Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Marjan Križman od 10. do 13. ure, Vili Rezman, dr. Peter Verlič in Jožef Jerovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRIZNAVANJU POKLICNIH KVALIFIKACIJ ZDRAVNIK, ZDRAVNIK SPECIALIST, DOKTOR DENTALNE MEDICINE IN DOKTOR DENTALNE MEDICINE SPECIALIST PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za zdravje. Doktor Dorijan Marušič, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, cenjene poslanke, poslanci! V obravnavo sem posredoval Predlog zakona o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist zaradi enega največjih problemov slovenskega zdravstvenega sistema oziroma lahko rečemo tudi v širšem pogledu evropskih zdravstvenih sistemov. Naj začnem s širšim pogledom. V evropskem prostoru bo do leta 2020 primanjkovalo en milijon zdravstvenih delavcev oziroma dva milijona vseh, ki bodo delali v zdravstvenem sistemu. Slovenija s številom zdravnikov sodi na rep Evropske unije in ima najmanjše število zdravnikov na tisoč prebivalcev oziroma je na predzadnjem mestu. Dogodki v zadnjih letih oziroma v zadnjih mesecih so prepričali, kako pomembno je, da imamo ustrezno število zdravnikov, medicinskih sester, in da je zdravstvo kadrovsko intenzivna dejavnost. Brez kadra si je težko predstavljati kakršnokoli nadgrajevanje zdravstvenega sistema. Zelo hitro v zgodovini, ob osamosvojitvi je v Sloveniji delovalo polovica zdravnikov in zdravnic, zobozdravnikov in zobozdravnic, ki so fakulteto zaključili izven slovenskih meja. Eden večjih uspehov v zgodovini Slovenije je bil doseženo soglasje za odprtje nove medicinske fakultete v Mariboru, zdaj lahko rečemo druge medicinske fakultete, vendar podatki kažejo, da smo nekako na zgornji meji zmogljivosti usposabljanja kadrov v slovenskem zdravstvenem prostoru. Gre namreč zato, da študij medicine in študij dentalne medicine potekata v neposrednem stiku z bolnikom in nekako zdravstveni sistem več kot toliko, nekako 330 zdravnikov, ne more izobraževati. Zato je ena od usmeritev, da se vpelje z zakonom in da se področje priznavanja kvalifikacij iz tako imenovanih tretjih držav uredi z zakonom, ker je želja ministra bila, da se postopki izvajajo z enega mesta – do sedaj so se izvajali v pristojnosti različnih ministrstev – in da se postopek na ta način poenoti. Pri tem kot minister pričakujem in želim ter z zakonom predlagam naslednje točke. Prvič, če bi želeli po hitrejšem postopku priznavati kvalifikacije teh kandidatov, mora za to obstajati potreba ali drugače, izvajalci v slovenskem prostoru bodo morali takim kandidatom izdati garantno pismo. Drugič, da se ta postopek pelje v skladu z zakonodajo, torej v predpisanih rokih; namreč, analize so pokazale, da včasih ti postopki trajajo tudi do dve ali tri leta. Po sedanjem zakonu bo komisija, ki bo v enaki sestavi kot danes, ampak bo imenovana s strani ministrstva, morala postopke opraviti v mesecu dni. In ko bo tak kandidat vse te postopke opravil, se bo lahko zaposlil v javni mreži. Znanje jezika, ki je pa po moje ena najpomembnejših zahtev, tudi ministra, bo moral kandidat ustrezno izkazati. Ali bo zakon dosegel to, kar bi si vsi želeli, je vprašanje, videli bomo, kakšni bodo odzivi. Dejstvo je, da je ob zaključku lanskega leta v postopkih za priznavanje kvalifikacij bilo okrog 250 kandidatov, 200 za zdravnike, 50 za zobozdravnike. Postopki so bili zelo dolgi, tako da težko ocenjujemo, koliko teh bi se dejansko umestilo v sistem. Skratka, z zakonom, ki sem ga predlagal, bi želeli, da se izvaja vse na enem mestu. Gre za regulatorni zakon, ki bo v predpisanih rokih obravnaval kandidate. Gre za vgrajene varovalke, da bodo morali kandidati, ki bi bili pripuščeni v zdravstveni sistem, ustrezno obdobje delati v slovenskem zdravstvenem sistemu, poznati bodo morali slovenski jezik in poznati bodo morali medicino oziroma dentalno medicino, kar bo preizkušala komisija. Z obravnavo na odboru in sprejetimi amandmaji, tako poslanskih skupin SD, LDS, Zares in DeSUS, so bile odpravljene še neke nedorečenosti. Z amandmaji Poslanske skupine SDS pa sem prepričan, da je tudi ta varovalka, da zanesljivo ne bo velikega vdora teh kandidatov, saj bo minister moral vsako leto v naprej sporočiti, koliko potencialno bi bilo prihoda zdravnikov oziroma zobozdravnikov v slovenski prostor. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo gospodu Ljubu Germiču.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavko, kolegice in kolegi! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo je na svoji 17. nujni seji dne 10. 12. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist, ki ga je v zakonodajni postopek po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo prejeli predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Uvodno obrazložitev k predlogu zakona je podal minister za zdravje, gospod Dorijan Marušič. Poudaril je, da želi Vlada Republike Slovenije s predloženim zakonom skrajšati postopek priznavanja poklicnih kvalifikacij zdravnikov iz tretjih držav ter olajšati možnost njihove zaposlitve v Republiki Sloveniji. Neustrezna struktura zdravnikov po dejavnostih kaže na pomanjkanje zdravnikov s področja anesteziologije, družinske medicine, radiologije in pediatrije. Tudi projekcije do leta 2018 v posameznih dejavnostih niso optimistične. Po zbranih podatkih je tako v Republiki Sloveniji v letih 2008 in 2009 primanjkovalo približno 500 zdravnikov. Kljub temu, da imamo dve fakulteti za medicino, s katerimi je sklenjen dogovor o povečanju vpisnih mest, število diplomantov še vedno ne bo zadostovalo za vse potrebe. Najhitrejši in najučinkovitejši način reševanja navedene problematike je tako pridobivanje tujih zdravnikov, kar bo mogoče le tedaj, če bo Slovenija zanje sploh dostopna glede na druge države članice, nečlanice Evropske unije. Po podatkih ministrstva namreč izhaja, da velikega zanimanja za poslovanje zdravnikov iz držav članic EU ni, bistveno večje zanimanje je iz tretjih držav, vendar je pri tem ovira zakonodaja, ki ni usmerjena v zmanjševanje administrativnih ovir in ni skladna s smernicami Evropske unije. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. K predlogu zakona je oblikovala konkretne pripombe k 14. členom. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je s predlaganimi amandmaji koalicijskih strank večina pripomb upoštevanih, za pripombe, ki pa niso bile upoštevane, pa je bila s strani predlagatelja podana ustrezna obrazložitev. Mnenje Državnega sveta Republike Slovenije, Komisija za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, je na seji predstavil podpredsednik komisije gospod Peter Požun. Poudaril je, da je komisija predlog zakona podprla in izrekla vso pohvalo in podporo hitremu odzivu Ministrstva za zdravje na navedeno problematiko kot tudi sprejetje pravilnika o organizaciji neprekinjenega zdravstvenega varstva, ki predstavlja osnovo za pripravo novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter drugih zakonov s področja zdravstva. V široki in polemični razpravi, v kateri je sodelovala večina članov odbora, je bilo najprej izpostavljeno dejstvo, da Slovenija izgublja lasten potencial, saj se več kot 200 maturantov ni imelo možnosti vpisati na medicinski fakulteti, pri tem pa bomo sprejemali ljudi, ki so lahko bistveno slabše usposobljeni. Medicinska fakulteta v Mariboru ima prosta mesta, ki bi se lahko zapolnila, vendar ni finančnih sredstev. Odprte dileme se po mnenju nekaterih članov odbora kažejo v dejstvu, da predlog zakona sprejemamo po nujnem postopku, da stvari niso dorečene, ni jasno, ali bodo kriteriji strokovnosti res upoštevani in znanje jezika res takšno, da se bosta pacient in zdravnik sporazumela. Nekateri člani odbora so menili, da je zakon potreben, saj se zdravstvena dejavnost zaradi pomanjkanja določenega kadra težko izvaja. Kriteriji so jasni. Vsakdo, ki bo želel priti v Slovenijo, bo moral izpolnjevati določene kriterije usposobljenosti. V ta namen so imenovane strokovne komisije in določen je postopek. Naveden problem je večplasten. Ne gre samo za zdravnike, ki bodo prihajali iz drugih držav, ampak je treba urediti tudi položaj in status državljank in državljanov Republike Slovenije, ki so študirali medicino v tujini, sedaj pa imajo probleme s priznavanjem licenc. Na odprte dileme je minister za zdravje, gospod Marušič podal odgovore in poudaril, da država z dvema milijonoma ljudi ne more imeti več kot 350 mest na obeh medicinskih fakultetah. Pri tem je pomembno dejstvo tudi to, da je med našimi diplomanti prisotna velika želja, da bi delo opravili v tujini. Postopek priznanja poklicnih kvalifikacij v Sloveniji že poteka, vendar so pristojnosti razdeljene med različne resorje in zakonodajo. V skladu s poslovnikom so bili k predlogu zakona vloženi amandmaji štirih poslanskih skupin koalicije k 13. členom, na seji odbora pa je Poslanska skupina SDS vložila še amandma k 7. členu. Člani odbora so podprli amandmaje, torej vse amandmaje strank koalicije, torej k 13. členom ter Poslanske skupine SDS k 7. členu predloga zakona. Odbor je oblikoval in sprejel tudi svoj amandma k 34. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh ostalih členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog, je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla Predlog zakona o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist. Strinjamo se z obrazložitvijo Vlade, da je prišlo do pomanjkanja zdravnikov na nekaterih področjih, kot so anesteziologija, družinska medicina, radiologija in pediatrija. Prav tako zaznavamo potrebo po zdravnikih na podeželju in v manjših mestih. Potrebo, ki je nastala zaradi preobsežne privatizacije zdravstvenih domov. Zdravniki zasebniki so se v želji po večjih zaslužkih zgostili v večjih mestih Slovenije, podeželje in manjša mesta pa so ostala brez ustreznega števila zdravnikov. S tem zakonom lahko v kratkem časovnem obdobju odpravimo ozka grla, ki so nastala v zdravstvu zaradi neustrezne strukture zdravniškega kadra po področjih zdravstvene dejavnosti in zaradi prevelikega obsega privatizacije v osnovnem zdravstvu. S tem zakonom se tudi uresničuje direktiva Sveta EU z dne 25. maja 2009 o pogojih za vstop in prebivanje tistih državljanov tretjih držav z visokošolsko diplomo, ki imajo ponudbo za delo v državi članici EU. Tako bo Slovenija lahko hitreje prišla do visokokvalificiranega zdravstvenega kadra, ki ga potrebujemo. V zakonu so ustrezne varovalke glede kakovosti zdravstvenega kadra in znanja slovenskega jezika. Prav tako smo v postopku obravnave sprejeli amandma, s katerim so bili ministru za zdravje dane varovalke pred morebitnim dotokom nepotrebnega zdravstvenega kadra. Ni pa verjetno, da bi lahko s tem zakonom kratkoročno prispevalo k zagotoviti 24-urnega zdravstvenega varstva ali da bi se izognili ponovni destabilizaciji zdravstvenega sistema, ki bi nastale 1. januarja 2011 ob predvidenem ponovnem doslednem umiku soglasij za dodatno nadurno delo zdravnikov. Za slednje bi moralo ministrstvo in nadzorne institucije zagotoviti dosledno izvajanje zakonov, s katerimi bi morala država varovati javni interes na področju zdravstva. Zakon je korak k večji vlogi Ministrstva za zdravje pri urejanju perečih vprašanj na področju zdravstva. Poslanska skupina Socialnih demokratov meni, da je zakon tako potreben kot tudi ustrezen. Bi pa želela spomniti, da se samo z večjim številom zdravnikov ne bo dalo rešiti trenutnih problemov pri nas na področju zdravstva. Te probleme sta namreč povzročila predvsem procesa privatizacije in komercializacije. V podkrepitev teze, po kateri večje število zdravnikov ne pomeni nujno boljšega zdravstva, bi vas želela seznaniti z nekaterimi podatki Svetovne zdravstvene organizacije. Slovenija je imela v obdobju od leta 2000 do 2009 v povprečju 24 zdravnikov na 10 tisoč prebivalcev. Po uspešnosti zdravstvenega sistema je bila Slovenija uvrščena na 38. mesto med 191 državami. Velika Britanija in Japonska pa sta, na primer, imeli v tem obdobju manj zdravnikov, le 21 na 10 tisoč prebivalcev, pa imata kljub manjšemu deležu BDP, ki ga vlagata v zdravstvo, v primerjavi s Slovenijo bistveno uspešnejša zdravstvena sistema od slovenskega. Velika Britanija je bila po uspešnosti svojega zdravstvenega sistema uvrščena na 18. mesto, Japonska pa na 10. mesto med 191 državami. Z manjšim številom zdravnikov na 10 tisoč prebivalcev od Slovenije imata torej obe državi bistveno boljši zdravstveni sistem kot Slovenija. To tezo potrjujejo tudi države z večjim številom zdravnikov na 10 tisoč prebivalcev od Slovenije in z bistveno slabšim zdravstvenim sistemom od našega. Tako imajo na primer Madžarska, Latvija in Urugvaj zaporedoma 28, 30 in 37 zdravnikov na 10 tisoč prebivalcev, Ruska federacija pa kar 43 zdravnikov na 10 tisoč prebivalcev. Vse te države imajo več zdravnikov kot Slovenija, vendar so njihovi zdravstveni sistemi po uspešnosti zaporedoma uvrščeni na slabša mesta od našega zdravstvenega sistema. To je na 66., 105. in 65. mesto, Ruska federacija ima skoraj z dvakrat več zdravniki na 10 tisoč prebivalcev uspešnost zdravstvenega sistema takšno, da je uvrščena na 130. mesto. Ni vse v tem, kakšno je število zdravnikov. Potrebni so še drugi ukrepi v zdravstvu. Socialni demokrati bomo ta zakon podprli predvsem zato, da bi hitreje pridobili zdravniški kader, s katerimi bi lahko nadomestili ozka grla v zdravstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil France Cukjati.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi, dobro jutro, lep pozdrav! Takoj na začetku moram reči, da Slovenska demokratska stranka ne bo nasprotovala temu zakonu, kajti gre za zakon, ki odpira interventni uvoz zdravnikov iz republik nekdanje Jugoslavije. Mi se namreč zavedamo, da je problem pomanjkanja zdravnikov v Sloveniji velik, in tudi zaradi tega podpiramo ta urgentni poseg gašenja požara, vendar imamo velike pomisleke, kako se tega lotevamo. Namreč, ne gre niti za gašenje požara, gre za omejevanje požara. Da je požar prisoten vemo že 15 let. Že 15 let gori, gori, gori, pa samo čakamo: Bo že kako! V vseh mandatih politika ni ukrepala. Že pred 15 leti so bili jasni podatki, da je povprečna starost slovenskega zdravnika za 5 do 8 let višja kot v Evropi. To pomeni, da bo z upokojevanjem nastala vrzel, velika vrzel. No, in ta vrzel se vse bolj kaže in so različni podatki, koliko zdravnikov bi potrebovali danes, da bi zdravstvena služba potekala normalno. Da ne poteka normalno, vemo. Kritično pomanjkanje določenih profilov, kot so recimo anesteziologi, in v določenih krajih po terenu, v majhnih krajih, tam pravzaprav vztrajajo samo še zasebniki koncesionarji, zdravstveni domovi pa so brez zdravnikov. Celo tuji zdravniki, ki so pred leti prišli k nam, ko prosijo za koncesijo, ko prosijo, da bodo samostojno delali, če ne dobijo koncesije, pač odidejo. Taki primeri so bili v Koroški regiji, ob Dravi in podobno. Mi zdaj s tem zakonom omogočamo torej uvoz. Nismo pa v teh letih nič naredili, da bi svojo kadrovsko politiko, za katero je odgovorna država, za katero so odgovorna ministrstva, pripravili dolgoročno tako, da te vrzeli ne bi bilo. Ne bi bilo. Koliko muk je bilo treba, da je bila ustanovljena mariborska medicinska fakulteta?! In še ta bi želela graditi svojo stavbo in ne samo gostovati v različnih prostorih drugih fakultet, pa se že dve leti dogaja, da ne dobi zelene luči in da se pojavljajo neke čudne blokade, poudarjam, čudne blokade začetka investicije. Celo evropska sredstva bodo verjetno skopnela oziroma se ne bodo izkoristila zaradi teh čudnih blokad, no, ampak o tem na odboru na izredni seji. Vseeno se čudim, da pravzaprav to vlado in tudi prejšnje vlade ne moti, jih ob vsem tem ni motilo, da ljubljanska fakulteta, zdaj tudi skupaj z mariborsko fakulteto, vsako leto odkloni okrog 200 dobrih maturantov, ki bi želeli študirati medicino, ki so voljni tega, ki so sposobni, ki imajo dobre maturitetne rezultate, pa ne morejo študirati. Seveda gredo potem na druge fakultete, večinoma družboslovne, kjer pa vemo, kakšna je možnost zaposlitve, in tako proizvajamo nesrečne slovenske intelektualce, ki pravzaprav niti ne bodo našli svojega dela v nezaposljivih poklicih. Še enkrat. Pristop sam je takšen, tipičen za te vlade, da pravzaprav rešujejo samo takrat, ko tako gori, da nam vsem žge pot pod nogami, takrat se lotevajo tega vprašanja, dolgoročnih investicij v kadre, pa ne načrtuje, ne prepoznajo kot nuje. In to je glavni očitek vsega tega čaranja, kako reševati trenutno situacijo. Vložili smo nekaj amandmajev, upajmo da bodo sprejeti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franci Kek. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Pred nami je predlog zakona, ki je na nek način posledica preteklih neustreznih ravnanja na področju zdravstvene dejavnosti in z njo ustavno zagotovljenega zdravstvenega varstva. V Poslanski skupini Zares smo na zdravstvenem področju vedno aktivno sodelovali in sproti opozarjali na določene pomanjkljivosti tako na področju zdravniške službe, izvajanja zdravstvenih storitev v sklopu koncesij, na področju same organiziranosti in nenazadnje tudi na področju izvajanja dežurne službe. Ob po naši oceni nepotrebni eskalaciji s strani zdravniškega sindikata ob sprejeti spremembi izplačevanja posameznih dežurstev smo pozvali k aktivnejšemu sodelovanju vseh vpletenih strani tudi s predlogom za sprejetje avtentične razlage Zakona o zdravniški službi. S tega vidika in angažiranosti lahko pristojnemu ministru zgolj čestitamo. Pozdravljamo dolgoročno usmerjenost k reševanju izvajanja zdravniške dejavnosti, ki jo je minister izkazal z vložitvijo tega predloga zakona, ob želji, da bi se tudi vse nadaljnje reforme na tem področju začele izvajati hitreje od napovedovanj. Osnovi cilj zakona je skrajšanje postopkov priznavanje poklicnih kvalifikacij zdravnikom iz tretjih držav ter olajšati možnost njihove zaposlitve v Republiki Sloveniji. Dejstvo je, da neustrezna struktura zdravnikov po dejavnostih kaže na pomanjkanje zdravnikov, predvsem s področij anesteziologije, družinske medicine, radiologije in pediatrije. Žal tudi predstavljene projekcije do leta 2018 po posameznih dejavnostih niso optimistične. Po navedbah ministra se bo zgolj število radiologov povečalo nekoliko hitreje. Vsi ostali profili pa zgolj po 1 % letni stopnji. Po zbranih podatkih danes v Sloveniji primanjkuje približno 500 zdravnikov. Tudi povečevanje vpisnih mest na obe slovenski medicinski fakulteti v doglednem času ne bo rešilo omenjene težave. Zato je najhitrejši in najučinkovitejši način reševanja navedene problematike pridobivanje tujih zdravnikov, s čimer moramo povečati in razširit predvsem dostopnost tudi glede na druge države članice in nečlanice EU. Naj ob tem povem, da nas je izredno negativno presenetilo neodgovorno poudarjanje nekaterih poslanskih kolegov na matičnem delovnem telesu, češ, da bomo v Slovenijo pripeljali manj usposobljene ljudi, da predlog zakona ni dorečen, da obstaja bojazen, da postavljeni strokovni kriteriji ne bodo upoštevani in ali bo znanje jezika zagotavljalo razumevanje med zdravnikom in pacientom. Največje zavajanje po naši oceni pa so insinuacije, da zakon uvaža ljudi iz tujine, s čimer bo onemogočeno izvajanje specializacij našim diplomantom. Ja, kdo pa jih razpisuje? Minister, politika? Sami dobro veste, da temu ni tako. Zato so popolnoma neresni demagoški tudi napadi na politiko, zaradi katere naj bi se zavlekla gradnja medicinske fakultete v Mariboru, o čemer pa bo tekla beseda na odboru. Dejstvo je, da je zakon potreben, saj se zdravstvena dejavnost zaradi pomanjkanja kadra izvaja dosti težje, kot bi se sicer. Zato je vsebina zakona zadostna oziroma ustrezna podlaga za rešitev nastale situacije. V Poslanski skupini Zares bomo zakon podprli. Od pristojnega ministra pa vseeno pričakujemo, da bo nemudoma pristopil tudi k pripravi določenih zdravstvenih reform oziroma kot sam pravi, "nadgradenj obstoječega sistema", s čimer bi celoviteje sledili trendom in rešitvam na področju zdravstvenega varstva in izvajanja zdravstvene dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanke skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pomanjkanje kadrov v slovenskem zdravstvu je na žalost stalnica v našem prostoru že leta in leta. Deloma so se stvari le premaknile z odprtjem medicinske fakultete v Mariboru in z zviševanjem vpisnih mest. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo pomanjkanje zdravnikov kot resen problem v našem zdravstvenem sistemu in prav je, da je sedanji minister končno zagrizel v to kislo jabolko. Seveda ne moremo biti ravno najbolj zadovoljni, da moramo zdravniške kadre iskati v tako imenovanih tretjih državah, kjer kakovost izobraževalnih sistemov vseeno večinoma ne dosega ravni, ki smo jo na tem področju vajeni. Na tem mestu se tudi pojavlja vprašanje, zakaj ni zanimanja za delo v Sloveniji s strani zdravnikov iz ostalih držav Evropske unije. Ali je okolje pri nas res tako neprivlačno za tuje zdravstvene strokovnjake? Strinjamo se, da so postopki za priznavanje poklicnih kvalifikacij absolutno predolgi. Včasih trajajo celo več let. Krivda pa ni na kandidatih, ampak v zapletenih administrativnih postopkih sedanjega načina dela. Sedanji predlog zakona vse upravne postopke priznavanja kvalifikacij združuje pod okrilje Ministrstva za zdravje in na ta način minister prevzema vso odgovornost za podeljevanje zdravniških licenc. Upamo, da bo to tudi omogočilo lažji nadzor nad potekom postopkov. Predlog zakona sicer rešuje trenutne probleme, vseeno pa bi v SLS želeli, da se naredi dolgoročnejša strategija za zagotovitev domačih zdravniških kadrov v Sloveniji. Resnično si ne želimo, da bi zdravniki, ki jih je izšolal slovenski izobraževalni sistem, iskali zaposlitvene priložnosti v ostalih članicah EU, mi pa bi ta primanjkljaj masovno nadomeščali na podlagi zakona, ki ga obravnavamo. Takšno razmišljanje vsekakor ni protekcionizem, temveč poziv k razpravi, saj so slovenski specializanti tudi v zahodnem svetu prepoznani kot izredno dobri strokovnjaki. Strah pred begom možganov je v tem primeru povsem upravičen. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato podpiramo določbe k zakonu, ki narekujejo, da Ministrstvo za zdravje vsako leto posebej glede na razpoložljive podatke in stanje določi zgornjo mejo števila ponudb za delo v Republiki Sloveniji. Na ta način ne bodo ogrožena delovna mesta za domače diplomante. Predlagani zakon skrajšuje postopke, zato ob tem tudi v SLS opozarjamo, da mora biti poudarek v postopku priznavanja kvalifikacij na kvaliteti kandidatov in na njihovem ustreznem strokovnem znanju. Glede na to, da se bodo časovni roki za pridobivanje delovnih licenc zmanjšali pa v Poslanski skupini SLS tudi opozarjamo, da to ne sme vplivati na raven znanja slovenskega jezika uspešnih kandidatov, saj je, kot vemo, narava opravljanja zdravniškega poklica zelo tesno povezana z delom z ljudmi. Zavedamo se, da trenutno stanje že lahko ogroža zagotavljanje popolne zdravstvene oskrbe v državi. Temelji cilj predlaganega zakona mora biti povečanje števila zdravnikov v naši državi ob natančno opredeljenih kriterijih ugotavljanja usposobljenosti zdravnikov iz tretjih držav in znanja slovenskega jezika. S tem moramo zagotoviti nemoteno 24-urno zdravstveno varstvo in izboljšati kakovost zdravstvene oskrbe. Ker predlagani zakon to obeta, ga bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil mag. Vasja Klavora.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice, kolegi! Predlog ministra za zdravje, ki gre v smeri tako imenovanega ohlapnejšega sprejema tujih zdravnikov na ozemlje Republike Slovenije, je dober predlog. Zato lahko takoj na začetku povem, da ga bom sam, in tudi naša poslanska skupina, z veseljem podprl. Pregledali smo besedilo predloga tega zakona, saj je kakovosten javni zdravstveni sistem ena naših poglavitnih prioritet. Na besedilo tega predloga smo podali tudi nekatere pripombe, vsebinske in nomotehnične. Pri tem lahko ugotavljam, da so bile delno upoštevane. Naj pripomnim, da nekatere šele potem, ko je tudi naša zakonodajno-pravna služba ugotovila enake pomanjkljivosti. Ne glede na to, dopolnjen predlog zakona je dober in mislim, da bo tudi z dodatnimi amandmaji, ki so pripravljeni, še boljši. Vsi vemo, da v Sloveniji primanjkuje zdravnikov, ne samo letos, ampak tudi v vseh letih. Mislim, da je zato potreben temeljit pregled, kakšno je dejansko stanje števila zdravnikov v Sloveniji. Velikokrat poslušamo različne številke, na žalost, različne številke, ne pa točne številke, koliko zdravnikov rabimo sedaj in koliko bi jih v nekem obdobju naprej tudi rabili. Želimo, da nam pridejo zdravniki iz drugih držav tudi na pomoč oziroma da se pri nas zaposlijo. Toda prihod teh zdravnikov naj ne bo nenadzorovan. Predlog seveda upošteva ustrezno strokovno in praktično usposobljenost, znanje slovenskega jezika in tudi postopke za potrebno dodatno izobraževanje zdravnika, da bo lahko kakovostno skrbel za zdravje naših državljank in državljanov. Skratka, zapolnitev kadrovskega manka na tem področju je po naši oceni primerno varovana z ustreznimi mehanizmi, ki so podlaga za dobro izbiro, in za katere je predvsem zadolženo Ministrstvo za zdravje in tudi Zdravniška zbornica Slovenije. Tudi glede omejitve priliva tujih zdravnikov, sprejete na pobudo poslanskih kolegov, je bila na seji delovnega telesa predstavljena ena izmed varovalk. Ne smemo pozabiti, da imamo dve medicinski fakulteti in čeprav imata obe svoj numerus clausus vsakoletnega sprejema kandidatov na medicinsko fakulteto, to moramo upoštevati in odstraniti vse vzroke, da tudi druga medicinska fakulteta, za katero smo bili in je nacionalnega pomena, pa tudi pomena v smislu glede tega, koliko lastnih zdravnikov bomo v Sloveniji imeli, tega ne smemo zanemariti. Zato upam, da bo jutrišnji izredni sestanek našega odbora tudi v tej smeri uspešen. Rad bi povedal, da je bil v preteklosti vse preveč dolgotrajen postopek za sprejem novih zdravnikov. Spominjam se zdravnice iz svojega okolja, ki je prišla iz ene od vzhodnih držav in je mesece in mesece čakala zaradi dolgotrajnega postopka, čeprav se je hotela zaposliti kot specialistka za anestezijo. Ker je z zaposlitvijo resno mislila, je v času, ko je čakala na vse te administrativne zadeve in ko je morala polagati tudi izpite, opravljala delo v sprejemni sanitarni ekipi v bolnišnici, v treh izmenah, se pravi, da je zadevo vzela resno. Danes je ta zdravnica specialistka anestezije, se pravi, ena od tistih zdravnic oziroma zdravnikov, ki so v našem zdravstvenem sistemu še kako potrebni. Če hočemo, da bodo zdravstvene reforme uspešne – in prav kmalu, jutri, bomo začeli o tem razpravljati –, potem moramo misliti tudi na to, da za to potrebujemo zadostno število zdravnikov, naših lastnih kot tudi tistih, ki se želijo zaposliti pri nas. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Lep pozdrav vsem! Spoštovani minister, predsedujoči! Z zakonom o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine specialist želi Ministrstvo za zdravje poenostaviti in poenotiti postopke, po katerih bodo lahko zdravniki iz držav nečlanic Evropske unije dosegli priznanje izobrazbe v Sloveniji oziroma uredili nostrifikacije in se lahko zaposlili. Tako bo lahko tuj zdravnik specialist, ki bo imel garantno pismo izvajalca zdravstvenih storitev v Sloveniji, za zaposlitev zaključil ves postopek v enem mesecu. Za samostojno opravljanje dela bo moral znati tudi slovensko, posebna komisija ministrstva pa bo skrbela za preverjanje strokovnega znanja kandidatov. Diplomanti se bodo lahko po šestih mesecih prijavili za specializacijo, specialist pa bo moral opraviti še največ eno leto dodatnega izobraževanja, da se bo lahko potem zaposlil kot zdravnik specialist. Na ta način bi vsaj delno lahko ukrepali zoper tako pereče pomanjkanje zdravnikov v Republiki Sloveniji, saj se z 273 zdravniki na 100 tisoč prebivalcev dejansko nahajamo na samem repu v Evropski uniji. Žal pa ni samo nizko povprečno število zdravnikov v Sloveniji, ki tare naše zdravstvo. Še večji problem je starostna struktura, porazdelitev po dejavnostih in predvsem neugodna geografska porazdelitev, kar prizadane predvsem od centra države odmaknjene regije, kot so na primer Pomurska regija, ponekod v Podravju, na Koroškem in še kje. V Slovenski nacionalni stranki smo že večkrat izpostavili ta problem pomanjkanja zdravnikov na podeželju, kot je to najbolj evidentno, recimo, pri nas na Goričkem, v Prekmurju, kajti delo in življenje na takšnih območjih je vsekakor za zdravnike specifično, ne najdejo motivacij in še kakšnih drugih perspektiv v svojem kariernem in strokovnem življenju v bodočnosti, zato se raje selijo v centre oziroma ostajajo v urbanih centrih. Žal, kot vidimo v tem predlogu zakona, reševanje tega vprašanja ni določeno ali pa ima, vsaj upamo lahko, predlagatelj kakšen drugi načrt, kako doseči ugodnejšo geografsko porazdelitev – morda s kakšnimi drugimi podzakonskimi akti. Nedolgo tega so me nekateri zdravniki v Murski Soboti sami povabili na razgovor, kajti zelo dobro se zavedajo tega problema pomanjkanja zdravnikov na podeželju. So sami močno preobremenjeni, enostavno ne zmorejo fizično ustreči vsem potrebam, da ne govorim o prizadetih prebivalcih, ki so glavna žrtev takšnega neurejenega stanja in nenazadnje tudi o njihovem neenakopravnem položaju in o kršenju ustavnih pravic do zagotavljanja zdravstvenih storitev enakopravno za vse Slovenke in Slovence. Sami zdravniki so prišli na dan s konstruktivnimi predlogi in sugestijami, kako obdržati ali privabiti zdravnike na takšna območja. En takšnih je bil na primer vzpostavitev ustreznega točkovnega sistema nagrajevanja zdravnikov, kar bi lahko vsaj do neke mere okrepilo zanimanje in motiviranost za zdravstveno osebje, da bi ostalo ali prišlo službovati v takšna odmaknjena območja. Mislim, da bi moral imeti kaj takšnega predlagatelj tudi v mislih ob priložnosti privabljanja oziroma uvoza, če tako rečemo, zdravnikov, kajti uspešnost zakona bo pičla, če bo velika večina novih zdravnikov zopet ostala v Ljubljani ali Mariboru, recimo. Če že ni mogel predvideti ureditve tega problema s tem zakonom, pa predlagam, da le-to načrtuje s kakšnimi podzakonskimi akti oziroma uredbami. Pri tem mislim predvsem na prav določene strukture zdravnikov po dejavnostih, kot so na primer zdravniki družinske medicine, splošne medicine, pediatri itn, torej takšni, ki jih prebivalstvo na podeželju najbolj pogreša in upravičeno pričakuje od nas in od vas, da ustrezno ukrepate v tem smislu. Žal nas takšno stanje v našem zdravstvu niti ne čudi, kajti v Slovenski nacionalni stranki ves čas opozarjamo in nakazujemo tudi na druge nepravilnosti pridelovanja ali bolje rečeno pri ne delovanju zdravstvenega sistema, kot so neracionalno trošenje denarja v zdravstvu, kršitve delovnega statusa zaposlenih, nelogičnosti v slabih in mnogo predragih projektih in predpisih za urejanje dela v zdravstvenem sistemu in ne nazadnje, da ne govorimo o "brezskrupulozni farmako mafiji", ki tudi, žal, prispeva k draženju in neučinkovitosti našega zdravstvenega sistema. Posledice so pa seveda dolge čakalne liste, pomanjkanje materialnih in finančnih sredstev in seveda tudi primernih zdravstvenih storitve ter rezultatov zdravljenja. No, še marsikaj bi lahko dodali na to temo, a za enkrat toliko o stališču Slovenske nacionalne stranke, pri amandmajih pa še kaj več. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik še enkrat. Še enkrat vsem lep pozdrav! V Poslanskem klubu LDS bomo zakon o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist podprli. Temeljni razlog za podporo je uresničitev načela zagotavljanja čim večje dostopnosti pacientov do kakovostnih zdravstvenih storitev, kar bo v praksi pomenilo skrajšanje čakalnih dob in hkrati omogočilo lažje zagotavljanje 24-urnega zdravstvenega varstva pri izvajalcih zdravstvenih dejavnosti. Potrebe po zdravstvenih storitvah zaradi staranja prebivalstva, vse večje informiranosti in zahtevnosti prebivalstva, razvoja zdravstvenih tehnologij in epidemioloških trendov vse bolj naraščajo. Stvarne potrebe večkrat presegajo zmogljivost zdravstvene oskrbe, velikokrat tudi zaradi pomanjkanja ustreznega osebja. V Poslanskem klubu LDS obžalujemo, da v preteklih letih ni bilo celovitega reševanja človeških virov na Ministrstvu za zdravje, za kar so odgovorne pravzaprav vse vlade do zdaj. Danes naj bi na podlagi podatkov izvajalcev zdravstvene dejavnosti, zbranih v letih 2008 in 2009, v Republiki Sloveniji primanjkovalo približno 500 zdravnikov. Da se v javnosti pojavljajo tudi drugačni podatki, je prav gotovo posledica, da v Sloveniji pravzaprav v celotnem obdobju od osamosvojitve naprej nismo bili sposobni oblikovati mreže javne zdravstvene dejavnosti, ki bi temeljila na potrebah prebivalcev v Republiki Sloveniji. V preteklosti smo bili tudi priča različnim ocenam o potrebah po zdravnikih. Tako smo bili v preteklem desetletju priča celo ocenam, da je zdravnikov celo preveč. Seveda je realnost zelo hitro pokazala, da so bile takratne ocene netočne. Seveda pa danes od načrtovalcev zdravstvene politike in izvajalcev zdravstvene dejavnosti pričakujemo, da bodo ukrepi šli v tisto smer, da se sprejmejo ustrezni ukrepi za reševanje tega problema in zmanjševanje čakalnih vrst. Slovenija je glede na mednarodno primerjavo država z nizkim povprečnim številom glede na število prebivalcev, hkrati se srečujemo še z neugodno starostno strukturo, pri čemer je med aktivnimi zdravniki kar 185 že upokojenih. Ob tem smo priča še neustrezni strukturi po dejavnosti, ki kaže na pomanjkanje zdravnikov s področja anesteziologije, družinske medicine, radiologije in pediatrije. Za te dejavnosti pa niso optimistične niti napovedi do leta 2018. Za reševanje kadrovskega deficita zdravnikov je predstavljala ustanovitev Medicinske fakultete v Mariboru leta 2003 ukrep v pravo smer, saj je omogočil vpis večjemu številu maturantov. Na podlagi dogovora pa se bo v naslednjem letu še dodatno povečalo število vpisnih mest na ljubljanski in mariborski medicinski fakulteti. Vendar lahko povečan priliv diplomantov obeh fakultet pričakujemo šele v naslednjih letih, kar pa ne rešuje obstoječega problema. Zato se strinjamo z oceno Ministrstva za zdravje, da je najhitrejši, najučinkovitejši način reševanja problema pomanjkanja zdravnikov v pridobivanju tujih zdravnikov, in to tako specialistov kot tudi specializantov. Opravljene analize kažejo, da ni velike zanimanja za zaposlovanje zdravniškega osebja iz držav članic Evropske unije, medtem ko je to zanimanje kandidatov iz tretjih držav bistveno večje. Vendar pa bo ta ukrep učinkovit le, če bo Slovenija znala ustvariti privlačne in dostopne pogoje zanje. Danes temu ni tako, saj je zakonska ureditev tega področja preveč toga, hkrati pa ne sledi smernicam EU in direktivi, ki bo z junijem 2011 omogočila vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene visokokvalificirane zaposlitve. Glede na sedanjo razdrobljeno ureditev v več zakonih, predlagani zakon v enem zakonu ureja pogoje in postopke priznanja poklicne kvalifikacije zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist za osebe, ki so poklicne kvalifikacije pridobile v tretjih državah. V Poslanskem klubu LDS podpiramo temeljni cilj zakona, da se predvideni postopki priznavanja poklicnih kvalifikacij izvedejo hitreje, saj bo s tem dana možnost za hitrejše zaposlitve. Tako bo dana možnost izvajalcem zdravstvene dejavnosti, ki bodo morali predhodno izdati ponudbo za delo v Republiki Sloveniji, da bodo zapolnili svoje kadrovske potrebe v dobrobit uporabnikov zdravstvenih storitev. Pri tem se strinjamo z rešitvijo, da bo postopek po tem zakonu stekel le v primeru, če bodo državljani iz tretjih držav imeli potrebno ponudbo za delo v Sloveniji. S tem je dana varovalka, da se ne poruši obstoječe mreže javne zdravstvene službe in da se ne izrine zdravnikov iz države. Ob tem v LDS opozarjamo, da morajo biti za zagotavljanje varnosti uporabnikov zdravstvenih storitev uresničena vsa določila in postopki, ki bodo zagotavljali strokovno usposobljenost kandidatov iz tretjih držav in da mora biti s strani kandidata izkazano znanje slovenskega jezika pred zaposlitvijo v Republiki Sloveniji. Glede na neustrezno strukturo zdravnikov v LDS tudi pričakujemo, da bodo dane ponudbe za tiste dejavnosti, kjer se kaže pomanjkanje zdravnikov, ki bodo prioritetno popolnili potrebe. Rešitve pa nikakor ne razumemo v smeri, da bi bili zdravniki iz tretjih držav rešitev za geografsko manj privlačna področja, predvsem v okviru primarne mreže. V nadaljevanju pričakujemo še dodatne ukrepe za celovito in dolgotrajno rešitev. Kot sem že dejal, v Poslanskem klubu LDS zakon podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupini nepovezanih poslancev bo predstavil mag. Franc Žnidaršič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Solidarnost bo Predlog zakona o priznavanju poklicnih kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, zdravnik dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist podprla. Nobenega dvoma ni, da imamo v Republiko Sloveniji premalo specialistov zdravnikov, predvsem anesteziologov, družinskih zdravnikov, radiologov in pediatrov. Odgovornost za tako stanje si prav gotovo delijo tako zdravstvena politika, kakor tudi Zdravniška zbornica, pa tudi zdravniški sindikati. Vsi so vedeli, da je zdravnikov premalo na teh področjih. Prepričan sem, da je bilo premalo storjenega, da bi se pravočasno odobrilo ustrezne specializacije za te veje. Res pa je tudi nekaj drugega. Namreč, da je zdravnikov bilo vedno premalo. Vedno smo v preteklih obdobjih zdravniki delali več in dalj časa zato, da ljudje niso čakali, da so dobili tisto, kar so pričakovali od nas, in to brez groženj, brez štrajkov in brez izsiljevanja bolnih, prepričani, da je tako prav in treba. In v nekem delu bo tudi v prihodnje nujno na ta način reševati problem. V prejšnjih časih in v prejšnji državi je bilo povsem naravno, da smo pomanjkanje zdravnikov pokrivali tudi s kadri iz drugih republik. V samostojni Sloveniji je taka praksa zamrla. Čas je, da zdravstvo išče ponovno zdravnike tudi zunaj naših meja. Zakon, ki je predlagan, podpira to možnost in skrajšuje postopke za zaposlitev zdravnikov iz drugih držav, kar bo problem ublažilo, po našem prepričanju pa prav gotovo ne rešilo v celoti. Nismo prepričani, da bo 50 zdravnikov na leto pomembno vplivalo na skrajšanje čakalnih dob, zaradi tega, ker so nekateri zdravniki preobremenjeni in bodo ti novi samo zmanjšali obremenitev že prisotnih, kar ne bo nujno vplivalo na zmanjšanje čakalnih dob. Zato bo tudi v prihodnje potrebno več storiti tudi s kakšnimi drugimi posegi v zdravstvenem sistemu, kakor so boljša izraba delovnega časa, strokovni nadzor nad tem, kaj sploh kdo počne, iskati je treba boljšo organizacijo delo, treba je zaostriti odgovornost zdravstvenega menedžmenta in zagotovo zaostriti odgovornost vseh tistih, ki trošijo zdravstveni denar. Glede na to, da v nekem delu vendarle zakon omogoča izboljšanje položaja zaradi pomanjkanja zdravnikov v naši državi, bo naša poslanska skupina, kot že rečeno, zakon z veseljem podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Amandmaje k členom ste dobili na klop, in sicer k 7. členu sta dva amandmaja, vložila sta ga Slovenska demokratska stranka in koalicija. Vloženi so pa tudi po en amandma k 20. in 23. členu. Najprej dajem v razpravo 7. člen in vse tri amandmaje, ki so bili k temu 7. členu vloženi. Gospod minister, kadar boste želeli, se boste lahko k razpravi priglasil tudi vi. Želi kdo besedo? Odpiram prijavo. Gospod France Cukjati.
Hvala za besedo. Gre za člen, ki postavlja začetek procesa oziroma postavlja zahteve, ki jih mora kandidat izpolniti. Mi bi želeli v dokazila, ki jih mora kandidat pred začetkom postopka, ko prihaja v Slovenijo, pred začetkom vstopa v javno zdravstveno službo izpolniti, bi želeli tudi dati preizkus znanja slovenščine. Namreč, ta zahteva znanja jezika je izredno pomembna. Prav pri zdravnikih gre za delo z ljudmi, za zelo delikatno razumevanje pacienta, za komunikacijo, osebno bi rekel, intimno komunikacijo med pacientom in zdravnikom. Če te komunikacije ni, potem je uspeh dela, uspeh zdravljenja vprašljiv. Povsod po svetu, kjer uvažajo pravzaprav oziroma dopuščajo pretok zdravnikov, posvečajo temu veliko pozornost. V zadnjem času je slišati o velikem dotoku zdravnikov iz Češke v Nemčijo. Namreč Nemčija je razpisala, je šla po tej poti, podobno kot gremo mi, ampak tam je zahteva taka. Ko pride češki zdravnik v Nemčijo in se začne pogovarjati o delovnem mestu, se pogovarjajo z njim ne v angleščini, ne v češčini, ampak v nemščini. Čeprav tisti, ki ga sprejemajo, ki sprejemajo tuje zdravnike, zelo dobro znajo angleško, morda tudi češki zdravniki zelo dobro angleško. Ne. V nemščini. To je prvi test. Naj povem primer Norveške, ki je pred dvanajstimi ali desetimi leti, ne vem točno, šla v veliko akcijo uvoza zdravnikov iz Evrope. Oni imajo sicer zelo razpršeno prebivalstvo, imajo tudi zaselke, tam po severnem delu severno od Trondheima proti Narviku in še naprej so majhni zaselki, majhna mesteca, ki so zelo odrezana od južnega dela Norveške. In so šli v akcijo uvoza tisoč zdravnikov. Večinoma jih je šlo iz Avstrije. Tudi en moj kolega Avstrijec, se dobo poznamo, je takrat šel na Norveško. Kakšen je bil postopek? Ko so dobili seznam zainteresiranih zdravnikov so Norvežani najprej poslali predavatelje norveščine v glavna mesta Avstrije. Eno leto so se ti kandidati učili norveško, šele potem so šli v postopek integracije teh kandidatov. Če bomo znanje slovenskega jezika pustili za na konec in to delodajalcu, potem se bo dogajalo tako, kot se je dogajalo včasih in imamo še primere na Štajerskem, ne bom jih imenoval, da ne bom kolegov nekako izpostavil, ko zdravnik iz Srbije že 30 let dela pri nas, ima celo slovensko državljanstvo, s pacientom pa ne spregovori niti besedice slovensko. Ne vem, ampak zame je to nehigienično. Kolegice in kolegi, prvi pogoje je znanje slovenskega jezika! Saj ni treba, da je to visok književni jezik. Ampak glede sporazumevanja je pa to prvi pogoj. Mi torej predlagamo, da se vendarle v neki inštituciji, ki je za to verificirana, ne katerakoli inštitucija, ampak tiste, ki so verificirane, lahko recimo Delavska univerza, se lahko zahteva znanje slovenskega jezika. Tudi tam se ne zahteva knjižni jezik. Ne. Ampak sporazumevanje. Drugo, kar predlagamo v tem členu, pa je dopolnitev četrtega odstavka. V četrtem odstavku namreč piše, "zgornjo mejo števila ponudb za delo v Republiki Sloveniji iz 3. točke prvega odstavka tega člena določi vsako leto minister". To je bilo že v razpravi, na odboru je bilo sprejeto, ampak mi predlagamo, da se tukaj vendarle postavi ministru neke kriterije, nekaj oprijemljivega, kako on to določi, namreč najvišje število tistih, ki naj bi prišli v Sloveniji v naslednjem letu. Tudi koalicija je videla, da je treba neke kriterije tukaj postavit, neko orodje dati ministru, da to določi. In je koalicija rekla, da glede na potrebe izvajalcev. Mi mislimo, da je to premalo. Namreč potrebe izvajalcev včasih oziroma praviloma ne izražajo potreb Slovenije. Ne odražajo. Mi imamo nekatere dejavnosti, recimo, ki so resnično podhranjene. Recimo ortopedske ordinacije. Izvajalci bodo samo za nadomestilo, za nadomeščanje svojih ortopedov, ki odhajajo v pokoj, prikazali potrebo po novem ortopedu, ali, recimo, tudi družinska medicina in podobno, da ne govorim o revmatologiji, ki je resnično podhranjena in bi zahtevala nove ordinacije, nove kapacitete. Mislim, da mora imeti minister tukaj širše polje in se lahko sklicuje tudi na potrebe celotne Slovenije. Seveda to težko naredi, kajti zopet smo tukaj – nimamo mreže javne zdravstvene službe, gospe in gospodje. Mreže, kjer bi imeli točne podatke o dejanskem stanju, to se pravi, zdravnik, katere specializacije, koliko je star, koliko je še predvideno, da bo delal do upokojitve, in podobno, kje in nimamo podatkov, kaj pa si mi Slovenci želimo z ozirom na naše finančne zmožnosti in naše potrebe. To se pravi, mreža javne zdravstvene službe bi morala zaobseči podatke o idealnem stanju, ki bi ga z leti skušali čim bolj doseči oziroma se mu približati, in o dejanskem stanju. Že dvajset let, ne, osemnajst let je v zakonu določeno, da mrežo javne zdravstvene službe na sekundarni ravni, terciarni ravni določi minister, na primarni pa lokalna skupnost v soglasju z ministrom. Nič ni treba spreminjati zakonov, nič ni treba ne vem kaj čarati, to bi že morali, osemnajst let je tega, že določiti. Pa so bile različne vlade, ampak ni, do tega ni prišlo. Seveda je zdaj težko ministru nekoliko bolj dolgoročno planirati potrebe po zdravnikih, ne samo za eno leto, kajti v enem letu tudi tisti, ki bodo prišli, problema ne bodo rešili. Bodo šli v postopek in morda bodo eno leto v postopku ali pa celo specializacijo začeli v Sloveniji in bodo šele čez štiri leta godni, uporabni pravzaprav. Mi predlagamo torej, da se pusti odprto ministru, da se mu pa reče, da glede na dejanske potrebe in pričakovane potrebe recimo v naslednjih šestih letih minister to oceni, naj sčara, tudi brez mreže, dokler je nimamo, ampak pustimo mu, da se ne lovi in omeji samo na neposredne trenutne potrebe izvajalcev, da jih sicer lahko upošteva, jih posluša, upošteva, jasno, bo povprašal izvajalce bolnišnice, predvsem velike izvajalce, da pa se mu pusti proste roke. Naj pravzaprav odgovorno ravna s politiko zdravstvenega kadra. Torej, to sta naša dva amandmaja in upam, da bo razprava pozitivna po teh amandmajih.
Gospa Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. Verjetno je res težko po tem, ko se osemnajst let ni dalo določiti mreže zdravstvenih, torej mreže zdravstvene dejavnosti, pa sedaj, ko gremo v zakon po nujnem postopku, nenadoma rešiti vse te težave, za katere vemo, da se prej toliko časa ni naredilo praktično nič na temu oziroma da so bile določene ovire. Predstavljam si, da so te ovire verjetno kar hude, zaradi katerih ni prišlo nikoli do soglasja, kaj je z mrežo zdravstvene dejavnosti. Tako da, verjamem, da je ta konsenz, ki je bil sedaj dosežen, v okviru 7. člena, in še tega kar smo se koalicijski partnerji dogovorili, da se dopolni sedaj s pomočjo amandmaja k 7. členu in k 34. členu, da je težko ta trenutek doseči še kaj bistveno boljšega, ker gre končno za postopek po nujnem postopku. Verjamem pa, da se bo dalo sčasoma domisliti še kaj bolj primernega, da bo javnemu interesu res zadovoljeno tudi v teh postopkih. Vsekakor bom sama – in verjamem, da tudi kolegi poslanci iz koalicije – podprla amandmaje k 7. in 34. členu. Medtem ko amandma Poslanske skupine SDS k 7. členu sicer vsebuje osnovno misel, ki se nam zdi popolnoma sprejemljiva, o kateri je govoril doktor Cukjati, namreč, da mora zdravnik, ki neposredno komunicira s pacientom, znati slovenski jezik. Vendar pa gre tu morda za nerazumevanje ureditve v samem zakonu, ker je namreč tudi v tem zakonu predvideno, da bi moral zdravnik, preden bi začel samostojno opravljati zdravstveno dejavnost, pridobiti tudi vsa potrebna dokazila o znanju slovenskega jezika. Skratka, ne bo začel prej opravljati samostojno te dejavnosti, dokler ne bo imel dokazil. Da pa dejavnosti ne opravlja samostojno, torej da ga nekdo ves čas pri tem nadzira, da je poleg njega, se je pa možno strinjati tudi s tem, da takšen zdravnik lahko opravlja medicinsko dejavnost pri nas brez tega potrdila. To je razlog, da tega amandmaja k 7. členu Poslanske skupine SDS ne moremo sprejeti, ker bi namreč to povzročilo, da bi se preprečil osnovni namen tega zakona, to pa je hitrejše pridobivanje kadra. To je namreč osnovni namen tega zakona, in vemo, da v trenutku, ko se prijaviš, da boš prišel v Slovenijo, običajno ti ljudje jezika še ne znajo, lahko pa pod mentorstvom nekoga to dejavnost dovolj strokovno in v redu opravljajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, želite zdaj besedo ali po razpravi še enega poslanca, ki se je javil? Boste počakali? [[Da.]] Gospod Grill, izvolite.
Hvala lepa. Sicer smo o tem zakonu kar precej poglobljeno razpravljali na odboru in že takrat sem imel nekoliko pomislekov o tem, ali lahko v tako kratkem času vidimo vse tiste rešitve, ki bodo lahko v postopku izvajanja povzročile zaplete ali pa omogočile, da bomo prišli do ljudi iz tretjih držav, ki naj bi jim bila pri nas priznana diploma oziroma specializacija. Že na odboru smo spregovorili kar nekaj besed na temo znanja slovenskega jezika. Moram reči, da takrat, ko smo na hitro pogledali 29. člen, nisem takoj zaznal, da obstaja pomanjkljivost, in sicer ta, ki je bila v našem amandmaju, Slovenske demokratske stranke, o kateri je razpravljal tudi doktor Cukjati in je eno izmed zelo pomembnih dejstev. Sam si ne predstavljam zdravnika iz tretjih oziroma tujih držav, ki bi v Sloveniji opravljal svoje delo brez dobrega razumevanja slovenskega jezika. Zato je določba v 29. členu, da mora predložiti delodajalcu potrdilo o znanju slovenskega jezika, preveč ohlapna in omogoča zlorabe. Vemo, da imamo v Sloveniji mojstre, ki znajo še tako dorečene zakone izigrati, znajo poiskati vrzeli, da ne govorim o tem 29. členu. Zato amandma, ko smo ga predlagali, določa, da mora imeti potrdilo pristojne institucije, Delavske univerze ali Filozofske fakultete oziroma katerekoli. Tudi sam se strinjam, da ni treba, da je nivo znanja v smislu poznavanja slovnice ali književnosti na tako visokem nivoju kot je to za slaviste, ampak vsaj, da je razumevanje na tako visokem nivoju, da ne bi prišlo do kakršnihkoli napak, ki so lahko usodne, v komunikaciji med pacientom in zdravnikom. Tudi ta določba, da mora že ob samem oddajanju vloge za priznavanje kvalifikacije predložiti tudi potrdilo o slovenskem jeziku, se mi zdi smiselna. Zakaj? Jaz verjamem, da že v samem postopku izvajanja specializacije ali pa vseh tistih pridobivanj znanj, na podlagi česar bo potem na koncu le treba imeti pred izpitom preverite vsega tega, je treba ali pa celo koristno, da zna slovenski jezik, saj zdravnik, kolikor mi je jasno ali poznano, ne dela samo v razredih oziroma na fakultetah ali v učilnicah, ampak mora ves čas biti v stiku z ljudmi. In verjetno bi mu bilo veliko lažje, predvsem pa tudi pacientom, da bo to znanje tudi imel. In zato rešitve, vsaj tako je čas pokazal ali praksa v drugih državah, doktor France Cukjati je omenil Norveško, potem Nemčija, kako se tam dogaja. Osnovni pogoj, če želiš tako zahteven poklic opravljati, je znanje slovenskega jezika. Zato ta amandma podpiram predvsem v tem delu, ki določa, da je treba že ob samem začetku imeti znanje slovenskega jezika. Pa tudi te varovalke, ki smo jih sicer na odboru dorekli, se vsi strinjali, da le mora imeti minister pregled, da tudi določa tisto število specializantov iz tretjih držav, ki jih bomo imeli v Sloveniji. Smiselno se mi zdi tudi v tem dodatnem predlogu, ki smo ga mi vložili, da se pa le za enih šest let naprej predvideva. Strinjam se s temi ugotovitvami, da je ocena 500 zdravnikov, za katere danes po nekih kriterijih ocenjujemo, da jih manjka, je lahko prava, lahko ni. To je zadeva, o kateri se lahko diskutira. In če bi imeli mrežo – vem, da jih s tem zakonom ne bomo uspeli narediti –, bi bilo pa treba le poiskati neko metodo, da se dejansko ugotovi, koliko zdravnikov bomo res potrebovali v nekem določenem času. Kajti, tudi te ugotovitve ali pomanjkljivosti zdajšnjega šolskega sistema, visokošolskega, kjer izobražujemo slovenske zdravnike, se pač žal izkazuje, da je okoli 200 maturantov, in to tistih najuspešnejših maturantov, kajti za študij medicine so potrebni ali pa so izdelani visoki kriteriji, ampak okoli 200 maturantov vsako leto nima možnosti vpisa. In zato je treba le delati več na tem, da se bo povečeval vpis tako na ljubljanski medicinski fakulteti in da se tudi čim prej uredijo tiste pomanjkljivosti ali predvsem poveča vpisno število na mariborski fakulteti medicinski, predvsem pa, no to bomo dorekli na jutrišnji seji, da se rešijo tisti zapleti z izgradnjo nove medicinske fakultete v Mariboru. Zato sam ocenjujem, da ti amandmaji, ki smo jih danes tukaj zdaj dobili še na mizo s strani Slovenske demokratske stranke, lahko prispevajo, da bo ta zakon kljub temu hitenju lahko prispeval k temu, da se določene pomanjkljivosti še odpravijo, predvsem pa, da zagotovimo tisto, kar je v želji ali cilju tudi gospoda ministra in vseh nas, da dobimo v Slovenijo res tiste ljudi, ki bodo imeli visok nivo znanja in da bodo tudi znali slovenski jezik. Sam bom te amandmaje podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker vidim še več interesa za razpravo prosim, da se vsi, ki to želite, prijavite za razpravo. Besedo ima gospod Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. O vsebini 7. člena smo že veliko govorili na samem odboru. Pomisleke, ki so bili izrečeni, smo potem vgradili tudi v besedilo amandmaja na način, da minister na podlagi potreb spremlja, na kakšen način se bodo izdajale ponudbe za delo v Sloveniji in da potem na ta način tudi regulira pritok novih kadrov iz tretjih držav. Namen zakona nikakor ni v tem, da bi se izrinjalo domače kadre. To bi bilo popolnoma napačno sporočilo. To je treba danes tudi jasno povedati. Zato je tukaj ob tem amandmaju, seveda, treba tudi primerjati besedilo, ki ga predlaga Poslanska skupina SDS z besedilom, ki je predložen tudi v amandmaju poslanskih skupin. Seveda se sprašujemo, kaj naj bo kriterij za izražanje števila ponudb. Ali je na podlagi prijav izvajalcev o potrebah slabši kriterij, kot je zapisan v predlogu amandmaja, ki ga predlaga Poslanska skupina SDS, ki govori o tem, da je treba določiti vsako leto izdajanje ponudb na podlagi dejanskih potreb po zdravniških službah. Ali pričakujemo, da bomo potrebe, jaz razumem tudi lahko pomisleke o tem, ampak ali lahko pričakujemo, da bo minister nekritično, kajti jaz tako razumem, da bodo seveda posamezni izvajalci zdravstvenih storitev predlagali potrebe. Ampak na koncu v predlogu besedila, kot ga navaja naš amandma, ima končno odločitev pri tem minister. Minister vsako leto s sklepom določi število ponudb, ki bodo potem dejansko izkazane. Tako jaz razumem to besedilo. Seveda si ne predstavljam, da bi do te odločitve prišlo brez poznavanja dejanskih potreb. V drugačnem primeru bi sam zakon zgrešil svoj cilj, kajti potem bi izdajali ponudbe, ne da bi vedeli, zakaj te ponudbe dajemo. V imenu naše poslanske skupine sem jasno povedal, da pričakujemo, da bodo ponudbe dane prioritetno za tista področja, kjer je deficitarno pomanjkanje zdravnikov in na način, da ne bo samo omejeno na tista področja v Sloveniji, kjer so manj atraktivna za zasedbo domačih zdravnikov. V tem kontekstu razumem skrb, ki jo skupaj tukaj izražamo, ampak se mi zdi besedilo, ki ga predlaga amandma poslanskih skupin koalicije, v tem kontekstu boljši. Okoli poznavanja slovenskega jezika. Meni je žal, da o tem nismo več govorili na samem odboru. Ampak eden izmed ciljev tega zakona je, da se postopki peljejo učinkovito. Da postopki ne trajajo leta in leta, pri čemer pa jezik postavljamo kot prioriteten pogoj za zasedbo delovnega mesta, ko zdravnik prevzame vso odgovornost za komunikacijo s pacientom. Realnost razmisleka je tukaj na mestu, v kateri fazi vključiti poznavanje slovenskega jezika. Ali že v fazi, ko se v okviru komisij preverja njegova usposobljenost na podlagi pridobljene izobrazbe ali v neki kasnejši fazi, ko pa je nujno, da razumevanje slovenskega jezika postavimo kot temeljni pogoj za sporazumevanje s pacientom in razumevanje tako na eni strani zdravnika kot pacienta, da ne bi prišlo do kakršnihkoli zapletov ali nepravilnosti na tej podlagi. Zato sam ocenjujem, da je opredelitev, da z varovalom, da nikakor zdravnik iz katerekoli tuje države ne more stopiti v zdravstveni sistem preden ne dokaže ustreznega znanje slovenskega jezika. Medtem ko se mi zdi pa zaradi učinkovitosti predlaganega zakona smiselno, da postopki priznavanja poklicne kvalifikacije teče vzporedno, ko zdravnik kandidat pridobiva znanje iz slovenskega jezika. Varovalo, ki ga tukaj imamo, je to, da seveda kandidat nikoli ne more biti sam v praksi, ampak zato ima določenega mentorja, ki seveda strokovno, z vidika stroke same in v interesu sporazumevanja v domačem slovenskem jeziku prevzema tudi odgovornost za njegovo delo. Zato se mi zdi, če želimo v nekem krajšem časovnem obdobju ob zagotavljanju varovalk na eni strani strokovnega znanja in na drugi strani znanja slovenskega jezika pripomoči k temu zmanjšanju kadrovskega deficita zdravnikov, da so rešitve, ki smo jih tukaj predlagali, seveda ustrezne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Predlaganega amandmaja k 7. členu, in sicer k dopolnitvi prvega odstavka, ki govori o tem, da mora dati posameznik potrdilo pooblaščene izobraževalne ustanove o uspešno opravljanjem preizkusu znanja slovenščin, ne bom podprla. Prvi razlog je ta, da kdor natančno bere 29. člen zakona, kjer je govora o jeziku, je v tem členu omenjena tudi posebna obveznost tistega, ki opravlja zdravniško ali katerokoli od teh dejavnosti iz spektra različnih poklicev, ki jih zakon obravnava, da mora na dvojezičnem ozemlju obvladati tudi italijanski jezik oziroma madžarski jezik. Ta predlog 7. člena je torej pomanjkljiv, tega ne upošteva. To je prvi razlog. Zaradi tega, ker pozabljamo, da sta v Sloveniji na dvojezičnem območju dva uradna jezika. Ko branimo interese bolnikov, mora človek, ki stopa v strokovni kontakt z bolnikom, ker je posameznik takrat v posebej ranljivi situaciji in se ne more ukvarjati s tujim jezikom, ampak mora imeti oskrbo v materinščini, prav je, da materinščino razumemo kot te tri jezike, o katerih sem govorila, ne samo o jeziku okolja. To je prvi razlog. Drugi razlog je pa ta, da se verjetno nočejo kolegice in kolegi spomniti, da smo že ob kakšni priložnosti, ko smo govorili o zdravstveni dejavnosti v prejšnjih mandatih, govorili o tem, na čigavi strani je pravzaprav odgovornost zato, da zdravstveni delavec obvlada jezik v predpisanih zahtevah. To je na strani tistega, ki daje zaposlitev, se pravi ministrstva ali tistega, ki nekoga v delovno razmerje sprejema. In če je tako, potem je prav, da se dokazilo o znanju jezika povezuje z vstopom v delovno razmerje. Ne z vstopom v postopek za priznanje kvalifikacije, ampak v postopek za opravljanje dela. Zdaj jaz ne bom špekulirala o tem, na kateri stopnji mora biti obvladovanje jezika, ampak predstavljam si, da ni dovolj, da zdravstveni delavec ali delavka samo razume jezik, saj mora biti aktivna komunikacija, mora tudi komunicirati. To pomeni, da se je tudi pri stopnji obvladovanja jezika treba ravnati po zahtevanih principih. Tu si spet pomagam z 29. členom zakona, ki natančno nalaga izvajalcu zdravstvene dejavnosti, da mora biti za posamezna delovna mesta stopnja obvladovanje jezika vnaprej predpisana, ampak ob vstopu se pa preverja, ali to znanje obstaja ali tega znanja ni. Zdaj pa dovolite, samo še eno stvar bi rada rekla. Res so stereotipne predstave o tem, da je za študij medicine, ki je nedvomno izredno zahteven in dolgotrajen, zainteresirani in potrebni najvišji dosežki. Tisti, ki ste rezultate mature spremljali, veste, da se potrebne točke za vstop v nek študij povezuje tudi z interesom za tisti študij in spomnim se, kako je završalo, ko je kar naenkrat študent mednarodnih odnosov na FDV potreboval višje število točk kot študent medicine. Ampak to o ničemer ne govori – o kakovosti, zahtevnosti, potrebnosti, nujnosti študija –, govori samo o tem, da se interesi za študij spreminjajo, s tem se spreminja tudi potrebno število točk za vstop. Lahko pa fakulteta seveda sama ureja z dodatnimi možnostmi še, katera znanja so bolj cenjena ali kakšno je razmerje med dosežkom na maturi in uspehom med šolanjem. Vsekakor pa je treba upoštevati in s previdnostjo ravnati, ko gre za vprašanje jezika. Ne bi se pa spustila v špekulaciji in apriorno govorjenje o tem, da so tistih, ki prihajajo od drugje, že avtomatično v deprivilegiranem položaju kar zadeva njihovo medicinsko znanje, saj bo znanje jezika moral dokazovati tudi kdo, ki prihaja iz držav Evropske unije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bogdan Barovič.
Hvala. Za začetek bi rad poudaril, da ne bi prišli spet na politično razglabljanje katera stran ima bolj prav, da govorimo o 7. členu. Govorimo o treh amandmajih k 7. členu. Dva amandmaja, ki jih je napisala SDS, nimata skorajda ničesar skupnega z amandmajem, ki ga je napisala koalicija. Samo njihov drugi amandma ima en delček povezave. Tako da primerjati, kdo je boljši, kdo je slabši, nima smisla. Pri prvem amandmaju k 7. členu Poslanske skupine SDS gre za dve bistveni vprašanji. Nehajmo sedaj filozofirati, ampak rešimo bistveno vprašanje. Bistveno vprašanje je: Ali sodi uradno priznano poznavanje slovenskega jezika kot sestavni del kvalifikacije, priznane temu tujemu zdravniku, ali ne? To je bistveno vprašanje. SDS v svojem amandmaju predlaga, da bi bilo poznavanje – na kateri stopnji, na to se ne bom spuščal – slovenskega jezika sestavni del priznane kvalifikacije. To je bistvo prvega dela. In bistvo drugega dela je, kdo je tisti, ki bo to priznanje dal. Ali je to kar nekdo, ker teh "kar nekdo" poznamo veliko in tam se da to dobiti za mogoče celo tri kile dobrih jabolk, ali je to priznana institucija? To je bistveno vprašanje. Kdo je tisti, ki bo to priznanje dal in ali je to priznanje sestavni del priznane klasifikacije. O tem naj presodi stroka. Mislim pa, da s tem ni nič narobe. Da ne bo nesporazumov, jaz bom za ta zakon zato, ker rešuje dejanske probleme v tej državi pri pomanjkanju zdravnikov. Če se zdaj obrnemo k običajnemu obiskovalcu ambulante, je to tako. Če pride, po navadi so starejši ljudje bolni in ti največkrat radi hodijo, tudi zaradi družbe pa tudi zaradi zdravja, k splošnemu zdravniku, in si malo težko predstavljam, če bo prišel nekdo k zdravniku in ga bo zdravnik vprašal: "Que passa?" V španščini, na pamet bom rekel, in kako mu naj nekdo razloži v slovenskem jeziku, da ga boli, ne vem, leva ledvica in da občuti občasne bolečine nad ledvico, če ga ta ne razume. Po tem, kar sem poslušal v tej razpravi, naj bi imel zdaj ta zdravnik nekoga zraven, ki mu bo prevajal, kar se mi zdi malo čudno, da bosta zdaj tam sedela dva ali kaj, jaz ne vem. In ne nazadnje nek zdravnik, ki pride iz tujine brez znanja slovenskega jezika, mora verjetno napisati oziroma narekovati neko diagnozo. Zdaj gledam iz prakse. Tega si ne predstavljam, če je nekdo iz neke države, ki nima nobene podobnosti z našim jezikom, nekoliko lažje je srbohrvaško itn., ampak so še druge države. Tako da je to zelo pereče vprašanje. Jaz tukaj ne bi dajal nič, ne slabega ne dobrega na eno stran. In drugo vprašanje drugega amandmaja Poslanske skupine SDS. V bistvu se dotika amandmaja k 7. členu koalicijskih poslanskih skupin, ampak bistvo tega amandmaja je, ali govorimo o tem, da minister upošteva število zdravnikov iz tujine na podlagi potreb izvajalcev, torej zdravstvenih domov in bolnic, amandma SDS pa predlaga prav tako, da je minister tisti, vendar na podlagi še koga drugega, na primer lokalne skupnosti, ki ni nujno, čeprav je upravljavec zdravstvenega doma, da se z zdravstvenim domom vedno strinja. Ker zdravstveni dom ima nad sabo zdravstveno blagajno, ki mu dovoli toliko in toliko in pika. In po navadi gliha vkup štriha. In torej, zdravstveni dom ima svojo politiko, lokalna skupnost pa svojo. Lokalna skupnost, ki ima ogromno krajevnih skupnosti, pozna probleme pomanjkanja zdravnikov v zaselkih, sploh v takšnih razmerah, kot so zdaj, in tako naprej. Tu so te bistvene razlike. Kot že rečeno, to niso politična vprašanja, to so življenjska vprašanja, ki jih je treba upoštevati, če bo minister razložil, kako si predstavlja zdravnika iz tujine brez kakršnegakoli znanja slovenskega jezika, da bo to delo opravljal, glede na praktičen primer, ki sem ga dal. Vesel bom, če mi bo to razložil. Kar pa se tiče tistega drugega dela, prav je, da je to neka institucija, ki daje priznanje, ki ima uraden status znanja, ker jezik je zelo pomemben. Saj veste, že sama vejica velika pomeni: "Ubiti, ne pomilostiti." ali "Ubiti ne, pomilostiti." Kar pa se tiče zahteve SDS-a, pa jaz tudi mislim, da ni nič narobe, če minister, ki bo določal, prisluhne tudi ne samo izvajalcem, ampak še komu drugemu, bo pa tudi minister sam povedal, kaj o tem misli. Mi bomo v vsakem primeru podprli amandmaje Poslanske skupine SDS. Če bomo dobili pravo razlago, bomo podprli tudi amandma k 7. členu, ki ga je spisala vladajoča koalicija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bi se vprašal – in bi šel v razpravo malo na ta način –, zakaj smo prišli v takšno stanje, da nam primanjkuje zdravnikov. Treba bi bilo pokazati tudi na odgovorne v tej državi, ki so to politiko v preteklih letih vodili. Med preprostimi državljani se pojavlja tudi vprašanje, če ni to stanje povzročil zdravniški lobi, s tem, da so ta prostor zaprli in so se dogajale tudi mnoge dosti neprijetne stvari v tem zadnjem času. Potem me zanima, ali je res morala medicinska fakulteta tako omejevati te vpise? Ali so res morali priti samo najbolj briljantni maturantje na fakulteto, ko vemo, da bi tudi oni z malo manj briljantnim uspehom ravno tako zaključili ta študij in bi danes ne bili v takšni stiski, kot smo. Zdaj, če fakulteta ni bila zmožna izobraziti oziroma izpeljati študijskega procesa, naj bi se sama okrepila. Naj bi se okrepili in bi bili sposobni pripeljati do tega, da danes ne bi bili v takšni situaciji, kot smo. Drugače na splošno pa nimam popolnoma nič proti temu, da se pomaga na ta način, na kakršnega ste se odločili, da se pomaga, ker imamo iz preteklosti tudi že veliko pozitivnih izkušenj z zdravniki, ki so prihajali izven našega okolja. Tudi moj zdravnik je bil eden izmed tistih, za katerega moram reči, da sem ga zelo spoštoval, sem ga imel rad. Danes ga ni več, je pokojni. Ampak bil je odličen zdravnik, bil je tudi odličen psiholog in res, zelo lepo smo se z njim razumeli, cela družina. In mislim, da imamo toliko pozitivnih izkušenj, da se nam tega bati ni treba. So pa tudi negativne izkušnje, seveda so tudi negativne izkušnje z zdravniki, s katerimkoli poklicem, ne glede na to, od kje prihajaš in kateri narodnosti pripadaš. Se pa strinjam, da je treba obvladati slovenski jezik. Se tudi strinjam z besedami gospoda Cukjatija, ko pravi, "saj ni treba, da je knjižni jezik", je pa seveda zaželeno, če je čim lepši jezik, da se čim lažje in čim lepše lahko sporazumevamo. In prepričan sem, da tisti, ki bodo zainteresirani priti v Slovenijo delati, si tukaj ustvariti svoje delo, življenje, družino, da bodo sigurno sposobni ta izpit opraviti in se tega tudi naučiti in da jim bo v interesu, da se naučijo tudi slovenskega jezika. Kar pa se tiče dela na mešanih področjih, na področjih, kjer so manjšine, bo pač ta zdravnik moral biti poleg slovenščine, svojega materinskega jezika, še kakšnega drugega tujega, moral izpolnjevati tudi pogoje, ki se zahtevajo za območje, kjer se uporablja dvojezičnost. Bi pa rekel tudi to, da je težko biti v Sloveniji zdravnik, po mojem mnenju, ker so slovenske državljanke in državljani zelo zahtevni in niso prizanesljivi do nikogar. In do ljudi, ki bodo prihajali iz tujine, mislim, da bo ta toleranca še manjša. Torej se vprašajmo tudi sami, do tistih, ki jih dobivamo v goste, bodimo prijazni, spoštljivi, pomagajmo jim in tako bomo imeli tudi kvalitetne zdravnike, pa ne samo zdravnike, tudi za druge poklice bi lahko tako rekli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Rihter.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku povem, kot je že kolegica v uvodu, da tudi sama podpiram predlog amandmaja k 7. členu, ki smo ga vložile koalicijske stranke, SD, Zares, DeSUS in LDS. Predvsem iz razloga, ker nadgrajuje razpravo, ki je bila opravljena na odboru, in odpravlja pomanjkljivosti, ki so bile opazne in o katerih smo odprli tudi razpravo. Gre za to, da amandma določa ravnanje s sprejetimi zahtevami v primeru, ko imamo več ponudb za delo, pri čemer ni bilo jasne poti, kako s tem naprej. Amandma govori o tem v peti in šesti alineji predloženega gradiva. Kar se mi tudi zdi pametno, je, da je vse opravljeno na enem mestu, in sicer na Ministrstvu za zdravje. Moram reči, da me z optimizmom navdajajo vsebine, ki jih je treba reševati na dolgi rok. Zelo strinjam s tem, da se zadeve spreminjajo, toda spreminjajo se ne nazadnje tudi potrebe oziroma različno stanje v zdravstvu, kar je posledica tudi tempa našega življenja, in zaradi tega je zelo težko načrtovati za 10 in več let vnaprej natančno strukturo zdravnikov oziroma njihove stroke. Za to je podlaga stanje v zdravstvu in potrebe nas, prebivalcev Slovenije. Zato ta predlog sama podpiram. Tisto, kar so nekateri prav tako že predstavili, je pa začetek razprave, ko bomo imeli pred seboj celoto zdravstvenih zakonov, ki bodo nadgradili vsa današnja vprašanja, tudi to, da v vseh teh letih nismo uspeli vzpostaviti mreže - vse vlade so jo ne nazadnje tudi imele, tako na primarnem kot sekundarnem področju. Moram reči, da smo si tu kolegi zelo blizu, zaradi tega me prav veseli razprava v nadaljevanju, ko bomo sprejemali odločitve s tega področja. Naj ob tem, ko imamo interventni zakon pred sabo, le opozorim, zakaj je Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje ta zakon sploh predlagalo. Predlagalo ga je zaradi akutnega pomanjkanja zdravnikov v Sloveniji, zaradi zadev, ki so se dogajale v preteklosti. Vemo tudi, da je danes zelo neposrečeno razpravljanje o tem, da je vsako leto omejen vpis na medicinsko fakulteto, stomatologijo, da bodo programi v Mariboru prišli šele čez nekaj let. Takšno je stanje, in zaradi tega interventni zakon, da bomo lahko ne nazadnje že v naslednjem letu vsaj malo omilili pomanjkanje, ki ga čutimo zdaj. Zato me preseneča ta predlog in drobnjakarstvo, po mojem, ko govorimo, da bi morali vsi ti posamezniki, ki se bodo vključili v proces opravljanja poskusne dobe, že znati slovenski jezik. Sama sem zagovornica slovenskega jezika na vsakem metu in ob vsakem času. Vendar tako, kot je v nadaljevanju zapisano, da je treba opraviti preizkus znanja slovenskega jezika – in sicer gre tu samo za Filozofsko fakulteto, Oddelek za slovenščino – in da je to edino pravilno, takrat, ko vidimo, da je usposobljenost, tako strokovna kot tudi ostala, primerna, da lahko določena oseba, zdravnik, opravlja poklic tudi še vnaprej. In kar temu nadgrajuje tudi vsebina, da se je treba zavarovati, kar zakon tudi prinaša, da v primeru odstopanja ali pridobitve vseh teh kvalifikacij, je nemogoče, da bi zdravnik ne nazadnje to delovno mesto tudi zapustil. Kajti pri tem je treba vrniti vse stroške, ki so bili ne nazadnje tudi v njega vloženi. Pa sama pravim, drobnjakarstvo, zaradi tega, kajti ko pride nekdo, seveda povabljen v Slovenijo z direktnim vabilom, je zelo težko od njega pričakovati, da bo znal perfektno slovenščino. Zato pa je toliko bolj treba od njega zahtevati po profesionalnem preskusu znanja in z ne nazadnje odličnim poznavanjem slovenščine, ki bo podlaga za komuniciranje le-tega tudi v nadaljnjem postopku dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da bom zakon podprl. Tudi s koalicijskimi amandmaji se strinjam. Kajti, da bomo do želenega cilja, je treba narediti več korakov. Ta pa je zagotovo prvi, pravi in dovolj odločen v pravo smer. Bi se bilo pa seveda na tem mestu treba zavedati realnosti, v kateri živimo. Zdravniki iz Oxforda in Cambridgea ne čakajo na slovensko-italijanski ali še kakšni drugi meji, ampak se je treba zavedati naše realnosti, da si želimo in naš realen domet so zdravniki iz manj razvitih držav, ki bodo pri nas z zaposlitvijo zaslužili in živeli bolje, kot živijo v domači državi. Eden pametnih kriterijev bi bil tudi zadržati slovenske zdravnike, ki bežijo v tujino zato, ker jim je tam bolje. Moram vam povedati, da vrhunskemu rentgenologu, operaterju specialistu ali pa kakšnemu, recimo, anesteziologu zunaj v tujini, kjer bo delal za dvakratnik, trikratnik slovenske plače, ne postavljajo tako strogih omejitev, kot bi jih postavili nekateri z nekimi drugimi amandmaji k 7. členu, ker vedo, da je to nerealno. Si pa želim, da bi take visoke cilje v naslednjih letih dosegli, vendar to je manj realno in težko. Jezik je zagotovo zelo pomembna kategorija, vendar ni vedno izključujoča in pa edina, zato velja tu biti dovolj realen. Ker sem se tekom mojega študija večkrat srečal tudi s kolegi iz Medicinske fakultete moram reči, da imamo v Sloveniji tudi nekaj možnosti, da doma proizvedemo večje število dobrih zdravnikov. Spomnim se nekaterih kolegic in kolegov, ki so zaradi izključno teoretičnih zadev v prvem in drugem letniku obupali nad študijem medicine. Pa vam povem, če bi mogoče ne imeli kakšne malenkosti v perfekcionističnem znanju iz kakšne histologije ali biokemije in še kje, da so bili osebnostno in človeško zreli, da bi bili perfektni, kvalitetni in odgovorni slovenski zdravniki, taki, kot si jih želimo doma. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Dorijan Marušič.
Spoštovani gospod podpredsednik. Cenjene poslanke in poslanci! Dovolite mi nekoliko več povedati tudi iz obrazložitev, glede na vašo razpravo, kaj je bil glavni povod za predlog tega zakona. Seveda ima zakon bolj ali manj ima politično dimenzijo oziroma je celo politični akt. Vendar je bil pri pripravi zakona in pri predlogu, posredovanju predloga osnovni namen nekako doseči regularnost v slovenskem zdravstvenem sistemu glede tega vprašanja. Številni zapisniki sestankov bodo dokazali, da je bilo že takoj ob nastopu mandata eno od najbolj perečih vprašanj oziroma tudi usmeritevministra z ekipo ureditev kadrovske strukture v slovenskem zdravstvenem prostoru. Poznana vam je zgodovina. Kako smo se odločali v Sloveniji, je poznano. Velja namreč, da lahko samo z reguliranjem števila zdravnikov učinkovito reguliramo tudi stroške v zdravstvenem sistemu. Kje smo danes, vam je znano. Kakšne številke imamo, kakšen je naš zdravstveni sistem, vam je tudi poznano, zato ne bi izgubljal besed. Vendar, da bo lažja morebitna kasnejša razprava ali pa tudi vaša osebna odločitev, ko se boste odločali o amandmajih, naj povem nekaj. Z vstopom v Evropsko unijo je bilo treba urediti tudi postopke priznavanja kvalifikacij. In od tistega dneva dalje se zdravniki v svetu glede Slovenije delimo na dve vrsti zdravnikov: tisti, ki smo iz Evropske unije in tisti, ki nismo iz Evropske unije – te imenujemo tretje države. Bom uporabljal izraz zdravniki za vse štiri kategorije, ki so navedene v zakonu. To pomeni, da tudi zdravnik, konkretno imam predlog kolegice, slovenske državljanke, ki je študij medicine in specializacije zaključila v Ameriki in bi morala iti po postopku, kot je danes pripoznano v Sloveniji za tako imenovane tretje države, po vseh dolgotrajnih postopkih, kljub temu, da je doktorica znanosti, da dela na katedri in bi se na nek način rada vrnila v Slovenijo, tako da na nek način dvomim, da prominentni strokovnjaki ne bi našli izzivov, da bi delovali tudi v slovenskem zdravstvenem sistemu. Skratka, delimo se na tiste, ki smo iz Evropske unije, in tiste, ki niso iz Evropske unije, to je tretjih držav. Za vse tiste, ki so iz Evropske unije, velja tako imenovana vzajemnost, kjer jezik, poznavanje, znanje jezika ni pogoj za vstop v postopek, ampak je pogoj za nastop samostojnega dela. Torej ko zdravnik iz evropski držav, Nemčije, Španije, Francije, vseh 27 oziroma 26 vizavi Slovenije in Švice, ki je z nami, z Evropsko unijo, podpisala sporazum vstopa v slovenski prostor. Ob nastopu v razpisu jezik ne sme biti diskriminatoren. Zelo preprosto povedano – prijavita se Španec in Slovenec, oba zdravnika, pri izboru znanje slovenskega jezika ne sme biti izločitveni kriterij. Seveda, ko pa začne tak zdravnik delovati v slovenskem prostoru, mora pa poznati slovenski jezik. To preverja delodajalec. Intenca ministra je bila, da državljane tretjih držav, ki dobijo garantno pismo slovenskih izvajalcev, torej Slovenija dejansko deklarirano izjavi, "takega zdravnika, tako zdravnico, takega doktorja dentalne medicine ali specialista potrebuje". Takega na nek način izenačimo z državljani Evropske unije in ga v skladu s postopki umestimo v zdravstveni sistem. To pomeni, da se lahko medtem ko bo potekal postopek tudi pri nas zaposli, ne dela samostojno, to pomeni, da ima ves čas ob sebi mentorja. Ko pa začne delati samostojno, si pa minister ni predstavljal, da ne bi govoril slovenskega jezika in na nek način želi rešiti to, kar ga je mučilo vseh njegovih 21 let dela v slovenskem zdravstvenem prostoru. Da bi bilo znanje slovenskega jezika eden od karakteristik vseh tistih, ki delujejo v zdravstvenem sistemu neposredno s pacienti. Poleg tega sem kot minister postavil še en pomemben kriterij. To je poznavanje medicine oziroma stomatologije. Zato mora komisija preveriti poznavanje te materije, sicer bi lahko dopustili, da bi se celo kakovost, varnost v slovenskem zdravstvenem prostoru znižala. Celoten postopek, ki smo ga preučili, začenši od srednje šole. Preučil sem. Interes za študij medicine v Sloveniji ne upada. Zato tu posebnih ukrepov nisem predlagal. Kasnejši korak. Številni sestanki s predstavniki fakultet, žal slovenski zdravstveni sistem, ne samo izobraževalni, tudi zdravstveni sistem, kjer zdravniki pridobivajo znanje, veščine, ne zmore več kot obljubljenih 30 mest vpisa v šolskem 2011/2012 na medicinske fakultete. To sta mi oba dekana zatrdila, da je to največ kar lahko storimo danes. Morda bomo morali začeti razmišljati o tretji fakulteti. Vendar naj povem, da slovenski zdravstveni sistem, zdravstveni domovi, bolnišnice ne zmorejo opravljati toliko vaj, da bi lahko več študentov izobrazili in zato se je ponudila ta možnost, da za manjkajoča mesta, ki so nam danes poznana v zdravstvenih domovih, bolnišnicah, pri koncesionarjih, ta številka naj bi bila okoli 500, bi lahko vodilni v teh ustanovah pridobili ljudi iz tako imenovanih tretjih držav, z njimi opravili ustrezen razgovor, z garantnim pismom zavezali tudi kandidata, da se bo potem, ko bo končal postopek, zaposlil pri nas. In znanje jezika damo takrat, ko bo začel delovati v zdravstvenem sistemu. Če gre za specialista – preden bo začel samostojno delati, če gre za kandidata, ki se bo prijavil na razpis, ki ga minister podpiše vsako leto, seveda takrat, ko se bo zaposlil. To je razlika. Ampak, naj vam povem, ko sem celoten postopek skupaj s sodelavci pripravljal, sem se zgledoval tudi po najbolj prominentnih državah v svetu in posvetoval z vsemi, številnimi, imenoval sem dekane, imenoval sem zdravniške organizacije, na nek način smo dosegli soglasje, da je to najbolj učinkovit postopek, če dejansko imamo interes, da se ti zaposlijo pri nas. Skratka, intenca ministra je bila, da se ob izkazanem interesu v slovenskem zdravstvenem prostoru ta kandidat na nek način izenači z državljani Evropske unije in gre po primerljivem postopku, pri čemer se zanj dodatno preverja zunanje, kar za državljane Evropske unije ni treba, se zahteva znanje slovenskega jezika ob samostojnem delu in da poteka vse na enem mestu, regulirano v skladu z zakonom, kajti postopki so v slovenskem prostoru trajali za takšne kandidate dve do tri leta tudi, stroški za posamezne kandidate tudi 40 tisoč. In mislim, če sklenem, da – o čemer smo na odboru široko razpravljali – ste celo enega od pomislekov, ki sem jih imel, pomagali z amandmajem vgraditi. Torej, da ne bi imel prostih rok kot minister niti tisti, ki bodo kasneje, torej, da bi dejansko lahko odprl trg in sprostil trg za 2, 3, 5 tisoč mest za zdravnike, postavili omejitve. Mislim, da jih amandmaji poslanskih skupin SD, DeSUS, LDS in Zares na nek način zaokrožijo. Kar pa smo prikimali amandmaju SDS, se sedaj tako razširja, da ne vem, kako bi bilo to obvladljivo. Ali imamo mrežo ali ne, ni tematika tega zakona. Ali minister s tem zakonom rešuje zdravstveni sistem? Seveda ne, rešuje še en problem v drobnem mozaiku urejanje kadrovske politike v zdravstvenem sistemu, ki do sedaj ni bil ustrezno rešen. S tem amandmajem se morda preširoko postavlja. Javna zdravstvena mreža danes sloni na javnih izvajalcih oziroma zasebnih izvajalcih s koncesijo, znane so njihove sedanje kadrovske sestave, znane so tudi projekcije upokojevanja. To je trenutno pri upravljanju s kadrom v slovenskem prostoru edino merilo, na podlagi katerega lahko upravljamo. Ena od tihih zavez, ki sem si jo kot minister zadal, je da bi morda ob zaključku mandata imeli strategijo kadrovske sestave v zdravstvenem sistemu do 2020, Na tem delujemo, vendar je to nekoliko dolgotrajnejši postopek. Naj povem, da ima redkokatera država oziroma ne bi jih sploh znal našteti v evropskem prostoru, ki imajo takšno strategijo. Svetovna zdravstvena organizacija je pripravila nek princip, kako bi se tega lotili. Slovenija je v tej skupini, verjetno bomo dobili orodja, kako bomo znali vse to, kar je tudi omenjeno v amandmaju, potrebe državljanov, umestiti v neke projekcije za naprej. Verjemite mi, če bi v naslednjih treh letih na podlagi podatkov, ki jih posredujejo izvajalci, budnega, sprotnega spremljanja tako na ministrstvu kot skupaj z zdravniškimi organizacijami, znali oceniti zgornjo število mest, ki bi jih prepustili za vstop iz tako imenovanih tretjih držav, to popolnoma zadošča za kreiranje in odpiranje teh mest. Prej bi se bal, da bi nekdo prosto odpiral ta trg, vendar na nek način tudi produkcija zdravnikov izven Evrope oziroma sploh v evropskem prostoru ni takšna, da bi se bali prevelikega vpliva. Skratka, menim, da zakon prinaša regulatorni mehanizem, da omogoča, kadar so potrebe po teh zdravnikih, umestitev teh zdravnikov v zdravstveni sistem, morda, bomo videli tudi kaj bo pokazal čas, rešuje pereč problem vladnih področij. Namreč kdorkoli bo dobil garantno pismo, bo moral določeno obdobje v tem okolju tudi delati. Danes temu ni bilo tako. Zahteva poznavanje in strokovnost medicine, stomatologije in poznavanje slovenskega jezika, ko tak zdravnik nastopi samostojno delo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo k 7. členu? Gospod doktor Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Zelo dobrodošle so bile informacije, ki jih je podal minister, vendar ta razlaga ne dokazuje nepotrebnosti naših amandmajev. Najprej glede znanja slovenskega jezika. Če se zahteva od kandidatov, ki bodo prihajali, prilagoditveno obdobje recimo 12-mesečno usposabljanje ali celo specializacija. Ja, gospod minister, saj veste, da delo, usposabljanje in pa specializacija, to je delo s pacienti. Ne razumem jaz, kako bo tak v prilagoditvenem obdobju eno leto delal brez znanja slovenskega jezika. Dobro, saj se bo vmes nekaj naučil, ampak to, kar se komunikacije s pacienti tiče, bi človek pričakoval znanje preden začne s specializacijo, predno začne to obdobje dopolnilnega usposabljanja, ki je seveda usposabljanje na bolniku. na bolniku, to ni samo iz knjig no. Knjige so lahko v angleščini, saj so v glavnem. To je glede slovenskega jezika. Če ne bo amandma sprejet, pač ne bo sprejet, mi zaradi tega ne bomo proti zakonu. Ampak bo pa neka luknja, nekaj pomanjkljivost. Drugo. Glede tega, da pravzaprav glede amandmaja koalicije, ki pravi, da minister vsako leto s sklepom na podlagi potreb izvajalcev določi potrebe, letno kvoto teh, ki naj bi prišli iz tujine. Na podlagi potreb izvajalcev. Te potrebe bodo seveda pisno podane in minister bo lahko samo to upošteval. To je uzakonjeno. Samo to. Kaj to pomeni? V prehodnem obdobju oziroma v 34. členu koalicija celo pravi, da določi minister, seveda sedaj v prehodnem obdobju v petnajstih dneh, te potrebe na podlagi potreb izvajalcev za razpis specializacij. Ti izvajalci, če so normalni in dobro upravljajo z bolnišnico ali z drugim zavodom, štiri leta pred potrebami prosijo zdravniško zbornico za specializacijo. Najmanj štiri leta prej. Ja, a boste zdaj te potrebe upoštevali in na podlagi teh potreb, ki bodo šele čez štiri leta, že naslednje leto uvažali specialiste. Ne vem. Še enkrat menimo, da bi pustili tukaj odprto, da minister lahko [[...]], o seveda bo tudi upošteval potrebe izvajalcev, verjetno v osnovi, ampak tudi potrebe lokalnih skupnosti, tudi potrebe, ki se javljajo in jih javljajo razširjeni strokovni kolegiji in podobno. Dobro, če vi menite, da je bolje, da ste ujeti v eno shemo, ki ni ustrezna, je ozka, ni ustrezna in izkazuje potrebe šele čez štiri leta, čez pet let, potem se mi pač uklonimo taki ožini, je pa to neustrezno in verjetno bo naslednji minister to spremenil.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Cukjati, bom kar vam odgovoril. Poglejte, postopek je popolnoma poznan. Dejansko izvajalci pripravijo potrebe na aktualno stanje in tudi s projekcijo vnaprej, zato tudi ta razkorak med posameznimi številkami, ki se pojavljajo. Če bi upoštevali samo potrebe izvajalcev primanjkuje v Sloveniji okrog tisoč 800 zdravnikov. Ker jih je pa tisoč 200 v sistemu specializantov, je dejanska potreba nekaj čez 500. Postopek zapolnitve mest poteka, po moje je nama obema dobro poznan ta način, tako, da izvajalci predstavijo, koliko zdravnikov bi lahko zaposlili, če bi imeli to, kar je zahteva, da so to specialisti. In tu se ponovno razhajamo. Nekateri govorimo o pomanjkanju zdravnikov, nekateri govorimo o pomanjkanju specialistov. Namreč, v evropskem prostoru sme samostojno delovati samo specialist. In teh je verjetno teh 500, 550, kolikor je po zadnjih številkah razlika med potrebami izvajalcev, če odštejemo specializante. Ponovno, zakon je postavljen tudi zato, da se lahko zapolnijo tista mesta, o katerih dejansko danes izvajalci poročajo, in bi jih lahko že v okviru sredstev, ki jih imajo, zapolnjevali. Jaz pa si ne predstavljam in upam, da tudi ne bomo – glede na to, da smo se odločili za drugo medicinsko fakulteto oziroma da ni pejorativno, da imamo dve medicinski fakulteti, da imamo znane neke kadrovske projekcije –potreb v naslednjih petih ali desetih letih zapolnjevali kar tako, brez neke strategije. Zato sem kot minister, tudi v razpravi na odboru, prikimal amandmaju SDS, da postavimo zgornjo mejo, da ne bi imel minister prostih rok, da bi se sam odločal, koliko mest bo sprostil. To je bila prej nevarnost, ki ste jo zaznali. Namreč, z drugimi amandmaji smo nekatere druge varovalke, ki sem jih želel umestiti v zakon, da to ne bi bila prosta vrata za vstop tega kadra in da bi se lahko kakovost in varnost zmanjšala. Amandma, ki je predstavljen iz štirih strank koalicije, mislim, da popolnoma zadošča in daje to varovalko, da lahko zapolnimo morda nekaj teh mest, ki so danes pereča. Naj v vsakem primeru povem, da opravljamo projekcije tudi za naprej, da to ni preprosta materija. Leta 2003 je bila po široki razpravi v slovenskem prostoru sprejeta projekcija povečevanja zdravnikov v slovenskem prostoru. Danes jih je toliko v slovenskem prostoru, kot smo predvidevali za leto 2017, torej ušteli smo se za nekih sedem let, toliko so se povečale potrebe v slovenskem prostoru, širšem evropskem prostoru. In to je precej zapletena materija. Pri projekcijah, ki smo jih opravili takoj po mojem prihodu na ministrstvo, smo upoštevali in dodali nove zdravnike, ki prihajajo iz Medicinske fakultete v Mariboru, dodali vse možne druge faktorje, ki vplivajo, žal, enega dela ne znamo še natančno preiti, to je kaj pomeni vstop v širši evropski prostor v smislu odhoda mladih zdravnikov, mlajših zdravnikov v evropski prostor. Tega parametra še ne znamo natančno vgraditi. Prepogosto se govori samo o specialistih, ki odhajajo. Ampak glede na to, da tudi kurikulum študija pri obeh fakultetah omogoča zadnji letnik študija v tujini, se nam bo lahko zgodil večji odliv, kot smo ga do sedaj upoštevali. In tega, žal, po šestih oziroma osmih mesecih še ne znamo vgraditi natančno v projekcijo. Skratka, menim, da varovalke, ki so bile tu vgrajene, zadoščajo, da v letu 2011 in 2012 razpišemo ali dopustimo dostop zdravnikov iz tako imenovanih tretjih držav v omejenem številu, kolikor naj bi bile dejansko današnje potrebe oziroma kolikor naj bi današnji izvajalci že imeli tudi na nek način zagotovljenih delovnih mest in sredstev za tuje zdravnike. Da bi pa na nek način prosto odprli,bi vseeno plediral, da v take revolucionarne spremembe ne bi šli in da ohranjamo določeno varovalko, ki je po mojem nujna in potrebna v zdravstvenem sistemu.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati k amandmaju k 7. členu? Ugotavljam, da ne. Gremo na amandma k 20. členu. Želi kdo razpravljati? To je amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. 20. člen govori o tem, kaj je dolžan kandidat storiti oziroma kaj mu predpiše ministrstvo, če ne izpolnjuje vseh pogojev. Nanaša se na prejšnji člen. Namreč, v prejšnjem členu je v prvem odstavku rečeno, če kandidat iz eno eod tretjih držav oziroma držav nekdanje Jugoslavije izpolnjuje pogoje iz 9. člena, to se pravi izobrazbo, izkušnje in podobno, mu komisija izda pozitivno mnenje. To je povsem jasno, to je zelo dobro. Namreč, v teh pogojih se sklicujoč na 3. člen oziroma 7. člen tudi zahteva dokazilo o dobrem imenu, ki je v zdravniških krogih srednje in zahodne Evrope velikega pomena. In kot je v 3. členu rečeno: "Dokazilo o dobrem imenu dokazuje, da je bil zdravnik v svoji deželi registriran kot zdravnik, da nima prepovedi opravljanja poklica in da je sposoben opravljati poklic." Na podlagi tega dokazila in vseh spričeval od medicinske fakultete, recimo, v Prištini ali Nišu in opravljeni specializaciji in ob tem dokazilu o dobrem imenu izpolnjuje vse pogoje, se ga odkljuka, lahko se takoj zaposli kot samostojni zdravnik. Kaj je pri tem nevarnost? Najprej nevarnost izobrazbe. Tukaj sicer pravi, "ki ustreza", medicinska fakulteta v Nišu recimo ustreza vsebini izobrazbe v Sloveniji. Nič zakon ne govori, da naj bi to kdo ugotavljal, kot se do zdaj ugotavlja. Kaj pa če ne ustreza? Nihče ne bo tega ugotavljal. Drugo, kar je, je dokazilo o dobrem imenu. To dokazilo je možno in funkcionira samo tam, kjer imamo kakovostno zdravniško zbornico, ki obvladuje celoten sistem oziroma je članstvo v zbornici obvezno, kjer zbornica izdaja licence, odvzema licence in podobno in skrbi za stalno strokovno izpopolnjevanje in podobno. Teh zbornic, takšnih, ki so v srednji in zahodni Evropi, v teh deželah ni, razen v Zagrebu, pa še ta ima svoje, ne bom grdo govoril o njih, ampak vsekakor dokazilo o dobrem imenu iz teh dežel nima takšne teže, kot jo ima v Evropi. In seveda je tukaj tudi vprašljivo, ali lahko kar tako, bi rekel, na lepe oči priznamo opravljeno fakulteto in vsebino kar počez, tako kot se to zahteva v Evropski uniji, kjer je pretok kadrov neomejen, kje je v Evropski uniji kdo opravil ustrezno izobrazbo, saj vemo, da je kakovost fakultet v teh deželah nekdanje Jugoslavije zelo zelo različna. Zaradi tega bi bilo potrdilo o dobrem imenu vendarle dobro tudi na nek zelo preprost način kontrolirati, da se ne kupi mačka v žaklju, kajti ni samo dokazilo o ustreznosti človeka za zdravnika, ni samo vprašanje fakultetne izobrazbe, ki je morda, bom rekel zelo grdo, lahko tudi kupljena, in v zadnjih letih je zdravniška zbornica odkrila kar nekaj lažnih diplom, kar nekaj lažnih diplom iz republike nekdanje Jugoslavije. Človeka je treba preveriti neposredno pri delu z bolnikom v ambulanti ob mentorju. Ne vem, zakaj se tega tako bojimo. Zato predlagamo zelo preprosto, tudi se tem ljudem, ki imajo vse te dokumente, za katere predpostavljamo, da so avtentični, predpiše nič več kot trimesečno poskusno obdobje oziroma, kot tu piše, prilagoditveno obdobje, ko delajo pod nadzorom mentorja. S tem njihovega vstopa v slovenski prostor nič ne obremenimo, je pa to neka zadnja varovalka, da ob vseh teh dokumentih in papirjih vendar še mentor vidi, ali je kakšna huda napaka bila narejena, je bila kje ugotovljena velika pomanjkljivost, kakorkoli neustrezen odnos do bolnikov. Vam povem, da so se lažne diplome začele raziskovati tam, kjer je sestra ugotovila, kakšno neumnost je naredil zdravnik. To se pravi, ne predlagamo nič drugega, kot da tudi v teh primerih ne kupimo takoj mačka v žaklju, ampak mu predpišemo trimesečno, ne dvanajstmesečno kot v drugih primerih, trimesečno usposabljanje. V zvezi z 19. členom, kajti 20. člen se sklicuje na 19. člen, bi ministru postavil še eno vprašanje. Namreč, v drugem odstavku pravi takole: "Če vlagatelj ni zaključil študija, se mu predpiše do 12-mesečno usposabljanje..." in tako dalje. Če ni zaključil študija, kaj ta študij pomeni? Se pravi, če niti fakultete ni naredil, ali kaj? Prosim samo za obrazložitev besedila drugega odstavka 19. člena. Hvala.
Želi še kdo razpravljati o tem členu? Gospod minister, imate besedo.
Spoštovani gospod poslanec Cukjati! Najprej odgovor na prvi del. Mislim, da je to nepotrebno in da z zakonom v celoti prenašamo dosedanji postopek z dodatnimi pogoji. Za tiste kandidate iz tako imenovanih tretjih držav – na tem izrazu bom vztrajal, pa me beseda "tretji" zelo moti –, za katere so na komisiji Zdravniške zbornice ugotovili, da izpolnjujejo vse pogoje, tako glede študija kot trajanja specializacije, je bilo tako že do sedaj. Z zdravniškimi organizacijami, s predsednico Zdravniške zbornice, s predsednikom Zdravniškega društva, z vsemi predstavniki fakultet smo se dogovorili, da prenesemo postopek, ki danes velja, v ta zakon, dodamo pa še tako imenovano izjavo o dobrem mnenju, ki pa v nekaterih državah, ne samo v tretjih državah, tudi v državah Evropske unije, ni popolnoma umeščen. Zato smo ga dodatno dodelali. Skratka, gre za tiste zdravnike, ki v celoti izpolnjujejo pogoje, tako glede študija kot glede trajanja specializacije ter vsega ostalega. In to ugotovi komisija, ki je v enaki sestavi kot sedaj, razlika je samo v tem, da bo ta komisija na nek način delovala v okviru ministrstva, sestava je pa popolnoma enaka. Tudi v usklajevanju smo komisijo zmanjšali na toliko članov in na tiste nosilce, kot velja danes za vse, ki so vključeni v tem postopku. Še razlaga za 19. člen. Gre za tiste, ki morda ne bodo vsega izpolnili. Skratka, zdravnik specialist iz tretjih držav bo obravnavan na komisiji. Komisija bo proučila njegov kurikulum študija, njegov kurikulum specializacije, popolnoma enako kot danes. Ob tem bo zahtevala še izjavo o dobrem imenu in se bo na podlagi tega odločila, ali mu bo dala do 12 mesecev izobraževanja v zdravstvenem sistemu, torej na nek način "dospecializacijo", lahko, da bo moral izpolnjevati tudi določene dodatne pogoje. Ali se bo pa odločila, da v celoti vse izpolnjuje, in bo rekla, priznamo mu njegovo specializacijo in se lahko umesti v sistem. To, kar vi zahtevate, prehodno obdobje treh mesecev, ne nazadnje lahko vsak delodajalec v slovenskem prostoru izrabi, uporabi, ne bom rekel "izrabi", "uporabi" in ga zaposli za določen čas. Jaz tudi upam, da bodo delodajalci uporabljali vsa orodja, ki so v delovnopravni zakonodaji. Skratka člen je nastal v dobri preučitvi sedanjega postopka. V sedanji postopek smo vgradili izjavo o dobrem mnenju, ga dodali z določenimi alinejami, ker tega povsod ni, in takisto sestavo komisije prenesli v zakon in enako breme prenašamo na to komisijo. Ta komisija naj z ustrezno postavljenimi strokovnjaki v slovenskem prostoru odloči, ali tak zdravnik pozna ali ne pozna svoje specialnosti, in mu predpiše ali ne predpiše dodatno izobraževanje do 12 mesecev ali pa mu kar prizna specializacijo in ga prepusti v zdravstveni sistem, da ga delodajalci lahko zaposlijo. Torej popolnoma enak postopek kot do zdaj, s tistim, kar ste sami omenili. Jaz mislim, da je to prava pot. Zaradi velike mobilnosti v evropskem prostoru se je uveljavila tako imenovana izjava o dobrem imenu, kajti nekateri zdravniki lahko s hitro mobilnostjo med državami zabrišejo sled za svojimi napakami. Jaz mislim, da sem tu dobro prisluhnil in to umestil tudi v ta zakon, da se nam slučajno ne bi dogodilo, da bi nekdo pribežal v slovenski prostor, tu dobil ustrezno specializacijo in nadaljeval svoje slabo delo.
Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Gospod minister, ko izpolni pogoje iz prvega odstavka 19. člena, o tem se pogovarjamo, to se pravi, ko se ugotovi na podlagi dokumentov, ki jih je prinesel in pa preverbe študija in podobno, ne samo, da se lahko zaposli pri delodajalcu in delodajalec ga zaposli, kot ste rekli, lahko za določen čas, kjer se ga na nek način še vendarle preizkusi pri delu in pričakujete, da bo to naredil delodajalec. Preden, torej po tem zakonu, ki ga predlagate, bo brez preizkusne dobe že dobil licenco. To ni kar tako. Licenco. On ni gostujoči zdravnik pri nas, ki bo nekaj naredil pa potem gre. Ne. On vstopi v naš sistem z licenco in če ga ta delodajalec, če ta delodajalec ugotovi, da je neustrezen za delo, bo šel pač k drugemu delodajalcu, bo drugje našel zaposlitev. Ker bo imel licenco za delo v Sloveniji. Zaradi tega menimo, da preden dobi licenco, naj bi šel ne sicer tako kot je v drugih primerih predvideno na do 12 mesecev usposabljanja, to se pravi nekje pod nadzorom mentorja, saj bo že delal, ampak pod nadzorom mentorja, da naj bi tudi v tem primeru, preden dobi licenco, šel skozi neko trimesečno. To ni nobeno podaljševanje procedure. Glavna težava zdajšnjega vstopa tujega zdravnika so bile administrativne zadeve in te ste zelo dobro, hvala bogu, ste jih tukaj resnično skrčili na minimum. Zaradi tega bomo mi to tudi sprejeli, ta zakon, opozarjamo samo na neko zelo delikatno zadevo. Gospod minister, dobro veste, ko gre slovenski študent skozi proceduro študija, skozi praktično delo, skozi pripravništvo, skozi specializacijo, je vsem na očeh, vsi ga poznajo in če bi imel nemogoč odnos do ljudi pediater, recimo pedofil, bi se že zdavnaj izkazal, bi se že zdavnaj pokazalo to. V teh primerih, ko dobimo mačka v žaklju, pa menimo, da ne bi nič škodovalo, če bi pred izdajo licence šel skozi trimesečno prilagoditveno obdobje. Navsezadnje bi tudi tam izpopolnil slovenščino, bi tudi spoznal naš sistem, malo zaživel z bolniki, s slovensko mentaliteto. To ne bi škodovalo.
Gospod minister, izvolite.
Komentarju na nekatere navedbe se bom raje izognil. Bom samo ponovno izpostavil – zakon, ki je pred vami, prenaša sedanji veljavni red. Lahko povemo z veseljem, zadoščenem ali ogorčenostjo: ni se še zgodilo, da bi kdorkoli prišel v slovenski prostor brez nekaj mesecev dodatnega izobraževanja, kljub temu da je lahko izpolnil vse kriterije. Komisija, ki je imenovana, bo morala opraviti svoje delo v skladu z imenovanjem in vso odgovornostjo. Na nek način vaš amandma postavlja senco na komisijo. Ponovno pravim: komisija, ki je bila postavljena po zakonu o zdravniški službi, za tako imenovane tretje države, se je morala opredeliti do študija, do specializacij, do znanja, ki ga ta kandidat ima in mu predpisati do 12 mesecev kroženja, po domače povedano, in morebiti celo dodatni izpit. To je tudi danes. Vi bi pa si želeli, da če bi se zgodil precedens, da bi v Sloveniji ugotovili, da nekdo le v teh državah ima toliko znanja, bi taki osebi dali še tri mesece. Do sedaj se v slovenskem prostoru komisije, ki so to obravnavale, niso prepustile. Komisije bodo popolnoma enake, ampak v vseh pogojih, ki so jih morali do sedaj proučiti, bodo morali pogledati še, ali ima potrdilo o dobrem imenu. Države, ki tega nimajo, bodo morale ostale alineje izpolniti, torej o nekaznovanju in podobnem, in potem se bodo na podlagi znanja, vedenja, medicine, specializacijo odločali, ali bodo tega prepustili neposredno v sistem ali mu pa določili do 12 mesecev izobraževanja in morda celo dodatni izpit. Tako je ta samo prenos iz sedanjega postopka, prenos v ta zakon in se v ničemer ne spreminja, razen dodatnega, ostrejšega pogoja. Mislim, da je strah odveč oziroma da celo vi dvomite, da bo komisija, ki je do sedaj delovala po mojem na visokem nivoju, sedaj delovala zelo slabo, gre pa za enake sestave. Torej, ne gre za zdravnike iz ministrstva, gre za zdravnike, ki so ustrezno postavljeni glede na svoje znanje, pozicijo v slovenskem zdravstvenem prostoru za posamezne specialnosti. Ti bodo člani te komisije, ki bo odločala o znanju, vedenju teh kandidatov in če če bo posameznik vse izpolnjeval, mu bodo pustili, da gre v zdravstveni sistem, delodajalec bo pa morda vse tiste pomisleke, ki se vam pojavijo, lahko opredelil s pogodbo o zaposlitvi tega specialista.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite.
Gospod minister, res, doslej je komisija imela možnost, da po svoji presoji zahteva tudi dodatno izpopolnjevanje, kroženje itd. Sedaj pa piše v tem zakonu, če izpolnjuje vse te formalne pogoje, komisiji oziroma komisija izda pozitivno mnenje. Torej nobene fleksibilnosti, nobene odprtosti – in v tem je "catch".
Zaključujem razpravo o tem členu, o 20. členu. Prehajamo na amandma Poslanske skupine SDS k 23. členu, ki je v bistvu povezan z 20. členom. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Prehajamo še k zadnjemu amandmaju, to je amandma koalicijskih strank k 34. členu. Želi kdo razpravljati? Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. No, glede tega amandmaja, ki govori, da minister v petnajstih dneh od uveljavitve tega zakona na podlagi potreb izvajalcev, predloženih Zdravniški zbornici Slovenije za razpis specializacij za leto 2011, določi zgornjo mejo števila ponudb za delo v Sloveniji. Ker je minister izrazil mnenje, da je amandma koalicijskih poslanskih skupin dober, bi ga vprašal glede tega, kako namerava na podlagi teh potreb določiti zgornjo mejo števila ponudb. Namreč, ta razpis specializacij za naslednje leto izkazuje potrebe, ki bodo nastale pri izvajalcih čez pet let. Kaj to pomeni kot izhodišče in kot edino izhodišče za oblikovanje ponudbe čez pet let, potrebe čez pet let? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Za leto 2011 bo postopek, kot sem ga prej opisal. Postopek poteka. Vsako leto Zdravniška zbornica po javnem pooblastilu Ministrstva za zdravje pozove vse izvajalce, da javijo potrebe po specialnostih. Na podlagi teh potreb, na podlagi projekcij in poznavanja posameznih specialnosti v primerjati tudi z evropskim prostorom Zdravniška zbornica pripravi vsakoletni razpis. Po razpravah v zadnjem mesecu je številka, o kateri bomo razpravljali v letu 2011, okoli 500. Torej, toliko naj bi bilo manjkajočih mest za specialiste, če bi jih imeli na razpolago za zaposlitev v slovenski zdravstveni prostor. Kako bom deloval? Na tak način, da se bo ministrstvo, kot bi se moralo verjetno že v preteklosti, umestilo v samo poizvedbo potreb izvajalcev in preverjalo realnost teh potreb, upoštevalo razpoložljive zdravnike, ki so zaključili fakulteto, in na podlagi tega do zaključka, tako kot je v amandmajih predvideno, pripravilo zgornjo mejo števila zdravnikov, ki bi lahko prišli v slovenski zdravstveni prostor. Ne nazadnje na ta način pridemo do prostih delovnih mest specialistov v slovenskem zdravstvenem prostoru za vsako leto. Če bo dinamika taka, kot bi lahko bila, povedal sem, kaj so težave pri načrtovanju kadrovske politike v naslednjih letih, če smo upoštevali vse, bo ta številka blizu ali realna za vsako leto posebej. Če amandma določa, da minister ob zaključku ali pred zaključkom leta za naprej postavi zgornjo mejo, mislim, da je to pomembna varovalka. Če bi bil res tak naval, se tistih kandidatov, ki bi presegli to število, enostavno ne prepusti v slovenski zdravstveni prostor. Če bi se nam, karikirano, zgodilo 500 prihodov zdravnikov specialistov posameznih specialnosti, ki so jih izkazali izvajalci, potem bi se vsa manjkajoča mesta v slovenskem zdravstvenem prostoru zapolnila in potem bi lahko samo preko razpisov specializacij kreirali to, kar si nekako vsi želimo, da bi dejansko potrebe tudi v bodoče odsevale samo še potrebe državljanov, ne pa potreb izvajalcev, da bi na nek način zagotovili ustrezno sestavo specialistov v slovenskem zdravstvenem prostoru na aktualno mrežo danes, tako v velikih kot tudi v ruralnih področjih.
Gospod Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. Vsekakor je vaš odgovor bolj življenjski, kot pa je zapisan v zakonu. Vesel sem, in vas tudi ne bomo sekirali, če boste nekoliko drugače ravnali v tem primeru, kot v zakonu piše. Verjetno bi pa bilo pametno tudi preveriti, kakšne so bile potrebe pred štirimi leti, ko so bile razpisane specializacije tistih, ki sedaj končujejo specializacijo, in koliko od teh razpisanih specializacij je bilo uresničenih oziroma koliko premalo kandidatov se je javilo. Ker glavni problem pri nas je, da se specializacije razpišejo, kandidatov pa ni. Verjetno bi iz teh izračunov od preteklih razpisov specializacij in preteklih uresničitev razpisanih mest ugotovili, koliko pa jih resnično mi danes še potrebujemo. Torej, še enkrat, jaz sem vesel, da greste preko tega, kar piše v zakonu, ker je to bolj življenjsko.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Cukjati, veseli me najina razprava. Vprašanje je, če zanima vse. Ampak v vsakem primeru, tudi v obrazložitvi zakona smo vam jasno napisali, kaj bi bil eden velikih problemov: nesorazmerje med ponudbo in povpraševanjem. Z zakonskimi spremembami smo pustili razpis odprt, to pomeni, ko se je pojavila neka potreba po specialistu, torej za odprtje specializantskega mesta, je to mesto ostali odprto. To imate tudi na drugi strani zakona, številke, ki kažejo dejansko, koliko bi lahko danes diplomantov umestili v sistem. Ampak, govoriva o različnih stvareh; eno je to, koliko rabimo specialistov. V evropskem prostoru sme samostojno delovati samo specialist. In takšna, kot smo povedali številke, bi bila danes potreba. Razkorak med potrebami in med razpisanimi mesti in zapolnjenimi je pa tisto, kolikor bi rabili danes diplomantov. Torej, če bi lahko zapolnili ta mesta s skoraj 260 manjkajočimi kandidati, torej če bi lahko obe fakulteti v trenutku dali še eno generacijo celotnega študija, bi potem imeli te potrebe zapolnjene za določeno obdobje, ko bi potem z določenimi novimi kriteriji potreb državljanov glede na obolevnost, glede na dolgoživost Slovencev in Slovenk lahko to drugače kreirali. Skratka, lahko zaključiva, da je približno 250, tu nekje, specializantov potrebnih danes v slovenskem prostoru ali tako imenovanih diplomantov; in drugo, številka, ki sem jo večkrat omenil, pa je potrebno število specialistov, ki bi jih lahko izvajalci danes zaposlili glede na program, ki ga imajo, glede na obseg dela, ki ga opravljajo, glede na današnjo organiziranost 24-urnega zdravstvenega varstva ali neprekinjenega zdravstvenega varstva, in to je nekako tisto potrebno število, ki bi ga imeli. Z vašimi amandmaji ste to celo povečali, moj strah je bil in dvomi na odboru, tudi sem se na nek način zahvalil za to, da bi postavili zgornjo limito, da se ne bi kdo odločil v prihodnje, da bi odprl morda dva, tri, štiri tisoč mest za zdravnike v slovenskem prostoru in da bi dejansko imeli brezposelne zdravnike v slovenskem prostoru. Sam sem tudi razmišljal o nekaterih ukrepih, ko smo zakon pripravljali, vendar so me takoj poučili, da bi bila to diskriminatornost. In menim, da z varovalkami – in če boste amandmaje, kot jih je pripravila skupina štirih strank, podprli, potem varovalke, umeščene v zakon, zadoščajo za to, da bomo lahko nekoliko učinkoviteje upravljali s kandidati tako imenovanih tretjih držav, ki bi se radi zaposlili v slovenskem prostoru bodisi kot specializanti bodisi kot specialisti na prazna delovna mesta. Hvala.
Gospod mag. Grims, želite razpravljati o amandmaju k temu členu? Prosim.
Hvala za besedo. Problem, s katerim se danes v resnici soočamo, ni od včeraj. Dejstvo je, da se je v Sloveniji zelo dolgo umetno omejevalo vpis na medicinsko fakulteto in stanje je danes takšno, kot je. Dodaten problem je še v tem, da nekateri najboljši zdravniki zaradi boljših pogojev dela, več možnosti kariere ali pa preprosto višje plače odhajajo v tujino. In ta problem se je še zaostril. Jaz ne verjamem v to, kar je zdaj rekel gospod minister, da bi bili brezposelni zdravniki – kje pa! Problem je, da kadra, ne samo zdravniškega, tudi visoko kvalificiranih sester in vsega ostalega osebja, pri nas primanjkuje; in to čedalje bolj. Zato tudi ne razumem tega, da se še vedno v delu Vlade, konkretno Ministrstvo za visoko šolstvo vztraja pri tej zgrešeni politiki in da se celo z novim pravilnikom o financiranju hoče kar zabetonirati sedanje stanje, če bo ena fakulteta povečala število študentov, to ne pomeni, da bo avtomatično prejela tudi višja sredstva. To lahko ta problem še dodatno potencira in še dodatno zaostri. Druga možnost je ta, ki je danes predlagana, in o njej smo veliko povedali, da se odpre dodatno vrata zdravnikom in vsem drugim strokovnjakom na medicinskem področju iz tretjih držav. V praksi to pomeni predvsem z območja Balkana, vendar tukaj, vam odkrito povem, nekateri se le še spomnimo, ker smo toliko stari, kako je to bilo nekoč v Jugoslaviji, jaz nočem soditi, ali je danes točno enako, se pa zelo dobro spomnim vica iz tistega obdobja iz nekega mesta tam daleč na jugu: "Dober dan dragi potniki v avtobusu, prišli smo v to in to mesto. Tukaj imajo odlične baklave, lahko kupite dobro baklavo, lahko pa kupite diplomo iz medicinske fakultete, ali pa specializacijo, ali magisterij, ali doktorat. Imamo dve uri časa, tako da lahko vse to že uredite do takrat, ko bomo šli naprej." In koliko je v tej šali resnica? Veste,. pravijo, da je v vsaki šali pol resnice. In mene osebno zelo skrbi, zlasti zato, ker se – ne vem, zakaj – ni želelo sprejeti tega roka, ki ga je prej ponudil doktor Cukjati in je zajet v amandmaju SDS, saj bi s tem še uvedli neko dodatno varovalko, da ne bi bilo škodljivih posledic, kajti bojim se, da bo ta problem zaradi okoliščin, ki sem jih navedel, čedalje večji. In če bo zaradi hitenja prišlo do nepopravljivih posledic – gospe in gospodje, gre za medicino! Tukaj so nepopravljive posledice za zdravje, lahko celo za življenje človeka. In takrat me zanima, gospod minister, ali boste, če bo do tega prišlo, če bo prišlo do dejanskega znižanja standardov zaradi objektivnih okoliščin, zaradi vseh teh določil zakona, takrat sprejeli odgovornost in boste odstopili, če bodo nepopravljive posledice. To pa bi moralo nas zelo skrbeti danes.
Gospod minister, imate besedo.
Spoštovani gospod Grims, ne samo to še celo več. Ko sem zaprisegel v Državnemu zboru, sem z vso odgovornostjo prevzel funkcijo, glede na svoje znanje, veščine, sposobnosti. Verjamem, da danes in da tudi v prihodnje bom deloval samo za dobrobit Slovenk in Slovencev. Samo nekaj naj mi bo vseeno dovoljeno, ker se zelo banalizira ta problem. Poglejte, sprejeti bomo morali velikost Slovencev in Slovenk, ampak določene težave pa imamo. Zelo preprosto naj vam povem: generacija v slovenskem študijskem letu je okoli tristo študentov medicine. Trije oziroma celo štirje letniki imajo neposredno stik v sistemu, torej imamo okoli tisoč študentov. In enostavno, zdravstveni sistem, ker se te vaje izvajajo v bolnišničnem zdravstvenem sistemu, ne zmore več kot toliko študentov. Kajti, v bolnišnicah deluje okoli 3 tisoč, še celo nekoliko manj zdravnikov, ko to damo na specialiste, pride okoli en študent na dva zdravnika. In danes, ker sta me oba dekana zagotovila večji vpis v naslednjem letu, danes že nekateri študentje iz Ljubljane in Maribora opravljajo vaje daleč stran od teh dveh mest, recimo na Primorskem ali kjer koli. Kapacitete v sistemu, ne samo šolskem sistemu, v zdravstvenem sistemu, za vaje so izpolnjene in žal ne moremo sproducirati več kot toliko študentov. To je zagotovilo obeh dekanov, vseh zdravniških organizacij. Moja želja seveda in prvi korak je bil, na žalost vas v začetku ni bilo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Rudolf Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da je bistven tisti podatek, do katerega smo prej prišli, da je prihajalo v preteklosti do razkoraka med ponudbo in povpraševanjem, to drži. Vendar je nerazumljivo, da še na ljubljanski medicinski fakulteti, vsaj rektor je tako zagovarjal pred nekaj leti, da na medicinsko fakulteto ni mogoče vpisati več kot sto študentov, danes se jih pa lahko vpiše sto osemdeset. To se pravi, takrat je bilo nekaj načrtno zavirano. Prav tako si upam z vso odgovornostjo reči, da se je načrtno zaviral začetek študija na mariborski medicinski fakulteti – načrtno, vsaj za eno leto. V Državnem zboru smo na to opozarjali, jaz sem na odboru povedal, da v tistem letu, ko smo najbolj pritiskali, da se bi vpis lahko že začel, ker je bilo vse pripravljeno, se je šel takratni minister za zdravje pogovarjati s svojim zagrebškim kolegom o sodelovanju. To je popolnoma zgrešeno! In o tem obstajajo dokumenti, pisni dokumenti! Tako da ni treba nekaterim zavijati z očmi. Da se nekaj zavira, si upam trditi tudi v temu trenutku. O tem bomo razpravljali na posebni seji, ko so tudi evropska sredstva zagotovljena, in to velika evropska sredstva, za izgradnjo nove medicinske fakultete v Mariboru, pa je že dve leti od tega, ko se kar naprej nekaj zavira: ali ni pravi ponudnik za gradnjo, se pravi ni "naš", verjetno, ali kaj podobnega. Evropska sredstva pa, se bojim, da ne bodo več uporabna, da nam lahko ta rok zapade. Seveda, nihče se ne bo sekiral zaradi tega, vsaj pri tej vladi ne, ker tako ali tako nihče ne prevzame odgovornosti. Vsi govorijo, kako je vse idealno, potem ko pa pridemo v situacijo, pa rečejo, da tega pa niso vedeli, ali pa, kaj se to mene tiče. Tako si upam z vso odgovornostjo trditi, da ta problem ni od včeraj in da se je v preteklosti zaviralo, da bi na naši, takrat še edini medicinski fakulteti, lahko bil vpis tudi večji. To se je dokazalo sedaj, da se brez nekih večjih vlaganj lahko skoraj podvoji vpis, da bo študij verjetno ravno tako kvaliteten, upam pa si trditi, da bo bolj kvaliteten kot mogoče v kakšni tako imenovani tretji državi, kjer prav gotovo ne bodo dosegali takšnih standardov. In kar se tega tiče, popolnoma soglašam s tem, kar je v zvezi s tem dejal moj predgovornik, kaj vse se je dalo v treh urah čakanja na letališču kupiti v določeni državi. To je bilo sicer povedano malo v šali, ampak za tisto šalo je, žal, praksa pokazala, da kar drži. Tako imam velike pomisleke pri tem celotnem zakonu, pri pristopu, ampak zaradi tega, ker nič ne naredimo, da bi se v Mariboru zgradila stavba nove medicinske fakultete, to pa je bistveno za študij. Zaradi tega [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o tem amandmaju k 34. členu in tudi razpravo o amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospa ministrica Irma Pavlinič Krebs, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Novela zakona o sistemu plač v javnem sektorju, kot je pred vami, oziroma uskladitev plačne lestvice je posledica določil interventnega zakona, ki je tudi za javne uslužbence v letu 2011 prinesel uskladitev plače posameznika z inflacijo do ene četrtine. Ker je napovedana inflacija po napovedi Umarja 2,2 odstotni točki, se bo posamezniku, v odvisnosti od njegove plače, le-ta ohranila v realni vrednosti, povišano za 0,55 %. Ob tej priložnosti, spoštovane poslanke in poslanci, in zaradi navedb, tudi na Odboru za notranjo politiko, želim ponovno poudariti, da je interventni zakon, ki je v delu določil prej opisano usklajevanje plač z inflacijo javnih uslužbencev do 25 %, bistveno bolj posegel v plače javnih uslužbencev, kot bo mogoče danes slišati izza te govornice. Če Vlada ne bi dosegla v socialnem dialogu dogovora z več kot 75 tisoč javnimi uslužbenci, bi morala zagotoviti dodatnih 300 milijonov evrov zaradi napredovanj, izplačevanja delovne uspešnosti in tako naprej. Zaradi razumevanja javnih uslužbencev, da javnofinančna situacija ne dopušča dodatnega zadolževanja zaradi povišanja mase plač, je bil tak dogovor že tretjič uspešno dosežen. Poglejte si napovedi Urada za makroekonomske analize in razvoj. V letu 2010 rasti plač javnih uslužbencev ni. Tudi to je posledica v letu 2009 sklenjenega dogovora, zgolj za 0,65 % se je ohranila realna vrednost posameznikovega prejemka zaradi do polovice usklajevanja z inflacija za pol leta v letu 2010. Rast bruto plače v javnem sektorju je v letu 2010 bistveno nižja kot v realnem sektorju zaradi razumevanja javnih uslužbencev in uspešno sklenjenih dogovorov v socialnem dialogu. V letu 2011 pa ne bo posamezniku njegova osnovna plača ostala na ravni leta 2010, zgolj njena realna vrednost bo do četrtine ohranjena, kot boste sklenili danes in kot je bil sklenjen že dogovor in je besedilo v interventnem zakonu enako. Posamezni proračunski uporabniki bomo tudi za to uskladitev morali zagotoviti sredstva v okviru svojih proračunskih postavk stroškov dela. Ne samo za to uskladitev, kajti amandmaja pri sprejemu proračuna, poslanke in poslanci, za povišanje prihodkov niste sprejeli. Z velikim varčevanjem na stroških dela tako glede izplačil nadur, povečanega obsega dela, nenadomeščanja tistih, ki odhajajo iz posameznih sredin, bomo morali z bistveno manj ljudmi narediti enako ali celo več. Morali bomo, namreč vsak posamezen proračunski uporabnik, ob ustavljeni rasti plače posameznika, prihraniti še v povprečju dodatnih 3 do 5 % na področju stroškov dela. Analiza, ki smo jo naredili na našem ministrstvu, je pokazala, da bomo morali upoštevati pravzaprav združevanja notranjih organizacijskih enot, nižanje položajnih dodatkov, to ne nazadnje je ta parlament potrdil, najvišji položajni dodatek z 20 na 12 %, morali bomo racionalizirati svoje delovanje na vseh segmentih, da bomo v letu 2011 z maso, ki jo imamo v proračunu predvideno za stroške dela, zmogli preživeti. Nikoli se v tej državi na področju stroškov dela ni tako varčevalo, kot se bo moralo v letu 2011. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu dr. Vinku Gorenaku. Izvolite.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je ta predlog zakona obravnaval na 44. nujni seji 10. decembra 2010; predlagatelj je Vlada, postopek pa nujni, določen na Kolegiju predsednika Državnega zbora. Dokumenti, s katerimi smo razpolagali, pa je bil seveda predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta in amandma Poslanske skupine Zares k 1. členu. Če izpustim uvodno predstavitev, ki jo je tudi tam imela ministrica oziroma državna sekretarka, bila pa je podobna tej, ki smo jo slišali s strani ministrice, naj povem, da je Zakonodajno-pravna služba v predstavitvi svojega mnenja povedala, da k predloženemu besedilu z vidika vsebinskih rešitev nima pripomb, je pa potreben nomotehnični popravek 1. člena. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki ga je predstavil gospod Vnučec, in je v smislu podpore predlogu zakona. Vodja pogajalske skupine sindikatov gospod Posedi, ki je bil prav tako navzoč, je izrazil splošno kritiko načina reševanja odprtih vprašanj in plačnega sistema. Naj dodam, da sem kasneje sprejel tudi protest gospoda Štruklja v zvezi s tem, zakaj ni bil vabljen. Moram pojasniti, da sem vabil tiste, ki so želeli priti in ki so najavili svojo prisotnost. Člani iz koalicijskih poslanskih skupin so predlog zakona podprli, medtem ko člani iz opozicijskih poslanskih skupin nismo nasprotovali sami rešitvi predloga zakona, ampak smo opozorili na vse tiste stvari, ki so se dogajale pred tem, od stavke javnih uslužbencev, do spreminjanja zakona, ki je prinesel drugačen kvorum. Odbor je po opravljeni razpravi sprejel amandma Poslanske skupine Zares k 1. členu, sicer pa je odbor nato glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Po lestvici ugledne mednarodne revije The Economist Slovenija ni več država s polno demokracijo. To spoznanje ne bi smelo nikogar presenetiti, če vemo, kaj se v tej državi dogaja z nekaterimi temeljnimi vrednotami, kot so socialno partnerstvo in socialni dialog. Pri zakonu, ki je danes pred nami, je Vlada celo izhodišče tega zakona zapisala, citiram,: "V državah članice Evropske unije je standard socialnega dialoga v postopku usklajevanj plač v javnem sektorju splošno uveljavljen." Zagotovo se vsi strinjamo in to je ena temeljnih demokratičnih norm moderne združene Evrope. Kako pa je s tem v Sloveniji? Prav zabavno je bilo poslušati na odboru, ko smo obravnavali ta zakon, kako je s podporo in nepodporo tem rešitvam, ki so zajete v tem zakonu. Ta zakon namreč podpira samo sedem sindikalnih central s tega področja, nasprotuje mu jih pa več kot 20, konkretno 23 sindikalnih central. In kljub temu Vlada v izhodišče navede socialni dialog. Zakaj? Zato ker je ta ista oblast na začetku svojega mandata spremenila kriterije s spremembo zakona in zapisala, da se pač lahko nekaj že šteje, da je usklajeno, če za to pač glasujejo nekatere centrale, pod pogojem, da pokrivajo določeno število ljudi oziroma zaposlenih v istem sektorju. Glede na konkretno področje javne uprave, javnega sektorja, bi lahko kar zapisali, za kateri sindikat gre, pa čigav zet mora biti predsednik tiste centrale, pa bi bila zadeva točno ista, kot če so tiste kriterije notri napisali. Vsem je čisto jasno, za kaj v resnici gre. Gre pa v resnici za manipulacijo. Za manipulacijo, da se je izigralo vse tiste sindikate, ki so predstavljali ljudi v javnem sektorju, kjer še ni bilo izvedeno usklajevanje plač za nazaj, kjer torej ni bila uresničena reforma v tistem delu, zaradi katere so si zaposleni sami odvzeli del plače in to namenili za izenačenje oziroma odpravo plačnih nesorazmerij v tistem delu javnega sektorja, v katerem so bili zaposleni. To samoodpovedovanje ni bilo kratkotrajno. Trajalo je več let. Šlo je za ogromna finančna sredstva. V nekaterih delih javnega sektorja se je potem to tudi izvedlo in seveda v tistih s tem generalnim, s splošnim, enakim dvigom predstavniki njihovih sindikalnih central soglašajo, toda vse ostale, gospe in gospodje, velikansko večino sindikalnih central, trikrat več jih je kot tistih, ki podpirajo ta zakon, pa se je izigralo. Ni najhuje to, da se je izigralo te sindikaliste, sindikalne centrale, najhuje je to, da se je izigralo zaposlene, zaupanje ljudi v pravno državo, v to, da neke obljube in dogovori v javnem dialogu, socialnem dialogu, socialnem partnerstvu veljajo; vse se je povozilo, izničilo in izigralo. To pa ni politika, ki bi bila vredna podpore. Iz tega bo zagotovo izviral konflikt med sindikalisti, med zaposlenimi, nezadovoljstvo ljudi bo še večje, kot je že sedaj. Zakaj Vlada od nekaterih zdavnaj začrtanih in popolnoma soglasno v okviru socialnega partnerstva dogovorjenih reform kar tako zlahka odstopi, ne vem, v korist enih in v škodo drugih. To pa je, žal, neizprosno dejstvo. Zaradi tega je seveda lahko reči, da podpiramo zakon, ki pomeni dvig plač vsem, toda po drugi strani si politika, ki pomeni izničenje socialnega partnerstva, torej ene od temeljnih ne samo slovenskih, celo ustavnih vrednot, ampak temeljnih evropskih vrednot, taka politika si podpore ne zasluži. Zaradi tega se bomo ob glasovanju o tem zakonu v Poslanski skupini SDS vzdržali.
Besedo ima gospod Alojz Potočnik, v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala. Spoštovani! Predlagatelj poglavitni cilj zakona o sistemu plač v javnem sektorju vidi v nujni uskladitvi z zakonom o interventnih ukrepih in dogovorom o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju za leti 2011 in 2012, ki je bil podpisan z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja. Pri tem ne gre spregledati, da sta bila tako interventni zakon kot dogovor deležna neobičajno trdega merjenja moči in soglasja, ki je rešitvam in instrumentom podelil legalnost. Toda zgodbe, ki sicer seže vse tja v poletje in jesen 2008, ne gre ponavljati. Dejstva in posledice, tudi zelo resne, so jasne in jih dokumentirajo številke.: nesorazmerja niso odpravljena, ustvarila so se nova nesorazmerja in nekaterim skupinam so šle večje koristi kot drugim. Slabo! V jesenski napovedi gospodarskih gibanj je Urad za makroekonomske analize in razvoj predvidel, Vlada pa potrdila, višino stopnje rasti cen življenjskih potrebščin v Republiki Sloveniji v letu 2011 v višini 2,2 %, to pa je osnova za izračun povišanja v višini 0,55 %. V javnem sektorju bo to pomenilo 20,4 milijona evrov v letu 2011 in 22,3 milijona evrov v naslednjih letih. Finančna sredstva bo zagotavljal državni proračun, proračuni lokalnih skupnosti ter oba zavoda – za zdravstveno zavarovanje Slovenije ter pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Manevrski prostor je ozek in kaže, da je bilo storjeno vse, kar je glede javnih plač mogoče. Tistim, ki so, pod narekovaji, "svetovali" s prožnejšo politiko, je pač treba povedati, da bi s tem nadaljevali razširjeno fiskalno politiko, ki ji izrecno nasprotuje tudi Fiskalni svet Republike Slovenije v zadnjem poročilu. V razmerju med plačnim sistemom in socialnim varovanjem idealnih rešitev ni. Optimalno je tisto, kar ljudje sprejmejo z občutkom pravičnosti. O tem razmerju smo tehtali že pri interventnih ukrepih. Ocenjujemo ga za javnofinančno vzdržnega in bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sistemu plač v javnem sektorju podprli. Kritikom pa: ko boste, če boste, prevzeli odgovornost, ne ponovite, prosim, leta 2008, ki spada med največje javnofinančne afere pri nas. Hvala.
Besedo ima gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegi, spoštovana predstavnica Vlade! Po mnenju Slovenske ljudske stranke je stanje gospodarske aktivnosti v Sloveniji še vedno zaskrbljujoče, če ne celo bolj kot na začetku krize. Kljub temu da se tu in tam pokaže kakšen znak okrevanja, predvsem zaradi boljših razmer v izvoznih dejavnostih, pa smo še daleč od stanja pred izbruhom gospodarske krize. Že večkrat je bilo ugotovljeno, da se stroški javnega sektorja v tem obdobju niso zmanjšali. Nezmožnost vzdrževanja tega stanja s strani zasebnega gospodarskega sektorja pa trenutno rešujemo z dodatnim zadolževanjem. Ne glede na to, da sedaj usklajujemo plače samo v višini 25 % s stopnjo rasti cen življenjskih potrebščin, pa ne moremo mimo dejstva, da ne glede na vse obljube o varčevanju in sprejetih ukrepih, sedaj dejansko zvišujemo plače, in še to ne po kakšni progresivni lestvici, temveč kar v fiksnem odstotku. Tako ne bomo bistveno pomagali tistim javnim uslužbencem, ki prejemajo najnižje plače, temveč bodo največje absolutne razlike prav pri plačah v najvišjih plačnih razredih. V Slovenski ljudski stranki že celoten mandat poudarjamo, da mora javni sektor deliti usodo zasebnega, tako v dobrem kot v slabem. Število brezposelnih bo v kratkem preseglo 104 tisoč in močno dvomim, da se bo naraščanje te številke ustavilo, kajti kar nekaj gospodarskih panog se še vedno nahaja v velikih težavah. S tega vidika se nam v Slovenski ljudski stranki tudi teh nekaj več kot 20 milijonov evrov na leto, ki so predvideni za uskladitev plač javnega sektorja, nikakor ne zdi zanemarljivih. Lahko bi našteli nešteto možnosti, kjer bi se dalo ta denar porabiti za neposredne gospodarske spodbude. Preverili smo številke in že bežen pogled pove, da se število javnih uslužbencev, namesto da bi se z naravnim odlivom za odstotek na leto zmanjšalo, počasi, a nezadržno veča. Od decembra 2008 do aprila 2010 se je povečalo za dober odstotek in pol. Sedanji vladi je sicer nekoliko uspelo skrčiti upravo, torej vladne službe in upravne enote, ki so v njeni neposredni pristojnosti, ne pa tudi ministrstev, kjer je 326 več zaposlenih. V javnem sektorju se je v 6 letih povprečna bruto plača zvišala za 32 %, bolj zaskrbljujoče pa je, da se razlika med plačo zasebnega in javnega sektorja v absolutnem znesku neprestano povečuje. Leta 2004 so javni uslužbenci zaslužili v povprečju dobrih 350 evrov več kot delavci v zasebnem sektorju, letos pa ta razlika znaša že 430 evrov. Število zaposlenih v javnem sektorju v Sloveniji še vedno narašča, medtem ko povprečje v Evropski uniji pada. Sicer smo v Slovenski ljudski stranki mnenja, da plače javnih uslužbencev niso previsoke. Težava pa je v racionalizaciji dela oziroma v številu uslužbencev, ki ga trenutno ne moremo več vzdrževati. Pripraviti bi morali načrt, kako spodbujati prehod uslužbencev iz javnega v zasebni sektor, ter zmanjšati tekoče zaposlovanje v javnem sektorju na minimum. V gradivu ste napisali, da je cilj obravnavanega zakona uskladitev z zakonom o interventnih ukrepih in dogovorom o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju za leto 2011 in 2012, podpisan z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja. Mnenja smo, da je dogovore treba spoštovati. Denar za te obveznosti bi se lahko privarčeval tudi kje drugje. V Slovenski ljudski stranki še vedno trdimo in ugotavljamo, da trenutna vlada Republike Slovenije v okviru svojih služb ne zna varčevati in na to očitno niti ni pripravljena. Na to kaže tudi pred nedavnim sprejet interventni zakon, kjer ni zaznati, da bi bil kateri od ministrskih resorjev pripravljen na konkretno zmanjšanje svoje porabe, večina pa jih glede na sprejete proračune troši celo več kot v predkriznem letu 2008. Zato se nam v Slovenski ljudski stranki zdi tudi sedanje zvišanje plač v času, ko so socialni transferji in brezposelnost na najvišjih nivojih, preprosto neprimerna. Za sprejem takšnega zakona bo odgovornost morala sprejeti vladna koalicija. Poslanci Slovenske ljudske stranke pri tem ne moremo sodelovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Predstavil bom stališče Poslanske skupine DeSUS glede dopolnitev zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Prejšnji mesec je bil kljub močnemu in trdnemu nasprotovanju poslancev Poslanske skupine DeSUS sprejet zakon o interventnih ukrepih. Zakaj nasprotovanje temu zakonu z naše strani? Še enkrat: ne da menimo, da smo samo prepričani, dejstvo je, da so upokojenske generacije do sedaj zaradi aktualne krize in predvidene pokojninske reforme že prispevale svoj velik delež, tako da zamrznitev pokojnin dodatno vodi v drastično znižanje že tako slabega ekonomskega položaja. 50-odstotna zamrznitev pokojnin zagotovo ne bi predstavljala tolikšen manko, da bi ogrozil državni proračun in stabilnost javnih financ. Nasprotne trditve so za lase privlečene; sploh pa to ob dejstvu, da se je ministrica za javno upravo mimo upokojencev in na njihov račun dogovarjala in dogovorila za način zamrznitve. Da ni to prazno mlatenje slame, naj dobesedno preberem sklenjeni dogovor: "Vlada Republike Slovenije se zavezuje, da bo, v kolikor bo v parlamentarni obravnavi predloga zakona o interventnih ukrepih zaradi gospodarske krize prišlo do kakršnihkoli sprememb določb glede usklajevanja z inflacijo v letu 2011 pokojnin ali transferjev posameznikom in gospodinjstvom, enak način usklajevanja zagotovila tudi za plače v javnem sektorju." Popuščanje javnemu sektorju s povprečno neto plačo cirka 1200 evrov na račun upokojencev, 350 tisoč jih prejema znesek pod pragom revščine, je ne samo neprimerno; je nedopustno, nemoralno. Obrazložite vi to upokojencu, ki prejema mesečno 500 evrov pokojnine! Na račun sprejetega interventnega zakona ter sklenjenega dogovora med ministrstvom in sindikati imamo sedaj pred seboj noveliranje plačnega sistema, in sicer v smeri uskladitve osnovnih plač za četrtinko, kar predstavlja 0,55 %. To bomo poslanci DeSUS-a podprli, saj nam, če hočemo ravnati zakonito, kaj drugega ne preostane. Tako zavezo ste sprejeli novembra letos. Kljub temu pa pričakujemo, sploh ob napovedi predsednika Vlade o naboru reform v naslednjem letu in ena izmed njih je tudi reforma plačnega sistema v javnem sektorju, da bo ta reforma pravična in to tako z vidika znotraj samega javnega sektorja kot z vidika vseh ostalih zaposlenih v zasebnem sektorju in z vidika upokojencev. Poudarim pa naj, da od Vlade zahtevamo, da se v bodoče nikakor ne dogovarja po ključu v breme tretjega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič v imenu Poslanske skupine SNS.
Spoštovani! S podpisanim dogovorom Vlade z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja dne 5. 10. 2010 so se sprejele smernice o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju za leti 2011 in 2012. Torej dogovor temelji na določbah glede na usklajevanje z inflacijo v letu 2011 in 2012, pokriva tako pokojnine, transferje posameznikom in gospodarstvom, seveda pa usklajuje tudi plače v javnem sektorju. Zakon o interventnih ukrepih, ki velja od 27. 11. 2010, v 5. členu določa, da se na podlagi sprejetih predpisov, kolektivnih pogodb, ne glede na razliko med dejansko in napovedano rastjo cen življenjskih potrebščin, od decembra 2009 do decembra 2010 vrednost plačilnih razredov uskladi s 1. 1. 2011 v višini 25 % rasti življenjskih stroškov, kar pomeni, da je uskladitev nujna s 1. januarjem 2011 za 0,55 % in predstavlja 25 % navedene stopnje rasti cen življenjskih potrebščin. Gre torej za splošno uskladitev osnovnih plač za 0,55 %, s čimer se vzpostavijo temeljna načela plačnega sistema v javnem sektorju za javne uslužbence in funkcionarje. Vzpostavlja se fleksibilnejši sistem, ki bo višino plač povezoval z učinkovitostjo in z rezultati dela, bo pa tudi preglednejši z vidika javnih financ. Predlagatelj pojasnjuje, da je zakon v skladu z obstoječim pravnim redom in splošno veljavnimi načeli mednarodnega prava, ni povezan s pravno ureditvijo Evropske unije, da pa tudi ne nasprotuje pravni ureditvi Evropske unije. Predlagano izvajanje zakona bo državni proračun obremenilo v letu 2011 za 20,4 milijona evrov ter v naslednjih letih za okrog 22 milijonov evrov. Sredstva so zagotovljena v proračunu v okviru finančnih načrtov posameznih proračunskih uporabnikov. Kot vidimo, je zakon potreben, saj preprečuje nastale težave v primeru neuskladitve v višini predlagane stopnje rasti cen življenjskih potrebščin. Sigurno zakon ni idealen ter ne zadovoljuje večino proračunskih uporabnikov, vendar omogoča tisto, kar je mogoče sprostiti v proračunu. Zato v Slovenski nacionalni stranki zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa. Vsem skupaj prijazen pozdrav! Odgovorna in resna politika mora v življenju marsikdaj storiti tisto, kar je potrebno in nujno za javno finančno vzdržnost in seveda težko je vsakič sprejeti tak zakon, ki je vsem všeč. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo predlagano spremembo zakona podprli, kajti določilo 5. člena Zakona o interventnih ukrepih in 7. točka, dogovora o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju za leti 2011 in 2012, na podlagi katerih sta se na enak način, kot se z inflacijo usklajujejo pokojnine ter transferji posameznikom in gospodinjstvom, usklajujejo tudi plače v javnem sektorju. S samo novelo zakona usklajujemo Zakon o sistemu plač v javnem sektorju z Zakonom o interventnih ukrepih in dogovorom o ukrepih na področju plač in drugih prejemkov v javnem sektorju tako za leto 2011 kot tudi za leto 2012, ki je bil podpisan z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja. S predlaganimi spremembami bomo dosegli splošno uskladitev osnovnih plač v javnem sektorju za 0,55 %, to je 25 % stopnje rasti cen življenjskih potrebščin v Republiki Sloveniji v letu 2011, ki znaša 2,2 %. S tem predlogom zakona stopamo nasproti tudi vzpostavitvi fleksibilnega plačnega sistema, ki bo višino plač bolj povezoval z učinkovitostjo in rezultati dela, ter nasproti transparentnemu in obvladljivemu plačnemu sistemu z vidika javnih financ. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije podpira predlog zakona, saj ta sledi sprejeti rešitvi Zakona o interventnih ukrepih, ki smo ga podprli. Vlada tako uresničuje in izpolnjuje dogovor, ki je bil sklenjen z reprezentativnimi sindikati, v katerem se je med drugim zavezala, da bo v primeru uskladitve pokojnin in socialnih transferov z inflacijo v letu 2011 enak način usklajevanja določen tudi za plače v javnem sektorju. Obenem želimo poudariti tudi to, da seveda ne držijo trditve o preferiranju nekaterih skupin sindikatov, saj predlagani zakon prinaša uskladitev, s tem pa višje plač prav vsem javnim uslužbencem v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Poslanska skupina nepovezanih poslancev Solidarnost bo Zakon o sistemu plač v javnem sektorju podprla. Glede na hude posledice finančne in gospodarske krize je bilo nujno začasno zaustaviti rast plač v javnem sektorju, ki je itak preobsežen in na številnih segmentih premalo učinkovit. Dosežen je bil vsaj minimalen dogovor z reprezentativnimi sindikati, pri čemer poudarjamo, da število samih sindikatov, ki so na to pristali, za nas ni kriterij, pač pa je pomembno, kakšno število zaposlenih v javnem sektorju slednji zastopajo. Govoriti o tem, da večina sindikatov ni dala soglasja k tej spremembi, ne vzdrži kritike, kajti majhni sindikati z majhnim številom delavcev ne morejo zaustaviti koristi oziroma odgovornosti večine, da prevzame enak del odgovornosti za to, kar se dogaja. Nekateri pač mislijo, da finančna in gospodarska kriza njih ne sme prizadeti, čeprav je nujno, da del bremena prevzamejo prav vsi. Na ta način bomo lažje prenesli to, kar se dogaja. Strinjamo se, da bi morali zajeti več sredstev s področja, denimo dela na črno, a to ni mogoče takoj in ne na kratek rok, kajti če bi bilo to res, bi lahko kaj več lahko storila vsakršna vlada že do zdaj. Treba je torej varčevati in iskati rešitve, ki bodo pomagale, da zaženemo gospodarstvo, sicer povečevanja plač ne bo niti v naslednjih obdobjih. Naša poslanska skupina razume solidarnost zaposlenih v javnem sektorju tako, da bodo sindikati prav vseh delili usodo dejstva, da ni mogoče v tem trenutku v celoti odpraviti plačnih nesorazmerij z novim zadolževanjem države. Verjamem, da bodo nekateri iz tega skušali ustvariti konflikt, ampak to ni več zdrava pamet, pač pa politika povzročanja izrednih razmer in lažne skrbi za zaposlene. Kar zadeva posamezne segmente civilne družbe, ki trdijo, da znesek, denimo, za drugačno usklajevanje pokojnin ni tako velik, da ga država ne bi prenesla, se lahko naša poslanska skupina strinja. Vendar, če bi predstavniki vseh skupin zahtevali svoje majhne zneske, na koncu nastane obseg sredstev, ki je prevelik za čas, ko bi morali najemati nove kredite ali pa sprejeti ta zakon, da dokler si ne opomore gospodarstvo, pač ni mogoče dati vsem tega, kar pričakujejo, pač pa predvsem to, kar je neobhodno in kar naj vsaj ohrani dosežen nivo socialne države in pravic, ne da bi ga povečevali. Kajti, brž ko država vzame nov kredit, doživlja oblast oziroma aktualna vlada kritiko ponovnega in prekomernega zadolževanja, ko pa je treba varčevati, je upor malodane na vseh ravneh. Naša poslanska skupina verjame, da je ta zakon treba sprejeti in ga bo zaradi tega podprla. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Colarič v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, predstavnice Vlade, kolegice kolegi! O plačah približno 160 tisoč javnih uslužbencev je bilo v temu letu povedanega že veliko. Bile so dolge razprave o dežurstvih pa vse do vprašanja, kako odpraviti plačno nesorazmerje, ki je nastalo leta 2008 še v času opevane visoke gospodarske rasti; v času, ko je globalna gospodarska in finančna kriza udarila tudi že v Slovenijo. Največ kritik pa je bilo seveda usmerjenih tudi na način usklajevanja in dogovarjanja med Vlado in sindikati. Ne glede na kritike, imamo sedaj novelo zakona o sistemu plač v javnem sektorju, s katero se bodo osnovne plače v javnem sektorju uskladile s 25-odstotno stopnjo rasti cen življenjskih potrebščin v Republiki Sloveniji, ki jo je v jesenski napovedi gospodarskih gibanj napovedal Urad za makroekonomske analize in razvoj za obdobje december 2010–december 2011. Da pa ne bi bil deležen očitkov, da zavajamo javnost z nekimi visokimi povišanji, naj ponazorim, kaj pomeni to 0,55-odstotno povišanje osnovnih plač v javnem sektorju. Osnovna plača, na primer v prvem plačnem razredu, se bo povečala za 2,02 evra, v dvajsetem za 5,52 evra, na primer v štiriintridesetem je povečanje za 9,55 evra in v najvišjem, petinšestdesetim plačnem razredu, za 32,22 evra. Ta uskladitev se bo na plačilnih listih videla in izplačala v mesecu februarju 2011. Podlaga, kot je bilo danes že večkrat rečeno, za takšno uskladitev in izplačilo pa jo 5. člen Zakona o interventnih ukrepih in dogovor med Vlado in sindikati. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlagano novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNIH FINANCAH, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovana poslanka, gospodje poslanci! S predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o javnih financah zasledujemo tri cilje: prvič, za namen doseganja prvega cilja je potrebna vzpostavitev ustreznih pravnih podlag, ki bodo omogočile uvedbo posojanja lastnih dolžnikih vrednostnih papirjev. Na ta način se bo zmanjšalo tveganje neporavnave sklenjenih poslov pri trgovanju z referenčnimi obveznicami Republike Slovenija in z uvedbo instrumenta posojanja lastnih dolžniških vrednostih papirjev se bo povečala učinkovitost in likvidnost sekundarnega trga obveznic Republike Slovenije in zmanjšalo tveganje neporavnave sklenjenih poslov pri temu trgovanju. Drugič, druga sprememba predlaganega zakona se nanaša na spremenjen način postopanja z zaključnim računom. Predlog zakona nudi Vladi, da najkasneje v ugovoru na predlog revizijskega poročila Računskega sodišča odloči, katere predloge popravkov revizorja bo v zaključnem računu upoštevala in na kakšen način. Vlada bo tako v vsakem posameznem primeru lahko odločila, ali je mogoče izvesti popravek predloga zaključnega računa kot popravek za nazaj, ali pa bo določila, da bo ugotovljene nepravilnosti Računskega sodišča odpravila v tekočem letu oziroma za naprej. Predlagani zakon še vedno določa, da je rok za predložitev zaključnega računa in dokončnega poročila Računskega sodišča Državnemu zboru do 1. oktobra tekočega leta. Novost pa je, da mora Vlada hkrati s predlogom zaključnega računa Državnemu zboru predložiti tudi pojasnila, zakaj posameznik popravkov ni upoštevala. V nadaljevanju je bila določba na seji matičnega odbora dopolnjena, in sicer tako da je opredeljeno tudi ravnanje za primer, če Državni zbor zaključnega računa ne sprejme. V tem primeru bo Državni zbor naložil Vladi pripravo novega predloga zaključnega računa, pri tem pa določil tudi popravke napak iz dokončnega poročila Računskega sodišča, ki jih mora Vlada pri pripravi novega zaključnega računa upoštevati. Tretje področje, na katerega posega predlog zakona, pa je vzpostavitev ustreznih pravnih podlag za financiranje razvojnih programov in prednostnih nalog države oziroma občine. V tem kontekstu predlog zakona določa, da se lahko za te namene sredstva zagotavljajo v obliki kapitalskih naložb, s povečanjem namenskega premoženja skladov s poroštvi ali z dodeljevanjem sredstev subvencij ali posojil iz državnega oziroma občinskega proračuna. Nadalje predlog zakona vsebuje tudi določbe, ki zagotavljajo pravno podlago za nove, moderne oblike sofinanciranja različnih projektov. Gre predvsem za oblike financiranja po načelih finančnega inženiringa in oblike, ki omogočajo kombiniranje dodeljevanja javnih sredstev s sredstvi iz zasebnih virov. Tovrstne instrumente poznajo tudi druge evropske zakonodaje, ki nudijo predvsem instrumentarij svojim nacionalnih razvojnim bankam, pozna pa ga tudi Evropska investicijska banka kot razvojna banka Evropske unije. Upoštevaje navedeno predlagamo, da Državni zbor sprejme predlog novele Zakona o javnih financah v besedilu, kakor ga je oblikoval matični Odbor za finance in monetarno politiko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu odbora, gospodu mag. Borutu Sajovicu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Pozdrav strokovnim službam iz ministrstva in državni sekretarki! Odbor je predlog zakona kot matično delovno telo obravnaval na 32. nujni seji 13. 12. 2010. Odboru je bilo predhodno posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, katerega glavnina pripomb se nanaša na nesistemski poseg v prehodnih določbah, pa tudi na pravilnost uporabe pravil nomotehnike in posameznih pojmov ter na opozorila o neopredeljenih pojmih, ki jih predlog zakona vnaša v slovenski pravni red. Večina pripomb službe je upoštevanih v sprejetih amandmajih odbora. K predloženemu zakonu je amandmaje k 7. in 8. členu vložil poslanec mag. Andrej Vizjak. Seji odbora so prisostvovale predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Računskega sodišča in Zakonodajno-pravne službe. Stališče Računskega sodišča do predloga zakona je predstavil njegov predsednik in pri tem poudaril, da je Računsko sodišče s predlagateljem zakona sodelovalo pri pripravi rešitev, ki urejajo postopke pri sprejemanju zaključnega računa državnega proračuna. Besedilo, ki ga vsebuje predlagani zakon, je v pretežni meri usklajeno z željami Računskega sodišča, neodgovorjeno pa je ostalo vprašanje glede ukrepanja v primeru zavrnitve predloga zaključnega računa oziroma neupoštevanja pripomb Računskega sodišča. Predsednik Računskega sodišča je ob tem poudaril, da vloženi amandma poslanca Andreja Vizjaka k 7. členu v precejšnji meri sledi ključnimi usmeritvam Računskega sodišča, ki je predlagalo dodatni odstavek istega člena, vendar ju predlagatelj zakona v besedilo predloga zakona ni vključil. Po predlogu Računskega sodišča naj bi Državni zbor v primeru, da predlog zaključnega računa državnega proračuna ne sprejme, Vladi naložil pripravo novega predloga zaključnega računa državnega proračuna in določil tiste popravke, ki jih na podlagi razkritih napak v dokončnem poročilu Računskega sodišča mora upoštevati. Vlada v skladu s sprejeto odločitvijo popravljeni predlog zaključnega računa državnega proračuna ponovno predložil v sprejem Državnemu zboru. V razpravi so člani odbora največ pozornosti namenili prav vprašanjem, povezanih s pripravo in sprejemom predloga zaključnega računa državnega in občinskega proračuna. S samima vloženima amandmajema k tema členoma je bila predlagana zakonska ureditev v primeru nesprejetja zaključnega računa proračuna države ali občin, in to na način, da Državni zbor oziroma občinski svet določi rok, v katerem mora Vlada oziroma župan predložiti nov predlog zaključnega računa državnega ali občinskega proračuna, pri tem pa naj bi Vlada nov predlog zaključnega računa državnega proračuna pripravila v skladu z vsemi popravki revizorja. V razpravi pa je bil ob tem podan tudi predlog za amandma odbora k 7. členu, ki bi upošteval predlog Računskega sodišča za upoštevanje le tistih popravkov, ki bi jih s sklepom določil Državni zbor. Ob teh predlogih je predstavnica predlagatelja zakona poudarila, da predlagatelj vztraja pri rešitvah, kot jih je predlagal sam, in pri tem poudarila, da je na podlagi dosedanjih izkušenj mogoče oceniti, da se pri določenih vprašanjih lahko pojavijo razlike pri razumevanju, ali je neko vprašanje mogoče ugotavljati za preteklost ali za prihodnost. Zato si želi Vlada pridržati pravico do presoje tovrstnih vprašanj. Odbor je nadalje sprejel tudi svoje amandmaje za novi A1. člen k 1., 3., 5., 6., 7., 9., 10., 11. in 13. členu. V okviru opredelitve do vloženih amandmajev poslanca mag. Andreja Vizjaka odbor ni sprejel amandmaja k 8. členu ter se ni opredelil do amandmaja istega predlagatelja k 7. členu, ker je zaradi sprejetega amandmaja odbora k temu členu postal brezpredmeten. Odbor je nadalje glasoval tudi o členih predloga zakona in jih sprejel. Sprejeti amandmaji so vključeni v dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupini. Besedo ima gospod Vili Trofenik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlagane spremembe Zakona o javnih financah po nujnem postopku obsegajo 5 vsebinskih sklopov, ki vsi niso med seboj na vzročni zvezi in za katere ne bi mogli trditi, da jim je mesto v Zakonu o javnih financah. Nedvomno je temeljni namen nujno potrebnih in že dolgo pričakovanih sprememb Zakona o javnih financah v zagotovitvi pravne podlage za potrebe popravka zaključnega računa države po opravljeni reviziji Računskega sodišča na podlagi ugotovljenih nepravilnosti. Tej nesporni in nujno potrebni spremembi sta na začetku in na koncu predloženih sprememb zakona dodana še dva vsebinska sklopa. Prvi je zajet v 1. členu, s katerim se spreminja 68. člen obstoječega Zakona o javnih financah oziroma se uvaja ločena matična številka upravljavca enotnega zakladniškega računa. Ta sprememba se nanaša na vsebino zakona o opravljanju plačilnih storitev in bi bilo zato primernejše, da bi se ta sprememba udejanjila v omenjenem zakonu. Podobna nedoslednost se pojavlja tudi v predlaganih spremembah, ki jih vsebujeta 10. in 11. člen predloženega zakona in ki se po vsebini nanašajo na zakon o upravljanju kapitalskih naložb. Drugi sklop predlaganih sprememb Zakona o javnih financah uvaja nov namen zadolževanja države, ki poleg dosedanjih dveh namenov, to je zadolževanje zaradi pokrivanja proračunskega primanjkljaja in likvidnostnega zadolževanja, uvaja še tretjo obliko zadolževanja države v obliki dodatne izdaje dolžniških vrednostnih papirjev v obsegu, določenem z Zakonom o izvrševanju proračuna, za potrebe intervencije na trgu vrednostnih papirjev in tako imenovane repo posle ali za začasno posojanje lastnih vrednostnih papirjev kot instrumenta intervencije na sekundarnem trgu lastnih dolžniških vrednostnih papirjev. Predlagane spremembe Zakona o javnih financah posledično tudi spreminjajo način prikazovanja zadolževanja, in sicer v bilanci stanja, ki tako postane sestavni del zaključnega računa države, na žalost pa tudi ne sestavni del zaključnega računa lokalne skupnosti, pa čeprav bi bilo to nujno potrebno, sicer ne zaradi novega namena zadolževanja, ker ta za lokalne skupnosti ni predviden, ampak zaradi stanja na področju zadolževanja lokalnih skupnosti. Tretji sklop sprememb zakona se nanaša na spremembe, ki omogočajo popravek zaključnega računa države po ugotovitvah nepravilnosti s strani Računskega sodišča. V predlogu zakona je bila ustrezno rešena relacija med Računskim sodiščem in predlagateljem zaključnega računa glede popravkov na podlagi ugotovljenih nepravilnosti, ni pa bila v predloženem predlogu zakona rešena relacija med predlagateljem popravljenega ali delno popravljenega zaključnega računa in Državnim zborom, ki sprejema zaključni račun države. Na podlagi razprave in aktivnega sodelovanja Računskega sodišča je bil ta problem rešen z ustreznim amandmajem matičnega delovnega telesa k 7. členu predloženega zakona oziroma z dodanima šestim in sedmim odstavkom tega člena. Tako dopolnjen predlog zakona zadovoljivo rešuje problematiko sprejemanja zaključnega računa državnega proračuna v primeru ugotovljenih nepravilnosti s strani Računskega sodišča Na žalost pa predlagatelj ni imel ambicije zakonsko urediti tudi problematike zaključnih računov lokalnih skupnosti, katerih večina ni revidirana s strani Računskega sodišča, revizijska poročila revizijskih družb pa občinskemu svetu in javnosti niso dostopna. Tako je na tem področju predlagana le jasnejša določitev roka za predložitev zaključnega računa občine občinskemu svetu, ki je sicer dobrodošla, vendar ne rešuje problematike zaključnih računov lokalnih skupnosti. Četrti sklop predlaganih zakonskih sprememb se nanaša na dodeljevanje sredstev iz državnega in občinskih proračunov ter z zamudo podrobneje opredeljuje postopke, imenovanje in delovanje komisij, javne razpise za dodelitev sredstev, neposredno dodeljevanje javnih sredstev in opredeljuje pogoje za finančni inženiring. Predložene dopolnitve tako odpravljajo dosedanjo pomanjkljivo zakonodajo na tem področju, na katero je večkrat opozorilo tudi Računsko sodišče in bodo pozitivno vplivale na transparentno in učinkovito porabo javnih sredstev. Ker je bil z amandmaji odbora odpravljen peti sklop predlaganih sprememb, ki so se nanašale na Zakon o upravljanju kapitalskih naložb, in ker je bil prav tako z amandmaji odbora ustrezno dopolnjen segment, ki se nanaša na postopke v zvezi s popravki zaključnega računa, bomo predložene spremembe Zakona o javnih financah v naši poslanski skupini podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem skupaj lep pozdrav! Zaključni račun predstavlja pomemben pravni in finančni akt, saj podaja celovito in popolno informacijo o sami realizaciji proračuna, tako državnega kot tudi občinskih; skratka, gre za akt, ki podaja pregled pravilnosti in samostojnosti poslovanja države oziroma občin. Problematika v zvezi s postopkom oblikovanja besedila in postopkom sprejemanja zaključnega računa nam je vsem skupaj dobro znana. Dogodilo se je, da je za ta, ki ga mora tudi sprejeti Državni zbor, bilo potrebno glasovanje ponoviti. Imamo pa tudi primer izpred dveh let, ko zaključnega računa sploh nismo sprejeli. V izogib navedenim neljubim situacijam je razpravljala tudi državnozborska komisija za nadzor javnih financ in sprejela določene sklepe. Med njimi tudi zavezo oziroma zahtevo Vlade, da pripravi spremembo zakonodaje v smeri postopnega sprejemanja zaključnega računa, če Računsko sodišče v svoje revizijskem poročilu ugotovi določene nepravilnosti. Pri oblikovanju tega zakona je sodelovalo tudi Računsko sodišče in v večji meri so bile njihove pripombe tudi upoštevane. Drugačno mnenje od Vlade je imelo tudi Računsko sodišče le glede enega vprašanja, ki pa je bilo med zakonodajnim postopkom na seji delovnega telesa ustrezno amandmirano, s čimer so se zadeve tudi sanirale. Tako lahko zaključim s tem, da je besedilo dopolnjenega zakona, ki ga imamo sedaj pred sabo, na strokovni ravni usklajeno, kar je tudi poglavitni razlog, da ga bomo v naši poslanski skupini podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Danes smo priče obravnavi in sprejemanju Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah po nujnem postopku; no, v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da ravno nujni postopek za sprejemanje tega ni potreben. Kakorkoli že, vemo, da je povod za nastanek tega predloga zakona sklep Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ, ki je naložil Vladi, da pripravi spremembe zakona, o katerem govorimo, in sicer zato da bi določili postopek ukrepanja oziroma možnosti za spremembo zaključnega računa v primeru, če Računsko sodišče v svojem revizijskem poročilu ugotovi določene nepravilnosti. Zakon je pred nami, kljub temu da, kot kažejo ugotovitve in pregled dogajanja na evropskem področju, ni v navadi, da bi se zaključni računi na podlagi ugotovitev Računskega sodišča naknadno spreminjali, takšne ugotovitve navaja predlagatelj, pa v tem predlogu vseeno Vlada daje možnost oziroma predvideva, da je mogoče v postopku revizije predvideti možnost, da Računsko sodišče lahko predlaga popravek. Novost, ki jo velja omeniti v tem predlogu zakona, je tudi – govorim v primerjavi z obstoječo, dosedanjo ureditvijo –, da mora Vlada Državni zbor pisno seznaniti z razlogi, zakaj posameznih popravkov revizorja Vlada ni upoštevala, če bi bilo temu tako. Ostalo vsebino tega zakona so povedali kolegi, zato ne bom ponavljal. Na koncu naj povem še to, da mi je že spet žal, pa ne po vaši krivdi, gospa državna sekretarka, spet mi je žal – ničkolikokrat smo že opozorili, spet imamo pred sabo zakon s 15 členi, na katerega je vloženih 13 amandmajev. Tako se pač ne da delati in na to smo opozorili že ničkolikokrat in bomo še opozarjali ničkolikokrat. Tako se pa vendar ne mudi, ker ne nazadnje to kaže slabo luč na vse nas, najprej na pripravljavca, da zakone slabo pripravlja ali da jih ne zna pripravljati, potem pa še na nas, da ne vemo, kaj bi radi, kajti povod tega zakona je ravno sklep Komisije za nadzor javnih financ. No, pa še ena stvar nas skrbi – to, kar je gospa državna sekretarka povedala na matičnem delovnem telesu, ko smo rekli, da je pravzaprav skoraj več pripomb Zakonodajno-pravne službe, kot je pa vsebine zakona, da prihaja tudi do tega, da sta si mnenji zakonodajno-pravnih služb na Vladi in v Državnem zboru včasih diametralno nasprotni. To pa je zelo zaskrbljujoče, vsaj kar se tega dela tiče. In če celo sliko potem zložimo, je logično, da dobimo zakon s 15 členi in s skoraj toliko amandmaji. V Slovenski nacionalni stranki Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Prijazen pozdrav vsem! Seveda, časi so težki in resni, zato so kdaj težke in naporne tudi rešitve, ampak ocenjevati jih je treba po končnem izdelku. In mislim, da je končni izdelek tak, da lahko rečemo, da "pije vodo", zato ga bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podprli. Predlog novele Zakona o javnih financah je v veliki meri rezultat pobude komisije Državnega zbora, ki je predlagala, da se uredi področje sprejemanja in potrjevanja ter z današnjim predlogom tudi popravljanja zaključnega računa Republike Slovenije. Ko je predlog novele zakona prišel v Državni zbor, je pravzaprav obsegal pet področij, kjer je eno izmed teh področij predstavljalo prav urejanje sprejemanja zaključnega računa. Ostala štiri področja pa so uzakonjala instrument posojanja vrednostnih papirjev, izjeme pri izkazovanju prejemkov in izdatkov proračuna, vzpostavitev pravne podlage za dodelitev sredstev subvencij, posojil in drugih oblik sofinanciranja iz državnega proračuna ter, kot četrto področje, tudi ureditev začasne rešitve glede upravljanja kapitalskih naložb, kjer se je predlagalo podaljšanje roka za predložitev strategije, kot tudi način upravljanja teh naložb v tem vmesnem obdobju. Na matičnem delovnem telesu smo črtali to zadnje področje upravljanja kapitalskih naložb, saj bi bil tak poseg v zakon o javnih financah povsem nesistemski in neprimeren. Kar pa se tiče ostalih štirih področij, pa jih v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo, zato tudi podpiramo zakon. Tako podpiramo uvedbo instrumenta začasnega posojanja vrednostnih papirjev, saj tak instrument uporabljajo tudi druge države z namenom izboljšanja likvidnosti na trgu obveznic, kar je za našo državo pomembno. Gre preprosto za to, da si bo lahko uradni vzdrževalec likvidnosti v primeru nezadostnega števila količine obveznic na trgu začasno od Ministrstva za finance izposodil obveznice ter tudi nakazal denarna sredstva v protivrednosti za izposojene obveznice, hkrati pa bo dolžan plačati tudi ustrezno nadomestilo za samo izposojo. V Zakonu o javnih financah dodajamo tudi izjeme pri izkazovanju prejemkov in izdatkov proračuna, kjer se z urejanjem sistema enotnega zakladniškega računa države pravzaprav točneje definira tudi področje sklepanja dolgoročnih depozitov, ki jih država naloži v bankah. Kot pa je že v samem uvodu rečeno, so s to novelo predvidene tudi vidnejše spremembe pri pripravi zaključnega računa, kjer kot zakonodajalec sledimo zahtevam Računskega sodišča, da del zaključnega računa postane tudi bilanca stanja državnega proračuna. Prav tako pa se nam zdi, da se na primeren način ureja tudi popravljanje zaključnega računa, kjer se določa, da v primeru, da Računsko sodišče ugotovi napake pri zaključnem računu in predlaga popravke, ima Vlada možnost, da napake odpravi že v fazi osnutka zaključnega računa, ko Računsko sodišče ugotovi morebitne napake, in sicer tako,da se določi, katere popravke upošteva in katerih ne. Dokončni predlog zaključnega poročila Vlada potem pošlje v Državni zbor skupaj z dokončnim poročilom Računskega sodišča. Na matičnem delovnem telesu pa smo dodali še možnost, da mora tudi v primeru nepotrditve zaključnega računa v samem Državnem zboru, če niso bili v dovoljšni meri upoštevani predlogi popravkov, Vlada pripraviti popravljen zaključni račun z določenimi popravki, o katerem ponovno odloča Državni zbor. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije te rešitve podpiramo, saj smo bolj sistemsko in pregledno določili postopek sprejemanja in popravljanja zaključnega računa. Zadnje področje, ki ga uvaja novela Zakona o javnih financah je ureditev področja dodeljevanja sredstev iz proračuna, kjer se uvaja financiranje po načelih finančnega inženiringa in učinkovito dodeljevanje javnih sredstev skupaj s pripadajočimi zasebnimi viri. S takim ukrepom bomo omogočili tudi bolj uspešno in hitrejše črpanje evropskih sredstev. To pa je področje, ki si ga Slovenija še kako želi in zasluži opraviti, počrpati in izpolniti čim bolje. Kot že rečeno, bomo predlog zakona v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije enotno podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani, še posebej seveda državni sekretarki in njeni sodelavki! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zadovoljni, da smo prišli do spremembe zakona o javnih financah, v katerem se določajo pravne podlage, prvič, za uvedbo novega instrumenta začasnega posojanja referenčnih obveznic, da se določa tudi pravna podlaga za možnost sprememb zaključnega računa oziroma rebalansa proračuna tekočega leta zaradi ugotovitev Računskega sodišča Republike Slovenije k predlogu zaključnega računa za posamezno leto. Na podlagi sprejetih amandmajev, ki v celoti upoštevajo pripombe Računskega sodišča, je določena tudi pravna podlaga v primeru, da zaključni račun ne dobi podpore v Državnem zboru. Žal pa ni možno oziroma te spremembe Zakona o javnih financah ne predvidevajo podobnih situacij, ki so se dogajale in se zagotovo tudi še bodo na ravni lokalnih skupnosti. Prav bi bilo, če bi Zakon o javnih financah predvidel možnost tudi popravljanja, dopolnjevanja zaključnega računa proračuna posamezne občine zaradi tega, ker je dejstvo, da tudi tam prihaja lahko do napak, ki jih sicer ne ugotavlja Računsko sodišče, ker pač Računsko sodišče z zaključnimi računi proračunov občin enostavno nima časa ukvarjati, lahko pa seveda to ugotovi nadzorni odbor občine, posebej še, če je dovolj kvalificiran in sestava taka, da lahko temeljito pregleda zaključni račun. Če Državni zbor predloga zaključnega računa državnega proračuna ne sprejme na podlagi novih določb Zakona o javnih financah, naloži Vladi, da pripravi nov predlog zaključnega računa državnega proračuna. Državni zbor v takem primeru tudi določi popravke, ki jih na podlagi razkritih napak v dokončnem poročilu Računskega sodišča mora upoštevati. Seveda pa je ta rešitev potrebna le v primeru, če Vlada sama ne popravi zaključnega računa v zadostni meri, da bi Državni zbor zaključni račun proračuna lahko sprejel. Dejansko pa je dana možnost Vladi, da sama popravi zaključni račun proračuna v skladu s pripombami Računskega sodišča, še preden ga pošlje v Državni zbor. Prav tako se s tem zakonom določa tudi podlaga za dodeljevanje sredstev subvencij, posojil in drugih oblik sofinanciranja iz državnega proračuna. Gre za področje, ki je bilo doslej zakonsko podnormirano in na katerem se uvaja pravna podlaga za delovanje sodobnih, alternativnih oblik sofinanciranja iz državnega proračuna, pri katerih se za financiranje določenih projektov vzpostavi ustrezne pravne podlage za dodelitev sredstev subvencij, posojil in drugih oblik sofinanciranja iz državnega proračuna. Glede na dejstvo, da je postopek dodeljevanja sredstev iz proračuna doslej urejen v pravilniku, ki ureja postopke izvrševanja državnega in občinskih proračunov, in ker je navedena vsebina zakonsko podnormirana, jo je treba določiti v tem zakonu. Veljavne določbe se nadgrajuje z določbami, ki določajo pravno podlago za nove, sodobne oblike sofinanciranja v različnih projektih iz državnega proračuna. Gre predvsem za oblike financiranja po načelih finančnega inženiringa in oblike, ki omogočajo kombiniranje dodeljevanja javnih sredstev s sredstvi iz zasebnih virov. Gre za oblike sofinanciranja, ki jih poznajo tudi druge evropske razvojne banke in Evropska investicijska banka kot razvojna banka Evropske unije. Zaradi navedenega, še posebej pa zato, ker novela Zakona o javnih financah končno ureja postopke popravljanja, dopolnjevanja in končnega potrjevanja zaključnega računa proračuna države v primeru, da Računsko sodišče ugotovi nepravilnosti pri izvajanju proračuna in pri pripravi zaključnega računa, na kar je Poslanska skupina Socialnih demokratov opozarjala že v preteklem mandatu, v tem mandatu pa še posebej, tako da posebej opozarjamo na to, da je ta zakon plod tudi večkratnih opozoril s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov ministru za finance in njegovim sodelavkam in sodelavcem, da je treba Zakon o javnih financah v tem smislu popraviti, bo Poslanska skupina Socialnih demokratov Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah podprla in upam, da bo tako se zgodilo tudi z ostalimi kolegi in kolegicami v Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rado Likar v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Bistvene rešitve predloga zakona so po navedbah predlagatelja naslednje: uvedba instrumenta začasnega posojanja vrednostnih papirjev, ki naj bi vplivala na izboljšanje likvidnosti sekundarnega trga vrednostnih papirjev, se pravi obveznic Republike Slovenije, na ta način, da bi se na trgu hitreje in neovirano odvijali. Naslednje je sprememba določb glede zaključnega računa in postopkov v zvezi z ugotovitvami Računskega sodišča Republike Slovenije. To je bilo na pobudo Komisije za nadzor javnih financ, kjer se določa pravna podlaga za možnost sprememb zaključnega računa oziroma rebalansa proračuna tekočega leta zaradi ugotovitev Računskega sodišča k predlogu zaključnega računa za posamezno leto. Sprememba je tudi ta, da bo zbirna bilanca stanja državnega proračuna postala sestavni del zaključnega računa. S tem predlagatelj sledi že večkrat izraženi zahtevi Računskega sodišča, da bi bilanca stanja morala biti sestavni del zaključnega računa; zaključni račun občin pa ostaja nespremenjen in ne vsebuje bilance stanja. Nadalje, izjeme pri izkazovanju prejemkov in izdatkov proračuna, ki pa je povezan z uvedbo instrumenta začasnega posojanja vrednostnih papirjev. V zadnjem, vsebinskem delu zakona pa se v zakon prenašajo določbe o dodeljevanju sredstev iz proračuna, kar je bilo doslej v celoti urejeno v pravilniku o izvrševanju proračuna. Ocenjujemo, da gre za vsebino, ki bi morala biti urejena z zakonom. Pri tem delu se nam postavlja kar nekaj vprašanj, ali so predlagane rešitve ustrezne. Ker pa se je v postopku sledilo nekaterim pripombam opozicije, v Poslanski skupini SDS zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA – NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OSNOVNI ŠOLI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo gospodu ministru dr. Igorju Lukšiču. Izvolite.
Gospod predsedujoči, hvala za besedo. Poslanke, poslanci! Zelo na kratko bi rad utemeljil, zakaj smo se odločili, da gremo v spremembo. Namreč, po treh letih uvajanja obveznega drugega tujega jezika v sedmi, osmi in deveti razred osnovnih šol smo ugotovili, da stvari ne tečejo po predvidenem vrstnem redu in glavni problem je, da primanjkuje strokovnega kadra. Po trenutnih izračunih jih od učiteljev, ki učijo ta drugi tuj jezik, 165 nima ustrezne izobrazbe, v 324 šolah pa jezik še ni vključen, kar pomeni, da bi nam vse skupaj manjkalo okrog 260 učiteljev. To je glavni razlog, zaradi katerega ne moremo iti z obveznim uvajanjem drugega tujega jezika v sedmi, osmi in deveti razred že v letu 2011/2012, zato predlagamo premik vsaj za dve leti. V tem času bomo opravili vse ustrezne razprave in pogledali, ali je tovrstna ureditev sploh dobra. Gre tudi za to, da rezultati spremljave kažejo – namreč učencev, ki so bili že v prvem in drugem letu poučevani v temu drugemu jeziku, da jih kar 14 % v prvem šolskem letu ni uspelo izpolniti minimalnih ciljev in standardov, od teh v drugem letu pa kar 27,9 – torej teh, ki so sedaj v osmem razredu. Torej, pustimo si še dve leti časa za to, da bomo premislili, ali je ta ukrep sploh dober. V vsakem primeru pa v naslednjem šolskem letu iz objektivnih razlogov nismo pripravljeni, da bi lahko s tem kot obveznim predmetom startali, zato predlagam in vas prosim, da predlog spremembe Zakona o osnovni šoli podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osnovni šoli na 23. seji 30. novembra 2010. Po sklepu kolegija in na predlog Vlade smo obravnavali predlagani zakon po skrajšanem postopku. Predlog zakona je obravnavala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport in ga v svojem mnenju podprla. K predlogu zakona sta bila vložena dva amandmaja, enega je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, k istemu, torej 1. členu pa je bil vložen tudi amandma koalicijskih poslanskih skupin. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, generalni direktor Direktorata za vrtce in osnovno šolstvo Boris Černilec, glavni tajnik Sindikatov vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture Slovenije Branimir Štrukelj in predstavnica Zakonodajno-pravne službe Lenča Arko Fabjan. Gospod Boris Černilec je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona. Podaljšanje postopnega uvajanja drugega tujega jezika je potrebno zaradi celovite sistemske rešitve glede umestitve prvega in drugega tujega jezika v osnovni šoli ter s tem povezane zakonsko določene tedenske obveznosti učencev po obveznem programu. Pojasnil je, da se bo s prejemom novele začel drugi tuji jezik kot obvezni predmet v osnovni šoli obvezno izvajati za vse učence, ki so vpisani sedmi razred v skladu s predmetnikom v šolskem letu 2013/2014. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na omejitve pri spreminjanju prehodnih določb glede na njihovo naravo. Nomotehnično bo to urejeno s prejemom predloga za amandma odbora koalicijskih poslanskih skupin. V okviru razprave o posameznih členih so člani in članice odbora ter drugi vabljeni pozdravil uvedbo obveznega drugega tujega jezika, ob tem pa so nekateri menili, da ni primerno odmikanje njegove obvezne uvedbe za vso generacijo zaradi celostih pristopov. Generacija sedmega razreda v šolskem letu 2011/2012 namreč nima nič skupnega z generacijo, ki vstopa v šolo in jo zadeva celostni pristop zgodnjega učenja tujega jezika. Nekaj pripomb pa je bilo izrečenih tudi na račun pomanjkanja strokovnega kadra za poučevanje drugega tujega jezika. Drugi so menili, da se pri tujih jezikih običajno uveljavlja jezik državnega okolja, torej se v osnovne šole vpeljujejo tudi tisti jeziki, na katere v neki državi mejijo. Pojasnili so tudi, da mora zgodnje učenje jezika potekati po posebni metodi, primerni za to učenje, za kar je potrebna tudi ustrezna strokovna usposobljenost učiteljev. Po besedah glavnega tajnika Sindikata vzgoje in izobraževanja, znanost in kulture Slovenije bo potrebno učitelje v prihodnje na to ustrezno pripraviti z dodatnim izobraževanjem. Predstavnik ministrstva pa je povedal, da bo v marcu 2011 predstavljena Bela knjiga o vzgoji in izobraževanju v Republiki Sloveniji, s katero bodo v prihodnje usklajene tudi vse zakonske spremembe, ki zadevajo sistemske rešitve na področju vzgoje in izobraževanja v osnovnem šolstvu. Odbor je sprejel amandma koalicijskih strank k 1. členu, ni sprejel amandmaja Slovenske demokratske stranke. V skladu s 128. členom Poslovnika je opravil glasovanje. Sprejeti amandma je vključen v dopolnjeni predlog novele zakona in predlagamo Državnemu zboru, da ta predlog sprejmete. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni, gospod minister! Znanje tujih jezikov posamezniku razširja obzorje in odpira veliko vrat v življenju, zato je z jezikovnim izobraževanjem treba začeti že v otroštvu. Vendar mora biti kurikulom že v osnovni prilagojen otrokovim sposobnostim in se otrok ne sme prekomerno obremenjevati. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato podpiramo uvedbo drugega tujega jezika kot obveznega predmeta v osnovni šoli, kot je bilo to določeno v spremembi zakona o osnovni šoli iz leta 2007. Želimo pa opozoriti, da je k temu koraku treba pristopiti premišljeno in brez nepotrebnega hitenja ter pripraviti vse potrebno za celotno sistemsko ureditev umestitve tujih jezikov v osnovni šoli. Zato tudi razumemo predlagatelja, ki želi s tem predlogom zakona za dve šolski leti premakniti obvezno uvedbo drugega tujega jezika v 7. razredu osnovne šole oziroma podaljšati postopno uvajanje drugega tujega jezika ravno zaradi priprave celovite sistemske rešitve, ki se nanaša na umeščanje tujega jezika v predmetnik osnovne šole. Opozarjamo pa, da uvajanje drugega tujega jezika ne sme povzročiti dodatne obremenitve učencev v osnovnih šolah, pač pa morajo obveznosti učencev ostati v zakonskih okvirih, ki določajo tedensko obveznost po obveznem programu. Ravno zdaj so aktualni rezultati mednarodnih raziskav o pismenosti učencev PISA 2009, ki jih poslanci Slovenske ljudske stranke ne vidimo kot dobre, kot to trdi Ministrstvo za šolstvo. Bralna pismenost naših učencev je podpovprečna. Četrtina slovenskih šolarjev ne dosega ravni bralne pismenosti, ki zadostuje za učinkovito delovanje v vsakdanjem življenju. To nam mora biti v opozorilo in se moramo vprašati, ali smo še družba znanj, v katerem bodo učenci sposobni analizirati prebrane informacije ter jih uporabiti v dani situaciji, ali pa smo narod, ki vzgaja otroke, ki se ne znajo niti normalno pogovarjati drug z drugim. No, da se ne oddaljim preveč od predlaganega zakona. Poslanci Slovenske ljudske stranke se sprašujemo tudi o enakopravnosti učencev s podeželja na eni in učencev iz mesta na drugi strani. Namreč, ali bodo imeli učenci podeželskih šol, ki so ponekod precej kadrovsko podhranjene, enake možnosti in na izbiro enako število tujih jezikov, kot jih bodo imeli njihovi vrstniki v urbanih predelih, ki so že zdaj v boljšem položaju. Upajmo, da ne, zato apeliramo na Ministrstvo za šolstvo in na Nacionalno strokovno skupino za pripravo Bele knjige o vzgoji in izobraževanju, da pripravljata takšne rešitve, ki ne bodo delale razlik med pravicami mestnih in podeželskih otrok. Prav tako od ministrstva in strokovne skupine pričakujemo, da temeljito analizirata rezultate raziskave PISA 2009 in pripravita ustrezne spremembe, da se takšni rezultati ne bodo več ponovili. Kljub temu bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon podprli, saj se zavedamo, da je znanje tujih jezikov izjemnega pomena. Pričakujemo pa, da uvajanje drugega tujega jezika ne bo negativno vplivalo na učni načrt slovenščine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil mag. Vasja Klavora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! S predlagano novelo zakona se podaljšuje postopno uvajanje drugega tujega jezika v osnovne šole za dve šolski leti, za kolikor se odlaga tudi uvedba drugega tujega jezika kot obveznega v tretji triadi osnovne šole. Slednje je potrebno zato, da se pred začetkom obvezne uvedbe omogoči pripraviti celovito sistemsko rešitev za umeščanje drugega tujega jezika v predmetnik osnovne šole tako, da bodo ustrezali predmetniki in tedenske obveznosti glede tujih jezikov v luči predvidene uvedbe prvega tujega jezika v prvem vzgojno-izobraževalnem obdobju. Ker so te konceptualne in sistemske rešitve za preoblikovanje in dograjevanje sistema osnovnošolskega izobraževanja v teku, je smiselno, da se izognemo neustrezni umeščenosti tujih jezikov v slovenski šolski sistem v smislu kasnejšega poseganja in prilagajanja učnih programov, predmetnikov in letnih oziroma tedenskih obveznosti učencev. Poleg tega pa je seveda bistvena ustrezna usposobljenost učiteljev tujih jezikov, kjer pa, kot kaže, manjka potrebno število strokovnega kadra. Zato da bo pristop k poučevanju tujih jezikov celosten in kakovosten, se v naši poslanski skupini strinjamo z odlogom uvedbe obveznega drugega tujega jezika na kasnejše obdobje in bomo predlog novele zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Že s sprejemom sprememb in dopolnitev Zakona o osnovni šoli leta 2007 je bilo dogovorjeno postopno uvajanje drugega tujega jezika kot obvezni predmet za učence sedmih razredov osnovnih šol. Prav tako je bil objavljen pravilnik o načinu uvajanja in o potrebnih pogojih in kriterijih za osnovne šole. Skratka, izpolnjeni so bili vsi formalni pogoji. Kot je vsem znano, je Svet ministrov Evropske unije oziroma ministrstvo za izobraževanje in šolstvo sprejel že pred tremi leti sklep in priporočilo članicam Evropske unije in tudi dokument o večjezičnosti, s čimer na ta način priporoča in želi zagotoviti možnost in tudi pravico učencev, da se že v osnovni šoli učijo dva tuja jezika. Primerljive študije oziroma analize drugih evropskih držav jasno nakazujejo, da je to praksa že v večini evropskih držav. In sicer lahko povemo, koliko je tega že prisotno v naši najbližji soseščini v Avstriji, Italiji in tako naprej, kjer se uvaja postopno tudi že tretji fakultativni predmet za tretji jezik. Da ne govorim o tem, da v teh nekaterih državah govorijo svetovne jezike, pa kljub temu uvajajo, vse v skladu s temi priporočili Sveta ministrov Evropske unije, še druge jezike v predmetnik. V obrazložitvi Vlade navajajo, da bo pred vložitvijo predlogov zakonskih sprememb treba predlog prehodno uskladiti s predlogom konceptualnih sistemskih rešitev za preoblikovanje in dograjevanje sistema vzgoje in izobraževanja v Sloveniji, kar bo predstavljeno marca naslednje leto v tako imenovani Beli knjigi. Zdaj, ta predlog oziroma ta koncept nam ni znan, nismo ga dobili še na vpogled in si ne moremo konkretno predstavljati takšnih rešitev. Je pa nekaj evidentno. Izdelali so analize, kot navajajo, za 100 in nekaj osnovnih šol in rezultati so, da 85 % učencev s takšnim predlogom uvedbe drugega tujega jezika in izvajanje pouka drugega tujega jezika pravzaprav nimajo težav, da pa ima določene težave 15 % učencev, ne morem pa si sicer predstavljati konkretno, kakšne so te težave, podrobnosti nam niso znane in tudi analize ne. Rezultati spremljave poskusnega uvajanja drugega tujega jezika pa kažejo, da kljub povečanju predmetnika v sedmem razredu učenci niso preobremenjeni s šolskim poukom. Dodaten razlog za prolongiranje na 2013/2014 naj bi bila tudi neustrezna kadrovska struktura, to je okoli 10-odstotno pomanjkanje ustrezno usposobljenega strokovnega kadra. Je pa še namen tega, da izrazimo nepotrebno soglašanja spremembe tega zakona še en drug razlog. Tisti, ki imate vpogled malo v udeležbo otrok na tečajih ljudskih univerz, lahko opazite evidentno negativno sliko, da postajajo taki tečaji na nek način tudi že znak diferenciacije tistih, ki imajo denar, in tistih, ki nimajo denarja. Čeprav ne morem reči, da so to zelo dragi tečaji, ampak bi vas opozoril, da pri mnogih družinah tudi 20 ali 30 evrov mesečno za udeležbo na takšnih tečajih predstavlja velik problem. Vodstvo ene take ljudske univerze mi je povedalo, da je povpraševanje po dodatnem učenju drugega tujega jezika na ljudskih univerzah veliko in v stalnem naraščanju. V izogib temu, da ne bi prišlo do prikrajšanja tistih finančno šibkih družin oziroma otrok v takšnih družinah, bi vseeno priporočil ministrstvu, da poskuša pospešiti to zakonsko možnost uvedbe drugega tujega jezika v osnovni šoli, kot je ne nazadnje predlagano tudi v amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Če sem odkrit, ne vidim razlogov za odlašanje. V sklepu teh ministrov, s tistim dokumentom je to priporočeno že pred leti in ne vem, zakaj bi Slovenija morala zdaj zopet iskati neko perfektnost v izdelavi nekih konceptov, nekih sistemskih rešitev in še kaj bi lahko rekli, ki so že znani in vpeljani v drugih evropskih državah. Toliko. Skratka v Slovenski nacionalni stranki podpiramo amandma in to, da se pospeši uvedba drugega tujega jezika. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega klub Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o osnovni šoli zasleduje načelo zagotavljanja kakovostne splošne izobrazbe ter razvijanja sposobnosti sporazumevanja v tujih jezikih za učence osnovnih šol kot tudi načelo večjezičnosti kot pomembne komponente jezikovnih politik vseh članic Evropske unije. Cilj Lizbonske strategije je med drugim tudi taka družba znanja, kjer naj bi državljani obvladovali osnove vsaj dveh tujih jezikov. S tem namenom bo Ministrstvo za šolstvo in šport v šolskih letih 2011/2012 in 2012/2013 na podlagi spremembe zakona in spremenjenega podzakonskega predpisa pripravilo za vsako leto posebej javni razpis za vključitev osnovnih šol v postopno uvajanje drugega tujega jezika v osnovni šoli. Po predpisanem postopku bo izmed prijavljenih osnovnih šol minister s sklepom določil izbor osnovnih šol, ki bodo uvajale drugi tuj jezik 7. razredu. Ključni razlog za spremembo zakona oziroma za podaljšanje postopnega uvajanja tujega jezika je v potrebi po celoviti sistemski rešitvi glede umestitve prvega in drugega tujega jezika v osnovno šolo ter s tem povezane zakonsko določene tedenske obveznosti učencev ob obveznem programu. Na novo uveden obvezni predmet, drugi tuj jezik v tretjem obdobju osnovne šole namreč povečuje število ur predmetnika v času poskusa in postopnega uvajanja za 2 uri tedensko, za vsak razred od 7. do 9. razreda oziroma 204 ure letno ter s tem povečuje tudi tedensko obveznost učencev. Parcialna rešitev, povezana s predmetnikom osnovne šole in z obveznim uvajanjem drugega tujega jezika v 7. razred, bi bila v tem smislu neracionalna, ker naj bi bila v širši sistemski rešitvi predvidena tudi uvedba prvega tujega jezika v prvo vzgojno-izobraževalno obdobje v osnovni šoli. Oboje je treba zaradi zahtevnosti spreminjanja predmetnika in tedenske obveznosti učencev predhodno uskladiti s predlogom konceptualnih sistemskih rešitev za preoblikovanje in dograjevanje sistema vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji, ki ga bo predvidoma v marcu 2011 predstavila Nacionalna strokovna skupina za pripravo Bele knjige o vzgoji in izobraževanju v Republiki Sloveniji. Obenem bi v Poslanskem klubu LDS želeli opozoriti tudi na nekatere druge vidike. Vsekakor se strinjamo s tezo, da znanje tujih jezikov pomeni neko dodano vrednost, neko konkurenčno prednost, če hočete, v jutrišnji družbi znanja, v katero nas vodi Lizbonska strategija, vendar se moramo obenem tudi zavedati dejstva, da je znanje dobrina, ki ni nujno rezultat količine ur, ki jih nekdo posveti neki materiji, ampak je često stvar talenta posameznikov in sposobnosti in interesov, ki pa niso vezani na šolski kurikulum, ampak na posameznika samega. Zato v LDS menimo, da je v okviru šolskih programov treba dopuščati čim večjo izbirnost. Izbirni predmeti morajo biti namreč tista kvaliteta našega šolskega sistema, ki omogočajo iskanje in razvoj talenta, ki ga je, v to sem osebno sam zelo prepričan, v našem prostoru obilo. Le na tak način bomo našim učencem omogočili neko stopnjo samorealizacije in osebnostne rasti, saj jim bomo omogočili, da sami odkrivajo in razvijajo svoje potenciale. Obvezne vsebine seveda morajo obstajati in prav je, da so, vendar moramo vedeti, da večja uniformnost niti slučajno ne pomeni večje uspešnosti, prej obratno. Slovenija kot država z relativno majhno populacijsko bazo bi si po našem mnenju morala še v večji meri prizadevati za diverzifikacijo znanja, kar je po našem mnenju lažje dosegljivo preko večje izbirnosti kot uniformnosti na vseh nivojih izobraževalnih programov. Prepričani smo, da znanje tujih jezikov ni edini talent, ki bi ga bilo v naših šolah smiselno razvijati. Ravno obratno, menimo, da je teh potencialov bistveno več. Zato tudi sami v tem primeru podpiramo postopen pristop in pozivamo Ministrstvo za šolstvo in šport, da razmisli o smiselnosti dolgoročne rešitve, ki bi tudi na področju drugega tujega jezika podpirala izbirnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Andrej Magajna. Prosim.
Spoštovani minister, kolegice in kolegi, vsi prisotni, lep pozdrav! Poslanska skupina nepovezanih poslancev podpira predvidene spremembe Zakona o osnovni šoli. V okviru razprav o posameznih členih so se pokazale številne dileme, na splošno pa so vsi pravzaprav pozdravili uvedbo obveznega drugega tujega jezika, ob tem pa so nekateri menili, da ni primerno odmikanje njegove obvezne uvedbe za vso generacijo zaradi celostnih pristopov. Nekaj pripomb je bilo tudi izrečenih na račun pomanjkanja strokovnega kadra za poučevanje drugega tujega jezika, na primer po besedah glavnega tajnika Sindikata vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture bo učitelje v prihodnje treba na to ustrezno pripraviti z dodatnim izobraževanjem. Soglašamo tudi z amandmajem, sprejetim na odboru, saj pravzaprav pristopajo k tej postopni spremembi. Poglavje Prehodne in končne določbe v 47. členu med drugem govori, da se nadaljuje s postopnim uvajanjem drugega tujega jezika kot obveznega predmeta na osnovnih šolah, katerim izvajanje programa določi minister s sklepom. Predlagana dikcija amandmajev, ki jih je sprejel odbor, je jasnejša, ker posebej ureja prehodni režim uvajanja drugega tujega jezika v osnovni šoli v naslednjih dveh šolskih letih 2011/2012 ter 2012/2013, v veljavi pa ohranja tiste določbe prehodnega režima, ki se izvajajo sedaj. Amandmaji ne spreminjajo prvotne, z novelo predlagane rešitve, da se do šolskega leta 2013/2014 odloži obvezna uvedba predmeta drugi tuji jezik kot obvezen predmete za vse učence, ki so vpisani v sedmi razred v skladu s predmetnikom. Torej podpiramo postopni prehod in podpiramo spremembe zakona, kot sem že v uvodu povedal.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Še enkrat lep pozdrav gospodu ministru, poslankam in poslancem! V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je obvezno uvajanje drugega tujega jezika kot obliko zgodnjega učenja zahtevno strokovno vprašanje, zato smo od vsega začetka naklonjeni misli, da mora biti Bela knjiga tista, ki mora odgovoriti na ta zahtevna vprašanja, posebej še zdaj, ko se vsi soočamo z upadom rezultatov v PISI, in marsikateri od strokovnjakov tudi meni, da je morebiti povezava med zgodnjim učenjem tujega jezika in bralno pismenostjo lahko v škodo drugega. Kot rečeno, gre za strokovna vprašanja. Strokovnjaki si v zvezi z obveznim zgodnjim učenjem tujega jezika niso enotni. Treba je počakati na izsledke. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov, podobno kot v letu 2007, menimo, da bi bilo dobro, če bi imela tista skupina, gre za okoli 10 % učencev, ki jim že en tuj jezik pomeni veliko obremenitev, možnost, da se tudi v prihodnje uči drugega tujega jezika samo pogojno, ne pa obvezno. Žal je bil leta 2007 sprejet predlog o obveznem učenju tudi drugega tujega jezika. Zanimivo pri tem je, da je predlagatelj, tedanja vlada, prišla s predlogom za učenje tega tujega jezika v šolskem 2014/2015 in da je bilo z amandmajem v Državnem zboru postavljeno kot obvezno učenje drugega tujega jezika šolsko leto 2010/2011. Torej je šlo za izrazito politično stališče, nikakor ne za strokovno utemeljen predlog. In večkrat je bilo danes že povedano, da je zgodnje učenje tujega jezika zvezano tudi z zahtevnim strokovnim delom, da pa nimamo zaenkrat dovolj usposobljenih učiteljev za tako delo. Tudi didaktika pouka drugega tujega jezika je drugačna od didaktike pouka prvega tujega jezika. Da pa v evropskem prostoru odnos do učenja tujih jezikov ni popolnoma enak, naj vam, recimo, iz statističnih podatkov o tujih jezikih v evropskih državah povem nekaj zanimivosti. Mislim, da Belgija ni primerljiva s Slovenijo zaradi tega, ker se Belgija sooča z večjezičnostjo. In to je ena tistih držav, kjer se zgodnje učenje jezika, vsaj za eno skupino, začne že pri 3 letih. V veliki večini držav se začne obvezno učenje prvega jezika pri 8, v nekaterih državah pa celo pri 11 letih. Tu naj kot posebnost omenim Združeno kraljestvo, kjer, recimo, na Škotskem v šoli sploh nimajo obveznega učenja tujega jezika. Imajo pa, recimo, samo po tri ali štiri leta učenja enega tujega jezika. Zavedam se, da so primerjave odvisne tudi od tega, kakšno je razmerje med javnimi in zasebnimi šolami, ampak dejstvo je, da lahko najdemo tudi države, ki že ponujajo, Latvijo recimo kot državo, ki ponuja že četrti tuj jezik v šoli, seveda, v srednji šoli. Ko govorimo o obveznem učenju tujega jezika, je pa treba seveda upoštevati tudi to, da države, kjer imajo po dva obvezna tuja jezika, potem ne ponujajo jezika kot izbirni predmet. Še vedno smo prepričani, da je bila zdajšnja rešitev, po kateri je bilo več kot 80 % otrok vključenih v obvezno učenje drugega tujega jezika v osnovni šoli, dobra rešitev in da so ta izbirni predmet izbrali pač tisti, ki so imeli večjo afiniteto in so lažje sledili tujemu jeziku. To je tudi odgovor vsem tistim, ki menijo, da gre s tem ukrepom, obveznim učenjem drugega tujega jezika v smeri rezanja možnosti zaslužka ljudskim univerzam. Že osnovne šole so morale že do sedaj ponujati drugi tuji jezik kot izbirni predmet. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog začasne umaknitve obveznega učenja tujega jezika podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Darko Menih.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Vlada je v postopek poslala zakon, s katerim odmika uveljavitev frontalne uvedbe obveznega drugega tujega jezika v osnovno šolo, kar je bilo vpeljano z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o osnovni šoli leta 2007. Razlog vpeljave drugega obveznega tujega jezika in nadomestilo dosedanjega sistema, ko je bil drugi tuji jezik le opcija izbirnega predmeta, ki ga je učenec lahko izbiral, je odločitev stroke in politike, da mora najmanj dva tuja jezika obvladati vsak učenec. Aktiven državljan in iskalec zaposlitve v Evropi in v domovini naj bi obvladal vsaj dva tuja jezika, da bi bil konkurenčen. Razlog je tudi načelo večjezičnost v EU, ki so ga potrdili ministri z dokumentom o nujni večjezičnosti med slovenskim predsedovanjem januarja 2008. Tako se danes v Evropi uveljavlja praksa, ki jo ima že večina držav, da se vsi otroci učijo v osnovni šoli najmanj dva tuja jezika. Uvedba obveznega tujega jezika v Sloveniji je bila sprejeta s konsenzom javnosti, tako strokovne kot tudi staršev. Postopno uvajanje je omogočalo spremljanje prakse, ki je dobra, vendar pa opravičevanje odmikanja učenja drugega tujega jezika za vso generacijo s celotnimi pristopi nikakor ne zdrži. Generacija sedmega razreda v šolskem letu 2011/2012 nima prav nič skupnega z generacijo, ki vstopa v šolo in jo zadeva celostni pristop zgodnjega učenja tujega jezika. Generacija sedmega razreda bo oropana možnosti, ki jo imajo njihovi vrstniki po Evropi, to je več znanja tujih jezikov, več njihovega lastnega blagostanja in posledično blagostanja Slovenije v celoti. Generacija sedmega razreda je z uveljavitvijo tega zakona izgubljena generacija, zato v SDS predlagamo spremembo člena. 1. člen se spremeni tako, da se glasi: "V šolskem letu 2011/2012 se prične izvajati drugi tuji jezik kot obvezen predmet za vse učence, ki so vpisani v sedmi razred, skladno s predmetnikom. Predmetnike in učne načrte v skladu s tem zakonom določi pristojni strokovni svet najkasneje do 28. februarja 2011. V učnih načrtih, določenih po sprejetju tega zakona, se izraz 'minimalni standard' zamenja z izrazom 'pričakovani rezultat'. Pristojni strokovni svet ministru predlaga spremembe prilagojenih izobraževalnih programov, usklajenih z določbami Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osnovni šoli [[Uradni list RS, št. 102/2007]] najkasneje do februarja 2011." V naši stranki se sprašujemo, zakaj zamik obveznega učenja tujega jezika za dve leti, saj je s tem povzročena velika škoda tem generacijam osnovnošolcev. Za odlog ni nobenega vzroka. Izgovor, da ni dovolj strokovnega kadra, je govorjenje na pamet, brez strokovnih analiz. Pogledati bi morali samo sezname nezaposlenih na naših zavodih za zaposlovanje, pa bi videli, koliko jih z diplomo čaka na tovrstno zaposlitev. Govorjenje tajnika Sindikata za vzgojo in izobraževanje, da mladi diplomanti nimajo dovolj strokovne podlage in izkušenj in da jih je treba pripraviti še z dodatnim izobraževanjem, je žaljivo za fakultete, ki so te ljudi izobrazile in jim podelile diplome. Po njegovem torej nimajo dovolj znanja, da bi lahko začeli z delom. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Tadej Slapnik.
Spoštovani predsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! Že ob uvajanju drugega tujega jezika v osnovno šolo v prejšnjem mandatu so bili takratni predlagatelji novele zakona opozorjeni, da uvedba drugega tujega jezika med obvezne predmete, brez analize o pogojih za uvedbo le-tega ter o tem, kakšno obremenitev to lahko pomeni predvsem za slabše učence, ni primerna. V Poslanski skupini Zares Nova politika se strinjamo s cilji Lizbonske strategije z načelom večjezičnosti, ampak če želimo zagotavljati kakovostno splošno izobrazbo in razvoj sposobnosti sporazumevanja v tujih jezikih, morajo rešitve temeljiti na strokovnih temeljih in usmeritvah. Zato je edino smiselno, da pred kakršnimikoli spremembami najprej oblikujemo, uskladimo in sprejmemo belo knjigo o vzgoji in izobraževanju v Republiki Sloveniji, v kateri bodo zbrani vsi predlogi sprememb na šolskem področju. In zato v Poslanski skupini Zares Nova politika podpiramo novelo zakona, s katero se podaljšuje obdobje postopnega uvajanja drugega tujega jezika v 7. razredu osnovne šole za dve šolski leti oziroma za zamik uvedbe drugega tujega jezika v šolsko leto 2013/2014. Pred tem pa naj se zagotovijo sistemske rešitve v zvezi z umeščanjem tujega jezika v predmetnik 7. razreda osnovne šole in s tem povezane vse tedenske obveznosti učencev.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 17. 12. 2010. Prehajamo k 1. členu. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim, Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini smo predlagali amandma, ki vrača stanje – po spremembi zakona oziroma predlogu o spremembi zakona na zakon, ki je bil sprejet v letu 2007 oziroma spremembi. Jaz sem na seji odbora želela izvedeti, koliko nam primanjkuje kadrov, glede na to, da je predstavnik ministrstva povedal, da je eden od razlogov, da se zamika uvedba drugega tujega jezika, tudi to da imamo premalo kadrov. Na to nisem dobila odgovora. Tudi če bi mi želel odgovoriti, je to komaj dovolila predsednica. Skratka, jaz sem zdaj ministra povprašala o tem in pričakujem odgovor. Ste pa nekaj že povedali, da ocenjujete, da manjka 200 učiteljev ta trenutek, ki bi lahko učili drugi tuji jezik. Jaz sem sicer želela na seji odbora izvedeti tudi, koliko je učiteljev tujih jezikov med nezaposlenimi in kaj vse smo v teh letih od spremembe zakona leta 2007 naredili, da bi usposobili kader. Kajti, če je neka zaveza v zakonu sprejeta, je verjetno treba začeti delati na tem, ne pa se čez dve leti ali pa tri spraševati in ugotavljati, da nečesa nismo naredili in zato premaknemo uvedbo še za nekaj časa. Glede na tisto, kar smo dobili v gradivu, tudi kaže, da na šolah, kjer na tak način že delajo, torej kjer so poskusno uvedli drugi tuji jezik, rezultati niso slabi in so s tem zadovoljni tako učenci kot učitelji. Zato sama menim, da ni treba prestavljati zadeve še za dve leti, pač pa je treba kaj narediti za to, da bomo izpolnili pogoje, ki bi omogočali, da se drugi tuji jezik obvezno uvede na vseh šolah s prihodnjim šolskim letom. Verjetno bo minister na kakšno stvar še odgovoril, predvsem kot rečeno, me zanima, kaj smo res od leta 2007 na tem naredili in ali smo en mesec nazaj spoznali, da nimamo kadrov in ste pripravili novelo zakona. Mogoče bom pa potem še razpravljala, odvisno od odgovora. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister dr. Lukšič, potem gospod Mirko Brulc in potem bom še enkrat odprl razpravo. Prosim.
Predsednik, hvala za besedo. Torej vprašanje, ki je bilo postavljeno, je že dobilo odgovor v moji začetni intervenciji; in sicer gospa poslanka sprašuje, koliko učiteljev manjka. Kot sem povedal, 165 učiteljev tujih jezikov, ki zdaj poučuje, nima ustrezne kvalifikacije. Šol, ki so se vključile, je 127 od 451; v treh letih 127 od 451. 324 šol še ni vključenih! Pri 165 učiteljih, ki nimajo ustrezne izobrazbe! Torej, če se vi še zmeraj zavzemate na osnovi slabe ocene izpred treh let za to, da gremo v uvedbo tega tujega jezika, kljub temu da nimamo zadosti učiteljev – kdo bo to učil? Torej, jaz vas prosim: malo razumnosti. Mi ne moremo poslati učiteljev v šole učiti tuj jezik, če niso za to usposobljeni. Zato smo prišli sem pred Državni zbor, da popravimo to anomalijo. Takrat je bila ocena, takrat se je mogoče zdelo, da se da s "horuk" akcijo priti do učiteljev, ki jih ni. Mi rabimo za enega učitelja 5 let. Torej, tudi ko smo prišli na mandat pred dvema letoma, je bilo že jasno, da to "ne bo šlo skozi", ker ni bilo učitelja, ampak vseeno smo pustili še nekaj časa, ampak v vsakem primeru je zdaj verjetno zadnji čas, 2011 septembra ni dobro, da začnemo s to obveznostjo, ker nimamo pogojev, učiteljev ni.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, lep pozdrav! Res smo majhen narod in poznavanje tujih jezikov je pomembno za vse nas, vendar zgodnje učenje ali pa uvajanje drugega tujega jezika ni tako enostavna zadeva, kot se mogoče tu, v tem okolju o tem razmišlja. Jaz sem že pri prometni zakonodaji in o avtošolah govoril, da to ni isto, da se presedeš s tovornjaka na avtobus in boš voznik naprej. Razlaga, da je cel kup nezaposlenih na zavodu za zaposlovanje z diplomo – kakšno? Kaj res mislite, da lahko otroka v neki starosti poučuje kdorkoli, ki malo obvlada tuji jezik? To je zelo veliko poenostavljanje, treba je poznati didaktiko, otrokovi stopnji primerno se znati obnašati in tako dalje. In če manjkajo učitelji, potem mi jutri ne moremo uvesti drugega tujega jezika. Imamo možnost, da si otroci skupaj s pomočjo staršev in učiteljev izberejo drugi tuji jezik kot izbirni predmet. To koristijo marsikje in to je uspešno. Vsaka dodana obremenitev frontalno, za vse učence tudi tiste, ki imajo manjše sposobnosti, je velika velika obremenitev; bo neuspešen. In bo neuspešen ne samo pri tujem jeziku, tudi pri drugih predmetnih! To je treba strokovno obdelati, zato mislim, da je Bela knjiga res tista. Mi vsi vemo, da se danes starši tako veliko časa učijo s svojimi otroci doma, cele vikende, pišejo naloge, kljub neštetim tonam delovnih zvezkov in še česa, neko tako spremembo je treba tudi na tem področju narediti, ne pa kar naštevati dodatne obremenitve. Prejšnji teden smo govorili o prometni vzgoji – bi kar nov predmet še dodatno še ne vem kaj, čeprav je že zelo natančno porazdeljeno, kje se je otrok to učil, v katerem razredu opravlja kolesarski izpit in tako dalje. Jutri bodo prišli sem gasilci in bodo rekli, da hočejo imeti civilno zaščito še dodatno kot poseben predmet in tako dalje. Ustavimo konje, dovolimo stroki, da se pripravi tako, kot je treba, da se pripravijo kadri in da potem uvedemo drugi tuji jezik ali pa zgodnje učenje tujega jezika. Potem bomo lahko vsi zadovoljni. Jaz podpiram predlog, da se ta zadeva umakne in da se v okviru tudi Bele knjige pripravi vse, kar je potrebno za uvajanje tega drugega tujega jezika v osnovno šolo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram prijavo. Besedo ima Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Res moram reči, da sem zelo, zelo presenečen nad takšno lahkoto odločitve ministra oziroma ministrstva, da se zaradi tako neargumentiranih razlogov ukinja drugi obvezni jezik. Sam nikakor ne morem razumeti, da se ne bi poiskalo načina, kako zagotoviti kadre, da bi se drugi tuji jezik tudi poučeval. Jaz sem bil nekaj tednov nazaj zgrožen nad postopki, ki veljajo v Sloveniji, da lahko nekdo sploh poučuje tuj jezik. Pogovarjal sem se z gospo, zdaj je že gospa, ki je študirala v Angliji, v Angliji je lektorirala angleške tekste in ker tukaj ni imela pač nekega seminarja, ni uspela dobiti možnosti, da bi poučevala v osnovni šoli. Takih ljudi je ogromno in dajmo tukaj potem raje iskati načine, kako te birokratske ovire odstraniti. Mi imamo zagotovo usposobljene ljudi, ki znajo jezik pa tudi, če nimajo tistih pedagoških ali didaktičnih ali kakršnih koli teh potrdil, so lahko več kot uspešni. Dajmo se malo povprašati, številne privatne šole v tujih jezikih, katere otroci množično obiskujejo, kajti starši se sami zavedajo, da otroci potrebujejo ne enega, dva ali celo več tujih jezikov, pa jih seveda proti plačilu vozijo po dvakrat ali trikrat na teden, da se učijo tuje jezike, pa sam vem, sam sem imel to možnost spoznavati, so tam tudi učitelji oziroma tisti, ki poučujejo, brez takšnih ali formalnih dokumentov ali potrdil; pa ravno tako zelo uspešno, ali pa zelo dobro, ali pa kvalitetno naučijo. Tako da iskati razlog v tem, da se preprosto ukinja tuj jezik, da nimamo ljudi – to preprosto ne drži! Če bi bila volja, bi v tem času, odkar je ta zakon v veljavi, zagotovo poiskali načine, da bi se te ljudi tudi kvalificiralo. Danes smo obravnavali zakon za zdravnike, da bodo lahko tukaj tiste diplome, ki so jih pridobil zunaj, na enostaven način tudi potrdili. Po zelo enostavnih postopkih se bo to dalo zdaj narediti. Kvaliteta naj ne bi bila ogrožena. [[Gospa Potrata, če imate težave, se lahko malo potem kasneje.]] V glavnem, tam se postopki poenostavljajo. Tukaj pa ni bilo očitno volje, da bi se tudi tukaj poiskalo nek način, da bi se tiste ljudi, ki znajo tuje jezike, usposobilo, da bi lahko otroke poučevali predvsem v tistih nižjih razredih. Gospod minister, to je korak nazaj. Če želimo kot majhna država v Evropski uniji in sploh v sistemu globalizacije uspeti in svoje znanje tudi uspešno producirati pa predstavljati navzven, brez znanja tujega jezika, žal, to ne bo šlo. Tako je to – ne en korak, to je dva koraka nazaj. In prepričan sem, da bo to slabo za naše otroke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ste želeli besedo, minister? Samo trenutek, minister bo najprej dal pojasnilo, potem ste vi na vrsti. Prosim, gospod minister.
Predsednik, hvala za besedo. Nihče ne ukinja drugega tujega jezika, samo predstavljamo obvezno uvedbo, uvedbo za obvezno izvajanje, ker šole se bodo še zmeraj prijavljale, zdaj jih je 127 do 451, se jih mora še 324 za to usposobiti. Torej mi ne moremo posiljevati situacije, gospodje! Jaz ne razumem tega diskurza! Če ni učiteljev, ne moremo mi vpeljevati tega notri. Kar se pa tiče zdravnikov. Verjetno veste, da obstaja medicinski študij, ki je reguliran vsepovsod. To je podobno kot pri pilotih, če hočete, ali pa veterinarjih. To je reguliran poklic. Se pravi, tam ni problema vzeti zdravnika od koder koli, čeprav, kot veste, imamo problem tudi pri znanju slovenskega jezika pri njih. Tu gre pa za poučevanje. Je pa že prav, da znajo slovenski jezik tudi ob tem, ko učijo tuj jezik. In regulacija poklica, tudi pedagoškega, je pri nas nekaj, kar se krepi. In nisem za to, da bi pustili v šole kogar koli, da pride brez kvalifikacije. Če hočete, ravno zdaj imamo debato v zvezi z Legebitro in Amnesty International, ali lahko nevladne organizacije pridejo v šolo? Pridejo, ampak po strogo določenih predpisih, in samo tisti, ki so za to usposobljeni. In nekateri imajo s tem težave. Tisti, ki so za to usposobljeni! Ne moremo na osnovi predpisov oziroma predsodkov in na osnovi neke politične volje. Vsi smo za to, da bi naši otroci znali čim bolje jezik, čim več tujih jezikov. Jaz nisem samo za to, da znajo dva, naj znajo tri, štiri, imajo to možnost, da izbirajo jezike po skoraj vseh šolah. Šole spodbujamo k temu, da to delajo, ampak za obveznost pa nimamo sedaj pogojev.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Bezjak. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni gospod minister, kolegice, poslanke in poslanci! Absolutno iz besed, ki jih je izrekel minister, je slišati problematiko v kadrih. Ja, se strinjam, da je problem v kadrih, ampak nikakor se ne strinjam s tem, da dejansko ne bi te začrtane poti, ki je bila, peljali naprej. Morda bi samo z enim rokom prestavili to obvezno znanje ali pa obvezen program tujega jezika v osnovne šole. Jaz sam imam šest kolegov, ki ne morejo dobiti službe v osnovni šoli z znanjem tujega jezika. Dva s Štajerske začasno delata v Ljubljani. In potem se sprenevedamo, da so problemi kadra. Jaz mislim, da je sigurno problem kadra, da šestdeset let in več starih učiteljev ne moremo dobiti. Jih ni. Mladega kadra pa je ogromno, ki beži v tujino, ker tukaj mu ne damo dela. Jaz smatram, da je to zgrešeno, da se o tem pogovarjamo v parlamentu, da zakonsko izvzemamo znanje tujega jezika. Jaz ne vem, zakaj. Če hočemo iti v svet, Slovenija je mala, svet je širok, potem moramo te stvari sprejeti in jih znati. Je pa res, podatki, s katerimi minister operira, sto petinsedemdeset ljudi dejansko poučuje tuji jezik z nestrokovno izobrazbo. Jaz vem, da teh ljudi ne moremo dati na cesto, ker je do sedaj veljalo tako. Jaz mislim, da ti ljudje so dobro obvladovali to in bodo tudi v prihodnje, do pokoja poučevali tuji jezik. Sami moramo vedeti, da je učinek dela oziroma koliko ur učitelji na dan efektivno delajo, od osme ure do dvanajste ure. Mislim, da je tukaj zaviranje v osnovnih šolah gospodarskega dela. Kajti tudi osnovne šole bomo morali prilagoditi sistemu gospodarstva,in vrtce, kot že mnogo let dela Evropa – od osme ali devet ure pa do pete, šeste ure. Pri nas pa ne morejo dobiti zaposleni varstva otrok, ker so vrtci odprti do tretje ure. To je problematika, treba je uskladiti stvari. Kadri, verjemite, da so, morda ne moreš naenkrat štiristo ljudi najti, ampak postopoma pa sigurno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Govorimo o amandmaju k 1. členu in Slovenska demokratska stranka je vložila amandma, ki se dveh stvari loteva. In tako zaradi prve, o kateri zdaj največ govorimo, to je vrnitev začetka obveznega učenja drugega tujega jezika na prvotno stanje, se pravi na šolsko leto 2011/2012, o tem sem že govorila, ne morem podpreti tega amandmaja. Se pa v amandmaju lotevajo tudi druge spremembe, in sicer, da bi izraz "minimalni standard" zamenjali z izrazom "pričakovani rezultat". Na začetku mandata smo obravnavali Predlog zakona o osnovni šoli, ki smo ga takrat zavrnili med drugim tudi zaradi te nesprejemljive napovedane spremembe, tako da amandmaja Slovenske demokratske stranke v nobenem primeru ni mogoče podpreti. Zdaj pa k tistemu, kar se mi zdi, da je temeljno nerazumevanje stvari. Škotska v Združenem kraljestvu in Irska nimata do dvajsetega leta starosti v nobeni obliki izobraževanja vpeljanega nobenega obveznega tujega jezika. Jaz ne trdim, da je to dobro, zato zagovarjam učenje tujega jezika. Zagovarjam pa strokovno utemeljeno učenje drugega jezika, ker so se poizkusi, kako naj poteka tudi pouk kakšnega predmeta, denimo matematike ali pa geografije v tujem jeziku, izkazali kot slabi, posebej pa opozarjam na 11. člen Ustave Slovenije, ki govori, kateri jezik govorimo v Sloveniji. Pridružujem se mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, ki opozarja na neenake možnosti mestnih šol in tistih šol, kjer ni konkurence ali možnosti dopolnjevanja obveze na več šolah za učenje tujega jezika, kar bi omogočalo ponuditi večjo paleto tujih jezikov. Problemov je zelo veliko in, gospa Jeraj, če še vedno trpite zaradi tega, ker dobite odgovore, pa jih morebiti ne slišite, potem jih pa ponovno terjate; dejstvo je, da se v šolstvu ne more delati na tak način, na kakršnega so skušali v prejšnjem mandatu, ko so kar sešteli ure, ki so na voljo, pa jih delili s številom zaposlenih in so po tem principu potem izračunali, koliko zaposlenih sme minister ali bo minister dovolil na novo zaposliti na posameznih šolah. Dejstvo je, da je poučevanje zapleten in zahteven proces, da morajo za to biti posebej usposobljeni ljudje, in to se ne dela tako, kot se pečejo žemlje. To je postopek specialnih znanj, ki jih je treba pridobiti na določen način, da se ne dela v šoli škoda. Ker nestrokovno ali ne dovolj dobro usposobljen učitelj lahko v svoji strokovni karieri naredi tudi škodo, ne samo koristi, zaradi katere je postavljen na delovno mesto, ki ga ima. In poglejte, tako volontersko se je te stvari lotevala poprejšnja koalicija, ko je iz predlaganega uvajanja obveznega učenja drugega tujega jezika v šolskem letu 2014/2015 kar sprejela amandma in prestavila to na šolsko leto 2011/2012. Verjetno zaradi tega, ker so hoteli vedeti, koliko učiteljev, koliko ur, pa so si malo izračunali, da to se pa da kar na hitro narediti kar tako z levo roko po dolgem in po čez. Ne gre tako. Zato zagovarjam tisto, kar sem povedala že v mnenju poslanske skupine. Stvari v šolstvu morajo biti premišljene, dobro pripravljene, učiti morajo za to usposobljeni ljudje. Če kdo dela primerjavo z zdravniki in prejšnjim zakonom, ki smo ga obravnavali, bi bilo vsaj toliko korektno, da se spomnijo, da smo govorili o zdravnikih, ki imajo diplome, pa morajo te diplome v posebnem postopku, zato da lahko delajo pri nas, skozi poseben postopek še utemeljevati in morajo biti pregledane, kakšen je bil študij in si potem po enoletni spremljavi zagotoviti možnost opravljanja poklica – pa imajo diplome za tisto. Če je pa nekdo bil lektor, potem še ne pomeni, da je tudi učitelj. Res je bil lektor prvotno bralec, ampak ravno tu se kaže to osnovno nerazumevanje, da preprosto nekoga kar postavite v razred in lahko tisto dela brez ustreznih znanj. Ne vem, zakaj imamo potem posebne šole, da usposabljajo veščine poučevanja. Nemogoče je ta amandma, ki ga je Slovenska demokratska stranka vložila, sprejeti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan.
Hvala lepa. Kaže, da se tistim, ki ste vložili amandma k 1. členu, da naj bi se obvezno zgodnje poučevanje drugega tujega jezika uvedlo že v naslednjem šolskem letu v naše osnovne šole, niti sanje ne, kaj pomeni biti usposobljen za to, da otroke poučuješ o kateremkoli predmetu, v katerakoli znanja, da jih uvajaš. Ni res, da je treba poznati biologijo. Lahko si doktor, bom rekla, na področju poznavanja rakov, se pravi, da si celoten proces izobraževanja na področju biologije dal skozi do doktorata, pa ne znaš majhnemu otroku staremu 8, 9, 10, 11 let povedati tisto, kar ga je treba o biologiji naučiti. Če znaš perfektno angleško, če znaš perfektno francosko, če znaš perfektno italijansko, še zdaleč ni rečeno, da si usposobljen, da boš majhnega otroka teh jezikov lahko naučil. Jaz sem končala učiteljišče, sicer pred mnogimi leti, pet let je trajalo, in daleč preko polovice predmetov, ki smo jih poslušali v tistih petih letih, je bilo namenjenih mladinski psihologiji, pedagogiki, metodiki, didaktiki. To so predmeti, ki z vsebino pouka pravzaprav nimajo nobene zveze, če gledamo, kaj pravzaprav učitelj, kaj profesor podaja otroku v času pouka. Imeli smo tudi druge predmete, imeli smo glasbo, slovenščino, matematiko in tako dalje. Ko pa smo se učili didaktike, smo se učili didaktike posameznih predmetov, kako se poda posamezna snov, zato da lahko otrok, takrat star od 7 let do 14 let, dojame. Danes meni nekdo reče tukaj v tej dvorani, da če je nekdo bil lektor za angleški jezik v Angliji, kar je sicer malo nenavadno, bolj logično bi bilo, da bi bil lektor za slovenščino v Veliki Britaniji, ampak to je bil ali na srednji šoli ali na univerzi. Ni mogel biti lektor za katerikoli jezik v osnovni šoli. Se pravi, da nima tistega znanja, ki je potrebno, da znaš podati neko snov majhnemu otroku. Zame so pač otroci tisti, ki hodijo v osnovno šolo, pa ne glede na to, ali so stari 14 ali 6 let. Zato vas lepo prosim, ne moremo na silo vdreti skozi vrata osnovne šole in reči: "Sedajle boste pa obvezno poučevali še drugi tuji jezik." Da ne govorimo o tem, da tisti, ki ste polni usta tega, da ta vlada ne upošteva socialnega dialoga, da se sploh s tem ne ukvarja, jaz pa berem v časopisih, da se neka organizacija, ne vem, kako se imenuje, društvo, ki združuje starše osnovnošolskih otrok, upira uvedbi obveznega poučevanja drugega tujega jezika, ker pravijo, da so otroci zelo raznoliki, da eni otroci so nadarjeni za eno, drugi za drugo in zato bi morali ohraniti drugi tuji jezik v statusu obveznega izbirnega predmeta, kar pomeni po slovensko, to ni samo s seboj sprto, da šola mora ponuditi drugi tuji jezik, vendar ga otrok lahko izbere ali pa ne. Lahko si izbere tudi kakšen drug predmet, ki mu bolj leži. Nekdo, ki bo avtomehanik, ne verjamem, da mora znati dva tuja jezika ali nekdo, ki bo strojni ključavničar, nekdo, ki bo zidar. Če smo čisto iskreni in pošteni, strojni tehnik pa zidar, pa recimo gradbeni tehnik, bosta morala pravzaprav znati zelo dobro albansko, romunsko, madžarsko in podobne jezike, ne pa angleško, nemško, francosko, italijansko. Kakor zdaj vidimo, kaj imamo pri nas. Zaradi tega bi vam jaz predlagala, kolegi iz Slovenske demokratske stranke, pamet v roke pa umaknite amandma.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Branko Grims.
Spoštovani! Mislim, da je bila politika nazaj v preteklost zdaj več kot zaznavna v nekaterih nastopih. Namreč svet, gospe in gospodje, in želim vam dobro jutro, se je spremenil. Danes, če hočete, tudi avtomehanik, ker ste nekateri govorili o avtomehanikih, mora znati angleški jezik, da lahko uporablja računalnike za programiranje in ugotavljanje napak v vozilih. In če uporablja računalnik za nekatera nemška vozila, mora obvladati še nemščino, ker je tisti program dosegljiv samo v nemščini. To se pravi, je ta primerjava že v temelju povsem zgrešena. Polega tega bo najbrž imel v moderni združeni Evropi tudi stranke iz tujine, ne samo iz domovine. Saj avto ne ve, kje pokvari, ali doma ali pa v tujini. To se pravi, te razprave so, milo rečeno, brezpredmetne in tudi nesmiselne. Tisto, kar je treba narediti kot primerjavo, ni primerjava med našim podeželjem in mestom, ampak danes, ko je Slovenija del združene Evrope, je treba delati primerjavo med nami, med Slovenijo, in ostalimi državami združene Evrope, pogledati, kaj naše otroke postavlja na trg delovne sile v privilegiran položaj ali vsaj enakopravno in kaj jih daje v deprivilegiran položaj. To, gospe in gospodje, je pa relevantna primerjava. In če bi pogledali na spletno stran Evropske unije, bi lahko ugotovili, da že v tem trenutku se v mnogih, celo v večini evropskih držav, otroci pred 13. letom starosti učijo obvezno dveh tujih jezikov in taka je od leta 2008 tudi uradna usmeritev Evropske unije. Še več. Med temi državami, ne boste verjeli, najdete naše prve sosede: Avstrijo in Italijo pa potem Nemčijo. In poglejte kot zanimivost, za nemščino bi težko rekli, da ni svetovni jezik, pa je vendarle pri njih učenje še dveh jezikov obvezno že pred 13. letom starosti. Predlog, ki ga danes tukaj zagovarjate, nas ne približuje Evropski uniji, ampak nas od nje oddaljuje. Še huje, mnogo huje pa je to, da bo v bodoče postavljal naše otroke na trgu delovne sile moderne združene Evrope v deprivilegiran položaj. Za kaj v resnici gre pri učenju jezikov pri tako rani mladosti? Da skozi igro, skozi različne posebne oblike pridobi tisti temeljni občutek za jezik, da ne uporablja potem, oprostite, tak "Indian English", kot nekaterih iz aktualne Vlade, če želite, od vrha navzdol. Ima zagotovo čudovit besedni zaklad, izgovarjavo pa grozno. Medtem ko imajo otroci drugačen občutek. Otroci imajo občutek za zven in če dobijo ta občutek, se pri njih razvijejo sposobnosti povsem drugače kot v kasnejših letih. Seveda gre tudi za to, da se stvari ustrezno strokovno podajajo. Ampak, ali je to res tak problem? Če gremo zdajle gledat sezname šol, gospe in gospodje, boste videli, v koliko šolah v Sloveniji že v tem trenutku izvajajo učenje vsaj dveh tujih jezikov, in to zelo uspešno; nekatere od teh izjav ste lahko tudi videli na televiziji oziroma si jih prebrali in slišali v medijih. Zakaj je torej tak odpor? Ne vem, mogoče zaradi prestiža, ker je bilo to prej sprejeto, ali se enostavno česa ne želi. Po drugi strani pa mi, moram reči, to tudi ni čisto jasno. Zakaj? Poglejte, mnogi se pritožujejo, ja, češ, imamo višek kadrov na tem področju. Ja, ljudje božji, zato pa so ta izobraževanja. In točno se ve že dlje časa, to ni od včeraj, da je taka obveznost predvidena v obstoječi zakonodaji. Sedaj se to odmika nekam v svetlo bodočnost. Osebno mislim, da je to velika napaka. To so razvojne napake, tako kot, recimo, vaša pokojninska reforma pa še nekatere druge stvari, ki ste jih počeli v zadnjem obdobju, ki jih preprosto ne bo z ničemer mogoče popraviti,, ker ne učinkujejo samo v tem trenutku, ampak zajamejo potem še naslednjo generacijo. In škarje, ki jih razpirate, kot pri pokojnini, ko gre za vprašanje vseh, ki so "ušli" na zavode za zaposlovanje ali pa prezgodaj na pokojninsko blagajno, ali pa v tem primeru – škarje, ko gre za znanje mladih generacij. Tega preprosto z ničemer ni več mogoče nadomestiti. In še enkrat poudarjam, glede na to, da je še od leta 2008 to uradna usmeritev Evropske unije, glede na to, da to izvajajo nekatere največje države v Evropski uniji, poleg Nemčije tudi Francija, pa je francoščina ravno tako svetovni jezik. Da ne naštevam še vseh ostalih, ali pa, če želite, Belgija, Češka, Danska, Francija, Nemčija, Španija, Italija, Ciper, Litva, Latvija, Estonija, Luksemburg, Malta, Avstrija, Poljska, Romunija, Finska, Švedska, Grčija [[...]]Naj naštevam naprej? Ko pa gre za Slovenijo, pa ne. Ta predlog ni primeren po vašem mnenju in ga je treba prestaviti. Gospe in gospodje, gre za vprašanje naših naslednjih generacij. Gre za vprašanje hitrosti našega razvoja in predvsem za to, da se naši otroci najmanj enakopravno postavijo na trgu delovne sile združene Evrope ob bok vsem drugim. Za to gre. In zato je vaš predlog slab in zato bi bilo vredno sprejeti amandma v obliki, kot ga je vložila Slovenska demokratska stranka, ki ga vsekakor podpiram.
Hvala lepa. Gospa Breda Pečan, bi radi pojasnili svoje stališče? Izvolite.
Gospod Grims po svoji običajni navadi pripisuje ljudem tisto, kar bi dejansko sam moral dobiti. Zaradi tega moram pojasniti, da gospod Grims ni pravilno razumel tega, kar sem hotela povedati. Hotela sem povedati, da so otroci od osnovne šole naprej in od rojstva naprej zelo raznoliki in da imajo nekateri nagnjenja, ki jih vodijo v tehnično stroko, drugi v jezike, tretji v zgodovino in tako naprej. In kadar si otrok ne želi učiti nečesa, potem je zaradi tega neuspešen in je njegova samopodoba iz dneva v dan slabša. Zaradi tega prisiljevati otroka na silo v učenje drugega tujega jezika, istočasno pa ne imeti usposobljenih profesorjev, ki bi znali podajati otrokom snov, mislim, da je tisto, kar vi pravzaprav želite – neuspešne otroke v osnovni šoli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Prej bi lahko replicirala gospe Potrati, vendar se očitno ne splača. Spraševala sem ministra, in sem tudi povedala v svojem prvem nastopu, da mi je povedal, da 260 učiteljev primanjkuje, in sem to tudi ponovila. Problem je v tem, česar mi ni odgovoril. Vprašala sem ga, kaj smo naredili za to, da bi v letih od 2007, ko je bil zakon sprejet, do danes usposobili učitelje. Na to pa nihče noče odgovoriti, ker nismo ničesar naredili. Minister je rekel: "Pustili smo nekaj časa in se ni nič zgodilo." Samo od sebe, seveda, ker se redko stvari kar same od sebe zgodijo. In zdaj smo ugotovili, da imamo problem. Če bi kaj naredili v teh dveh letih, bi bil bistveno manjši problem, kakor pa se zdaj pogovarjamo. In tudi mi ne pravimo, da lahko kdorkoli uči drugi tuji jezik in da pristajamo na to, da to ni strokovno. Nekaj statistike: leta 2006/2007 smo imeli 168 tisoč otrok v osnovnih šolah in 14 tisoč učiteljev, leto kasneje smo imeli otrok 3 tisoč manj in tisoč učiteljev več, naslednje leto smo imeli še 3 tisoč učencev manj in še tisoč učiteljev več, torej 16 tisoč. Zdaj pa mi povejte, 12 % manj otrok je v šoli, kot jih je bilo leta 2009, mi pa govorimo, da nam primanjkuje učiteljev, očitno za izbirne predmete tujih jezikov pa imamo dovolj učiteljev. Saj tudi izbirne predmete učijo učitelji ali kdo je tam. In jaz razumem, da so otroci raznoliki. Res so, ampak vsi se morajo učiti matematiko, in grem staviti, da bi se jih veliko več odločilo, da se ne želijo učiti matematike, kot pa tujega jezika. To je neumno govoriti, potem lahko pol predmetov v šoli ukinemo, ampak smo se pač za nekaj odločili in neke stvari tako delamo. In če bi se nekatere stvari zgodile, minister je imel pripravljeno na začetku svojega mandata, da bi zmanjšal za 30 % balasta v šoli, ki smo ga vsi ugotovili, zato so otroci preobremenjeni. Te stvari pa zdaj počivajo, čakajo belo knjigo in tako naprej. Seveda je potem preobremenjenost, če nismo nekaterih stvari, za katere skupaj ugotavljamo, da niso potrebne in da se otroci pri marsičem učijo preveč podrobnih stvari ne pa ključnih. Končno to kažejo tudi mednarodne analize, kjer nismo najboljši. In tukaj bi se tudi morali vprašati o kvaliteti učiteljev. Nekateri ste nam očitali, kako morajo biti učitelji kvalitetni. Jaz se s tem strinjam, seveda. Ampak poglejte, 165 jih nima ustrezne izobrazbe. Kaj smo naredili s temi ljudmi dve leti? Ali smo jih poslali na kakšno izobraževanja ali kaj smo naredili z njimi? To sem jaz hotela vedeti, in to sem spraševala tako na odboru kot danes tukaj. In ne mi polagati v usta, da ne razumem, ali je 200 učiteljev premalo ali 260, saj sprašujem ene druge stvari, a ne. Kolegica Pečanova je rekla, da smo na silo uvajali. Seveda na silo, leta 2007, ta sila je že zdavnaj popustila in če bi kaj želeli v tem času narediti, bi tudi naredili in bi bile stvari drugačne. Kot so že rekli moji kolegi, tudi jaz poznam nekaj učiteljev, ki so na zavodu za zaposlovanje. Niso vsi učitelji tujih jezikov, res je, nekateri pa so ali pa bi lahko bili. Če ne bi evropskega denarja za aktivno politiko zaposlovanja namenjali za raznorazne zadeve, namesto za to, da bi jih usposobili, da bi učili drugi tuji jezik, in se ne bi ukvarjali s stvarmi, o katerih smo se pogovarjali pred tremi leti, tudi danes, in zdaj smo prestavili za dve leti in čez dve leti bomo spet rekli: "Ja, zdaj pa imamo sicer 200 učiteljev, ampak 60 nam jih pa še vedno manjka, dajmo čez dve leti." To je samo prelaganje stvari nekam v svetlo prihodnost, je rekel Branko, jaz ne vem če bo tako svetla. In v evropski publikaciji Key Data on Teaching Languages je Slovenija našteta med državami, kjer se učijo obvezno dva tuja jezika. Zdaj bomo verjetno naslednjič izpadli, kot smo izpadli s seznama držav s popolno demokracijo, tako kot padamo na medijski svobodi in vseh drugih mednarodnih lestvicah. Jaz bi vseeno predlagala, da dobimo konkretne odgovore, ker zame to ni noben odgovor, da manjka 260 učiteljev, pač pa glede na našteto statistiko, ki sem jo že povedala, glede na podatke, koliko izbirnih predmetov tujih jezikov imamo, koliko ljudi tam uči, ali so usposobljeni ali niso usposobljeni. Šele če bi imeli takšno analizo, bi se lahko o tem pogovarjali. In v predlogu zakona in obrazložitvi ni bil glavni problem pomanjkanje kadrov, to je zdaj postalo glavni problem, vsaj tam jaz tako nisem razumela, pač pa, da nekateri učenci niso dosegali standardov znanja oziroma niso dosegali tega minimuma. Ampak to ga tudi pri matematiki in še kje ne, najbrž v večjem odstotku, kot je tukaj. In zato bi pričakovali, preden se stvari na tak način spreminjajo, eno analizo, predvsem pa bi pričakovali, da kaj naredimo. Če imamo zavezo in če imamo v zakonu napisano, da moramo do šolskega leta 2011/2012 to narediti, bi morali vse sile usmeriti v to, da bomo to tudi naredili, ne pa odlagati nekam v prihodnost, pa naj se potem s tem nekdo drug ukvarja. Jaz bom naš amandma podprla in pričakujem malo bolj konkretne odgovore in podatke, sicer se zelo težko odločamo, če imamo neko selekcijo informacij, katero nekdo oceni, da nam jo lahko da.
Za besedo je prosil minister za šolstvo in šport dr. Igor Lukšič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Če bi stvari tako izgledale, kot tu nekateri razpravljate, potem bi morali najprej spremeniti ustavo in vpeljati avtoritarno politično ureditev. V tem primeru bi minister lahko ljudi za lase vlekel najprej na fakulteto, jih tam tepel, da naredijo v prehitrem času, se pravi, če je bil zakon sprejet 2007, bi to moral že prejšnji minister narediti in bi jih zdaj imeli v vrsti čakajočih točno toliko, kot smo planirali. Temu se reče planska ekonomija, temu smo se mi odpovedali in planska ekonomija, če hoče funkcionirati, mora imeti avtoritarno ureditev. Tega mi nimamo. In zato je treba pogledati, koliko je zdaj v tem trenutku ljudi. Ljudje se v Sloveniji odločajo za študij po lastnih predstavah za enkrat. In ko končajo, ne gredo vsi za učitelje, ampak gredo še kam drugam nekateri od teh, ki so se vpisali na fakulteto. To je nemogoče pričakovati od šolskega resorja, pa je to veljalo tako za kolega Zvera, kot velja zame in kot, upajmo, velja še za koga drugega, da ne bo prišlo do tovrstne spremembe ureditve, kot jo implicitno predlagate. To je vendarle treba počakati, da se ljudem da jasno sporočilo, kje so delovna mesta, kje pričakujemo njihov angažma. In to smo dali, to je dala prejšnja vlada. Državni zbor je sprejel in stvari tečejo. In tečejo dobro. Kar se pa tiče zgodnjega uvajanja tujih jezikov, je pa jasno na osnovi nevroloških raziskav, da je najboljše stik imeti s tujim jezikom v prvem letu starosti – do 12. meseca, potem pa pada ta pripravljenost, posebej za učenje tujih jezikov, do 7. leta starosti. Če bi hoteli kaj narediti z uvajanjem drugega tujega jezika, je treba pohiteti v vrtcih, in to bomo naredili. Mi bomo šli s predlogom, da se gre v vrtce v prvi tuji jezik. Potem moramo poskrbeti, da bo ta tuji jezik, ki bo uveden v vrtcu, tudi v prvem, drugem, tretjem in tako naprej razredu osnovne šole. Ne pa, da spuščamo nekaj tukaj, nekaj tam, kot se nam zdi, potem pa tepemo z vso silo ministra in vse po vrsti, naj hodijo in ustrežejo našim predstavam. To ni dobra politika. To, kar imamo, je vendarle treba upoštevati, dejstva, ki so tu na razpolago, in sistem, ki obstaja. Ljudje se prostovoljno odločajo za te zadeve in upoštevajmo to. In še nekaj je. Šole so se tudi prostovoljno odločale. Po prvem programu je bilo na osnovi tega, ker vsi tukaj ugotavljamo, da smo za drugi tuji jezik, je bila predpostavka, da se bodo šole bolj množično odločale za to, a se žal niso. To postopnost moramo vseeno še ohraniti in jo ohranjamo. Mi ne moremo šole prisiljevati bolj kot to, da jih na nek način spodbujamo, spodbujamo jih tako, da ko se prijavijo, se imajo možnost prijaviti na sredstva in imajo tudi možnost, da dvigujejo ugled v lastnem okolju. To ne gre za nobeno ideološko razlikovanje med nekom, ki je proti uvedbi drugega tujega jezika, in nekom, ki je za. Vsi smo za. Samo tisto, kar predlaga Vlada oziroma ministrstvo, je, da upoštevamo to majhno razliko, ki obstaja, da nimamo zdaj leta 2011 zadosti usposobljenih ljudi, da bi to izvajali leta 2011. Mi upamo, da se bo zgodilo do leta 2013, čeprav zelo težko. Na osnovi česa to upamo? Ker so bile vmes uvedene tudi šole za tolmače, ki lahko z neko dopolnitvijo izobrazbe dajo tudi diplomante, ki bodo ustrezali temu učenju. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Grill, izvolite.
Hvala lepa. Točno to, spoštovani gospod minister, v vrtcih bi bilo treba uvajati tuje jezike, kajti s tem se strinjam v celoti, da otrok, ko je majhen oziroma v tistih prvih letih življenja, nevede absorbira znanje tujih jezikov. Ampak bolje, da je to že v osnovni šoli v nižjih razredih kot pa kasneje. In tukaj je poanta tega našega amandmaja oziroma sploh odločitve v prejšnjem mandatu, da smo šli v takšno rešitev. Bi pa tukaj komentiral ali napačno razumevanje ali pa slabo poslušanje predhodnic, gospe Potrate in gospe Pečanove, ko sem dajal primer gospe, ki je lektorirala v Angliji. Ona ni bila lektorica, ona je študirala in doštudirala z diplomo v Angliji iz znanja angleškega jezika in bila toliko sposobna, da je tam uspešno lektorirala. Ampak ko je prišla v Slovenijo zaradi nekega seminarja, ki ga pač takrat ni imela opravljenega, ni mogla dobiti zaposlitve v osnovni šoli. In tukaj sam ugotavljam in sem prepričan, da so neke pomanjkljivosti ali pa neke birokratske ovire, ki bi jih veljalo tudi odpraviti. Jaz sem trdno prepričan, da marsikdo, ki študira tuje jezike, tudi z namenom, da jih bo poučeval, če nima v sebi smisla, ga noben seminar, nobeni tisti dodatni izobraževalni tečaji ali karkoli že morajo imeti, ne bo pripeljal do tega, da bo znal otrokom znanje tudi podajati. In zato sem trdno prepričan, da bi marsikdo, ki zna tuji jezik, ga dobro pozna, pa ni treba, da ga je študiral, da se ga da mogoče z nekimi testiranji ali z nekimi tečaji preveriti, ali bi bil primeren, da lahko poučuje, če ne za stalno, ampak mogoče vsaj za neko določeno obdobje, otroke v tistih začetkih. In še sam imam v spominu, kako se je to delalo včasih, ko sem še sam hodil, pa marsikdo izmed vas, v osnovno šolo, ko so nam takrat vsilili učenje srbohrvaškega jezika. In kdo nas je učil? Nihče s kakšnimi pedagoškimi šolami, s pedagoškimi tečaji. Bil je učitelj iz bivših republik Jugoslavije, brez znanja slovenščine, in je pač moral učiti. Ali smo se naučili ali se nismo naučili, to niti ni pomembno. Ampak hočem reči, da sami sebi zdaj ustvarjati neke prepreke, nima smisla, kajti to ne pripelje do tistih naših ciljev, da bomo lahko otroke začeli čim prej poučevati. In jaz sem še vedno trdno prepričan, da bi lahko v teh dveh, treh letih z nekim sistematičnim pristopom uspeli zagotoviti ustrezno število ljudi, ki bi tudi poučevali. Pa s tem ne mislim, da bi imeli vse tiste tečaje, vse tiste predpisane postopke, ki jih učitelji morajo imeti, da zadostijo tistim kriterijem, ki ne nazadnje bolj ali manj verjetno monopolizirajo tudi učiteljski poklic, da ne more vsak, ki si tega želi, na enostaven način v ta sistem tudi priti. Mislim, da je smiselno, da se bi ta amandma tudi sprejel in da se ta pot pelje naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pukšič in gospod Grims sta prijavljena. Želi še kdo? Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, kolegice, kolegi, gospod minister! Mogoče pa bi se dalo to vendarle na nek način pripeljati do zadovoljivega konca, glede na to, da imajo v nekaterih osnovnih šolah otroci od prvega do devetega razreda en tuji jezik in od drugega do devetega razreda drugi tuji jezik. Na kakšen način? Na takšen način, da imajo en tuji jezik od drugega do šestega razreda fakultativno, ki ga občine financirajo, tam, kjer fakultativnega financirajo občine, je obvezen za vse otroke, ki to seveda želijo, ampak hodijo torej vsi k temu drugemu tujemu jeziku. En tuji jezik fakultativno poteka od 1. do 3. razreda, v četrtem začne ta z rednim in od 6. razreda naprej, torej 7., 8., 9., drugi tuji jezik pa poteka kot projekt, kateremu pa iz izkušenj, glede na to, da so hodili k temu tujemu jeziku že od drugega do 6. razreda otroci tudi hodijo. In če bi v amandmaju bila možnost, da bi bil od 7. razreda naprej obvezen drugi tuj jezik, mogoče v tako imenovanih šolah, ki bi bile kot vzorčne šole, tako kot se je nekaj časa z nekaterimi drugimi zadevami delalo ob prehodu v devetletko po sistemu vzorčnih osnovnih šol, niso šle vse naenkrat – pa bi se iz tega videlo, kakšen je izplen. Namreč tam, kjer potekata dva tuja jezika od 1. do 9. razreda oziroma od 2. do 9., saj ni važno, ali fakultativno, projektno in tako dalje, skratka z nekimi kombinacijami in na račun proračuna občine, kjer se zavedajo tega, da je vlaganje v izobraževanje več kot dajanje v kakšen kilometer ceste, da je to dolgoročni projekt, bi bilo prav, da bi tudi Ministrstvo za šolstvo in ta vladna koalicija temu prisluhnila in začela s projektom tega obveznega drugega tujega jezika v 7. razredu. Tam, minister, ni problem za kader, tam tudi kader je, In tam, kjer kader je, gre seveda sedaj samo za to, ali ste pripravljeni to poravnati iz proračuna države ali pa bo to ostalo še naprej na plečih občin, tistih, ki se tega zavedajo. Tiste občine, ki to gojijo že več kot 10 let, bodo to delale še naprej. Ne glede na to, ali se bo prisluhnilo z vaše strani ali ne.
Hvala lepa. Gospod Branko Grims.
Hvala še enkrat. Jaz moram reči, da sem izredno vesel in počaščen, da je gospod minister z nami tako slikovito delil svoje mokre sanje, kaj bi počel v nekem totalitarnem sistemu. Vendar bi bil še mnogo bolj vesel, če bi nam tako natančno predstavil, kaj je v resnici storil v minulih dveh letih kot minister, katere ukrepe je uveljavil, da bi bil ta zakon spoštovan, kajti zakon zavezuje, in predvsem naredil tudi primerjavo, če sedaj ponuja to dodatno rešitev, da odmika uvedbo drugega tujega jezika za nadaljnji dve leti, katere dodatne nove, drugačne ukrepe bo uveljavil v teh dveh letih, da ne bomo čez dve leti znova ugotavljali, da smo na isti točki kot danes.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo o amandmaju in 1. členu in s tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda oziroma prekinjam to točko dnevnega reda in 23. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanji. Prosim, gospod minister, izvolite, imate besedo.
Se opravičujem. V primeru, da amandma ne bi bil izglasovan, bi potem predlagal, da se glasuje tudi o končni verziji.
Hvala lepa. To bo treba gospod minister predlagati potem, ko bomo glasovali v drugi obravnavi. Prehajamo torej na glasovanje o odločitvah, ki smo jih sprejeli doslej. Glasovali bomo ob 16.uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda – obravnava Predloga zakona o priznavanju kvalifikacij zdravnik, zdravnik specialist, doktor dentalne medicine in doktor dentalne medicine specialist, nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20.12.2010, ki je novo gradivo številka 2 in ste ga dobili na klopi. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju, amandmaju SDS, k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 43. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin DeSUS, LDS, SD in Zares k 7. členu, to je amandma pod številko 2. Hkrati vas opozarjam, če bo sprejet ta amandma pod številko 2, bo amandma pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je postal amandma k 7. členu pod številko 3 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 20. členu. Hkrati vas opozarjam, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem k 23. členu; če amandma k 20. členu ne bo sprejet, postane amandma k 23. členu brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 43. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem je postal amandma k 23. členu brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 34. členu poslanskih skupin DeSUS, LDS, SD in Zares. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 7. in 34. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu oziroma k tema dvema členoma vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. Ugotavljam, da k predlogu za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima France Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. Pri tem zakonu gre za praktično interventni uvoz zdravnikov iz republik nekdanje Jugoslavije oziroma za interventno sprostitev uvoza. Mi razumemo problem pomanjkanja zdravnikov v Sloveniji in tudi razumemo ta poizkus gašenja tega požara oziroma omejevanje tega požara. Ne razumemo pa, kaj je doslej delala naša kadrovska politika v Sloveniji. Od leta 1995, to se pravi več kot petnajst let Zdravniška zbornica že opozarja na kadrovske potrebe, opozarja na izredno visoko povprečno starost zdravnikov in na grozeč primanjkljaj zdravnikov. Pa vendarle se med tem ni nič zgodilo. In če upoštevamo to, da še prej, ko je bila samo ljubljanska medicinska fakulteta, ko še ni bilo mariborske, je bilo vsako leto odklonjenih preko 200 maturantov zaradi takega omejevanja študija medicine. In tudi sedaj, ko imamo medicinsko fakulteto v Mariboru, je povprečno po 200 zavrnjenih na leto. Če računamo 15 let, to pomeni, da je bilo 3 tisoč slovenskih maturantov zavrnjenih. Preusmerili so se verjetno v druge družbene vede, ki so težko zaposljive, in imamo tudi zaradi tega danes vrsto diplomirancev brez zaposlitve, ob tem pa veliko pomanjkanje slovenskih zdravnikov. Na nek način mi je hudo, mnoge poznam, ki so želeli študirati, pa jim Slovenija ni omogočila, so brezposelni, radi bi bili zdravniki, po srcu so bili usmerjeni v to, ni jim bilo omogočeno, sedaj pa interventni uvoz. Še več, mariborska fakulteta je že dve leti blokirana. Gradnja mariborske medicinske fakultete je na čudne načine blokirana. Še več, tudi letos, kot smo informirani s strani Medicinske fakultete v Mariboru, bi lahko najmanj deset študentov dodatno vpisali na fakulteto, pa jim ministrstvo za visoko šolstvo ne dovoli oziroma je sprejelo pravilnik, da ne bodo niti enega študenta več financirali kot lansko leto. Mislim, da je to resnično problem naše politike, in to ne samo politike Ministrstva za visoko šolstvo, ampak tudi Ministrstva za zdravstvo, kajti o teh stvareh odloča Vlada in na tej vladi sedi tudi naš minister za zdravstvo. Ob vsem tem bomo glasovali po svoji vesti. Jaz sam bom glasoval za, čeprav z veliko bolečino v srcu, kako delamo z našimi slovenskimi maturanti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa. Navkljub temu, da bomo tudi pri nas glasovali za ta amandma, mislim, da je treba vseeno nekaj opozoriti ministra, naj se enkrat usede skupaj z ministrom za visoko šolstvo pa naj na področju študija medicine nekaj naredijo. Dejstvo je tudi to, da je narobe, da se jemljejo na medicino samo tisti, ki so imeli najboljše rezultate z vsemi mogočimi dodatki v gimnazijah oziroma srednjih šolah. To mislim, je slabo. Če pogledamo zdravnike, najboljše zdravnike, ugotovimo, da je zelo malo njih bilo odličnjakov v srednji šoli. Ampak da so bili to ljudje, ki imajo širok pogled še na marsikaj drugega, ki jih je zanimalo tudi kaj drugega, ne pa, da so bili, po domače rečeno, samo piflarji z debelim "zicledrom" in s prijaznimi nasmehi za svoje učitelje oziroma profesorje. Dejstvo je, da je to način, na katerega izgubljamo možganske potenciale, kajti širina razmišljanja ne dovoljuje biti ali pa v zelo redkih primerih dovoljuje biti odličen v srednji šoli, z vsemi priporočili. Če bi Einstein živel pri nas, Einsteina ne bi bilo, kajti iz šole bi ga vrgli že zdavnaj. Bog ne daj, da bi mu dovolili kakršenkoli študij. Morda bi ga usmerili za kakšnega ključavničarja. No, morda bi potem prišel v slovenski parlament kot ključavničar, ampak mislim, da vseeno ne. Smiselno bi bilo, da bi se gospod minister usedel tudi v zvezi s tem. Tudi omejevanje vpisa na medicinsko fakulteto ne vem koliko je smiselno, kajti naravna selekcija, študijska selekcija že v prvem letniku pokaže, kdo bo šel naprej in kdo bo ostal. Tako bi bilo smiselno se z eno širšo razpravo lotiti te tematike.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanskega kluba LDS ima Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. Res je, da v zadnjih 15 letih lahko spremljamo odsotnost kadrovske politike na področju zdravstva in različne ocene o tem, koliko zdravnikov v Sloveniji primanjkuje. Reševanju tega problema oziroma nereševanju tega problema ne moremo očitati sedanjemu ministru. Minister je opravil vrsto pogovorov in zastavil vrsto aktivnosti, ki gredo v eni smeri v povečevanje vpisa na obe medicinski fakulteti v Sloveniji. Na drugi strani je predlagal zakon, ki govori o hitrejšem in enotnem priznavanju kvalifikacij zdravnikov iz tretjih držav. Ta zakon prinaša enovit postopek, na eni strani prinaša tudi vse strokovne varovalke, da v slovenski prostor ne bodo vstopali na področje kadri, ki ne bodo strokovno ustrezni. Varovalo prinaša tudi zakon v tem smislu, da nihče od zdravnikov ne bo mogel dobiti zaposlitve, če ne bo obvladal slovenskega jezika. To so tisti argumenti, ki nas v Poslanskem klubu LDS prepričujejo, da bomo manko števila zdravnikov, ki ima, ko pogledamo tako v starostno strukturo zdravnikov kot primanjkljaj zdravnikov po določeni dejavnosti, kratkoročno tiste rešitve, ki bodo lahko delovale v prid državljankam in državljanom Republike Slovenije, da se bodo na najbolj akutnih področjih zmanjševale čakalne vrste in na ta način bo možna povečana dostopnost. Še enkrat poudarjam, zagotovljena so vsa varovala v zakonu, ki bodo zagotavljala strokovno usposobljenost vseh tistih zdravnikov, ki bodo vstopali v slovenski zdravstveni sistem in bodo prihajali iz tretjih držav. Želim, da bodo vsi postopki v okviru razpisa za izvajalca za izgradnjo medicinske fakultete izpeljani tako, da bo do realizacije tega projekta prišlo. Še vedno se spomnim leta 2003, ko smo tukaj v Državnem zboru s konsenzom potrdili ustanovitev medicinske fakultete z željo, da se vse tiste primanjkljaje iz preteklih let nadomesti s povečanim vpisom naših slovenskih maturantov na ti dve fakulteti. In ta zakon, ki ga bomo danes sprejeli, prav gotovo nima namena kakršnegakoli izrivanja domačih ljudi, domačih maturantov s področja medicine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Razumem, da boste glasovali za, če sem vas prav razumel. Prekinitev, pardon. Gospod Pukšič, obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke? V svojem imenu. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ne želi. Gospod Franc Pukšič v svojem imenu, izvolite.
Hvala lepa. Ta zakon bom podprl. Rad bi pa vendarle povedal to, kar se ve. Tudi pri nas doma v Sloveniji imamo nekaj zdravnikov, ki se jim lahko zgodi, da bodo zaradi nekaterih administrativnih ovir Zdravniške zbornice lahko jutri ostali na cesti in ne bodo mogli več opravljati svojega dela. Zdravniki, ki danes delajo, imajo do konca še 10 let delovne dobe in bodo izgubili zaradi teh nenormalnih birokratskih ovir licenco opravljanja dela splošnega zdravnika, to kot prvič. Drugič, gospod minister, mene so opozorili, informirali so me, da je menda nekaj slovenskih mladih zdravnikov, diplomantov, ki so končali študij tudi doma in čakajo na možnost razpisa specializacije, pravijo, da ni razpisanih specializacij in zaradi tega ostajajo doma, prijavljeni na zavodu za zaposlovanje. Vesel sem pa, da je ta vladna koalicija od leta 2001 pa do danes vendarle spremenila svojo miselnost, saj je takratni minister Keber, mislim, da leta 2001, še govoril o tem, da ne potrebujemo druge medicinske fakultete in tudi ne zdravnikov. Skrajni čas pa je, da v Mariboru študentkam in študentom medicine damo možnost, da bodo lahko študirali v normalnih pogojih, ne pa tako kot sedaj. In ne vem, zakaj je treba ponovno kaznovati štajerski del. Sicer pa zgleda, da ste tako pač navajeni.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 3. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda – obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, nujni postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda – obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih financah, nujni postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen.Želi katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ne želi. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Jaz mislim, da je ta zakon pred nami predvsem zaradi napora, ki ga je v to smer vložila tudi Komisija za nadzor javnih financ. Pomemben del zakona se nanaša na rešitev problema v primeru, da niso upoštevana pri zaključnem računu mnenja revizorjev in da se lahko celo zgodi, kar je bilo že v preteklosti grožnja, da zaključni račun v Državnem zboru ni sprejet. V takšnem primeru sedanji zakon o javnih financah, kar je, mimogrede, naložila Ministrstvu za finance Komisija za nadzor javnih financ, torej v takšnem primeru mora Vlada popraviti zaključni račun v skladu s predlogi revizorja in ga ponovno posredovati parlamentu v sprejetje. Jaz mislim, da smo na tak način naredili velik korak naprej v tem smislu, da če bi bili resni zadržki za sprejetje zaključnega računa zaradi negativnega mnenja revizorjev, ima Vlada popravni izpit, da popravi zaključni račun in ga naredi sprejemljivega tudi za stroko oziroma vrhovnega državnega revizorja. Jaz sem na seji delovnega telesa zasledil, da marsikdo, še posebej pa Vlada in Ministrstvo za finance na poznata dobro ustave, ne poznata da je Računsko sodišče najvišji revizijski organ in da so predstavniki Vlade postavljali ob bok sebi Računsko sodišče, zato pravim, da je ta zakon o javnih financah pomembna nadgradnja obstoječega stanja v tem segmentu, ima pa celo kopico pomanjkljivosti, vrzeli in nedorečenosti v preostalih določbah, ki jih je Vlada nalepila na to rešitev, zato ne bom glasoval proti tej noveli.
Hvala lepa. Breda Pečan ima obrazložitev v svojem imenu. Prosim.
Hvala lepa. Kakor sem že povedala v imenu poslanske skupine pri obrazložitvi stališča poslanske skupine, zdaj ponovno povem, da bom osebno glasovala za ta zakon, ker je ta zakon posledica zahteve naše poslanske skupine in tudi poslanskih skupin Zares, LDS in DeSUS že iz leta 2009, ko smo obravnavali zaključni račun proračuna za leto 2007 in je bilo izsiljeno ponovno glasovanje o zaključnem računu, ko smo ga zavrnili, češ, da se zaključnega računa ne da popravljati. Zaradi tega menim, da je bil skrajni čas, da je Vlada spremenila zakon o javnih financah in da bomo zdaj odprli pot za to, da ne glede na to, katera politična opcija bo vodila državo, bo zaključni račun proračuna za katerokoli leto v tem stoletju in še naprej oblikovan in sprejet na tak način, da bo Računsko sodišče Republike Slovenije lahko dalo k njemu pozitivno mnenje. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o javnih financah. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o osnovni šoli, v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini bomo seveda naš amandma podprli, ker ocenjujemo, da bi z malo truda lahko uveljavili drugi tuji jezik v prihodnjem šolskem letu. Podatki namreč kažejo, da se je od leta 2000 do danes število otrok zmanjšalo za kar 12 % oziroma če pogledamo šolsko leto 2006/2007, ko je bilo v osnovnih šolah 168 tisoč otrok in 14 tisoč učiteljev, da se je za vsako leto za 3 tisoč otrok zmanjšalo število, število učiteljev pa se je vsakič za tisoč povečalo. Zato je za nas precej nerazumljiv razlog, zaradi katerega ministrstvo spreminja zakon, da ni kadrov. Mi ocenjujemo in smo prepričani, da res ne more v osnovni šoli učiti kdorkoli, da mora biti učenje strokovno, vendar pa nismo dobili odgovorov, kaj je ministrstvo v času od leta 2007, ko je bil zakon noveliran in je bila sprejeta taka odločitev, naredilo, da bi te kadre tudi usposobilo. Minister je navedel, da 165 ljudi, ki danes poučujejo drugi tuji jezik, nima ustrezne izobrazbe, tudi v zvezi s tem ni povedal, kaj je naredil v teh dveh letih, kar je minister, in ob govoru, da so otroci dodatno obremenjeni z drugim tujim jezikom, smo želeli opozoriti in smo tudi vprašali ministra, kdaj bo izpolnil obljubo, ki jo je dal, da bo za 30 % zmanjšal snov v osnovnih šolah, ker tudi sam ugotavlja, da je v učnih načrtih kar nekaj balasta. To je nekajkrat povedal, seveda se pa od tega ni zgodilo nič, kljub temu da je ob zaključku prejšnje vlade to imel pripravljeno in je bilo stvari potrebno samo še realizirati. Mi bomo naš amandma podprli tudi zato, ker je Slovenija sedaj na seznamu držav, kjer se učijo obvezno drugi tuji jezik, bojimo pa se, da v naslednji publikaciji ne bo tako in bomo tako kot smo izpadli iz kluba držav s popolno demokracijo in padli v klub držav z nepopolno demokracijo. Pri vseh drugih demokratičnih standardih se tudi zmanjšuje medijska svoboda in cel kup drugih kazalcev, ki jih merijo po Evropi. Slovenija povsod pada in očitno bomo padli tudi tukaj, zato seveda predlagam, da naš amandma podprete Če pa ne bo sprejet, pa mi tudi za zakon ne bomo glasovali.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Mi bomo podprli ta amandma. Dejstvo je, da ne vem, zakaj se mora zadeva prestavljati, ne vem, zdaj zaenkrat za nekaj let, potem pa še za nekaj let, potem pa še za nekaj let, medtem ko se po šolah v Evropi učijo po 2, 3 jezike. Ko otroci končajo osnovno šolo v Belgiji, govorijo najmanj 3 jezike, po navadi pa 4. Pa ne vem, ali so naši otroci bolj butasti ali so mogoče samo učitelji bolj butasti, ker ne znajo tega speljati tako, kot bi bilo treba, ali pa morda minister, jaz ne vem. Človek se vpraša, kako je mogoče, da se drugje dajo zadeve speljati, pri nas se pa ne dajo speljati. Ravno tako še zmeraj vztrajamo pri tistem, da latinščina pa grščina, stara grščina, da je to neka zaostalina buržoazne revolucije in ne vem česa še vse, medtem ko vsi tisti, ki hočejo študirati humanistične vede, ne FDV, prave humanistične vede, morajo znati latinsko in je dobro, če znajo tudi starogrško. Ampak ne, pri nas v Sloveniji ni treba, mi bomo že nekako, ker večje bedake kot bomo imeli, lažje jim bomo vladali in lažje jih bomo vlekli za nos. Jaz mislim, da je treba, da se otroci učijo, da se naučijo čim več. Če bomo hoteli tekmovati z Evropo, kjer iz dneva v dan zaostajamo bolj in bolj, bomo lahko tekmovali samo z znanjem. Šentflorjanska dolina ne bo pomagala nikomur nič. In če je Slovenija pravzaprav ena dolga šentflorjanska dolina z dvema milijonoma hišnih številk, je to prekleto žalostno, pa vzemimo vsaj kakšne otroke, ki imajo še proste možgane in jim dajmo znanje. Dajmo jim tisto, kar bodo potrebovali. Ne pa, da se izgovarjamo, da se učitelji niso imeli časa pripraviti. Človek se potem vpraša, ali naši učitelji sploh kaj znajo, če rabijo 2, 3 ali ne vem koliko let, da se pripravijo na nekaj takega. Jaz mislim, da je treba ta amandma absolutno sprejeti, če hočemo svojim dobro. Če hočemo pa samo verne volivce, ki bodo absolutno čim bolj bedasti, potem pač ne, ampak jaz nisem za to.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Ne želi. Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovani! Trdno sem prepričan, da je ključni kriterij za odločitev prihodnost naših otrok in tudi usmeritev Evropske unije. Evropska unija ima že od leta 2008 kot uradno politiko uvedbo dveh tujih jezikov v osnovni šoli. In naj vas opozorim, da Belgija, Češka, Danska, Francija, Nemčija, Španija, Italija, Ciper, Litva, Latvija, Estonija, Luksemburg, Malta, Avstrija, Poljska, Romunija, Finska, Švedska in Grčija, pa še kakšna država bi se našla, že izvajajo pouk dveh tujih jezikov v osnovni šoli. Ob tem, ko opozarjam, da španščina, francoščina in nemščina so zagotovo rang svetovnih jezikov, pa ob tem v njihovih šolah kot obveznost učijo dva tuja jezika. Gre torej za vprašanje, kdaj bomo omogočili našim otrokom, da se enakopravno postavijo ob bok vsem tem državljanom na evropskem trgu delovne sile. Gre za prihodnost Slovenije, za razvojno vprašanje, prihodnost naših otrok. In še nekaj opozarjam. Predlog, tako kot ga je sedaj zapisala Vlada, ki nasprotuje temu amandmaju, da se ta uvedba odloži, nas oddaljuje od Evropske unije, nas oddaljuje od te usmeritve. In še več, trdim, da povzroča socialno neenakost. Kajti, gospe in gospodje, otroci premožnih staršev imajo zagotovo možnost, kajti ti starši poskrbijo za dodatno izobraževanje, za plačane ure dodatnega pouka in da na koncu odlično obvladajo dva tuja jezika. To možnost smo dolžni, o tem sem trdno prepričan, dati vsem. Gre, še enkrat poudarjam, za razvojno vprašanje. Zaradi tega in zaradi prihodnosti naših otrok bom glasoval za amandma Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Prosim, Ivan Grill.
Hvala lepa. Predhodnik je lepo naštel države, ki so bistveno večje, kot je Slovenija, pa že imajo v svojem učnem programu dva tuja jezika. Za Slovenijo je znanje jezikov ena izmed ključnih prioritet, kajti ne glede na to, da smo relativno uspešna država z visokim znanjem, ki ga naši otroci in dijaki ter študenti dosegajo, je to znanje bistveno manj uporabno, če ni poleg tega tudi znanja tujih jezikov. Zato takšni izgovori, da tega obveznega poučevanja tujega jezika ni možno izvajati, ker nimamo dovolj pedagoško usposobljenih ljudi, da bi to poučevali, to ne vzdrži. Če bi v tem času šolsko ministrstvo s svojimi institucijami naredilo vse, da bi ljudi ustrezno izobrazili, in sem prepričan, da jih je v Sloveniji več kot dovolj, ki imajo dovolj znanja, da bi se jih z nekimi dodatnimi tečaji usposobilo, bi se lahko ta študij tudi izvajal. Ravno tako obrazložitve, da so naši otroci preobremenjeni, da je obvezno poučevanje tujih jezikov še dodatna obremenitev, tudi to je nekoliko nenavadno. Če je otrok preobremenjen, je verjetno preobremenjen zaradi kakšnih predmetov, ki pa so mogoče resnično lahko čisti balast in bi bilo treba razmišljati o tem, da se take predmete odstrani iz učnih programov. Nikakor pa ne, da se tuji jezik, ki je eden izmed ključnih v prihodnosti vsakega mladega, na ta način odstrani. Ta naš amandma vrača ta položaj nazaj, zato ga bom tudi podprl. Verjamem, da bo čez leto ali dve situacija točno taka, kot je zdaj, kajti tiste napovedi ministrstva, da bi se to po letu 2013 lahko šele začelo izvajati, so za lase privlečene, kajti če se do zdaj ni nič naredilo, se tudi zdaj ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je še interes, ponovno odpiram prijave. Obrazložitev glasu mag. Majda Potrata. [[Ne želi.]] Obrazložitev glasu ima Miran Györek. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi! Popolnoma se strinjam z vsemi predhodniki, ki podpirajo vloženi amandma Poslanske skupine SDS. Ne morem se pa strinjati z argumentacijo in utemeljitvami ministra, ki ga žal zdaj ni tukaj, pa tudi z nekaterimi stališči poslancev v Državnem zboru.
Györek, ni več čas za polemike, samo obrazlaganje glasu.
Se opravičujem, predsednik. Zakaj se strinjam s tem amandmajem. Sam kot učitelj tujih jezikov s 30-letno prakso v tem delu, me ne more prepričati nekdo, da je to takšen zahteven ukrep, malodane neka reforma šolstva, uvedba enega drugega tujega jezika na osnovnošolski stopnji. S tem, da je bil zakon, če gremo v formalne zadeve, sprejet že 2007. leta, tudi pravilnik, in da so bili dani formalni pogoji, da so izvršeni poskusni koraki, kako to uvesti, kjer so rezultati pozitivni. Zdaj pa me nekdo prepričuje, da je v vseh teh letih rabil čas, da je ugotovil, da manjka 165 učiteljev, kar tudi ne bo držalo. Ne me prepričevati, da je stanje z učitelji tako pereče, kot je z zdravniki, kot smo imeli danes v obravnavi v prejšnjem zakonu. Se pravi, škodo delamo naši mladini, škodo delamo bodočnosti te mladine, zato vas prosim, med vrsticami mi je bilo na MDT celo povedano, da ni denarja. A ni denarja za take zadeve? Ja, to je pa res žalostno. Delamo znanost, kompliciramo formalnosti okrog uvedbe drugega tujega jezika, kar je v Evropi, širom Evrope že ustaljeno, je zakon, je v izvajanju. Pozitivne rešitve so evidentne, da se otroci lahko naučijo več tujih jezikov. In kot sem v stališču stranke povedal, delajo se razlike med finančno zmožnejšimi in manj zmožnimi družinami. Nekdo si lahko privošči šolanje, dodatno izobraževanje, nekdo pa ne. S tem zakonom, s tem [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu Samo Bevk. [[Ne.]] Marjan Križman. [[Ne.]] Obrazložitev glasu v svojem imenu ima Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ena dobrih lastnosti zakonov je ta, da so izvedljivi. Jaz kot soliden govorec nizozemščine oziroma flamščine v zakonsko določenem dvojezičnem Bruslju si s tem znanjem nimam kaj dosti pomagati, še posebej ne z mlajšimi govorci. Pa zdaj lahko v belgijskih zakonih piše, da govorijo tam mladi štiri jezike ali pa kaj jaz vem kaj, temu ni tako. Kot soliden govorec nemščine si tudi z nemščino v Bruslju nimam kaj pomagati, ne pri frankofonskih, ne pri flamsko govorečih prebivalcih. Ostane mi torej pač ta en tuj jezik, ki je verjetno najbolj široko znan in učen povsod po Evropi, to je angleščina. Ker ne bi želel, da bi bila v slovenskih zakonih ravno taka diskrepanca med tistim, kar je zapisano, in tistim, kar je izvedljivo, seveda ne morem podpreti tega amandmaja. Nihče od nas si ne želi, da bi naše otroke učili jezikov ljudje, ki nimajo dobre in zadostne izobrazbe, tako kot si seveda ne želimo, da bi naše doktorje izobraževali profesorji, ki niso zadosti dobri ali pa, da bi se učili v prostorih fakultete, ki je bila zgrajena na hitro, za katero je bil, ne vem, evropski denar porabljen netransparentno, kjer so bili posli oddani po prijateljskih vezeh nekim lokalnim prijateljem. Nihče si od nas tega ne želi. Če bo tako, potem bomo tudi v tem parlamentu in še kje imeli en kup recimo amaterskih zgodovinarjev, ki niti tega ne vedo, da Albert Einstein ni končal formalnega izobraževanja. Zato bom seveda glasoval proti, ker želim, da so stvari narejene pošteno, tako kot je treba. Če malo kasneje, pa malo kasneje.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa. Jaz mislim, da ne le škodo, tudi neenakost ustvarjamo s tem, če tega amandmaja ne bi podprli. Poglejte, italijanska manjšina, otroci se učijo italijansko, slovensko in recimo angleško. V madžarski manjšini se učijo madžarsko, slovensko in angleško. Ostali otroci v Sloveniji se učijo samo materni jezik, slovensko, in recimo angleško. Že tukaj gre za neenakost. Če primerjamo vse skupaj z Evropsko unijo, smo še nižje. In da je treba usposabljati neke učitelje ne vem kako zelo intenzivno, da bodo začeli recimo v sedmem razredu učiti po nemško šteti, jaz mislim, da več ali manj vsak Slovenec zna šteti do deset. Ne vem, kakšno specialno usposabljanje mora biti potem za te učitelje. Ali pa mogoče potrebujejo kakšen čas, da gredo za kakšnih par mesecev na kakšne tečaje nekam v kakšna letovišča ali kaj podobnega. Mislim, da tukaj ni treba nobenih dodatnih sredstev, o katerih govorijo nekateri sindikalisti, ker jih boli, da bi morali več delati in da ne bi dobili še kakšne dodatne denarje. Jaz mislim, da je smiselno, da se sprejme ta amandma, in pravilno, če nam je kaj do naših otrok.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 42. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 42]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnemu telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 23. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije, v okviru rednega postopka. Ker k drugi obravnavni amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Ob tem vas želim opozoriti, da morata biti skladno s četrtim odstavkom 3.a člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati dve tretjini navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga sprememb in dopolnitev Poslovnika Državnega zbora, v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu sprememb dopolnitev poslovnika niso bili vloženi, prehajamo na odločanje. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, Predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika Državnega zbora neusklajen. Ob tem vas želim opozoriti, da morata biti skladno s 94. členom Ustave Republike Slovenije za sprejetje sprememb in dopolnitev poslovnika glasovati dve tretjini navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so spremembe in dopolnitve poslovnika sprejete. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti 28. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Spoštovani! Poslanska skupina bo podprla predlog, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, in sicer menimo, da je treba seznaniti oziroma javnosti odpreti in ne nazadnje tudi seznaniti vse vpletene v kakršnekoli posle, poslovne relacije med člani oziroma organi vodenja in upravljanja bank in podjetniki, ki sedijo v teh organih bank. Prepogosto se zlasti v mandatu te vlade dogaja, da imamo iste ljudi v pomembnih organih nadzora bank in hkrati so ti isti ljudje predsedniki uprav oziroma direktorji podjetij, ki poslujejo s temi bankami. Najmanj, kar je pri takšnih poslih, še posebej v obdobju gospodarske in finančne krize, je, da lahko pride do pristranskosti, do nekih tudi drugačnih ravnanj banke v primeru takšnih konkretnih primerov. Poglejte samo primer. Vidni član SD, gospod Danilo Toplek, je v isti osebi predsednik nadzornega sveta Nove Kreditne banke Maribor, torej dominantne državne banke na območju Štajerske, in hkrati je tudi predsednik uprave oziroma direktor ene največjih gospodarskih družb, to je Taluma v Kidričevem. Da ne govorim o tem, da je bil in verjetno še je, kar še ne vemo, tihi družbenik kakšne tihe družbe, podjetja, ki posluje s Talumom. Imamo opravka o neke vrste klientelizmu, združevanju pomembnih funkcij v eni in isti osebi. In to ni naključje. Gre namreč za to, da iz teh funkcij priteče tudi kakšen evro, v glavnem na kakšen zaseben račun. Mi torej s tem predlogom zakona o bančništvu želimo, da se vsi pomembni posli med takšno banko in takšnim podjetjem razkrijejo, da se pri tem upošteva kodeks upravljanja javnih družb, ki je pomemben in tudi terja določeno preventivno obnašanje v takšnih navzkrižjih interesov. To je eden izmed ključnih ciljev in tudi želja tega zakona o bančništvu. Mi ne prepovedujemo poslovanja, kar bi bilo lahko škodljivo. Želimo pa, da se razkrijejo vsi posli in da so ti posli transparentni. Mislim, da bi s tem naredili pomemben korak naprej pri kulturi korporacijskega upravljanja v Sloveniji in pri kulturi obnašanja finančnih inštitucij do podjetij. Večina problemov današnjih bank in finančnega sektorja izvira iz neodgovornega podeljevanja kreditev teh bank vplivnežem, kot so razni predsedniki uprav Merkurja, skupine Pivovarne Laško, Istrabenza in tako naprej. To ni zaradi bonitet teh družb, ampak zaradi osebnih znanstev. Želimo, da se to razkrije, in to je bistvo tega zakona.
Hvala lepa. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. V Slovenski ljudski stranki bomo ta zakon podprli, ker menimo, da je zagotovo korak v pravo smer. Jaz ne trdim, da rešuje vse probleme, ki so se v našem bančnem sistemu skoncentrirali. Zagotovo pa je lahko korak v pravo smer. S tem bomo reševali prihodnost. Sprašujem se pa, kaj bomo naredili s preteklostjo. Ali bo kdo za takšne in drugačne napačne poteze, ki so bile storjene v Novi Ljubljanski banki, morda tudi v kateri drugi banki, odgovarjal? Ali bo odgovarjala uprava za izdane kredite, ki so sporni, ki so bili dodeljeni praktično na osnovi prijateljskih vezi oziroma na "lepe oči", kot se temu reče? Ali bo odgovarjal nadzorni svet? Ali bodo odgovarjali ne nazadnje tudi partnerji v Novi Ljubljanski banki – KBC, tujci torej, ki sedijo v upravi, pa je kljub temu prihajalo do takšnih in drugačnih anomalij v poslovanju. S tem zakonom zagotovo ne rešujemo zadeve za nazaj, pa bi jih morali. Lahko pa ublažimo zadeve za naprej. Menim, da bi bilo treba ta zakon vsekakor podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 36. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za finance, monetarno politiko kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O MEDSEBOJNI UPRAVNI POMOČI PRI DAVČNIH ZADEVAH IN PROTOKOLA O SPREMEMBI KONVENCIJE O MEDSEBOJNI UPRAVNI POMOČI PRI DAVČNIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SEDEŽU MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN AGENCIJO ZA SODELOVANJE ENERGETSKIH REGULATORJEV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predloga zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI OKVIRNEGA SPORAZUMA O OBSEŽNEM PARTNERSTVU IN SODELOVANJU MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO INDONEZIJO NA DRUGI STRANI, S SKLEPNO LISTINO. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni bilo možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA POTRDITEV URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ZAKONA O UPRAVNIH TAKSAH IN URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ZAKONA O TRGU FINANČNIH INSTRUMENTOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in jih Državni zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklep: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o upravnih taksah. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega predloga potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklep: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o trgu finančnih instrumentov. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Najprej bomo obravnavali predlog kandidatne liste predsednika Republike Slovenije za člana Sodnega sveta. Predsednik Republike Slovenije je z dopisom z dne 30. 11. 2010 na podlagi 131. člena Ustave Republike in prvega odstavka 21. člena Zakona o sodiščih posredoval Državnemu zboru predlog kandidatne liste za enega člana Sodnega sveta, ki ga voli Državni zbor. Predsednik Državnega zbora je na podlagi 41. člena Poslovnika Državnega zbora predlog poslal v obravnavo Mandatno-volilni komisiji in razpisal nadomestne volitve za enega člana Sodnega sveta, ki ga voli Državni zbor. Ker je bila članica Sodnega sveta doc. dr. Etelka Korpič Horvat 18. 9. 2010 izvoljena za ustavno sodnico, ji je na podlagi 16. člena Zakona o ustavnem sodišču prenehal mandat članice Sodnega sveta. Predsednik Republike Slovenije je tako predlagal za člana Sodnega sveta prof. dr. Vesno Rijavec in odvetnika Romana Završka ter v predlogu predstavil njuno dosedanje delo. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogu kandidatne liste predsednika Republike Slovenije za člana Sodnega sveta. Prvi odstavek 21. člena Zakona o sodiščih določa, da mora biti na kandidatni listi predlagano število kandidatov večje od števila članov, ki se jih voli, vendar je največ tolikšno, kot je število članov, ki se jih voli. V skladu z drugim odstavkom 21. člena Zakona o sodiščih o izvolitvi Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 22. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: Anton Colarič, DS, Robert Hrovat SDS, Franci Kek, Zares in Jakob Presečnik, SLS. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodeloval tudi namestnik generalne sekretarke Matjaž Plevelj. Ali kdo predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Nihče ne nasprotuje. Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 1. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 82. člena Poslovnika Državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak posameznik k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se samo za enega kandidata tako, da se na glasovnici obkroži zaporedna številka pred imenom kandidata, za katerega se glasuje. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna pa je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s tretjim odstavkom 194. člena Poslovnika Državnega zbora bo izvoljen tisti kandidat, za katerega je glasovala večina poslancev, ki so dali veljavne glasovnice. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 17.10 in bo trajalo do 17.25. Po končanem glasovanju prosim, da se poslanci, ki mi boste pomagali pri glasovanju, zberete v sobi. Glasovanje bo trajalo do 17.25 in prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.40. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo s sejo. Prehajamo na obravnavo prekinjene 27. točke, in sicer predloga kandidatne liste predsednika Republike Slovenije za člana Sodnega sveta. Prebral vam bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja na nadomestnih volitvah za enega člana Sodnega sveta Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 20. decembra 2010. Razdeljenih je bilo 78 glasovnic, oddanih je bilo 53 glasovnic, neveljavnih je bilo 25 glasovnic, veljavnih je bilo 53 glasovnic. Kandidata sta prejela naslednje število glasov: dr. Vesna Rijavec 46 glasov in Roman Završek 7 glasov. Na podlagi izida glasovanja je bila z večino glasov poslancev, ki so oddali veljavne glasovnice, za članico Sodnega sveta Republike Slovenije izvoljena dr. Vesna Rijavec. Članica je izvoljena do izteka dobe, za katero je bil izvoljen član Sodnega sveta, ki mu je mandat predčasno prenehal. [[Podpis članov volilne komisije, ki je vodila glasovanje.]] Izvoljeni članici Sodnega sveta dr. Vesni Rijavec čestitam in želim veliko uspeha pri opravljanju dolžnosti. Prehajamo na obravnavo predlogov Sodnega sveta za izvolitev v sodniško funkcijo, s predlogi sklepov. Sodni svet je Državnemu zboru predložil štiri predloge o izvolitvi v sodniško funkcijo, in sicer,na sodniški mesti dveh okrajnih sodnikov na Okrajnem sodišču v Grosupljem ter dveh okrožnih sodnikov na Okrožnem sodišču v Kopru. Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predloga sklepov. Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju mag. Irene Jeraj na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Grosupljem. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju Djordjeta Grboviča na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Grosupljem. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 1. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju Špele Grilc na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju Karin Stražiščar na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo zahteve Okrajnega sodišča v Piranu o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper okrožno sodnico, svetnico na Okrožnem sodišču v Kopru. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrajno sodišče v Piranu. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila poročilo s predlogom sklepa. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi drugega odstavka 134. člena Ustave Republike Slovenije ter 99. člena Zakona o sodniški službi v zvezi z zahtevo Okrajnega sodišča v Piranu, opr. št. 1-K-2174/2009, z dne 12.7.2010 za odločanje o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper okrožno sodnico svetnico Okrožnega sodišča v Kopru Oriano Trunkel zaradi kaznivega dejanja obrekovanja po 159. členu Kazenskega zakonika 1 ne prizna imunitete okrožni sodnici svetnici Okrožnega sodišča v Kopru Oriani Trunkel in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 240. člena, v zvezi z 207. členom Poslovnika zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 12. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrajnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, v zvezi z obtožnim predlogom zoper poslanca Državnega zbora. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno- volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila poročilo s predlogom sklepa. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrajnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, opravilna številka VK 63309/2010, z dne 10. 11. 2010, o vloženem obtožnem predlogu zoper poslanca Državnega zbora Antona Anderliča zaradi kaznivega dejanja izdaje uradne tajnosti po prvem odstavku 266. člena Kazenskega zakonika ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Antonu Anderliču in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 207. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, v zvezi z osebno tožbo zoper poslanca Državnega zbora. Obvestilo je v obravnavo zboru predložilo Okrožno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila poročilo s predlogom sklepa. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, opravilna številka IK 35201/2010, z dne 18. 11. 2010, o vloženi zasebni tožbi zoper poslanca Državnega zbora Zmaga Jelinčiča Plemenitega zaradi štirih kaznivih dejanj žaljive obdolžitve po drugem, v zvezi s prvim odstavkom 160. člena Kazenskega zakonika-1 in kaznivega dejanja razžalitve po drugem v zvezi s prvim odstavkom 158. člena Kazenskega zakonika- 1 ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Zmago Jelinčiču Plemenitemu in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 207. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju predsednika Mandatno volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Socialnih demokratov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Mandatno-volilni komisiji razreši predsednik Dušan Kumer, Poslanska skupina Socialnih demokratov, za predsednika pa se imenuje Bojan Kontič, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 72, proti 1. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o cestah, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v četrtek, 16. 12. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju, ki ste ga prejeli na klop. V razpravo dajem 78. člen in amandma Poslanskih skupin SD, Zares, LDS in DeSUS k 78. členu zakona. Želi kdo razpravljati o tem amandmaju? [[Ne želi.]] Zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, LDS, DeSUS k 78. členu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmaju. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetega amandmaja predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, s tretjo obravnavo Predloga zakona o pravilih cestnega prometa, v okviru rednega postopka Državni zbor je v četrtek, 16. 12. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 7. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda – tretjo obravnavo Predloga zakona o voznikih, v okviru rednega postopka Državni zbor je v četrtek, 12. 12. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo o vloženem amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, LDS in DeSUS k 5. členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o amandmaju. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, LDS in DeSUS k 5. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmaju. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetega amandmaja predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] S tem ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 23. sejo zbora. Hvala lepa in lahko noč.