona. Smatramo predstavnike ove Vlade odgovornima za aktualno stanje i time i ova Vlada i ovo ministarstvo u našim očima je izgubilo svaki kredibilitet da uistinu može promijeniti stanje nad kojim se zapravo sad svi plačemo, stanje koje zaista treba brzu akciju ali akciju koja je promišljena i stručno utemeljena. I na samome kraju, godine petljanja, nedovoljno osmišljene državne politike prema udžbenicima, udovoljavanje populističko predizbornima a ne stručnim kriterijima dovele su nas danas u situaciju panične reakcije. Problemom postaje ono što problemom nije ili ne bi smjelo biti a zakon i državna politika se svodi isključivo na komercijalu i reguliranje tržišta. O kvaliteti udžbenika u zakonu nema niti slovca. Sve ono što smo u proteklim raspravama govorili o eksperimentalnoj primjeni, provjeri udžbenika kao njegovoj evaluaciji očito će ovdje ostati zakopano u našim arhivima. Rasprave o udžbenicima nove kvalitete su nestale potisnute između interesa mahom privatnih džepova i tu želim reći da do kvalitetnih udžbenika se dolazi kvalitetnim kurikulumom, transparentnim recenziranjem kao i edukacijom nastavnika i učitelja a ne nekakvim ili ikakvim administrativnim ograničenjima. Zbog svega toga kao i zbog toga što ministarstvo kontinuirano i zdušno radi na dodatnom normiranju ionako hipernormiranog procesa a da istovremeno nije normiralo jedino što doista treba normirati a to su ciljevi, ishod i kompetencije u obrazovnom sustavu mi u SDP-u nemamo nikakvih iluzija da će ovaj zakon donijeti neke kvalitetne promjene. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Dopustite da se kratko osvrnem na ovo što je poštovana zastupnica Lugarić rekla u ime kluba SDP-a. Prije svega, počev od činjenice da smo nekoliko puta zakon istina mijenjali i željeli što bolje urediti ovu materiju i u tome su svi zastupnici u ovom Visokom domu sudjelovali. Ja moram podsjetiti da smo mi u donošenju ili zakona ili izmjenama zakona usvojili određeni broj amandmana koje je podnijela cijenjena Lugarić a jednako tako i zastupnik Flego. Dakle, možda je bilo malo neobično čuti i određene komentare ali takvih korekcija je bilo na način da su se ti amandmani dogovarali na saborskom Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu, na njihov prijedlog i u suglasju ostalih članova odbora to je bilo i prihvaćeno. Ja pretpostavljam da će poštovana gospođa Lugarić reći kako ovo što sam rekao nije točno ali ja ju pozivam da pregleda fonograme svih sjednica saborskoga Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu i neka opovrgne ili potvrdi ovo što sam ja rekao. Nadalje, ja ovdje poštovana gospođo Lugarić imam pred sobom Zakon o pravu na pristup informacijama. Ja ću vam dati tekst ovoga zakona koji je ovaj Visoki dom donio pa mi pokažite rečenicu u kojoj piše da je predlagatelj obvezan dati prijedlog ili nacrt prijedloga zakona na javnu raspravu. Dakle, molit ću točno gdje to piše, u kojem članku i koja je to rečenica. Nadalje, mi smo predlažući ovaj zakon donijeli, ustvari poslali upit Uredu za javnu nabavu u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Jednako tako na vaše prijedloge izrečene na saborskom Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu mi smo uputili i jedan upit Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja od kojih ćemo dobiti i odgovor na to pitanje a povezano je s time što ste vi problematizirali pravo raspisivanja javnoga natječaja usput za koji su se brojni stručnjaci u našoj stručnoj javnosti zalagali. I u konačnici, ako hoćete pitali smo i suce Ustavnoga suda i stručnjake za ustavno pravo da li smo protuustavno postupili predlažući raspisivanje javnoga natječaja. Dakle, sve ovo smo dobro pripremili tako što smo se konzultirali a neke odgovore ćemo naravno i dobiti konkretno kada je riječ o Agenciji za zaštitu od tržišnog natjecanja. Nadalje, ja kad sam slušao a imao sam prilike razgovarati sa nakladnicima koji su naravno zainteresirani za ovu problematiku onda sam bio u jednome trenutku pomislio da slušam nekoga od nakladnika malo prije za govornicom. Dakle, izbor udžbenika u školama kada govorimo o svojevrsnoj autonomiji to nitko ne spori. Mi smo vrlo jasno ovdje rekli da su nastavnici ti koji odabiru udžbenike po kojima će raditi, jednako kao što je to bilo i do sada. I svaki udžbenik koji temeljem tog odabira nastavnika njihovoga autonomnoga prava na to dobije više od 10% taj udžbenik ulazi u uži izbor. Slijedeća stepenica. Dakle, time smo osigurali da svi kvalitetni udžbenici od strane nastavnika budu izabrani. A onda poslije toga mi ćemo dakle raspisati javni natječaj i ona dva udžbenika koji budu najpovoljniji sa cijenama, a već smo konstatirali da su vrlo kvalitetni, neki od njih će se naći u određenoj školi i to jedan udžbenik u jednome razredu u čitavoj školi da bismo omogućili nasljeđivanje za što smo se svi zalagali, da ne bismo imali situaciju da se to razmjenjuje između ne znam koliko škola, na ne znam kojim ledinama itd. Nadalje, kada govorimo o stručnim povjerenstvima, naravno stručna povjerenstva su funkcionirala do sada, funkcionirat će i ubuduće. Na koji način, tako što agencije koje su naše stručne ustanove mogu angažirati vanjske članove, metodičare, stručnjake s naših fakulteta itd. I na koncu, zalažemo se uz to da se udžbenici mogu naslijeđivati, da traju četiri godine. Nemojte, molim vas, podcjenjivati naše nastavnike da neće umijeti napraviti izbor i nakon godinu dana što su napravili izbor konstatirati kako su pogrešno izabrali. Pa nemojmo tako podcjenjivati naše nastavnike. Dakle, mi smatramo da će naši nastavnici u onome vremenu kada trebaju donijeti odluku, da će konzultirati sve one predložene udžbenike i napraviti za sebe najbolji izbor, dogovoriti se sa svojim kolegama koji predaju isti predmet u istome razredu i odabrati taj udžbenik i postići najbolje rezultate. Hvala vam lijepa.
Ispravak, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Netočan je navod da ste prihvatili moje amandmane na prošle izmjene zakona. Prihvatili ste amandmane Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu koji je pripremila radna skupina odbora naših koji su činili dva zastupnika HDZ-a i ja skupa s njima kako bi zakon uopće prošao u Saboru, jer smo bili kompletan odbor protiv zakona. Oko prava na pristup informacijama, članak 20. stavak 2., tijela javne vlasti čija nadležnost i izrada nacrta zakona i podzakonskih akata, to ste vi ministarstvo, dužna su objavljivat nacrte tih akata te omogućiti ovlaštenicima da se u privremenom roku o njima očituju. Nacrte, ne prijedloge. Prema tome, to je što se tiče toga. I oko Ustavnog suda, ustavni suci se ne smiju o tome očitovati na taj način koji ste rekli jer je to … [[Govornica se ne razumije.]] ponašanje.
Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi gospodine ministre, državni tajnici, suradnici. Gospođe zastupnici, gospodo zastupnici. I ove rasprave pokazuju koliko je ovo dinamično pitanje i koliko je interes i nas u Hrvatskom saboru, ali i hrvatske javnosti. Ja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice moram reći da mi podržavamo da bude lakša učenička torba, smanjen broj udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava, zatim niža cijena udžbenika, kao i mogućnost višegodišnjeg korištenja udžbenika. To je jedan dobar cilj i držim da je predlagatelj ponudio određena rješenja. I naša rasprava na odboru, koja je bila vrlo kompleksna i čuli ste izvješće, je pokazala da oko određenih pitanja postoje i drugačija gledišta ili pokušaji da se nekako poboljšaju određena rješenja. U ovom prvom čitanju valja to dobro i razmotriti i reći. A koliko je udžbenička problematika aktualna u hrvatskom društvu govori činjenica da smo samo ove godine mijenjali nekoliko puta zakon, a i vidimo da je čak i u predizbornoj kampanji neki predsjednički kandidati koriste tu problematiku da bi istakli da su nešto važno učinili, a isti ne primjećuju da su kaos ostavili, a s druge strane čak misle da su udžbenici besplatni. Gospodo, jedanput recimo u ovom Visokom domu, nema besplatnih udžbenika, samo zavisi tko plaća, da li plaćaju porezni obveznici iz državne kase ili roditelji iz svog džepa. To su činjenice. Mi moramo ovdje omogućiti hrvatskim građanima da osvijeste problem s kojim se bavimo, a s druge strane donio sam jednu knjigu iz metodike, a metodika je znanost o poučavanju znanstvenog predmeta i kad ovakvi predmeti pretaču se u iskustvo udžbenika onda moramo i u Hrvatskoj osigurati europsku razinu znanja koje će naši učenici dobivati. Namjerno sam se malo referirao na tu javnu percepciju da bi vidjeli koliko nije lako učinit ovaj zakon, ali ga moramo mi donijeti jer on naprosto može bit učinjen samo u ovom Visokom domu. Želim pohvaliti, kao što stoji u članku 2., dobro je da zakon opisuje osnovne pojmove. To je jako dobro jer da onda znamo o čemu govorimo. Tako recimo kao što je udžbenički standard kojega očekujemo da će unutar mjesec dana ministar donijeti. Što je to udžbenik, što je to dopunsko nastavno sredstvo, to je sve opisano, sad nemam vremena sve to čitati. Radna bilježnica odnosno vježbenica, zbirka zadataka, geografski atlas, povijesni atlas, likovna mapa, pomoćna nastavna sredstva, nakladnik, nacionalni predmetni kurikulum. Evo to su sve pojmovi koji ovdje su dobro upisani. Ja mislim kada je riječ o obrazovanju bilo bi dobro i u drugim zakonima koji se tiču toga upisivat te pojmove da možemo znati precizno o čemu je riječ. Želim reći da kada je riječ o nacionalnom predmetnom kurikulumu ovdje je dosta zabuna izazvalo jer su neki rekli pa nemamo mi nacionalni predmetni kurikulum, što spominjete. Ali to je u izradi, a prelazne i završne odredbe su lijepo rekle da dok ne bude nacionalni i predmetni kurikulum da se koristi nastavni plan i program koji je postojeći. I to je razumljivo. … [[Upadica se ne razumije.]] Glede kurikuluma, evo potpredsjednik me pita, profesor Katičić koji je dao jedno tumačenje u ime Vijeća za normu hrvatskog standardnog jezika, rekao je ako se već koristi izričaj kurikulum onda da u hrvatskom se može koristit kao kurikul jer to je isto kao metal metalu ili muzej muzeju i hrvatska riječ bi bila uputnik ili nastavni plan ili nekako drukčije, ali za sada u Hrvatskoj još otvoreno kako točan naziv za jedan ukupni obrazovni tijek u Hrvatskoj. Prema tome, ja sam prihvatio mišljenje stručnjaka za jezik koji je isto ministarstvo oformilo i koristim izričaj kurikul jer međunarodni izraz kurikulum također razumijemo o čemu je riječ, ali mislim da je bolje da koristimo ono što je bliže hrvatskom izričaju. A možda je ovo prigoda pa pozivam sve koji razumiju ovu problematiku da skujemo jednu riječ koja bi bila doista samo hrvatska. … [[Upadica se ne razumije.]] Hoćemo, potpredsjedniče. Ja ovdje želim ukazati još na dvije činjenice, dakle koje su vrlo važne za rast hrvatskog obrazovanja, a to je pitanje hrvatskog nacionalnog uputnika odnosno kurikula. I zašto, Zato jer baš smo u tijeku donošenja, dakle trebamo bit jako otvoreni prema tom pitanju. A zašto to spominjem? Iz jednog osnovnog razloga jer osnovni proizvod koji proizvodi ta problematika jest nacionalni kurikul ili uputnik, dakle i udžbenici kao važni materijal, zatim nacrti nastavnih satova, nacrti rada a isto tako kurikularna politika pokreće nezavisno vanjsko ocjenjivanje i poduku, odnosno planove usavršavanja nastavnika. Dakle, to je jedna iznimna materija. Ne smijemo tu zabijati glavu u pijesak nego moramo biti otvoreni prema tome i rješavati i ići prema toj cjelini sa niz tereta koji nosimo. Ovdje je važno reći još jednu činjenicu u području znanosti. Upravo je pred nekoliko mjeseci uključeno novo područje i to interdisciplinarno područje gdje spada i obrazovanje. To smatramo i velikim iskorakom hrvatske znanosti, ali i hrvatske obrazovne politike koje provodi ministarstvo i mislim da smo sada dobili da znanost koja se već, koja je već utemeljena u Hrvatskoj naprosto još brže i još bolje razvija, pa vjerujem da će biti i takvih doktorskih studija. I evo to i ovo ministarstvo čini i radi i zato moramo biti strpljivi, jer budimo svjesni to do neki dan nismo ništa imali. Isto tako, ono što želim u svojoj raspravi nešto dotaknuti određene probleme, a to je ono što je bilo na Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu. Tu smo doista dotakli razna pitanja i čini mi se da neka moramo osvješćivati. Ovo je prvo čitanje i mislim da ne smijemo prešutiti neka pitanja koja su tamo bila izrečena, pa ću ih ja ovdje ponoviti koliko udžbenika po predmetu. Ovdje u jednoj proceduri u prvom i drugom krugu bila bi dva, ali svi nas uvjeravaju da od dva imate alternativu kao što gospođa Lugarić kaže, a da konkurencija bi mogla početi od tri. Ali da od tri bi mogli, ali to je stvar nek' se razmotri ministarstvo, nek' vidi, o tome se dosta raspravlja i da se uvede, dakle jedna dinamičnost u to. I onda bi se tu moglo da s obzirom da će udžbenici trajati četiri godine moglo bi se evalvirati udžbenike svaku godinu, jer nije rečeno da će unutar ta tri koja su izabrana na četiri godine imati stalno istu poziciju. Jer upravo nas znanost i struka poučava da tu može dolaziti do određenih promjena ako se oni koji usavršavaju i koji prate udžbenik imaju određene primjedbe, a jedni od velikih pratitelja su naši učitelji, jel' tako koji s tim udžbenicima rade. Ima još nekih pitanja. Jedno od ključnih pitanja je izbor udžbenika. Tko? Tu ne smijemo opet prešutiti neke istine. Najveća demokratičnost je kada to bira učitelj, ali Hrvatska je imala i to iskustvo i čini mi se da ako bira i učiteljsko vijeće, odnosno na razini škole da također nije loše. Ali moramo reći te činjenice. Možda u jednoj Italiji može birati učitelje, u našim uvjetima isprobali smo jednu varijantu, možda je i ova dobra da bira škola. Onda će se na jedan drugi način u jednim hrvatskim uvjetima drugačiji način to vršiti. Ali želim upozoriti, također biraju učitelji, također samo kao što to članak 15. stavak 3. i stavak 5. govore. Ja samo želim reći jer smo o tome raspravljali doista na odboru. Bilo je jako puno riječi o tome, bilo je različitih stajališta koji pojedinačno stoje. Ali ovdje u cjelini, dakle učitelji će sudjelovati, pa i učitelji trebaju planirati ukupni proces u školi tako da je ova odluka i logična. Dalje što sam ja vidio što se pojavljuju kao pitanje, a ono što ovaj zakonski prijedlog nedovoljno možda ima ugrađeno to je pitanje kvalitete. Kvaliteta, ona izlazi iz nastavnog plana i programa udžbeničkog standarda, odnosno ... [[Govornik se ne razumije.]] kurikula što je logično. To je derivat stoga, ali čini nam se da je tu možda prostora pa kao što je u članku 7., 8. može se možda još pogledati iz ovih svih naših rasprava da li se može taj sustav malo poboljšati. Može se to i udžbeničkim standardom riješiti podosta i očekiva se da to bude riješeno. Ima tu još nekih pitanja, da glede recenzija. Dakle, ovakva zahtjevnost trajanja udžbenika četiri godina, stari način koji poznajemo ocjenjivanja udžbenika ja mislim da bi trebalo malo ojačati i da pitanje recenzija s obzirom da je to stručno znanstvena disciplina, sad je to potpuno jasno moralo bi se možda malo pooštriti, jer ipak treba točno napisati u čemu nije nešto dobro, u čemu, na kojoj stranici, koliko i što. Dakle, pitanje tih povjerenstava, dakle što je do sad ministarstvo radilo. Čini mi se da ima tu prostora barem u raspravama smo vidjeli da ta pitanja stoje. Da, pitanje cijene. O tome se isto puno govori i u prvi mah svi su mislili da će cijena biti jedno mjerilo. Meni se čini da u konačnici ona je kada bude od ona dva, odnosno tri odlučivana. Ali u prvom krugu nije cijena, nego je cijeli drugi set važan. Ali pitanje cijene ne bi nikako smjelo biti jedino mjerilo, nego tu se postavlja pitanje ako budu samo dva udžbenika može se desiti da cijena isključi onaj udžbenik koji bude izaberen na razini 70% u cijeloj Hrvatskoj. Prema tome, od ne može, od ta dva, ali jedan može imati 70%, drugi može imati 30% i ovaj može izgubiti. Dakle, a koji su nepobitno. Izborom je utvrđeno da je on kvalitetniji. Sad možda ima prostora da domislimo nešto bolje jer eto riječ je o problematici koja se tiče svih. Ne? Prema tome, čini mi se da između ova dva čitanja, odnosno do drugog čitanja možda se može naći još neko rješenje kako to ojačati. Evo, ima još nekih primjedbi. Jedna koja također se čuje. Vidim da to i drugi govore, a to je da na lageru nakladnika postoje velike količine udžbenika. Prema tome, možda se u prelaznim rješenjima može naći da se iskoristi taj udžbenički materijal ili udžbenici za sljedeću školsku godinu, jer je šteta da jedno nacionalno bogatstvo u tom pogledu propadne. To mi se čini i objektivnim i tu vjerojatno u razgovoru sa onima koji imaju te udžbenike treba to riješiti. Evo, ja smatram da je učinjen jedan veliki napor, da je jedna problematika koja je došla na vrlo niske grane na koju je hrvatska javnost vrlo osjetljiva dobiva oblike ozbiljnog pristupa i očekujemo da će do drugog čitanja ovaj materijal biti poboljšan kada ćemo ga moći i usvojiti. Klub Hrvatske demokratske zajednice u tom smislu i podržava donošenje ovog zakona. Hvala.
Tko nam je ostavio u ostavinu na tom lageru? Pošasna imovina. Teško je pogoditi tko je to. Nema heredita siacens? Slušajte, slušajte. Ovo je visoko specijalizirana rasprava. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Pred nama je prijedlog jednog zakonskog akta koji u svome obrazloženju, a i najavama ima riješiti čitav niz otvorenih problema, ali eto mi naprosto nismo u stanju povjerovati da je to moguće, već samim tim što u njemu piše. Naime, praksa je pokazala da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u proteklih nekoliko godina nije imala konzistentan pristup u rješavanju čitavog niza nagomilanih problema, čak štoviše da je hiperprodukcijom propisa stvorilo jednu situaciju u kojoj nismo sigurni da je jedan problem primaknut rješenju bliže nego što je bio prije 4, ili prije 5 godina. Možda to ovako ružno zvuči, možda je pregrubo, ali je činjenica da mi već nekoliko godina slušamo da će nivelacija zakona, odnosno podzakonskih akata vezanih za same udžbenike dovesti do rasterećenja udžbeničkih torbi, dovesti do pojeftinjenja knjiga, do povećanja kvalitete i da će se stati na kraj korupciji koja vlada u tom prostoru. I što sad imamo? Imamo opet čitav set tih problema, dakle knjige su i dalje teške i preteške, došlo je do inflacije udžbenika, inflacije broja udžbenika i nastavnih pomagala koja su obvezna. Nadalje, dobili smo neujednačenu kvalitetu različitih udžbenika iz istih predmeta. Očigledno je došlo do plagiranja dijela udžbenika. Cijene su narasle do razine koja ove godine pokazala što to točno znači kad se ta cijena nasloni potpuno na obiteljski budžet, a korupcija je i dalje prisutna. Prije možda dvije sjednice, i upravo sam bio ja taj koji je postavio premijerki pitanje kani li se Vlada uhvatiti u koštac s tim problemima, i odgovor je bio da. U tom smislu predlagatelj ispunjava obećanje, i on dolazi s jednim rješenjem, prije kraja godine, ali klub HNS-a ga ne može podržati. Zašto? Mi smo manevrima samo u 2009. godini doveli do višestruke materijalne štete, što državi, što građanima Republike Hrvatske direktno, odnosno roditeljima. Prvo, ako se sjećamo naručili smo od izdavača konkretne količine knjiga prema odabiru koja su izvršila školska povjerenstva, odnosno sami učitelji. I upola tog posla i nakon potpisanoga memoranduma Vlada je odlučila da antirecesijske mjere započne upravo na prostoru financiranja nabavke školskih udžbenika. U međuvremenu su po naputcima i samih škola djeca stare knjige vratila ili su bila spremna ih vratiti na početku nove školske godine i dogodilo nam se da više od pola knjiga koje su bile već u opticaju sigurno nisu razmijenjene, nego su bačene, a pola knjiga koje su naručene kod izdavača ostale su na skladištu. Spominju se stotine milijuna kuna. Stotine milijuna kuna vrijednosti. Samo taj manevar da se u krivo vrijeme donose takve odluke stajao je ljude koji u ovoj zemlji žive, rade i privređuju nekoliko stotina milijuna kuna. I da nikome nije pala dlaka s glave. To je kad se radi s tuđim novcima, onda to tako može biti. Što se sada ponovno predlaže? Rekao bih na jednom impresionističkom tragu, pod dojmom onih slika koje smo vidjeli svi u novinama i na televiziji, kad roditelji na travnjacima, na cesti razmjenjuju udžbenike, kad su ogromni redovi pred knjižarama, kad knjižari kasne u isporuci knjiga, jer izdavači nisu u stanju isporučiti na vrijeme, osobno sam imao tu prigodu i zadovoljstvo za dva osnovnoškolca kupovati udžbenike i nastavna pomagala i opredijelio sam se za težu varijantu, a to je da idem od knjižare do knjižare koja pripada pojedinom izdavaču, jer to je bio jedini način u to doba, a to je dakle kolovoz mjesec, da se uopće dođe do knjiga. Dakle, pod tim impresijama mi odjednom stavljamo noge u vrata i kažemo e neće više biti tako, sad idemo potpuno iz početka. To što su ove knjige na lageru nije uopće važno, a radi se o milijun knjiga. To što smo bacili silne novce, nije važno. Sad idemo ponovno ispočetka. I to kako? U trenutku kad je postupak za odabir udžbenika za slijedeću školsku godinu već počeo. Što će nam se sad opet dogoditi? S jedne strane se kaže da je temelj za izradu kvalitetnih udžbenika i za odabir kvalitetnih udžbenika oblikovanje udžbeničkog standarda. A mi vrlo dobro znademo da udžbenički standardi proistječu iz dva kurikuluma. A to je nacionalni i predmetni. Ni jedan ni drugi nije gotov. Što će nam se sada dogoditi? Sad ćemo odabrati ponovno udžbenike koji nisu oslonjeni na ove propise koji su nužni da bi se udžbenici oblikovali. U čemu je caka? Caka je u tome dok nema tih dvaju kurikuluma i udžbeničkog standarda, udžbenici se mogu mijenjati svake godine kako kome padne na pamet. Pogledajte dobro kako vam izgledaju udžbenička izdanja, iz godine u godinu kod istoga izdavača, kod istih autora, gdje se samo promijeni jedna jedina nastavna cjelina, doda ili oduzme ili se doda jedan od četiri autora i knjiga više ne vrijedi. Prema tome, ako hoćemo izbjeći to. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, nego najprije moramo riješiti pitanje udžbeničkoga standarda, zajedno sa kurikulumima, i onda ćemo znati točno kako izgledaju udžbenici koji su u stanju držati četiri godine. Na temelju ovako predloženog zakona koji nota bene ne može do konca godine biti niti usvojen, jer ovo je prvo čitanje, dakle tek u siječnju može biti usvojen. Tek nakon siječnja možemo krenuti u daljnje operacije pa kako mislimo započeti sljedeću školsku godinu? Opet u kaosu. Je li pametno tako ići? Ili je bolje zaokružiti čitav ovaj proces na vrijeme, oslonjen na institucije koje su to u stanju raditi, a ja tvrdim da agencije nisu. Mi znademo vrlo dobro kako su agencije kadrovski ekipirane, tko sjedi u agencijama i koliko su one uopće u stanju podnijeti zadaću koji im zakon kani namijeniti. One to nisu u stanju, između ostaloga i zbog toga što znademo da dobar dio tih ljudi je u sukobu interesa kad se govori o pisanju udžbenika. Dobar dio tih ljudi koji će sudjelovati u ovom procesu jer u agencijama ne mogu svi, zna se točno tko bi tamo mogao sudjelovati u ovom procesu. Prema tome, je li potrebno sada prelomiti preko koljena u ovo doba godine, kada već sve mora biti poznato da bi sljedeća počela kako treba i da bi se na vrijeme odabrali udžbenici, ići sa rješenjem koje mora biti na snazi odmah. Kolege su već rekle, spuštanjem broja udžbenika na 2 može se dogoditi da se stvori duopol, ali jednako tako i monopol. Nitko ne kaže da će jedan izdavač biti isključivo vezan na jedno izdanje knjiga. Može se dogoditi da oba 2 udžbenika koja budu odabrana budu od istoga izdavača. Što je tu loše? Pa to je suludo, to je upravo sukladno onome protiv čega se borimo, a to je monopolizacija na tržištu. To je suprotno slobodi tržišnog natjecanja, gospodine ministre. Pa država ovakvim propisima osigurava prostor monopolu, onda to nešto nije dobro sa državom niti njenom politikom, upravo suprotno. A evo i kolega Šetić kaže na 2 nije alternativa, na 3 je konkurencija, ali ne treba ih biti 8 naravno. Prema tome, bilo bi dobro kad smo već u situaciji da ovo pitanje moramo konačno riješiti na način da barem drži vodu 4 godine, da se dobro promisli do drugoga čitanja treba li u nekim elementima provedbe ovog zakona ići hitno ili treba ići tako da se poslože stvari onako kako redoslijedom idu. Dakle, curicullumi, udžbenički standard, izrada prijedloga udžbenika, natječaji, odabir, tisak, realizacija. E ako budemo u stanju to napraviti za sljedeću školsku godinu ja sam avion i to sa 4 propelera. E nisam siguran zato tako i kažem, zato velim da klub HNS ne vjerujući u sposobnost ekipe koja je dosada napravila ono što imamo ne može podržati zakon u prvom čitanju, ali držimo vam fige da do drugog čitanja napravite sve da nas naprosto razuvjerite. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ma kolega Beus ne možete tako tvrditi izrijekom i netočno je da agencije nisu stručno ekipirane. Pa ne možete tako o ljudima koji su tamo savjetnici predmetne nastave, ljudi koji su tamo sa dugogodišnjim znate prosvjetnim iskustvom. I svi birani na natječaju, kolega. Jel ne možete postati savjetnik baš eto mene, ja se prijavljujem za savjetnika. To je prije svega neodgovorno reći u ovom Visokom domu.
Ministar Radovan Fuchs, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče ne treba biti doktor znanosti da se shvati da ove vaše teze su upravo u potpori onoga čega se hoćemo riješiti. Ja ne mogu razumjeti da vi miješate teze od memoranduma do ugovora, baratate sa milijunima naštampanih knjiga, postavljate pitanje tko je kriv za stotine milijuna koji se u principu uopće ne mogu niti utvrditi u ovom trenutku da li je to istina ili to nije istina i to je upravo ono što nakladnici izvlače kao argumente van, a pri tome su od 740 milijuna kuna koliko su tražili da država plati udžbenike za ovu godinu, pristali na 450 milijuna. Što znači tih 300 milijuna? Jel to njihov gubitak? Jest, njihov profit najvjerojatnije i to čisti. Ne mogu vjerovat da se zalažete za to kad kažete da će se od najboljih knjiga koje uđu u zadnji krug birati po cijeni i po službeničkom standardu, što znači da će svi ti udžbenici ubuduće morati biti štampani, pisani, tiskani na jednaki način. Prema tome cijena tiska se može minimalno razlikovati. Pitanje je samo profita koji ide na tu cijenu gore, jel dovoljno 25%, 30%, 50% dogovorimo se, ali ne 100, ne 150 ili 200. Točno, naši građani nisu dužni gomilati i plaćati takve cijene, odnosno gomilati profite bez osnova. Niti je država dužna nekome plaćati takve enormne profite. Tržište udžbenika je jedno stabilno tržište koje godinama uvijek prodaje praktički jednaku količinu knjiga. Daj Bože da prodaju više, znači da nam je natalitetna politika uspješna i bolja i bilo bi dobro da je tako. Prema tome, kad kažete da će doći se u poziciju da od ne znam 2 ili 3 udžbenika koja budu izabrana u 10% najboljih, 2 udžbenika iz tog predmeta budu od istog nakladnika. Da pa šta tu ima loše? Znači da su najbolji, 2 izdanja. Regulirati pitanje plagijata i prepisivanja pa nije to pitanje ovog zakona, pa zato postoje drugi zakoni. Tko koga tuži? Nitko, nikoga. Upravo s ovim izmjenama svake godine pojedinog članka ili pojedine slike u nekakvom udžbeniku na ovaj način ćemo doći tome na kraj da se takav svaki udžbenik sljedeće godine deklarira kao novi i povlači onaj prethodni iz upotrebe i praktički se ne može nasljeđivati. Ne razumijem zašto okrećete kompletno intenciju ovog zakona koji uvodi red upravo u onaj džumbus koji je bio prije? A reći ću vam i jednu rečenicu koja nije moja originalna, rekla ju je predsjednica Vlade, ali ja ću vam reći, ja nisam Dragan Primorac niti želim biti Dragan Primorac. I zbog toga se mijenjaju zakoni koji su u nadležnosti Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta i upravo sa intencijom da se uvede red. Prema tome kad govorimo o Nacionalnom curicullumu, samo ja nemam vremena, ne bih vas htio ovdje previše zadržavati, to je prekompleksno pitanje da bi ga vezivali sa ovim Zakonom o udžbenicima. To pitanje iz temelja mijenja pristup, definira neke stvari i to se ne donosi na brzinu. Mi imamo draft, ali ga ne puštamo van jer ako ga pustimo van nastat će još veći potres u osnovnom i srednjem školstvu dok ta čitava politika nije promišljena i usklađena sa nacionalnim obrazovnim standardima, sa kurikulumom ili kurikulom kako već se jezikoslovci još uvijek diskutiraju o tome koja je ispravna riječ da bismo ju nadalje koristili u hrvatskom jeziku, do hrvatskog kvalifikacijskog okvira, do reforme nastavnih planova i programa u strukovnim školama. Ako ta tri procesa odu odvojeno, nismo napravili ništa. Napravili smo još veći potres. Prema tome, kurukulum ili kurikul zajedno sa nastavnim planovima i programima strukovnih škola mora biti harmoniziran i usklađen sa hrvatskim kvalifikacijskim okvirom koji nam je apsolutno zadana stvar prilikom ulaska u Europsku uniju. I to se sada radi. Jučer je bila sjednica vladinog povjerenstva za izradu nacionalnog kvalifikacijskog okvira i upravo smo te zaključke donijeli da se objedine te skupine koje pojedinačno rade. To je nešto što se treba završiti 2012. godine. Do tada ne možemo čekati sa zakonom, a ovaj zakon ne predstavlja problem donošenju i izradi i štampanju i tiskanju ili kako god hoćete novih knjiga i novih udžbenika. Naravno pa nije dinamika takova da se svake godine moraju mijenjati određene stranice ili štiva koje se upotrebljavaju u osnovnoj ili srednjoj školi. Pa izdanja na sveučilištima iz pojedinih predmeta doživljavaju reviziju tiskanja svakih nekoliko godina. To je činjenica. Prema tome, akumulirajmo iskustva, komentare koje treba promijeniti, francusko iskustvo govori da se knjige revidiraju svake 4 godine. Pa ne znam zašto se to ne bi moglo i u Hrvatskoj. I nema tamo problema. Postoji zemlje u Europskoj uniji koje imaju jedan jedini udžbenik. Tiska se u nacionalnoj tiskari kao što su to kod nas Narodne novine ili tiskara novca. I nema komentara. Tvrdo ukoričen i nasljeđuje se. Ne idemo za tim. Prijelazno razdoblje. Pa naravno da ćemo napraviti prijelazno razdoblje. Pa nećemo baciti knjige koje su štampane i koje se nalaze u skladištima. Idu u proceduru. Ako ti udžbenici budu odabrani mogu se koristiti sljedeće školske godine, ali će sljedeća tura biti tiskana tehnički i po standardima onako kako to bude propisao udžbenički standard. Evo, hvala lijepo neću vas više zadržavati.
Ispravak navoda gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh.
Osporio bih nekoliko vaših navoda. Prije svega ovaj zadnji. Vi ste i do sada imali standard koji je propisivao da udžbenici moraju biti otisnuti istom tehničkom kvalitetom, istom vrstom papira. To do sada nije bio slučaj. Niste prstom mrdnuli u tom pravcu, nego ste dopustili ove nakladničke trikove koje sada vi pokušavate opravdati, a to je dodavanje ili oduzimanje jedne nastavne jedinice. To se u srednjoj ili osnovnoj školi ne događa tako lako kao na studiju na kojemu se znanstveno prati kroz određeni kolegij. Tu se stvari puno brže mijenjaju nego u povijesti kao recimo npr. Prema tome, da ste vi kao ministarstvo o tome vodili računa zadnjih nekoliko godina prema postojećim propisima, mi bismo vam puno više vjerovali. A vi sada možete govoriti koliko god hoćete da niste Dragan Primorac, pa naravno da niste, ali ste bili njegov zamjenik.
Klub zastupnika SDSS-a gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Nema ga. Gubi pravo na riječ. I gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil, Klub zastupnika nacionalnih manjina. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, uvaženi tajnici, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub nacionalnih manjina će svakako podržati ovako pompozno najavljeni zakon koji će zaista postići sve one ciljeve koje smo u nekoliko zadnjih godina željeli i zaista želim mnogo uspjeha ministarstvu da u tome uspije. Jer nemojmo zaboraviti da svaki puta najavljivali smo da ćemo poboljšati i kvalitet udžbenika, da ćemo svaki puta olakšati učeničku torbu, davali smo kada smo razgovarali koliko udžbenika 4, 6 itd. za jedan predmet. Rekli smo da ne smijemo ograničavati slobodu izbora i kreiranja nastave. Međutim, sada sve ponovo mijenjamo. Dobro je ako kažem da ćemo postići ciljeve, ali ja upozoravam da je možda ipak trebalo sačekati donošenje nacionalnog kurikuluma predmetnog kurikuluma i shodno standardima. Ali ako sam dobro shvatila ministra da to ne ide tako dobro, iako se on već dugo priprema, znači li to da ćemo ipak nakon 4 godine kada ćemo biti ponovo prisiljeni mijenjati udžbenike, barem tada konačno doći do tih kurikula ili kurikuluma kako god ih zvali i da ćemo tada konačno napraviti udžbenike kakve nama trebaju. Možda bi bilo dobro, jer se i na odboru razgovaralo da i jedan udžbenik puno bi značio u momentu kada bi trebalo stabilizirati i naše tržište i na kraju krajeva napraviti jeftiniji udžbenik. Ali ja ću se sada pošto o svim problemima ovdje na ovaj način je već bilo razgovarano ipak zadržati na problematici koja se tiče nas manjina. Upozorit ću na članak 6. gdje se govori o udžbenicima sa malom nakladom i udžbenicima za nastavu na jezicima i pismu nacionalnih manjina. Ne smijemo zaboraviti da je to ustavna kategorija, odnosno da temeljem Ustavnog zakona manjine, odnosno pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na obrazovanje na jezicima nacionalnih manjina. Do sada je to bilo rješavano zakonom, podzakonskim aktima, odnosno pravilnicima se samo rješavao, pobliže se uređivao rad stručnog povjerenstva za udžbenike. Mislim da bi i dalje trebala ostati kategorija definirana zakonom, jer tada i manjinski zastupnici imaju mogućnosti utjecati na sam zakon, dok na niže akte nažalost nemaju. Nama i pored svega ni dan danas, a nekoliko godina se rješava pitanje manjinskih udžbenika. Pitanje manjinskih udžbenika nije u potpunosti riješeno. Znam da je ministarstvo uložilo dosta velika sredstva i u prevođenje i u lektoriranje. Međutim nama se dogodilo u ovoj godini da su pojedini manjinski udžbenici bili i tristo posto skuplji od iste recimo čitanke za isti razred, što očito nešto nije uredu, jer mi smo cijelo vrijeme proklamirali da manjinsko obrazovanje ne smije biti skuplje od obrazovanje koje imaju normalno, odnosno za roditelje ne smije biti skuplje od obrazovanja koje imaju normalno na matičnom, odnosno većinskom jeziku. Tako da apeliramo da se i to uredi do drugog čitanja zakonom. Nadalje, dosta velikih problemi u članku 8. točka 7. gdje se pokušalo definirati da uvoz udžbenika i dopunskih sredstava za potrebe obrazovanja iz matične države, da zahtjev može podnijeti nakladnik, odnosno krovna udruga. Nažalost, i ovdje nećemo to na taj moći riješiti jer upravo tri manjine imaju nakladnika i imaju krovnu organizaciju. Sve ostale nažalost nemaju krovne organizacije odnosno imaju četiri, pet krovnih organizacija i vrlo teško je definirati tko će onda u ime njih biti taj koji će moći podnijeti zahtjev. Možda bi bilo dobro da se razmisli da li je to savjetnik za manjinsko školstvo ili možda na neki način da definiramo ne krovna udruga već udruga koja ima najveće članstvo. Naime, nakladnika ima praktički srpska manjina, talijanska manjina i češka manjina. Oni imaju i krovnu udrugu, znači svoj savez, uniju, odnosno prosvjetu ima srpska manjina. Za razliku ostale manjine imaju dvije, tri krovne udruge da posebno ne specificiram romska manjina, doduše ona neće ni doći u situaciju da naručuje udžbenike iz matične zemlje jer ju nema ali kada će trebati definirati neke udžbenike zasigurno to neće moći riješiti na nivou krovne udruge. To su znači temeljne naše primjedbe što se tiče manjinskih udžbenika. I dalje bi moralo predvidjeti se sufinanciranje za manjinske udžbenike iako kažem glavnina ih je prevedena i pripremljena za vrijeme ove dvije godine gdje se ministarstvo praktički angažiralo i oko financiranja i oko izdavanja ali kažem još jedan dio je ostalo neriješen. A s druge strane kažem izmakle su kontroli i cijene. Inače se kažem zaista pridružujem onima koji misle da cijena ne bi trebala biti jedini kriterij za izbor udžbenika, da se proba osmisliti model upravo kako najprije odabrati kvalitetu ili kombinacija kvalitete, osciliranje možda određene cijene od koje do koje može ići a da bi udžbenik i kvalitetni imaju šansu proći jer na taj način mislim da ako barem dva faktora, kvalitet i cijena zasigurno da ćemo ponuditi bolji udžbenik jer na ovaj način postoji zaista mogućnost da najbolji udžbenik koji možda cjenovno zaista se isključivo ne može prilagoditi zadanoj cijeni može ispasti iz uporabe. Normalno da nemamo ništa protiv da izbor samih knjiga odnosno udžbenika da se radi na nivou aktiva, na nivou vijeća jer na kraju krajeva i to su nastavnici, to su učitelji, čine taj aktiv. Prema tome, neka zaista se izaberu najbolji jer zaista imali smo apsurdne situacije, šest razreda, šest različitih udžbenika za jedan te isti predmet. Prema tome, mislim da smo prevršili svaku mjeru slobodnog izbora, da smo doveli doista do anarhije u tom izboru. Prema tome, zaista bit će dobro ako to zaista uspijemo ograničiti. Podržavam jedan dio primjedbi koje je imala i kolegica Lugarić ali mislim da iz ove rasprave zasigurno da će izaći jedan kvalitetan konačni prijedlog koji ćemo moći mi u Klubu nacionalnih manjina podržati ali kažem svakako molim da se obrati pozornost da se dopune ova dva članka koja su vezana uz udžbenike nacionalnih manjina, tim više što je to ustavno pravo. Hvala lijepa.
Hvala. I Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima. Zakon o udžbenicima za osnovnu i srednju školu je od 2001. godine kada je prvi put i donesen pa do dana današnjeg bio izložen mnogim promjenama. Sve te promjene utjecale su na kontinuirani porast i broja udžbenika i broja dopunskih nastavnih sredstava ali i cijena koje su u pojedinim slučajevima se i utrostručile. Zasigurno ne treba zaboraviti. Zapravo kad raspravljamo o školskim udžbenicima treba nam pred očima biti slika svih onih roditelja koji su čekali u redovima danima a vrlo često ne bi bilo knjige po koju su došli. Trebamo se sjetiti i oni koji su u potrazi za školskim knjigama prevalili stotine kilometara. Sjetimo se i početak školske godine prolongiranje, takoreći do 1. listopada jer učenici nisu imali niti su mogli imati udžbenike na vrijeme. Mi u HSS-u očekujemo da će ovaj zakon bitno promijeniti trenutnu situaciju i da se neće više dogoditi nedostatak udžbenika pored tolikih autora i nakladnika, da se neće dogoditi niti redovi u knjižarama a očekujemo i da besplatno osnovno uskoro i srednje školstvo nikad više roditeljima ne bude ovako skupo kao što je to sada. Situacija vezana uz odabir, distribuciju i nabavu udžbenika postala je neodrživa, prije svega zbog tiskanja velikog broja udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava bilo iz državnog proračuna bilo iz roditeljskih džepova. Slobodan odabir udžbenika i mogućnosti njihove promjene svake školske godine, činjenica da su udžbenici u velikoj mjeri bili radni i nisu se mogli nasljeđivati kao i činjenica da stručna povjerenstva koja su sukladno odredbama pozitivnog zakona ovlaštena odobravati udžbenike i dopunska nastavna sredstva za uporabu u školi ali bez mehanizama koji bi za primljene udžbenike i dopunska nastavna sredstva koje bi procijenili lošima ili nepotrebnima mogli odbiti dodatni su nedostaci važećeg zakona koji dovodi do nevjerojatnih problema na početku svake školske godine. Isto tako, nadalje torbe učenika iz godine u godinu postajale su sve teže jer se nudio veliki broj dodatnih nastavnih sredstava čija uporaba nije bila regulirana. Ponekad nastavna sredstva nisu bila ni korištena u nastavnom procesu baš zbog njihovog velikog broja što je često izazvalo negodovanje roditelja. Naravno, takva je zakonska nedorečenost donijela velike zarade nakladnicima i autorima udžbenika i sigurno je da će oni pružati i otpor ovom novom prijedlogu zakona. Novi zakon koji je pred nama trebao bi ispraviti ove nedostatke ali i spriječiti ponavljanje istih. Naime, ograničavanje uporaba udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava ne samo da bi trebalo dovesti do značajne uštede nego i pridonijeti da u uporabu uđu najkvalitetniji udžbenici. U školama zbog osuvremenjivanja nastavnog procesa i ulaska nove tehnologije udžbenici i dopunska nastavna sredstva postaju samo jedan od izvora znanja pa je njihov broj potrebno ograničiti što ovaj zakon i čini. Ovaj zakon pojednostavljuje distribuciju udžbenika koji je do sada predstavljao značajan problem naročito u velikim školama te će se i na taj način uštedjeti određena sredstva. Novi zakon predviđa da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa i Agencija za odgoj i obrazovanje kao krovne organizacije obrazovne djelatnosti određuju i kontroliraju sve bitne čimbenike vezane uz udžbenike što će dovesti do smanjenja problema koji su do sada bili prisutni u velikom broju ali i poboljšati kvalitetu rada. Podržavamo odredbe da u školi bude u uporabi sami jedan udžbenik za pojedini nastavni predmet po kojem rade svi učenici iako i uvažavamo činjenicu da će nastavnik biti prisiljen raditi sa udžbenikom sa kojim možda i nije zadovoljan. Isto tako, da je udžbenik i dopunsko nastavno sredstvo u uporabi četiri godine te što udžbenici neće biti radni. Možebitne primjedbe da se učiteljima i nastavnicima oduzima sloboda izbora pri odabiru udžbenika jer aktiv za svaki nastavni predmet odabire jedan udžbenik po kojem će se raditi u školi četiri godine, može imat određeno opravdanje. Ali višestruka korist ovih odredaba kao što su uštede, mogućnosti korištenja rabljenih udžbenika, zatim veća mogućnost suradnje po aktivima u smislu zajedničkog planiranja, određivanja kriterija ocjenjivanja, pripremanja za nastavu, razmjene ideja i tome slično, govori u prilog ovom novom zakonu. Važno je što je predviđena mogućnost financiranja, odnosno sufinanciranja udžbenika sredstvima iz državnog proračuna. Nabava udžbenika sigurno predstavlja velik teret za roditelje, naročito one sa više djece, ali ako želimo biti društvo znanja moramo razvijat svijest da je udžbenik nešto najvrjednije što roditelj može kupiti svom djetetu. Novi zakon zbog postupka javne nabave, ali i manjeg broja udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava sigurno će u konačnici dovesti do njihove niže cijene tako da više neće biti takav trošak za roditelje, ali uz jednu malu ogradu i razmišljanje da to ne bi trebalo biti opravdanje vezano za pomanjkanje ili pad kvalitete udžbenika. Ipak moramo reći da su nejasni rokovi iz članka 17. Sukladno odredbama tog članka nakladnik je dužan tiskati udžbenike iz kataloga obveznih udžbenika najkasnije do 1. kolovoza. Potom se do 20. kolovoza ima vremena dostaviti primjerke udžbenika agencijama pa ako ima koja greška nakladnik je dužan tu grešku ispraviti o svom trošku, ali ne piše u kojem roku. Školska godina počinje prvog ponedjeljka u mjesecu rujnu. Možda uistinu i nisam dobro shvatio, ali kao roditelj zbunjen sam ovim rokovima jer daje se naslutiti vrlo velika vjerojatnost da početkom rujna školskih udžbenika neće biti u knjižarama. Mišljenja sam, a opet me na to tjera sjećanje na redove pred knjižarama koji se svake godine ponavljaju, da školski udžbenici roditeljima moraju biti dostupni najkasnije do 1. kolovoza kako bi se roditeljima ostavilo dovoljno vremena da pribave sve udžbenika koji su njihovoj djeci potrebni. Bilo bi isto tako i dobro da se takav rok stavi kao zakonska odredba. Treba skrenuti pažnju na članak 21. zakona. Naime, stavkom 1. članka 21. daje se mogućnost uporabe i pomoćnih nastavnih sredstava po preporuci učitelja odnosno nastavnika. Ali stavak 4. izrijekom kaže da preporuka učitelja ne smije imati za posljedicu obvezu korištenja ili kupovanja preporučenog pomoćnog nastavnog sredstva. Prilično je nejasno što se želi postići ovim člankom. Ovakve odredbe članka 21. mogu dovesti do toga da pola razreda, ja govorim teoretski, ima određeno pomoćno nastavno sredstvo, a pola nema to isto nastavno sredstvo što može opet uzrokovati razlike među učenicima, a i složenost u organizaciji nastavnog procesa. Nadalje, ne želimo vjerovati, ali postoji i ta mogućnost da pojedini učenik ima ili nema pomoćno nastavno sredstvo, može utjecati i na samu ocjenu. Obzirom da je ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju, mi u klubu HSS-a ćemo ga podržati i uputiti kao takovog u drugo čitanje, uz preporuku predlagatelju da razmotri iznesene primjedbe i prijedloge te ih implementira u tekst konačnog prijedloga zakona, ukoliko bi se time zakon još više poboljšao, uz puno sreće vezano za same rokove. Hvala lijepa.
Hvala. U 16,34 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Meni je drago da smo danas čuli da ministar Fuchs nije Primorac, jer se nadam da Fuchs neće privatizirati Dinamo kao što je Primorac privatizirao Hajduk, a da će Fuchs provesti Zakon o športu pa recimo i nakon isteka svih rokova, više od deset mjeseci, donijeti Nacionalni program za šport i formirat Nacionalno vijeće za šport. 742 milijuna kuna je vrijedan kolač otprilike na godišnjem nivou za kojega se trgaju izdavači udžbenika, piše u opisu stanja. Vlada je uočila pogreške postojeće zakonske norme, počev od toga da Povjerenstvo za udžbenike nije imalo ovlasti da bi neke od udžbenika maknulo iz procesa ili naprosto odbilo, što je rezultiralo da se pojedini predmet pojavi sedam, osam naslova, da u jednoj školi sa dva, tri razreda budu dva, tri različita udžbenika po predmetu što je stvaralo trošak i državi i roditeljima. Zbog same činjenice da je Vlada uočila ove pogreške ja sam sretan i ponavljam jednu rečenicu iz jedne knjige, da svaka ideja, svaka nova ideja uvijek je kćer povijesti, majka budućnosti, ali i zarobljenica vremena. Prije tri godine, ako se ne varam, je to bilo kada smo prvi put raspravljali o ovakvom modelu udžbenika. Predlagao sam u prvom čitanju, nudio i govorio i postavljao pitanje zašto u Hrvatskoj udžbenici ne bi mogli vrijediti barem tri godine. Vlada sada predlaže četiri. Kad sam rekao barem tri mnogi su me gledali čudno i rekli da sam zastario i staromodan, da ne razumijem brzinu promjena koje se u društvu dešavaju i da udžbenik koji bi vrijedio tri godine bi stvarao retardiranu djecu u Hrvatskoj. Rekli su da nastavnici moraju imati slobodu izbora udžbenika po kojem će raditi, a sloboda izbora svela se na visinu provizije izdavača, nakladnika, kako god hoćete. Pitao sam zašto broj naslova po pojedinom predmetu ne bi bio ograničen recimo na tri, jer mi nije jasno da može biti 7 ili 8 udžbenika za isti predmet, odobreni od istoga povjerenstva ili tijela, podjednako vrednovani i dobri, bojeći se onoga što se desilo, što sada je Vlada uočila kao pogrešku. Ja vam se inače ne razumijem u često spominjane stručne izraze pa i pravne, ali i ove oko kukulele kurikuluma pa ću se osvrnut samo na dvije po meni bitne odredbe. Taj kukulele kurikulum je problem kad god se otvori tema prosvjete u Hrvatskoj. Prvo bih se želio potvrditi, gospodine državni tajniče, članak 6. i definicija udžbenici za djecu s posebnim potrebama, jer to je udžbenik na Brailleovom pismu, sada konačno pod tom definicijom uvršten u zakon. Dakle, članak 6. definicija, da nađemo alineju, zapravo nema alineje, predzadnja rečenica, udžbenik, dopunska nastava za djecu s posebnim potrebama. Jesu li to udžbenici na Brailleici? Moglo bi se tumačiti tako. Dakle, opet moramo vjerovat u dobru vjeru i u namjeru da ministarstvo pod tim pojmom podrazumijeva udžbenike za slijepu djecu. Vi znate moj dugo stari prijedlog da na toj djeci umjesto udžbenika nabavljamo osobna računala opremljene s govornom jedinicom i Braillovim printerom što je pet puta jeftinije od udžbenika, manje bi koštalo i državu i roditelje. I drugo što želim izdvojiti oko odredbe koja govori o cijeni kao kriteriju za odabir najpovoljnije ponude za izdavanje udžbenika. Ja se u načelu s time slažem. Jer ako smo za cijenu kao najpovoljniju ponudu kod svih ostalih elemenata tržišnog natjecanja onda to mora biti ovdje. Ali takav pristup zahtijeva i još nešto gospodine državni tajniče, a to možete do drugog čitanja jednom rečenicom ugraditi. Dakle, ovo je dobro, ali pod uvjetom da u natječaju, dakle kad država raspisuje natječaj su jasno precizirana kvaliteta udžbenika u smislu materijala, papira, boje, upotreba boje za tisak, uvez i sve ono što čini kvalitetu udžbenika. Jer ako to nemate strogo propisano onda ćete umjesto uvezane udžbenike dobiti bižgane, lijepljene. I kad bižgani udžbenik otvorite on se prepolovi, a kad je vezan koncom onda se to ne dešava. Dakle, kad je opšivan. To zahtijeva dobru izradu natječajne dokumentacije sa preciznim uvjetima i onda doista neće biti moguće da dobijete ponude koje zadovoljavaju propisanim uvjetima, a da su velike razlike u cijenama jer trošak samog štampanja može varirati 10 do 15%, a štampari će se brzo međusobno izdogovarati kako jedni druge neće činiti preveliku konkurenciju kao što je kod građevinskog lobija tako i kod njih to postoji. Dakle, ja sugeriram da ovu odredbu ocijeni kao jedinom kriteriju najniže, najpovoljnije ponude. Idete sa doradom da se kod raspisivanja natječaja i utvrđivanju natječajnih uvjeta jasno precizira kvaliteta ne samo po sadržaju ne po onome što samo piše, nego i po izradi, izvedbi u tehničkom smislu svakog udžbenika kako bi kasnije izbjegli moguće sporove ili olako tumačenje onih koji će provoditi natječaje. Posebice mislim na obje agencije koje o ovome imaju dosta veliki značaj u procesu odabira udžbenika. I naravno, time ću završiti. Kada bi u zakonu pisala sva ona namjera i želja koju je ministar danas ovdje rekao onda ili kod mene ne bi bilo ni traga sumnje da će ovaj zakon biti bolji od postojećeg. Ali nama se često dešava da kad ministri obrazlažu želje koje ili ciljeve koje zakonima žele postići i sam sadržaj zakona nisu u međusobnoj vezi. Tako je bilo i kod ovih bivših, odnosno sada starih zakona gdje su svi predlagatelji se kleli da će rezultat tih zakona biti najbolji što god se tiče interesa učenika, učitelja, obrazovnog sustava, država i roditelja. A sad se je vidjelo da ipak su proizveli suprotne rezultate od toga. Zato je jedan dokumenat jako dragocjen, a to je fonogram. A ja volim fonograme pospremati, pa tako i fonogrami izjave i obrazloženje rasprava ministra Primorca o udžbenicima i udžbeničkim standardima i zakonima postoje u mojoj arhivi. Na žalost nije više ministar, pa mi u ovom trenutku puno toga ne koristi. Ali budite sigurni da ovo što je danas ministar Fuchs i vi gospodine državni tajniče reći bit će ubrzo predmet našeg dijaloga u ovoj sabornici ako zakon neće polučiti rezultate koji su ovdje danas najavljeni. Hvala lijepa.
Hvala. Jedna replika, gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Lesar je jednu stvar dobro primijetio, pa ću se malo na nju referirati, a to je kvaliteta udžbenika. I to ne samo kvaliteta sadržajna nego kvaliteta i izrade udžbenika. To doista treba razmisliti i pronaći način kako u standard uvesti i standardiziranu izradu kvalitete. Jer uveliko cijena ovisi ako se promatra samo cijena tiskanja pod istim parametrima, pod istim tehnološkim uvjetima, pod istu kvalitetu papira cijena tiskanja može varirati najviše 5%. Tu tehnologiju dobro osobno poznam. Ali u cijeni kvalitete tiska najvažnija je cijena omota i uveza. Mislim da treba inzistirati na kvaliteti uveza i omota i da to bude jedinstvena kvaliteta. Jedino tako može se komparirati cijene. Jednostavno diktirati kvalitetu i uveza i omota. Ali isto tako treba poraditi što više na udžbeničkim standardima da i sadržajno kvalitetom odgovaraju. Ja sam osobno bio i autor i recenzent i član povjerenstva i vidio sam da doista ima mnoštvo udžbenika koje članovi povjerenstva čak i ne pročitaju, kojima vidi se greška za greškom, koje udžbenici unutra je zapravo najviše i marketinga u nekim udžbenicima više od sadržaja. Prikazuje se ilustracija koja nema čak izravne povezanosti sa tekstom, ali je ilustracija određena oko hotela. Na mnoge takve stvari treba skrenuti pozornost prilikom izrade udžbenika. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Upravo to kolega Mariću, ja i koristim prigodu što se ministar vratio u dvoranu. Da ponovim. Dakle, ako se i u ovaj zakon uvrsti samo jedna jedina rečenica od najpovoljnije ponude kod cijene, da će se u tom postupku utvrditi standard kvalitete uveza omota i papira, onda je to jamstvo nama ako to u zakonu pripremite za drugo čitanje, da postoji obaveza agencija u trenutku raspisivanja natječaja. Znam što ćete mi reći, znam ja gospodine što ćete vi meni odgovoriti. Ali ja pušem na hladno upravo zbog onoga za kojega sad velite da vi niste, odnosno da neki nisu ono što su neki prije doveli. Standard kvalitete u tehničkom smislu elemenat jasno propisan i utvrđen je strahovito bitan da bi se izbjeglo i manipulacija i mogućnost podvaljivanja i same korupcije. Osim sadržaja taj tehnički dio za mene je strašno bitan. Svi oni koji su se bavili komercijalama, svi oni koji su davali upite prikupljali ponude, obrađivali ponude znaju, a i provodili javne natječaje znaju da je bit uspjeha postizanju iste kvalitete s nižom cijenom izuzetno dobra natječajna dokumentacija.
Državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, Poštovani zastupniče, na vaš poticaj i hvala vam na tomu, mi smo razgovarali sa nakladnicima koji tiskaju udžbenike na brajici, znači za naše slijepe učenike, ali i slabovidne sa krupnim slovom. Njih je četiri, vi to dobro znadete. I mi smo pokušali s njima vidjeti da ta dinamika njihovoga tiskanja, izdavanja udžbenika bude brža. Dakle, da nam pripreme veći broj primjeraka da bismo što prije pokrili čitavu populaciju takvih učenika, od prvog razreda osnovne škole do završetka srednje škole. Međutim od njih smo dobili odgovor da to zapravo teško može ići, da oni u ovome vremenu s kojim raspolažu u okviru redovitoga radnoga vremena da vrlo teško mogu obećati da će to moći udvostručiti recimo u jednoj godini. Usput budi rečeno da bi možda javnost imala punu informaciju o tome, ti učenici ne plaćaju te udžbenike, dakle to se plaća sa pozicije Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi i sa našega, pozicije našega ministarstva. Tako da oni veliki iznosi o kojima se govori ne plaćaju ih roditelji tih učenika, nego plaća državni proračun. Tako je. Ovaj vaš prijedlog koji je išao za time da nabavljamo računala sa govornom jedinicom što je optimalno i najbolje, državni proračun je raspravljen, usvojen i dakle ona sredstva koja su predviđena za nabavku računalne opreme vidjet ćemo kojom dinamikom ćemo moći krenuti i u taj dio, što bi učenicima naravno najviše odgovaralo, uz jednu napomenu da ako tako bude da će to vjerojatno biti na revers dok se netko školuje. Što mislimo da je do kraja pošteno. Dakle, toliko o tomu. Ovo drugo, ova vaša sumnja kada govorimo o kvaliteti udžbenika. Zapravo će postojati dvije razine koje će to na neki način definirati. Jedna razina je udžbenički standard. U udžbeničkom standardu, kao podzakonskom aktu koji donosi ministar, jer zapravo bi bilo smiješno da Sabor recimo donosi podzakonske akte, inače bi morao zasjedati od 0 do 24 i opet ne bi stigao, dakle to donosi ministar, vodeći računa o tomu što struka o tomu kaže i tamo se definira i kakva rezolucija slike treba biti, i kakav slog treba biti, i kako lijepljenje, ili kakvo uvezivanje treba biti itd. To je jedna razina. A druga razina je raspisivanje javnoga natječaja gdje mogu biti još neki uvjeti spomenuti. Tako da ćemo o tomu naravno itekako voditi računa. Dakle, nama je zapravo najbitnija kvaliteta onoga sadržaja koji će se naći u udžbeniku, ali nismo nezainteresirani niti za kvalitetu same knjige u onome fizičkome smislu da se ne bi raskoričila i da ne bi bilo dovedeno u pitanje služenje tim udžbenikom najmanje četiri godine. Naravno da mi ne možemo zajamčiti da nitko neće moći uništiti knjigu, tko zna od čega bi morala biti ukoliko bi ju stvarno želio uništiti, ali naravno to zavisi od onoga tko se tom knjigom služi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo ima moj, ja bih rekla, skromni prilog ovoj raspravi, koja već traje od Odbora za obrazovanje, pa evo preko klubova. Svakako da sustav izdavanja i prodaje udžbenika mora složit ćete se pridonijeti stabilnosti obrazovanja, da je to jedan od temeljnih ciljeva. Jedno od najvažnijih pitanja u sustavu obrazovanja od već ovdje spomenutog nacionalnog kurikuluma pedagoškog standarda svakako je i dobro riješen sustav izdavanja i prodaje udžbenika. Od onog prvog zakona 2001. pa evo do ovih zadnjih izmjena i dopuna zakona postojećeg 2009. godine bile su neke promjene, vjerojatno i zbog toga što je svaki zakon najbolji provjera zakona u praksi, a praksa je pokazala da se nešto u ovim zakonskim prijedlozima dosadašnjima mora mijenjati. Od početka primjene ovog zakona koji je sada na snazi broj udžbenika se, kolegice i kolege, svake školske godine povećavao. Ne samo da se broj udžbenika povećavao, nego su rasle i cijene i udžbenika i pomoćnih nastavnih sredstava i nastavnih sredstava. Svake godine postaju skuplji udžbenici, ali vjerujte ne puno kvalitetniji, ni tehnički, a ni sadržajno kvalitetniji, ali skuplji. I očito da je zaista bilo krajnje vrijeme upravo u tom dijelu nešto promijeniti i početi koliko je to uopće moguće vršiti kontrolu i pokušati riješiti problem cijene udžbenika. I pored mijenjanja Zakona o udžbenicima možemo reći da će ovaj zakon, ma koliko se to nama činilo, nema kolege Lesara, a on je rekao da očekuje da ove riječi koje je zabilježio fonogram našeg ministra, on to ponovi i da će to ponoviti nakon ponovo nekog vremena. Vjerojatno hoće, jer će i ovaj zakon očito u svojoj primjeni možda naići ponovo na poteškoće. Ali da je ova promjena početak uvođenja reda na tržištu udžbenika, moramo se složiti svi s tim. Ova ideja za koju su, pa i na odboru i sad ovdje izrekli kolege nekoliko sumnji da li se ovom idejom da udžbenike odabire aktiv nastavnika predmetne nastave ili vijeće učitelja, da li se time smanjuje na neki način pravo odabira učitelja? Ne. Jer učitelj je onaj koji će odabrati, a aktiv će se složiti s time, ili ne. Međutim, zašto je to bitno? Zato što prije svega i institucija aktiva i vijeća učitelja je institucija koja će biti nekakav, jedna prva stepenica u tom odabiru. Što se sad događalo u praksi, kolegice i kolege? Učitelj je odabirao udžbenike. Danas je čini mi se kolegica Čuhnil spomenula da je za jedan paralelni razred bilo odabrano pet, ili šest udžbenika. Je. A znate zašto? Zato što su nakladnici vršili takav pritisak na učitelje, pa ja bih rekla davanjem reći ću donacija, nemojmo to nazvati ničim drugim nego donacijama, besplatnim knjigama, besplatnim računalima i ne znam sve čime ne, tako da je nastavnik sam došao u situaciju, ponukan time da predaje u četiri paralelna razreda u 5.a, b, c i d, i da u svakom od tih razreda, kolegice i kolege, odabire drugi udžbenik. I što se onda događa? Događa se da imate dijete koje putuje iz područne škole u matičnu zbog selidbe i zamislite u istoj školi ne može koristiti iste knjige. To vam je u praksi bilo vrlo, vrlo uočljivo. Upravo će ovaj zakon pokušati, ja vjerujem i smanjiti, upravo to da se odabiru 2 udžbenika, ali ne 2 sada ja ću odabrati 2 udžbenika nego od onih udžbenika koji su, ja bih rekla na toj prvoj stepenici, prošli tu stepenicu odabira od 10% i od tih udžbenika odabrati 2 najkvalitetnija ili možemo se složiti i sa 3 što su i kolege predložile, 3 kvalitetna udžbenika i onda je to dobra konkurencija za nastavnike. Neće biti sumnje kao što je izrečena, barem na Odboru za obrazovanje, da će sada ravnatelji prisiljavati učitelje i aktive da odabiru one udžbenike za koje oni pronalaze mogućnost da, vršit će pritisak za odabir i tako ići u korist nekih nakladnika. Ja mislim da to baš neće biti moguće. Dobro je i cilj je ovoga zakona višegodišnja upotreba udžbenika pa se zato slažem ministre da svake 4 godine pokrećemo postupak odobravanja udžbenika. Nešto što je novina u ovom prijedlogu zakona jest i uloga agencije u odgoju i obrazovanju, odnosno Agencije za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih koja će davati stručna mišljenja o udžbenicima i dopunskim nastavnim sredstvima za pojedine predmete struke. Dobro je možda da se to prenese na agenciju, ali opet apeliram na ona povjerenstva koja će raditi unutar agencije da kod odabira udžbenika zaista prođemo pravu recenziju, a ne ponovno da imamo odabir velikog broja udžbenika kako bi to na neki način otvorilo opet put, ja bih rekla, stotinama primjeraka paralelnih udžbenika. Isto tako upozorila sam, a to je kolegica Čuhnil rekla, pa neću to opetovati, i ovo što je vezano uz udžbenike koji se odnose na udžbenike na jeziku i pismu nacionalnih manjina mislim da nije dobro da krovne udruge, a nemamo definiciju sada još uvijek krovne udruge osim u 2 eventualno 3 nacionalne manjine, donose one daju odobrenje koji će udžbenik biti u uporabi. S tim se slažem sa Klubom nacionalnih manjina jer sam to i sama na Odboru za obrazovanje predložila. Kriterij za odabir udžbenika najniža je ponuđena cijena. Najniža ponuđena cijena svakako ne može biti jedini kriterij, ali ja kad bolje razmislim ne znam kako bih ja sada odredila što je to kvaliteta, koji je to kriterij kvalitete udžbenika? Moramo vjerovati, kolegice i kolege, povjerenstvu koje će odabrati udžbenik jer onda je suludo ako već sada ne vjerujemo našim stručnim suradnicima. Ja mislim i ne slažem se s kolegom Beusom da tamo rade ljudi koji nisu stručni. To su prije svega ljudi koji imaju koliko je meni poznato ipak određene godine rada i iskustva u praksi i u školama. I evo na kraju možda ću se osvrnuti kao netko od kolega koji je spomenuo pomoćna nastavna sredstva koja isto tako u ovom prijedlogu zakona zauzimaju određeno mjesto, kaže da će se odabrati ona koja imaju preporuku agencije, što je svakako dobro jer je dosada bilo da su škole bile preplavljene različitim nastavnim pomagalima, pomoćnim nastavnim pomagalima koja uopće nisu bila odobrena od ministarstva već su bila proizvod, ja bih rekla, marketinški proizvod i na taj način su ulazila u škole, a bez da su imala određenu kvalitetu. Kroz rasprave o prijedlogu zakona javila se i sumnja da će, rekla sam, nakladnici vršiti pritisak na ravnatelje, ja mislim da to neće biti i mislim da te bojazni takve vrste će upravo dovesti do toga da će se ozbiljnije raditi na izboru udžbenika u školama. I konačno dobro je da ste ostavili u onim posljednjim člancima mogućnost financiranja udžbenika i dopunskih nastavnih sredstava iz državnog proračuna jer u slučaju da se pojavi ipak situacija da ćemo moći određene udžbenike, ne sve, ali možda određene financirati iz državnog proračuna da se ne mora zbog toga mijenjati zakon. Evo, konačno mislim da će i donošenje novog udžbeničkog standarda, a i neke ove značajne promjene u ovom zakonu, postići cilj, a to je prije svega lakša učenička torba i drugo da će udžbenik biti moguće naslijediti, da će on imati višegodišnju upotrebu.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, to je uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Evo kolegice Roksandić ispravak, vjerujem da se radi o lapsusu ali svejedno treba ispraviti. Vi ste izrekli da od onih udžbenika koji prođu onu … pa dobiju više od 10% nastavnika da će se birati najkvalitetniji. Birat će se najjeftiniji, a ne najkvalitetniji.
Zahvaljujem. I imamo 2 replike. Prvo je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih se u potpunosti mogla složiti sa raspravom kolegice Roksandić. Mislim da je ona to vrlo detaljno obrazložila, dakle koliko će ovaj zakon poboljšati i kvalitetu udžbenika. Jedino što mislim da bi još ovdje trebalo dodati, ja bi se kratko na članak 6. osvrnula glede terminologije. Mislim da, evo i državni tajnik ovdje će sasvim sigurno povesti računa o tome da se u naslovu, a i u članku 6. briše termin djeca s posebnim potrebama već da to budu djeca ili učenici s teškoćama u razvoju kao što to treba i biti i moram reći da je evo danas i Hrvatski savez slijepih danas, dakle na Međunarodni dan osoba s invaliditetom, pohvalio ovaj prijedlog zakona jer su vidjeli da će u podzakonskom aktu moći i oni na neki način utjecati na to da se i udžbenici za njih izrade na Braillovom pismu i da slijepa djeca imaju izjednačene uvjete u školama kao i sva ostala djeca. Evo, hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I druga je replika, uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovana kolegice Roksandić ja vjerujem da kada raspravlja o nekim zakonima, onda ne trebamo raspravljati samo o teoretskim mogućnostima, nego vrlo praktičnim varijantama koje se mogu izroditi kao posljedica zakona. Ono što mene ovdje posebno brine kod izbora udžbenika u školama ako ostane kako je predviđeno da nam recimo ovaj postotak u prvom krugu izbora, prođe recimo tri udžbenika. Jedan dobije 70% potpore nastavnika, drugi dobije ne znam 17% potpore nastavnika i treći dobije 13% potpora nastavnika. Zbog kriterija najniže cijene nama se može dogoditi a ograničili smo na dva, da nam ovaj udžbenik kojeg je izabralo 70% nastavnika ispadne. I da nam zapravo u uporabi u školama ostane ovi kojih je izabralo 13 i 17% nastavnika. To je vrlo vjerojatan scenarij koji nije samo da tako kažem teoretski. I čini mi se da ako pogledamo iz te perspektive da ovo u zakonu nisu optimalna rješenja. Isto govorili ste o donacijama nakladnika, vi ste taj izraz upotrijebili pa ću onda u tom izrazu i nastaviti. Meni se čini da ako će birati udžbenike aktiv, a imali smo takvih varijanti prije gdje je unatoč zakonskoj mogućnosti zapravo i pravo da udžbenike biraju sami nastavnici da u masu slučajeva ravnatelji ili voditelji aktiva nisu dozvoljavali tu slobodu svojim nastavnicima. Unatoč tome što je ono bilo zakonom zajamčena, jer je taj zov primanja donacije bio bitno jači. A ako sada tu situaciju legaliziramo bojim se da ćemo doći u još problematičniju situaciju. Ja se nadam da ćete podržati prijedlog da u zakon uvedemo članak koji zabranjuje donacije nakladnika školama.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnika Ivanka Roksandić. Izvolite.
... [[Govornica nije uključena.]] jeli bi bilo dobro kada bi mi izrijekom zabranili donacije ravnateljima, ali onda da se taj zakon uz odabir udžbenika samo na tu materiju. Jel može škola primiti drugu donaciju koja nije vezana uz ovo, onda bi to bilo problematično. Ja nemam sumnje da će aktiv, mene više sumnje muče, ma koliko ja vjerujem mojim kolegama u školi, to su sitne stvari koje oni dobivaju. Izlet, ovo, ono. Ali je veća mogućnost kada na vas utječe netko, kada na vas utječe nakladnik pa vas prisiljava nego kada utječe na aktiv. Nemojte misliti da će ravnatelji moći utjecati na 15 ljudi u jednom aktivu. Pa ne možete na 15 ljudi tako lako utjecati, jel i prisiljavati ga kako kažete. Više možete na pojedinačno, kada je riječ o donacijama ja sam tu blagu riječ priznajem upotrijebila. Jer zaista mislim da kolege u školama ipak nisu sklone primanju eto takvih nekakvih velikih poklona za neke usluge. A što se tiče onoga prvoga kada ste krenuli za odabir i povoljno najniže cijene. Pa ja se slažem da pored najniže cijene mora biti kvaliteta. Ali još uvije u ovom trenutku smatram da će udžbenički standard točno kojeg ne znam kao i ni vi u roku od 30 dana ćemo ga valjda dobiti. Ministar to mora napraviti da će taj udžbenički standard točno odrediti kakav mora biti udžbenik. Pa to što piše u udžbeničkom standardu i najniža cijena vjerojatno će moći odabrati dva ili tri udžbenika za koja se dogovorimo od onih 10%.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dozvolite da ja počnem na malo drugačiji način, obzirom da vjerujem da moje kolege znaju, jer je već i kolegica Lukačić rekla, danas je Međunarodni dan osoba sa invaliditetom i ovom prigodom bih najprije pročitala članak 24. Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom, jer Hrvatska je među prvima potpisala tu konvenciju i naravno preuzela je obvezu provođenja te iste. I mi smo posebice što se tiče djece s teškoćama u razvoju da je to jako, jako bitno. Naravno da je bito i za Republiku Hrvatsku, jer ako izvješće bude, odnosno ako ne dobijemo, ako nam izvješće ne bude prihvaćeno možemo odgovarati zbog toga, odnosno biti kažnjeni. Inače što se tiče same terminologije, da kaže djeca sa teškoćama u razvoju. Dakle, kada se govori terminološki, kada se govori djeca sa posebnim potrebama, onda se govori djeca s posebnim obrazovnim potrebama, bez obzira da li se radi o nadarenoj djeci, odnosno ako se radi o djeci s teškoćama u razvoju kaže se djeca s teškoćama u razvoju s posebnim obrazovnim potrebama. Inače članak 24. Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom govori o obrazovanju. Kaže: "Države stranke priznaju pravo osoba sa invaliditetom na obrazovanje. U cilju ostvarenja ovog prava bez diskriminacije i na osnovi jednakih mogućnosti. Države stranke će osigurati uključivost obrazovnog sustava kao i cjeloživotno obrazovanje usmjereno na puni razvoj ljudskog potencijala i osjećaja dostojanstva i vlastite vrijednosti, osnaživanje, poštivanje ljudskih prava, temeljnih sloboda i ljudskih raznolikosti. Razvoj osobnosti osoba sa invaliditetom kao i njihovih talenata i kreativnosti te mentalnih i tjelesnih sposobnosti u njihovom punom potencijalu. Omogućivanje djelotvornog sudjelovanja osoba sa invaliditetom u slobodnom društvu. U ostvarivanju ovog prava države stranke će osigurati da osobe sa invaliditetom ne budu isključene iz općeg obrazovanog sustava na osnovi svojeg invaliditeta te da djeca sa teškoćama u razvoju ne budu isključena iz besplatnog i obveznog osnovnog ili srednjeg obrazovanja na osnovi teškoća u razvoju. Da osobe s invaliditetom mogu imati pristup u uključujuće, kvalitetnom i besplatnom osnovnom obrazovanju i srednjem obrazovanju na ravnopravnoj osnovi s drugim u zajednicama u kojima žive. Razumnu prilagodbu individualnim potrebama. Da osobe sa invaliditetom dobiju potrebnu pomoć unutar općeg obrazovnog sustava kojim bi se olakšalo njihovo djelotvorno obrazovanje. Pružanje djelotvornih individualiziranih mjera potpore u okruženjima koje najviše pridonose akademskom i socijalnom razvoju u skladu s ciljem potpunog uključivanja. Države stranke će omogućiti osobama s invaliditetom učenje životnih i društvenih razvojnih vještina, kako bi olakšalo njihovo puno i ravnopravno sudjelovanje u obrazovanju i životu kao članova zajednice. U tu svrhu države stranke će učiniti sljedeće. Olakšati učenje Breillovog pisma, alternativnog pisma, argumentativnih i alternativnih načina, sredstava i oblika komunikacije, vještina orijentacije i pokretljivosti, te promicati potporu vršnjaka i mentorski rad. Olakšati učenje znakovnog jezika i promicanje jezičnog identiteta zajednice gluhih, osigurati provođenje obrazovanja osoba poglavito djece koja su slijepa, gluha i gluhoslijepa na najprikladnijim jezicima i načinima te sredstvima komunikacije za te pojedince i u okruženjima koje u najvećoj mogućoj mjeri potiču intelektualni razvoj. Kako bi pomogli u osiguranju ovog prava države stranke će poduzeti odgovarajuće mjere za zapošljavanje nastavnika uključujući nastavnike sa invaliditetom koji znaju znakovni jezik i Breillovo pismo i obučit će stručnjake i osoblje koje rade na svim obrazovnim razinama. Takva obuka će uključivati svijest o invaliditetu i korištenje odgovarajućih augmentativnih i alternativnih načina sredstava i oblika komunikacije, obrazovnih tehnika i materijala za potporu osobama s invaliditetom. Države stranke će osobama s invaliditetom osigurati pristup općem tercijarnom obrazovanju, stručnom usavršavanju, obrazovanju odraslih i cjeloživotnom učenju bez diskriminacije i na ravnopravnoj osnovi s drugima. U tu svrhu države stranke će osigurati razumnu prilagodbu za osobe s invaliditetom." Tako kaže se u konvenciji članak 24. Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. No, ja ću se osvrnuti na ono na što su me upozorili Hrvatski savez slijepih koji mi je poslao i danas pismo i inače obratio se Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Sve ovo dakle uključuje i prijevoz asistenta u nastavi, fizičku pristupačnost škola, izjednačavanje mogućnosti svih bez obzira na invalidnost i to na cijelom području Republike Hrvatske. Inače, svaki sustav bi trebao prepoznati različitosti koje su bitne za svakodnevno funkcioniranje bilo da se radi o grupi ili pojedincu a posebice kada se kreira politika ili zakon. U ovom slučaju Nacrt prijedloga zakona o udžbenicima je prepoznaje i ne regulira na pravi način potrebe slijepih i slabovidnih učenika. I do sada postojeći problem u postizanju standarda za slijepe učenike odnosno nedostupnost udžbeničke literature koja se koristi u redovnim školama i koja bi trebala biti tiskana na Brajici izgleda da će se ovim prijedlogom zakona još više zakomplicirati. Postupak izrade ovakvih udžbenika je veoma zahtjevan, dugotrajan i veoma skup pri čemu na ovom posljednje utječe vrlo niska naknada, u nekim slučajevima samo pet primjeraka. Do sada se ovo veoma važno pitanje za kvalitetno obrazovanje slijepih i slabovidnih učenika rješavalo ad hoc Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa, Centra za obrazovanje "Vinko Beg", Hrvatskog saveza slijepih i drugih izdavača. To znači da odredbe Zakona o udžbenicima nisu bile primjenjive za cjelokupni postupak izrade i distribucije brajičnih udžbenika. Nažalost, ni ovaj Prijedlog zakona o udžbenicima ne djeluje obećavajuće za populaciju slijepih i slabovidnih učenika. Naime, samo u članku 6. se spominje da se postupak, rokovi kao i druge važne radnje u postupku odobravanja te oblika izdavanja udžbenika za djecu s teškoćama u razvoju uređuje podzakonskim aktima koje donosi ministar. To znači da se sve ostalo u postupku izrade distribucija, utvrđivanje cijene i drugo konkretno kada se radi o udžbenicima na Brajici primjenjuje u skladu s odredbama ovog zakona koji je predviđen za udžbenike na standardnom tisku. To je sasvim neprimjereno iz razloga specifičnosti izrade Brajevih udžbenika o čemu je i Ministarstvo znanosti upoznato. To se uglavnom radi o prijepisu odobrenih udžbenika sa standardnog tiska na Brajicu. Nadalje, postupak natječaja za izdavača dodatno bi produljio proces izdavanja Brajevih udžbenika te se redovno događa da slijepi i slabovidni učenici dobiju udžbenike tek kad školska godina gotovo bude pri kraju. Udžbenici na Brajici su skupi radi male naklade, ponekad u svega par primjeraka, izrada traje relativno dugo, standardni tekst treba prebaciti na Brailleovo pismo, slike treba opisati riječima, izvršiti uređivanje teksta, lekturu i korekturu, tiskati na posebnim brajevim uređajima i drugo. A njihovoj izradi se može pristupiti tek u trenutku kada udžbenici u standardnoj verziji latiničnom pismu budu u prodaji, dakle negdje u mjesecu kolovozu. To u praksi znači da prema odredbama ovog zakona radi objavljivanja i provedbe natječaja za izradu brajičnih udžbenika slijepa i slabovidna djeca dobivaju udžbenike negdje pri kraju školske godine što je apsurd. Postoje svega četiri izdavača brajevih izdanja udžbenika od kojih su Centar "Vinko Beg" i Hrvatska knjižnica za slijepe koja je javna ustanova a preostala dva su Hrvatski savez odnosno udruge slijepih. Svi ovih izdavači nemaju dovoljno kapaciteta da slijepa i slabovidna djeca budu na vrijeme opskrbljena udžbenicima posebice kao u dosadašnjoj situaciji kada je za jedan predmet bilo više udžbenika koji su odabirali nastavnici. Događalo se da se za jednog slijepog učenika moralo raditi jedan primjerak brajičnog udžbenika jer je pohađao redovnu školu gdje je nastavnik odabrao udžbenik jednog autora a druga su slijepa djeca pohađala redovnu školu u drugom mjestu gdje je opet nastavnik odabirao udžbenik drugog autora. Dakle, znamo koliko je taj proces dug,s kup i sve ostalo. Izrada brajičnih udžbenika ima svoju nažalost visoku cijenu koju netko mora platiti. Kako su ovi udžbenici po jednom primjerku i do 50 puta skuplji od standardnih bilo bi krajnje diskriminirajuće a protivno strategiji i Konvenciji o pravima osoba s invaliditetom koji reguliraju pristupačnost obrazovanju osobama s invaliditetom u ovom slučaju slijepe i slabovidne djece da taj trošak moraju snositi roditelji.
Zahvaljujem.
Samo malo molim vas jer sam morala napraviti uvod zbog Međunarodnog dana invalida.
10 minuta je 10 minuta. Recite još par riječi ali završite.
To dovodi do kršenja ljudskih prava odnosno dječjih slijepe i slabovidne djece. Troškove tiskanja mora preuzeti država preko svojih institucija. U ovom času za tekuću školsku godinu izdavač još uvijek izrađuje udžbenike na Brajici a još ne znaju tko će taj rad platiti i da li će on uopće biti plaćen. I na kraju, predloženi nacrt zakona, pitanja izrade ovih specifičnih udžbenika uopće ne regulira odnosno uređuje na neprovediv i loš način stavljajući ih u kategoriju udžbenika sa malom nakladom a ovdje se radi o sasvim različitom i posebnom području koje zahtijeva i posebne propise. Hvala vam gospodine potpredsjedniče.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Pa evo u nizu netočnih navoda koje je navela kolegica, nemam sad vremena i neću ih sve nabrajati, ispravit ću samo jedan, mislim da je potrebno krenuti od početka. Kada ste kolegice govorili o terminologiji netočno ste rekli da se pod terminom djeca s posebnim potrebama misli na posebne odgojno-obrazovne potrebe. To naime ne može biti točno i vi to znate da to nije točno i ovdje treba pisati djeca s teškoćama u razvoju. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Arsen Bauk. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. A onda je na redu uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, državni tajnici. Kolegice i kolege. Ja vjerujem da je predlagatelj ovog zakona imao dobru namjeru da uvede reda na tržište udžbenika. Ja vjerujem da je imao dobru namjeru da pomogne učenicima i njihovim roditeljima i nastavnicima dakle da školske dobre budu konačno lakše, da se knjige mogu naslijeđivati, da nematerijalna vrijednost i poštovanje prema knjizi u očima djece konačno počne rasti i na koncu, da cijena udžbenika počne padati. No, problem je u tome što smo to već jako puno puta čuli i dozvolite da smo malo skeptični. Mislim da nikog ovdje ne treba posebno uvjeravati u postojeći kaos i u more apsurda kojima smo svjedoci i u posljednjih nekoliko godina, a jesmo svjedoci smo i krivih poteza i pogrešnih odluka koje su nažalost prouzročile niz nepotrebnih problema, rekle bih, a posljedice tih propust su snosili prije svega učenici i njihovi roditelji i nastavnici. Čak mi se čini da ste ministre onog trenutka kad ste rekli ja nisam Dragan Primorac i priznali sve te propuste i sve te loše poteze koje je ministarstvo u zadnjih nekoliko godina učinilo što nije loše. Mislim da to nije loše. Bilo bi dobro da smo ponešto naučili iz iskustava koje smo imali, ali postavlja se pitanje jesmo li, jesmo li doista. Ja nekako vjerujem da početkom ove školske godine nismo doživjeli, kako da to kažem da ružno ne zvuči, htjela sam reći sramotno prodavanje i razmjenu udžbenika na način na koji se to događalo, pitanje je da li bismo danas imali na saborskim klupama ovaj prijedlog zakona. Međutim, mislim da nam cilj mora biti jasan i da ne treba navrat nanos donositi zakon bez jasne predodžbe o nekakvim mogućim posljedicama koje bi iz prijedloga zakona mogle proizaći. Dakle, u jedno sam sigurna, a to je da ne treba zakon donositi ishitreno i donosimo ga za jedan duži vremenski period i važno je doista postići konsenzus svih onih koji su za ovu problematiku zainteresiranu, dakle i ministarstva i škola i nakladnika. I treba biti doista mudar i pronaći jedan ekvilibrij između ova tri vrlo važna čimbenika. Slažem se s kolegicom Lugarić kada kaže da nismo puno postigli u proteklih nekoliko godina, dakle i naslova je sve više i država, odnosno roditelji, plaćaju sve više. Lijepo im je rekao kolega Šetić, nema besplatnih udžbenika samo je pitanje tko ih plaća. Školske knjige danas se doista jako skupo plaćaju, ali dobrim dijelom i zbog sustava koji je dozvolio rast cijena školskih knjiga i rekla bih nesmetano bujanje novih i novih naslova. I nemojte se ljutiti na nas kad kažemo da je prosvjetna vlast dopustila da se svake godine odobravaju deseci novih naslova, a lanjske knjige mahom su završavale u smeću jer to doista jest tako. I kad bismo se samo prisjetili kako su te cijene rasle od prije 4 godina na ovamo, to onda čovjeku zastane dah. Prije 14 godina za osnovnu školu je komplet knjiga iznosio negdje ja mislim oko 50 milijuna kuna. Cijena knjiga je tad bila svega nekih 20-ak kuna po komadu. Kad su se knjige vratile na tržište onda je poskupljenje godišnje iznosilo negdje između 15 i 20%. I ako se ne varam, ministar Primorac je bio ispregovarao paket besplatnih udžbenika po vrtoglavoj cijeni od 380 milijuna kuna, čega se vi naravno morate dobro… Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da, 380, međutim već naredne godine su školske knjige, država je za školske knjige platila puno više nego prvi puta kada je kupila za sve đake i za samo 50% knjižnog fonda državna je blagajna nakladnicima isplatila negdje oko 450 milijuna kuna ili 70 milijuna kuna više nego prvi puta. Dakle, tome treba stati na kraj i ako se oko ičega slažemo onda se oko toga slažemo. I slažemo se oko toga da ministarstvo treba ispraviti lošu politiku kojom je dozvolilo da škole postanu, rekla bih, trgovine na neki način u kojima predstavnici nakladnika doslovce vuku za rukav učitelje reklamirajući, da to tako kažem, svoje proizvode. Škola nikako ne smije biti mjesto u kojem će se direktno prodavati knjige i ostali didaktički materijal pri čemu se naravno zaobilaze i knjižare. Kolegica Roksandić je nešto spomenula, pa nije to nikakva novost niti tajna da su nakladnici u tom direktnom trgovanju bili vrlo, vrlo izdašni u svojim darovima i u prijenosnim računalima i u LCD projektorima i poklanjali su se fotoaparati itd. Svi to znamo jako, jako dobro. I tome također doista treba stati na kraj. Gospodine ministre, znate isto tako da su nakladnici poklanjali školama lektirne naslove. Ja sam sigurna da to znate, a imamo i dokaz da to znate. Dokaz je u tome što već četiri godine u proračunu Republike Hrvatske nema niti jedne jedine kune za škole i opremanje školskih knjižnica lektirom. Zašto? Pa ne znam, možda bi bilo dobro da u svom obraćanju kasnije kažete zašto je to tako, jer znate kakav se dojam nameće sam od sebe, bez namjere da se bude zločest ili ne znam što pri tome. Kao da su imali vaše prešutno odobrenje da to rade. I zato apsolutno podržavam prijedlog koji ne znam tko je prvi spomenuo da biste trebali u ovaj prijedlog zakona ubaciti članak kojim se zabranjuju donacije nakladnika škola. Dakle, kao što sam rekla apsurdnih primjera ima jako puno. Danas sam evo slučajno čula za još jedan. Priča se o nekakvom dodatnom udžbeniku za glazbenu kulturu hrvatska tradicionalna glazba koji je vrlo bogato opremljen, koji je tiskan u 300000 primjeraka sa cijenom od 149 kuna sa ukupnom vrijednošću od nekoliko desetaka milijuna kuna. Čak nisam mogla vjerovati. U nekoliko navrata sam molila da mi ponove o kojem se iznosu radi. Dakle, spomenuta knjiga je u nastavnom planu i programu sa svega 2 sata godišnje uz cijenu koju ima. Mislim da doista predstavlja jedan apsurd i zbog toga što je nakon ovog ljeta kada smo vidjeli kako su stvari završile cijena knjige naprosto pala na 79 kuna. Dakle, i tome definitivno treba stati na kraj. Vidim vrijeme mi se približava kraju. Dozvolite mi osvrt vrlo kratak na nekoliko članaka. Članak 8. koji kaže da u postupku odobravanja udžbenika se utvrđuje usklađenost udžbenika s nacionalnim i predmetnim kurikulumom te udžbeničkim standardom. Dakle, bilo je i prije komentara na račun ovoga. No, vidim vrijeme mi je isteklo. Iskoristit ću priliku na neki drugi način da kažem ono što sam htjela. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika. Prvo je uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa ovako kolegice Romana vi ste rekli da je važno postići konsenzus na svim područjima, naravno i kao i ovdje i u Saboru. Jer još jednom ću ponoviti da ja kad sam u svojoj raspravi govorila, odnosno ja sam čitala članak 24. dakle Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom. Mislimo da ako se, ako je primijećena netočnost u tome onda smo mi krivo potpisali. Onda smo mi potpisali krivi dokument i onda ćemo mi podnijeti i krivo izvješće. Inače, ja sam govorila isto tako kolegice o konsenzusu pa sam mislila da državnom tajniku još jednom pojasnim da djeca s posebnim obrazovnim potrebama da su dakle djeca s teškoćama u razvoju s posebnim obrazovnim potrebama. A isto tako i posebne obrazovne potrebe imaju i ona djeca koja su nadarena. Dakle, na taj način sam govorila o djeci s teškoćama u razvoju. I isto tako, što se tiče same moje rasprave onih par minuta kojih sam govorila nekih dvije, tri minute u svojoj raspravi. Dakle, sve je ono državni tajnik rekao prije mene. Dakle, na probleme i na skupe udžbenike i na samu tehnologiju izrade udžbenika i na sve ono. Dakle, ako sam bilo što krivo rekla u svojoj raspravi onda je državni tajnik sve krivo rekao. Tako jer smo i jedan i drugi govorili o istom problemu slijepih učenika, također i gospodin Lesar. Dakle, svi mi ovdje smo krivo nešto govorili. A na kraju krajeva izgleda i cijeli Hrvatski savez slijepih osoba je sve krivo meni rekao, jer u stvari ja sam čitala ono što su oni meni napisali. Dakle, mislim da je važno stvarno kolegice Jerković postići konsenzus naročito danas između nas osoba sa invaliditetom, jer puno je protokolarnih događanja i obećanja i mislim da tome trebamo stati na kraj. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Romana Jerković.
Apsolutno se slažem sa vama kolegice Škulić. Ja zapravo mislim da je šteta što najprije se nije na neki način uredila djelatnost, a onda bi se i pitanje udžbenika puno lakše riješila. Ministarstvo je odlučilo ići obrnutim redoslijedom, a ja se nadam odnosno bilo bi lijepo ministre da uvedete jednu novu praksu u odnosu na ostale vaše kolege. Mislim da bi bilo dobro da doista ozbiljno uzmete u razmatranje svih naših prijedloga svjesni da sve naše kritike, prijedlozi, savjeti upućeni na vašu adresu imaju zapravo samo jedan jedini cilj, a to je da ovaj prijedlog zakona bude kvalitetniji i provediv. Hvala.
Zahvaljujem. Onda imamo drugu repliku. To je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala. Kolegice Jerković, počeli ste svoju raspravu sa riječima opravdano smo skeptični, pa s obzirom da je ovaj prijedlog zakona reakcija na uočene probleme u području udžbenika, reakcija na jednu anarhiju u odabiru udžbenika mislim da su predložena rješenja prilično dobra. Ona se mogu i poboljšati jer ima dovoljno vremena, ide i u drugo čitanje. I zato trebali bismo doista biti optimistični, a ne pesimistični. Isto tako trebamo biti optimistični zato što će se vjerojatno ovim pridonijeti da se iskorijeni uočena pojava komercijalizacije u području udžbenika. A i slažem se s vama kad kažete da nije dobro da doniraju nakladnici škole. Ne mislim da nije dobro. Ja mislim da to nije ni etično. Kao što nije etično sjetimo se i utvrđeno je da Trgovački sud u Zagrebu kad je primio donaciju od stranke koja je u postupku bila na Trgovačkom sudu vratio je ta sredstva. Toliko ima pravnih osoba i fizičkih koji su spremni donirati školu, tako da nema potrebe za donacijom ta četiri. I smatram da treba razmisliti čak o tome da se uvede odredba u zakonu da se zabrani takva mogućnost, da se izbjegne bilo kakva mogućnost. Onda ćemo doista imati priliku dobiti i jeftinije udžbenike i kvalitetnije sadržajno a kvalitetnije i izradom, a to nam je cilj i zato trebamo biti optimisti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Kolega Marić ja jesam optimista. Ja jesam optimista. Izrazila sam na početku svoju skepsu, a sigurna sam da ste svjesni i činjenice da je opravdana skepsa obzirom na to u koliko smo navrata u relativno kratko vrijeme ovaj isti zakon imali u saborskoj proceduri. Iz njega proizlazi naša skepsa. Proizlazi iz činjenice da smo u više navrata davali vrlo kvalitetne prijedloge, da smo neke stvari predviđali i da naši prijedlozi nisu bili uvaženi. Optimista sam moram reći što se tiče novog ministra i gotovo sam sigurna da će neke dobre prijedloge konstruktivne uključiti do sljedećeg čitanja u prijedlog ovoga zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I još jedna replika, uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Drago mi je da je kolegica ovako optimistična, jer smo i mi isto optimistično što se tiče ovoga prijedloga zakona i općenito razvoja događaja po ovom pitanju udžbenika. Slažem se kolegice s vama da je ovaj primjer koji ste naveli udžbenika iz glazbene kulture eklatantan primjer zapravo i kako se obara cijena i kako je nešto nepotrebno. Jednako kao što je nepotrebno u likovnoj kulturi udžbenik, tako jednako u glazbenoj kulturi. Puno bi bolje bilo recimo da djeca dodir sa glazbom dobiju na jednom koncertu uživo i da im se otvori taj svijet na taj način, jer na taj način je moguće otvoriti taj svijet, dakle direktnim slušanjem, a ne kroz nekakav udžbenik koji im neće dati niti jednu ne znam tisućinku znanja, sasvim sigurno. Stoga apsolutno je primjereno postaviti pitanje vezano uz umjetničko obrazovanje u školama, osnovnim školama, ali to je jedna druga sfera, potpuno druga sfera. Ja se nadam kao što je obećano da ćemo uskoro imati, znam da se radi na prijedlogu novog Zakona o umjetničkom obrazovanju, umjetničkim školama i sasvim sigurno da ćemo to pitanje rješavati na jedan drugi način. Ali što se samih tiče udžbenika, mislim da je opravdano ovo što je ministarstvo apsolutno pred nas stavilo, a to je sužiti izbor, napraviti kvalitetnijim izbor, omogućiti da udžbenik traje dulje, najmanje četiri godine, što će sasvim sigurno onemogućiti sve one koji rade pritisak da bi zaradili, jer njihov motiv je jedino da bi zaradili. To je jedini njihov motiv. Naš je motiv da imamo kvalitetu, koja će se naravno moći provjeravati, ali one četiri godine trajanja udžbenika će biti dovoljno jamstvo da je taj udžbenik kvalitetan, naravno podržao najmanje 10% učitelja i ja mislim da je to sve složeno kako treba i mislim da je ovo značajan korak naprijed. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Nadica Jelaš.
Poštovani ministre, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovaj zakon o kojem danas, odnosno o čijem prijedlogu danas raspravljamo u plenumu, doživio je posljednjih godina višestruke izmjene. Na žalost uvijek nakon tih izmjena bivalo je u toj sferi više nereda, učeničke torbe su bivale teže, a roditeljski novčanici prazniji. Jednom riječju eto možemo reći veća zakonska regulacija, više problema za učenike i roditelje, ali i učitelje. Istina je naime da se znanje umnožava u sve kraćim vremenskim intervalima. Istina je isto tako da se sve to skupa dešava na jedan multiplikativni način, ali da se ta znanja interpretiraju na toliko različitih načina, u toliko različitih verzija, u toliko različitih izdanja, s toliko dopunskih nastavnih sredstava i s toliko kratkim vremenskim trajanjima, kojeg bismo doslovno mogli okvalificirati kao jednokratna upotreba. Dakle, to je nešto što je svojstveno samo Hrvatskoj. Toga nema u bogatijim zemljama i valjda to i jest jedan od razloga zašto te zemlje jesu bogate. Učimo djecu ogromno gradivo od kojeg sigurno velik dio zapravo nema nikakvu upotrebnu vrijednost, a ne učimo ih kako se služiti alatima kojima mogu brzo doći do svake informacije. Gotovo pa možemo reći da naša djeca doslovno od šume više ne vide drveće. Ali zato ima i autora i nakladnika koji su dobro zarađivali pišući i štancajući sve nove i nove udžbenike. Dakle hiperprodukcija isključivo u funkciji zarade, u funkciji profita, a nikako u funkciji dobivanja kvalitetnih udžbenika i kvalitetnih udžbeničkih sadržaja. S punim pravom se postavlja pitanje odgovornosti za ovakav kaos i to ne samo na tržištu udžbenika, već u obrazovanju općenito. Međutim, postavljati pitanje odgovornosti u Hrvatskoj je jednako kao gluhome reći dobar dan. Naime u posljednje vrijeme dosta puta se čuje kako se ministri opravdavaju, kako se brane da nisu odgovorni jer ne znaju. No svi vrlo dobro znamo da se za neznanje, malo ćemo se našaliti, dobiva jedinica, a jedinice dovode i do pada. Ovaj zakonski prijedlog koji imamo danas pred sobom pretendira uvesti određeni red. No i moji prethodnici su u tom smislu izražavali određenu skepsu, obzirom da prilikom sastavljanja prijedloga zakona nije konzultirana struka ili bar nije konzultirana u dovoljnoj mjeri. I svi mi jako dobro znamo, naime da nakon što se zatvore vrata u učionici ostaju samo učenici, sa svojim učiteljima i naravno sa udžbenicima kao osnovnim sredstvom za rad. I eto reći ću još nekoliko primjedbi, sasvim konkretnih, vezano za ovaj zakonski prijedlog. Prva primjedba odnosi se na članak 8. u kojem se kaže da se u postupku odobravanja udžbenika utvrđuje usklađenost udžbenika s nacionalnim i predmetnim kurikulumom, te udžbeničkim standardom, te da se postupak odobravanja udžbenika u pravilu provodi svake četiri godine. To smo danas čuli već nebrojeno puta. Postupak utvrđivanja usklađenosti ne može se ovoga trenutka provesti, jer znamo svi to jako dobro nacionalnog i predmetnog kurikuluma u Hrvatskoj nema. Istina, predviđa se u skoro vrijeme njegovo donošenje, međutim jasno je to će neminovno imati odraza na sadržaj postojećih udžbenika, dakle već sada se neće moći zadovoljiti kriterij važenja udžbenika četiri godine. Zato bi trebalo vremenski uskladiti donošenje ovog zakona s donošenjem nacionalnog i predmetnog kurikuluma. Druga primjedba je slijedeća. U slučaju kada se za neki nastavni predmet ne uspije izabrati udžbenik u natječajnom postupku, agencijama je omogućeno da udžbenik pribave bez javnog natječaja i to po 25% višoj cijeni. Ja se pitam, ne otvara li se na taj način opet prostor za zarade? I na kraju ono što me osobno najviše smeta kod ovog zakonskog prijedloga je to što u njemu nema odredbe koja bi nalagala obvezu evaluacije udžbenika, nakon određenog razdoblja korištenja tog udžbenika, primjerice jedne godine. Naime, zakonskim prijedlogom jest propisano davanje stručnog mišljenja Agenciji za odgoj i obrazovanje, odnosno Agenciji za strukovno obrazovanje i obrazovanje odraslih, ali samo u fazi odobravanja udžbenika. U zakonu nema odredbi kojima bi se nalagalo ocjenjivanje udžbenika nakon njegovog probnog korištenja, a takva obaveza je, dobro se toga sjećamo, postojala ranije kad smo u Hrvatskoj imali vrlo dobre, vrlo kvalitetne udžbenike. Naime, mislim da je velika razlika u tome da li se udžbenik procjenjuje čitanjem i promatranjem u uredu agencije ili pak se to radi, dakle ili se ta procjena radi u praksi kroz svakodnevni rad jer mislim da se moramo svi složiti da je praksa najbolji korektiv za svaki udžbenik. Mislim dakle, da bi se trebao čuti stav onih koji su taj udžbenik koristili, dakle prvenstveno učitelji, ali i stručne osobe poput i logopeda i defektologa i psihologa koji bi ocjenjivali usklađenost udžbenika s udžbeničkim standardom. Primjerice, od veličine slova, naglašavanja dijelova teksta, ovisno naravno o uzrastu djece, od primjene boja, veličine sličica, fotografija itd. Naravno, u evaluaciju bi trebale biti uključene i pravobraniteljica za djecu i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova u dijelu ocijene usklađenosti udžbenika s Obiteljskim zakonom, Zakonom o ravnopravnosti spolova i drugim zakonskim propisima radi eliminacije rodnih stereotipa kojima još uvijek nažalost naši udžbenici obiluju jer škole su odgojno-obrazovne institucije, dakle djeca se u školama moraju i odgajati. I na kraju u kaznenim odredbama predviđene su kazne i za učitelje i za škole i za nakladnike, a ja postavljam pitanje zašto su u kaznenim odredbama amnestirane agencije, a svi jako dobro znamo da upravo u agencijama ima jako, jako puno prostora za pogodovanja i za kojekakve zlouporabe. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom pa će osvrt dati državni tajnik na kraju. Uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče sa suradnicima. Pa evo mnoge odluke iz područja i potezi ljudi iz područja našeg školstva, naravno vladajući ljudi, su prouzročeni iz nepotrebnih problema zadnjih godina, a posljedice tih propusta nažalost su snosili prvenstveno naši učenici te njihovi roditelji. Uvodile su se reforme bez reda i pravila kao da su rezultat improvizacije. Evo večeras je isto tako ministar Fuchs rekao da on nije Dragan Primorac i to me veseli zato što ministre vi ste ministar koji obećava samim tim što ste se ogradili od bivšeg ministra koji je upravo uveo mogu reći kaos u školstvo što su svjesni i naši učenici i naši roditelji. Sjetimo se prijedloga, odnosno izmjena i dopuna ovih zakona i prije godinu dana koji su govorili isključivo o komercijali, o novcu, o troškovima u proizvodnji, međutim ni jednom jedinom riječju nisu spomenuli važnost osiguranja kvalitete udžbenika kao nastavnog sredstva koji treba pomoći našim učenicima da bolje i lakše savladavaju nastavno gradivo. Isto tako smo svjesni težine đačkih torbi, naša djeca su u rastu i razvoju. Znamo koliko ta težina, odnosno nepravilno držanje može negativno utjecati na zdravstveni status djeteta. Prema tome, ništa se nije napravilo na tom problemu. Vi znate da smo i na prošlim izmjenama i dopunama ovog zakona ukazivali na tu problematiku, obećavalo se, nije se ništa ni na tome napravilo. Ovo je zapravo zakon, što smo čuli večeras, koji je najčešće mijenjan u proteklih nekoliko godina. Međutim ni ova posljednja verzija kako čujemo večeras ne zadovoljava. To zasada navode i nastavnici koji nam pišu svoje kritike i mole nas da reagiramo u diskusijama. Isto tako i nakladnici, a djeca i roditelji će reći svoje poslije. Osvrnut ću se sada isto tako na članke koje su i kolege apostrofirali. To je recimo članak 8. u postupku odobravanja udžbenika utvrđuje se usklađenost udžbenika s Nacionalnim i predmetnim curicullumom, međutim kao što znamo, što su rekle i kolege, ne postoji. A on služi kao osnova za izradu svih ostalih curiculluma, odnosno curicullomskih dokumenata kao što su predmeti curicullum, smjernice za primjenu curiculluma, izradu udžbenika i ostalih nastavnih sredstava i materijala. Pa ću se malo našaliti, zar ćemo mi naopako? Curicullum će se donositi na bazi već odabranih udžbenika? Isto tako sudjelovanje nastavnika, nastavnik sudjeluje u postupku odabira udžbenika. Njihovo sudjelovanje će se ograničiti zapravo na izjašnjavanje o nekakvom udžbenika za primjenu u nastavi dok naravno konačnu odluku obavlja se na razini škole. Da bi bio udžbenik izabran najprije se mora dati potpora s najmanje 10% nastavnika, zatim se za udžbenike od nakladnika natječajem traži cijena. Nakon toga se izabiru 2 najjeftinija, između njih škole biraju udžbenik koji žele. Međutim, kako članak 13. stavak 2. kaže: "Ako za pojedini predmet u natječajnom postupku ne bude odabran udžbenik koji je kao obvezan propisan udžbeničkim standardom, agencije mogu raspisati natječaj za rukopis autora ili ministru predložiti donošenje konačnog rješenja kojim se taj nastavni predmet odobrava udžbenik za taj ili pomoćno i nastavno sredstvo bez provedbe javnog natječaja." Pitamo se tko će odlučivati o kvaliteti udžbenika? Po kojim kriterijima jer kriteriji nisu razrađeni i spomenuti naravno curicullum nije donesen, odnosno nije saživio. Tko će to po narudžbi pisati novi udžbenik? Ja ću se isto na to osvrnuti kao i moje kolege, nije li tek ovo izvrsna prilika za brzu zaradu na račun svih nas? Osvrnut ću se također na članak 17. koji navodi da su rokovi za tiskanje određeni do 01.08. Moguće greške treba ispraviti nakladnik. U kojem periodu kad je škola vrlo brzo? Isto tako članak 21. kada se daje mogućnost pomoćnim sredstvima koja će napraviti naravno razliku među učenicima. prilike za oko 550, odnosno 600 tisuća učenika, 50 tisuća nastavnika. Problematika je velika, nije lako donijeti, vjerojatno će biti još izmjena i dopuna. Čuli smo isto tako večeras da se provjerava u praksi. To je točno. Međutim, ta praksa odnosno to područje, to je područje odgoja i obrazovanja, vrlo osjetljivi sustav, vrlo važan, vrlo važan za svakoga od nas. I još bih nešto rekla na kraju. Jutros smo imali raspravu o borbi protiv ovisnosti. Govorili smo o drogama. Međutim, ne postoji samo ovisnost o drogama, imamo pušenje, alkohol, igrice i razno razne nove ovisnosti. Govorili smo o preventivi, a ja ću sada ovdje predložiti ili u kurikulumu da po meni treba uvesti jedan novi kolegij. Nećemo ga nazvati zdravstveni odgoj, nego ćemo ga nazvati zdravi stilovi života, pa ga prilagoditi od 1. razreda osnovne škole, a ja bih rekla od vrtića, pa ga prilagoditi prema dobnim skupinama u rastu i razvoju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Pa vezano za prijedlog Zakona o udžbenicima za osnovu i srednju školu jasno je da je postojeće stanje trebalo nužno promijeniti iz razloga što je na tržištu do sada bilo preveliki broj udžbenika, udžbenika koji nisu bili kvalitetni koji su se mijenjali iz godine u godinu, a školske torbe na še djece bile su iz godine u godinu sve teže. Nužna je promjena na tržištu udžbenika, ali je potrebno progovoriti o tome, tko je odgovoran za takvo stanje, jer su zbog stalne izmjene udžbenika najviše štete prije svega imali učenici kao i nastavnici uslijed zbrke i kaosa koja je bila i danas je na tržištu udžbenika. Odgovornost za takvo stanje leži svakako i na Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta, te se postavlja pitanje, da li to ministarstvo odnosno ljudi iz ministarstva koji su ovdje, da li su ustvari spremni donijeti bolji zakon s obzirom da su donosili tako loše zakone u zadnje 4 godine. Teško je u to vjerovati. I upravo ovaj prijedlog zakona nije ponudio dobra rješenja i o tome želim govoriti. Prvo je trebalo donijeti nacionalni i predmetni kurikulim, jer prijedlog zakona propisuje da su se u postupku odobravanja udžbenika prvo mora utvrditi usklađenost udžbenika sa nacionalnim i predmetnim kurikulumom, te udžbeničkim standardom. Pa kako uopće utvrditi usklađenost toga jer je poznato da nacionalni i premetni kurikulum uopće nisu doneseni. Zašto se brza sa donošenjem ovoga zakona, a da prethodno nisu doneseni propisi s kojima se ti zakoni, odnosno udžbenici trebaju uskladiti? Naći ćemo se ponovno u problemu to iz razloga što se propisuje da se postupak odobravanja udžbenika provodi svake 4 godine, a budući da nacionalni predmeti kurikulumi nisu doneseni to znači da će se donošenjem tih propisa trebati mijenjati sadržaj postojećih udžbenika. Nadalje, ovaj zakon omogućava, odnosno otvara prostor za zaradu pojedinca, odnosno pogodovanje o čemu su već moje kolege i govorili. To je omogućeno člankom 13. stavak 2. ovoga zakona, gdje je propisano da ako za pojedini predmet u natječajnom postupku ne bude odabran udžbenik tada agencija može između ostalog ministru predložiti određeni udžbenik ili pomoćno nastavno sredstvo bez provedbe javnog natječaja. Nadalje, cijena toga udžbenika koje je tako odobren ne smije prelaziti iznos troškova uvećan za 25%. Ne govori se tko će odlučivati o kvaliteti udžbenika, tko će po narudžbi novi udžbenik, a naročito je sporna odredba stavka 3. po kojem se agenciji omogućuje da predloži konačno rješenje udžbenika po 25% višoj cijeni. S jedne strane donosimo zakon kojim se predlaže smanjenje broja paralelnih udžbenika, a istovremeno omogućujemo da se tiskaju novi udžbenici bez provedbe javnog natječaja kako sam to već navela i upitne kvalitete. I svakako postoji opasnost da veliki broj udžbenika ne prođe javni natječaj, a da možda budu i kvalitetni te će se pribjeći tome da se udžbenici odabiru bez javnog natječaja. Nadalje, činjenica je da će nastavnicima biti uskraćena samostalnost u odabiru udžbenika, jer se to prepušta ili stručnim aktivima ili stručnim vijećima, što će svakako utjecati na kvalitetu nastave jer izbor učitelja ima koliko vidimo samo savjetodavni karakter. Isto tako cijena ne bi smjela biti prvi kriterij u odabiru, jer dolazimo u opasnost da zbog niske cijene budu odabrani udžbenici upitne kvalitete, a udžbenik koji je neznatno skuplji neće biti odobren, mada može biti daleko kvalitetniji. Nadalje, biranje udžbenika po aktivima ili preporukom ravnatelja dovesti će do brojnih problema. Otvara se i mogućnost da se u takvoj situaciji, a o tome su kolege već danas govorile, biti i tih slučajeva gdje će se vršiti pritisak prema nastavnicima. Zbog svega navedenog slobodan odabir učitelja nije zajamčen u ovom prijedlogu zakona. Zbog svega iznesenog ovaj prijedlog zakona potrebno je doraditi, uvažiti određene primjedbe kako bi se ovim zakonom konačno na pravi način uredilo to područje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani predstavnici ministarstva. Rekao je državni tajnik kada je govorio o mojoj raspravi u ime kluba, da kroz mene progovaraju nakladnici i izdavači, to nije točno. Ovdje govorim temeljem stavova učitelja koje sam kao zastupnica dobila. Prva je inicijativa učitelja potpisana od preko nekoliko stotina učitelja koji su kupljeni preko facebooka, druga je sa foruma učitelja i učiteljica razredne nastave, treća je sa foruma za nastavnike i učitelje i četvrta je Udruga za promicanje nastave matematike. Prema tome, a kao sama kao diplomirani učitelj razredne nastave, želim nešto reći iz isključivo učiteljske pozicije o ovom zakonu i konkretnih primjedbi. Članak 2. stavak 1. točka 2, udžbenike po ovom prijedlogu zakona namjenjujemo za višegodišnju uporabu što znači da ukidamo sve radne udžbenike. Posebno u nižim razredima osnovne škole prema HNOS-u na neki način metodička paradigma kažu da su u pravilu udžbenici radni i da djecu treba učiti raditi s knjigom. Stavak 3. istoga članka gdje su definirana dopunska nastavna sredstva, radna bilježnica, zbirka zadataka, geografski i povijesni atlas i likovna mapa kada sam govorila u ime kluba rekla sam da se ne može u nižim razredima i u recimo srednjim strukovnim školama ići po istom pravilu. Ovo je možda jedan dobar primjer. Recimo nama učiteljima u prvom razredu osnovne škole treba Slovarica za početno učenje čitanja i pisanja i po ovom zakonu neka zaista potrebna dopunska nastavna sredstva nećemo imati u mogućnosti imati u našim školama. U tom istom članku stavak 6. molim vas oko toga smo raspravljali tisuću puta kod donošenja zakona. Predmetni kurikulum je plan i program nastavnog predmeta itd. Kurikulum je kurikulum, plan i program je plan i program i ne možemo kurikulum definirati planom i programom. Tu definiciju naprosto treba promijeniti. U vezi sa stavkom 1. članka 3. dakle koji kaže da u školi mogu biti isključivo u uporabi udžbenici koje je odobrilo ministarstvo itd. Mislim da zakon mora predvidjeti mogućnost da učitelj ukoliko to ne želi ne koristi udžbenik. Postoje određene metodičke paradigme i neki nastavnici posebno u osnovnoj školi rade tako da naprosto ne koriste udžbenik. Zašto bi ikoga prisiljavali da ima udžbenike tko ne treba. Ili primjerice u nastavi matematike u srednjoj školi vrlo često ne treba imati udžbenik a dobro je imati zbirku zadataka. Dakle, tu bi na neki način trebalo malo tu definiciju fleksibilnije napisati. Vezano uz članak 6. da za ove male naklade i udžbenike za djecu s poteškoćama u razvoju ja vas molim da prestanete s tim posebnim potrebama. Svako dijete ima posebnu potrebu i da se konačno u našim zakonima uvede uvriježena međunarodna terminologija, to su kolegice već o tome govorile. Dakle, piše postupak, rokovi kao i sve druge važne radnje podzakonskim aktom potpisuje ministar. Neke detalje moramo imati ovdje u zakonu, ne možemo sve ostaviti podzakonskim aktima. Članak 8. uz zahtjev za odobrenje nakladnik mora ministarstvu podnijeti četiri primjerka udžbenika u tiskanoj formi. Obzirom da po ovom prijedlogu zakona je prilično, tj. nije izvjesno da taj udžbenik će na koncu konca i doći do razreda. Čini mi se primjerenijim da nakladnici daju rukopise koji mogu biti oblikovani da se vidi kako će taj udžbenik izgledati. Jer ukoliko stavimo da se na natječaj daje knjiga koja onda neće možda proći to će poskupjeti one knjige koje će proći jer za gotovu knjigu trebate platiti ilustratora, autore, recenzente, prijelom itd. Dakle, potpuno je neracionalno da se na natječaj daje knjiga. Ja razumijem tu nakanu da se vidi kako će to na kraju izgledati ali to se može riješiti na način da se da kompletni rukopis a onda da jedno ili dva poglavlja budu potpuno uređena s ilustracijama ili već domislite neki način ali da naprosto ne poskupljujemo stvar. I vezano uz taj stavak 4. gdje su nestale licence za nakladnike, jeste li ih namjerno svjesno izostavili jer ste se s njima hvalili kao velikim postignućima u protekle tri godine ili je to ispalo omaškom. U članku 9., samo vezano uz članak 9. dodatno. Zaista stručna povjerenstva moraju biti nazad vraćena u ministarstvo i na nešto detaljniji način propisan njihov djelokrug i sastav nego što je to bilo u dosadašnjim prijedlozima zakonima. One šprance po kojima su povjerenstva sada davala ocjenu udžbenika su mislim bile smiješne. To zaista mora biti ozbiljan recenzentski postupak na način i da članovi povjerenstva svojim stručnim autoritetom i stručnim imenom i prezimenom onda budu i odgovorni za ono što se u tim knjigama nalazi. Ja si mogu poželjeti biti autoricom udžbenika, napisati neku knjigu i proglasiti školskim udžbenikom. O tome je li to zaista školski udžbenik ili ne određuje upravo povjerenstvo ministarstva i to je ta negdje linija koja dijeli knjigu koja se ima zvati školskim udžbenikom od neke druge knjige, to zaista treba vrlo detaljno propisati u zakonu. Članak 10. na temelju pozitivnih mišljenja u popisu odobrenih udžbenika se daje nastavnicima na procjenu podesnosti za njihovu primjenu u nastavnom procesu, nešto što im je nepodesno za nastavu ne može ni doći na popis jer ako sam nepodesno za nastavu dođe u popis udžbenika da nastavnici između njih biraju onda ove recenzentske skupine uopće nisu napravile posao kao što su trebale napraviti posao. Članak 12. stavak 1. jedna jedina rečenica "Kriterij za odabir udžbenika je najniže ponuđena cijena.". Najniže ponuđena cijena ne može biti kriterij za odabir udžbenika a vi ste upravo to napisali u ovih evo osam riječi. Postupak odabira udžbenika provodi Povjerenstvo za utvrđivanje cijene udžbenika. U stavku 2. dakle još dodatno osnažujete da zapravo izbor knjiga radi Povjerenstvo za odabir cijene. Izbor knjiga radi valjda Povjerenstvo za odabir knjige ili ako smo knjigu izjednačili sa najnižom cijenom što čini mi se da jeste a nije dobro treba promijeniti. Članak 13. stavak 2. tu piše da agencija može bez natječaja i po 25% većoj cijeni izraditi, citiram, konačno rješenje udžbenika. To je velika mogućnost za manipulacije, tim više što nisu određene situacije kao ako za pojedini predmet ne bude odabran udžbenik. Možete definirati, ja vjerujem da se tu mislilo na ono kad se nitko ne javi i kad nema knjige, kad treba naručiti posebno za nekakve strukovne škole i neke te manje naklade. Ovako kako je ovdje napisano jako ružno izgleda i svakako ružno se može interpretirati od čega ću se ja ovaj put uzdržati, ali znate na što mislim. Članak 15. stavak 3. piše izbor obavljaju aktivi a za razrednu nastavu obavljaju stručna vijeća razredne nastave za svaki razred. To naprosto nije dobro. Ako učiteljice koje predaju u 3. razredu izaberu da će raditi prirodu iz kompleta A a učiteljice 2. razreda izaberu da se priroda radi po kompletu B. Onda nam dijete u 2. razredu radi po kompletu B a u 3. razredu nam radi po kompletu A jer smo zacementirali taj izbor. Dakle, nije dobro da se to radi horizontalno nego da možda učiteljice sve skupa razredne se dogovore pa rade vertikalno po predmetima ako ikako. Da se razumijemo, osobno bi da bira svaka sama za sebe ali to je naprosto, ovo će vam donijeti velike probleme jer ima nekakve logike pogotovo u tim nižim razredima. Imate nekakve likove koji vas vode kroz nekakvu radnju i sad svake godine mijenjati likove, mislim naprosto bezveze. Rokovi. Do 1. srpnja objavljujete katalog, do 1.8. se moraju tiskati. Nemoguća misija. To malo te rokove inače trebate poštimati u zakonu jer ih ima raznih. Dakle, nekoliko mjeseci imate za recimo vašu procjenu a to je vrijeme za vašu procjenu udžbenika je nekoliko puta duže od vremena koliko se sve treba tiskati i napisati. Dakle, malo te rokove treba u zakonu poštimati. Članak 21., dobro razmislite o tom članku. Vi ovdje omogućavate na mala vrata pomoćna, dakle opet hoćete s jedne strane reducirati broj a onda ih tu vraćate sad na mala vrata ova dopunska sredstva i kažete da se mogu koristiti ali da ne može biti obveze korištenja. U osnovnoj školi pogotovo s malom djecom vi ne možete pola razreda ima neke listiće a pola razreda nema neke listiće. To naprosto ne funkcionira. To može bit dopunski materijal u nekakvim posebnim programima u srednjim školama, pogotovo u ovim malim razredima razredne nastave to naprosto ne funkcionira i to treba taj članak 21. totalno, jer možda da se doda uz suglasnosti vijeća roditelja ili nešto tomu slično. I još samo jednu stvar, rekla sam već zabranu donacija i ponavljam, zakon mora imati nešto oko eksperimentalne provjere udžbenika. Zašto kad nakladnicima odobrite udžbenike ne damo mu jednu godinu da se u određenom broju škola ili nastavnika provjeri pa vidimo kako ispunjava ciljeve kurikuluma, a tek onda mu damo odobrenje na četverogodišnju uporabu da bi onda imalo neku lakšu recenziju na kraju. Ne možemo svest naprosto sve samo na komercijalu. Ja neću podržati ovaj zakon, ali mi je izrazito stalo da se ovo riješi. Ja sam rekla da ne vjerujem ovoj ekipi ministarstva da više to može riješiti jer su već imali dosta pokušaja i pogrešaka, ali nekako iz vjere da zaista tu treba urediti problem koji je enorman. I dajem ove osobne primjedbe uz one sve koje su izrekle i kolegice i kolege iz SDP-a i one koje sam izrekla u ime kluba zastupnika. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Vedran Rožić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Analizirajući predloženi Zakon o udžbenicima može se nedvojbeno zaključiti da zakon pokušava regulirati tržišni i socijalni aspekt udžbenika kao robe. Zakon ne predlaže niti otvara pitanje udžbenika kao didaktičko-metodička sredstva kojim se trebaju postići zadani odgojno-obrazovni ciljevi tj. očekivane razine znanja. Čini mi se da propisivanje udžbeničke građe na jedan ovakav način potpuno izuzima učitelja od svake odgovornosti za postignuti cilj jer odgovornost preuzima onaj koji je naredio iz čega učenici moraju učiti. Međutim, ne samo da se u predloženom zakonu udžbenik tretira isključivo kao roba nego se predlaže zaleđivanje njegove promjene na četiri godine. Znači li to da je predlagatelj ovoga zakona odlučio uspavati hrvatsko znanje i dotok novih znanja za naredne četiri godine? Naravno, slažem se da u opticaju budu tri različite udžbenika koja će učitelji moći birati svake godine, a ne dva kako je predloženo. Tom činjenicom riješili smo primjedbe da je u opticaju puno udžbenika, ali i stvorili pretpostavku tržišnog natjecanja u kvaliteti i znanju. U zakonu se predlaže ukidanje prakse koja je poznata u svijetu, da svaki učitelj vrednuje i bira nastavnu građu kojom će postići zadani obrazovni cilj. Ako se učiteljima oduzme njihovo pravo izbora udžbenika prema kojem će raditi, onda se s njega skida svaka moguća odgovornost za obrazovni rezultat. Novi zakonom se predlaže da će učiteljska vijeća birati udžbenike, dakle manjina u nastavi. Na taj način se stvara pretpostavka utjecaja na izbor jer na većinu tj. sve učitelje je daleko teže izvršiti utjecaj kod izbora udžbenika. Nije samo to razlog da svaki učitelj bira nastavnu građu nego je ozbiljan razlog baš u činjenici što svaki učitelj svake godine svojim izborom vrednuje učeničku građu. Čini mi se da bi vrednovanje ostvarenja zacrtanih ciljeva trebalo biti temeljni zadatak predlagatelju, a ne isključivo socijalni aspekt kojega država treba rješavati na drugačiji način, a ne na štetu potrebitih znanja. Ne znam, ali ako će se svake četiri godine moći u udžbenike i škole unositi nova znanja onda smo školu blokiranu u njenom rastu, ne bih htio da socijalnim metodama oduzmemo svaku odgovornost za rezultate koje škola treba postići. Još jedanput pitam jesmo li na ovaj način napali učenika, učitelja, školu i svu hrvatsku pamet koja bi se trebala ujediniti da u školu svake godine donese što više novih znanja i propitanih ciljeva. Jer ako nismo definirali ciljeve nećemo znati po čemu ćemo vrednovati, ali ako svake četiri godine vrednujemo onda moramo biti svjesni da smo ubili cilj. Osobno držim, pa zato i podržavam donošenje ovog zakona, da Hrvatskoj državi treba biti prvorazredni cilj što će učenici znati, koju količinu znanja moraju imati ulaskom u veliki svijet i kako ćemo svojim znanjima braniti identitet, opstojnost, povijest i budućnost. To se može postići samo znanjem i stjecajem kompetencija, a ne nikakvim socijalnim redukcijama koje kako u predloženom zakonu uopće ne spominju znanje i kompetenciju kao temeljni cilj obrazovanja, obrazovanog sustava. Slažem se da treba manji broj udžbenika koji će trajati četiri godine. Podržavam lakšu školsku torbu, ali bez potrebne količine znanja, kompetencija i vještina nema obrane i predstavljanja vlastitog nacionalnog identiteta, nema interkulturalne komunikacije niti razgovora sa svijetom. Na kraju, predloženi zakon se nijednom rečenicom ne bavi svojim primarnim zadatkom, a to je nacionalni kurikulum koji bi pretpostavio da Hrvatska konačno jedanput definira svoje ciljeve u obrazovnom sustavu. Ovdje moram dodati da bi Hrvatska morala donijeti svoj vlastiti kurikulum i definirati nacionalne ciljeve u svim disciplinama kako bi se na tom programu mogla stvoriti pretpostavka nacionalnog jedinstva u svim bitnim pitanjima što se sada, kao što smo i čuli u raspravi, radi a u praksi koristi nastavni plan i program za osnovne i srednje škole. Na kraju cijenim nastojanje predlagatelja da ovim prijedlogom zakona riješi neka pitanja. Međutim, u pripremi materijala za drugo čitanje trebali bi svakako uvažiti ove primjedbe koje smatram bitnim za reguliranje ove teme. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Gospodine ministre, predstavnici ministarstva, gospodine potpredsjedniče. Ja ću biti kratak, ali nadam se jasan. Svakako mi se čini da treba oštro pozdraviti i iskreno pohvaliti nakanu koja se hoće postići ovim zakonom, ali ja se bojim onako kako ja to vidim da sredstva koja ste predložili ne dovode do proklamiranoga cilja. Prvo, neću govoriti o tome da je ovo treća, četvrta verzija zakona u vrlo kratkom roku, da niste uvažili neke naše primjedbe iz prethodnih rasprava, ali zato imamo drugo čitanje pa se nadam da ćete se u tome popraviti. Potom da jedan dio odredbi je na neki način kontradiktoran, ali dvije načelne primjedbe. Prvo, meni se čini da je zakon neoperativan jer je donesen jednom izopačenom metodom koja je stalna praksa ovog ministarstva. Umjesto da poštujemo imanentnu logiku sustava obrazovanja i stoga redoslijed i hijerarhiju odgovarajućih mjera, dakle zakona. Mi cijelo vrijeme postupamo naopačke. Najprije smo donosili pedagoške standarde, a nakon toga zakon jer bi pedagoški standardi trebali biti izvedeni iz Zakona o osnovnom i srednjem školstvu. Sada donosimo Zakon o udžbenicima, a naknadno ćemo donositi pedagoške standarde. Zakon je neoperativan članak 8. ako se ne varam jedan kaže sasvim jasno. U postupku odobravanja udžbenika utvrđuje se usklađenost udžbenika sa nacionalnim predmetnim kurikulumom, te udžbeničkim standardima. Dok nemamo nacionalnog kurikuluma i nemamo predmetni kurikulum, a odobravat će se udžbenici po ovom zakonu. Gospodine ministre cijelo vrijeme ćemo imati izvanredno stanje. Imat ćemo izvanredno stanje u sustavu. A ja mislim da nam ono nije potrebno. Ja vam želim sve najbolje i puno uspjeha da što prije dođete sa prijedlogom nacionalnog kurikuluma, ali se bojim da sa predmetnim i nacionalnim kurikulumom barem temeljem onih vijesti koje dopiru do mojih ušiju. Hajde nadam se da nisu istinite, jer nam još predstoji mukotrpan posao. Drugo, imamo opet jedan skoro eksces koji dovodi gospodine potpredsjedniče cjelokupni pravni sustav u svojevrsnu nestabilnost. Jer naime, u članku 26. lijepo piše da se udžbenici, imamo zbrku i sa rokovima jel', da se udžbenici donose po određenim pravilima natječajnim. Dakle po starom postupku, a kada se odobre onda će se na njih primjenjivati ovaj zakon. Dakle, element pravne sigurnosti se sastoji u tome da se otpočeta igra završi po pravilima koja su bila važeća u trenutku počinjenja igre. I ako mislite primjenjivati ovaj zakon od jeseni onda je to također mission inposible slijedeće školske godine. Bojim se da je to mission inposible jer su svi rokovi koje ste predvidjeli u zakonu prekršeni. Dakle, ni jedan rok koji sam zakon propisuje više ga se ne možete držati jer je 1.9. bio početak procesa koji se otvara. Dakle, opet imamo jedno izvanredno stanje. I onda ne znam da li ima potrebe da vam ponavljam diskusiju sa odbora. Dakle, da idemo po člancima ili ste to tamo zabilježili. Dakle, ja sam imao na odboru cijeli niz konkretnih primjedbi. Gospodine potpredsjedniče, posebno bih obratio pozornost na članak 13.2 i 13.3. Članak 13.2 i 13.3 vele ukoliko se ne objavi udžbenik po odgovarajućim uvjetima onda agencija ima pravo otvoriti sama postupak i u direktnoj pogodbi objaviti udžbenik pod uvjetima koji će biti do 25% skuplji od normalnih uvjeta. Dakle, ja vas upozoravam da je to nešto, oprostite 13.2, 13.3 da je to nešto što praktički vuče na korupciju. U situaciji kada se konkretno konstantno borimo protiv korupcije. Dakle, upozorio sam na to i jedan ili dva elementa onoga čega u zakonu nedostaje. S jedne strane mi se čini gospodine ministre kako vi odobravate udžbenike da bi povjerenstvo koje odobrava udžbenike također trebalo biti u ministarstvu bez obzira što se cijeli niz poslova za pripremu, evaluaciju itd. outsourcirali u agenciju. I čini mi se da bi bilo optimalno kada bi to povjerenstvo bilo strukturalno određeno zakonom, dakle da nema vrdanja. Kad znate da odobravamo udžbenike koji su vrlo ozbiljan i osjetljiv tekst oni mogu biti sagledani iz različitih rakursa. Da bi postojalo jamstvo da će svi ti rakursi biti uzeti u obzir prilikom ocjenjivanja udžbenika ja vam predlažem da ustanovite strukturu povjerenstva koja će ocjenjivati te udžbenike i donositi konačnu odluku. I konačno, ja vam također predlažem da to povjerenstvo bude povjerenstvo u ministarstvu a ne povjerenstvo u agenciji. I zadnja točka. Meni se čini i već je bilo u nekoliko navrata govora o tome da bi trebalo oštro ustati protiv različitih oblika korupcije ili njezine mogućnosti. Izdavači su se borili za svoja izdanja na različite načine po školama i dijelili su različite donacije. Ja bih bio jako zadovoljan kada bismo u drugoj verziji zakona vidjeli prijedlog da izdavači školskih udžbenika ne mogu donirati školama nikakve donacije, niti školama, niti njihovim nastavnicima i na taj način bismo gospodine predsjedniče se približili onoj ustavnoj kategoriji da svi imaju jednake šanse. Eto to bi bili moji prijedlozi i ovakav tekst zakona koji je još pritom još i šlampav jer imate cijeli niz pogrešaka udžbenički se brka sa učeničkim. Na jednom mjestu imate agencija i ministarstvo. Dakle, to također ostavlja malo loš dojam dorađenosti teksta, a i zbog ovih supstancijalnih, a ne estetičkih primjedbi ja neću moći podržati zakon u ovoj formi ali se nadam da ćete uvažiti neke ključne primjedbe i da ćemo ako je ikako moguće zajedno donijeti taj zakon. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege. Posebno pozdravljam ministra i njegove suradnike i zaista mi čini čast i zadovoljstvo da ste ovdje. Gotovo da vas je više nego što je nas u sabornici dok o tome razgovaramo što na određeni način znači u odnosu na temu o kojoj raspravljamo o udžbenicima da ste se ne samo dobro služili udžbenicima, nego da ste svoja znanja i ponašanja stekli mimo udžbenika. Zato vam s moje strane komplimenti i hvala jer smo se upravo o tome neki dan borili koliko se Saboru pridaje potrebna i dostojna pozornost. Očekivao sam s obzirom da, kolega gospodin Šeks predsjeda sjednicom, očekivao sam da će kazati ... [[Govornik se ne razumije.]] na to pošto on to zna, a ja sam zadnji sada govornik, pa onda kako to dobro zvuči. Jer da je kolega Milanović ovdje on bi sigurno iskoristio prigodu da nekom sentencom mrtvog ili živog jezika tako nešto reče. Neću dugo. Rečeno mi je da skratim maksimalno moguće, pa gotovo da bi mogli za kavom da vam ja kažem neke opservacije u odnosu na Prijedlog ovoga zakona o udžbenicima. Nije bitno, ali neke stvari bi ipak ispred ovog impozantnog skupa volio napomenuti. Jedna konkretna i ozbiljna stvar. Radi se o udžbenicima koji su za osnovno i srednje obrazovanje. U srednjem, ja barem nisam vidio u tekstu, napominjan je posebno da i postoji stručno srednje obrazovanje, glazbene škole, likovne škole koje imaju neke svoje specifičnosti u svemu ovome skupa. Pri tome bih napomenuo i jednu stvar, posebno zanimljivu u odnosu na kontekst onoga što je govorio kolega Frano Matušić o potrebi odlaska na koncerte da bi se steklo jedno glazbeno obrazovanje. Rekao bih mu, ja sam išao u glazbenu školu, osam godina sam pohađao glazbenu školu, bio sam izgubljeni slučaj kad su shvatili da ne želim biti koncert majstor. Mislim da glazbena škola je dobra, zato da čovjek stekne jednu glazbenu naobrazbu i da postane konzument glazbe. Prema tome, u glazbenom obrazovanju, a i u klasičnoj gimnaziju koju sam pohađao sam imao isto glazbeni odgoj, čak i solffegio, i ono esfa tefe tafa tefe, ne znam koliko ste vi o tome učili, pisanja nota što mislim da je izuzetno bitno za formiranje čovjeka u njegovoj kasnijoj dobi, pa uključujući i kompliment koji … [[Govornik se ne razumije.]] Čini mi se da bi u zakonu trebalo progovoriti malo više i o specifičnostima nekih stručnih srednjih škola koje ovdje nisu istaknute. Sve ostale stvari bi mogao kažem uz kavu napomenut, ali nešto što je jako bitno, šta ovim zakonom ne može biti jednostavno predviđeno, ali bi bilo dobro o tome promišljati. Udžbenik je samo jedan element. Matematički bi se reklo nužan uvjet zadovoljenja jednadžbe, ali je potreban i onaj koji je još potreban da bi bio dovoljan uvjet. Tako je pored udžbenika potrebni su i profesori koji ta znanja prenose i na mnogo profesora koji puno znaju ne znaju znanja prenijeti. Imate profesore koji puno ne znaju, a odlično prenose znanje. Ja sam imao sreću da sam imao profesore čak iz grčkog jezika, šest godina sam učio grčki, ne znam koliko sam danas tog grčkoga znam, ali mi je podloga za puno toga drugog šta sa samim grčkim nema veze. Ali muza, profesorica kako smo je zvali, koliko je iz grčke literature koju smo morali službeno prevoditi nama prenosila vrijednosti za čitavi život ili iz latinskog, mislim da su izuzetno vrijedne stvari kad govorimo o udžbenicima. I zadnja stvar koju ću samo spomenuti, koja mi se čini bitna, ali je neću izgovoriti do kraja, jer se odnosi na nešto šta je kolega Stazić govorio nakon što sam ja napustio sabornicu danas, pa ću njemu kazati kad on bude. A odnosi se na članak 4. ovoga, nije bila rasprava o ovome kad je on to govorio, ali se odnosi na članak 4. ovoga zakona gdje se kaže šta je to kako bi se trebalo ponašati, pa kad bude on iskoristit ću neku drugu raspravu da mu to repliciram kroz formu te druge rasprave. I pitanje, iako znam što kurikulum znači, i postoji li zamjenska hrvatska riječ umjesto kurikuluma? Da i ne dođe do kukurikuluma i takvih stvari. Ako je moguće da se kurikulum zamijeni. Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Da se zamijeni nečim što bi već samo po sebi bilo odgojno, jer i ovo nas navodi na neki put koji ne želimo da što više tuđica uđe u naš jezik, a nije tako potrebno. Dakle … [[Govornik se ne razumije.]] Bog vam, fala lipa.
Kolega Rošin, ovo bi ja rekao da je na jeziku kojim govori šef od jedne … [[Govornik se ne razumije.]] , da ste vi … [[Govornik se ne razumije.]] , ali niste jer postoji … [[Govornik se ne razumije.]] [[Upadica se ne razumije.]] Je, je. Ali ima i last speak lady. Replika jedna, prvi gospodin Frano Matušić, glazbena replika.
Glazbena replika. Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa s pravom je kolega Rošin rekao da je pitanje glazbenog odgoja i pitanje opće kulture, ali rekao bih ne samo opće kulture. Ne samo opće kulture i rekao bih najmanje opće kulture. Zašto? Prije svega posljednje znanstvene spoznaje vrlo jasno kazuju da upravo bavljenje umjetnosti, posebice glazbom, da razvijaju neke dijelove mozga i neke dijelove našeg sustava koji inače se ne mogu razviti ni na koji drugi način. Pa tako recimo u knjizi "Mozart efekt" jasno se znanstveno dokazuje na koji način glazba, Mozartova glazba utječe na razvoj pojedinca. Na koji način razvija posebne sposobnosti, percepcije i svega ostaloga što se tiče samoga razvoja djeteta i nešto što je nenadoknadivo i što se ne može ni na koji drugi način razviti. Evo samo dat ću jedan primjer osobe koja je imao problema sa govorom, osoba koja muca. Ta ista osoba koja ima problema sa govorom, kad pjeva nema taj problem. Dakle sasvim drugi dijelovi mozga funkcioniraju, i sasvim drugi dijelovi mozga se razvijaju putem umjetnosti. I samo zaključit ću kratko. Jedan od najvećih autoriteta Kurt Masur koji je nedavno imao u Vijeću Europe raspravu o umjetničkom obrazovanju, koji je došao na tu raspravu. To je jedan od najvećih dirigenata današnjice, inače dirigent i Dresdenskog orkestra i New Yorkške filharmonije itd. Jasno je rekao da bez glazbe nema kreativnosti. A zamislimo se koliko glazba djeluje u našem životu svakodnevno. Zamislimo samo kako bi izgledao svijet bez glazbe. To je jednostavno i nezamislivo, ja mislim danas da nema glazbe, prvo glazbe čak i u nekim sferama koje možda i ne primjećujemo. Od onoga kad čujemo zvukove u prirodi itd., prirodnih zvukova, pa do narodne glazbe. Sad nećemo ulaziti u razna područja. Ali nezamisliv je jednostavno čovjekov život bez glazbe je nezamisliv.
Je, tako je Ciceron prestao mucati kad je uz glazbu morskih vala šetao. To su pričali od kolege Luke njegovi prijatelji. Da li glazbeni odgovor, glazbena replika?
Slušajte, ako ne može kući meni bit zadnja onda barem da proba bit da mi bude ovdje zadnja. Apsolutno se slažem što je Frane rekao i Frane mi je pojasnio zašto sam ja toliko pametan i bistar, jer se ja glazbom bavim odavno. Ja sam član društva skladatelja od '62. Prema tome to je to što me čini tako važnim. Međutim ja bih još proširio njegovu temu, uz glazbu apsolutno ide i ples i tek je s plesom, glazba sa plesom, odnosno pokretom tek čini puninu mogućeg ljudskog izražavanja. Tako me to podsjetilo da je i tema plesa i baleta, odnosno ritmičkog pokreta u bilo čemu jako važna. Ali i nešto što se ne spominje, a ugrađeno u sve to skupa, uključivo i umjetnost je matematika. Matematika je baza i za glazbeni izričaj, za likovni izričaj, za scenski izričaj bilo koje vrste itd. Hvala kolega što ste mi dali da budem zadnji. Ako budete vi, onda ću morati i njoj odgovoriti.
U početku bijaše pokret, a ne riječ. A ovo ako matematici to bi mogao komentirati, ali ne smijem s ovoga mjesta. To je nešto od Isaaca Newtona, jedna dama iz Firence. I druga replika gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Vezano za ovu raspravu mislim da je u početku bila misao, ali da se vratimo na raspravu kolege. Vi ste u svojoj raspravi vrlo dobro spomenuli učitelje i nastavnike koji su zapravo zaista jedini, onaj nužni uvjet da se zapravo ostvari cilj nastave i upozorili ste u svojoj raspravi na važnost kontinuiranog stručnog usavršavanja. Ja ne bih rekla doškolovanja jer su to školovani ljudi, ali naprosto stručnog usavršavanja. Meni je žao što tome niste na taj način govorili kad smo donosili državni proračun jer u ovoj godini kao i proteklih nekoliko za redom, sredstvo za usavršavanje nastavnika i njihovo da tako kažem bolje hodanje u tijeku onog što se događa u suvremenoj znanosti naprosto zaustavljamo ili smanjujemo iz godine u godinu. Oko pojma curicullum, a evo ja ako se sjetim ću vam sutra donijeti, kad je izdana u Hrvatskoj prva knjiga koja se zove "Curicullum" koji je bio prijevod knjige Colina Marsha, onda je pokojni prof. Ladan napravio malu ekspertizu zapravo pojma curicullum i njegove utemeljenosti u hrvatskom jeziku gdje je dokazao da je zapravo u okviru našem didaktičke znanosti ili metodičke to "terminus technicus" i da nije potrebno čak niti poželjno ga prevoditi na hrvatski jezik kao ni brojne druge stručne termine, ali kažem ako se sjetim večeras ću to uzeti od doma pa ću vam sutra donijeti da dobijete i cijelu ekspertizu. Imali smo mi nesretnih pokušaja prevođenja, tipa … [[Govornica se ne razumije.]] taj na prvostupnika i prvostupnicu pa smo dobili riječi u muškom i ženskom rodu koje ne znače isto. Ženski rod od imenice prvostupnik je prvostupkinja, a ne prvostupnica i imamo tako razne nezgodancije u tim prijevodima pa se onda može bolje držati stručnih termina koje možda općoj javnosti ne znače puno, ali stručnoj javnosti.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Prvo na vašu žalost da nisam ovako razgovarao kad je bio razgovor o proračunu i potrebnim sredstvima. Kad govorimo o proračunu inače onda ako nekome dodaješ nekome moraš oduzeti, ako je šipak znate zatvoren onda ne možeš puno dodavati zrna nekome ako nećeš neka zrna izvaditi. Što se toga tiče proračun, a što se tiče mog angažmana na proračunu u to vrijeme sam bio u Strasbourgu i branio boje reprezentacije Hrvatske u EU Parlamentu. Blizu sam bio onoga Suda pravde i tako, ali nisam mogao. Možda bi bio i zastupao te teze da mi je netko skrenuo pozornost na to. Što se curiculluma tiče, curicullum vrlo često će se ono curicullum vitae kao životopis i to koristimo kao CV, iako bi mogli kazati jednostavno životopis ali govorimo curicullum vitae ne bi li razumili neki drugi, ne bi li stvarali kao što se i kroz engleski i prije spomenuti neki internacionalni dio. Ja sam samo izrazio svoju sklonost prema prednosti hrvatskom izričaju ako je moguće, ako nismo u stanju pronaći adekvatnu i to adekvatno je čista hrvatska riječ, prikladnu riječ onda ćemo se koristiti onim što imamo. Nije valjda nitko više replicirao. Moja je zadnja jel tako?
Tvoja je zadnja. Zadnja je zasada, a zadnja će biti u ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Točno gospodine potpredsjedniče ja se nadam ipak da će zadnja biti ministrova kojom će se osvrnuti na ovu našu popodnevnu raspravu. Evo samo nekoliko rečenica na kraju prilično dugačke rasprave. Prvo bih u ime kluba SDP-a htjela zapravo zahvaliti gospodinu ministru što je bio ovdje cijelu ovu raspravu, to nam se čini jednom dobrom, ali posve novom praksom iz Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta jer proteklih 6 godina ministra ovdje nismo viđali čak niti na aktualnom prijepodnevu, a kamoli da brani zakone koje je sam predlagao. I nadamo se da će takav nekakav, možda i nova praksa, će se nastaviti i kod kreiranja drugog čitanja ovog prijedloga zakona i da će zaista ono što su zastupnice i zastupnici SDP-a rekli u svojim pojedinačnim raspravama i uvodno ja kad sam govorila u ime kluba naći svoje zaista … i u konačnom tekstu prijedloga zakona. Ono što smo dosad govorili i ono što u zakonu piše osvrtali smo se u svojim raspravama što o tome mislimo međutim nismo govorili o tome što u zakonu nema, a u zakonu treba biti. Samo mi dozvolite samo sad u završnoj riječi 4 stvari, odnosno 4 naša prijedloga koja bi trebalo dodati u zakon. Prvo, uvođenje kontrole kvalitete udžbenika, njegove eksperimentalne provjere prije konačnog rješenja o uporabi te povremene evaluacije u odnosu na poželjne ishode obrazovanja sukladno curicullarnim načelima. Drugo, neki su zastupnici i zastupnice to već rekli predlažemo da se u konačni prijedlog zakona uvrsti članak koji zabranjuje donacije nakladnika školama. Žao nam je što iz većinske stranke ovdje u Saboru u većini se s time ne slažu, ali evo drago nam je čuti glasove iz HDZ-a koji to i podupiru. Treće, u prijedlogu zakona ima dosta nekonzistentnih i nedovoljno jasno određenih rokova pa je potrebno do drugog čitanja te rokove točnije odrediti posebno rokove koji se odnose na procese da tako kažem evaluacije udžbenika u onom prethodnom postupku. I četvrto, po mišljenju nas iz SDP-a u zakon treba uvrstiti kaznene odredbe za odgovorne osobe u državnoj administraciji jer dosada još niti jedne godine rokove nisu poštivale osobe iz ministarstva. Svaki put se kasnilo i to ne malo, dan-dva, nego tjednima i mjesecima s poslom koji je trebalo obaviti ministarstvo što je onda imalo za posljedicu cijelu onu primjenu samog zakona, cijelu problematičnu primjenu zakona. Ja znam da nije uobičajeno da se uvedu kaznene odredbe za odgovorne osobe u ministarstvu i da ljudi iz ministarstva trebaju odgovarati na bitno drugačiji način no međutim obzirom na ono što se događalo proteklih godina čini nam se to jedinim načinom. I imam evo jedan prijedlog, obzirom da su velika očekivanja od udžbeničkog standarda, mnoge su se zastupnice i zastupnici, a i sami predstavnici ministarstva u svojoj raspravi dosta pozivali na udžbenički standard i u tome kako će mnoge zapravo problematične stvari biti riješene udžbeničkim standardom. Mi smo imali dosada u povijesti od 2001. godine 2 udžbenička standarda, jedan je donesen negdje 2002. godine, drugi 2006. godine. bili su poprilično slični i sa sličnim namjerama ili i sličnoga sadržaja kao i ovaj sada no međutim ni jedan ni drugi nisu ispunili svoju svrhu. Obzirom na očekivanja od standarda i da zapravo mnoga obećanja dana u ovoj raspravi će zapravo svoje … imati tek u udžbeničkom standardu mi predlažemo da zajednički sa drugim čitanjem zakona predstavnici ministarstva ili negdje iza tog procesa neposredno, odnosno prije samog donošenja konačnog udžbeničkog standarda kao što smo to učinili i 2006. godine i 2001. godine kada smo donosili ona prethodna 2 udžbenička standarda. O udžbeničkom standardu ministar obavijesti ako ništa drugo onda matični Odbor za obrazovanje na neki način da tamo provedemo raspravu još jedno provjerimo da li one nakane koje je Sabor imao kod donošenja zakona imaju i svoje … samom udžbeničkom standardu. Već sam izrekla nekoliko puta to su naše zastupnice i zastupnici iz SDP-a rekli, mi nećemo podržati ovaj prijedlog zakona. Slažemo se da tu ima jako puno problema, slažemo se da te probleme treba riješiti. No međutim između onoga što je deklarirano kao problem i kako će se riješiti i onoga što je napisano u samom zakonu postoji dosta veliki raskorak i kao što smo rekli da nemamo razloga vjerovati da će peta sreća u ministarstvu paliti, to je naprosto preskupa igra da bi nam to bilo jedino jamstvo. Evo dali smo svoje primjedbe u nadi da će biti uvažene, pa onda ćemo možda na drugačiji način raspravljati i glasati kod ovog zakona u drugom čitanju. Zahvaljuje.
Hvala. I vidite ipak će se obistiniti kako govori predsjednik jedne stranke "prior tempore, potior iure". 5 minuta Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Jerko Rošin.
Hvala gospodine predsjedavajući. Gospodo iz Vlade, drage kolegice i kolege, posebno kolege iz HDZ-a što su tako jednoglasno odlučili da u ime kluba HDZ-a ja budem taj i uz potporu koalicijskog partnera da ja budem taj koji će održati zadnje slovo u ovome. Ja bih na prvom mjestu htio pohvaliti prijedlog, pogotovo što se radi o prvom čitanju na koje nema puno prigovora i sve stvari se mogu izbrusiti dalje. Dakle vrlo su dobre i namjere koje su unutar ... unesene. Puno toga je dijagnosticirano temeljem čega bi se stvari ubuduće mogle događati na bitno bolji način. Veseli me posebno jedna priča koju je ministar u svom izlaganju kazao da će se smanjiti težina torbe koja se nosi. Poslijepodne mi je bio otac jednog djeteta i rekao je da težina te torbe iznosi jednu trećinu težine djeteta, što predstavlja veliko opterećenje kad bi svoje težine. Zamisli da nosiš vreću cementa ili vapna na plećima kako bi to bilo, a i kile bi bilo dobro da smanjimo malo više. Ja sam u svakom slučaju generacija koja je nasljeđivala knjige od 4, 5 godina prije toga. Doduše nasljeđivali smo u to vrijeme i hlače i cipele koje su trajale. Ali u svakom slučaju knjige se nisu mijenjale. Neka su znanja trajala, pogotovo ona znanja kada je matematika u pitanju, jer ja mislim da kvadratura kruga je tema vječna, hipotenuza, pitagore to su neka znanja koja se ne mijenjaju neovisno o tome. Politički neki okviri se svakako mijenjaju, neke se granice mijenjaju, nazivi nekih zemalja se mijenjaju, tako će tu biti potrebne neke češće stvari. Ali kod nekih zakona koji su fizički, matematički egzaktni trajni zauvijek spoznati, mislimo da se toga neće treba ponavljati. Ali kada govorimo o ponavljanju kolegica Šimac, nema je, ... kao da joj govorim iz leđa, ne bih htio, pa joj vi prenesite. Rekla je da zaslužuje jedinicu. Kod nas je bio u školi običaj kada netko padne razred, ponavlja ga. Valjda ga je ona mislila da mi moramo ponovno osvojiti mandat još jedanput bit. Ne mislim jer ono kada ponoviš kada si ponavljač onda je opet. Tako kada meni žena napravi dobru tortu mi je bacimo na popravni, da napravi još jedanput tu tortu. Tako je to jedna tehnika. Oprostite kasni je sat pa govorim možda na jedan opušteniji način. Ali u svakom slučaju mislim da u ime HDZ-a mogu kazati da pozdravljamo prijedlog zakona i da vjerujemo da će do drugog čitanja i konačnog usvajanja biti izbrušen u svakom detalju, a ja stojim na raspolaganju za svoje skromnom znanju da vam prenesem kada god vam to bude trebalo. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Imamo iznenađenje. Klub zastupnika nacionalnih manjina, gospodin zastupnik Furio Radin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Klub nacionalnih manjina, naravno pozdravlja ovaj zakon. Mi imamo izvrsnu suradnju sa ministarstvom. Ono što bih ja naglasio je sljedeće. U ovom zakonu ne postoje one odredbe koje su inače sadržane u Zakonu o odgoju i obrazovanju pripadnika nacionalnih manjina, nisu sadržane odredbe o izdavaštvu i rečeno je da će te odredbe biti predmet podzakonskih akata. Ja ću biti vrlo kratak u tom pogledu. i naravno vjerujem podzakonskim aktima, zato što smo pripadnici koalicije. Ja sam ovdje jedini pripadnik koalicije osim HDZ-a. Ali ipak bi naglasili da je ta tematika zapravo zaslužuje da bude prisutna u samom zakonu i onda bi mi predložili dvije, zapravo dvije alternative. Ili da ta tematika bude prisutna u zakonu ili ako to bude podzakonski akt, da taj podzakonski akt prije nego što bude usvojen, da bude usvojen barem od Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Ja mislim da je red da se jedna tako uska tematika i tako specifična tematika kao što su udžbenici nacionalnih manjina, da budu stvarno prisutni u dokumentima koji su prisutna u samim zakonima ili da bude prisutna u odlukama parlamenta. Ne želimo pristati na činjenicu da će to biti samo dio podzakonskih akata, bez obzira što vjerujemo ministarstvu. Ali Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina polaže pravo na to da raspravlja i da daje svoj pristanak na jedan takav podzakonski akt. Vi znate da sve ono što je rečeno u raspravi o udžbenicima nacionalnih manjina da je nešto posebno, da je nešto što se ne tiče i da dodir koji ima sa općom temom udžbenika, školskih udžbenika da je mali zato što brojka pripadnika nacionalnih manjina je mala, zato što tu ne može biti više alternativnih udžbenika, zato što mi i inače imamo udžbenike u našim školama nacionalnih manjina koji traju nekolik godina iz jednostavnih razloga što vi ne možete tiskati više udžbenika za tako mali broj ljudi. Zato vam predlažem da to bude kodificirano i da to ne bude samo predmet odluke ministarstva nego da to prođe barem jedan filtar Sabora ili zakonskog ili filtra Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Gospodine potpredsjedniče, puno vam hvala na razumijevanju.
Hvala lijepa gospodine Radin. Uz vašu dobrotu bih htio samo izvijestiti da sam se ono okrenuo. Htio sam se informirati da li ministar se kani završno osvrnuti, pa u tom smislu shvatite moj okret i zaokret prema ministru uz jasno vašu dobrotu. Ministar Radovan Fuchs završni osvrt.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici. Barem vi koji ste ovdje u dvorani, kojima je očito jako stalo do ovog zakona, ja vam se zahvaljujem na svim konstruktivnim prijedlozima, raspravama. Naravno da se zahvaljujem i svima onima koji su diskutirali, interpretirali članke, očito nisu ih baš sasvim do kraja možda razumjeli pa su te diskusije išle malo i stranputicom od onoga što ustvari u zakonu piše. Sve ćemo to jako dobro i pomno razmotriti, uzet ćemo fonograme i ja sam uvjeren da ćemo u drugom čitanju ovaj zakon još bolje doraditi i popraviti. Ostat će njegova osnovna intencija. Vrlo ozbiljno ćemo razmotriti ugrađivanje odredbe o zabrani donacija od strane nakladnika školama. Jednako tako ćemo uskladiti i izričaj kad su u pitanju osobe sa invaliditetom ili osobe sa posebnim potrebama. Pojasnit ćemo malo što znači onih 25% u slučaju kada se izravnom pogodbom naručuju udžbenici na primjer za željezničare kojih ima recimo jedno pedesetak pa onda nema nikakvog interesa nekog nakladnika koji bi eventualno tiskao takovu knjigu pa da se onda ta cijena može odrediti na način koliko je cijena tiskanja uvećana za 25% i to nisu enormne zarade. Razmotrit ćemo i ove sugestije kada se ovdje iznosi argumentirano potreba da se možda jasnije i čvršće definiraju udžbenici koji će biti za potrebe nacionalnih manjina. Mislim da ćete dobiti vrlo skoro, jako brzo a evo i tu mi smo ovdje cijelo vrijeme poslušali u malo većem broju iz ministarstva, prema tome uredno smo sve zapisali a i pomno ćemo pročitati i vrlo brzo ćete dobiti novi tekst zakona koji će sigurno biti bolji i ja vjerujem da će se onda i lijeva strana, s moje lijeve strane suglasiti sa novim tekstom zakona jer mislim da nam je svima u interesu da dobijemo jedan kvalitetan Zakon o udžbenicima a o kurikulumu i kurikulumima i kurikulima ili kako god hoćete raspravljat će se vjerojatno još jako puno a dok taj ključni dokument ne bude donesen vrijede nastavni planovi i programi i to piše u ovom zakonu i po njima se izrađuju udžbenici. Ali vjerujte mi ako budemo čekali da svi dokumenti koji bi bili potrebni i koje treba donijeti budu doneseni onda Zakon o udžbenicima će ugledati svjetlo dana ja ne znam za koje vrijeme a mislim da ovakva anarhija i stihija na tržištu udžbenika nije dobra za nikoga, niti za roditelje niti za đake, niti za državu, niti za društvo uopće. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Drago mi je ministre da ste rekli da vi niste prethodnik. Sutra nastavak u 9,30 sati sa glasovanjem o raspravljenim točkama dnevnog reda, osobito Zakona o radu i nakon glasovanja rasprava o Konačnom prijedlogu zakona o elektroničkim medijima.
6. Prijedlog zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, prvo čitanje, P.Z. br. 474. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu; 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim uključimo se i glasujmo za ove zaključke. ... [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Neće se moći, izgleda da je malo došlo opet do. Dajem prijedlog zaključaka 1. i 2. u pogledu Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu jer je prvo čitanje. Tko je za predložene zaključke molim da digne ruku. Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da su zaključci ili zaključak prihvaćeni većinom glasova sa 78 glasova za, 34 protiv i 1 suzdržan. Sada bi nekoliko izbora i imenovanja, zatim dopuna dnevnog reda. Molim predsjednicu Odbora za izbor, imenovanja i upravne poslove gospođu Nevenku Majdenić. Izvolite.