Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, lepo pozdravljeni! Začenjam z nadaljevanjem 7. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Katarina Hočevar, Renata Brunskole po 12. uri, gospa Eva Irgl, mag. Barbara Žgajner Tavš, mag. Dejan Židan, gospod Jakob Presečnik do 15. ure, gospod Jerko Čehovin do 12. ure. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O LOKALNIH VOLITVAH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Helmutu Hartmanu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje in javno upravo.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pred nami je deveta novela Zakona o lokalnih volitvah, katere namen je predvsem prilagoditev slovenske zakonodaje evropskemu pravnemu redu. Po vstopu Slovenije v Evropsko unijo v letu 2004 je Slovenija morala prilagoditi svoj pravni red tudi na področju lokalnih volitev. Zato je Republika Slovenija v letu 2005 dopolnila Zakon o lokalnih volitvah, vendar pa je konec leta 2011 Evropska komisija, ko je preverjala pravilno implementacijo direktive, ugotovila, da direktiva v slovenski pravni red v nekem delu ni ustrezno prenesena, saj od državljanov Evropske unije zahteva stalno prebivališče. Za stalno prebivališče pa je v Zakonu o tujcih zahtevano pet let stalnega bivanja v Republiki Sloveniji. Na podlagi opozorila generalnega direktorata za pravosodje sta takratna Služba Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko in Ministrstvo za notranje zadeve sprejela odločitev, da pripravita noveli Zakona o lokalnih volitvah in Zakona o evidenci volilne pravice. V odzivu Evropski komisiji se je Slovenija zavezala, da bo tovrstno neskladje odpravila do konca leta 2012, zato bo Vlada Republike Slovenije po sprejetju tega zakona obvestila Evropsko komisijo o opravljenih spremembah. V skladu s slovensko zakonodajo morajo državljani drugih držav članic Evropske unije za aktivno in pasivno volilno pravico za lokalne volitve v Republiki Sloveniji bivati najmanj pet let, medtem ko za slovenske državljane takšna omejitev ne velja. V skladu s členom 3 direktive imajo državljani Evropske unije, ki izpolnjujejo enake pogoje glede aktivne in pasivne volilne pravice, kakor jih njihova država prebivanja določi za svoje državljane, aktivno in pasivno volilno pravico. Vendar pa v slovenskem primeru pogoj petletnega prebivanja velja samo za državljane drugih držav članic Evropske unije. Tovrstno neskladje želimo s to novelo tudi odpraviti. Naj povem, da tovrstna sprememba se ne nanaša na državljane tretjih držav, kar pomeni, da se nanaša samo na državljane Evropske unije, se pravi za članice Evropske unije. Naj še opozorim, da predlagatelj s 3. členom novele znižuje nagrade predsedniku in tajniku občinskih volilnih organov, ki je v očitnem nesorazmerju s trenutno veljavnim zakonom, ki ureja nadomestila, ki jih prejemajo volilni organi za volitve na državni ravni. To pomeni, da s to novelo želimo uskladiti tudi to nesorazmerje. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu odbora gospodu Ivanu Pišku.
Hvala lepa, podpredsednica. Dobro jutro vsem skupaj! Odbor za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo je na 5. seji 9. 10. 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalnih volitvah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Mestne občine Ljubljana, mnenjem Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, mnenjem Zakonodajno-pravne službe in dopisom Državne volilne komisije. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje in javno upravo gospod Helmut Hartman, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da je cilj predlagane novele v slovenski pravni red celovito prenesti Direktivo številka 94/80 glede uresničevanja volilne pravice in pravice do kandidiranja na lokalnih volitvah državljanov Evropske unije, ki prebivajo v državi članici EU, v kateri nimajo državljanstva. Tako bo v Zakonu o lokalnih volitvah zajeta možnost uresničevanja volilne pravice tako kategoriji državljanov EU, ki v Republiki Sloveniji prebivajo stalno, z izdanim dovoljenjem za stalno bivanje, kot tudi kategoriji državljanov EU, ki v Republiki Sloveniji prebivajo začasno, z izdanim potrdilom o prijavi prebivanja. Predlagana novela prinaša tudi znižanje nadomestil za opravljanje funkcij v občinskih volilnih organih. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so pripombe iz pisnega mnenja ZPS z vloženimi amandmaji do določene mere upoštevane. Ponovno pa je opozorila, da določba 4. člena ni prehodnega značaja, temveč gre za materialno določbo, ki na novo določa način uresničevanja volilne pravice za določene pravne naslovljence. Prav tako vsebina te določbe ne sodi v Zakon o lokalnih volitvah, temveč v Zakon o evidenci volilne pravice, uskladitev obeh zakonov pa je zaenkrat bodoče negotovo dejstvo. Predstavnik Državnega sveta, državni svetnik Darko Fras je predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki predlagane uskladitve z evropskim pravnim redom podpira. Izpostavil pa je vprašanje, na kakšen način se nadzira prepoved dvojne uporabe volilne pravice, glede na to, da je čas od razpisa volitev do oblikovanja volilnega imenika oziroma izvedbe volitev relativno kratek. Članice in člani odbora smo razpravljali predvsem o 3. členu in predlaganemu znižanju nadomestil za opravljanje funkcij v občinskih volilnih organih. Strinjali smo se, da predlagano znižanje nadomestil predsednikom in članom volilnih odborom ter njihovim namestnikom, ki vodijo glasovanje na voliščih, ni primerno. Glede predlaganega znižanja nadomestil predsednikom in tajnikom občinskih volilnih komisij pa smo koalicijski poslanci menili, da je ta nadomestila treba znižati in tako približati višino nadomestil, ki jih prejemajo volilni organi na državni ravni. Opozicijski poslanci pa so znižanju teh nadomestil nasprotovali, saj bi se po njihovem mnenju zaradi tega usposobljeni kadri za ta mesta lahko več ne odločali. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije ter amandma odbora. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predlaganega zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Pozitivne Slovenije in gospod Matjaž Zanoškar.
Dobro jutro! Spoštovana predsedujoča, spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Pozitivne Slovenije glede Zakona o lokalnih volitvah. Pred nami so torej spremembe in dopolnitve Zakona o lokalnih volitvah, ki v slovenski pravni red prinaša direktivo glede uresničevanja volilne pravice in pravice do kandidiranja na lokalnih volitvah državljanov Evropske unije, ki prebivajo v Sloveniji, vendar nimajo našega državljanstva. Tako bo v Zakonu o lokalnih volitvah zdaj ta možnost uresničevanja volilne pravice tako kategoriji državljanov Evropske unije, ki v Sloveniji prebijajo stalno, kar pomeni, da imajo veljavno dovoljenje za stalno bivanje in prijavljeno stalno prebivališče v Republiki Sloveniji, kot tudi za kategorije državljanov Evropske unije, ki v Sloveniji prebijajo začasno, torej z veljavnim potrdilom o prijavi prebivanja in prijavljenim začasnim prebivališčem. Te spremembe niso za nas sporne. Bolj sporen pa se nam je zdel predlog Vlade, ki je brez resnih analiz in posvetovanja z državno volilno komisijo želela znižati tudi nadomestilo za opravljanje funkcij v občinskih volilnih organih, ne pa tudi v državnih volilnih organih. Zavedati se je treba, da se obseg dela pri lokalnih volitvah, ko se volijo župan, občinski svetniki, člani krajevne skupnosti, ter državnimi volilnimi organi, ko se volijo predsednik države, poslanci ali se odloča o referendumih, ne da primerjati. Zato bi bila potrebna skrbna analiza, kakšen predlog je sorazmeren z obsegom dela, na podlagi tega merila pa določiti tudi višino nadomestila. Pri teh nadomestilih nas je predvsem zmotil predlog znižanja simboličnega nadomestila, cca za 40 oziroma na 40 evrov za člane volilnih odborov pod krinko varčevanja, ki delajo na terenu in nosijo veliko breme odgovornosti. Na srečo smo se na odboru večinsko strinjali, da gre pri tem varčevanju za nepoznavanje dela v volilnih odborih ter smo predlog Vlade zavrnili. Če bi se na ministrstvu zavedali, da je že sedaj zelo težko pridobiti prostovoljce, ki bodo prevzemali odgovornost za delo na voliščih in kot nadomestilo dobijo samo simboličnih 40 evrov, tega verjetno ne bi predlagali. Glede na to, da ni razlogov za hitenje pri spreminjanju tega zakona, smo vse do zadnjega pričakovali, da bo Vlada tisti del zakona, ki se dotika nadomestila članom lokalnih volilnih organov umaknila in ga uskladila na podlagi izdelanih analiz in posvetovanja z državno volilno komisijo. Vendar do tega ni prišlo. Tudi danes imamo predlog zakona tak, kakršen je, in o tem bomo tudi glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Ivan Pišek.
Hvala za besedo še enkrat. V prvem delu je Vlada predlagala spremembo zakona s ciljem uskladitve s pravnim redom EU in v slovenski pravni red celovito prenesti direktivo 94/80. Ta direktiva nalaga, da morajo vsi državljani EU imeti pravico do enakopravnega obravnavanja in pravico do aktivne in pasivne volilne pravice na lokalnih volitvah na način, kot je ta pravica priznana državljanom matične države. Slovenski državljani dobijo pravico biti voljeni in voliti v občinske svete in za župane z dopolnjenim 18. letom, ne glede na čas bivanja v Sloveniji, medtem ko drugi državljani EU s stalnim ali začasnim prebivališčem pri nas dobijo vse pravice potem, ko pri nas živijo pet let, prej pa so lahko izvoljeni le v občinske svete. Direktive, ki govori, da državljan države članice EU, ki ni državljan države, kjer prebiva, ima od trenutka prijave prebivališča volilno pravico na lokalni ravni, nimata usklajene le še Slovenija in Litva, zato je Republika Slovenija obvestila Evropsko komisijo, da bo po hitrem postopku sprejela zakon in pravilno prenesla direktivo v naš pravni red. S sprejetim zakonom bo organ, pristojen za vodenje centralnega registra prebivalcev, dobil pravno podlago, da v volilne imenike za lokalne volitve uvršča tiste državljane držav članic EU, ki niso državljani Republike Slovenije, pa imajo dovoljenje za stalno bivanje ali potrdilo za začasno prebivanje pri nas. Medtem ko smo v prvem delu zakona bili dokaj enotni, pa je nekaj več razprave bilo o spremembi člena, ki govori o nadomestilu predsednikov in tajnikov občinske volilne komisije. V Slovenski demokratski stranki sprejemamo stališče, da je možno znižanje nadomestila predsedniku, tajniku in njunima namestnikoma s 100 % na 50 % plače župana. Vsi se strinjamo, da je v času lokalnih volitev v OVK veliko dela, vendar menimo, da so tajniki praviloma člani občinskih uprav in da del nalog opravijo v službenem in že plačanem času. Predsedniki in njihovi namestniki so diplomirani pravniki, običajno sodniki oziroma izobraženi ljudje, ki so praktično vsi zaposleni na dobro plačanih delovnih mestih. Tem ljudem ni oziroma jim ne sme biti motiv kvalitetnega dela denar in zato zagotovo ne bodo pretirano finančno prikrajšani, medtem ko občine oziroma država s tem prihranijo veliko. Predlagano znižanje v povprečju ob enih volitvah prihrani približno milijon in pol evrov, kar pa je v sedanjih časih ogromen prihranek. Bistveno je, da se s tem zakonom ne posega v nadomestila članom okrajne volilne komisije in članom občinskih volilnih odborov, ki bodo še naprej za svoje delo plačani enako kot do sedaj. V Slovenski demokratski stranki Predlog zakona o lokalnih volitvah podpiramo.
Hvala lepa. Poslanka skupina Socialnih demokratov in gospod Mirko Brulc.
Spoštovani! Novela Zakona o lokalnih volitvah je še ena izmed mnogih, ki se obravnavajo in sprejemajo po skrajšanem postopku in ki ni usklajena niti v koaliciji, kaj šele v drugih zainteresiranih skupinah, kot so na primer lokalne skupnosti. Morda bi pred vložitvijo v zakonodajni postopek predlagatelj te novele za mnenje zaprosil tudi Državno volilno komisijo. Zakaj to trdim? Zaradi amandmaja Državljanske liste, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu in je bil pripravljen tudi na podlagi mnenja Državne volilne komisije. Na prvi del zakona, vezan na direktivo EU, Socialni demokrati nimamo pripomb. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pa menimo, da ni primerno članom volilnih odborov, ki na dan lokalnih in drugih volitev, se pravi predsedniških, državnozborskih, evropskih, ali na referendumih opravijo pomembno delo, znižati višino nadomestila. Upam, da nam je vsem v interesu, da je delo v volilnih odborih opravljeno profesionalno in brez kakršnikoli dvomov o verodostojnosti volilnih rezultatov. Ne gre pa zanemariti dejstva, da člani volilnih odborov kot tudi člani občinskih volilnih komisij na lokalnih volitvah ne preštevajo samo glasov, ki so jih prejeli županski kandidati ali kandidatke, ampak se preštevajo tudi glasovi, ki so jih prejele kandidatke ali kandidati za občinske svete ter krajevne, vaške in četrtne skupnosti. Tukaj moramo priznati, da je razlika pri delu tako volilnih odborov kot volilnih komisij glede na velikost občin, po številu prebivalcev in posledično tudi število kandidatov na posameznih listah očitna. Število občinskih ali pa mestnih svetnikov se giblje od najmanj 7 svetnikov do 45 v največjih mestnih svetih. Razlikuje pa se tudi volilni sistem. 7 do 11 svetnikov se voli po večinskem sistemu. Če je svetnikov 12 ali več, pa se volitve izvedejo po proporcialnem sistemu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog novele Zakona o lokalnih volitvah sicer podprli, predlagamo pa, da pristojni državni organi o višini nadomestil za člane in tajnike občinskih in okrajnih volilnih komisij ter člane v volilnih komisijah volilnih enot opravijo resno strokovno razpravo in analizo o nadomestilih, na podlagi teh ugotovitev pa pripravijo ustrezne rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste in gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Predsednik Vlade, Kolegice in kolegi! Naj že takoj na začetku povem, da bomo poslanke in poslanci Državljanske liste Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalnih volitvah podprli. Novela prinaša dve spremembi. Prva se nanaša na uskladitev s pravnim redom Evropske unije, druga pa na uskladitev višine nadomestil volilnim organom. Obe spremembi sta potrebni, nujni, upravičeni, zato novelo podpiramo. 1.maja 2004 je Slovenija vstopila v Evropsko unijo, v družino evropskih demokratičnih držav z nekaj več kot 500 milijonov prebivalcev. In vsak državljan Unije, ki prebiva v državi članici, nima pa njenega državljanstva, ima skladno z evropskim pravnim redom pravico, da v tej državi voli in je voljen na občinskih volitvah, in to pod enakimi pogoji kot državljani te države. Tudi v slovenski pravni red smo že prenesli direktivo Sveta EU, ki ureja to pravico in tako že danes lahko državljani Evropske unije, ki nimajo slovenskega državljanstva, sodelujejo na lokalnih volitvah, vendar pod pogojem, da pri nas prebivajo vsaj pet let. In ravno ta pogoj petletnega prebivanja je v neskladju s pravnim redom Evropske unije, kar s predlogom novele tudi odpravljamo. Drugi del sprememb se nanaša na uskladitev nadomestil za opravljanje funkcij predsednika in tajnika občinskih volilnih komisij. Primerjava višine nadomestil, ki jih prejemajo volilni organi na lokalni ravni in državni ravni, kaže na velika nesorazmerja. Ker gre za primerljiva opravila, smo s sprejetim amandmajem na matičnem odboru ta nadomestila med seboj ustrezno uskladili. Tako smo nadomestila predsednikom in tajnikom znižali za 50 %. Naj povem, da kljub občutnemu znižanju znaša najnižji znesek predsedniku oziroma tajniku občinske volilne komisije tisoč 398 evrov, najvišji pa nekaj čez 2 tisoč 300 evrov. Višina je odvisna od plačnega razreda župana. S predlaganim ocenjujemo prihranek občinskim proračunom v višini približno 1,7 milijona evrov. Naj opozorim, da se znižanje nanaša zgolj na predsednika in tajnika občinskih volilnih komisij. Volilnim odborom, torej tistim, ki na voliščih opravljajo na dan glasovanja svoje delo, se nadomestila ne zmanjšujejo. Zavedamo se, da bi z znižanjem lahko povzročili težave pri konstituiranju volilnih odborov in posledično težave pri izvedbi volitev, kar pa seveda ni namen. Kot rečeno, bomo v Državljanski listi predlog zakona podprli. Želimo pa si, da bi tudi na področju volitev naredili korak s časom in uvedli možnost elektronskega glasovanja oziroma tako imenovane elektronske volitve. Strokovnjaki menijo, da smo kot družba zreli za ta korak. Splet je vedno bolj prisoten na vseh področjih našega življenja. Z uvedbo elektronskih volitev bi tako Slovenija lahko naredila korak naprej k še bolj sodobni in ljudem prijazni državi.
Hvala lepa. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospa Jasmina Opec.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Prvi odstavek 19. člena Rimske pogodbe določa, da ima vsak državljan Evropske unije, ki prebiva v državi članici, nima pa njenega državljanstva, pravico v tej državi voliti in biti voljen na občinskih volitvah pod enakimi pogoji kakor državljan te države. S priključitvijo veliki družini, ki se imenuje Evropska unija, smo se tudi v Sloveniji zavezali k spoštovanju skupnih pravil. S predlagano novelo Zakona o lokalnih volitvah se daje možnost uresničevanja volilne pravice vsem državljanom Evropske unije, ki so pridobili dovoljenje za stalno bivanje v Sloveniji, in tudi tistim, ki v Sloveniji prebivajo začasno, s čimer se slovenski pravni red v celoti prenašajo določbe Direktive številka 94/80. Predpogoj za uresničevanje volilne pravice bo tako prijava tujca na konkreten naslov, ki se vodi na podlagi Zakona o prijavi prebivališča. V Slovenski ljudski stranki se zavedamo, da je volilna pravica ena izmed najpomembnejših človekovih pravic današnjega časa in da je zato izboljševanje pogojev za njeno uresničevanje tudi za posameznike iz drugih držav Evropske unije, ki prebivajo v Sloveniji, nimajo pa še slovenskega državljanstva, dober pokazatelj demokratičnosti družbe oziroma države. Kljub temu so se nam o predlagani ureditvi odprla vprašanja o nadzoru nad dvojno volilno pravico, torej možnosti, da posameznik uresničuje volilno pravico v državi stalnega in državi začasnega prebivališča, kar bi lahko odprlo debate o enakosti izvrševanja volilne pravice z državljani Evropske unije, ki izvršujejo volilno pravico zgolj v eni državi in imajo v njej volilno pravico izključno na podlagi stalnega prebivališča. Verjamemo, da bo zagotovilo ministrstva, da so na evropski ravni vzpostavljeni posamezni mehanizmi na tem področju, preprečevalo vsakršne dvome o takšnih neenakostih. S predlagano novelo zakona se spreminja še 45.a člen veljavnega zakona, ki ureja nadomestila članov občinskih volilnih komisij. Tako bodo predsedniki in tajniki občinskih volilnih komisij upravičeni do nadomestila v višini 50 % osnovne mesečne plače župana v posamezni občini, ko ta funkcijo opravlja poklicno. S tem se nadomestila volilnim organom lokalnih skupnosti približujejo nadomestilom volilnim organom na državni ravni, saj so do sedaj med tema dvema kategorijama veljala določena nesorazmerja. Prvotna različica 3. člena predlaganega zakona je določila še znižanje nadomestila članov lokalnih volilnih odborov, vendar se je z amandmajem, sprejetem na matičnem delovnem telesu, ohranila ista višina nadomestila, torej v višini treh dnevnic za službeno pot v domovini, kot je določeno z uredbo Vlade. Prvotni predlog bi namreč razvrednotil delo v lokalnih volilnih odborih, saj je količina dela pri lokalnih volitvah bistveno večja kot na primer pri predsedniških volitvah. Hkrati pa se v Slovenski ljudski stranki zavedamo, da so demokratične volitve prvi in osnovni pogoj za vzpostavitev in delovanje demokratičnega sistema. V vsesplošni apatiji do političnega delovanja lahko s pretiranimi ukrepi v sistem izvajanja volitev povzročimo, da se nam ta demokratičnost začne krhati, zato pazljivost pri tem ni odveč. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da so predlagane rešitve kljub vsemu ustrezne, zato bomo predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o lokalnih volitvah podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog novele Zakona o lokalnih volitvah je Vlada vložila v zakonodajni postopek prvenstveno zaradi uskladitve s pravnim redom Evropske unije. Določila evropskih direktiv določajo, da imajo državljani Evropske unije, ki prebivajo v državi članici, nimajo pa njenega državljanstva, pravico v tej državi voliti in biti voljen na občinskih volitvah pod enakimi pogoji kakor državljani te države. Novela v nobenem delu ne posega v ureditev aktivne in pasivne volilne pravice slovenskih državljanov, ki prebivajo izven Republike Slovenije, niti v volilno pravico državljanov tretjih držav. Nanaša se zgolj na volilno pravico državljanov drugih držav članic Evropske unije, ki prebivajo na območju Republike Slovenije. Ob tem pa je treba dodati, da se pojem prebivanja izkazuje po veljavni zakonodaji, ki ureja prebivališča. V ta del zakonodaje obravnavana novela ne posega. Pogoj za pridobitev stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji za državljane držav Evropske unije ostaja neprekinjeno petletno bivanje v Republiki Sloveniji. V poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da novela v tem delu primerno prenaša evropska določila, zato jo podpiramo. Podpiramo pa tudi tisti del novele, ki se nanaša na znižanje nadomestil predsedniku in tajniku občinske volilne komisije. Poudarjam, da ne gre za znižanje nadomestil vsem članom občinske volilne komisije, ampak gre zgolj za znižanje nadomestila predsedniku in tajniku občinske volilne komisije. Razloga za ta poseg sta dva in sta po naši oceni popolnoma upravičena. Prvi razlog. Analiza višine nadomestil občinskih volilnih organov in državne volilne komisije je pokazala na več kot očitno nesorazmernost in neuravnoteženost. Ne glede na to, da so nadomestila občinske volilne komisije stroški občinskih proračunov, je po našem mnenju poenotenje potrebno. Drugi razlog je varčevanje. Tako bomo s sprejetjem tega dela novele omejili izdatke občinskih proračunov za financiranje stroškov volilnih organov na lokalni ravni. Ponovno poudarjam, ne nanaša se na vse člane, temveč samo na nadomestila predsedniku in tajniku občinske volilne komisije. Vladni predlog je sicer predvideval znižanje na 80 % osnovne mesečne plače župana. Na sami seji odbora pa smo se člani strinjali, da se lahko v ta del oziroma na nadomestila občinske volilne komisije še poseže. Tako smo zaključili, kar v poslanski skupini DeSUS podpiramo, da sta predsednik in tajnik občinske volilne komisije upravičena do nadomestila v višini 50 % osnovne plače župana. Navajam primer, da boste slišali, kaj to pomeni. V najmanjši občini naše države, ki šteje 433 prebivalcev, bo nadomestilo predsedniku še vedno znašalo skoraj tisoč 400 evrov. V Poslanski skupini DeSUS stališče o znižanju nadomestil podpiramo in podpirajo to tudi slovenske občine, saj dandanes tudi njihovo finančno stanje ni najbolj rožnato. Poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS bomo predlagano novelo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! Predlog novele Zakona o lokalnih volitvah prinaša uskladitev zakonodaje s pravom Evropske unije. Po tej noveli bodo državljani držav članic Evropske unije takoj po prijavi stalnega prebivališča v Sloveniji dobili pravico voliti in kandidirati na lokalnih volitvah. Po dosedanji slovenski zakonodaji so morali državljani držav članic Evropske unije za pridobitev aktivne in pasivne volilne pravice za lokalne volitve v Sloveniji bivati najmanj pet let, medtem ko za slovenske državljane takšna omejitev ne velja, na kar je Slovenijo opozorila tudi Evropska komisija. V drugih državah Evropske unije dobijo vsi državljani držav članic EU aktivno in pasivno pravico enostavno s prijavo stalnega prebivališča. Tako rešitev prinaša sedaj obravnavana novela tega zakona v slovensko zakonodajo, za ostale tujce pa bi ostala v veljavi sedanja ureditev in bi se kot doslej za pridobitev te pravice zahtevalo petletno obdobje bivanja v Sloveniji. Hkrati se z novelo tega zakona znižuje nadomestilo za opravljanje funkcij v občinskih volilnih komisijah. Navedena nadomestila so bila po dosedanji ureditvi tudi za več kot sto odstotkov višja od nadomestil, ki so jih prejemale volilne komisije na državni ravni. Obseg dela in pooblastil občinskih in državnih okrajnih komisij je primerljiv, zato je utemeljeno izpostaviti tudi primerljivo višino nagrad. V Novi Sloveniji se zavzemamo za to, da je delo članov volilnih organov tako na lokalni kot tudi na državni ravni primerno nagrajeno. Tudi po sedanji noveli tega zakona, ki vzpostavlja primerljivo višino nagrad vseh volilnih organov, bo takemu cilju zadoščeno. Ob tem pa moramo tudi poudariti, da morajo tudi tisti, ki opravljajo delo v volilnih organih, deliti usodo gospodarske krize in varčevanja. Na državni ravni je bil obseg sredstev za nagrajevanje volilnih organov že zmanjšan v preteklosti. Področje nagrajevanja občinskih volilnih organov, ki ga ureja predmetni zakon, pa je zato treba novelirati in prilagoditi spremenjenim razmeram. Pomembno se nam zdi, da ostaja višina nadomestil za predsednika in člane volilnih odborov za izvedbo lokalnih volitev nespremenjen in je prav tako usklajen z nadomestili za volitve na državni ravni. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije bomo Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalnih volitvah podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 25. oktobra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU PRED POŽAROM V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Petru Stavanji, državnemu sekretarju na Ministrstvu za obrambo.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Zakon o varstvu pred požarom je bil prvi zakon, ki smo ga v naši domovini sprejeli po osamosvojitvi s področja varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zaradi razvoja sistema je bil kasneje že štirikrat spremenjen. Tokratne predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o varstvu pred požarom pa so pripravljene zaradi naslednjih ključnih razlogov. Razvoj normativne ureditve na posameznih področjih, ki so pomembna z vidika varstva pred požarom, je presegel okvire in rešitve, ki jih predstavlja ta zakon. Nekatere rešitve v zakonu so premalo usklajene v okviru razvoja celotnega sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zakonske rešitve je treba dopolniti in prilagoditi razvoju stroke in zlasti dejanskim potrebam na tem področju. Z vidika zmanjševanja administrativnih bremen in ponenostavitve postopkov je treba poenostaviti določene stvari v zakonu. Skladno s temi cilji in načeli, na katerih temelji predlog sprememb in dopolnitev Zakona o varstvu pred požarom, so v predlogu zakona predstavljene naslednje poglavitne rešitve. Vsaka fizična in pravna oseba, samostojni podjetnik, posameznik ali posameznik, ki samostojno opravlja dejavnost, je v skladu z zakonom kazensko in odškodninsko odgovoren za neizvajanje ukrepov s področja varstva pred požarom, kakor tudi za vse posledice, ki zaradi te malomarnosti nastanejo. Lokalne skupnosti lahko naloge za varstvo pred požarom na svojem območju načrtujejo v programih in načrtih varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, vendar ne smejo biti v nasprotju s programi in načrti, sprejetimi na državni ravni. Z neobveznimi oblikami usposabljanja se izvaja tudi usposabljanje stanovalcev v stanovanjskih stavbah, organizirajo pa ga lahko tako lastniki kakor tudi uporabniki večstanovanjskih stavb. Pri pripravi prostorskih aktov se mora upoštevati med drugim tudi požarno tveganje zaradi požarne ogroženosti naravnega okolja. Vgrajeni gradbeni proizvodi in materiali, instalacije, napeljave, naprave, opreme, morajo izpolnjevati zahteve za varnost pred požarom, biti v skladu s predpisi o gradnji objektov, s predpisi o gradbenih proizvodih in predpisi o tehnični zahtevnosti za proizvode ter o ugotavljanju skladnosti. Za gradnjo objektov se glede na požarno zahtevnost objekta izdela zasnova požarne varnosti ali študija požarne varnosti v skladu z Zakonom o varstvu pred požarom. Zasnovo oziroma študijo požarne varnosti lahko izdela odgovorni projektant, ki izpolnjuje predpisane pogoje. Obstoječe zbiranje podatkov in evidence na področju varstva pred požarom je zmanjšano in poenostavljeno na najnujnejši obseg. Predpisane rešitve glede evakuacijskih poti, intervencijskih površin in požarnih načrtov so dopolnjene in usklajene z dejanskimi potrebami. Natančneje je predpisano, kdaj in v katerih primerih požarno stražo pri delih, ki so požarno bolj zahtevna, lahko opravljajo samo gasilci. Dopolnjen je nadzor vgrajenih sistemov aktivne požarne zaščite. Z uveljavitvijo zakona bo Uprava Republike Slovenije prenehala izdajati soglasja h gradbenim dovoljenjem. Pri oblikovanju zakona smo želeli doseči kar največji konsenz stroke, zato smo predlog sprememb in dopolnitev zakona uskladili tudi z Gasilsko zvezo Slovenije, Združenjem slovenskih poklicnih gasilcev in Slovenskim združenjem za požarno varnost, Skupnostjo občin Slovenije, Skupnostjo gasilsko reševalnih zavodov Slovenije in Inženirsko zbornico Slovenije. S predlaganim amandmajem Odbora za obrambo kot matičnega delovnega telesa pa so v pretežni meri upoštevani tudi predlogi Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za obrambo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Francu Jurši.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav državnemu sekretarju, vsem poslankam in poslancem, kot tudi ostalim v dvorani! Odbor za obrambo je na 2. seji 4. 10. 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred požarom, druga obravnava, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagatelja zakona in Zakonodajno-pravne službe sodelovali tudi predstavniki Gasilske zveze Slovenije in Sindikata poklicnih gasilcev Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta Republike Slovenije, Mestne občine Ljubljana ter predlogi za amandmaje odbora, ki jih je posredovalo Ministrstvo za obrambo. Zakonodajno-pravna služba je v skladu s prvim odstavkom 27. člena Poslovnika Državnega zbora proučila navedeni predlog zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika in podala pripombe k 8., 10., 20., 22. in 24. členu. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi členov dejal, da nastanek predlaganega zakona izvira že iz leta 1993. To je bil eden prvih zakonov, ki so bili sprejeti po osamosvojitvi na področju varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zakon je bil večkrat dopolnjen v letih 2006, 2007 in nazadnje v letu 2011. Poglavitne spremembe zakona, ki jih uvajamo s sedanjim predlogom, so po ministrovih besedah tiste, ki jih narekujejo razvojne in normativne ureditve na drugih različnih področjih. Področje varstva pred požarom je zaradi celotnega sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami treba uskladiti z Zakonom o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zakon je treba prilagoditi in dopolniti tudi glede na trenutno stanje stroke. Minilo je skoraj 20 let, od kar je bil zakon sprejet, zato je treba stvari, ki so šle naprej predvsem s tehničnega področja, ki se nanaša na nabavo materialov, opreme, videonadzorov, evakuacijskih poti in podobno, novelirati. Prav tako je minister mnenja in je izpostavil, da se je Vlada s predlogom zakona zavezala tudi k odpravljanju administrativnih ovir. S tem predlogom zakona se deloma zmanjšuje oziroma praktično se ukinjajo določena soglasja, ki jih je izdajalo Ministrstvo za obrambo. Z zakonom se ustrezneje ureja tudi tako imenovana požarna straža. To je straža za tiste objekte, ki so uvrščeni v višjo stopnjo požarne ogroženosti, deloma pa se spreminjajo tudi kazenske določbe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona proučila z vidika svojih poslovniških določil in nalog, pripravila svoje pisno mnenje, v katerem je oblikovala pripombe, ki jih je mogoče razčleniti oziroma razdeliti na dva tipa. Prvi je pravnosistemski, drugi se nanaša na pomisleke, ki zadevajo zakonodajnotehnični vidik priprave predloga zakona. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da je Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj podprla v predlogu zakona predlagane rešitve. Večina teh rešitev sledi že nekaterim prejšnjim ugotovitvam in razpravam k poenostavitvi postopkov. Gospod Fras je opozoril, da še vedno ni ustrezno urejeno vrednotenje dela poklicnih gasilcev v delovnih operacijah, podana pa je bila tudi pobuda, da se ponovno prouči in zakonsko uredi status gasilcev v gasilskih društvih. Odbor je po krajši razpravi na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje k 3., 10., 11., 16. členu kakor tudi k 20. členu ter 23. in 40. členu predlaganega zakona. Odbor je v skladu s 118. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predlaganega zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi Predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Vlada je pred meseci dala zavezo, da bomo v tem mandatu med drugim tudi odpravljali administrativne ovire. Pri tem zakonu o varstvu pred požarom je v ospredju ravno to: poenostavitve, racionalizacija, ukinjajo se tudi določena soglasja, ki jih je do sedaj izdajalo Ministrstvo za obrambo. Veseli dejstvo, da je zakon usklajen z vsemi deležniki, torej z Gasilsko zvezo Slovenije, z Združenjem slovenskih poklicnih gasilcev, Slovenskim združenjem za požarno varnost, Skupnostjo reševalnih zavodov Slovenije in Inženirsko zbornico. Torej gre za dobre rešitve, ki bodo v praksi, kot sem že prej omenil, pomenile racionalizacijo. Za kaj pravzaprav gre? Zakon veliko bolj natančno določa, kdo je kazensko in odškodninsko odgovoren za neizvajanje ukrepov varstva pred požarom ter za posledice, ki zaradi tega nastanejo. Lokalne skupnosti lahko naloge varstva pred požarom načrtujejo v programih, ki pa ne smejo biti v nasprotju z nacionalnimi programi in načrti. Uvajajo se neobvezne oblike usposabljanja stanovalcev v večstanovanjskih stavbah, ki jih organizirajo lastniki ali uporabniki stavb. Vgrajen gradbeni material mora izpolnjevati tudi zahteve za varnost pred požarom, minister pa bo še naprej podpisoval metodologijo za ugotavljanje požarne ogroženosti. Po novem je treba požarni načrt izdelati tudi za objekte, ki so opremljeni s sončnimi elektrarnami, priključenimi na javno omrežje. Bolj natančno se ureja tudi pooblaščanje oseb, ki so odgovorne za izvajanje ukrepov varstva pred požarom, deloma se spreminja obveznost organiziranja požarne straže, drugače pa se tudi ureja gradbeni nadzor sistemov aktivne požarne zaščite. Ker zakon sledi naši ambiciji, da se odpravi čim več administrativnih ovir in da gre zakon v smeri racionalizacije, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Socialnih demokratov in mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Temeljni cilj novele zakona o varstvu pred požarom naj bi bil uskladiti normativne rešitve z doseženim stanjem na posameznih delih varstva pred požarom s spoznanji stroke, predvsem pa poenostaviti posamezne rešitve in postopke ter na ta način prispevati k izboljšanju varnosti ljudi in njihovega premoženja. V uvodu v zakon je tudi zapisano, da predmet novele ni zvezan z evropsko zakonodajo, torej je to, kako imamo te zadeve, ki jih ureja novela, stvar naše domače zakonodaje. Je pa v uvodu v zakon mogoče ugotoviti, da v državah urejajo stvari zelo različno. V večjem delu sodi požarna varnost pod pristojnost lokalnih skupnosti, zato nekoliko preseneča, da ravno pripombe največje lokalne skupnosti v predlogih zakona niso bile upoštevane. Del tega je zagotovo zvezan tudi s tem, da zakon ni odpiral vseh členov, ki so jih v Mestni občini Ljubljana predlagali za spremembo. Za Socialne demokrate je največja dilema pri predlogu novele zakona tehtanje med koristmi pri odpravi birokratskih ovir in škodo pri zagotavljanju pomanjkljive požarne varnosti, ki v primeru požara nastane. Z dosedanjo prakso Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje predstavlja nekako varovalko pri upoštevanju strokovnih standardov pri gradnji najzahtevnejših objektov, s tem pa se vzdržuje nivo požarne varnosti. Če se izdaja soglasij za področje varstva pred požarom h gradbenim dovoljenjem in uporabnim dovoljenjem v celoti ukine, kot je predlagano v spremembi tega zakona, se temeljna odgovornost za ustrezno upoštevanje predpisov oziroma ukrepov na tem področju prenaša na investitorja, projektanta in izvajalca. Popolnoma odprto pa ostane vprašanje, ali je s strokovno javnostjo usklajena tudi sprememba, ki je bila vnesena z amandmajem na seji odbora. V 10. členu smo v noveli izčrtali tudi revizijo načrta požarne varnosti. Tako se odpravljajo vsa varovala, Socialni demokrati pa mislimo, da bi z vidika odgovornosti ne mogli pristati na beg pred odgovornostjo pod krinko zmanjševanja administrativnih bremen in nekega minimalnega prihranka. V predlogu zakona je namreč mogoče prebrati, da bo z zmanjšanjem števila zaposlenih, njihovim premeščanjem mogoče letno prihraniti od 220 do 250 tisoč evrov. Seveda se opiramo tudi izjavo ministra na seji odbora, ki je rekel: "Jaz moram reči, da bi se tega kot minister oziroma kot vsi naši zaposleni želel znebiti, ker mislim, da Ministrstvo za obrambo, vključno z našimi zaposlenimi, ni usposobljeno za to, da bo verificiralo projektantsko strokovne ali nestrokovne rešitve." Gre pa preprosto, še enkrat poudarjam, za problem, da bi po resoluciji o nacionalnem programu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami za obdobje 2009–2015 morali imeti oblikovano neko skupno platformo, to je medresorsko posvetovalno telo, ki bi presojalo, kolikšna je usklajenost za doseganje ciljev akcijskega načrta zmanjšanja tveganja pred naravnimi nesrečami. Karkoli preberemo v uvodu v zakon, je vse usmerjeno v zagotavljanje ali v željo po zmanjševanju administrativnih ovir. Še enkrat pa opozarjam, da temu nihče v načelu ne nasprotuje, ampak morala bi biti vendarle ohranjena še neka varovalka, ki bi ob tem, da posamezni gospodarski subjekti lahko ugasnejo, investitorji lahko ugasnejo,, projektantske organizacije lahko ugasnejo – kdo bo potem prevzel odgovornost, če se bo izkazalo, da je zaradi pomanjkljivih načrtov bilo kaj vzrok za nesrečo in hude posledice? Ne nazadnje bo to lahko vplivalo tudi na zavarovalnino, ki jo bo moral pa uporabnik stavbe plačati. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Državljanske liste in gospa Polonca Komar.
Spoštovana predsedujoča, predstavnik Vlade, kolegice in kolegi! Nastanek Zakona o varstvu pred požarom sega v leto 1993. To je bil eden prvih zakonov, ki je bil sprejet po osamosvojitvi na področju varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zakon je bil v letih od 2006 do 2011 večkrat dopolnjen. Njegova uveljavitev je zagotovila tudi dokaj načrtno razvojno in raziskovalno delo na področju varstva pred požarom. Pomemben napredek pa je bil dosežen tudi na področju preprečevanja oziroma obvladovanja požarov v naravnem okolju.Posodobitev in dopolnitev zakona je po skoraj dvajset letih potrebna, ker je razvoj normativne ureditve na različnih področjih z vidika varstva pred požarom presegel okvire in rešitve dosedanjega zakona. Hkrati je nujna uskladitev v okviru razvoja celotnega sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, potrebna je prilagoditev razvoju stroke in poenostavitev postopkov s ciljem zmanjševanja administrativnih ovir. S predlogom spremembe zakona, ki je pred nami, se deloma zmanjšujejo oziroma ukinjajo določena soglasja, ki jih je do zdaj izdajalo Ministrstvo za obrambo. Z zakonom se ustrezneje ureja tudi tako imenovana požarna straža, to je straža za tiste objekte, ki so uvrščeni v višjo stopnjo požarne ogroženosti, deloma pa se spreminjajo tudi kazenske določbe. Na Odboru za obrambo so bili k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred požarom sprejeti amandmaji. Naj poudarim predvsem tistega, ki se nanaša na odpravo administrativnih ovir, to je 10. člen, kjer se s predlaganim amandmajem umika zahteva po izdelavi revizije zasnove oziroma študije požarne varnosti. Poglavitne spremembe zakona, ki jih uvajamo s sedanjim predlogom, so tiste, ki jih narekujejo razvojne in normativne ureditve na različnih drugih področjih. Področje varstva pred požarom je zaradi celovitosti sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami treba uskladiti z omenjenim krovnim zakonom. Treba pa ga je tudi prilagoditi in dopolniti glede na trenutno stanje stroke. V Državljanski listi bomo zato predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, predstavnik Ministrstva za obrambo, spoštovani poslanke in poslanci! Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli, saj prinaša nekatere pozitivne spremembe za zmanjšanje administrativnih ovir in uskladitev z Zakonom o varstvu pred naravnimi nesrečami ter prilagoditev spremembam na tehničnem in normativnem področju, ki so nastale v času sprejetja tega zakona pred dvajsetimi leti. Zakon podpiramo, saj se zmanjšujejo oziroma praktično ukinjajo določena soglasja, ki jih je do zdaj izdajalo Ministrstvo za obrambo. Z zakonom se ustrezneje ureja tudi tako imenovana požarna straža, to je straža za tiste objekte, ki so uvrščeni v višjo stopnjo požarne ogroženosti. S sprejetjem amandmajev na Odboru za obrambo so bili odpravljeni nekateri pomisleki o potrebnosti in popravljanju neskladnosti v določbah, na primer glede potrebnosti izvajanja revizije požarne varnosti. Dopolnjen zakon določa, da se revizija izvaja izključno na podlagi predpisov o graditvi objektov. Pred nami pa za v bodoče ostaja naloga, na katero opozarja tudi Državni svet, in sicer nove spremembe in ureditve bolj ustreznega vrednotenja dela poklicnih gasilcev v delovnih operacijah. Podana je bila tudi pobuda, ki jo poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo, da se prouči in zakonsko uredi status prostovoljnih gasilcev v gasilskih društvih. Predvsem v manjših podjetjih je breme za podjetnike preveliko, da pokrivajo stroške, če imajo med delavci prostovoljne gasilce. Pozitivna sprememba pa je vsekakor uvedba neobveznih oblik, usposabljanje stanovalcev v večstanovanjskih stavbah, ki ga organizirajo lastniki ali uporabniki večstanovanjskih stavb ter posebne določbe glede na nove objekte, ki so nastali v obdobju od sprejetja prvega zakona, in sicer objekte in naprave za sončno energijo in podobne, ki pomenijo dodatno požarno ogroženost. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, podpredsednica. Pozdrav vsem. V naši poslanski skupini smo predlog zakona proučili in ugotavljamo sledeče. Temeljni cilj sprememb in dopolnitev Zakona o varstvu pred požarom je uskladiti normativne rešitve z doseženim stanjem na posameznih delih varstva pred požarom, spoznanji stroke, zlasti pa poenostavitev posameznih rešitev in postopkov ter na ta način prispevati k izboljšanju varnosti ljudi in njihovega premoženja. V skladu s temeljnim ciljem pa je cilj sprememb in dopolnitev zakona dopolnitev poglavij o programiranju, načrtovanju in izvajanju ukrepov varstva pred požarom. Cilj je tudi izpopolnjevanje poslovanja Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje. Zakon vpliva in spodbuja učinkovitejše upoštevanje ukrepov varstva pred požarom pri pripravi prostorskih aktov in še posebej pri graditvi objektov. Pri pripravi prostorskih aktov je pomembno, da bo že z zakonom določeno, da se mora med upoštevanjem različnih požarnih tveganj upoštevati tudi ogroženost zaradi požarov v naravnem okolju. Ta vidik doslej v zakonu ni bil zajet. Posebej pomembno je, da bodo dopolnjene bodo tudi določbe, ki urejajo graditev objektov, opustitev izdaje soglasij h gradbenim dovoljenjem z vidika požarne varnosti zato ne bo povzročala nižje požarne varnosti, temveč se bodo standardi še zvišali, saj se bo povečala odgovornost investitorjev, odgovornih projektantov in izvajalcev. Z zakonom bodo odpravljene dileme, ali se naloge varstva pred požarom na lokalni ravni načrtujejo v posebnih načrtih oziroma dokumentih ali skupno v okviru načrtovanja varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Zakon posebej poudarja, da lokalne skupnosti lahko naloge varstva pred požarom na svojem območju načrtujejo s programom in načrti varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, torej ne gre za obvezno nalogo občin. V nobenem primeru pa ni zahtevan poseben načrt varstva pred požarom. Poenostavljene bodo določbe, ki zahtevajo vzpostavitev informacijskega sistema baz in evidenc podatkov s področja varstva pred požarom, tako da se bodo zbirali samo ključni podatki, pomembni za izvajanje nalog pristojnih organov in usmerjanje varstva pred požarom. Določbe glede požarne statistike bodo črtane. Odpravljen bo sistem soglasij h gradbenim dovoljenjem, ki jih je z vidika upoštevanja požarno varnostih zahtev izdajala Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje. Z zakonom se ne uveljavlja noben nov postopek ali administrativno breme, temveč se dosedanji postopki poenostavljajo oziroma odpravljajo in se tako zmanjšujejoadministrativna bremena. V Demokratični stranki upokojencev predlog podpiramo.
Hvala. Poslanska skupina Nove Slovenije in mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Gasilstvo ima v Slovenijo dolgoletno tradicijo. To mislim, da mi ni treba posebej poudarjati, da je v Sloveniji veliko gasilcev in tudi v tej dvorani nas je kar nekaj gasilcev. In da je gasilstvo eno izmed tistih področji, kjer se prostovoljstvo še razvija in drznil si bom reči, živi na veliki nogi, ker je tudi prav, da je tako. V zadnjih letih, tudi desetletju se je gasilstvo v Sloveniji blazno razvijalo. Tudi s pomočjo lokalnih skupnosti, kar je treba jasno priznati. Napredovala je tehnika, spremenili pa so se tudi standardi graditve objektov. Do zdaj je varstvo pred požarom in drugimi naravnimi nesrečami urejalo več različnih zakonov. Dogaja se celo to, da se določene določbe podvajajo, nekatere se celo izključujejo med seboj. Predlog sprememb Zakona o varstvu pred požarom, ki ga je predložilo Ministrstvo za obrambo, ureja dve stvari. Prvič posodablja in prilagaja stvari trenutnemu stanju in drugič odpravlja administrativne ovire, o katerih so že ogromno govorili moji predhodniki. Jaz mislim, da pri tem zakonu ni veliko spornih stvari, je pa ena izmed stvari, ki jo je izpostavila kolegica Potrata, to pa je odprava revizije študije požarne varnosti. Da ne bo kdo narobe razumel, ta zakon ne odpravlja študije požarne varnosti, odpravlja samo to, da mora Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje neko študijo, ki jo je naredil nek investitor, ponovno pregledati in dati določeno oceno. Zdajšnje izkušnje so pokazale, da takšna revizija ni bistveno prispevala k večji požarni varnosti in da je na nek način to predstavljalo dodatno administrativno oviro in tudi strošek. In to je eden izmed temeljnih razlogov, zakaj se ta revizija študije požarne varnosti odpravlja. To tudi pomeni, da bo od zdaj naprej še večja odgovornost za graditve objektov moral prevzeti investitor, kar se nam zdi prav, in da ne bo nekega prelaganja odgovornosti na državne inštitucije, češ, saj ste vi ta načrt tudi pregledali in dali na njega neko soglasje. Če zaključim, lahko rečem, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije ta predlog popravkov zakona podprla.
Hvala. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospa Saša Kos.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Glede na temeljne značilnosti pri dosedanji uporabi Zakona o varstvu pred požarom, predvsem posameznih rešitev, so temeljni razlogi za spremembe in dopolnitve zakona naslednji. Uskladitev normativnih ciljev z dejanskim stanjem na posameznih delih varstva pred požarom, poenostavitev posameznih rešitev in postopkov, dopolnitev določb o programiranju, načrtovanju in izvajanju ukrepov varstva pred požarom, informacijskega sistema varstva pred požarom in izpopolnjevanje poslovanja Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje. Do novelacije zakona je torej prišlo, ker so nekatere rešitve v zakonu premalo usklajene v okviru razvoja celotnega sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, ker je nekatere rešitve treba dopolniti in prilagoditi razvoju stroke. Poleg tega je treba ustrezneje urediti požarno stražo pri požarno nevarnih delih oziroma aktivnostih in jo uskladiti z rešitvami, ki veljajo za požarno bolj ogrožena objekte. Opraviti pa je treba seveda tudi revizijo kazenskih določb v zakonu. Te rešitve v Pozitivni Sloveniji podpiramo. Opozorili pa bi na določbe zakona, ki poenostavljajo postopke. Vlada v zvezi s tem trdi, da gre za odpravo administrativnih bremen, in sicer glede ukinitve izdajanja posebnih soglasij h gradbenim dovoljenjem pri graditvi objektov ali rekonstrukcijah objektov. S tem se bodo zmanjšale zlasti obveznosti investitorjev, ki pridobivajo gradbena dovoljenja, delno pa tudi poenostavili postopke za izdajo gradbenih dovoljenj, ki potekajo v upravnih enotah. V zvezi s tem bi glede na prenehanje izdajanja soglasja h gradbenim dovoljenjem za objekte posebnega pomena izpostavili vprašanje požarne varnosti in odgovornosti. Po mnenju Vlade naj bi se ta varnost povišala, odgovornost pa naj bi bila na investitorju, projektantu in izvajalcu. V Pozitivni Sloveniji nismo prepričani, da je to najboljša rešitev. Opozarjamo, da gre za gradnjo objektov posebnega pomena za delovanje družbe in v katerih se zadržujejo večje skupine ljudi. S tem, ko se črta ta zahteva, se po našem mnenju bolj kot na investitorja, projektanta in izvajalca del odgovornosti prenaša na uporabnike, ki v tem objektu delujejo v veri, da je ta res zgrajen skladno z vsemi standardi. Poleg tega pa se postavlja vprašanje odgovornosti, če se bo protipožarna varnost zmanjšala. Da ne omenjamo vprašanja povečanja tveganja in s tem morebitnih zvišanj zavarovalnin za tovrstne objekte, ki se v končni fazi odražajo na povečanju stroškov uporabe, kar pomeni, da bi lahko v končni fazi odprava administrativnega bremena, kot to trdi Vlada, uporabniku stavbe zvišala stroške. Do znižanja stroškov bi torej prišlo samo pri investitorju, za katerega pa vemo, da ni nujno, da je končni uporabnik objekta. Glede slednje rešitve v Pozitivni Sloveniji Vlado pozivamo k vestnemu in strogemu nadzoru. Ker posledice ne bodo vidne takoj, bi bilo vsekakor umestno dobro spremljati izvrševanje teh določb in videti, ali je to prava rešitev, ki ne bo povečala tveganja požarne varnosti. Ne glede na omenjena opozorila pa bomo predlo zakona v poslanski skupini podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 25. oktobra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O FITOFARMACEVTSKIH SREDSTVIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Branku Ravniku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani poslanke, poslanci! Sprejetje novega zakona o fitofarmacevtskih sredstvih je vezano na posodobitev evropske zakonodaje na področju fitofarmacevtskih sredstev. Na ravni Evropske unije se namreč uvajajo enotna merila z namenom zmanjševanja tveganj in vplivov uporabe pesticidov na zdravje ljudi in okolje ter spodbujanje, uporabo integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi in uvaja alternativne pristope oziroma tehnike, kot so nekemične alternative pesticidom. V Sloveniji že imamo trenutno veljavni zakon, ki ureja pogoje za promet s fitofarmacevtskimi sredstvi, izobraževanje svetovalcev, prodajalcev, končnih uporabnikov, testiranja aplikacijske tehnike, prepoved uporabe fitofarmacevtskih sredstev z zračnimi plovili. Glavnina določb direktive o trajnostni rabi pesticidov je bila v Sloveniji uvedena že pred sprejetjem nove evropske zakonodaje, z novim zakonom omogočamo popolno usklajenost. Pri pripravi zakona smo sledili ključnim izhodiščem. Prvič, da morajo biti predlagane rešitve usmerjene v povečanje kakovosti izobraževanja uporabnikov fitofarmacevtskih sredstev, povečanje kakovosti testiranja, aplikacijske tehnike in izboljšavi sistema svetovanja uporabnikov. Drugič, da morajo uporabniki imeti dostop do informacij v zvezi z zatiranjem škodljivih organizmov, s poudarki na uporabi alternativnih metod zatiranja in uporabi fitofarmacevtskih sredstev z manjšim tveganjem. Tretjič, da uveljavitev zakona ne sme poslabšati ekonomskega položaja uporabnikov v smislu dodatnih stroškov. Zakon temelji na načelih varovanja okolja, zdravja ljudi ob upoštevanju programskih usmeritev strategije na področju kmetijstva Zagotovimo si hrano za jutri. Ključne novosti novega zakona so priprava in izvedba nacionalnega akcijskega programa, uporaba oziroma uvedba obveznega integriranega varstva rastlin, informiranje in obveščanje javnosti in uvedba dodatnih ukrepov za zaščito vodnega okolja, posebnih območij in območij, kjer se zadržujejo ljudje. Ostale določbe, ki so v Sloveniji že bile uvedene, kot sem omenil na začetku, pa se na podlagi preteklih izkušenj in strokovnih spoznanj prilagodijo na način, da bodo končni uporabniki imeli na razpolago informacije glede uporabe fitofarmacevtskih sredstev, ustrezno testirano aplikacijsko tehniko, visokokvalitetno izobraževanje in razpoložljive vire informacij, vključno z ustreznim svetovanjem, da bodo lahko izvajali ukrepe varstva rastlin na način manjše uporabe fitofarmacevtskih sredstev. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje, kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Zvonku Lahu.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo, prehrano in okolje je Predlog zakona o fitofarmacevtskih sredstvih obravnaval na 10. seji 9. oktobra 2012. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo in okolje, Zakonodajno-pravne službe, Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, Kmetijskega inštituta Slovenije in Sindika kmetov Slovenije. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je k predlogu zakona podala številne pripombe, ki so se nanašale na temeljno pravno vprašanje zakona, ki je povezano s prenosom izvajanja določenih nalog na posamezne izvajalce in s pravno kvalifikacijo tega prenosa. To so javna služba, javno pooblastilo in tržna dejavnost. Treba je bilo namreč oceniti, ali gre za naloge, ki se lahko prenašajo kot javno pooblastilo. Predlagatelj zakona je to oceno opravil za vsak primer posebej in v tistih primerih, kjer je šlo za strokovno pravne naloge, določil tudi prenos na podlagi javnega pooblastila. Vse pripombe Zakonodajno-pravne službe so bile ustrezno upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, hkrati pa je bil z amandmaji določen tudi organ, ki je odgovoren za izvajanje nadzora nad izvajalci posameznih nalog. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je predlog zakona podprla, ter z nekaterimi predlogi Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije in Sindikata kmetov Slovenije, ki so bili upoštevani v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin in amandmajih odbora. V razpravi o predlogu zakona je poleg predstavnikov navedenih inštitucij sodeloval tudi direktor Kmetijskega inštituta Slovenije, ki je poudaril, da smo v preteklih letih Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih večkrat spreminjali, tako da smo prišli do dokaj dobrega zakona, ki je sedaj v veljavi in je nadpovprečno učinkovit. Tako je stanje na področju varne hrane in tudi zaščite okolja izredno dobro. V zvezi z novim zakonom pa je opozoril na nekatera nedorečena vprašanja. Eno od teh vprašanj je vprašanje prodaje fitofarmacevtskih sredstev, drugo pa glede predavateljev in na kakšen način se bodo izobraževali vsi tisti, ki uporabljajo fitofarmacevtska sredstva. Člani odbora iz koalicijskih in opozicijskih poslanskih skupin so v razpravi izrazili enotno podporo predlogu zakona, saj gre za zakon, ki je izrazito tehnične narave in prinaša tako administrativno kot finančno razbremenitev za končnega uporabnika. Zakon v določenem smislu pomeni tudi iskanje ravnovesja med tem, kako čim lažje kmetovati s čim manjšimi administrativnimi ovirami, in med tem, kako najbolj učinkovito varovati naravo ter pridelavo hrane. Kot rečeno, je odbor v razpravi sprejel vse predlagane amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, v katerih so upoštevane pripombe Zakonodajno-pravne službe. Sprejel pa je tudi nekaj svojih amandmajev, ki so bili ravno tako pripravljeni na podlagi dodatnih Zakonodajno-pravne službe. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Zakon o fitofarmacevtskih sredstvih, ki je pred nami, je v obravnavi predvsem zaradi nove evropske zakonodaje na področju fitofarmacevtskih sredstev, ki uvaja določene novosti in spremembe. V zakon se tako prenašajo določbe direktive Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi okvira za ukrepe skupnosti za doseganje trajnostne rabe pesticidov. Vendar moramo v Poslanski skupini Socialnih demokratov poudariti, da večina rešitev, ki se v evropskem pravnem redu na novo uveljavljajo, v Sloveniji že velja, zato te spremembe za nas ne bodo drastične. Naj navedem, katere rešitve so tiste, ki jih prinaša evropska direktiva, pa so pri nas že uveljavljene v praksi. Gre za promet s fitofarmacevtskimi sredstvi, izobraževanje uporabnikov, odgovornih oseb in prodajalcev teh sredstev, testiranje naprav za nanašanje fitofarmacevtskih sredstev, prepovedi glede uporabe zračnih plovil za nanašanje, razdelitev fitofarmacevtskih sredstev na profesionalno in neprofesionalno rabo. Vse te rešitve smo v Sloveniji že dorekli in menimo, da se tudi v praksi ustrezno izvajajo. Res pa je, da evropska uredba sedaj ureja tudi področje registracije fitofarmacevtskih sredstev, zato sam zakon tega ne ureja več. Novi zakon sicer prinaša izboljšanje v delu, kjer so obstajale pomanjkljivosti, tako da so ključne novosti naslednje: izvedba nacionalnega akcijskega plana, uvedba obveznega integriranega varstva rastlin po letu 2014, uvedba dodatnih možnosti za ukrepanje za zaščito vodnega okolja, posebnih območij Nature in območij, kjer se zadržujejo ljudje. Pomembna je tudi navedba ministra, da je ključno izhodišče zakona in osnovni cilj sprememb potreba po dvigu kvalitete vseh storitev, torej maksimalno izboljšanje kvalitete uslug, ki jih ministrstvo upravlja. Tudi to Socialni demokrati pozdravljamo. Zavedamo se, da gre pri zakonu in pri uporabi fitofarmacevtskih sredstev za iskanje ravnovesja, kako čim lažje kmetovati, s čim manj administrativnimi in drugimi ovirami na eni strani ter kako varovati naravo in hrano na čim bolj učinkovit način na drugi strani. Menimo, da ta zakon uzakonja neke vrste ravnovesje med vsemi temi administrativnimi zahtevami in praktičnim izvajanjem in da gre pravzaprav za zakon, ki ima izrazito tehnično vsebino, torej gre za tehnično naravo rešitev, zato bomo ta zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste in gospa Polonca Komar.
Hvala za besedo še enkrat. Z zakonom o fitofarmacevtskih sredstvih prenašamo v slovensko zakonodajo zahteve evropske direktive o uporabi pesticidov. S sprejetjem zakona zamujamo že leto dni in upamo, da se bomo še lahko izognili plačilu evropske kazni. Med novostmi, ki so pomembne za naše državljane, je možnost opravljanja izpitov o uporabi fitofarmacevtskih sredstev za vrtičkarje oziroma nepoklicne pridelovalce, ki so po dosedanji zakonodaji lahko uporabljali samo neprofesionalni rabi namenjena sredstva. Sredstva za profesionalno rabo pa so dobili le pridelovalci z opravljenim izpitom za uporabo fitofarmacevtskih sredstev. Ker je v praksi tovrstna ureditev povzročala tudi zlorabe pri uporabi izkaznic, bodo kot rečeno ta izpit lahko opravljali tudi vrtičkarji. Pomembna novost, ki jo prinaša novela pridelovalcem, je, da bodo v prihodnje slednji teste škropilnic opravljali namesto vsake dve leti le vsaka tri leta. Sicer pa je temeljna značilnosti predloga, da prenašamo na zakonsko raven zadeve, ki so bile do sedaj urejene v podzakonskih aktih. Zadeve, ki jih umeščamo v zakon, izvajamo v Sloveniji že deset let, sistem izobraževanja, pogoji za trgovine, inštitucija, ki izvaja testiranje škropilnic. Novost je 9. člen – nacionalni okoljski plan, integrirano varstvo rastlin – po letu 2014 bo namreč to obvezna kmetijska praksa – in določbe, ki so povezane z varstvom okolja. Na enem mestu bomo prenesli vso direktivo. V Državljanski listi bomo spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Janez Ribič.
Spoštovani! Novi zakon o fitofarmacevtskih sredstvih, ki je danes pred nami, je pravzaprav obširna novelacija in vsebinska nadgradnja trenutno veljavnega zakona, ki pa je zaradi velikega obsega sprememb in večje preglednosti predlagana v novem zakonu. Glavni razlog za sprejetje novega zakona je prenos direktive v slovenski pravni red, ki določa ukrepe za doseganje trajnostne rabe pesticidov, rok za prenos, ki je potekel že pred slabim letom dni, novembra 2011. Večina določb novega zakona, kot so promet s fitofarmacevtskimi sredstvi, izobraževanje uporabnikov in prodajalcev, testiranje naprav za nanašanje, prepoved uporabe zračnih plovil za nanašanje, je že v veljavi, s predlaganim zakonom pa se le izboljšujejo v delu, kjer so se pokazale pomanjkljivosti. Predlagani zakon po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke predstavlja dobro sorazmerje med kmetovanjem oziroma pridelovanjem hrane ter učinkovitim varovanjem naravnih virov. Ključne spremembe, ki jih predlagani zakon prinaša, se nanašajo na vzpostavitev nacionalnega akcijskega načrta za zmanjševanje tveganj zaradi rabe fitofarmacevtskih sredstev, izboljšanje obveščanja in osveščanje javnosti glede vplivov fitofarmacevtskih sredstev na zdravje ljudi ter okolje, sprejetje dodatnih ukrepov glede njihove uporabe na posebnih območjih z namenom zaščite vodnih virov, spremembe pri izvajanju strokovnih nalog s področja fitofarmacevtskih sredstev in drugo. Pri pripravi zakona na pristojnem ministrstvu in njegovih spremembah na seji matičnega delovnega telesa so bile upoštevane številne pripombe strokovne javnosti, ki so predlog zakona še izboljšale. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlog zakona ocenjujemo za pozitivnega, saj so predlagane rešitve do uporabnika prijazne, predstavljajo torej manj finančnih in administrativnih obremenitev za slovenskega kmeta. Kljub temu pa je na tem mestu vredno omeniti, da so slovenski kmetje na trgu fitofarmacevtskih sredstev v podrejenem položaju v primerjavi s kmeti iz drugih držav članic Evropske unije. Slovenski kmetje namreč nimajo možnosti dostopa do vseh fitofarmacevtskih sredstev, ki so na voljo v sosednjih državah Evropske unije, saj zaradi manjših količin teh sredstev, ki se prodajajo v Sloveniji, ta sredstva pri nas niso registrirana. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo kljub temu prepričani, da predlagani zakon o fitofarmacevtskih sredstvih predstavlja dobro ravnovesje med intenzivnim kmetovanjem in varstvom narave, poleg tega pa za slovenskega kmeta ne predstavlja dodatnih obremenitev, zato ga bomo soglasno podprli. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo. Vsi lepo pozdravljeni! Predlog Zakona o fitofarmacevtskih sredstvih je bil pripravljen z namenom vnosa nove evropske direktive, katere cilj je zagotavljati visoko raven zdravja ljudi, živali in varovanja okolja, konkurenčnost kmetijstva ter povečanje prostega pretoka sredstev in njihove razpoložljivosti na območju Evropske unije. V prihodnje bo treba učinkoviteje kmetovati. Izjemno hitra rast prebivalstva, prekomerna poraba naravnih virov, podnebne spremembe, širjenje rastlinskih bolezni in škodljivcev ter globalno povečanje povpraševanja po rastlinskih proizvodih, namenjenih človeški in živalski prehrani, je zagotavljanje oskrbe s kakovostno in varno hrano ponovno postavilo v ospredje. Treba je poudariti, da bo obvladovanje številnih škodljivih organizmov še naprej eden od pogojev za zagotavljanje ustrezne ravni kmetijske pridelave oziroma zagotavljanje varne oskrbe s hrano. Fitofarmacevtska sredstva se uporabljajo skoraj na vseh področjih kmetijske pridelave. Namenjena so preprečevanju oziroma zmanjševanju izgub, ki jih povzročajo škodljivi organizmi, in izboljšanju kakovosti pridelka ter donosnosti kmetijske pridelave. S stališča uporabnikov sredstva predstavljajo izjemno protisloven način zagotavljanja zadostnih količin hrane, saj lahko vplivajo na hranilno vrednost, včasih pa tudi na varnost živil. Raba teh sredstev predstavlja določeno tveganje za ljudi in okolje, ki se kaže predvsem v akutni toksičnosti, zastrupitvah in onesnaževanju okolja. Vnos omenjenih sredstev vpliva tudi na obstoječi živalski svet in na številne koristne organizme. Pri njihovem vplivu na živali se nikakor ne moremo izogniti problemu, povezanim z zastrupitvami čebel, čeprav le-tega ne gre v celoti pripisati rabi fitofarmacevtskih sredstev. Poudarjam, da mora biti strategija slovenskega kmetijstva usmerjena v vzpostavitev in zagotavljanje ustrezno visoke ravni kmetijske pridelave ob sočasni skrbi za okolje in zdravje ljudi. Slovenija se s tem predlogom zakona zavezuje, da bo v okviru obvladovanja rastlinskih bolezni in škodljivcev nepretrgoma skrbela za racionalno rabo in zmanjševanje tveganj ter vplivov rabe fitofarmacevtskih sredstev na zdravje ljudi in okolja. Pomembne novosti predloga zakona so tudi nacionalni akcijski program, obvezno integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi ter obveščanje javnosti o fitofarmacevtskih sredstvih in njihovih vplivih na zdravje ljudi in okolja. Pomembno je, da predlog zakona ne vsebuje dodatnih omejitev kmetom kot uporabnikom. Iz vseh omenjenih razlogov bo Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev zakon podprla. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Nove Slovenije in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! Dejstvo je, da tako velike količine hrane, kot jo vsakodnevno potrošimo, zelo težko pridelamo na povsem naraven način oziroma brez različnih škropiv. Osnovni cilj predlaganega zakona je doseganje trajnostne in čim bolj varne uporabe fitofarmacevtskih sredstev v našem kmetijstvu. Zakon med drugim podrobneje ureja ukrepe prometa s pesticidi, izobraževanjem njihovih uporabnikov in testiranje naprav za njihovo vnašanje v okolje, nadgrajuje pa tudi med drugim določbe glede obveščanja javnosti o fitofarmacevtskih sredstvih in njihovih vplivih na zdravje ljudi in okolja. S temi ukrepi se želi zmanjšati tveganje za zdravje ljudi, hkrati pa se poskuša zavarovati okolje pred nekontrolirano uporabo fitofarmacevtskih sredstev. Zakon bo za kmete prinesel tudi določene administrativne in posledično tudi finančne razbremenitve, ob tem da bo ohranil visoke standarde na področju ravnanja s fitofarmacevtskimi sredstvi. Treba je poudariti, da se s tem zakonom v slovenski pravni red prenaša tudi določba direktive Evropske unije iz leta 2009, ki ureja področje trajnostne rabe pesticidov. Direktiva bi sicer morala v Sloveniji začeti veljati že leta 2011, vendar zaradi specifične politične situacije to ni bilo možno. V Novi Sloveniji bomo zakon podprli z željo, da bi lahko pomenil dodaten kamenček v mozaiku zagona slovenskega kmetijstva in gospodarstva, ki ga nujno potrebujemo.
Hvala. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija in gospod Branko Ficko.
Lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovani! Predlog zakona o fitofarmacevtskih sredstvih, ki ga danes obravnavamo, v slovenski pravni red vnaša vsebine, ki jih določa v letu 2009 sprejeta evropska direktiva o pesticidih. Ta določa enotna pravila o rabi sredstev za vse države članice z namenom zmanjšati tveganja uporabe tovrstnih sredstev za zdravje ljudi in okolja. Trajnostni razvoj, ki pomeni gospodarsko rast brez pretiranega oziroma nevzdržnega obremenjevanja okolja, je po mnenju Pozitivne Slovenije edini razvojni model, ki je za Slovenijo sprejemljiv. V naši državi smo v preteklosti že bili priča mačehovskemu odnosu do okolja, zaradi katerega so nekatera območja trajno degradirana in imajo negativen vpliv na zdravje prebivalstva. Zadostne zaloge neoporečne pitne vode in zadostne proizvodne zmogljivosti za pridelavo hrane so za vsako državo strateška surovina sedanjosti in prihodnosti. Intenzivna kmetijska proizvodnja s pretirano uporabo škodljivih fitofarmacevtskih sredstev lahko trajno poškoduje tako zaloge pitne vode kot kmetijska zemljišča. Pozitivna Slovenija si bo zato vedno in povsod prizadevala za takšno kmetijstvo, ki bo na eni strani zagotavljajo zadostno količino varne, kakovostne, raznovrstne in potrošniku dostopne hrane, na drugi strani bo okolje pustilo v takšnem stanju, da bo to isto omogočeno tudi našim zanamcem. Ocenjujemo, da sta omenjena direktiva in zakon, s katerim jo prenašamo v slovenski pravni red, korak v pravo smer za dosego teh ciljev. Posebej pozdravljamo uvedbo obveznega sistema integriranega varstva rastlin, ki bo leta 2014 postal osnovni standard kmetijske proizvodnje na nivoju Evropske unije ter predvideno sprejetje krovnega nacionalnega akcijskega plana, ki bo določal in spremljal doseganje zastavljenih ciljev na področju trajnostne rabe fitofarmacevtskih sredstev. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija bomo zato predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in gospod Zvonko Lah.
Prvi zakon o fitofarmacevtskih sredstvih je bil sprejet leta 2001 in dopolnjen leta 2004 zaradi spremenjene zakonodaje na nivoju Evropske unije in spremenjene okoliščine zaradi vstopa Slovenije v Evropsko unijo. Naslednja sprememba je bila leta 2007, ki je uvedla spremenjen način prodaje fitofarmacevtskih sredstev. Novi zakon ne bo več podrobneje urejal postopka registracije fitofarmacevtskih sredstev, saj je ta že predpisan z Uredbo 1107/2009 Evropske skupnosti. Novi zakon bo določil le pristojne organe, pogoje in postopke v zvezi z imenovanjem strokovnjakov za izvajanje ocenjevanja aktivnih snovi in fitofarmacevtskih sredstev. Zakon na novo ne ureja prometa in uporabe fitofarmacevtskih sredstev, saj je to urejeno v veljavnem zakonu in v uredbi Evropske skupnosti. Določa pa obvezno usposabljanje za svetovalce fitofarmacevtskih sredstev, predvideva možnosti izdaje dodatnega predpisa za zaščito površinskih vodnih teles in virov pitne vode, predvideva možnost izdaje predpisa za dodatno zaščito ostalih posebnih območij, uvaja obvezno integrirano varstvo rastlin, določa izvedbo vsakoletnih programov informiranja in osveščanja javnosti v zvezi s fitofarmacevtskimi sredstvi, daje pravno podlago za sprejetje nacionalnega akcijskega programa, kjer se morajo upoštevati zdravstveni, socialni, ekonomski in okoljski vplivi predvidenih ukrepov. Namen tega zakona je, da se fitofarmacevtska sredstva uporabljajo na način, ki omogoča razvoj trajnostnega in konkurenčnega kmetijstva ter zagotavlja visoko raven varstva zdravja ljudi in živali ter varovanja okolja. Uvaja obvezno uporabo integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi in spodbuja alternativne pristope in tehnike na področju njihovega zatiranja, zato bo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ta zakon podprla.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, v četrtek, 25. oktobra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 22 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Petrom Vilfanom zahtevala, da DZ opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, tukaj prisotnemu dr. Žigi Turku, ministru za izobraževanje, znanost, kulturo in šport.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Novela Zakona o visokem šolstvu ureja štiri ključne spremembe. Prva sprememba je podaljšanje rokov za podaljšanje akreditacij univerz. To je tista sprememba, zaradi katere prihaja tudi do ostalih sprememb. Po Zakonu o visokem šolstvu bi morale namreč tri državne univerze najkasneje do 1. 11. 2010 vložiti vlogo za zunanjo evalvacijo, ki je pogoj za podaljšanje akreditacije. NAKVIS, to je Agencija za kakovost v visokem šolstvu, bi moral postopke izpeljati najkasneje do 31. 12. 2012. To se ni zgodilo. Ker se to ni zgodilo, grozi izguba akreditacij nekaterih visokošolskih organizacij v Sloveniji in vse s tem povezane težave na tem področju. Zato ker je nekdo zamudil roke, ker nekdo ni prebral zakona, mora priskočiti na pomoč država, vlada, parlament se mora ukvarjati s tem, da bomo te roke pomaknili dovolj daleč naprej, da bodo vsi študiji še naprej akreditirani. Odgovornost za to ne nosi ministrstvo, ne nosite tudi vi tukaj v parlamentu, odgovornost nosi NAKVIS. Mi v isti sapi spreminjamo tudi sestavo sveta NAKVIS, pri čemer dosledno sledimo določbam koalicijske pogodbe, s katero se v svet namesto korporativistične sestave, po kateri univerze nadzirajo same sebe, uvaja zastopanost strokovnih področij in uporabnikov izobraževalnih storitev, torej delodajalcev in študentov. Opozoriti je treba, da je ravno ta svet NAKVIS v sedanji sestavi sprejel program dela, ki je, ker ni bil usklajen z zakonom, ogrozil temelje visokošolskega sistema. Nujnost postopka oziroma te spremembe utemeljujemo tudi s tem, da se bo Slovenija v letu 2013 lahko potegovala za članstvo v ENQA, to je mednarodno združenje teh agencij, ki v svojih smernicah predvideva ne samo neodvisnost teh organov od vpliva politike, ampak tudi od visokošolskih inštitucij. Aktualna sestava sveta NAKVIS nikakor ne izpolnjuje teh pogojev. Urejamo transnacionalno izobraževanje. Slovenija je namreč s strani Evropske komisije prejela opomin zaradi neustrezne ureditve transnacionalnega izobraževanja. Trenutno je tako izobraževanje urejeno tako, da lahko v Slovenijo tuje visokošolske inštitucije pridejo le, če sklenejo pogodbo s katero od domačih visokošolskih ustanov, kar je v nasprotju s pravnim redom Evropske unije. Zaradi neustrezne ureditve smo prejeli opomin Evropske komisije in če tega ne bomo uredili, bodo proti nam sprožili postopek in prej ali slej bomo plačali tudi kazen. Četrta sprememba se nanaša na spremembo 63. člena zakona, ki govori o neposredni pedagoški obveznosti visokošolskih učiteljev. Ta je fiksirana na šest ur tedensko. Univerze si želijo, citiram, "več fleksibilnosti na tem področju". In sprememba, ki gre v smeri, da je neposredna pedagoška obveznost praviloma šest ur tedensko, jim to fleksibilnost tudi omogoča. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke jaz vam predlagam, da ta zakon sprejmete. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste mag. in Truda Pepelnik.
Hvala za besedo. Spoštovani! V zakonu o visokem šolstvu gre predvsem za predloge sprememb in dopolnitev, ki urejajo določbe glede začetka postopka ponovne akreditacije, spreminjanja sestave sveta NAKVIS, ureditve neposredne pedagoške obveznosti in ureditve transnacionalnega izobraževanja. Čeprav je jasno, da so potrebne spremembe in dopolnitve, s čimer se strinjajo vsi vpleteni, pa so sprožile v javnosti veliko polemik. V predlogu zakona se spreminja nejasna določba glede začetka postopka ponovne akreditacije. Določba ureja ne dovolj jasne postopke ponovnih akreditacij, tako da natančneje določa postopek vložitve vloge ob podaljšanju rokov za podaljšanje akreditacij visokošolskih zavodov in posledično preprečuje, da bi le-te ostale brez akreditacij brez lastne krivde iz postopkovnih razlogov. Z omenjenimi natančnejšimi določili se bomo v prihodnje zagotovo izognili tudi polemikam ob različnih interpretacijah omenjene določbe. Z zakonom se spreminja skrajni rok za oddajo vloge za ponovno akreditacijo in pri tem upošteva zamik začetka izvajanja ponovnih akreditacij zaradi časovnega zamika pri sprejemanju meril za akreditacijo in zunanjo evalvacijo kadrovskih omejitev NAKVIS. Tako bodo ponovne akreditacije visokošolskih zavodov lahko opravljene bolj kakovostno, kar bo pripomoglo tudi k dvigu kakovosti ter k povečanju zaupanja v slovenske visokošolske zavode in podeljene diplome ter listine in v njihovo mednarodno kredibilnost ter prepoznavnost. Člane sveta med predlaganimi kandidati imenuje Vlada. Svet bo še vedno imel 11 članov. Od tega jih bo 8 s področja visokega šolstva, ti imajo ustrezno habilitacijo s področja, za katerega so predlagani. Zraven navedenih 8 članov s področja visokega šolstva pa še dva predstavnika študentov in eden, ki bo predstavljal gospodarstvo. Spremembe prinašajo neodvisnost NAKVIS od visokošolskih institucij oziroma spremembe do sedaj precej korporativistične ureditve tega področja. NAKVIS torej ostaja regulator področja, ni pa več nujno sestavljen večinoma iz tistih, ki jih regulira, temveč je osnovni element sestave strokovnost. Prav tako sta sestava in način imenovanja sveta NAKVIS primerljiva z drugimi evropskimi državami. V Državljanski listi želimo sicer opozoriti na to, da se neodvisnost zagotavlja z načini delovanja te agencije, ne pa s tem, kdo imenuje predlagane člane. Glede imenovanja sveta NAKVIS se nam sicer postavljajo določena vprašaja in dileme, zato bomo na osnovi slišanih argumentov v razpravi v nadaljnji obravnavi predlagali ustrezne spremembe. Želimo namreč prispevati k ustvarjanju pogojev, da bo agencija vključena v evropski register oziroma da bo NAKVIS lahko pridobil akreditacijo evropske zveze agencij ENQA. Dopolnitev zakona ureja tudi neposredno pedagoške obveznosti, kar pomeni, da se vnaša več fleksibilnosti in avtonomije glede tega, kako posamezna visokošolska organizacija ureja neposredno pedagoško obveznost visokošolskih učiteljev. S spremembo zakona se rektorju univerze ali dekanu samostojnega visokošolskega zavoda omogoči, da poleg oblik neposredne pedagoške obveznosti lahko določi število ur neposredne pedagoške obveznosti, kar bo visokošolskim zavodom omogočilo večjo samostojnost in upoštevanje razlik razvojnih strategij posameznih institucij in njenih članov ter spoštovanje pravnega reda na tem področju. Dopolnjuje se tudi ureditev transnacionalnega izobraževanja, ker se upoštevajo pripombe uradnega opomina Evropske komisije in odpravljajo domnevne ovire glede svobode ustanavljanja in opravljanja storitev visokošolskih organizacij. Sedaj veljavna zakonodaja namreč povečuje breme tujega izvajalca visokošolske dejavnosti. Visokošolsko transnacionalno izobraževanje lahko izvaja tudi tuji visokošolski zavod ali druga institucija, če nosilec programa sodi v transnacionalno izvajan visokošolski študijski program, javnoveljaven v matični državi znotraj EU, pri čemer preverja pogoje NAKVIS. Ker spremembe in dopolnitve zakona povečujejo zaupanje v slovenske visokošolske zavode ter povečujejo mednarodno kredibilnost in prepoznavnost in ker zakon spreminja in dopolnjuje nejasna določila glede akreditacij ter dopolnjuje sistem imenovanja članov NAKVIS, bomo v Poslanski skupini Državljanska lista podprli zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu. V Državljanski listi namreč podpiramo prizadevanja za povečanje kakovosti, avtonomije, odzivnosti in odprtosti visokega šolstva tako znotraj nacionalnega sistema kot v mednarodni prostor. Hvala.
Hvala. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je novela Zakona o visokem šolstvu, ki je v minulih mesecih dvignila veliko več prahu, kot je bilo na začetku pričakovati, kljub temu da predlog zakona vsebuje vsega skupaj devet vsebinskih členov, ostalih sedem jih je namreč prehodne narave. Dovolite, da se najprej posvetim vsebini predlaganega zakona, kasneje pa se bom nekoliko dotaknil še problematike slovenskega visokega šolstva in razlogov za njegov trenutni nezavidljiv položaj. Predlagana novela Zakona o visokem šolstvu prinaša štiri spremembe. Prva se nanaša na podaljšanje rokov, povezanih s ponovno akreditacijo in zunanjo evalvacijo študijskih programov oziroma visokošolskih institucij, s čimer se Nacionalni agenciji Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu, tako imenovani NAKVIS, omogoča kakovostnejša izvedba evalvacij, visokošolskim institucijam pa nemoteno izvajanje javnoveljavnih študijskih programov. V primeru nepodaljšanja rokov in posledično nepravočasne izvedbe ponovnih akreditacij bi namreč lahko prišlo do situacije, ko bi bile diplome, pridobljene na teh programih, brez javne veljave, študentje brez izpitov, zaposleni na teh visokošolskih zavodih pa brez zaposlitev, saj jih država zaradi izgube akreditacij ne bi smela financirati. Druga sprememba se nanaša na sestavo sveta NAKVIS, ki sledi priporočilom Evropske zveze za zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu, ki predvidevajo neodvisnost nacionalnih regulatornih organov ne samo od politike, pač pa tudi od visokošolskih institucij, ki so predmet nadzora, ki ga izvaja NAKVIS. Nasprotniki novele govorijo o politizaciji in posegu v avtonomijo, do česar naj bi prišlo zaradi tega, ker bo vse člane sveta imenovala Vlada. To sicer drži, vendar se ob tem ne pove, da bo lahko Vlada imenovala člane sveta le na podlagi predlogov vseh visokošolskih deležnikov, torej ne samovoljno in politično, kot trdijo nekateri. Predlagatelji članov sveta namreč ostajajo popolnoma enaki kot sedaj, zmanjšuje se le vpliv rektorske konference, ki bo namesto treh članov lahko predlagala enega, kar je z vidika avtonomije regulatorja ustrezneje. Vlada sama pa ne bo mogla imenovati niti enega člana, za razliko od sedaj, ko lahko samovoljno imenuje dva člana sveta. Bolj bodo poudarjeni torej strokovni in strukturni kriteriji in ne toliko predstavniški kriteriji, kar je po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ustrezneje. Tretja sprememba se nanaša na sprostitev transnacionalnega izobraževanja v skladu z evropsko Direktivo o storitvah na notranjem trgu, ki sprošča ustanavljanje tujih visokošolskih organizacij pri nas in slovenskih v tujini. Pri tem velja opozoriti, da tu nimamo veliko manevrskega prostora, saj nam v nasprotnem primeru grozi kazen s strani Evropske komisije. Četrta in zadnja sprememba se nanaša na spremembo 63. člena osnovnega zakona, in sicer v smeri večje avtonomije rektorjev univerz oziroma dekanov samostojnih visokošolskih zavodov, kar bo po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke omogočilo večjo fleksibilnost pri organizaciji dela v visokem šolstvu. To so torej štiri spremembe, ki jih predvideva predlagana novela. Kot vidite, v njej ni nobenega govora o uvedbi šolnin, odpuščanju zaposlenih, ustanovitvi treh novih zasebnih univerz in še čem, kar je bilo zapisano v eni izmed peticij proti zakonu, ki smo jih slišali na javni predstavitvi mnenj, ki je v zvezi s tem zakonskim predlogom v tej dvorani potekala prejšnji ponedeljek. Naj povem, da je omenjena javna predstavitev mnenj mene osebno kot tudi druge poslance Slovenske ljudske stranke zelo razočarala. Razočarala zato, ker je bilo o sami vsebini novele zelo malo govora, protiargumenti so bili predstavljeni zelo pavšalno, predvsem pa je bilo največ govora o stvareh, ki s predlaganim zakonom nimajo prav nobene povezave. Na kratko, šlo je za odkrit spopad med najvplivnejšimi visokošolskimi deležniki na eni strani in ministrom na drugi strani, kar nam poslancem, ki smo dolžni sprejemati preudarne odločitve, ni prinesel prav nobene dodatne vrednosti, z izjemo nekaterih razpravljavcev, ki so prihajali večinoma iz gospodarstva. Še več, v razpravi so bile izrečene izjemno grobe besede [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] . Ali bi mi lahko omogočili, da normalno povem?
Izvolite, gospod Prevc, kar nadaljujte. Prosim, kolegice in kolegi, za red.
Še več, v razpravi so bile izrečene izjemno grobe besede, kot je, na primer, boj na življenje in smrt. Na življenje in smrt? Kje točno se v predlagani noveli Zakona o visokem šolstvu, ki spreminja sestavo sveta NAKVIS na evropsko primerljiv način, podaljšuje roke za akreditacijo visokošolskih zavodov in programov, ureja transnacionalno izobraževanje na podlagi evropske direktive ter prepušča določanje osnovne pedagoške obveznosti visokošolskim zavodom, nahaja to bojišče, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne vemo. Vemo pa, da je stanje v slovenskem visokošolskem izobraževanju že dolgo časa zaskrbljujoče, kar pa ni posledica letošnjega rebalansa državnega proračuna kot tudi ne novele zakona letošnjega rebalansa državnega proračuna kot tudi ne novele Zakona o visokem šolstvu, ki jo danes obravnavamo. Razlogi za trenutno stanje slovenskega visokošolskega sistema so predvsem v neustreznem načinu financiranja, ki je vezan zgolj na število vpisanih študentov, v nezdravem razmerju med številom študentov družboslovja in naravoslovja oziroma tehničnih ved, v šibki povezavi med visokim šolstvom ter gospodarstvom in v zvezi s tem neprilagajanjem števila študijskih mest glede na potrebe trga dela, zaradi česar je brezposelnost mladih izjemno visoka in posledično mnogi od njih pri nas ne vidijo več prihodnosti. Spoštovani! To so problemi, ki niso od včeraj, še manj so posledica okoliščin priprave in sprejemanja danes obravnavne novele. To so problemi, ki so jih v preteklih letih povzročili oziroma na katere so neustrezno reagirali tako država, univerze, visokošolski zavodi in ne nazadnje tudi študentje. Rešitev teh problemov pa je lahko mogoča le z razumnim dialogom, brez fig v žepu, ne pa z a priori nasprotovanjem zaradi nasprotovanja samega in ohranjanja statusa quo za vsako ceno, podpisovanjem peticij, žalitvami ni podobnimi reakcijami, ki dajejo slab zgled bodočim generacijam mladih, ki v visokošolsko sfero šele vstopajo. Eden izmed razpravljavcev na javni predstavitvi je dejal, da novela Zakona o visokem šolstvu, citiram: "Prinaša dolgoročno škodo, poseg v avtonomijo in neodvisnost institucij ter upad kakovosti", konec citata. Dolgoročna škoda v visokem šolstvu je začela nastajati že pred desetimi in več leti, ko je število vpisnih mest na določenih študijskih programih, predvsem na področju družboslovja, začelo vztrajno naraščati, medtem ko je bil vpis na naravoslovne in tehnične programe na istem nivoju ali pa se je celo zmanjševal. Dolgoročna škoda je nastajala in še nastaja z zaprtostjo, znanstvenoraziskovalnega dela na javnih raziskovalnih zavodih in nezmožnostjo ustrezne povezave z gospodarstvom. Z redkimi izjemami seveda. Dolgoročna škoda se je ne nazadnje ustvarila z enotnim plačnim sistemom, ki visokošolskega asistenta z osmo stopnjo izobrazbe ali mladega raziskovalca uvršča le kakšen plačni razred višje od vzgojiteljice v vrtcu. O neosnovanih trditvah glede posega predlaganega zakona v avtonomijo in neodvisnost institucij ter upad kakovosti pa morda kasneje še v sami razpravi. Kot vidimo, je problemov ogromno. Novela Zakona o visokem šolstvu pa je trenutno zelo priročen strelovod za te probleme, ki ne bi bili z morebitnim nesprejetjem te novele nič manjši. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je na področju visokega šolstva veliko težav, ki ne smejo biti prezrte, pri čemer delimo mnenje prenekaterega udeleženca javne predstavitve mnenj. Vendar je te težave treba reševati v strpnem dialogu in medsebojnem razumevanju ter glede na trenutno javnofinančno situacijo, ki jo je hočeš nočeš treba upoštevati in se ji prilagajati. Verjamemo, da je dogovor, ki bo omogočal visokemu šolstvu opravljati svojo pomembno družbeno funkcijo, mogoč. Predlagana novela Zakona o visokem šolstvu ne predstavlja podlage za boj visokošolskih deležnikov na življenje in smrt, predstavlja pa majhen korak k izboljšanju njihove kakovosti in neodvisnosti ter povečanju njihove odgovornosti, ki jo imajo do celotne družbe. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine DeSUS ima besedo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam ministra in vse prisotne! Na dveh opravljenih razpravah o visokem šolstvu, ki so se odvile v okviru matičnega odbora v mesecu septembru in oktobru, je bilo veliko povedanega poleg splošnih težav visokošolskega sistema tudi na temo te novele. Nekateri vidijo v tej noveli že kar reformo visokega šolstva, ki naj bi porušila avtonomijo v tem delu izobraževalnega sistema. Danes obravnavana novela spreminja Zakon o visokem šolstvu v štirih točkah. V prvi vrsti ureja ne dovolj jasne postopke ponovnih akreditacij. Ker večina visokošolskih zavodov ni pravočasno vložila vlog za podaljšanje akreditacij, Nacionalna agencija Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu pa ni sprejela programa dela usklajeno z zakonsko določenimi roki, se spreminjajo določbe v zvezi s postopkom podaljševanja akreditacij. Z zamikom datumov, povezanih s ponovno akreditacijo in zunanjo evalvacijo visokošolskih zavodov, je Nacionalni agenciji Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu omogočena kakovostna izvedba teh evalvacij, visokošolskim zavodom pa nemoteno izvajanje akreditiranih, to je javno veljavnih študijskih programov. Nadalje novela posega v sestavo sveta NAKVIS, to je Nacionalna agencija Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu, in sicer v način imenovanja članov. Še vedno ostaja 11-članska zasedba. Pri tem bo prek javnega poziva s strani ministrstva Vlada imenovala člane, in sicer izmed tistih kandidatov, ki jih bodo predlagale posamezne skupine. Gre za izbor 8 članov s področja visokega šolstva, od teh mora biti vsaj en član imenovan na predlog rektorske konference, en član na predlog sindikatov in en član na predlog visokošolskih zavodov. Druga skupina je iz vrst študentov, kjer se imenujeta 2 člana in tretja skupina je iz gospodarstva, kjer se izbere en član. Torej še vedno bodo imeli možnost predlaganja vsi dosedanji visokošolski deležniki, vendar ne direktno, pač pa prek javnega poziva in na koncu bo predstavnike v NAKVIS izmed teh imenovala Vlada. Novi način imenovanja bo odpravil sedanjo ureditev, po kateri dejansko pride do tega, da visokošolske organizacije, katerih kakovost se nadzoruje, nadzorujejo v bistvu same sebe. Novi predlagani način je, če pogledamo primerjalnopravni pregled, prisoten tudi v drugih državah. Glede vstopa tujih visokošolskih ustanov v slovenski prostor je treba upoštevati opomin Evropske komisije, ki pravi, da sedanji sistem izvajanja transnacionalnega izobraževanja pomeni omejitev svobode ustanavljanja visokošolskih dejavnosti v kontekstu zagotovljenih svoboščin znotraj Evropske unije in prostega pretoka ljudi. Po predlagani ureditvi bo izvajanje tujega izobraževanja možno, če sta nosilec študijskega programa in transnacionalno izvajani program v državi izvora priznana kot del njihovega visokošolskega sistema. Listina o zaključenem tovrstnem izobraževanju pa se bo pri nas štela kot tuja listina in bo predmet postopka, ki ureja priznavanje izobraževanja v Republiki Sloveniji. Zadnji sklop v spremembah veljavnega zakona je dopolnitev ureditve neposredne pedagoške obveznosti zaposlenih v visokošolskih zavodih, pri čemer se prepušča sami univerzi, rektorju, dekanu, da zvišuje ali znižuje obveznosti predavateljev v skladu z načelom fleksibilnosti glede na obseg in vsebino njegovega konkretnega dela. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je zakon primeren za sprejetje in ga bomo podprli. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije ima besedo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani! V Novi Sloveniji smo v programu zapisali, da si bomo prizadevali za takšno visoko šolstvo, ki bo ustrezalo potrebam študentov, hkrati pa jim bo po dokončanem študiju omogočilo pridobitev želene zaposlitve. Ob analizi statističnih podatkov o številu vpisanih študentov, številu dokončanih študijev in številu diplomantov, ki se uspejo zaposliti, lahko ugotovimo, da temu žal ni tako. Relativno visok odstotek študentov študija ne dokonča, gospodarstveniki pa izpostavljajo problem, s katerim se vedno pogosteje srečujejo, in sicer da ne uspejo dobiti dovolj kvalitetnega inženirskega kadra. Na drugi strani pa žal veliko število diplomiranih družboslovcev ne uspe najti primerne zaposlitve. Dejstvo je, da je bilo zaposlovanju študentov v Sloveniji v preteklosti posvečeno premalo pozornosti in da so na tem področju določene spremembe nujne. Okrepiti je treba sodelovanje med visokošolski institucijami in gospodarstvom. Gospodarstvo bi moralo na določen način biti tudi vključeno v pripravo študijskih programov, saj le tako lahko pričakujemo v prihodnosti ustrezno kompetentnost študentov in njihovo zaposljivost po koncu študija. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagano novelo Zakona o visokem šolstvu podprli, hkrati pa upamo, da se bo slovensko visoko šolstvo uspelo ustrezno modernizirati in stopiti v stik z gospodarstvom, ki bo mladim lahko ponudilo tako štipendiranje kot kasneje zaposlitve in s tem seveda svetlejšo prihodnost mladim generacijam.
V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija ima besedo gospa Tamara Vonta.
Hvala lepa. Novela zakona o visokem šolstvu je še en zakonski predlog združenega ministrstva, katerega osnovna značilnost je predvsem ta, da gre sicer za zakonskega otroka, ki pa je nedonošen in zato slaboten. Povedano drugače, gre za predlog, v katerem so očitne predvsem tri točke, ki so lahko v marsičem osmišljene kot cilj. Vse tisto, kar smo poslušali zdaj o modernizaciji in vsem ostalem, je v bistvu pripisovati temu predlogu pravzaprav smešno. 1. točka je predlog posega v sestavo sveta NAKVIZ, ki Vladi na stežaj odpira vrata posegom v avtonomijo in neodvisnost visokega šolstva. Po novem naj bi imel 11 članov, kot ste že nekajkrat ponovili, ki jih na podlagi javnega poziva ministrstva, pristojnega za visoko šolstvo, imenuje Vlada Republike Slovenije. Od tega 8 članov s področja visokega šolstva, dva člana študentov in enega člana iz gospodarstva. Vsi omenjeni deležniki, no, nekako med njimi ni neposredno višješolskega predstavnika, so vabljeni, da predlagajo svoje kandidate, to drži, do sedaj so jih tudi neposredno imenovali, zdaj jih bo imenovala Vlada. Torej ta jagodni zbor bo v rokah Vlade. Zakaj tako, je minister Turk pojasnil z besedami, da zato, ker se mora Vlada odzvati na nastale razmere in, citiram, "razmeroma slabo reputacijo agencije in počasnost njenega dela". Na ta način naj bi agencijo depolitizirali, pojasni še državni sekretar. 2. točka, sporna je drobna besedica "praviloma" v 63. členu, ki omogoča univerzam, da profesorjem same določijo pedagoške obveznosti, ki so po zdajšnji zakonodaji fiksne. Tega se lotijo z javnim omalovaževanjem, kot je to v enem od intervjujev naredil predsednik Vlade. Delo visokošolskega učitelja obsega veliko več; vsa predavanja temeljijo na strokovnem in raziskovalnem delu, priprave na predavanja, raziskovalno in strokovno delo, osnovno raziskovalno delo, delo pri raziskovalnih projektih, sodelovanje z uporabniki znanj in administrativna dela. Čas, ko so v predavalnici, je le manjši delček v njihovem delavniku. Tako je povsod po svetu. Ker po svetu ne hodijo le predstavniki vlade, ampak tudi ostali udeleženci visokega šolstva, je lažje razumeti, zakaj tako kratek čas za njihove pripombe k zakonu. Nabralo bi se namreč precej tehtnih argumentov, čez katere bi težko stopili. Celo oni. Tretja točka. Problem je tako imenovano transnacionalno učenje, katerega nujnosti nihče ne zanika. Večja težava je v tem, kako bomo, po novo imenovanem, NAKVIS lahko verjeli v nepristranskost verificiranja tujih programov, ki se bodo pri nas izvajali. Milo rečeno, novi 33.c člen je nejasen, saj se tako slovenski prostor odpira tujim institucijam brez nadzora nad kakovostjo. Na to opozarja tudi, citiram ministra, "razmeroma slabo reputiran in počasen NAKVIS". Nejasno je razmerje med tujim visokošolskim zavodom oziroma drugo tujo institucijo in sedežem nosilca visokošolskega študijskega programa. Nerazumljiv je zadnji del nove tretjega odstavka, v katerem je določeno, kaj priznavajo pristojni organi države, kjer je sedež nosilca študijskega programa. Pristojni organi države priznavajo, da za primer transnacionalno izvajanega visokošolskega programa sodi v njihov visokošolski sistem, priznavati morajo tudi, da sodi transnacionalno izvajani visokošolski program v njihov visokošolski sistem. Zato se agencija upravičeno sprašuje, kako naj ob nejasni določbi izpolni obveznosti v skladu z zakonom, po katerem mora merila, ki urejajo transnacionalno izobraževanje, z določili spremenjenega zakona uskladiti v 30 dneh po njegovi uveljavitvi. To so le tri točke, ki bodo obširneje in z več zornih kotov predstavljene tudi v današnji razpravi. Vprašanja akreditacij visokošolskih zavodov sploh ne bi omenjala, ker so se vsi dvomi razblinili že v javni razpravi. Se pa lahko ob tem predlogu zakona preprosto vprašamo, zakaj tako korenito posegati v nekaj, kar je dobro, kar kažejo tudi podatki in grafi, ki so v tem mandatu v koaliciji tako zelo priljubljeni. Nekaj jih je bilo predstavljenih tudi v javni razpravi, a vse kaže, da je vlada, kar zadeva argumente, ki niso v skladu z njeno sveto agendo, slabovidna. Za Pozitivno Slovenijo novela zakona ni primerna za nadaljnjo obravnavo, saj teh rešitev, ki jim nasprotuje večina vseh deležnikov, ne moremo in ne smemo podpreti. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Branko Grims.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav, tudi v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Zakaj je treba posegati v tak zakon, ki naj bi bil po trditvah nekaterih tako dober? Razlog za to je očiten, če ga seveda želimo videti. Prvi razlog, zaradi katerega je treba ta zakon sprejeti, in to čim prej – sam obžalujem, da ni bil kakšen hitrejši postopek, ki ga sicer omogoča poslovnik, tudi potrjen, mislim, da je bila to napaka –, je namreč zato, ker to zahteva Evropska unija. V Evropsko unijo smo šli na osnovi referendumske oziroma plebiscitarne, kot smo takrat rekli, odločitve ljudstva. Temu smo zavezani in zavezani smo spoštovati njena pravila igra. In prejeli smo že opomin, da je treba prostor slovenskega visokega šolstva odpreti tudi tuji konkurenci, konkurenci znotraj Evropske unije, in torej spoštovati prost pretok tudi na tem področju. Trdno sem prepričan, in najbrž je tako prepričan vsakdo, ki ni naiven v tej naši ljubi domovini, da bi tisti, ki na ves glas vpijejo, da je treba zakon sprejemati počasneje, da bi morali opraviti še mesece ali pa kar leta kakšnih javnih predstavitev in javnih polemik o tem zakonu, bili v prvih bojnih vrstah, ko bi vpili o odgovornosti, potem ko bi Evropska komisija, ki je že vročila Sloveniji opomini, vročila še naslednji akt, ki za seboj potegne potem tudi kazni, praviloma dnevne kazni v višini kakšnega avtomobila srednjega razrede. Nekatere takšne, kot veste, je Slovenija že plačevala. Najbrž bi takrat prav ti isti ljudje na ves glas vpili o odgovornosti pa o tem, da naj to plačajo tisti iz svojega žepa, ki so povzročili zamudo, in podobno. Seveda, nasedati takšnim besedam je kratkovidno, ravnati tako, kot je treba, je pa odgovorno in v Poslanski skupini SDS bomo upoštevali dejstvo, da je Slovenija že prejela opomin na tem področju in bomo zato storili vse potrebno, da se pravila Evropske unije, tudi ko gre za večjo odprtost na področju visokega šolstva v Sloveniji, dosledno spoštujejo. Pa še en premislek nas napotuje k temu, to pa je preprosto dejstvo, da je na katerem koli področju družbenega življenja na dolgi rok edina stvar, ki garantira nadaljnji razvoj, ki garantira odpiranje novih možnosti, konkurenca. Konkurenca doma in konkurenca iz tujine. Rečeno je bilo, da ne bo nadzora nad tem, kar se bo dogajalo. To seveda ni res; nadzor bo dvojen. V državah Evropske unije, veste, da obstajajo pravila igre, da obstajajo institucije znotraj držav, ki preverjajo kakovost, in v tem bodo lahko sodelovali samo tisti, ki bodo izpolnjevali pogoje matičnih držav za transnacionalno izvajanje visokošolskih študijskih programov. To se pravi, bodo že morali doseči neko kvaliteto in s tem zadostiti pravnemu okviru svoje države. Druga varovalka pa je, po tistem členu, ki ste ga nekateri očitno pomanjkljivo prebrali in se glasi, "izpolnjevanje pogojev iz tega odstavka preverja Nacionalna agencija Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu." Torej ista institucija, ki odloča tudi o kakovosti, če želite, oziroma o akreditacijah, ko gre za slovenske, za naše domače izvajalce oziroma institucije. To se pravi, v vsakem primeru nadzor obstaja in neka kakovost bo zanesljivo zagotovljena. V modernem svetu je tako, da je treba odpeti brez strahu vrata konkurenci, kajti sicer se začne stagnacija in potem seveda so tudi posledice kaj slabe. V Sloveniji je zanimivo, da je bila v prejšnjem mandatu sprejeta neka deklaracija, ki je kar zapisala, da so tri univerze za Slovenijo več kot dovolj. To je lahko morda v interesu katerega, ki na teh univerzah dela, je v interesu struktur na teh univerzah, zanesljivo pa to ne more biti v interesu države kot celote, kajti ni res, da je odvisna količina oziroma da je količina nasprotna kakovosti. Če pogledate, recimo, Tajvan ali pa kakšno drugo državo, boste videli, da ima izjemno veliko število univerz glede na število prebivalcev, pa se kljub temu mnoge med njimi uvrščajo med tistih prvih petsto najprestižnejših visokošolskih ustanov na svetu. Mnoge med njimi! To se pravi, to kar primerjati in iz tega vleči napačne podatke ali pa napačne zaključke, ker izbereš takšne primere, ki ti odgovarjajo, ostalo pa spregledaš, je, najmanj kar lahko rečemo, neznanstveno. Drugi razlog, ki je morda še pomembnejši, zakaj je treba ta zakon sprejeti in zakaj je upravičeno, ne samo upravičeno, ampak nujno pohiteti s sprejemanjem tega zakona, je pa interes univerz samih in predvsem študentov, ki študirajo na teh univerzah. Kajti dejstvo je, da zaradi problemov z akreditacijami, ki jih je predstavil že minister v svoji uvodni predstavitvi, bi lahko prišlo do škodljivih posledic prav za tiste, ki tam študirajo, za študente. Torej smo zavezani, da ravnamo v interesu svoje države, visokošolskih institucij in predvsem študentov in da zaradi tega pohitimo s sprejemanjem tega zakona. To sta dva razloga, zaradi katerih je ta zakon pomemben in tudi nujen – zahteve Evropske unije, opomin, ki smo ga že prejeli s strani Evropske komisije, in interes slovenskih študentk in študentov. Poleg tega ta zakon dobro odgovarja tudi na nekatere druge pripombe, ki jih je dala Evropska unija predvsem v zvezi s sestavo nekaterih institucij, konkretno sveta NAKVIS. Zelo zanimivo je, kako se potem to interpretira. V danem primeru je tukaj vzpostavljen mehanizem, ki bo vladi dal samo toliko prostora, da bo morala spoštovati tisto, kar ji bo predstavljeno, medtem ko sama praktično ne bo mogla v odločitve ostalih posegati. Sedaj je imela ta prostor celo večji, kar je že nekdo omenil; pri dveh je vlada lahko imela čisto prost izbor. Ampak še bolj zanimivo je, kako se to potem postavlja, da se hoče na silo vzpostavljati nek vtis, da do sedaj je šlo za stroko, sedaj bo pa tukaj politika. Veste, če to počnejo stranke, recimo kakšna, ki je vsaj glede nekaterih kadrov izredno dobro povezana z Zaresom – stranko, ki je v minulem mandatu, ko je bila oblastna stranka, na eni od največjih univerz v tej državi postavila kar enega predsednika svojega lokalnega oziroma mestnega odbora v tistem mestu –, to najbrž ni pretirano prepričljivo za ljudi, ki to poznamo. Politološko so, mimogrede, mnogi razlogi, da se lahko Pozitivno Slovenijo vidi v marsičem kot naslednica Zaresa, ki se je pač uspel prebiti v parlament z nekaj drugimi kadri, ampak eden od argumentov za to bi moral biti v prvi vrsti, pa ga danes ni na seji, mogoče se nam še pridruži, gospa, kasneje. No, kakor koli že, dejstvo je, da politika tukaj je bila prisotna v minulem obdobju. Gre za vprašanje, kako poiskati ustrezen odgovor na to, da so po strokovni plati vsa področja enakovredno in ustrezno zastopana. S tega vidika trdim, da je ta zakon mnogo boljši, kot je bil tisti, ki je veljal doslej. Odgovarja še na nekatera druga vprašanja, ki ste se jim – zanimivo – tisti, ki ste bili kritični do njega, na daleč izognili in tudi točno veste, zakaj. Ko gre za vprašanje konflikta interesov, sam osebno menim, da je zelo dobro, da ima Rektorska konferenca sama sedaj manjši vpliv, kot ga je imela po dosedanjem zakonu. Sam tudi menim, da je zelo dobro, da so zelo natančno opredeljene izjeme, ki ne smejo kandidirati zaradi tega, da ne bi prišlo do konflikta interesov. To je urejeno mnogo bolje, kot je bilo doslej v kateri koli zakonodaji na tem področju. S tega vidika je ta zakon korak naprej, in to pomemben! In to korak v smeri, ki je evropsko primerljiva, ne samo primerljiva, ker Evropa od Slovenija tudi upravičeno zahteva in pričakuje, kajti na marsikaterem področju, ne samo tem, ampak kjer koli v družbenem življenju Slovenije se vprašanju konflikta interesov posveča bistveno premalo pozornosti in je zato dobro, da se na to ustrezno in pravočasno odgovori. Glede vprašanj ur, ki naj bi jih namenili in ki se je tudi odprlo kot ne vem kakšen velik problem, je stvar pravzaprav na nek način nekoliko smešna. Če bi o tem odločili mi, poslanci, in to določili izrecno v zakonu, bi se zdelo tistim, ki sicer kritizirajo politiko, vse v redu. Če bi to odločila vlada, bi menda bilo še vedno kar v redu, če pa o tem odločajo rektorji in imajo pri tem tudi pravico sami, da odvisno od zahtev, potreb, ki jih sami vidijo znotraj svoje visokošolske ustanove, svoje fakultete, univerze, odredijo bodisi kakšno ur več ali manj in ustrezno prilagodijo ostale delovne obveznosti, potem je to pa problem. Gre ravno v tem primeru, če to prepustiš rektorjem, vendar za več svobode, za več avtonomije, ki jo sicer po drugi strani deklarativno sami ves čas zagovarjate. Ravno zaradi tega, ker to dopušča več svobode, ker to dopušča več avtonomije, je to dober korak in tudi ustrezen ukrep in pomeni napredek v avtonomiji univerze glede na dosedanje stanje. Omogoča pa, da se vsaka fakulteta, vsaka univerza ustrezno odzove na zahteve okolja, na spremenjene okoliščine, na delovne obveznosti, morebiti tudi na neko drugačno razmerje med študenti, ki se bo pojavilo čez nekaj časa. Vsekakor sem trdno prepričan, da je napačen strah, ki veje iz veliko razprav, ki smo jim bili priča v zadnjem obdobju, strah pred konkurenco. Konkurenca sama po sebi ni nič slabega, konkurenca – nasprotno! – je nekaj dobrega in nekaj nujnega. Zato sem tudi bil zelo vesel, ko se je izkazalo, da uživajo te spremembe zelo veliko podporo znotraj podjetništva. Tisti iz gospodarstva, ki so se neposredno udeležili tudi javne predstavitve mnenj, pa tudi mnogi drugi, ki so v tem obdobju spregovorili ali pa nas seznanili s svojimi stališči, so zelo jasno povedali, da so te spremembe nujne in da jih pozdravljajo, ker pomenijo odpiranje nekih dodatnih možnosti, dodatnega prostora in gredo v pravi smeri; v smeri, ki jo Slovenija potrebuje. Kajti, kakšen sistem pravzaprav mora biti? Država mora postaviti samo okvir; okvir, znotraj katerega mora postaviti osnovne kriterije, nad njimi bo seveda bedela Nacionalna agencija Republike Slovenija za kakovost v visokem šolstvu, na osnovi tega, vemo, pride sistem akreditacij in znotraj tega sistema mora biti maksimalno dopuščena konkurenca, potem pa naj se študentje sami odločijo, kaj želijo in komu dajejo prednost. Nedopustno pa je, da bi se nekatere strukture, ki so se pač imele priložnost nekam postaviti, lahko zabarikadirale in zaščitile z zakoni in da se nič v tem prostoru ne bi dalo več odpreti, nič spremeniti, začeti ničesar novega, ker bi bila pač to neka politična odločitev, ki bi v resnici spoštovala samo osebne interese teh struktur, ne pa interese študentov, ne interese mladih, ne interese države, ki pač potrebuje čim bolj izobražene, kvalitetno izobražene mlade, ki pa ne bodo samo imeli znanja, ampak bodo premogli še nekaj, kar danes pogrešam v celotnem sistemu slovenskega šolstva – in želim to danes posebej podčrtati –, to pa je sposobnost in vrednoto podjetništva, da bodo to svoje znanje, te svoje kvalitete, ki jih v Sloveniji brez dvoma imamo in na osnovi katerih bogati tudi marsikatera tuja država, sposobni sami v podjetniškem smislu tudi ustrezno prodati na svetovnem trgu. Šele to bo odprlo Sloveniji nove razvojne priložnost in s tega vidika je, kot rečeno, ta zakon pozitiven, je dober in v Poslanski skupini SDS ga bomo podprli. Hvala.
Še v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Za začetek dovolite, da vzdihnem z Dantejem: "Lasciate ogne speranza, voi ch'entrate. O vi, ki vstopate, vsak up pustite." Razprave, ki smo jih v tem mandatu opravili v povezavi z visokim šolstvom, so me, čeprav sem znana po tem, da ne obupam zlepa, pripravile k temu, da pravzaprav ni mogoče pričakovati, da bi drug drugega slišali, še manj spoštovali in upoštevali. Prvič smo se z vprašanji, ki zadevajo visoko šolstvo, seznanili ob ZUJF in ob rebalansu. Celotna akademska sfera, učitelji in študentje, kot da niso govorili, kot da jih tam ni bilo! Tako se je odpeljala zadeva, kot si je koalicija na začetku zastavila – in tam so se zgodbe začele. Nadaljevalo se je z zahtevo Socialnih demokratov za sklic nujne seje, ki naj bi odgovorila ravno na vprašanja, povezana z nenavadno hitrostjo, s katero je ministrstvo posredovalo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu po nujnem postopku z vsega dvema dnevoma na voljo za pripombe strokovne javnosti in tedaj z utemeljitvijo, kako vse to počne v interesu države in študentov zaradi tega, ker bo malodane propadla država, ker ne bodo veljavni programi. Nato je zahtevala Poslanska skupina Pozitivne Slovenije javno predstavitev mnenj. Smo jo imeli, smo več ur poslušali, ampak nekateri očitno niso ničesar slišali znova in hkrati se tudi zelo vzvišeno izrekajo o drugačnih stališčih. Če je akademska sfera odgovarjala na zastavljena vprašanja na javni predstavitvi mnenj, tako kot se na javni predstavitvi mnenj odgovarja, da se pogleda čez ozek plot, ampak se pogleda, kaj je v področju, na katerega se javna predstavitev mnenj nanaša, je zdaj to vzeto za zlo in se nekaterim zdi preveč. Jaz pa mislim, da bi bilo prav, če bi tudi poslanke in poslanci tega sklica prebrali resolucijo o visokem šolstvu in bi potem ugotovili, da je tam predviden binarni sistem: eden, ki je usmerjen bolj v praktično izobraževanje in je visokošolski, in drugi, ki je bolj v znanstvenoraziskovalno in je fakultetni program. Ampak ne! Nam se dogaja, da vidimo visokošolski prostor samo kot prostor, ki bo reproduciral kadre za gospodarstvo in za podjetništvo. Kot da ni univerza še marsikaj drugega! In zdaj ta velika fama o konkurenčnosti in o tujih vplivih in tujih znanjih. Je morebiti kdo prebral v Delu članek Od kod uspeh ameriških univerz, ki so se znašle na najvišjih mestih na lestvicah? Vodijo jih njihovi bivši študentje. Ne neki ljudje od drugod, ampak tisti, ki so zrasli na Harvardu, na Princetonu, na Yalu in tako naprej in ti znajo dovolj slediti tudi tistemu, čemur se reče razvoj in perspektiva. No, zdaj imamo pred seboj splošno obravnavo, ki jo je tudi zahtevala Pozitivna Slovenija v razmiku enega tedna. Človek bi si mislil, da so se nekateri kaj zapomnili od javne predstavitve mnenj, je pa današnja obravnava prinesla neko novo razsežnost v ta stališča. Poslušala sem uvodno predstavitev gospoda ministra in nikoli do zdaj še ni bilo tako jasno povedano, da je novela zakona pravzaprav obračun z NAKVIS. Danes je bilo s prstom pokazano na NAKVIS, torej povedano tudi, kako ga je potrebno spremeniti in zamenjati. Dovolite, da se zdaj lotimo zakona malo drugače, kot je bilo zdaj povedano. Ne bom brala iz uvoda, kaj vse je ministrstvo zapisalo, ampak bom povedala, da Zakon o visokem šolstvu ni uresničil tistega, kar bi moral po odločbi Ustavnega sodišča. Zakon o visokem šolstvu bi namreč moral določiti obseg javne službe in določiti tudi vire financiranja. Februarja letos je potekel rok – ničesar od tega zakon ne prinaša. Torej, če bi to uredili, potem bi neko pomembno točko vendar opravili. Drugo. Akreditacije. Pa poglejmo, kaj je z njimi. Od prvotnega predloga s konca avgusta do tega, ki ga zdaj obravnavamo tudi na zahtevo opozicije po rednem postopku, se je v predlagano novelo neka zelo zanimiva novost prikradla. Prikradla se je ta – pa po mojem ne ponevedoma ampak namenoma –, na katero so tudi na javni predstavitvi mnenj opozarjali; namreč, če kdo zamudi rok za prijavo akreditacije, ponovne akreditacije, se lahko zgodi, da lahko visokošolski zavod ponovno vloži vlogo za prvo akreditacijo visokošolskega zavoda. No, treba je pa vedeti, da obstaja bistvena razlika v zahtevnosti nove akreditacije in ponovne akreditacije. Ker če bi nekateri ostali do konca javne predstavitve mnenj, potem bi slišali, da se pri ponovni akreditaciji opravi tudi pregled na terenu, pogleda se vse, kakšni so prostori, kako je s profesorji, kako so varovane pravice študentov, kako je z zagotavljanjem infrastrukture in tako naprej. Če sklenem – nisem naštela vsega –, ponovna akreditacija je bistveno zahtevnejša od nove akreditacije. Ni treba imeti kaj dosti domišljije, da vas ne bi opozorila na to, da akreditacija nekaterim zavodom, samostojnim in še kakšnim, zdaj počasi poteka in bodo namesto te, zahtevnejše akreditacije lahko vložili zahtevo za novo akreditacijo in tako zaobšli zahtevnejše pogoje. O transnacionalnosti ali internacionalizaciji. Že veljavni zakon o visokem šolstvu ima ta 33. člen. V čem je novost? Transnacionalno izobraževanje je dejstvo, se mu ni mogoče izogniti. Tudi ni med Socialnimi demokrati kakšnega pomisleka, da bi se temu morali posebej upirati, za nas je pomembna samo kakovost in varovanje interesa študentov. Kaj se zdaj dogaja? Zdaj se je transnacionalno izobraževanje lahko s pogodbo izvajalo preko visokošolskih institucij v Sloveniji. Res je, da je pogoje pregledoval NAKVIS, ampak do zdaj je bilo – no, in to je pravi nadzor –, do zdaj je namreč bilo zapisano: "K pogodbi iz drugega in tretjega odstavka... " – to je med institucijami – "... tega člena je pred začetkom izvajanja visokošolskega transnacionalnega izobraževanja treba pridobiti soglasje Nacionalne agencije Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu..." Zdaj je to izčrtano! Nekdo bo samo pregledal, ne bo pa odločil o tem, ali je to ustrezno ali ne. Toliko glede kakovosti nadzora! Še to je treba povedati, kar je pa v novem predlogu seveda korektno zapisano, in mislim, da to mora biti zapisano, da študentje vejo, v kaj se spuščajo, zato so na to študentje na javni predstavitvi mnenj tudi opozarjali: "Listina o zaključenem visokošolskem transnacionalnem izobraževanju, ki se izvaja v Republiki Sloveniji kot del tujega visokošolskega sistema, se šteje kot tuja listina in je predmet postopka, ki ureja vrednotenje oziroma priznavanje izobraževanja v Republiki Sloveniji." Toliko glede ščitenja interesov študentov. Ni torej čisti ekvivalent, ker bo študent na taki instituciji vendar moral izpeljati postopke, kjer se bodo kreditne točke pregledovale in podobne zadeve. No, v tem novem predlogu, ki ga obravnavamo po rednem postopku, je še ena sprememba, na katero tudi želim opozoriti, jih je še več, ampak bom povedala – prvotno predvidenih 13 članov Sveta NAKVIS je zdaj nadomestilo samo 11 članov sveta NAKVIS, tako kot je v veljavnem zakonu. Ampak, veste, govoriti o tem, da vlada nima možnosti imenovati, je pa malo preveč zaradi tega, ker v prvotnem zakonu je vlada na poziv pridobila predloge, izmed katerih je potem imenovala enega domačega in enega tujega strokovnjaka. Zdaj tega ni več, minister napravi poziv in jih odbere; kako in kaj, je druga zgodba. In zdaj dovolite, da vam samo še malo historiata o NAKVIS povem oziroma o komisiji ali agenciji za ugotavljanje kakovosti, ki je pravzaprav temelj visokega šolstva, za katerega so prispevana javna sredstva. Agencija je bila prvič ustanovljena leta 2004 in je bila potem ukinjena in jo je v prvem mandatu Ivana Janše nadomestil Svet za visoko šolstvo. Nekateri ga dobro poznajo, ker jim je do habilitacije pomagal, nekateri imajo od tega tudi neposredno korist, ker jim je omogočil ustanovitev zasebnih visokošolskih zavodov. No potem je pa prišlo leto 2009, ko smo spet spreminjali zakon, in leta 2010 je agencija začela, ne opravila vsega dela, samo namesto da bi tej agenciji omogočili, da bi začela delovati normalno, zlasti zaradi tega, ker se je začel postopek vključevanja v ENQA, to pa je v to mednarodno združenje za ugotavljanje kakovosti v visokem šolstvu. To povem posebej z veseljem vsem tistim, ki se toliko za konkurenčnost zavzemajo, vsaj v besedah. Potem bi pa seveda bilo treba povedati, da je postopek sprejema v ENQA dolgotrajnejši, ker se marsikaj pregleduje, ampak končala bom s tem, kar je povedala dr. Maja Makovec Brenčič, ki je povedala, da je dobro vedeti, da so pri ENQA izredno občutljivi za neodvisnost in samostojnost nacionalnih institucij, ki presojajo kakovost v visokem šolstvu. V uvodnem delu zakona je predstavljen tudi primer Švedske, pa še kateri, in se tam sklicujejo, da tam tudi vlada imenuje, ampak ko je ENQA ponovno pregledovala švedsko agencijo, ki je sicer ena ključnih ustanovnih članic ENQA, po kateri zdaj pravi, tukaj citiram magnetogram – citiram v prevodu, zgolj povzetek, sicer pa je objava poročila že na spletni strani. Namreč, švedska agencija je šla že nedavno spet skozi revidiranje izpolnjevanja standardov. In sicer pravi poročilo tako, da ne more biti obravnavana kot neodvisna zaradi obsega, do katerega so njeni postopki in metode kakor tudi cilji diktirani s strani vlade. Torej, vlada ima preveliko moč. In za konec samo še to. Tisti, ki se zavzemamo za avtonomnost univerz, za avtonomnost visokošolskega prostora, vemo, da programov ne piše gospodarstvo, da rektorjev in dekanov ne voli politika, ampak da rektorje in dekane volijo senati posameznih institucij. In da smo še enkrat znova priča teptanju dostojanstva, samostojnosti in samoevalvacije visokošolskega prostora. Človek je lahko samo žalosten, ker ko sem poslušala mnenja predstavnikov koalicije, ni pričakovati, da bi se v tem predlogu kar koli spremenilo. Pa ne bom tistega, zelo pogostega citata o karavani ponavljala. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Dragan Bosnić, za njim gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo. Pozdravljeni! Nadaljeval bi tam, kjer je predhodnica zaključila, in sicer pri avtonomiji. Namreč, sam zakon, kot smo povedali svoja stališča, naše podpore ne bo deležen, ampak vseeno bi pa dodal neka svoja razmišljanja. Najprej, omenjen je bil Dante. Dante – kot vemo oziroma upam, da vemo – je bil študent univerze v Bologni; univerze, kjer se je pravzaprav zgodba o avtonomiji začela 1158. Zgodba je po svoje malo smešna, ker je Frederick Barbarossa za neke svoje osebne interesne podelil avtonomijo. Tu bi verjetno lahko kdo komentiral tovrstno avtonomijo. Kakor koli že, bil je zelo zadovoljen s pravniki, ki so tam študirali, in jim je dodelil avtonomijo. To avtonomijo – namreč, želel bi definirati to avtonomijo. Avtonomija temelji na samostojnosti, na svobodi, na razumu. Mnenja sem, da minister, ki je pristojen za ta resor, mora zagotavljati univerzi samostojnost in svobodo, razum pa mora zagotavljati univerza sama. To je moje videnje tega problema, zato bi mogoče zaključil s citatom oziroma ga bom prebral: "Če si za nekaj odgovoren, je normalno, da imaš tudi ustrezne vzvode oziroma pristojnosti na tem področju. Ne moreš biti odgovoren za stvari, na katere nimaš vpliva." To je vaš citat, gospod minister. Ta v celoti drži, ampak sam menim, da se tu odgovornost kaže ravno v tem, da ne vplivaš. To je moje mnenje. Se pravi, odgovoren si s tem, da ne vplivaš. Se pravi, ne posegaš. In skrbi me večkrat omenjen NAKVIS, ki predstavlja en vzvod vpliva. To pomeni, če pač želimo avtonomijo, potem je lahko takšna, kot je; se pravi, ne moreš biti manj avtonomen, bolj avtonomen, deloma avtonomen. Avtonomen si ali pa nisi. Se pravi, ali jo zagotoviš ali pa ne. Hvala.
Gospod Samo Bevk, za njim gospa Jasmina Opec.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Že dolgo ni v visokošolski prostor med univerzitetne učitelje in študente kak predlog vlade ponesel toliko vznemirjenja, negotovosti in nezadovoljstva, kot je to storila ta vlada z novelo Zakona o visokem šolstvu, še prej pa z Zakonom o uravnoteženju javnih financ in rebalansom državnega proračuna za leto 2012. Samo z rebalansom in uredbo o javnem financiranju visokošolskih zavodov so se glede na leto 2011 zmanjšala sredstva trem javnim univerzam za skoraj 20 milijonov evrov ali nekaj nad 9 % sredstev. S predlogom proračunov za leti 2013 in 2014 pa je ta vlada glede na leto 2011 zmanjšala financiranje visokega šolstva za več kot 45 milijonov evrov ali 17 %. Eno izmed prednostnih področij prejšnje Pahorjeve vlade je bilo, za razliko od sedanje, prav področje visokega šolstva, znanosti in tehnologije. Zato ni naključje, da so se v obdobju od 2009 do 2011 prvič po osamosvojitvi Slovenije vlaganja javnih sredstev v raziskave in razvoj bistveno povečala. V prejšnjem mandatu so se sredstva za raziskave in razvoj povečale skoraj za dvakrat, s 190 milijonov evrov v letu 2008 na 362 milijonov evrov v letu 2011, kar je znašalo takrat skoraj 1 % BDP. Za 22 % pa so se povečala tudi javna sredstva za terciarno izobraževanje. Po deležu teh sredstev, torej po razvojni intenzivnosti, smo ujeli razvite države Evropske unije in s tem nakazali najpomembnejši korak v sodobno, na znanju in tehnološkem razvoju temelječo družbo. To pa je eden izmed bistvenih elementov za izhod iz sedanje krize in za preporod naše družbe. V prejšnjem mandatu sta se skozi večmesečno javno razpravo znotraj strokovne javnosti izoblikovala tudi dva temeljna strateška dokumenta, in sicer Resolucija o Nacionalnem programu visokega šolstva 2011–2020 ter Raziskovalna in inovacijska strategija Slovenije 2011–2020. Oba dokumenta je tudi zaznamovala visoka stopnja soglasja akterjev, ki so sodelovali pri njunem oblikovanju. Prejšnja vlada pa je vzpostavila tudi nacionalni sistem za zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu. Z novelo Zakona o visokem šolstvu je omogočila ustanovitev Nacionalne agencije Republike Slovenije za zagotavljanje kakovosti v visokem šolstvu ter s tem zagotovila nujno potrebno neodvisno delovanje sistema za zagotavljanje kakovosti. NAKVIS se je konstituirala, sprejela nova merila za akreditacijo in pričela z izvajanjem projekta do leta 2014. Po novem predlogu zakona pa smo priča političnemu prevzemu Nacionalne agencije Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu, saj se bo Vlada težko izognila skušnjavi, da ne bi v NAKVIS imenovala člane s političnim pedigrejem. NAKVIS bo po vsej verjetnosti postal svet vlade za visoko šolstvo in bo lahko na podlagi svojih pristojnosti popolnoma ukrojil terciarno izobraževanje po ambicijah politične večine. Avtonomija univerz, ki je univerzalna civilizacijska pridobitev, pa bo okrnjena. Nedomišljena je tudi internacionalizacija visokega šolstva. Brez akreditiranega tujega visokošolskega zavoda v Sloveniji, zgolj z nekim priznanjem matične države, da tak zavod sodi v njen visokošolski sistem, bi po mnenju rektorjev, študentov in sindikata slovenski visokošolski prostor odprli tujim institucijam brez pravega nadzora nad kakovostjo, kar bi za študente lahko pomenilo študij brez pravic, ki veljajo po naši zakonodaji, in plačevanje tržnih šolnin. Z novelo se mehča tudi določanje delovne in pedagoške obveze zaposlenih, saj neposredna pedagoška obveznost naj ne bi bila več določena z zakonom, ampak bi bila poljubna, odvisna od rektorja posamezne univerze oziroma dekana posameznega visokošolskega zavoda. Ob zaostrenih finančnih razmerah to pomeni na eni strani nesorazmerni dvig pedagoških obveznosti posameznim visokošolskim učiteljem, po drugi strani pa njihovo odpuščanje. Očitno vlada podcenjuje intelektualni potencial te države, si podreja družbene podsisteme, finančno siromaši javno šolstvo na eni strani in bogati financiranje zasebnih zavodov na drugi strani. Pod krinko izhoda iz krize in vsesplošnega varčevanja se rušijo temelji sodobne slovenske družbe, ki bi morala temeljiti na znanju in inovativnosti. In za konec še nekaj. Za izhod iz krize potrebujemo razvoj in inovativne rešitve. Potrebujemo razvojne inženirje, ki bodo sposobni ustvariti nove produkte z visoko dodano vrednostjo. Žal so se pri nas vodilni menedžerji ukvarjali z lastninjenjem podjetij, ki so jih vodili, namesto da bi se ukvarjali z razvojem, iskanjem novih produktov in novih trgov. Pred letom 1990 so imela slovenska podjetja okoli 4 tisoč 500 razvojnih inženirjev, sredi 90. let komaj tisoč 400, saj smo razgradili industrijo in ukinjali razvojne oddelke v tovarnah. Samo spomnimo se Iskre z več kot 33 tisoč zaposlenimi! Kaj je od nje danes ostalo? Ko sem si lansko leto ogledal proizvodnjo v Samsungu v Seulu in njihov muzej, je bila Iskra v 70. in 80. letih svetlobna leta daleč pred njimi. Danes velike Iskre ni več, Samsung pa je svetovna vodilna korporacija. Na eni izmed razvojnih konferenc v Bruslju je bilo še posebej izpostavljeno, da je treba v realnem sektorju izgraditi sistem od razvoja in patenta do proizvodnje. Na tej konferenci so bili predstavljeni tudi nekateri konkretni podatki o številu patentov. ZDA imajo 27 % novih patentov, Evropska unija 32 %, Azija pa kar 38 %. Ko pa so primerjali še podatke o proizvodnji, ki sloni na teh patentih, pa je velika večina produkcije v Aziji. Azija ima torej danes patente in delovna mesta, ZDA in Evropa pa se posledično soočata z izjemno visoko stopnjo brezposelnosti. Zato bi morale vlade in razvojne banke tako v Evropski uniji in Sloveniji finančno stimulirati znanost in razvoj ter proizvodnjo novih izdelkov ter povrniti in ohraniti Evropo kot enega vodilnih globalnih inovatorjev in proizvajalcev. Torej, brez ustrezne podpre visokemu šolstvu znanosti in tehnologiji to ne bo mogoče. Hvala lepa.
Gospa Jasmina Opec, za njo gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Največji delež mladih, vpisanih na terciarno izobraževanje v Evropi, in eden najmanjših deležev zaposlenih mladih do trideset let. Verjamem, da si vsak od nas želi, da je ta statistika posledica dejstva, da si mladi želijo šolati zaradi razvijanja lastnega potenciala in da imamo posledično temu kasneje diplomate, ki so iskano tržno blago tako v Sloveniji kot v tujini. Toda s takšnim tiščanjem glave v pesek škodimo ne samo tisočim mladim, sedanjim in prihodnjim generacijam, ne nazadnje škodimo tudi sami sebi in državi, v kateri živimo. Priznati si je potrebno, da imamo v Sloveniji visokošolski sistem, ki ne funkcionira ravno dobro, ki ima napake, ki niso od danes, ne od včeraj in ne od letos. Da imamo visokošolski sistem, ki proizvaja diplomate, ki jih pogosto niti slovensko gospodarstvo ne želi, kaj šele, da bi jih tuje. Da imamo teoretike, ki se včasih težko znajdejo v praksi, in da jih z diplomo, namesto da bi jim odprli vrata v širni svet, obsodimo na borbo za vsakdanje preživetje: na socialno pomoč, fiktivne vpise, apatijo, pesimizem in posledično razne odvisnosti. Ko mladi danes po končanem študiju pridejo na trg delovne sile, se znajdejo v situaciji, za katero si težko predstavljaš, kakšna je, če je sam ne doživiš. Ali si predstavljate, da morajo, recimo, mladi včasih delati leto dni zastonj, da si naberejo prepotrebne delovne izkušnje, ki jih zahtevajo delodajalci? Ali da delajo dela, dve ali tri stopnje nižje od njihove izobrazbe, če želijo preživeti? Sama prihajam s podeželja, kjer se mladi diplomanti še pogosteje srečujemo s takšnimi zgodbami in večnim vprašanjem: ali ostati in vztrajati ali preprosto isti nekam drugam. V očeh delodajalca v zasebnem sektorju ob pogledu na mladega človeka vidiš strah. Vidiš, da pred seboj ne vidi perspektive, ampak nekaj, za kar ne ve, kako lahko koristno uporabi v svojem delovnem procesu. Delodajalci nenehno poudarjajo, da šolski sitem ne proizvaja kadrov, ki bi jih lahko takoj po zaključku šolanja uporabili v svojem delovnem procesu. In zopet smo v začaranem krogu fiktivnih vpisov, socialnih pomoči. Vendar delodajalcem pri tem nekako ne gre zameriti, sami plačujejo davke in prispevke, ki nekako posredno financirajo šolski sistem in izobražujejo prihodnje kadre. Te iste kadre, ki naj bi z znanjem, pridobljenim v času šolanja, oplemenitili gospodarsko poslovanje in posledično prispevali k gospodarski rasti. Da, imamo težave in naša odgovornost do vseh teh mladih je, da se s temi težavami spopademo! Če vidimo, da nam vseh teh letih obstoječi sistem ni prinašal tega, kar bi nam moral, moramo najti reči, da ustvarimo mladim pogoje za boljšo prihodnost. Sebično in nemoralno je vztrajanje v situaciji, v kateri zaradi interesa peščice profesorjev, ali sindikalistov, ali koga drugega uničujemo mlada življenja. Tukaj ne gre in ne sme iti za interes posameznikov, gre za interes prihodnjih rodov in države kot celote. Enkrat za vselej je treba v tej državi sprejeti dejstvo, da šolski sistem v osnovi niso učitelji, profesorji, kaj šele sindikalisti. Osnova so otroci in mladi, ki naj bi jim šolski sistem omogočil, da razvijejo svoje potenciale in tako poskrbijo za boljšo prihodnost samih sebe in vseh nas. Mladi si zaslužijo prihodnost, upam in si srčno želim, da prihajajoče spremembe predstavljajo ta korak v pravo smer. Hvala.
Gospa Iva Dimic, za njo gospa Maja Dimitrovski.
Hvala za besedo. Spoštovani! Veliko je bilo že danes izrečenega, tudi na predstavitvah, vendar je danes v Sloveniji trend, da se gre po končani srednji šoli oziroma gimnaziji študirat, kar je zelo spodbudno. Vendar je tukaj treba tudi nekaj narediti oziroma če primerjam, danes ima samo Univerza v Ljubljani preko 41 tisoč študentov, kar je več kot 2-krat več kot jih ima Oxford. Zavedam se, da je težko primerjati univerze, kot je Oxford z Univerzo v Ljubljani, vendar sem hotela samo poudariti, da z večjim številom študentov še zdaleč niso zagotovljeni dobri rezultati. Eden izmed problemov, ravno pri nas, univerzitetnega študija je nizek delež diplomantov od vpisanih v prvi letnik, s čimer je izgubljen pomemben del sredstev, vloženih v visoko šolstvo. Mogoče je razlog tudi v tem, da imajo ravno ti študentje povsem napačne spodbude. Če povem, pa verjetno tudi vsi tukaj prisotni dobite vedno več vprašanj profesorjev, kaj vendar bomo naredili z nekaterimi fiktivnimi vpisi študentov. Fiktivni vpisi študentov onemogočijo nekaterim študentom, ki imajo resen namen študija, vpis na fakulteto. Tudi to je vprašanje za prihodnost. Za prihodnost je tudi vprašanje glede fakultet v tujini, kjer njihovi lastni študentje poučujejo in vnašajo nova znanja na naslednje generacije. Kako pa je s tem pri nas? Žal nekateri profesorji ne spustijo mlajše generacije. To se kaže v samem načinu zaposlovanja, pogoju napredovanja in sistemu nagrajevanja. Tako so slovenske univerze na nek način skoraj prisiljene najemati skoraj izključno slovensko govoreče znanstvenike, to seveda krepi sloves znanja slovenskega jezika, z vsem spoštovanjem, in z novimi strokovnimi termini, vendar bi tudi tuji predavatelji pomembno prispevali k širjenju in širitvi ponujenega znanja. Mogoče bi na ta način lahko le obdržali kakšnega uspešnega diplomanta, da ne bi odšel v tujino. Na javni predstavitvi mnenj v zvezi z omenjeno novelo je bilo med drugim mogoče tudi slišati očitke, da gre za razprodajo visokega šolstva tujcem. Menim, da so te trditve močno pretirane. Če verjamemo predstavnikom slovenskih univerz, ki trdijo, da je slovenski visokošolski sistem kvaliteten tudi v mednarodnem merilu, se dejansko nimamo česa bati. Tudi prihod oziroma sodelovanje z gospodarstvom bi moralo biti v prihodnosti okrepljeno. Rada bi samo omenila dosežek Fakultete za strojništvo v sodelovanju z Univerzitetnim kliničnim centrom, ko so skupaj razvili novo metodo rekonstrukcije dojke pri bolnicah z rakom. S takšnim modelom se je skrajšal čas operacije in tudi bolnicam je bil bolj prijazen. Pohvalila bi tudi Fakulteto za strojništvo, ker glede na število operacij, ki jih opravijo, lahko kalup naredijo v 24 urah. Mislim, da so to zelo dobre prakse, ki so v Sloveniji premalo izkoriščene, in ravno tukaj bi morali tudi gospodarstvo in vsi instituti pristopiti k temu. Zato verjamem, da bomo v prihodnosti vsi skupaj stremeli k boljšemu sodelovanju in zadrževanju diplomantov v Sloveniji.
Gospa Maja Dimitrovski, za njo mag. Lejla Hercegovac.
Hvala za besedo. Demokracija ne pomeni le vladavine, temveč tudi enakopraven in strpen dialog na podlagi racionalnih argumentov ob varstvu pravic in interesov različnih manjšin. O vrednotah je potrebno ne le govoriti, temveč tudi v skladu z njimi živeti in jih tudi uveljaviti. Svojemu namenu lahko najbolje služi takrat, ko vključuje najširši krog ljudi in odseva na vseh področjih družbenega življenja. V demokraciji je moč omejena z zakoni, vendar je za pravo demokracijo značilno tudi samoomejevanje oblasti. Predlagatelj predlagane spremembe zakona utemeljuje predvsem z vprašljivo akreditacijo dveh največjih slovenskih univerz, o čemer pa obstaja več interpretacij, ki kažejo na napačno razumevanje situacije s strani resornega ministrstva, kar je ovrgla že Nacionalna agencija za kakovost v visokem šolstvu. V nobenem primeru pa spremembe niso nujne v obsegu, ki je predlagan, saj bi morali rešitve uskladiti z vsemi deležniki. Ključno vprašanje, ki je v tem trenutku pred področjem izobraževanja, kulture in znanosti, je vprašanje, zakaj Vlada tako drastično posega v ta tri, za narod ključna področja. Zakaj smo se znašli med redkimi državami, ki to počnejo? Še več, v tem jih celo prekašamo. Mislim, da politiki ministrstva ni jasno, da iz fakultet, ki so uvrščene na desettisoče mesto ali še slabše, ni mogoče narediti kakovostne univerze. Niti ni jasno, da iz ene kakovostne univerze z razbitjem ne bomo dobili dveh enako kakovostnih. Bodo pa na njenem pogorišču zrasle številne zasebne fakultete, ki bodo morale kakovost šele dokazati, in to bo stalo študente in vse nas. Upam, da je kakovost visokega šolstva, kakovost diplom, kakovost diplomantov tisto, kar je skupen cilj. Prav zaradi navedenega smo zaskrbljeni. Kaj prinaša Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu – prinaša dolgoročno škodo, poseg v avtonomijo in neodvisnost institucij ter upad kakovosti! Naj na koncu povzamem še besede ministra dr. Turka: "Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport ima dolg naziv, če bi ga hoteli krajše poimenovati, bi mu lahko rekli ministrstvo za ustvarjalnost ali ministrstvo za prihodnost." Vprašam se – kakšno prihodnost? Je to ministrstvo za prodajo znanja?
Mag. Lejla Hercegovac, za njo gospod Roman Jakič.
Spoštovani predsednik, spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! Vemo, da je visoko šolstvo odgovornost, a znanje javno dobro. V zadnji različici sprememb in novele Zakona o visokem šolstvu se predlog oddaljuje od evropskih standardov in smernic, saj ne zagotavlja obvezne neodvisnosti, reprezentativnosti in strokovnega odločanja. Glede na predlagane vladne ukrepe in predlagane spremembe Zakona o visokem šolstvu univerze poudarjajo, da ne morejo sprejeti odgovornosti za kakovost visokega šolstva in izobraževanja. Z zmanjšanjem sredstev visokemu šolstvu in znanosti na vseh ravneh, predvsem na terciarni ravni, bo manj želene gospodarske konkurenčnosti in inovativnosti. Namreč, proračunska sredstva za visoko šolstvo so znižana za 18,81 %, za raziskovalno dejavnost pa 36,22 %. Vlada Republike Slovenije pripravlja zakone brez dialoga, nedemokratično, a Državni zbor oziroma koalicija jih sprejema in zato so zakoni pogosto v škodo prebivalstva. Vladi in Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport očitajo prikrito politizacijo, tiho privatizacijo, uvajanje prikritih šolnin, spreminjanje programov in posledično verjetno nižanje kakovosti. NAKVIS je namreč edina državna agencija s posebnim statusom neodvisnega proračunskega uporabnika in bi morala ostati neodvisna od deležnikov in politike. Če želimo, da bodo člani sveta predvsem neodvisni od vseh slovenskih deležnikov, potem jih pridobimo iz tujine, da nas nekdo ne obtoži konflikta interesov. Hvala.
Gospod Roman Jakič, za njim gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Težko je ministru in tej vladi povedati ali pa dopovedati, da je narobe, da si žaga vejo, na kateri sedi. Zakaj je težko reči ministru, da narobe žaga? Zato, ker veja, na kateri sedi, ni javna veja in zato mu ni mar, v resnici. Ni mu mar za javno šolstvo in javne univerze, on skupaj z nekaterimi v super ministrstvu, zadolženih za javno visoko šolstvo, v resnici sedi na sosednjem drevesu. Na tistem privatnem, ki ga zaliva z javnim denarjem in se mu smeji ob pogledu na hiranje javnega. Ali kot je rekel prejšnji minister za šolstvo, namreč, ta isti minister po eni strani govori o krizi, po drugi pa mu nikoli ne zmanjka denarja za prijatelje in strankarske tovariše v zasebnih fakultetah. Ampak zakaj je težko spremeniti kurz ministra in te vlade? Dal sem si tri točke. Zato ker je cilj vsake avtokratske in tehnicistične vlade – kar trenutna vlada definitivno je –, da najprej obračuna z nosilci javnega znanja in to avtonomnega znanja, ki ga zaenkrat še vedno imajo javne univerze v Sloveniji. Samo toliko, da veste: poleg afere JBTZ je bilo eno glavno gonilo nas, ki smo v osemdesetih letih delali revolucijo v tej državi in se borili za demokracijo, boj za avtonomijo univerze. Za avtonomijo, o kateri je govoril kolega Bosnić, samostojne, svobodne univerze, ki ima svoj razum in razvija svoj razum. In definitivno ni res, da Evropska unija zapoveduje poseg v avtonomijo univerze! Nasprotno! Se mi zdi, da je tako. Drugič, zakaj je težko spremeniti kurz ministra in te vlade? Zato ker je cilj vsake avtokratske in tehnicistične vlade – kar trenutna slovenska vlada je –, da onemogoča kakršno koli materialno, znanstveno, kulturno in duhovno rast. Kot pravi Ivo Svetina v enem od svojih člankov, vse svoje napore vlaga v to, da zatre, uniči še zadnje preostanek elit na Slovenskem. Da, elit! Vendar ne politične elite, ampak intelektualne, znanstvene in kulturne. Zato ni čudno, da ste že junija dobili poziv visokošolskega sindikata, ki pravi, država študentom obljublja brezplačni študij, obenem pa v nacionalnem reformnem programu napoveduje šolnine. To je odgovor na tisto, kar je kolegica prej govorila, o študentih. In nadaljuje sindikat, da poleg tega postaja vedno bolj očitno, da skuša s finančnimi pritiski na javne univerze ta vlada umetno znižati kakovost študija in s tem sprožiti divjo privatizacijo visokega šolstva. In tretjič, zakaj je po moje težko spremeniti kurz ministra in te vlade?, Zato ker je cilj vsake avtokratske in tehnicistične vlade, kar trenutna slovenska vlada je, da želi dobesedno narediti to, kar je v svoji kolumni zapisal direktor Direktorata za visoko šolstvo in znanost, ko je napisal kolumno kot priporočilo slovenski desnici – to je tudi zanimivo, da je direktor direktorata piše kolumne in priporočila slovenski desnici –, kjer je zapisal, citiram: "Slovenska pomlad je lahko močna le, če dela na sebi, če gradi lastno izobraževalno, kadrovsko in komunikacijsko infrastrukturo." Za to gre, gospod predsednik! Za to gre, minister Turk!
Besedo dajem ministru.
Napolnil sem en list z opazkami na nekatere razprave, pa bi se, če dovolite, malo vključil. Naprej gre v vaših razpravah, seveda predvsem v opozicijskih, za dve stvari; en del razprav se nanaša na zakon, ki je pred vami, drugi del razprav se nanaša na vse ostalo, kar bi bilo mogoče povezati s tem zakonom oziroma kjer se uporabi, pojavijo besede univerza, visoko šolstvo, znanje, kultura, šport, mladina in tako naprej. V zvezi s samim zakonom je vendar število razprav v manjšini, obseg razprav o zakonu je čedalje krajši, začenja se govoriti o vsem mogočem. Pa vendar, kar se tiče štirih točk, ki jih zakon spreminja, ki jih zakon obravnava, se ne spominjam, da bi podaljšanje akreditacij kdo problematiziral. Ureditev transnacionalnega izobraževanja. S tem v zvezi je bila izražena sicer neka skrb. Jaz jo razumem dejansko kot strah pred konkurenco, strah pred tem, da bi res kakšna tuja šola, ki je akreditirana v tujini s strani organa, ki je član ENQA, v Sloveniji odprla svojo podružnico in bi slovenski študentje imeli možnost, da študirajo tudi na tej šoli. Pridobili bi diplomo te tuje organizacije, ki bi jo morali morda nostrificirati, morda pa ne, v odvisnosti od tega, kakšen dogovor ima Slovenija s to državo. Natančno enake priložnosti, enake možnosti imajo slovenske visokošolske organizacije, da odpirajo svoje programe v tujini, nekatere to tudi delajo in si na ta način izboljšujejo materialni položaj. Te njihove programe akreditira seveda NAKVIS, kako so priznani v tisti državi, v kateri se izvajajo, je odvisno od vsake države posebej. Razmeroma malo diskusij je bilo v zvezi s 63. členom oziroma z neposredno pedagoško obveznostjo. Treba je poudariti in ponoviti, zakaj bi imel minister pravico do nečesa, rektor pa ne. Za to gre: za povečanje avtonomije na tem področju. Potem je bilo pa seveda veliko veliko diskusij o vsem mogočem. Zakon o financiranju visokega šolstva, ki bi ga morala prejšnja vlada pripraviti do letošnjega februarja, seveda mi pripravljamo in nima s to novelo nobene posebne zveze. Ali bo uredba o financiranju del tega zakona ali bo to poseben zakon, je še se zelo odprto. Mene veseli, da je gospa Potrata opozorila na šanghajsko lestvico. Še nekdo je na to opozoril. Na tej šanghajski lestvici je na prvih mestih nadpovprečno število zasebnih univerz, ne javnih univerz. Zato me čudi, da se na to sklicuje, ker to vendar kaže na to, da zasebne univerze niso nujno slabše. Ko je nekdo govoril o 10-tisočem mestu ali pa o tisočem, 5-tisočem mestu kakšne slovenske univerze na tem lestvicah, je treba nekaj povedati o metodologiji, kako se na primer šanghajska lestvica dela. Šanghajsko lestvico zanima, koliko člankov, Nobelovih nagrad, znanstvenih referenc itn. je neka univerza zbrala; ne glede na število zaposlenih na tej univerzi, ne glede na število znanstvenikov. Neka zelo majhna šola, ki ima malo pa odličnih ljudi, ima na tej lestvici zelo malo možnosti. V javnosti so se z zasmehovanjem pojavili podatki o tem, da so na neki spletni lestvici o spletni prisotnosti univerz nekatere slovenske zasebne fakultete na zelo nizkih mestih. Ja, seveda so. Ta stvar je merila spletno prisotnost, pomeni, koliko nekih spletnih kazalcev, člankov itn. kaže na te institucije. Te institucije so stokrat manjše od ljubljanske univerze, nekatere so tisočkrat manjše od ljubljanske univerze in imajo že zaradi samega obsega toliko manj tega. Zelo pozorno sem prisluhnil diskusiji v zvezi s Švedsko, ki je bila podana kot primer, da naj ne bi bilo dobro, da vlada imenuje svet NAKVIS – namreč, švedska vlada imenuje ustrezen organ na Švedskem. Ampak, zelo pozorno sem poslušal to razpravo gospe Potrate in ona je zelo jasno povedala, da naj bi ENQA problematizirala, pozor, postopke, metode in cilje te agencije. Niso problematizirali načina imenovanja njihovih organov, postopkov, metod, ciljev NAKVIS. Ta sprememba zakona v prav ničemer ne spreminja, postopki, metode in cilji ostajajo popolnoma enaki, kot so bili doslej, in popolnoma neodvisni od kogar koli. Veliko besed je bilo v tem zboru o avtonomiji. Dajmo vendar pogledati, ali ima sprememba sveta NAKVIS kakšno zvezo z avtonomijo univerz. Ja, ima zvezo z avtonomijo univerz, če vzamemo univerzitetno sfero, skupaj z NAKVIS kot eno enoto, o kateri nihče ne sme povedati nič. Potem ja, ampak avtonomija univerz ima, gospe in gospodje, štiri atribute, štiri skupine značilnosti. Organizacijsko to pomeni, na kakšen način si univerze izbirajo vodstva, kako ustanavljajo fakultete, kako ustanavljajo, recimo, podjetja in podobne stvari; finančno avtonomijo, kako alocirajo budžet, ki ga dobijo, na kakšen način je financiranje, za koliko let vnaprej je financiranje znano in tako naprej; kadrovsko avtonomijo, kako rekrutirajo zaposlene, kako upravljajo s človeškimi viri, kakšno plačno politiko imajo in podobno. In seveda akademsko avtonomijo, o čem predavajo, koliko o čem predavajo, kako izberejo število študentov, kakšni vstopni kriteriji veljajo za te študente. O nobeni od teh stvari sprememba tega zakona ne govori, razen da povečujemo kadrovsko avtonomijo v smislu večje fleksibilnosti pri določanju neposredne pedagoške obveznosti. Gospod Bevk je omenil Samsung, ga je primerjal z Iskro. Nobene posebne zveze sicer to nima s tem zakonom, ampak razlika je v tem, da je Samsung rastel v nekem kapitalističnem, svobodnem tržnem gospodarstvu, Iskra je pa životarila v nekem postsocialističnem, nesvobodnem gospodarstvu in razlika je verjetno posledica tudi tega. Zelo se strinjam z razpravo gospe Dimitrovske v zvezi z demokracijo, v zvezi s tem, da demokracija terja strpen dialog, dialog o dejstvih, dialog o resničnih problemih, ki so na mizi, ampak v teh razpravah, ki jih imamo tukaj, se manjšina razprav nanaša na predlog tega zakona in večina o vsemogočem, kar je komu všeč ali pa ni všeč o visokem šolstvu, o blogih državnih uradnikov in podobnem. Reči moram, da sem se v začetku razprave gospoda Jakiča kar malo ustrašil. Namreč, slišalo se je že nekako v smislu kot grožnja, da si žagam vejo, na kateri sedim. Namreč, še vedno sem malenkostno zaposlen na ljubljanski univerzi in upam, da vaše grožnje ne smem razumeti tako, kot da boste vaša stranka poskušali vplivati na to univerzo, kakšen odnos bodo imele do mene kot na fizično oziroma zasebno osebo. Prav nobene povezave nimam ne učiteljske, ne pedagoške, ne akademske, ne sorodstvene z nobeno zasebno visokošolsko ustanovo. Tudi ko govorimo o zasebnih visokošolskih ustanovah, je treba biti zelo jasen, da zasebna visokošolska ustanova je tudi Univerza v Novi Gorici, pa je ustanovitelj občina Nova Gorica. Zelo veliko teh organizacij, ki jih poskušate pejorativno imenovati zasebne, so v resnici ustanovljene s strani lokalnih skupnosti, ker si lokalna skupnost želi na svojem področju imeti tudi visokošolske organizacije. Za konec še kratko o tem svetu NAKVIS, ki je, bom rekel, tista jedrna točka spora, kjer se sfera boji, da bo izgubila možnost samoupravljanja, kjer se sfera boji, da bo izgubila možnost, da sama sebe nadzoruje, da si sama izbira nadzornike. Vsi opozicijski govorniki govorite o tem, da bo vlada imenovala in izbrala teh 11 predstavnikov po svoji politični meri, tako kot se nam to praviloma očita. Verjamem, da ste vi prebrali ta predlog zakona, ki je pred nami, in če bi ga prebrali, potem bi videli, da temu vendar ni tako. Teh članov je 11. V zakonu zelo jasno piše, da eden mora biti imenovan na predlog rektorske konference, eden mora biti predlagan na predlog sindikata, eden mora biti predlagan na predlog visokošolskih zavodov, dva morata biti predlagana na predlog študentov, mi se s študenti sedaj pogovarjamo, da bodo predlagali dikcijo, kjer bodo oni predlagali vse relevantne študentske organizacije oziroma študentski sveti dva človeka, o katerih tudi vlada ne bo mogla nič reči, in enega predstavnika, ki ga bo predlagalo gospodarstvo. Skratka, če bodo Rektorska konferenca, sindikat, visokošolski zavodi, študenti in gospodarstvo sami pri sebi, vsak pri sebi se odločili za enega kandidata, potem bo vlada imela vpliv na imenovanje petih od enajstih članov sveta NAKVIS; in še teh pet bo prišlo na predlog visokošolskih organizacij, univerz. Tako se mi zdi, da vzpostavljamo neko ravnotežje med enimi in drugimi, je pa res, ni pa več velika večina vseh imenovana s strani tistih, ki jih je treba nadzorovati.
Replika, gospod Roman Jakič.
Hvala za besedo, predsednik. Rad bi odgovoril na tisti dve netočnosti ali pa zavajanji, o katerih je govoril minister. Seveda, ko sem govoril o veji in žagi, sem govoril v prispodobi, govoril sem, da sedite na privatnem drevesu in gledate hiranje javnega drevesa, nisem pa govoril o avtonomiji in univerza je avtonomna in vaša vloga na ljubljanski univerzi je, kakršna koli že je. Za tako avtonomno univerzo, v katero se politika ne bo mogla vtikati, sem se boril v 80. letih, vi pa to avtonomijo rušite z vsemi razpoložljivimi sredstvi oziroma natančneje, s tem da jim zmanjšujete finančna sredstva. To je bila moja poanta, ena od poant, zakaj načenjate avtonomijo šolstva. Kar se pa tiče druge zgodbe. Ni kar nek blog ampak je blog oziroma kolumna direktorja direktorata za visoko šolstvo v vašem ministrstvu, predvidevam, da je to prava najvišja figura znotraj hierarhije, ki je zaposlena na področju visokega šolstva. Glede na to, da imate veliko ministrstvo, govorim o gospodu Rončeviču, ki pa ima tudi privatni interes. Če se ne motim, je predavatelj na eni od teh zasebnih šol – soustanovitelj, pardon, so me opozorili, ene od teh privatnih univerz oziroma fakultet, katera je dobila izdatna sredstva s strani ministrstva v trenutku, ko je on tudi postal direktor direktorata.
Še ena replika je, mag. Majda Potrata, potem bom dal besedo ministru.
Hvala, gospod minister, da ste me opazili. Ampak ali veste, uvrstitev Harvarda na šanghajsko lestvico ni zvezana s tem, ali je to zasebna ali javna univerza, ampak je zvezana s kakovostjo predavateljev, ki so tam. Kakovost je pa pogosto posledica sredstev ali je zvezana s sredstvi, ki so tej instituciji namenjene. Tisto, kar jaz očitam vam in vaši usmeritvi, je, da boste s finančnim izčrpavanjem slovenskih univerz spodrezali korenine za kakovostno rast javnih univerz. Ni daleč od resnice, da vzpostavljate vzporedno infrastrukturo visokošolsko, v katero bo vključenih več sredstev. O čem drugem pa še v razpravi, ampak samo toliko. Kakovost ni zvezana s tem, ali je nekdo javna ali zasebna institucija, poleg tega je pa treba upoštevati še tradicijo.
Minister ima besedo.
Hvala lepa. Najprej v zvezi s financami. Popolno zavajanje je, da se kakšna sredstva od javnih pretakajo k zasebnim. Na podlagi rebalansa proračuna smo z natanko, do decimalke, enakimi vatli obravnavali vse visokošolske zavode, ki imajo koncesijo oziroma do decimalke enakem razmerju obdržali razmerje med javnimi in koncesioniranimi zasebnimi zavodi. Tako ta očitek zelo odločno zavračam in pričakujem, da se bo vendar že o tem nehalo govoriti. Ravno tako o tistem razpisu, katerega rezultati so bili objavljeni v začetku aprila, takrat ko je prišel gospod Rončevič na ta direktorat. To je čisto zavajanje: razpis je razpisala prejšnja vlada, komisijo je imenovala prejšnja vlada, komisija je stvari ocenila, preden smo se mi sploh usedli na ministrstvo, in rezultati so bili primerni temu, kdo se je pa pravzaprav na te razpise prijavil. V zvezi z bloganjem vršilca dolžnosti direktorja direktorata, gospoda Rončeviča, tukaj ne bom komentiral. Ta blog sem razumel, da govori o ustvarjanju strankarske infrastrukture, ne pa o ustvarjanju javne infrastrukture. In končno, gospod Jakič, pričakujem opravičilo v zvezi s tem, da sedim na kakršni koli zasebni šolski, ali visokošolski, ali kakšni podobni veji. Nič od tega preprosto ne drži in tega mi vi ne boste govorili.
Replika mag. Potrata, potem replika gospod Jakič.
Spoštovani gospod minister, konec avgusta sprejeta uredba o financiranju doktorskega študija vas demantira, čeprav resolucija doktorskega študija na samostojne visokošolske zavode ne uvršča, ste mimo resolucije dodelili z uredbo sredstva za doktorski študij. Samo toliko, hvala.
Gospod Jakič.
Hvala za besedo. Ne razumem ministra – bil je film Una metafora. Ko govorim, da sedite na veji in ki si jo žagate, je metafora. Če ne razumete metafore, s katero vam želim dopovedati, da kljub vsemu ste minister vlade, ki služi javnemu interesu. In o tem govorim! O javnem interesu! Meni kot poslancu Državnega zbora pa diplomiranemu pedagogu, mimogrede, je to razmerje, ki ga ustvarjate v korist zasebnega napram javnemu, nerazumljivo in gre proti javnemu interesu. Javni interes je spodbujanje dobre, kvalitetne, javne šole od vrtca do univerze. Na tej točki sem govoril seveda o tem, da vaša dejanja kot ministra – in imam vso pravico, da o tem tako mislim – gredo v smeri, da protežirate zasebni sektor bolj kot javni. Nič nimam proti zasebnemu šolstvu! Nič nimam proti zasebnemu – nasprotno, mislim, da je prav! Ampak, če je zasebno, potem naj se skuša financirati iz zasebnega kapitala, ne pa, da ga skoraj 100 % financiramo iz javnih sredstev. O tem govorim! In ko govorite, kakšna je situacija – zakaj pa ne spremenite te situacije? Zakaj vi kot minister ne pridete pred Državni zbor s spremembo, v kateri boste to dokazovali, kar govorite? Vi govorite nekaj, v praksi se pa dela čisto nekaj drugega!
Proceduralno mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Ker se že od včeraj do danes veliko opravičujemo pa zahtevamo veliko opravičil. Gospod minister, v ponedeljek zvečer – sicer smo bili na žalost sami z moji strankarski kolegi, vaših to ne zanima – smo se pogovarjali o reorganizaciji srednjih šol. V Državnemu zboru s te izrekli laž! Laž, da župan občine Kranj to podpira. Kar je pa še huje, ste mene želeli postaviti na laž. Verjamete bolj svojemu direktorju kot meni. Magnetogram vam bom potem zagotovila. Tako sedaj tudi jaz prosim, da se mi javno opravičite za to, ker ste rekli, da ne govorim resnice, pa sem vas jaz postavila na laž. Stavek, ki je v magnetogramu, govori: "Ne vem, kaj je kdaj kdo rekel, zaupam in verjamem pa bolj svojemu direktorju kot vam." Jaz sem vam dokazala, da to ni res. Zato pa prosim, pa to ni bila metafora, tako kot je prej govoril kolega, to so dejstva. In če se že dva dni ukvarjamo z opravičevanji, mogoče brez zveze, ampak začela nisem jaz, je prav, gospod minister, da pokažete in poveste, kako takrat, ko se minister zmoti, govori neresnice, da ne rečem laži, pokaže to.
Zanimivo, kako je nenadoma proceduralno predlaganje opravičil postalo sprejemljivo. Škoda, da ni gospoda Möderndorferja, da bi to pokomentiral [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] No, saj pravim, škoda da ni vašega vodje poslanske skupine, da bi se ponovno izrekel o tem istem vprašanju, o katerem se je včeraj, ko je nekdo poskušal zaščititi svojo osebno integriteto, ker je bila laž izrečena na račun osebne integritete. V tem primeru gre pač za neko izjavo, ki ji vi ne verjamete. Besedo dajem ministru.
Gospa Bratušek, opravičujem se vam, če sem vas z besedami, da bolj verjamem svojemu direktorju kot vam, prizadel. Se vam opravičujem. Ste sicer zlorabili proceduralni predlog za to [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Mag. Alenka Bratušek, ne morete parlamentirati oziroma diskutirati na tak način, ampak samo, ko imate besedo. Vsaj tega minimuma se bomo pa v Državnem zboru držali. Prosim.
Kar se pa tiče dejstev, vam bom pa preposlal dokument, ki dokazuje, da ima tudi moj direktor v zvezi z zadevnim vprašanjem prav. Verjamem, da imate magnetogram; verjamem tudi, da so mnenja o tem lahko v različnem času tudi različna. Sedaj pa, če grem še h gospodu Jakiču. Seveda zelo dobro razumem metafore, sedim na stolu, ne na veji [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ampak ne sedim tudi na nobenem stolu na nobeni veji nobenega zasebnega zavoda. Tega mi ne morete očitati. V zvezi s tem ne morete, ne obstajajo nobena dejstva, nobeni podatki. Ne spomnim se, da bi kdaj imel, bom rekel, pedagoške obveznosti na teh institucijah in tako naprej. Ampak govorili ste o javnem interesu, in seveda – ja, nas mora tukaj vse zanimati javni interes! Javni interes je, da je mladim v Sloveniji na voljo čim boljši študij. To je javni interes. In seveda, ta čim boljši študij lahko nudijo različni ponudniki. Nekateri od teh ponudnikov so javni v smislu, da je ustanoviteljica država, drugi od teh ponudnikov so zasebni v smislu, da je ustanoviteljica občina, in tretji so zasebni tako, da je ustanovitelj navsezadnje lastnik in tako naprej, neka zasebna ustanova. Vsaka od teh treh organizacij, od teh treh tipov lahko nudi mladini, slovenskim študentom ali pa šolarjem in osnovnošolcem kvalitetne vsebine. Nekaterim od teh, če so dovolj kvalitetni, država priznava koncesijo, kar pomeni, da je študentom omogočen brezplačen vpis oziroma brezplačno izobraževanje poleg vseh drugih stroškov, ki jih seveda študentje s tem študijem imajo. Nekaterim pa ne in so popolnoma zasebni in se financirajo v celoti in samo iz šolnin. In ponavljam: nobenih korakov ne delamo za to, da bi favorizirali tiste druge, zasebne, ki imajo koncesijo, proti tistim, ki so javni, ki je ustanoviteljica država in ki so v državni lasti. Nobenih korakov v to smer nismo naredili. Nismo pa tudi izkoristili te krize, kar pa je bil predlog, kar pa je bila želja nekaterih, da bi porezali, požgali vse, kar je zasebnega tako na področju osnovnega, srednjega in tudi na področju visokega šolstva. Razmerja med javnim in zasebnim ostajajo takšna, kot so bila tudi pod, če v narekovaju rečem, vašo vlado.
Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič. Za njim pa gospod Matjaž Zanoškar.
Spoštovani predsednik, minister [[...]]
Opozarjam vse – se opravičujem, gospod Mišič –, opozarjam vse, da takrat, ko nimamo besede, ne govorimo in ne vpijemo drug čez drugega. Prosim, da se vsi tega držimo. Izvolite, gospod Mišič.
Predsednik, hvala še enkrat. Spoštovani minister! Ko smo že pri opravičevanju, gospod minister, nekega dne se boste morali vi opravičiti vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije za vsa vaša početja. Ura že tika taka, pa vi vodite, sedite lahko na stolu ali pa na veji. Predlog novele Zakona o visokem šolstvu prinaša in vnaša zmedo v siceršnjo zmedo visokošolskega sistema. Povečuje politični vpliv in s tem grobo posega v avtonomijo in neodvisnost visokega šolstva. O sestavi članstva Nacionalne agencije Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu bo po novem odločala Vlada ali bolje rečeno politika in nič več stroka. Torej tistim, ki so najbolj poklicani za področje kakovost v visokem šolstvu, se z novelo zakona odvzema možnost strokovnega vpliva na kakovost v visokem šolstvu, kar je, blago rečeno, žalostno. Slovenski politiki je v premnogih primerih uspelo razdeliti mnenje stroke, tako da se tudi strokovnjaki delijo na politično primerne in politično neprimerne ali pa manj primerne, v odvisnosti od vsakokratne politične opcije, ki je na oblasti, kar v mednarodnem prostoru le še bolj zmanjšuje ugled in povečuje ranljivost nam skupne in edine Slovenije, ki brez sinergije med politično, gospodarsko in akademsko sfero nima prihodnosti, spoštovani gospod minister. Drage gospe in gospodje, odločil sem se, da vam danes izpovem še nekaj osebnega, ker je zelo povezano z znanjem in izobraževanjem. Sem samorastnik, otrok nepismenih staršev, pomorščak, obrtnik in podjetnik. 24 julija sem dopolnil 46 let in ves ta čas sem bil in še vedno sem lačen znanja, do katerega sem v tej državi vedno dostopal brezplačno. Zato se toliko bolj zavedam pomembnosti dostopa do znanja za vsakogar, ne glede na status in materialno stanje. Zaradi moje nesebičnosti in družbeno koristnih aktivnosti sem danes po volji ljudstva poslanec Državnega zbora Republike Slovenije, ki nosi odgovornost do države in vseh državljank in državljanov. Zato z veliko zaskrbljenostjo spoznavam, da se danes v Sloveniji soočamo z največjo grožnjo naše prihodnosti; in ta je revnost uma in enoumja. Drage gospe in gospodje, hudo mi je, ko vas opazujem, kako se igrate z znanjem, ki je ravno v času krize naš najpomembnejši kapital. Znanje je sveta vladar in ne denar, denar je le eden izmed mnogih produktov znanja. V krizo nismo prišli zaradi pomanjkanja denarja, temveč zaradi pomanjkanja znanja. Posledice neznanja so vsa pretekla in sedanja ravnanja. Slovenski laični in strokovni javnosti veliko povedo že imena akterjev te vlade, ki vodijo ključne resorje in politiko izobraževanja, znanosti, kulture in športa. In na to lahko dodam le še: amen.
Gospod Matjaž Zanoškar. Za njim mag. Ivan Vogrin.
Hvala za besedo. Tudi jaz se bom v svoji razpravi dotaknil obeh delov. Kot ste rekli, prvi del – konkretno sprememba zakona, predlagane spremembe zakona, in potem še nekatera moja razmišljanja okoli visokega šolstva v naši državi. Ko govorimo o predlaganih spremembah, potem se tudi sam ne morem otresti občutka, da ko gre za oblikovanje in postavljanje NAKVIS, da ne gre tu za priložnost, ki jo izkorišča vlada in tudi da predlog sprememb, kjer bi lahko implementirala svoje politične ambicije v tem. Preprosto tega občutka se ne morem otresti, ker konec koncev vse asociacije, ki bodo predlagale člane, jih bo potem vlada prerešetala in potem postavila tiste, ki so nesporno takšni, ki lahko zastopajo razvoj visokega šolstva v tej instituciji. Tako se mi zdi, da je na ta način poseg v avtonomnost visokega šolstva in seveda poseg v avtonomnost visokega šolstva predvsem zaradi rebalansa, potem zaradi ZUJF in predvsem zaradi načrtovanega proračuna za leti 2013 in 2014. To so tiste stvari, na katerih bi lahko utemeljili zmanjševanje avtonomnosti visokega šolstva v naši državi. V tem delu visokega šolstva, ko gre za privatni in gre za državne institucije, je vsem isto to, da znanje je vrednota, ki je silno pomembna za razvoj naše države, je vrednota, ki naj bi bila dosegljiva vsakomur; tistim, ki imajo debele denarnice, in tistim, ki imajo tudi tanjše denarnice. Celoten proces razvoja visokega šolstva gre v to smer, da se zmanjšujejo sredstva in s tem se tudi na nek način onemogoča kvaliteten razvoj in predajanje znanja mlajšim generacijam. Bojim se, da se bo stvar nadaljevala v takšno smer tako dolgo, da bomo prišli do tega, da bo šolanje in pridobivanje znanja samo še plačljivo; torej dosegljivo samo tistim, ki bodo imeli bogate starše, tistim, ki pa tega ne bodo zmogli, pa nekako ne bo omogočeno. To so stvari, ki jih predvidevamo, stvari, ki se jih bojimo. Mogoče v tem delu, ki ne zadeva ravno spremembe te zakonodaje, lahko svoje mišljenje, svoje misli tudi povem. Druga stvar, ki me silno moti, in verjetno ne samo mene, je ta, da če pogledate spiske na Zavodu za zaposlovanje, potem boste lahko ugotovili, da je iz dneva v dan več diplomantov, ki niso zaposleni, ki se ne morejo zaposliti, iščejo delo, pa ne več v naši državi, kjer je popolnoma iluzorno, iščejo delo tudi v drugih državah. Torej, odliv, beg možganov v druge države je za našo državo silno velika škoda. Ve se, koliko stane en diplomant, ve se, koliko je vanj vloženega truda in denarja, potem pa gre nekam drugam. Problem je verjetno v tem, da izobraževalni programi visokošolskih institucij, bodisi državni bodisi privatnih, niso prilagojeni temu, kar gospodarstvo rabi. Torej, deficitarni poklici obstajajo, ampak programi niso prilagojeni na tak način, da bi spodbujali deficitarne poklice, ki bili zaposljivi v gospodarstvu, ampak je to ena zelo težka stvar, ki se zelo počasi spreminja. Naj končan. Spremembe so potrebne, seveda so potrebne, in stalno spremljanje tudi razvoja visokega šolstva je potrebno. Pomembno je tudi, da tem programom oziroma s temi programi, ki so boljši za gospodarstvo, bolj dojemljivi za gospodarstvo, se znajo prilagajati privatne šole, tiste, katerih ustanovitev so forsirale tudi posamezne lokalne skupnosti. Torej, njim vsekakor gre nekaj več zaslug za to, da se diplomanti zaposlujejo, vendar da bi se preprečili ti trendi, da bi se preprečilo tudi naraščanje števila brezposelnih diplomantov, bi bilo vsekakor treba takoj nekaj narediti, da bi se stvar izboljšala. Naj se na koncu obrnem na tiste, ki se zgražajo nad javno razpravo, ki je bila v tem prostoru, na račun vseh predlaganih sprememb. Ta razprava je pokazala, da na področju visokega šolstva v naši državi ni vse v redu. Da obstaja bojazen, da se bodo stvari spreminjale na slabše. Zato je bil revolt vseh razpravljavcev, ki so prihajali tudi z visokošolskih institucij, tak, kakršen je bil. Naj končam. Znanje, razvoj, inovativnost so verjetno eni glavnih porokov in garantov, da bo naši državi bolje, da se bo razvijalo gospodarstvo, da se bo dalo gospodarstvu tudi noto konkurenčnosti. Zato je treba vsako spremembo zakonodaje v visokem šolstvu obravnavati z veliko mero subtilnosti, pa poslušati tudi javne razprave, poslušati tiste, ki prihajajo iz institucij visokega šolstva, in vse to potem zaokrožimo v celoto oziroma vsebino, ki bo sprejemljiva za vse. Pozitivna Slovenija je že najavila, da takega predloga zaenkrat ne podpiramo. Seveda bomo pa spremljali stvari naprej in bomo podprli tiste predloge, ki bodo boljši za razvoj visokega šolstva v naši državi. Hvala.
Gospa Mateja Pučnik, za njo mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister! Vsi do zdaj so kar naprej apelirali na nekakšna opravičevanja, pa bi tudi sama izkoristila ta trenutek in bi se našemu ministru opravičila za nekulturno obnašanje nekaterih naših opozicijskih poslancev. Mi smo tega, žal, že vajeni, verjamem pa, da vam vsega tega ni treba poslušati. Pa naj se lotim razprave. Pred nami je novela Zakona o visokem šolstvu. V zadnjem času vzburja duhove po vsej Sloveniji, med širšo javnostjo, ampak nekako sem mnenja, da povsem neupravičeno in povsem neutemeljeno. Namreč, na tem mestu se kot poslanka sprašujem, tudi kot starš, kot mati treh otrok, za katere želim, da bi v prihodnosti tudi študirali na eni izmed slovenskih fakultet, kaj od našega visokošolskega sistema pričakujem. Pričakujem, da bodo naše fakultete izobrazile mlade diplomante, ki bodo s svojimi veščinami in svojim znanjem takoj po zaključku šolanja zaposljivi na našem trgu dela. Pa je pri nas res tako? Žal, ugotavljamo, da ne. Tu se lahko navežem na predhodnega govornika, ki je povedal, da imamo pri nas enormno število mladih brezposelnih ljudi, da je med njimi tudi nekaj tisoč mladih diplomantov. Samo v zadnjem mesecu se je na novo na Zavodu za zaposlovanje prijavilo več kot tisoč 500 mladih diplomantov in verjamem, da je med njimi tudi kakšen magister in doktor znanosti. Delno lahko krivdo pripisujemo vsesplošni slabi gospodarski situaciji in krizi, delno je za to kriv tudi naš nefleksibilen in zelo tog trg dela; veliko odgovornost za to pa, menim, nosi tudi naš visokošolski sistem. Namreč, osebno sem mnenja, da imamo v Sloveniji čisto preveč študentov. Zaradi tega enormnega vpisa so fakultete postale vsaj v prvih letih nekakšna podaljšana roka srednješolskega izobraževanja. Kronično nam primanjkuje poklicev, kot so varilci, mizarji, tesarji, skladiščniki, tudi kuharji in natakarji. Ampak ker se ta problem dejansko začne že v srednjih šolah, ki se lomijo, sploh gimnazije in štiriletne ekonomske, pa morda zdravstvene šole, pod enormnim številom vpisanih dijakov, pa naše poklicne srednje šole ostajajo napol prazne; ne pravim, da vse, ampak velika večina. In potem se vsi tisti, ki končajo štiriletne srednje šole, vpišejo na fakultete, toda samo ena tretjina od teh jih pa študij v nekem doglednem času dejansko konča. Da problem še poglobim; samo 5 ali 6 % pa je tistih študentov, ki zaključijo šolanje iz naravoslovno-tehničnih smeri. Zadnjič na odboru, pred dobrim mesecem nazaj, sem poslušala razpravo gospoda, ki je prihajal s strani delodajalcev, in je to, kar sem zdaj povedala, tudi na praktičnem primeru potrdil. Namreč, njihovo podjetje je dalo razpis za kadrovnika, za informatika in za strojnika. In veste, kakšni so bili rezultati? Več kot sto prijav so imeli na mesto kadrovnika, malo manj kot dvajset za mesto informatika in nobene prijave na mesto strojnika. Mislim, da ta primer zgovorno govori že sam zase. Ne pravim, da imamo slab šolski sistem; nasprotno, mi imamo dober visokošolski sistem, lahko pa bi bil še boljši. In to je naša naloga, skupna naloga, da se za to tudi trudimo. Veliko je govora v zadnjem času o financiranju. Zavedam se, da živimo v zelo težkih časih, da denarja kronično primanjkuje na vseh področjih, tudi na področju izobraževanja, ampak takšen čas zahteva od tistih na vodilnih položajih, da se znajdejo, da so kreativni in da še zmeraj dobro vodijo svoje zavode. Pričakujem, da bodo rektorji na univerzah znali poiskati notranje rezerve, da bodo povečali svojo tržno dejavnost, to je praksa po vsem razvitem svetu, da bodo v največji meri črpali evropska sredstva in da tudi, če je potrebno, zmanjšajo administracij. To se pričakuje od direktorjev, rektorjev javnih zavodov. Gospodarstvo zelo rado govori o kriznih menedžerjih pa o kriznem menedžmentu, ne vem, zakaj se vedno obnašamo, kot da takšna pravila pa za javni sektor ne bi smela veljati. Prejšnji teden na javni razpravi smo poslušali mnoge očitke, tako s strani sindikatov, študentskih organizacij, tudi s strani zaposlenih na fakultetah, in danes o pogromu javnega šolstva, o uničevanju javnega dobrega poslušamo tudi s strani opozicije. Pa bom rekla tako: to, da opozicija že a priori zavrača vse, kar prihaja s strani vlade ali ministrstev, je postala že praksa. Tudi nekako razumem sindikate, da so glasni k soglasju, ker s tem opravičujejo svoj obstoj, opravičujejo velike sindikalne plače in vse tiste zneske, ki jih ljudje vplačujejo v sindikalne blagajne. Tudi tam zaposlene, na teh univerzah in fakultetah razumem, zato ker se bojijo za svoje službe, to je čisto razumljivo. Ampak nekako pa tukaj ne morem razumeti študentov. Ne razumem, proti čemu, proti komu in zakaj tako glasno protestirajo, ko pa je vendar vse skupaj delano za dvig kvalitete našega izobraževalnega sistema. Same pozitivne spremembe se obetajo. Če bi bila še enkrat študentka, bi si to želela in si tudi kot mati želim. Ravno tisti dan, ko smo imeli mi javno razpravo, je bil v Financah objavljen članek – pa naj kar povem, da dnevnega časopisja nerada povzemam, ker imam velike težave s tem, čemu verjeti in čemu ne, ampak vendar. Ta članek je prišel izpod peresa človeka, ki pa prihaja iz akademskih vod, in v temu članku je zapisal, kakšne anomalije in korupcija in izčrpavanja pa se dogajajo v nekaterih visokošolskih zavodih. Govoril je o 300 tisočih evrih, namenjenih za raziskovalne projekte, katerih produkt bi morali biti dve knjigi, pa ti knjigi nista nikoli ugledali luč sveta. V članku piše o 600 tisočih evrih za raziskovalne postopke in denar do teh postopkov nikoli ni prišel; govori o nekaterih fakultetah, ki imajo oddelke z enim samim študentov pa v ozadju celoten pedagoški pogon. Pa si mislim, če je res vsaj tretjina tega, kar je tam zapisanega, potem pa bi pričakovala, da bodo študentje povzdignili svoj glas. Ker proti takšnim izčrpavanjem, proti takšnim anomalijam bi pa morali biti proti in se za to zavzemati, da se to ne dogaja. Ker tukaj pa dejansko odtekajo neznano kam na tisoče evrov, ki pa so namenjeni njihovemu študiju. Ta novela se dotika v bistvu samo štirih sprememb: področja akreditacije, brez katerih študij ne bo mogoč, spremembo sveta NAKVIS, ki bo postal nepolitičen, neodvisen nadzorni in regulatorni organ, bo sestavljen po vzoru nekaterih evropskih držav, Avstrije, Švedske, Norveške – približno tako nekako. Tukaj me zelo čudi, ker se mi, Slovenci, zelo radi primerjamo in radi zgledujemo po severnih evropskih državah, po nordijskih državah, vsaj kar se študija in izobraževalnega sistema tiče, ampak tukaj očitno njihov sistem ni dovolj dober. Očitno so tu zadaj drugi interesi. Ta sprememba prinaša tudi proste roke rektorjem, da bodo lahko po svoji lastni presoji bolj ali manj obremenili svoje zaposlene ,in ne nazadnje zelo pomembno transnacionalizacijo slovenskega visokošolskega sistema. Pravim zelo pomembno zato, ker mi smo del Evrope in se v Evropo moramo odpirati, ne pa si postavljati novih pregrad. Ker samo z intenzivno internacionalizacijo bodo dejansko naši univerzitetni centri postali in bodo primerljivi tudi z ostalimi evropskimi, tudi s svetovnimi centri izobraževanja. Še enkrat ponavljam, naš visokošolski sistem ni slab, želim pa si, da bi bil še boljši. Zato bom to novelo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Že uvodoma se opravičujem, če bo kogar koli užalil; to ni namen moje današnje razprave. Namen moje razprave je, da kot eden od 90 poslancev dodam svoj prispevek morda k izboljšanju Zakona o visokem šolstvu. Zakon o visokem šolstvu je pomemben zakon in sem vesel, da se sprejema po rednem postopku, ker vsak doda tudi kakšno osebno noto. Naj povem, da se tudi sam zavedam, da je visoko šolstvo področje izobraževanja pomembno področje. Sam sem pretežen del svojega šolanja končal ob delu, torej si lahko predstavljamo, da mora človek vložiti nekaj več napora in časa. Fakulteto za strojništvo kot dodiplomski študij sem končal ob delu in tudi podiplomski študij na Ekonomsko-poslovni fakulteti sem končal ob delu. Redko, da bi kdo v tej dvorani razpravo ali kakšno stališče svojega poslanskega kolega ali kolegice pohvalil. Izraziti moram svoje navdušenje nad izvajanjem gospe Mateje Pučnik. Namreč, sistematično, natančno in menim, da je zbrano velika verodostojnost. Namreč, ne gre stvari ocenjevati samo pavšalno in ne gre govoriti, da je nekaj dobro ali nekaj slabo, brez dejstev. Najhujša napaka preteklosti je bilo ločeno obravnavanje družbenih podsistemov, in sicer gospodarskega, socialnega, pokojninskega, zdravstvenega, vzgojno-izobraževalnega in tako dalje. Žal nismo razumeli oziroma se zavedali, da so vsi ti podsistemi močno medsebojno soodvisni, poseg ali spremembe v kateri koli podsistem avtomatsko povzroči anomalije v drugem, saj je nujno, da so posegi načrtovani, medsebojno usklajeni in seveda tako tudi domišljeni. Najočitnejši primer nepoznavanja oziroma nezavedanja medsebojne soodvisnosti podsistemov je krepitev javnega sektorja, kar smo počeli v obdobju preteklih let. Tvorci sistema, ki omogočajo čezmerni razmah in razbohotenje javnega sektorja niso razmišljanja o posledicah, ki jih bo reguliranje javnega sektorja na tako razkošen način imelo na druge podsisteme, predvsem na gospodarski podsistem. Naj navedem nekaj dejstev. Število diplomantov se je od leta 2004 do 2011 povečalo z 11 tisoč 608 na 13 tisoč 380 ali za 15,26 %, število magistrov od tisoč 096 na tisoč 726 tudi zaradi uvedbe bolonjskega sistema študija in pa seveda število doktorjev znanosti s 355 na 523 v tem obdobju. Torej se je število magistrov povečalo za 57 %, število doktorjev pa za 47 %. Že kolegica je omenila velik problem v zaposlovanju teh ljudi. Zanimivo bi bilo ugotoviti, kolikšen odstotek ljudi, ki se dejansko šola, potem opravlja to delo. In seveda šolanje mora imeti za končni cilj usposobljene za opravljanje določenega dela. Tako sicer menim, da je ponovno malce vendar čudno. Mi imamo opravka z akademsko sfero, z visokošolskimi učitelji, profesorji, kako da ne moremo – če predpostavljamo, da so to razgledani, pametni, izobraženi ljudje – z njimi uskladiti stališče in pripraviti ponovno zakon, ki bi imel vsaj dvotretjinsko večino. Pričakujem, da se bodo v drugem branju ta stališča zbližala, da bodo upoštevane pripombe, in da bo vendar zakon sprejet z relativno veliko večino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Mogoče bi v uvodu samo zavrnil nekaj očitkov na račun opozicije, predvsem v imenu Socialnih demokratov želim povedati, da vsak zakon, tudi tega, ki ga danes obravnavamo, pogledamo z vsebinske plati in damo tudi potem pripombe na vsebinski ravni in ne zavračamo nobenega predloga samo zato, ker naj bi bili opozicija in ker naj bi samo enostavno zavračali vse predloge vlade. Še posebej pa ne sprejemam teh očitkov, tudi na podlagi včerajšnjega dogajanja, ker je bilzavrnjen opozicijski zakon, Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki spreminja 143. člen oziroma naj bi spremenil 143. člen, in predlog opozicije je bil bistveno primernejši, kot pa bo predlog vlade, ki ga je dala v proceduro v državni zbor. Ampak ocenili ste, da je predlog opozicije neprimeren zgolj in samo iz razloga, ker ga je vložila opozicija. Glede zakona, ki ga danes obravnavamo, bi pa želel posebej opozoriti na to vprašanje, ki je ves čas prisotno, ko ta vlada pravzaprav oblikuje rešitve. Vse rešitve veže pravzaprav na koalicijsko pogodbo. In dajmo si razčistiti to vprašanje: Ali je koalicijska pogodba nad ustavo, ali je koalicijska pogodba nad zakoni in ali je koalicijska pogodba nad resolucijami, ki jih sprejema Državni zbor? Namreč, ta zakon, ki ga danes sprejemamo in se dotika visokega šolstva, ni v skladu z Resolucijo o Nacionalnem programu visokega šolstva. Zakaj si lahko Vlada, zakaj si lahko ministrstvo in konkretno minister, ki je odgovoren za področje visokega šolstva, privošči nespoštovanja akta, ki je bil sprejet v Državnem zboru? To je ključno vprašanje, ko se pogovarjamo o tem, kako gledamo na vodenje države Socialni demokrati in kako gledate na vodenje države tisti, ki vam je sveta in edino spoštovana koalicijska pogodba, ne pa pravni red. Torej spoštovanje, pravnega reda in človekovih pravic je ena od tistih zadev, ki mora biti vsaj po našem mnenju ključna za demokratično vodenje vsake države. Če pogledam samo Resolucijo o Nacionalnem programu visokega šolstva, lahko ugotovimo, da Vlada krši prav temeljno določbo te resolucije s tem zakonom. Namreč, "znanje je javno dobro", govori ta resolucija, "visoko šolstvo je javna odgovornost. Temeljni vlogi visokošolskega izobraževanja v družbi sta predvsem krepitev in opolnomočenje državljanov za osebni razvoj, poklicno kariero in aktivno državljanstvo ter za duhovni, socialni, umetniški in kulturni ter ekonomski razvoj skupnosti. Zato visoko šolstvo in z njim povezano znanstveno raziskovanje postavljamo v jedro razvojnih ambicij Republike Slovenije. Visokošolsko izobraževanje je za Republiko Slovenijo prednostno, še posebej v sedanjem zahtevnem obdobju svetovne gospodarske krize." To imamo zapisano v resoluciji. Ta zakon seveda niti slučajno ne sledi temu temelju, ki je zapisan v resoluciji. Namreč, ko pogledamo že samo financiranje visokošolskih institucij, ste z Zakonom o uravnoteženju javnih financ brez kakršnih koli analiz zmanjšali sredstva za to področje izobraževanja. Nekaj podobnega se srečuje ali pa zabeleži tudi pri rebalansih, ko pogledamo tudi sredstva, ki so namenjena nacionalni agenciji za kvaliteto oziroma za kakovost v visokem šolstvu. Tudi tukaj ste sredstva z rebalansom zmanjšali s 4,4 milijonov evrov na vsega 1 milijon, in 3 milijone praktično na račun prav tistih evropskih sredstev, ki so bila namenjena dvigu kakovosti izobraževanja na področju visokega šolstva. Ko pogledamo, kako vidite vodenje države in tudi vodenje institucij in oblikovanja visokošolskih programov, smo že v teh dnevih jasno dokazovali, da je za vas sveto samo to, kar odloči Vlada. To, kar je državnega, kar je javnega, je za vas dobesedno bogokletno, to dokazuje zakon o holdingu in tudi način upravljanja s tem premoženjem – samo Vlada je tista, ki lahko s tem upravlja. Celo ni vam odveč, da izpeljete nacionalizacijo in da vzamete zavarovancem deleže, ki jih imajo v Zavarovalnici Triglav in prenesete na državo. Torej, nič vam ni pravzaprav svetega, če imate nek svoj cilj pred očmi. In kakšen cilj imate pri Nacionalni agenciji za kakovost visokega šolstva? Prej nam je minister našteval, če ne znamo brati oziroma nas opozoril, da ne znamo brati zakonov, in je pravil: poglejte, šest je takšnih, katerih predlogi naj ne bi prišli iz vrst Vlade, samo imenovala jih bo. Poglejte, minister, v zdaj veljavnem zakonu svet agencije sestavlja enajst članov, tri člane imenuje Rektorska konferenca. Vi pravite, da Rektorska konferenca ne sme sama imenovati, ampak na predlog Rektorske konference Vlada imenuje vsaj enega. Zdaj si pa predstavljajmo, če pridejo trije predlogi, ne bo odločala Rektorska konferenca, kdo bo član, ampak bo od tistih treh Vlada odločala, kdo bo v svetu nacionalne agencije. Minister, če pridejo trije predlogi, bo Vlada odločala o tem, kateri od teh treh bo v temu svetu agencije za spremljanje kakovosti visokega šolstva. Sprašujem vas, zakaj za vas ni sprejemljivo, da omogočite neposredno rektorski konferenci, sindikatom in vsem ostalim, ki predlagajo svoje predstavnike, tudi vsem visokošolskim organizacijam, da sami predlagajo oziroma imenujejo svoje predstavnike v temu svetu, kot omogoča zdaj veljavni Zakon o visokem šolstvu. Zakaj jih mora Vlada imenovati? Iz enostavnega razloga, ker bo Vlada naredila selekcijo po političnih kriterijih, ne po strokovnih, katere bodo sicer tudi morali izpolnjevati, ampak pomembna bo politična pripadnost, opredeljenost tistega, ki ga boste imenovali. In tukaj je ta zgrešena logika vodenja tudi visokošolskega izobraževanja. Če pogledamo tudi, kako gledate na to, kako bomo zagotovili kadre, da bodo kovinarji, da bodo, ne vem, zidarji – kar koli. Kolegica je prej omenjala tudi svoje otroke, ki bi jih želela čim prej zaposliti; ampak, ko pogledamo delovnopravno zakonodajo, ki jo usklajujete s sindikati in ste jo že vložili tudi v državni zbor, posameznik se ne bo več mogel odločiti, ne glede na to, da bo imel izobrazbo, katero delo bo sprejel. Ne! Vi mu boste določili po zakonu o delovnopravnih razmerjih, to delo boš moral sprejeti, ne glede na izobrazbo, ne glede na svoj status. Uvajate neke vrte prisilno delo. To je ta razlika med Socialnimi demokrati in predlogi, ki jih mi posredujemo, in med predloge, ki jih vi posredujete, ker vse vežete neposredno na odločitev politike. Ampak, ravno v izobraževanju politika res nima kaj iskati oziroma jo je treba v največji meri umakniti, oddaljiti, zato da lahko ohranjamo avtonomnost izobraževanja, dostopnost vseh, da se izobražujejo. Ko govorite o tem, da odpirate vrata tujim izobraževalnim institucijam v Slovenijo, tudi Socialni demokrati to podpiramo, ampak poglejte, v trenutku, ko zmanjšujete sredstva našim javnim šolam, visokošolskim organizacijam, torej jih hromite v svoji kvaliteti, odpirate vrata drugim tujim univerzam, ki prihajajo v Slovenijo. To je nacionalna izdaja – za moje pojme. Razumel bi, če bi vi krepili naš šolski sistem, vlagali denar v znanost in potem spuščali še druge univerze v Slovenijo, zato da se ta konkurenčnost resnično izkristalizira na nivoju znanja, tako pa politično javni šolski sistem izčrpavate v Sloveniji in spuščate tujega v Slovenijo, ki pa naj bi bil potem vsemogočni. Oprostite, to je za mene nacionalna izdaja. Ta zakon ravno to omogoča in zato ga nikakor ne morem podpreti. Hvala.
Minister, izvolite.
Zelo kratko bi repliciral na dva dobra vsebinska poudarka, ki jih je gospod Veber navedel. Najprej v zvezi s tem strahom pred tujim. Ta strah je splošen, je bil tudi pred tujimi trgovci, pred tujimi mobilnimi operaterji, pred tujim vsem ostalim. Poglejte, mi smo del Evropske unije in to moramo narediti. Smo se zavezali, da v tem klubu se držimo teh pravil iger. V zvezi s tistimi šestimi, na katere Vlada ne želi imeti vpliva oziroma ne bo imela vpliva, imena bodo prišla in Vlada bo samo podpisala dokument, v katerem bodo imenovani. Ves čas ste poudarjali, kaj pa če bo Rektorska konferenca predlagala tri, pa bo Vlada izbirala. Eden od teh treh bo gotovo izbran. To je pod ena. Pod dva. Rektorska konferenca seveda lahko predlaga tudi samo enega, drugega, ki ga bi sicer predlagala Rektorska konferenca, pa namesto konference štirih rektorjev predlaga ena od članic, tretjega predlaga neka fakulteta, četrtega predlaga nekdo tretji. Skratka, za teh šest, na katere Vlada ne bo imela vpliva, je potreben minimalen dogovor med sindikati, Rektorsko konferenco, študenti in tako naprej, da bodo ti predlagali natančno teh šest, ki jih želijo tam notri videti. Vse ostale, zato da bi bila vaša teorija bolj veljavna, jih bo pa predlagal nekdo drug – pa bodo še vedno v igri zato, da bodo izmed tistih petih, kjer bo pa Vlada res imela možnost izbire, zato da bo uravnotežila tudi, bom rekel, strokovno oziroma prisotnost različnih strok v svetu NAKVIS. Res, preberite ta odstavek do konca, pri čemer mora vsaj en član biti imenovan na predlog tega, onega, tretjega. Lahko predlagajo samo enega in bo natanko ta tam sedal. Natanko ta!
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat. Gospod Veber, če smo prav poslušali ministra, je na začetku rekel, imam samo kratko repliko. In vam je potem pojasnil. Replike na repliko pa ni. Gospod Veber, imate besedo.
Hvala. Poglejte, minister, želel bi tudi vaš odgovor: Zakaj pa menite, da pa neposredno Rektorska konferenca, reprezentativna združenja visokošolskih zavodov, višjih strokovnih šol ne morejo neposredno imenovati svojega predstavnika v svet? Zakaj mora to vlogo prevzeti Vlada? Ko ste razložili – ja, enega bo Vlada predlagala, ampak lahko pride več predlogov. V tistem trenutku bo prišlo do te situacije, da bo odločilni kriterij politična pripadnost. Tega mi zaenkrat še vedno niste znali pojasniti. Še vedno vas pa prosim za odgovor, zakaj [[...]]
Gospod Veber, replika.
[[...]]Rektorska konferenca [[...]]Prosim?
Replika, ne prošnja za odgovor.
Ja, saj repliciram zato, da mi pojasni, ker me očitno minister ni dobro razumel, pri tem vprašanju, zakaj ni primerneje, da Rektorska konferenca, recimo, neposredno imenuje svojega predstavnika in ga mora imenovati Vlada.
Mislim, da je minister to že pojasnil. Bomo dali besedo naprej gospodu Jožefu Horvatu. [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ko bo minister želel, se bo javil k odgovoru. Želite takoj? Izvolite.
Torej, natanko ta oseba, ki jo bo Rektorska konferenca predlagala. Rektorska konferenca, to je konferenca štirih univerz; kadar se jaz z Rektorsko konferenco srečujem, se srečam s štirimi rektorji. Ti štirje rektorji se bodo odločili za eno osebo. Ta oseba bo sedela v svetu NAKVIS, bo morala sedeti v tem svetu. Isto velja za reprezentativne sindikate, isto velja za samostojne visokošolske zavode. Nekaj podobnega bomo z amandmajem izboljšali tekst, da bo veljalo še za študente, in isto velja za zbornice. Na šest od enajstih Vlada ne bo imela vpliva in vsa ta vaša teorija, kako bomo politično prebirali ljudi, pade.
Gospod Veber, če dovolite, bi šli pa tokrat naprej. Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Soglašam z vami, da nekako le rešpektiramo opozicijo, kar je zelo prav. Ko pravim spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, mislim z besedo spoštovani resnično in iskreno. Nekateri predhodniki so v svojih razpravah uporabljali besednjak, ki dejansko v to hišo ne spada, in sem razočaran, tako kot sem bil razočaran tudi v včerajšnji razpravi. To pa po neki srednješolski logiki pokaže, da naš vzgojno-izobraževalni sistem le ni tako idealen. V krizo smo prišli zaradi znanja oziroma zaradi neznanja, je nekdo prej povedal. S tem se ne strinjam. V krizo smo padli zaradi zapostavljanja občečloveških vrednot. O tem ne govori samo Zbor za vrednote, o tem govori danes ves svet. Hvaležen sem kolegici gospe Mateji Pučnik, ki je trenutno ni tukaj, da je pokazala na neke anomalije, ki se dogajajo na naših visokošolskih institucijah, na univerzah. Tudi sam dobivam neverjetno veliko pisem, informacij, da se dogajajo tako imenovane fiktivne pogodbe, kjer se denar na univerzah kanalizira po nekih pajdaških linijah, žal pa ni namenjen študentom. Ko gledam in študiram ta zakon in potem postavljam in poslušam razprave in nasprotovanja, krčevita nasprotovanja opozicije, se mi včasih zdi, da še vedno nismo razumeli, da smo že od 1. maja 2004 članica Evropske zveze. Ko bi že davno morali biti zraščeni z Evropsko zvezo, pa kot da nekateri enostavno nočejo spoštovati evropskega reda, kot da enostavno nekateri nočejo prisluhniti in kar ignorirajo opomin Evropske komisije in tako naprej, ampak to zdaj ni bistveno. Kar želim tukaj povedati, je naslednje. Prihajam iz Pomurja, pa tudi s Koroške, kjer je v tem trenutku zaposlenih 12 tisoč ljudi v sosednji Avstriji. To so pretežno dnevni migranti in mi se radi velikokrat primerjamo s sosednjimi oziroma z evropskimi državami in mislim, da je to tudi prav. Moram reči, da je meni ureditev v sosednji Avstriji relativno blizu, relativno simpatična. Naj še enkrat osvežim spomin, da so Avstrijci v letošnjem parlamentu samo na dveh sejah sprejeli njihov špar program. Oni niso posegli v 39 zakonov, oni so posegli v 92 zakonov; oni niso prihranili pol milijarde evrov, oni so prihranili 26 milijard evrov – to imajo v načrtu, do leta 2016. Ampak kljub vsemu temu špar programu meni ostajajo kot nekakšen svetel zgled tudi na področju ureditve visokošolske sfere. Kako je tam zadeva urejena? Bom prebral, če dovolite. Z zakonom o zagotavljanju kakovosti v visokem šolstvu je Avstrija marca letos namesto dotedanjih treh institucij s pristojnostmi na področju kakovosti visokega šolstva ustanovila eno samo agencijo; Agencijo za zagotavljanje kakovosti in akreditacijo Avstrija. To je neka paralela našemu NAKVIS oziroma naši Nacionalni agenciji za kakovost v visokem šolstvu. Morda ne boste verjeli, člane sveta agencije imenuje pristojni zvezni minister, v našem primeru bi to bil dr. Žiga Turk, pika. Ali ni boljša naša rešitev, ko vlada imenuje člane NAKVIS? In nihče ne gre v Avstrijo protestirat. Nasprotno! Naša mladina gre tja študirat. Zakaj? Zato, ker ni vseeno, kje je diplomiran nek pianist. Pianist pravi, ja, diplomiral, študiral pri neki naši znani pianistki, ne bom nobeni reklame delal. Sicer sem ponosen, da sem univerzitetni diplomirani fizik ljubljanske univerze, zato ker je ljubljanska univerza imela in ima najboljše fizike na svetu – mogoče sem malo pristranski, ampak tukaj je veliko resnice. In kaj se pri nas dogaja? Pri nas se dogaja to, da se par gospodov usede skupaj, napiše nek visokošolski program, dobi žegen, študentje se tja vpisujejo, dobimo diplomirane ljudi, ljudi z diplomo, ki pa niso zaposljivi. Potem je samo še korak do depresije mladega diplomanta. Poslanska skupina Nove Slovenije je v tem času obiskala, mislim da, pet regij. Obiskujemo predvsem naše slovenske gospodarstvenike. Ne sprašujemo, če so nam blizu, ali so bolj na levi strani, ali simpatizirajo s to koalicijo. To nas preprosto ne briga. Briga nas pa to in sprašujemo jih, kaj mi kot zakonodajalec lahko naredimo, da bo njihovo podjetje še uspešnejše. Najprej moram reči, da imamo fantastična podjetja v Sloveniji, pa to ni samo Hidria, takšnih je še veliko. In ko povedo [[...]]– kolegica Majda Potrata, dajte, saj vi znate biti zelo uglajena gospa, bodite tudi tokrat, in me, prosim, ne dekoncentrirajte, ker to ni olikano. Ko jih sprašujemo, kako so zadovoljni z našimi kadri, ki pridejo z visokošolskih zavodov, pravijo, da niso zadovoljni in da jih zelo težko dobijo in je potem naloga tega gospodarskega subjekta ta, da si kader vzgoji sam. Na eni strani je država investirala v ta kader, na drugi strani podjetje, če želi prosperirati, mora potem podjetje še samo, verjetno še ta znesek, ki ga je država investirala v študenta, mora podjetje to najbrž s kakšnim faktorjem multiplicirati. Morda smo še del ene lokalne razprave. Poglejte, prejšnji minister za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo gospod Gregor Golobič je enostavno, kar zadeva visokošolske programe, Pomurje ignoriral. Mi smo dobili v Pomurje prvi visokošolski program za časa ministrovanja dr. Jureta Zupana, Management v agroživilstvu – nekaj takšnega se imenuje. To je minister, ki so se mu takrat tudi mnogi posmehovali, ki je podobno kot sedanji minister nekako le hotel pokazati, da bi bilo dobro za Slovenijo in tudi za ljudi, da se nekoliko več vpisujejo v naravoslovno-tehnične znanosti, ampak ta gospod Golobič je enostavno ignoriral Evropski center Maribor, ki na območju Pomurja izvaja visokošolske programe – sploh jih ni pustil v svojo pisarno. Zato imamo tam študente, ki so samoplačniki. Zato, kar zadeva zdravstveno nego, fizioterapijo in tako naprej, imamo tukaj zemljevid Slovenije: vzhodna Slovenija je obarvana rdeče, kar pomeni, da si tukaj študentje sami plačujejo svoje izobraževanje, zahodna – tukaj pa država pomaga. Totalna diskriminacija! Upam, da se bo to v tem mandatu [[...]] [[izklop mikrofona]]
Mag. Majda Potrata je želela postopkovno vprašanje. Preden ga zastavite, bi vas vprašala, v zvezi s katerim delom oziroma členom poslovnika želite razpravljati.
Gospa podpredsednica! Prosila sem za postopkovno vprašanje in vam ga bom formulirala oziroma predlog in me ne diskriminirajte. Obravnavajte me tako, kot obravnavate sicer poslanke in poslance, in vi, ki edini tolmačite poslovnik, veste, da mi morate besedo dati. Moj postopkovni predlog pa se nanaša na zahtevo gospoda poslanca Horvata, ki je zahteval, da bi bilo treba narediti neke vrste jezikovni pregled nad izražanjem poslank in poslancev. V zadnjih dveh dneh se je opravičevanje kar razširilo. Nekateri si jemljejo tudi pravico, da se opravičujejo v imenu drugih, kot da so ti nedorasle osebe – ampak to je drug problem in naj si tista oseba, ki se je tega lotila, sama sebi pripiše. Zdaj pa naj povem to,da pričakujem od vas in od vseh drugih, ki vodite seje, da se kot vodstvo Državnega zbora ne razglašate za jezikovno razsodišče. V državi Sloveniji o jezikovnih vprašanjih namreč ne razsoja politika. V Litvi in Latviji celo pravopis sprejema vlada. V Sloveniji tega ne. In dokler si dovoli poslanec, da sam reče "špar program" – mene pa to moti, ker to ni slovenska beseda –, pa ga to ne moti, jaz ne bom protestirala, ker jezik razkriva vsakega človeka. Ampak ne more pa nekdo zahtevati, da bomo zdaj začeli razpravljati o tem, ali je beseda "podlost" slabšalna ali ni. Podlež je za nekoga lahko kvalifikacija, in to je stvar, o kateri je vredno razpravljati, lahko pa je neko ravnanje podlo, lahko je podlost ali kaj takega. In zdaj ne vem, kako bo. Mene je ali ministrstvo, mega ministrstvo, ali vlada me je okrcala, da uporabljam besedi "demonizirati" in "histerija". Če boste šli pogledat v Slovar slovenskega knjižnega jezika oziroma v pravopis, ki je normativen, nima nobenega kvalifikatorja. Zato gospod Horvat, vi hočete od vodstva Državnega zbora, da postane jezikovno razsodišče. Temu nasprotujem in moj postopkovni predlog je, da se ne bi slučajno prepustili skušnjavi in si privzeli neko nalogo, ki vam po nobenem členu poslovnika ne pritiče. Kar pa velja za politična stališča, je pa vse drugo. Hvala.
Hvala lepa za ta vaš nasvet, kako naj vodim sejo. Bom poskušala upoštevati, in sicer v vseh primerih enako. Zdaj pa ima besedo mag. Borut Ambrožič. Za njim gospod Jožef Jerovšek.
Hvala za besedo, predsedujoča. Dovolite, da na začetku predstavim nekaj podatkov, za katere verjamem, da smo jih dobili vsi poslanci, pa danes še niso bili omenjeni, vezani pa so na mlade in izobraževalno krajino v Sloveniji. Predstavništvo Evropske komisije je v Sloveniji nam je posredovalo podatke Evropske fundacije za izboljšanje življenjskih in delovnih razmer Eurofond, v katerem predstavlja oziroma s katerimi predstavlja rezultate raziskave o mladih, ki niso niti zaposleni niti vključeni v izobraževanje ali usposabljanje. Po podatkih so ekonomski stroški za družbo zaradi nevključevanja teh skupin ocenjeni na okoli 153 milijard evrov. Prav tako je po podatkih razvidno, da je v letu 2011 bilo zaposlenih le 33,6 % mladih, kar je doslej najnižja zabeležena vrednost. Prav tako je zanimivo tudi razbrati, da je v Evropski uniji, v katero seveda, kot je že bilo danes rečeno, od leta 2004 spada tudi Republika Slovenija, 7,5 milijona mladih od 15 do 24 let in 6,5 milijona mladih od 25 do 29 let, ki niso niti zaposleni niti vključeni v izobraževanje in niti vključeni v usposabljanje. Zato menim, da bi se morale nacionalne politike – beri tudi slovenska – osredotočiti predvsem na dolgoročno in trajnostno vključevanje mladih z ustrezno sprejeto zakonodajo, ki se dotika šolstva. Tudi mene moti vprašanje, ki je nekako obviselo glede izključitve stroke iz NAKVIS, kar še dodatno povečuje dvom, ne samo nas nekaterih, ampak tudi dela stroke, v pravilnost sprejemanja Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona ovisokem šolstvu. Na moje poslansko vprašanje na predprejšnji seji, ali ima Vlada oziroma ministrstvo pripravljen scenarij v primeru stečaja slovenskih univerz, ste mi, minister, odgovorili nikalno, torej z "ne". Seveda je bilo vprašanje bolj retorične narave, zato je bil tudi odgovor pričakovan, saj, kot vemo, je v tem oziru vsaka univerza res avtonomna in samostojna, se pa ta samostojnost neha, ko v bilance posežemo kot zakonodajno telo. Strinjam se, da je treba uvesti z ustreznimi ukrepi, tudi z zakonodajnimi, šolanje z namenom, ki bo imelo končni rezultat zaposlitve in ne samo šolanje "per se". Na koncu dovolite, da še enkrat izpostavim, kar je omenil tudi spoštovani kolega Jožef Horvat, glede neenakomernih porazdelitev v naši državi, ko je omenil Evropsko središče Maribor in prekmursko regijo, ki že tako velja za deprivilegirano območje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu je del akademske sfere, kar je tudi opozicija v tukajšnjem parlamentu očitno izkoristila in uporabila za proglašanje obsednega stanja na določenem področju, dobesedno za vojskovanje na izjemno pomembnem področju razvoja vsake države, to je na področju visokošolskega izobraževanja. Vehementnost in dobesedno militantnost napadov, ki jih je deležen minister, ko je predlagal ta zakon, ki je bil pravzaprav odziv na dolžnost v zvezi z našim članstvom v Evropski uniji na področju visokega šolstva. Ta odziv, ta militantnost me je presenetila. Presenetila me je tako s strani opozicije, kot me je presenetila tudi s strani dela akademske sfere na javni predstavitvi mnenj o tem zakonu. Mislim, da je šlo za dokaj organizirano projektno delovanje. Presenečen sem, da se je del akademske sfere v veliki meri pustil zapeljati v takšne vode. Občutek sem imel, da se ta del akademske sfere ne zaveda ali pa se noče zavedati, da je država soočena z veliko krizo, s silnimi težavami in da je minister, katerikoli že je v določenem resorju, dolžan delovati v smislu in s ciljem premagovanja krize, racionalizacije tudi na tem področju. Številni govorniki so se po mojem mnenju nekritično sklicevali na posvečenost akademskega dela in omenjali nezaslišan napad na kakovost univerz, avtonomijo in uničevanje javnega sektorja v visokem šolstvu na račun zasebnega. Že večkrat sem opazil, da je velikokrat govorjenje o nezaslišanem napadu na avtonomijo in kataklizmično govorjenje o napadu na kakovost visokega šolstva s strani posameznikov iz akademske sfere v popolnoma obratnem sorazmerju z njihovim kotiranjem v COBISS-u, v citation indeks. Takšni pogosto nimajo nobene reference v citation indeks. To me opozarjajo tudi moji kolegi, ki so danes univerzitetni profesorji. Seveda iz tega izhaja, da gre za silno borbeno obrambo fevdov, fevdov, ki obstajajo. Gospe in gospodje, ne moremo se skrivati in si zatajiti, da je tudi znotraj naših univerz marsikaj gnilega. Kolegica Mateja Pučnik je iz članka iz Financ navajala pravzaprav pozivanje in klicanje avtorja na silne nepravilnosti, ki so povezane s stotinami tisoči napačno porabljenega, nenamensko porabljenega proračunskega denarja, pa še nisem zasledil iz akademske sfere odgovora na to. Če je, ona je rekla, če je ena tretjina resnična, jaz pa pravim, če je 10 % od tistega res, je to velik problem za te institucije, te zavode in to akademsko sfero. Ta silni strah ni v bistvu strah, da bo z univerzo narobe po drugačni izbiri članov agencije za akreditacijo, NAKVIS, ampak je strah pred izgubo fevdov. Fevdi ne producirajo kvalitete, bodimo si na jasnem, to si priznajmo. Jaz ne očitam, ne morem očitati neposedovanja referenc akademskim ljudem, ki so sedaj recimo v tej agenciji. Če se ozremo tudi na rektorje, moramo priznati, da to sfero v tem času in pravzaprav večinoma v času samostojne Slovenije obvladujejo kvalitetni ljudje z referencami, iz levice. Drugače ne bi bilo med rektorji, se spomnim vsaj dveh ministrov bivših levih vlad, državnih sekretarjev itd. To ni nič narobe. Seveda so pa v tej povezavi interesi, ki se vršijo in ki tudi znotraj sedanjih univerz vodijo v anomalije. Da bi preprečili izboljšavo sistema, tudi akreditacij, so uporabili tako v akademski sferi kot tudi tukaj nekateri kolegi poslanci iz opozicije včasih tudi nizkotna sredstva. Jaz sledim ministru, kar je bil prvič minister, in moram povedati, da je intelektualec par excellenc. Sem si vsaj mislil, da vsaj tukaj ne bo očitkov. Ampak sem zadnjič videl v Mladini, da mu kolumnist, univerzitetni profesor, očita, da nima smisla za jezik in artikulacijo, čeprav za moje pojme odlično artikulira in zna ubesediti vsako stvar. V tistem primeru verjamem, da gre za osebne frustracije, ampak so te osebne frustracije uporabljene na nizkoten način. Ministra proglaša, ker je tudi minister za kulturo, za nevedneža, nepismenega v zvezi s kulturo. To so totalni nonsensi, sramotno za nekoga, ki prihaja iz akademske sfere, ki ministrstva verjetno mora bolje poznati, kot ga poznam jaz, pa njegovih formatov, ampak kljub temu neskrupulozno to napiše. Zaradi tega moram reči, da to, kar je bilo s strani kolega poslanca tukaj opozorjeno, kaj je največja nevarnost za našo prihodnost, revnost uma in razuma, se strinjam. Samo opažam, da je revnost uma in razuma tudi del zadnjih let, kajti brez te revnosti, mislim, da se tej državi ne bi smelo zgoditi to, kar se je zgodilo. Da smo prišli dobesedno med balkanske reveže in da je neka sfera slovenskih ekonomistov, ki so proglašali ne vem kakšno vednost, imeli bi ne vem kakšne inštitute za ekonomska raziskovanja, ampak so njihovi projekti, ki so jih uresničevali, pripeljali Slovenijo na rob propada. Jaz mislim, da spremembe, ki jih uvaja ta zakon, gredo v smer, da bo ta revnost uma in razuma, če bomo šli po tej poti naprej, vsaj v akademski sferi eliminirana. Kot sem že rekel, po mojem mnenju, ko sem bil dvajset let v gospodarstvu na pomembnih položajih, sem pa bil tudi registrirani raziskovalec, poznam nekatere te relacije, je predvsem v zvezi z dostopom do finančnih sredstev za raziskovanje marsikaj narobe znotraj univerze. Jaz mislim, da je v tem letu bilo rečeno, da bodo imeli vodje zavodov, rektorji, direktorji, dekani, več možnosti in več kompetenc, da bodo sami odrezali kakšno rakavo rano in s tem doprinesli tako državi kot lastni ustanovi. In želim še nekaj reči, mislim, da je popolnoma nekritično, tukaj se manipulira sto na uro, kot rečemo, s tem, da minister oziroma ministrstvo in ta vlada protežira zasebno šolstvo na račun javnega. Jaz verjamem, da jasno, demanti ministra ne bo prišel v današnje medije, in da se bodo ti napadi nadaljevali, kajti to je del projekta. To je del političnega projekta, ki se ga levica in opozicija ne bo odpovedala. Delovali boste po principu Cilj posvečuje sredstvo. Cilj pa je preprečiti vse tisto, kar bi srednjeročno lahko to državo izpeljalo iz blata, v katerem smo. Cilj je na vseh področjih prikriti anomalije, malverzacije in nepravilnosti, ki so se zgodile v preteklih letih, da bodo, v narekovajih, naši obvarovani odgovornosti in sodnih pregonov in da bomo mi, se pravi politična opcija, postali tisti, ki obvladujemo prostor, politični in dejanski v Sloveniji za kakršnokoli ceno. Cena se mi zdi, da vas ne skrbi, kajti trpela bo raja, izbranci imajo pa v tej državi ogromno denarja, poceni denarja, marsikdaj ukradenega denarja. Očitno računate, da bo ta ukradeni denar obvladoval to državo. Hvala lepa.
Gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoča. Minister, kolegice in kolegi poslanci! Če zanemarim posamezno izvajanje poslank ali poslanca bi lahko rekel, da je danes razprava na nivoju in pozdravljam tak način dela, da se zakon obravnava po rednem postopku. Seveda je bil ta zakon oziroma dopolnilo in spremembe zakona deležen tudi nujne seje in razprave. In vse to je pokazalo, da je v Sloveniji dovolj pameti in dovolj ljudi, ki želijo šolstvu in izobraževanju dobro. Danes govorimo o visokem šolstvu in univerzitetnem izobraževanju. Če se želimo izogniti ideološkim usmeritvam in političnim posegom, potem bi predlagal, da ministrstvo, minister sledi nacionalnim programom. In ne samo ta, tudi vsi ostali ministri in vsa ostala ministrstva. Če bi sledili nacionalnim programom, potem se danes ne bi toliko ukvarjali s tem, da politika posega v ta prostor, kajti politika bi takrat bila dolžna pripraviti take zakone, da sledijo tem programom. Če se konkretno dotaknem teh sprememb v zakonu, potem bi lahko rekel, da je nujno, da se spremeni zakon zakon v delu, ki govori o transnacionalnem izobraževanju. S tem se seveda strinjamo. V Pozitivni Sloveniji se ne bojimo konkurence, zdrave konkurence, dobre konkurence. Seveda pa morajo biti kriteriji za dodeljevanje akreditacij takšni, da ne bodo dvomljivi. Ja, tako je. Sprememba je nerazumna in nejasna v tem delu, zato bi predlagal, minister, da se več energije posveti temu, za kar ste rekli, da je nujno treba zakon spremeniti. To je treba narediti. Nujno bi bilo treba tudi slediti odločbi Ustavnega sodišča z aprila 2011, ki izrecno zahteva ureditev financiranja s posebnim zakonom. Tega pa tu niste naredili. Dobro, nismo ga še videli, in ne vemo, kdaj bo. Veste, govorimo sedaj o tem, kar vidimo in o čemer se lahko pogovarjamo. To bi bilo tisto, kar je nujno treba. Me pa zanima, gospod minister, bilo je veliko predlogov, bila je javna predstavitev mnenj. Koliko od teh mnenj ste ali boste upoštevali? Takrat lahko govorimo o neki komunikaciji, o nekem sodelovanju, o nekem akademskem nivoju in tako naprej. Slišali smo ljudi, ki niso žalili, ki niso grozili, ampak so na akademski nivo opozorili. Jaz upam, da je na ministrstvu toliko ljudi, vsaj minister, da razume ta akademski jezik, da ne bi prišlo do takšnih zadev, kot smo jih bili že vajeni. Da se je zganila ulica in potem so morali nekako ukrepati in razmišljati o tem, da bodo sledili tistim javnim opozorilom. Na sami javni predstavitvi oziroma na sami nujni seji sem zasledil izredno aroganco vašega podrejenega, direktorja Direktorata za visoko šolstvo. Ob razpravi članice NAKVIS je vzel iz torbe ali iz žepa malico in lepo pomalical med samo razpravo, se smejal, gospa Škrinjar mu je pa pri tem nekako dajala potuho. To je izredno nekulturno in nespoštljivo do ljudi. Če govorimo o zaposlenih, in to ne kar tako, na Ministrstvu za izobraževanje, znanost, šport in kulturo. O tem sem že govoril, da bi se lahko izognili tem ideološkim in morda tudi političnim vprašanjem, tem političnim in ideološkim dvomom, če bi sledili nacionalnemu programu. Poglejte, z Zujfom ste univerze in visokošolske ustanove stisnili v kot. Danes je bilo rečeno, da bi se morali predstojniki, rektorji več ukvarjati z menedžerstvom, da bi lahko iskali sredstva tudi drugje. 50 % sredstev univerze dobivajo na trgu. Od tega je od vseh sredstev, ki jih dobijo, 20 % zbranih na slovenskem trgu in 10 % v Evropi, govorimo za programe. Ena tretjina je avtorskih honorarjev in podjemih pogodb, ki jih sklepajo rektorji oziroma predstojniki zaradi tega, da zmanjšajo ta primanjkljaj, ki ga jim država ne da. Tako tukaj resnično ne vidim veliko manevra. Da bi pa slabili programe, to pa mislim, minister, da si vi ne želite, da bi zaradi tega, ker bi imeli slabše programe, bili tudi cenejši. Da mladi, ki zaključujejo šolo, niso zaposljivi, sem prepričan, da tako kot jaz tudi vi veste, da ni krivo šolstvo ali univerza. Je pa res, da programov, ki jih univerze pripravljajo, ne morejo narediti čez noč, da je za to potreben nek proces, da je za to treba imeti toliko in toliko habilitiranih profesorjev in ustrezne pogoje. To se ne da narediti kar tako na hitro, kot lahko kakšen poslanec izusti. Če bi ministrstvo ali vi, gospod minister, danes lahko naredili en presek, bi vam predlagal, da daste v to dopolnilo oziroma v to spremembo samo dve, in to je transnacionalni zbor in morda še ureditev financiranja, kot ste pa dejali, bo to s posebnim zakonom. O NAKVIS-u in o sestavi NAKVIS-a in o tem, da člane izbira ministrstvo, potrjuje pa Vlada, pa ni treba izgubljati besed. Če vi pravite, da ni politike tu zraven, vam ne morem verjeti. Hvala.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Hvala za v bistvu dobro, konstruktivno razpravo. Jaz moram oporekati temu, da bi bila ta novela v kakršnikoli opreki z nacionalnim programom visokega šolstva. Tisti, ki so v tej dvorani temu oporekali, niso navedli, v zvezi s čem naj bi bilo to v opreki. Da pa so lahko kakšni proračunski ukrepi, da gredo v drugo smer kot priporočila iz NPVŠ, ki gredo v smeri večanja financiranja, s tem se pa da strinjati. V zvezi z internacionalizacijo naj pojasnim. Obstoječa ureditev je takšna, da ima NAKVIS nalogo preveriti, ali je program, ki prihaja, ustrezno akreditiran v državi, iz katere prihaja. To je ureditev, ki jo imajo evropske države v zvezi z transnacionalnim izobraževanjem. Praviloma ni treba, da se v matični državi akreditirajo tuji programi. V zvezi s financiranjem vas moram razočarati. Ta sprememba je prehuda, terja preveč razprave, prevelik poseg tudi v obstoječi sistem financiranja visokega šolstva, da bi jo lahko hitro v času, ki smo ga imeli na razpolago, naredili. Se pa s tem intenzivno ukvarjamo, ker si tudi mi ne želimo imeti vsako leto razprave o tem, koliko denarja, za koga, za kakšne programe in tako naprej. Tudi univerze si konec koncev zaslužijo, da imajo finančno perspektivo, jasno, za nekaj let vnaprej. Spraševali ste v zvezi z vplivom javne razprave. Če bi vi primerjali tisti čisto prvi osnutek, ki smo ga imeli, in kaj je zdaj na mizi in je nastalo kot posledica diskusij, javne razprave, razprave, ki se je zgodila neformalno v javnosti, in naših pogovorov z rektorji, s študenti in tako naprej, potem so recimo te točke v smislu, da mora biti imenovan eden od tukaj, mora biti ta, ki ga predlaga rektorska konferenca, mora biti ta, ki ga predlaga sindikat, mora biti ta, ki ga predlagajo samostojni visokošolski zavodi. To je rezultat te razprave. Jaz upam, da se bomo dogovorili tudi s Študentsko organizacijo za amandma, ki bo tista dva študentska predstavnika postavil Vladi v imenovanje: "Glejte, ta dva, nimate izbire." Tudi to bo rezultat razprave, ki še teče. Odprti smo tudi za predloge, kako na nek drugačen način urediti 63. člen, torej neposredno pedagoško obveznost, da je nekaj fleksibilnosti in da so hkrati delavci zaščiteni pred nekimi divjaškimi in prevelikimi obremenitvami. Mi smo tudi za to razpravo še odprti in veste, da je tudi za amandmaje še prostor. V zvezi z malico naj povem, da bi jaz, če bi imel zdaj sendvič tukaj, tudi ne vem, če me ne bi premamil. Je pa res, da sem tukaj sam in da moram biti v dvorani in da bi bilo to mogoče bolj opravičljivo kot v omenjenem primeru. Tako da ga bom opozoril v zvezi s tem. To vam obljubim. Tudi še nekaj drugih razprav je bilo. Dovolite, da jih kratko komentiram. Gospod Mišič pravi, da smo mi v krizo prišlo zaradi pomanjkanja znanja. To je velika nezaupnica slovenskemu visokošolskemu prostoru, velika nezaupnica slovenskim znanstvenim inštitutom. Jaz se s tem ne strinjam. Znanje je bilo, samo marsikaterega znanja nismo poslušali, ga nismo upoštevali. Gospod Zanoškar, žal ga ni tukaj, imel je dobro razpravo o odnosu med izobraževanjem in trgom dela. Jaz se bojim, da kdaj drugič, ko bo država poskušala – politika, boste rekli vlada – kaj upravljati, popravljati, vplivati na vpisno politiko, da bo to spet nekdo razumel kot poseg v avtonomijo visokega šolstva in univerz. In morda res celo bo bistveno bolj poseg v avtonomijo, kot je to, kar delamo zdaj, kar v avtonomijo sploh ne posega.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc, izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, prihajam iz Nove Gorice. V mojih dveh mandatih smo namenili iz občinskega proračuna več kot 12 milijonov evrov za sofinanciranje novogoriške univerze, FUDŠ, Evropske pravne fakultete in tako dalje. Namesto da bi "šminkali" mesto, smo dajali denar za izobraževanje. Tako da boste vedeli, da mi zelo veliko pomeni to, da želimo, da je prebivalstvo izobraženo, da se ima tudi možnost izobraževati blizu doma, kajti tudi danes v tej situaciji se nam dogaja prav to, da bodo študentje lahko le iz velikih centrov, periferija pa bo zaradi stroškov bivanja in tako dalje deležna veliko manj te pogače. Razmišljam tako, kar je javno, da je treba še posebej negovati. To je naša prioriteta. Da je javni interes izjemno pomemben, kajti danes čutimo, da vse, kar je javno, želimo spraviti nekako na kolena: javno zdravstvo, javno šolstvo, vrtce in tako dalje. To so trendi, ki se jim bomo težko izognili, če ne bomo vsaj tukaj v parlamentu zelo trdni. Jaz bi rad poudaril, da ni države v Evropi, ki bi tudi v teh kriznih časih tako grobo posegala tudi po financiranju izobraževanja, visokega šolstva, raziskav in podobno. Čeprav vemo, da so rezerve. Povsod so rezerve. V naši družbi je veliko rezerv. Toda kot sem danes tu poslušal, kateri profesor, kateri znanstvenik je dober, kateri ne, kako jih je treba polovico odstraniti in tako dalje, mislim, da to niso prave razprave. Tudi o delovni in pedagoški obveznosti je bilo veliko rečenega. Tudi javne izjave so bile take, da gredo v škodo tem delavkam in delavcem, strokovnjakom. Glejte, nikoli – sam sem bil 19 let v vzgoji in izobraževanju, ampak nikoli nisem uspel prepričati, kot pravimo, realnega sektorja, da tudi učitelj dela, da vzgojiteljica dela, da je obveznost 20, 22 ur enaka delovni obveznosti nekega zidarja in še koga. Tu ni variante. Če pa bomo sami tolkli po teh kadrih in dokazovali, da ne delajo, da niso učinkoviti in tako dalje, potem ne vidim rešitve. Tudi danes v tem dokumentu in še kje vidimo, da se pri delovni in pedagoški obveznosti rektorjem dopušča prilagajanje zaostrenim razmeram. Se pravi, rektor bo določil, kako bo obremenil koga, zato da bo kompenziral tisto, kar mu bo država manj dala. Če se pa ne bo temu prilagodil, kar berem v časopisih – tu imam tudi vprašanje, gospod minister. Slišim, da bo kaznovan tak direktor zavoda, ravnatelj šole ali kakorkoli ga imenujemo z 10 tisoč evri ali pa izgubo službe, če ne bo upošteval tega fiskalnega pravila v svojem zavodu. Kdo bo še šel na tako funkcijo? To mi povejte. Kdo je določil tako kazen, na osnovi katerega zakona, kje so kakšni kriteriji o tem kaznovanju? Ali pa je to še eno strašenje te populacije delavk in delavcev v naši domovini, kjer je še vedno zelo prisotno to, da je vse slabo, vse je zanič, nobene perspektive nikjer? Vsi se moramo truditi, tudi politika, da bomo dosegli te evropske standarde. Zato mislim, da je pomembno, kako se ocenjuje kvaliteta univerze ali fakultete. Tu mora biti ta stroka zelo nevtralna, brez politike, brez pomaganja komurkoli pod mizo. Mislim, da imamo tudi zato v resoluciji, kar je bilo že omenjeno, jasno zapisano, da bo NAKVIS postal član referenčnih mednarodnih organizacij, ki združujejo nacionalne agencije za kakovost v visokem šolstvu. Če bo novi NAKVIS po predlogu zakona, pravzaprav ne bo izpolnjeval pomembnejših zahtev, to pa je seveda neodvisnost, nezmožnost vplivanja tretje strani ali visokošolskih institucij, ministrstva in podobno. Pokomentiral bi razpravo kolegice z one strani dvorane – imamo preveč študentov, poklicno usmerjanje ni pravo, ne dobimo kuharja, ne dobimo ne vem katerih proizvodnih poklicev. Glejte, v industriji na zahodu dela strojni inženir v tovarni, ampak produktivnost ni taka balkanska, kot jo imamo v Sloveniji še v marsikateri firmi, ampak drugačna. In so osebni dohodki taki, da ga je z njegovim poklicem in njegovim znanjem ta firma tudi pripravljena plačati. Ko pa mi govorimo o naših ljudeh, ki hodijo v Avstrijo, pa poglejte, kaj delajo tam, kako težaška dela imajo. Ne podcenjujem nobenega dela, ampak kakšna je tam dodana vrednost in zakaj jih doma ne znamo izkoristiti? Zato ker smo zapravili tudi gradbene firme in še marsikaj. Pri vseh teh spremembah zakonodaje treba biti zelo previden in imeti v glavi samo to: naša skrb je za javno šolstvo, za javno izobraževanje, za javno zdravstvo in tako dalje. To je naša prioriteta. Če imamo privatne fakultete, privatno izobraževanje, privatno zdravstvo, je to samo dopolnilna dejavnost, ki ne sme uničevati javnega, zato ker bo sesala skromna sredstva iz državnega proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister, izvolite.
Jaz sem mogoče naivno tukaj zato, da diskutiramo o vsebinskih zadeva. Gospod Brulc, v bistvu dve stvari vam bi rad odgovoril. Sem zelo vesel vaše razprave o novogoriški univerzi. Tudi, kot sem razumel, podpore, ki jo je občina namenila tej ustanovi. Jaz bi želel, da bi vi morda gospe Potrata enkrat razložili, da je tudi novogoriška univerza pomembna. Namreč v vseh teh strelah, v vsem tem sovraštvu, odporu do zasebnega visokega šolstva se je treba zavedati, da seveda formalno v teh naših ureditvah novogoriška univerza figurira kot zasebna. To so tiste zasebne, ki niso javne, ampak je ustanovitelj občina ali kdo drug. Takih je še nekaj. To niso zdaj neki, večinoma neki visokošolski baroni, ki bi si s tem javnim denarjem trpali žepe. Novogoriška univerza je tudi v tej kvoti, ko sem govoril, da se razmerje med javnim in zasebnim ni spreminjalo. Začeli ste debato o teh kaznih za predstojnike javnih zavodov. To je tema zakona o izvrševanju proračuna, ki verjamem, da bo v ta zbor prišla v kratkem, verjetno tudi na naš odbor v petek, pa predlagam, da bi o tem takrat govorili.
Gospa Potrata, tokrat nimate priložnosti za repliko. Vas je omenil v navezavi z gospodom Brulcem in nič drugega. Prav nič narobe niste bili razumljeni. Se opravičujem, tokrat ne dobite besede za repliko. Na vrsti je gospod Mitja Meršol.
Predsedujoča, hvala lepa. Gospod minister, poslanke in poslanci! Razpravljal bom o transnacionalnem visokošolskem izobraževanju, vendar si ne morem kaj, da ne bi na osnovi tega, kar sem danes poslušal v tem hramu, glede jezika in poezije, se tudi sam nekako navdahnil s poetičnim. NAKVIS dobiva nov fris in Vlada malarja obvlada. Ampak res grem k visokemu transnacionalnemu izobraževanju. V preteklosti smo imeli vsekakor težave na tem področju. Da ne omenjam kakšnih posamičnih, morda tisto, kar je bilo v zvezi z zavodom IRC in Nottingham Trent University. Podpiram pobudo, da se to transnacionalno visokošolsko izobraževanje okrepi in dobiva nove dodatne dimenzije. Še zlasti zato, ker se tudi sam zelo zavzemam za to, da bi v okviru naših skupnih prizadevanj prišlo do tega, da bi v našem visokošolskem sistemu dobili še dodatno dimenzijo in vrednoto v okviru tako imenovanega podaljšanega otroštva oziroma "prolonged childhood", ki nekako povezuje študente tik pred iztekom diplome s podjetniki in ustvarja nekakšno zelo dobro kohezijo in vez za prihodnost posameznika in družbe kot takšne na gospodarskem in znanstvenem področju. Vendar pa to, kar smo slišali v uvodnih predstavitvah poslanskih skupin glede krepitve visokošolskega transnacionalnega izobraževanja, nikakor ne more biti samo biznis, nikakor ne more biti samo konkurenčnost in tudi ni samo problem v nekakšnem 33.c členu. Celotno vprašanje tega visokošolskega transnacionalnega izobraževanja se namreč zelo pomembno dotika tudi naše identitete, našega slovenskega jezika. Ne bom se spuščal v podrobnosti glede tega, kako pravzaprav lahko pride do nesporazumov pri uporabi tujega jezika pri predavanju našim študentom itn. v okviru projektov Erasmus in te stvari. Vsekakor pa bi rad opozoril na to, da bi morala biti skrb za jezik, za identiteto nekako preventivno zajeta tudi v noveli in bolj dorečena v noveli zakona. Pri tem mislim, da nas opomin Evropske komisije nekako ne bi smel in ne more potiskati v nekakšno, zdaj sem spet pri prispodobah in metaforah, hitro gradnjo čolna, za katerega potem ne vemo, po kakšnih brzicah ga bomo spustili naprej. Rečeno je bilo danes uvodno tudi o tem, da je to visokošolsko transnacionalno izobraževanje v globokem interesu študentov. To se globoko strinjam, vendar pa potem ne morem razumeti, kako pride študentski predstavnik Mitja Urbanc na to našo javno razgrnitev in pravi: "Predlagatelj trdi, da je Slovenija prejela opomin Evropske komisije, citiram, "glede ureditve transnacionalnega izobraževanja". To je sicer res, vendar nikjer ne veleva, da naj se področje uredi na način, ki ga predvideva ta novela zakona. Takšen način je za slovenski visokošolski prostor in predvsem za študente, ki bi tam študirali, celo škodljiv. Predlagana ureditev odpira slovenski prostor tujim institucijam brez konkretnega nadzora nad kakovostjo. In nikar se ne slepimo, da bodo v Slovenijo prišli samo kakovostni visokošolski izobraževalni zavodi iz tujine, ampak bomo dobili tudi tiste, ki imajo visokošolski sistem nekoliko nižji od našega in je kakovost dosti nižja. Prav tako pa bodo tamkajšnji študentje oziroma diplomanti prejeli listino, ki v Sloveniji ne bo javno priznana. Seveda bodo lahko zaprosili za priznavanje te listine, nikjer pa ni zagotovljeno, da bodo dejansko ta priznanja tudi dobili. Študij na tujem zavodu v Sloveniji za slovenske študente pomeni študij brez pravic, ki jim sicer pripadajo, in pa seveda plačevanje šolnin. Študentje pa se tukaj bojimo, da se bo logika prenesla tudi na naše zavode zato tudi protestiramo." Konec citata študentskega predstavnika. Ob koncu bi postavil tudi vprašanje gospodu ministru. Zanima me, kaj je s to našo nacionalno strategijo za internacionalizacijo slovenskega visokega šolstva. Nacionalni program visokega šolstva je sprejel ukrep o oblikovanju nacionalne strategije za internacionalizacijo slovenskega visokega šolstva, in to najkasneje do leta 2013. V obrazložitvi je zapisano, da strategija bo oblikovana zaradi pomembnosti internacionalizacije visokega šolstva in naše prednostne usmeritve nanjo. Strategija bo natančneje opredelila elemente internacionalizacije slovenskega visokega šolstva, prednostne geografske regije in področja sodelovanja z njimi ter osnovne ukrepe in mehanizme za doseganje zastavljenih ciljev. Bo tudi izhodišče za financiranje mednarodnih sporazumov in programov sodelovanja ter mednarodne mobilnosti, ki se zagotavlja iz proračunskih virov. Pripravilo jo bo ministrstvo, vaše ministrstvo, sprejela pa Vlada Republike Slovenije. Kaj je s to strategijo, ki bi bila zelo priročna, da jo imamo pri roki že pri noveli tega zakona, ki jo predlagate? Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite besedo. minister? Izvolite.
Mogoče je najboljše, da sproti odgovarjam. Noben alternativen način izpolnjevanja zahtev Evropske unije ni bil postavljen. V Evropski uniji velja neka, kako bi temu rekel, demistifikacija visokošolskega prostora. To je storitev, na podlagi katere dobiš izobrazbo. Verjetno je to najdragocenejša storitev, ki jo lahko kdor koli posreduje, in trg teh storitev ne sme imeti nekih ovir, ki bi posebej branile, ščitile lokalne inštitucije. Na te očitke Študentske organizacije ki ste jih citirali, smo že odgovarjali pravzaprav na tisti razpravi, ki je bila oni ponedeljek, če se prav spomnim, tukaj. V zvezi z internacionalizacijo vam bi povedal, da delamo na stvareh. V teku je razpis za internacionalizacijo slovenskega visokega šolstva iz evropskih socialnih skladov, ki omogoča visokošolskim institucijam, ki na tem razpisu kandidirajo, da pripeljejo v Slovenijo za določen čas, za en semester ali za več let, tujega učitelja, predavatelja, ki se vključi v visokošolski proces in ne bremeni domačega proračuna, ni konkurenca na tistem programu, na tisti katedri, kamor bo prišel, tako da bodo, sem prepričan, ti ljudje zelo dobro sprejeti. Pomemben korak k internacionalizaciji slovenskega visokega šolstva je pa nekaj, kar pripravljajo moji sodelavci na direktoratih za kulturo, to je pa resolucija o slovenskem jeziku, ki bo verjetno prinesla neke spremembe v zvezi s tem. O teh spremembah bo verjetno tudi še zelo živa debata tudi tukaj. Nič od tega pa ni zelo neposredno povezano s tem zakonom, o katerem danes teče razprava.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh, izvolite.
Gospe in gospodje, gospod minister! O tem, kaj je v tem zakonu narobe, so tako povedali že vsi zainteresirani in sindikati in študentje in učitelji in univerze in vsi skupaj. To se pravi, da so vsi proti – razen ministrstva, vlade in pozicije. Gre pravzaprav v tem primeru za javno ali zasebno visokošolsko izobraževanje ali gre za kvalitetno visokošolsko izobraževanje? Gre za dostopno visokošolsko in kvalitetno visokošolsko izobraževanje. Za to bi pravzaprav moralo iti. Razprave o tem, kdo bo še lahko študiral in kdo ne bo, morajo imeti nacionalni konsenz, ko smo govorili smo o tem, da imamo preveč ljudi, ki so zaključili visokošolsko izobraževanje, da doma ne dobijo dela in da hodijo v tujino in tam dobijo delo. Prava razprava bi tukaj morala biti, katero izobraževanje, kakšno izobraževanje in kaj narediti za to, da bomo potem delo diplomantom in diplomantkam tudi zagotovili. Jaz se popolnoma strinjam z reorganizacijo, če bomo s to reorganizacijo lahko na koncu rekli, naši diplomanti bodo dobili zaposlitev. Če pa tega ne moremo reči, potem nismo naredili nič ali zelo malo. Torej ni tistih kriterijev, po katerih bi lahko ocenjevali, kakšni bodo rezultati sprememb, ki jih bo sprejel Državni zbor To je pravzaprav problematično. Seveda je tudi vprašanje, koliko univerz bomo v Sloveniji imeli. Odgovor bo najbrž, da toliko, kot bo interesa, toliko, kot se bo mislilo, da jih tukaj mora biti. Tak, mislim, bi lahko bil odgovor. Moje vprašanje je, koliko univerz bomo z javnimi sredstvi financirali. Kako bomo potem ta kriterij določili in kje vse bodo te univerze? Govori se o tem, da bi jih naj bilo 11, 9. Veliko stvari se dogaja. Bili smo priča sestanku v Kranju, v Celju bo sestanek vsak čas, še kje bodo sestanki, kjer se bo govorilo o ustanavljanju novih univerz. Jaz mislim, da univerza v vsako vas zagotovo ne sodi in da gre v tem primeru za tiste programe in tiste visokošolske študije, ki bodo imeli osnovo v resoluciji in v tem, kar smo se v Sloveniji tudi dogovorili. Danes so nekateri med nami govorili o tem, da mladi delajo zastonj, da so fiktivni vpisi. Gre za to, da je treba marsikaj narediti na trgu dela. In to je pravzaprav moje vprašanje in na nek način tudi sporočilo, kaj bi moral Državni zbor narediti. Narejen bi moral biti napor, da bodo diplomanti in diplomantke v glavnem dobili delo. Zaskrbljujoče je to, da govorimo o tem, da manjka kuharjev, delavcev, natakarjev in vsega tega, da to pomeni, da vsi, ki želijo in so sposobni se visokošolsko izobraževati oziroma nadaljevati študij, tega ne bodo mogli. To pa je hudo. Prihajamo do tega, da bo selekcija, da ne bo več možno študirati, da se ne bo možno izobraževati. In to ni tisto, za kar bi jaz dvignil glas in se absolutno strinjam, izobraževati bi se moral vsak, ki je za to sposoben in izobrazba nam samo pomaga. Da pa so naše univerze dobre, kaže, da so naši kadri zunaj kar dobro zaposljivi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Janja Napast, izvolite Gospod Meh, se lahko, prosim, izklopite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani poslanci in poslanke, gospod minister! Dejstvo je, da sprememba novele Zakona o visokem šolstvu nakazuje rahel začetek reforme na področju vzgoje in izobraževanja. Neposredno zakon sicer ne bo finančno vplival na delovanje visokega šolstva. To je nekako uspelo že Zujfu, bo pa vsekakor strukturno posegel v visokošolski izobraževalni prostor, kar pa je tudi prav. Zakaj? Znano je, da se je v izobraževanje, znanost poseglo zaradi finančne krize in razpoložljivega denarja, ki ga ima država vse manj oziroma je postal že kar nerazpoložljiv. Do sedanjega predloga spremembe zakona pa verjetno ne bi prišlo, če ne bi bilo tudi z izobraževalnim sistemom v Sloveniji nekaj narobe. Res je, da je vlada avgusta sprejela Uredbo o javnem sofinanciranju visokošolskih zavodov in sredstva za izobraževanje in raziskave zmanjšala za 20 milijonov evrov. Mimogrede, do leta 2016 pa bo treba akreditirati okoli 600 študijskih programov in vse visokošolske zavode, ki so bili ustanovljeni do leta 2010. Za šolsko leto 2011/2012 je bilo v medijih navedeno razmerje med družboslovci in naravoslovci 11 proti 1. Naveden je bil tudi podatek, da je kar 42 % vseh diplomantov iste generacije družboslovcev, le 3,9 % pa naravoslovcev. 7 % od tega jih diplomira iz humanistične znanosti, kar pa je pod evropskim povprečjem, ki je merjeno v 10 %. Vsem je jasno, da nimamo niti približno takšnega trga dela in stimulativnega podjetniškega okolja, ki bi lahko takšen izobražen kader dejansko zaposloval. Diplomanti, kar ne pomeni, da so vsi tudi intelektualci v pravem pomenu besede, zato je nadzor nad ustanavljanjem tudi tako pomemben, to je treba razumeti, so nezaposljivi. Število diplomantov na zavodu za zaposlovanje se je v sedmih, osmih letih potrojilo. Če še ne več, nimam natančnih podatkov. Masa ljudi, ki nima kje s svojim znanjem služiti, je ogromna. Tudi v Sloveniji bi morali izobraževati tiste kadre, ki se bodo lahko čim prej zaposlili. Res je, da obstajajo nekateri programi, ki niso tržno usmerjeni oziroma se ne obremenjujejo, kako bodo kapitalno učinkoviti, ker se bolj osredotočajo na svojo strokovnost, kar je tudi treba razumeti. Če gledamo z vidika globalnega sveta, ki ga je kapitalizem naredil še bolj nepredvidljivega, razumem, da to ni v njihovi primarni pristojnosti, ampak ne razumem pa, zakaj ne bi več pozornosti posvetili tržni politiki univerz. Prišli so časi, ko bi se vsi morali obnašati podjetniško, zato moramo znati tudi tržno komunicirati, pa nam je to všeč ali ne. To je vsekakor pomembno za bolj učinkovit izobraževalni model. Slišimo očitke, da se s tem zakonom avtonomija univerze zmanjša ali celo popolnoma izniči. Pa smo se znali do zdaj res avtonomno obnašati? Absolutno premalo fleksibilnosti in zainteresiranosti, da bi se naš izobraževalni prostor zares korenito spremenil, da bi pripeljali v Slovenijo nove, kvalitetne načine znanja, nove, nam neznane programe in s tem bi vsaj malo prispevali k večji zaposljivosti visokih izobražencev. Poleg tega je treba poudariti, da je v visokem šolstvu in znanosti nastala 10-milijonska finančna luknja. In samo sprašujemo se lahko, kam se je ta denar skril. Verjetno preko izobraževalnih lobijev tudi v kakšne zasebne žepe. Ne vzemite vsega dobesedno, samo na glas razmišljam. Če se osredotočimo na golo besedilo zakona, lahko razberemo, da bo Vlada lahko s spremembo sestave NAKVIS-a imenovala več strokovno usposobljenih članov sestave sveta, kar je uspešna praksa tudi v tujini. Na primer na Švedskem vse člane imenuje vlada. Tudi Danska je država, kjer predsedujočega neodvisne organizacije, ki jo financira Ministrstvo za šolstvo, imenuje vlada. NAKVIS pa je edina državna agencija s posebnim statusom neodvisnosti proračunskega porabnika in pomembno je, da ostane neodvisna od deležnikov politike. Tudi na Nizozemskem je večin agencij zares neodvisnih. Tukaj pride do pomembnosti in zrelosti vsake vlade, ki je tista, ki odloča koliko politikantstva bo vnašala in če ga sploh bo. Slovenski prostor – do sedaj smo videli, kako je šlo – slovenski prostor je res majhen in lahko pride do konflikta interesov, do česar je prevečkrat prihajalo v naši preteklosti, zato je nadzor delovanja komisije velikega pomena. Da bi s to spremembo še bolj ogrozili neodvisnost NAKVIS-a, pa je govorjenje na pamet in neupravičeno. In če bi do danes delovalo tako dobro in brez napak, se ne bi ukvarjali z reševanjem problemov javne veljavnosti diplom. Upoštevajoč opomin Evropske komisije, da obstoječi sistem izvajanja transnacionalnega izobraževanja pomeni omejitev svobode ustanavljanja izobraževalnih zavodov ter preprečuje breme tujega izvajalca visokošolske dejavnosti, ministrstvo dopolnjuje s 33.c členom zakona. Evropska komisija nas je torej opomnila, da je Slovenija dolžna to področje urediti zaradi svoboščin v Evropski uniji in tudi za lažji pretok ljudi. In to ta sprememba zakona omogoča. Trditi, da vstop tujih izobraževalnih zavodov brez pravega nadzora pomeni grožnjo nad kakovostjo, je popolnoma neutemeljeno. S spremembo resolucije bi imeli možnost odpiranja novih programov, domačih in tujih, ki bi morebiti, vsaj upam, zadovoljevali potrebe trga. Selekcija bi bila več kot potrebna, saj bi bilo nujno, da bi se v naš prostor vključili tehnološko usmerjeni poklici. Čeprav bi bilo to zelo potrebno, je potrebno tudi, da se razvija družboslovna znanost, programi, tudi tisti, ki jih pri nas ne poznamo in nimajo možnosti vključitve v naš izobraževalni sistem. Kar pa se opaža v zadnjih letih, je vrsta programov, ki sicer zaposlujejo diplomante, vendar jih zaradi ponavadi preštevilnega kadra zaposlijo na nižjem delovnem mestu. Moje razmišljanje o strategiji našega šolstva je, da pri nas primanjkuje programov za nadaljevanje nekega poklicnega oziroma obrtnega znanja, na primer višji kuhar in podobno. Izobraževanje res ni tržno blago, ampak posel, družba, če želite, okoli nas postajata taka. In to je globalen proces, za kar ni kriva ne ta, ne prejšnja vlada, ampak moramo biti dovolj pametni, da gremo v korak s časom. Sprememb v tej Sloveniji pa se, kot že lahko več časa ugotavljamo, izjemno bojimo. In znanje moramo znati prilagoditi. Res je, da konkurenca sama po sebi ne prispeva k večji kakovosti, vsekakor pa prisili, da se človeško znanje, razum razvija naprej z novimi metodami znanja, tudi tehnološkimi. Zato bo raznolik razgiban prostor vsekakor ponudil več dovolj ustvarjalnih, kreativnih ljudi. In če morebiti vzamemo v zakup, mladi tako ali tako radi potujemo, zato si tuja delovna sila z mednarodnim vrednim znanjem vsekakor zasluži večjo možnost. Zdi se mi, da je toliko hrupa zaradi te spremembe novele zakona v tem, da bi radi ostali nekateri nedotakljivi. Po OECD moramo omejiti število učiteljev na tisoč državljanov. In kasneje bom prebrala en odlomek, ki še enkrat potrjuje oziroma bo potrdil, zakaj do te racionalizacije mora priti. Podatka o tem, koliko študentov je vpisanih fiktivno, ni. Znano je, da tretjina študentov ne konča študija. Ugibanja obstajajo, da od 100 tisoč študentov je 10 do 30 tisoč študentov vpisanih fiktivno. Predstavljajo zgrešeno investicijo države v večmilijonskih zneskih. Enotna evidenca vpisa v visoke šole in fakultete, ker nekateri programi to študentom, ki pravzaprav niso študentje, to omogočajo, pa ne obstaja. Prejšnja vlada je to že obljubila, sedaj bi morala to obljubo prevzeti ta vlada, če želimo sami sanirati tudi to problematično področje. Spreminja se tudi 23. člen zadnjega zakona o visokem šolstvu, saj v preteklosti univerze niso upoštevale rokov akreditacij. Do te izostritve pa je prišlo izključno zaradi odgovornosti univerz do pravočasnega akreditiranja. S spremembo 63. člena zakona se odgovorni osebi visokošolskega zavoda omogoči, da poleg oblik neposrednih pedagoških obveznosti določi tudi število ur osnovne neposredne pedagoške obveznosti. Treba je vedeti, da vse priznane univerze omejujejo pedagoško delo svojih profesorjev na šest ur poučevanja na teden, sicer pa profesor navadno zapolni svoj urnik z raziskovanjem ali z umetnostno dejavnostjo, seminarji, izpiti, administrativnim delom itd. Na šest ur pedagoških obveznosti se sedaj spreminja tudi v tem zakonu. Kot navaja ministrstvo, bo novela v slovenskem prostoru s tem ponudila večjo pedagoško fleksibilnost in zato tudi odgovornost rektorjev visokošolskih učiteljev in sodelavcev, vendar sta fiktivno določeni neposredno pedagoška obveznost kot tudi število ur osnovne neposredne pedagoške obveznosti. Zakaj torej fleksibilnost in avtonomnost? Ker bodo tisti profesorji, ki so delali preveč, lahko delali manj, in obratno. Čeprav moram priznati, da so bili na javni razpravi predstavniki profesorjev kar precej razburjeni in tudi prepričljivi, ampak tukaj imam premalo znanja in informacij, da bi lahko o tem sodila. Reforma v izobraževanju je nujno potrebna. Na vseh segmentih pa je najbolj potrebna natančna proučitev in strategija. Med študenti in gospodarstvom je premajhna povezava. Denar bi morali vlagati v modele povezovanja in plačanega pripravništva, za kar se bo v prihodnosti zavzemala tudi Slovenska demokratska mladina. Prepričana sem, da je dolgoročni ključ praktično usposabljanje tudi na znanstvenih inštitutih in da je relacija študen–podjetje–profesor–fakulteta nujna. Študent brez praktičnega znanja, brez izkušenj, nikoli ne bo dobil službe, tudi če ustreza razpoložljivemu delovnemu mestu. Zato moramo poskrbeti, da pride študent oziroma diplomant na trg dela pripravljen, seveda ob pogoju tudi njegove aktivnosti. Vse to je naš skupni družbeni problem, čisto popolnoma vseh nas. Nobena vlada ne bo upravljala z denarjem, ki je namenjen univerzam in drugim izobraževalnim zavodom, zato se ne morem strinjati z izjavo, da se bo avtonomija javnega visokega šolstva zmanjšala. Koga in na kakšen način bomo izobraževali, je domena povezanosti in harmonije, večje sinergije univerz in politike. Zmanjšati število družboslovcev, povečati število humanistov in naravoslovcev, ohraniti tista zdrava jedra, ki so celo družbeno svetovnega pomena. Treba je določiti kriterije glede fiktivnega vpisa, uspešnost študentov, njihovih dosežkov na določenih programih in prioritete slovenske prepoznavnosti na mednarodnem prostoru ter ohranitev tistih izobraževalnih jeder, ki so dobra in učinkovita, oziraje s kapitalnega in nekapitalnega vidika. Naj povem, da ministrstvo pripravlja tudi instrumente, ki bodo namenjeni izboljšanju kakovosti in internacionalizaciji slovenskega visokošolskega prostora, tako da je bojazen o rušenju visokošolskega izobraževanja neupravičena v več segmentih. Vsaka vlada si želi ohraniti dobra, zdrava jedra. Spodbujanje nestrpnega dialoga pa je tisto, kar nas degradira že ves ljubi čas samostojne Slovenije. Odgovorni brez etosa so tisti člen verige, ki ne bi smeli nikoli zatajiti. In želela bi si, da bi tudi politiki začeli bolj komplementirano govoriti o tej odgovornosti. Dovolite, da preberem še odlomek iz sestavka Trstenjaka, ki se posveča dani, vsiljeni, polni in prazni besedi, topli in hladni besedi. Tole je iz prazne in polne besede. "Vendar začnimo raje pri vsakdanji jezikovni govorici in njenih besedah. Koliko se vsak dan premelje praznih besed. Človeku, ki ve, kaj je živa beseda, ki ve ceniti človeški logos kot učlovečenje duha v telesni lupini, se zdi, kakor da se s praznim besedičenjem povzroča nekak sakrilegij, svetoskrunstvo, zloraba in odmetavanje nečesa svetega tja, na odpad človeške nemarnosti. Ne mislim tukaj na nemoralne besede, o tem bomo govorili še posebej. Tukaj imam pred očmi res samo prazne besede, čeprav niso grde besede, brez prave vsebine, življenjskega smisla in logičnega pomena. Hudo je, če ljudje izgovarjajo prazne besede, ko bi po svoji poklicni dolžnosti morali dajati tehtne, močne, vsebine polne, bogate, oživljajoče, tolažilne in usmerjevalne besede. To svarilo velja na primer za zdravnika, ki ob bolnikovi postelji ne ve dati rešilne besede in gre mimo njega s prazno besedo. Podobne očitke slišimo vse prepogosto na račun vzgojiteljev in učiteljev in dušnih pastirjev, ki bi morali delovati z močjo in modrostjo besede, so pa, žal, večkrat ravno v besedi prazni in revni." No in tukaj je ta racionalizacija. "Preslabi akumulatorji božje besede so, ne vedo prav, kje naj bi si ga vselej vnovič napajali in obogatili. Hoditi k vrelcem žive vode duha, polne besede, ne vemo več prav hoditi, odkar nam tehnika omogoča številne surogate v zajetnih cisternah z betonskimi obroči in nepreglednimi vodovodnimi cevmi, kjer je ne vidi več nihče prav od kod prihajajo, kje je pravo zajetje. Od kod se napaja beseda, da izhaja iz nje polnost modrosti in moči? Nedvomno je treba vir modrosti, ki napojuje človekovo besedo, iskati v globinah molka. Ob molku in pogreznjenosti v meditacijo je skrivnost zgovornosti človeške besede. Ko je bilo vse potopljeno v globok molk, je prišla božja beseda, pravi evangelist o rojstvu besede, ki se je naselila med nami. Ni treba, da pojmujete to kot teološko resnico evangelija, če mu ne morete slediti v veri v njegovo božjo območje, dovolj je, da sprejmemo ta stavek zgolj kot izraz človeške modrosti pisca izpred 1900 let. Izraža namreč to, kar srečujemo pri številnih mislecih, pesnikih in velikanih duha. Sveži oživljajoči tok duha je v nenehni izmenjavi molka z besedo. In obratno. Besede z molkom. Polnost besede prihaja iz globine molka, globoke duše veliko molčijo, plitve pa več govorijo. Skrivnost zgovornosti je v molku." Sedaj pa še, dovolite mi, kratek odstavek glede tople in hladne besede in kaj želim potem s tem povedati. "V tej smeri moramo še nadaljevati. Brez Erosa sploh nikoli noben človek ne bi spregovoril nobene besede, vseeno, ali bi sicer bila čustveno prepojena ali ne. Eros je namreč tukaj zastopnik vsega emocionalnega doživljanja, morda bi Freud razvil tukaj izraz libido, vsekakor pa ne gre za izraz, marveč za čustveno ali emocionalno polovico duševnega življenja v človeku, v nasprotju z Logosom. Brez čustvenega, se pravi emocionalnega vzgiba bi človek sploh ne imel nobene vzmeti, ki bi ga dvignila ali vzdramila h kakršnemu koli dejanju, tudi h govoru ne. Na večno bi molčal." In če sem lahko tukaj provokativna. O tem paradoksu in protislovju se tukaj večkrat prepiramo. Če preberem še enkrat: "Brez čustvenega, se pravi emocionalnega vzgiba bi človek sploh ne imel nobene vzmeti, ki bi ga dvignila ali vzdramila h kakršnemu koli dejanju, tudi h govoru ne. Na večno bi molčal. Polnost besede prihaja iz globine molka, globoke duše veliko molčijo, plitve pa več govorijo. Skrivnost zgovornosti je v molku." Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa imamo kar nekaj odjavljenih, tako da so na vrsti samo še trije razpravljavci. Prva med njimi je gospa Tamara Vonta, potem mag. Majda Potrata in mag. Branko Grims.
"Pil sem te in ne izpil ljubezen, kot dehteča..." Se opravičujem. Nikoli nismo trdili, da spremembe niso potrebne, gospod minister. Govorimo pa o vsebini teh sprememb in o načinu, kako so sprejete. Nismo rekli, da nas Evropa ne opozarja, da nismo dobili opomina, opozarja nas na številnih področjih. Je pa res, da ne ukazuje, kako bomo to rešili. Ali bo to z dialogom ali ne. Jaz mislim, da so bolj za dialog. Je pa tudi res, da je Evropa naslovila že nekaj opominov, recimo zaradi pesticidov, železnic, odpadkov in podobno. Danes smo dobili že nekaj novega, napotili so nas na sodišče zaradi direktive o električni energiji in direktive o zemeljskem plinu. 10 tisoč 287 evrov dnevno bomo plačali škode za to. Ob analizi javne predstavitve, o kateri smo danes največ slišali, je bila vsaj štirikrat zlorabljena besedna zveza "na življenje in smrt". Ali pa recimo, da se bo lepše slišalo, v pesniškem jeziku, "eros tanatos". Prišla je iz ust enega od predstavnikov umetniške akademije, in upam, da znamo oceniti to sintagmo, vsaj družboslovci, ki smo preplavili Kranjsko deželo in jo, kot kaže, pahnili v morje zla. Še več, upad kakovosti naj bi se po mnenju enega od razpravljavcev, pa tudi sicer smo že večkrat o tem poslušali, začel pred 10 leti. In to je rekel nekdo iz stranke, ki je bila ves ta čas v vladi. In kot kaže, niso naredili nič. Kar pomeni, da so soodgovorni in da ne morejo biti tožniki. Kar zadeva podatke, ki jih je navedel gospod Grims, ne bom, res ne maram preveč teh reči, nisem zelo tehničen tip, tudi računati ne znam prav dobro, priznam, kar ste tudi že ugotovili, minister, pa tudi nekateri drugi na Twitterju. Lahko pa rečem, da smo po tem grafu, ki ste ga tudi videli, po številu institucij terciarnega izobraževanja na milijon prebivalcev v vrhu, na 3. mestu v Evropi smo. Gospod Grims je govoril drugače. Morda bi bilo smiselno, glede na to, da je to sejo tudi vodil, da se vsaj pravilnih podatkov nauči, če jih že navaja. Med gospodarstveniki sta bila na javni predstavitvi res dva, eden, ki ga poznamo že iz prejšnjih predstavitev, in sicer gospod iz TPV-ja, in tu gre res za dober projekt. Tu gre res za dober projekt iz Novega mesta, ki je povezan, vemo, s katerim podjetjem, in ga pozdravljam. Ampak kje so ostali projekti iz vseh teh let? Zdajle ne moremo tu startati z nule pa reči, zdaj je pa vse narobe, ni teh projektov. Nekateri projekti so, ne vem, zakaj jih ni bilo več. In spet sprašujem tiste, ki tu sedite že nekaj let, zakaj se niste prej spomnili na več takih projektov. Je pa bila še ena zelo zanimiva stvar danes, mislim, da je kolegica iz Nove Slovenije povedala, in sicer sodelovanje Strojne fakultete in Kliničnega centra pri rekonstrukciji dojk. To je res odlično! To je vredno vsega občudovanja, pohval in spodbud, tudi ministrstva. Medtem pa, recimo, na drugi strani imamo že dve leti vse potrebne aparature in prostor za mamografijo na UKC Maribor, pa ni zelene luči ministrstva, ne vašega, seveda za zdravje, da bi dobili kader, ki bi to opravljal. In zato so lahko v program Dora vključene le ženske iz osrednje Slovenije in tiste iz Zasavja, pa čeprav zdravstveno zavarovanje plačujemo vse. To je pa še ena anomalija, s katero bi se veljalo poigrati. Če gremo naprej. Nekajkrat smo slišali o masi nezaposlenih mladih, polnih znanja. To je res zaskrbljujoče, to je res tragično, ampak neumno je odgovornost za to pripisovati univerzam. Kdo zaposluje danes? Koliko novih zaposlitev imamo? Saj zadnjič minister niti ni znal na to odgovoriti. Ne vi, minister za gospodarstvo. Mi imamo šibko gospodarstvo, ki ne zaposluje. Drži? Potrebujejo, kot smo slišali, varilce, ampak to spet nima zveze z univerzami. Skratka, tule se je danes itak puding mešal z vseh strani, toda temu je treba tako reči. In enim in drugim. Dotaknila se bom še nečesa. Na uho mi je prišlo, da nameravate cepiti ljubljansko univerzo na dva dela. Prvi naj bi bil družboslovni, ki bi se ohranjal znotraj te, ki je, drugi pa naj bi nastal kot naravoslovni del znotraj Inštituta Jožef Štefan. In me samo zanima, ali je to res ali je to spet kakšna raca, ki se zdajle pred Martinovim bori za svoje življenje. Za konec si bom dovolila izraziti še malo užaljenosti, kar si v pogovorih z nami, pa tudi s svojimi kolegi, akademiki, dovolite tudi vi, in to večkrat. Res je, da znanost kljub krizi napreduje tam, kjer ji še vedno namenjajo denar – to ni Slovenija, da se razumemo. Morda nam kmalu ponudijo tudi cepivo proti družboslovju, temu semenu zla, ki neusmiljeno kosi po dolini šentflorjanski. Prepričana sem, da bi bil največji naročnik tega cepiva sedanja vlada, mi je pa tudi jasno, zakaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo. To, kar smo maloprej slišali, je izrazit neoliberalističen model in pogled na visoko šolstvo, kjer je edino merilo učinkovitost in konkurenčnosti. V visokem šolstvu pa obstajajo še kakšna druga merila. Tisto, kar jaz pogrešam v teh razpravah, je, ne to, gospod minister, da boste vi mojemu kolegu Brulcu naročili, kako me mora o čem poučevati, v naši stranki pač ne peremo možganov drug drugemu, ampak da bi končno razumeli, da mora o nekaterih stvareh v družbi obstajati družbeni konsenz. Zaupanje slovenske javnosti v šolstvo je visoko, hkrati je tudi zelo izdelan socialni čut. Zahteva po dostopnosti šolstva, javnega šolstva je tudi jasna. Torej ne ponujajte nečesa, kar s tem nima nobene zveze, in skušajte slišati. Zakaj ne zaupam nekaterim stvarem? Poglejte. NAKVIS ne boste zradirali tako, da bi odslovili člane predčasno, ampak boste na novo postavili NAKVIS in jih imenovali po svoji meri. Zakaj ne zaupam tej vladi? Cinkarna Celje, AUKN, novi AUKN, ta po meri SDS, je imenoval svojega predstavnika v imenu Modre zavarovalnice. Tako to je. Tak, ki je po volji vlade. Zdaj bi samo še to rada rekla, da v šolstvu, visokem šolstvu, so fiktivni vpisi velik problem, ampak fiktivni vpisi s kakovostjo visokega šolstva nimajo nič opraviti. Zažirajo sredstva, ampak to jih zažirajo tisti, ki se na ta račun fiktivno vpisujejo. To so posamezniki, je računalniški program izdelan, bo zadeva popravljena. Upam, da. Ampak, družbeni dogovor je potreben, gospod minister. In tudi tisto, kar je še [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. In še zadnji razpravljavec mag. Branko Grims.
Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Današnja razprava je pravzaprav potekala o marsičem, zelo malo pa o tistem, kar je bistvo tega zakona. Bistvo tega zakona je mogoče povzeti v dveh točkah. Predvsem gre za uresničevanje zahtev Evropske unije za odprtost prostora na področju visokega šolstva, za prost pretok znanja, torej. Zagotovo, je takšna rešitev v korist države Slovenije, v korist celotne skupnosti in še posebej je v korist študentom. Ne morem razumeti, kako je tukaj lahko nastal tak nesporazum, da nekateri temu oporekajo. Konkurenca na katerem koli področju družbenega življenja je edina stvar, ki zagotavlja kvaliteto na dolgi rok, ki zagotavlja iskanje novih rešitev, ki odpira nove priložnosti. Zato je konkurenca nekaj pozitivnega, tudi ko gre za konkurenco znanja. Ali naj rečem, še posebej ko gre za konkurenco znanja. V luči nekaterih razprav danes se to najbrž sliši nenavadno, ampak to je dejstvo; dejstvo, ki ga pozna ves sodoben svet. Ves sodoben svet je odprt za znanje. Države si prizadevajo odpreti svoj prostor, razen v Sloveniji. V Sloveniji pa so nekatere strukture, ki so očitno našle svoj kotiček, svoj vrtiček če želite, tako močne, da tisti trenutek, ko načneš vprašanje konkurence, nekaterim zavre v podstrehi. Bodisi če gre za notranjo konkurenco, za možnost ustanavljanja novih visokošolskih institucij, novih univerz bodisi za zunanjo konkurenco, ko gre za vprašanje transnacionalnega izobraževanja. Tisto, kar je cilj, kar bi po mojem mnenju moralo biti sploh rdeča nit te razprave, je vprašanje, kako doseči, da bomo imeli kar največje mogoče število mladih, ki bodo uspešno končali visokošolsko univerzitetno izobraževanje, pridobili znanje, ki bo primerljivo in uporabno na svetovnem trgu, in da bodo hkrati imeli znanje in vrednote, da bodo to svoje največje premoženje, ki ga nihče več ne more vzeti, to svoje pridobljeno znanje, znali kot podjetniki tržiti na svetovnem trgu. Danes smo člani Evropske unije, prostor, v katerem se gibljemo, prostor, v katerem živimo, je večji kot samo meje Slovenije. Tega se moramo enkrat v Sloveniji bolj zavedati, kot smo se doslej. Tukaj ne gre samo za vprašanje kvalitete življenja tistih posameznikov, ki bi morda pridobili izobrazbo, ki bi šli v tujino, ki bi se uveljavili na svetovnem trgu, tukaj gre za vprašanje kvalitete življenja nas vseh, kajti zagotovo je največji primanjkljaj Slovenije v tem trenutku, da ima – trdim z vso odgovornostjo, da ima – ogromno posameznikov z izjemnimi človeškimi lastnostmi, z izjemnimi sposobnostmi, enkratnimi sposobnostmi, ki nimajo primerjave nikjer na svetu, z enkratnim znanjem, ampak vsega tega niso sposobni tržiti kot podjetniki v korist samih sebe in v korist celotne skupnosti. V tem delu smo pa Slovenci dobesedno hendikepirani. Zato bi te vrednote, vrednote podjetništva, morali dodati na vseh nivojih izobraževanja, to trdim, od vrtca do, če želite, zadnje stopnje univerze. Prva pot, prvi korak, da se to lahko bolj poudari, tudi na področju visokega šolstva, je, da se bolj odpre prostor konkurenci. Ampak, to ni samo naša ideja, to ni samo nekaj, kar itak bi po mojem mnenju moralo dozoreti v tem prostoru, če že ne v vladi in visokošolskih institucijah samih ali, če želite, v akademski sferi kot celoti. Tisto, kar nam to narekuje, je v tem primeru tudi Evropska unija, Evropska unija nam je že izrekla opomin zaradi tega, ker naš prostor na tem področju ni bil dovolj odprt, ni prišlo do zadostnega pretoka znanja, ni prišlo do možnosti, praktične možnosti, realne, na razumen način dosegljive, da bi visokošolske institucije lahko vstopale tudi v naš prostor in tukaj podpirale možnost izobraževanja naših mladih. Seveda je jasno, da mora biti v takšnem primeru tudi nek državni institut, ki nad tem bedi. V danem primeru se predvidevata dve metodi kontrole, in sicer ena je matične države, ker je itak normativ že v sami Evropski uniji, to se pravi, najprej mora vsaka takšna institucija v matični državi, skladno z zakonodajo matične države in s predpisi Evropske unije, sploh izpolnjevati ta pogoj za transnacionalno izobraževanje. Potem pa je tu še vedno nacionalna Agencija Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu, ki skladno z določilom zakona, ki je danes pred nami, bedi nad uresničevanjem teh načel, ko gre za prostor države Slovenije. Tisti, ki bodo v danem primeru postavljeni pred morda celo bolj odgovorno odločitev kot do zdaj, so študenti sami. Imeli bodo več možnosti, jaz upam, da jih bodo znali izkoristiti. To pomeni na nek način tudi to, da bodo morali zbrati več informacij, in tukaj trdim, da bo morala država storiti tudi korak proti njim pa tudi visokošolski zavodi sami, univerze same, da jim ponudijo tiste dodatne informacije, da se bodo znali odločiti, kaj je v njihovem dejanskem interesu, kako poiskati tiste rešitve, tiste programe, tiste profesorje, tiste institucije, ki jim bodo optimalno omogočile razviti njihove lastne potenciale. Vsak od njih, vsak študent, vsak naš državljan, vsaka državljanka je unikatna, ima neke kvalitete, gre za to, da bi vsaka od teh institucij morala storiti vse, da ji pomaga ali mu pomaga poiskati tiste lastnosti, ki ga delajo boljšega, bolj uspešnega v prostoru države Slovenije, v prostoru Evropske unije in prostoru globalizacije, se pravi sveta kot celote. Na tem trgu se danes tekmuje in zaradi tega je treba biti odprt, zaradi tega se ni mogoče kar zapreti in reči, tri univerze so za Slovenijo dovolj in ne potrebujemo nobene konkurence več. Tak pristop je v temelju zgrešen, je pa tudi neevropski. Če bi pristali na tak pristop, ki ste ga žal marsikateri tudi danes zagovarjali tukaj, potem bi bili zelo hitro, ne samo opozorjeni, opozorilo smo že prejeli s strani Evropske unije, ampak bi bili tudi kaznovani, kar je zadnji korak. Potem bi dnevno plačevali za en avto srednjega razreda denarja odškodnine zaradi nespoštovanja odločitev mednarodne skupnosti, ki ji pač pripadamo kot njen enakopraven člen. Prepričan sem, da bi v tem primeru tisti, ki ste danes govorili, kako je treba biti previden, to pretehtati, še razpravljati – po možnosti par let –, bili prvi, ki bi vpili o osebni odgovornosti. Za to rešitev, ki je pred nami, trdim, da je ustrezna. Je skladna z načeli Evropske unije, je dobra. Mogoče jo bo še izboljšati, če ima kdo kakšen predlog, bo zakon v drugi obravnavi, na odboru ga bomo imeli, poglejmo skupaj, če najdemo boljše rešitve. Zagotovo je naša naloga, celo trdim naša obveznost, da take rešitve poiščemo in vključimo v zakon. Če pa jih ni, potem pa lepo prosim, ne nasprotovati a priori takemu zakonu kar tako, ker je to pač v interesu nekaterih posameznikov, ki so nekje tam na položajih, ker je treba gledati najprej interes študentov, treba je gledati interes tistih, ki jih to neposredno zadeva, in treba je gledati nacionalni interes. Nacionalni interes, ki pomeni odprtost v evropski in v svetovni prostor. Pa ne samo po pretoku znanja! Še enkrat poudarjam, tudi po tistem, kar je v tem trenutku – z vso odgovornostjo trdim – največji slovenski problem, da podjetništvo pri nas ni vrednota; da dosti ljudi, ko konča univerzo, razmišlja o tem, kako bo čim prej šel v penzijo, kot se je nekoč razmišljalo v socializmu, ne pa o tem, kako bo svoje znanje tržil, kako se bo uveljavil kot podjetnik, kako bo storil vse za sebe, za svojo družino; pridobil in dosegel največ in hkrati s tem obogatil tudi državo kot celoto. Kajti, vsak podjetnik, ki je uspešen in ostane v Sloveniji, pripomore k skupni blaginji, to se pozablja. Prihaja do primerov, naj povem samo enega, je sicer iz osnovnošolskega in ne visokošolskega prostora, pa upam, da mi ne boste zamerili, če navedem ta primer, da so iz podjetniške zbornice naredili na osnovni šoli v mojem domačem mestu, da so se otroci spoznavali z načeli podjetništva, kot igro, ampak da so jih pripeljali do tega, da so naredili načrt, da so izdelke prodajali itd., in da je prišlo pri delu učiteljev do zgražanja, ali jih že zastrupljate s tem kapitalizmom! Dobro jutro, kje ljudje pa živite! To je modern svet, to so moderne vrednote, ki so zapisane v naši ustavi in te vrednote je treba spoštovati in se jih držati, ker ves svet tako deluje! Znotraj teh vrednot je treba biti kar najbolj uspešen, na pošten način, kajti tudi to se da. Na to se v Sloveniji dostikrat pozablja. Še enkrat povem. Tisto, kar osebno vidim kot recept za to, da se k temu resno pristopi, je vprašanje konkurence. Zavračam vsak poskus, da se slovenski prostor na kateri koli način zapira – umetnost, zakonodajo ali na kateri koli drugi način – pred tujo konkurenco in pred domačo konkurenco. Država je pa ob tem dolžna skrbeti za to, da postavi okvir, tiste temeljne zahteve – in da za tem tudi dosledno stoji –, ki so pogoj za to, da se lahko deluje na področju visokega šolstva.To je pa drugo. Šele tisti, ki izpolnjujejo ta pogoj, lahko potem ustrezno sodelujejo v tej tekmi in šele tisti lahko pridobijo akreditacijo in izpolnijo vse ostale pogoje za svoje delo. Toliko, kar se tiče tega dela. Naslednji problem, s katerim se srečujemo v okviru tega zakona, je sestava agencije. Mnogi ste oporekali pravici Vlade, da bo, ampak izključno na predlog stroke, ki je lepo razdelan v tem zakonu in, trdim, povsem skladen z evropskimi standardi, imenovala ustrezno sestavo. Ampak ob tem je zanimivo nekaj, kakšna logika je to. Vlada je po drugi stani, in resorni minister je odgovoren – tudi osebno, če želite, politično pa brez dvoma v celoti – za stanje na posameznem področju. In kako je to zanimivo, da odgovornost naj bo v celoti na tem, ko pa gre za imenovanja, pa naj niti ne bi imel možnosti imenovati, čeprav gre itak na ekskluziven – v pravu se točno ve, kaj to pomeni – predlog tistih, ki jih to neposredno zadeva in je tudi tukaj dobro razdelan. Trdim, da je, ko gre za vprašanje konflikta interesov, boljši, bistveno boljši kot je bil dosedanji, kjer je imela rektorska konferenca preveliko moč in potem, veste, se dogaja nekaj, kar je bilo zanimivo tudi v teh razpravah, se načne vprašanje avtonomije. To je mogoče razdelati na dveh nivojih. Precej razprav je bilo v tistem stilu, ki ga dostikrat čutiš tudi tako, ko se pogovarjaš s predstavniki visokošolskih institucij, da je zanje razumevanje za mnoge – nikakor ne za vse, da ne bi komur koli storili krivice, ampak žal za mnoge. Razumevanje avtonomije je približno tako. Ko gre za vprašanje javnega interesa in javnih sredstev, vi dajte denar, od tam naprej vas pa nima več kaj zanimati, kako ga mi trošimo pa kaj s tem delamo. To je pa naša avtonomija. Ja oprostite, to ni avtonomija! To je popolnoma napačno razumevanje. Tisti, ki daje denar, je tudi odgovoren za to, kako se ta denar troši. Avtonomija je avtonomija na področju znanosti, ko gre za vprašanje programov, ko gre za vprašanje odločanja o vsebini, bodisi raziskovalnih programov bodisi študijskih programov. Tam se začne in konča avtonomija univerze. Zaradi tega tudi težko razumem, zakaj se tako silno oporeka temu, da zdaj v zakonu ne bo več točno določeno število ur predavanj, ampak bo to prepuščeno rektorjem univerz. Saj to vendar veča avtonomnost visokošolskih institucij! Kakšna je ta logika? Če bi o tem odločil Državni zbor, mi danes tukaj, je to vse v redu, pa je to politika. Če bi o tem odločila Vlada, je to vse v redu. Ja, pa tudi to je politika, tako mimogrede. Ampak če pa o tem odločijo rektorji, to je pa narobe. Ja saj to je pa avtonomija, ljudje božji! Potem padate sami s seboj v nasprotje! Zdaj, ko gre za vprašanje avtonomije na področju določanja števila ur, je seveda možnost na vsakem rektorju in odgovornost, če želite, ampak jaz imam občutek, da se nekateri zelo bojijo te odgovornosti, da se odloči o sorazmerju tega števila ur, bodisi v plus bodisi v minus, glede na dosedanje stanje in lahko vsak, skladno z željami in potrebami svoje visokošolske institucije, svoje univerze, to odredi sam. Bolj demokratičnega načina ni, je pa tukaj večja odgovornost, s tem se pa strinjam in očitno je odgovornost pri nekaterih problem. Hotel sem še odgovoriti na nekatere – to pa že z malo humorja, ne zameriti –, ker je bilo na začetku zelo zanimivo poslušati naslednje izjave, zlasti iz vrst v prejšnjem mandatu največje vladne stranke, "kako si vlada podreja podsisteme", če citiram, ali pa uvodne besede znane predstavnice, "politika ni volila in ne voli rektorjev". Hja, veste, tukaj je pa malo nerodna situacija, če pogledamo realno stanje v Sloveniji. Bom izpustil imena in priimke, vsi so zelo dobri pa v redu ljudje, z nekaterimi se tudi odlično razumem, ampak zato, da bomo videli situacijo. Pa najdeš na mestu rektorice ene univerze ženo bivšega predsednika ravno te iste stranke, ki je dajala take pripombe. Potem na čelu druge univerze najdeš bivšega ministra te iste stranke. Na čelu tretje univerze najdeš nekoga, ki je bil do nedavnega predsednik mestnega odbora ene druge stranke tranzicijske levice. To je potem zelo zanimivo! Če si vlada podreja podsisteme, me zanima, katera, ker očitno je bila zadnja, ki je to počela, prejšnja, to se pravi Pahorjeva vlada oziroma vlada pod vodstvom SD, ker zadnji tak primer je bil točno iz prejšnjega mandata, ostali so še nekoliko starejši. To se pravi, da morda je imela gospa, ki je to rekla, prav. Politika res ne voli rektorja, ampak očitno je določena politika, to je politika tranzicijske levice, skozi vso preteklost zelo "vňlila" – po balkansko – rektorje in skrbela, da so na tista mesta prišli tisti, ki so ji bili blizu. "Vňliti" po balkansko pomeni ljubiti, da ne bo kakšnega napačnega razumevanja. To se pravi, ko gre za vprašanje avtonomije, je treba biti realen, je treba vedeti, da je zelo nejasna meja v Sloveniji bila v preteklosti, meja med politiko in stroko. Že iz teh treh primerov, ki sem jih navedel, je to, upam, dovolj jasno. Lahko navedem še kakšnega, če želite, ampak mislim, da je dovolj. Gre torej za vprašanje, kako omogočiti znanosti kot celoti, celotni akademski sferi, da po eni strani dejansko uveljavlja lastno avtonomijo, avtonomijo programov, avtonomijo raziskav, avtonomijo visokošolskega izobraževanja, avtonomijo, če želite, določenih akreditiranih visokošolskih programov. Tam se začne in konča avtonomija tega prostora. Ampak, ta avtonomija pa mora biti spoštovana in ta avtonomija mora biti spoštovana z vseh strani. Tudi s strani tistih, ki so najbolj poklicani za njeno izvajanje. Ta odgovor, ki je v tem zakonu, trdim, je v redu, je evropski. Spet dodajam tisto, kar sem rekel že prej, to govorim tudi kot predsednik odbora, ki pokriva področje šolstva, vključno z visokim šolstvom. Če ima kdo boljšo rešitev in argumente zanjo, naj jo, prosim, prinese! Zakon bo šel naprej, bo v drugi obravnavi, ga bo mogoče amandmirati. Če pa nimamo boljše rešitve, če ne bomo našli konsenza o neki rešitvi, da je dejansko boljša, potem pa, prosim, ne ustavljajmo zakona, ki je nujen. Nujen je zaradi tega, ker gre za uresničevanje evropskih načel, ker gre za uresničevanje nečesa, o čemer smo že prejeli opomin s strani Evropske komisije, in ker gre za nekaj, kar je v očitnem interesu države, skupnosti kot celote in seveda študentk in študentov – tistih, ki jih to najbolj zadeva. Ti interesi so tisti, ki bi morali prevladati, ne pa interesi posameznikov, ki so v preteklosti zasedali posamezne funkcije. Čisto za konec naj samo še enkrat poudarim tisto, s čimer sem končal tudi na začetku. Ta zakon je v bistvu majhna sprememba, majhna sprememba, ki pomeni približevanje normativom, vrednotam Evropske unije, ki pomeni hkrati uresničevanje interesov skupnosti in uresničevanje interesov tistih, ki jih neposredno zadeva, to se pravi študentov. O rešitvah, ki so tukaj zajete, očitno, glede na dosedanje razprave ne bo mogoče doseči celotnega konsenza, kar osebno obžalujem. Mislim, da je področje visokega šolstva eno tistih, kjer bi veljalo čim bolj slediti načelom konsenza, podobno kot področje zunanje politike in še nekatera druga, za razvoj države najbolj ključna področja. Ampak, v danem primeru tega pač ni mogoče, očitno, doseči, ker so v ozadju tudi interesi; interesi posameznikov, interesi struktur, ki so legitimni. Tukaj ne oporekam, da ni legitimno, da nekdo, ki je pač prišel na neko funkcijo, se tam dobro počuti, dobro zasluži – na neki univerzi –, bo storil vse, da se znebi vsake konkurence. Najboljše se je tega znebiti a priori, da preprečiš sprejem zakona, ki bi odprl prostor za konkurenco. To je seveda legitimno. Ampak oprostite, od politike, ki pa to dopušča, je pa to neodgovorno. Kajti, takšna politika je protirazvojna. Samo razvoj je tisto, razvoj znanja, razvoj, če želite, mladih, sposobnih ljudi in razvoj države kot celote je tisto, kar mora biti merilo v danem primeru, ob spoštovanju vseh ostalih vrednot, vključno z avtonomijo univerzitetne oziroma akademske sfere, o čemer sem že govoril. To so tiste vrednote, ki bi jim bilo treba slediti. Zaradi tega je ta zakon nujen, zaradi tega je ta zakon ne samo treba sprejeti, ampak treba ga je sprejeti čim prej! Tudi zato, da ne bi zaradi zapletov z akreditacijo prišlo do škodljivih posledic za posameznike, za študentke in študente, ki so v dobri veri šli iskati znanje na te fakultete oziroma univerze, ki so zdaj v težavah zaradi tega, ker pač neke stvari niso bile pravočasno izpeljane. Oni ne smejo biti žrtve tega postopka in zaradi njih je treba ta zakon sprejeti! Po drugi strani ne morejo biti davkoplačevalke in davkoplačevalci žrtve predolgotrajnih postopkov, da bi plačevali kazni Evropski uniji, kajti to bi bila dejanska posledica, če bi nadalje zavlačevali s sprejetjem tega zakona. To se pravi, gre za vprašanje, kaj v danem trenutku najbolj odgovorno storiti. Najbolj odgovorno je v danem trenutku sprejeti ta zakon, mu omogočiti, da gre naprej, v naslednjo fazo postopka in potem iskati ustrezne rešitve, skladno z vrednotami in normativi Evropske unije, ki smo jim zavezani. Tisto, s čimer sem, kot rečeno, končal uvodni del, pa želim podati še enkrat. Želim samo povedati, gospa Potrata, tisto, zaradi česar se vi tako radi nasmejete in zagotovo boste z veseljem prisluhnili še enkrat tem besedam. Da Slovenija potrebuje ne samo čim več izobraženih ljudi, ampak potrebuje ljudi, ki bodo svojo izobrazbo končali uspešno – danes vemo, da jih strašansko velik procent ne konča univerzitetnega izobraževanja –, to se pravi, da bodo dejansko pridobili ustrezno izobrazbo in da bodo to izobrazbo kot podjetniki sposobni tudi tržiti na območju Slovenije, v evropskem prostoru in svetovnem prostoru. Uresničitev tega cilja pomeni uresničitev blaginje za celotno Slovenijo. In potem z uresničitvijo tega cilja, ki je dolgoročen, bomo šele upravičili svoje današnje ravnanje. Do takrat pa smo dolžni storiti vsaj ta prvi korak – tudi vi, gospa Potrata!
Hvala lepa. Vsem razpravljavcem se tudi v svojem imenu zahvaljujem za razpravo. Glede na to, da čas, ki je bil določen za razpravo, še ni potekel, ugotavljam, da je še želja po razpravi – v skladu s prvim odstavkom 71. člena Poslovnika. Zaradi tega odpiram listo. Prosim, da se prijavite za razpravo v okviru preostalega časa. Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Na nekaj stvari bi vendar rada reagirala. Prva je pa ta, da je meni čisto vseeno, če mi mag. Grims marsikaj očita. Nedopustno se mi pa zdi, da jemlje integriteto profesorjem, ki so lahko senatorji v senatih fakultet in univerz, in jim pripisuje tisto, kar je politiki domače, zlasti eni politični opciji, medtem ko si pa v znanstvenem svetu reputacijo pridobivajo s habilitacijami in objavami. In gospa, o kateri gospod Grims tako zelo rad govori, ni samo žena nekega politika, ampak vrhunska strokovnjakinja, ki je postala rektorica ravno zaradi svoje visoke strokovne usposobljenosti in občudovanja vredne znanstvene kariere. Toliko glede tega. Zdaj pa k drugim rečem. Želela bi, da bi se v največji koalicijski stranki končno dogovorili, kaj hočejo z visokim šolstvom in s prihodnostjo slovenskega naroda. Ali si predstavljamo, da bomo uresničevali cilje Evropske unije, ali pa ne. Kajti slišati je bilo, da moramo zmanjšati število vpisov, da moramo imeti več kuharic, mizarjev, ne vem česa. Zdaj ne vem, kako se bodo v družinah odločali. Če imajo tri otroke, da bo eden študiral, drugi bo šel za kuharja in tretji za čevljarja – ali kaj? Jaz si ne znam razlagati. Vem pa, da ta vlada pravi, da se mora gospodarstvo samo reševati, ona je dolžna poskrbeti samo za odstranjevanje birokratskih ovir. In tu se začne problem: absorbcijske sposobnosti slovenskega gospodarstva in tega, koliko delovnih mest z dodano vrednostjo in zahtevano izobrazbo je sposobno ustvariti. Tu, žal, zgodba ni taka, da bi z njo lahko bili zadovoljni. To pa ni bolečina, odgovornost in dolžnost visokega šolstva, ampak drugih resorjev. Hkrati pa še trdim, da če smo si zapisali, da želimo imeti do leta 2010 20 % visokošolsko izobražene populacije v aktivni dobi, bom rekla, je po zadnjem statističnem podatku Statističnega urada zaenkrat to 17 %. Mi smo si pa zastavili do leta 2020 tudi, da bomo vpisali polovico generacije v terciarno izobraževanje. Sedaj vam pa še nek drug podatek iz javne predstavitve povem. Predstavnik Slovenske ljudske stranke, spoštovani prof. dr. Umek, je menil, da bi smeli v letu vpisati 8 tisoč študentk in študentov. Ker imamo po resoluciji zelo odprto starost za vpis, ni več zamejenost s 26. letom, ampak se lahko to odpira tudi navzgor, vas vprašujem: Kdo bo tisti, ki bo tem določal, kdo se bo od populacije lahko vpisal in kdo ne? In ko toliko govorimo o konkurenčnosti in internacionalizaciji slovenskega visokošolskega prostora. Ja, ali ste kdaj razmišljali o tem, kje bodo vse te silne institucije – 19,5 na milijon prebivalcev jih v Sloveniji imamo – pridobile študente? Kaj se bodo teple zanje ali kako? Neka druga stvar me pa zelo skrbi in je nekateri očitno ne razumejo zaradi tega, ker je visokošolski prostor prostor znanosti, tudi prostor ustvarjanja novega znanja in novega védenja. To je zvezano z nacionalno identiteto, nacionalna identiteta pa z jezikom. In tu se stvari ne morejo tako pretakati, kot se lahko pri trgovanju z blagom in s kakšnimi drugimi rečmi. Zelo težko čakam na nacionalni program za jezikovno politiko, kako bo ta opcija uresničila tisto, kar je v koalicijski pogodbi označila kot oviro v visokem šolstvu, in ta ovira je slovenski jezik. Gospodu Meršolu se najlepše zahvaljujem za vse tisto, kar je v zvezi s tem povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Grims, ni replike, ker je podaljšan preostanek časa, ni niti replike, niti ne bo mogoča ponovna prijava. Zaradi tega imata besedo samo še dva kolega. Na vrsti je gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa. Spoštovani! Ne bi se oglasil, pa me je spodbudil predsednik Odbora za izobraževanje. Poglejte, kar se tiče izgube akreditacije, bom prebral. V šestem odstavku 23. člena Zakona o visokem šolstvu je res določeno, da morajo visokošolski zavodi, za katere je preteklo več kot 7 let od dokončnosti strokovnega mnenja Sveta Republike Slovenije za visoko šolstvo, vložiti vlogo za podaljšanje akreditacije do 1. novembra 2010. Vendar pa je v sedmem odstavku tega člena še določeno, da ne glede na roke izvedbe postopka iz 51.r člena zakona Agencija izvede postopke za podaljšanje akreditacije za visokošolske zavode iz prejšnjega odstavka, torej šestega odstavka, v skladu s svojim načrtom dela, vendar najkasneje do 31. decembra 2012. To se je pa zgodilo. Vložene so bile te akreditacije do 28. 6. Postopek za podaljšanje akreditacije poteka po načrtu. Tako tukaj ni nobenega strahu. Vsi smo govorili o tem, da ne oporekamo konkurence izobraževanja na našem prostoru. Transnacionalno izobraževanje: ja, in to bi lahko zapisali, vendar bolj transparentno. To smo rekli in ministrstvo pozvali, da si vzame nekaj več časa in prisluhne vsem dobromislečim pripombam in vsem tem ljudem, ki so v javni razpravi tudi povedali. Ministra sem vprašal, pa mi je sicer odgovoril, koliko pripomb, ki so jih dali ti eminentni strokovnjaki, je ali bo upoštevano pri nadaljnji spremembi tega zakona. Upam, da jih boste upoštevali in da boste verjeli, da ljudje, ki delajo v izobraževanju, hočejo izobraževanju dobro. Poglejte, rekli smo samo nekaj majhnih sprememb je bilo potrebnih. Ja, samo ta bi lahko bila. Je pa približno tako, kot bi avto zaradi napake na pnevmatiki peljali na servis, potem pa mu pač popravimo še krmilni mehanizem, da avto pelje samo v desno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Saj ta zakon je najbrž primerno tudi sprejeti, če napišete in nosite odgovornost, da potem ne bo več 30 tisoč fiktivno vpisanih, ampak da jih bo samo 60 tisoč končalo. Neki cilji morajo biti, spreminjamo nekaj, kar je danes dalo dobre rezultate, z nečem, kar ne vemo, kaj bo, pri tem pa govorimo o tem, da je eden od vzrokov tudi zato, ker je 30 tisoč študentov fiktivno vpisanih. Oprostite, vzrok je nekje drugje! Mislim, da s tem vnašamo v našo državo neenakopravnost, ker vsi ne bodo mogli študirati, po tem, kar so posamezniki razpravljali – o tem je gospa Majda Potrata, mislim, da že govorila, kdo od treh otrok se bo odločil za kuharico, kdo za ključavničarja, kdo pa za nadaljevanja študija. Na kakšen način bomo to naredili? Vsi morajo imeti enako pravico. Tudi to, o čemer je gospod Grims govoril: avtonomija univerze naj bo popolnoma avtonomna, vlada ali država naj da denar, odloča pa ne. Se pravi, da gre prav za to, o čemer smo mi govorili; da gre za vpliv vlade in politike – ker vlada je politični organ –, vlade in politike, točno na avtonomnost univerze! Recimo še to. Tisti, ki ste proti – mi nismo proti! Mi sprašujemo. Povejte, kakšni bodo rezultati, pa se s tem strinjamo – tega ne poveste! Dajmo pripombe. Mi smo povedali samo tisto, kar so rekli profesorji, sindikat, študentje in strokovnjaki na tem področju. To smo mi povedali in o tem smo danes tukaj govorili. Pa pravite, da vpijemo. Ne vpijemo, morda smo glasnejši, kot bi lahko bili – govorimo. In še zadnje. Podla je tista, v katero sfero spadajo rektorji ali profesorji, ker po nepotrebnem zelo uglednim strokovnjakom dajemo morda slabšalne [[...]]Lahko vam naštejem, koliko rektorjev ene od univerz je članov SDS. Lahko vam povem, kaj dela ta gospod Rančevič. Želite, da to povem, čigav je? Lahko vam povem, kaj dela Lesjak v kabinetu in kaj je Lesjak v resnici naredil – ustanovitelj mednarodne fakultete za družbene in poslovne funkcije v Celju! Na vsem tem je potem popolnoma jasna smer in kurz, v katero gredo, recimo, ta trenutek spremembe, ki jih tudi tukaj predlagate. Zato se mi zdi, da bi lahko dosegli konsenz, če bi se poslušali in če bi, recimo, potem odgovarjali na tisto, kar nekako dobronamerno želimo tudi povedati. In še, ker ravno govorim [[...]]Pa ne bom. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 25. oktobra v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. PREHAJAMO NA 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K SPREMEMBAM IN DOPOLNITVAM PRAVILNIKA O POGOJIH, MERILIH IN POSTOPKU ZA RAZPOREDITEV SREDSTEV FUNDACIJE ZA FINANCIRANJE ŠPORTNIH ORGANIZACIJ V REPUBLIKI SLOVENIJI. Fundacija za šport je v soglasje Državnemu zboru predložila besedilo sprememb in dopolnitev Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Besedo sprememb in dopolnitev Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora mag. Branku Grimsu za dopolnilno predstavitev predloga sklepa. Prosim.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav še enkrat tudi v imenu Odbora za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino, ki je na svoji 11. nujni seji 3. oktobra 2012 obravnaval Spremembe in dopolnitve Pravilnikanika o pogojih, merilih in postopkih za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, ki ga je na podlagi 11. člena Zakona o investicijskem preoblikovanju Loterije Slovenije in 24. člena Odloka o ustanovitvi Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji predložila Fundacija za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Tokrat smo obravnavali to materijo že drugič. Namreč, na prvi od dveh sej, posvečeni prav istemu pravilniku oziroma njegovim spremembah in dopolnitvam, je predlagatelj sporazumno potem pristal na to, da pravilnik dopolnijo in so v celoti tudi sledili razpravi in pripombam pravne službe Državnega zbora. Skratka, vsem tistim pripomb, ki jih je ZPS podala v svojem mnenju dne 12. septembra 2012. Na osnovi tako usklajenega teksta je bil potem praktično dosežen popoln konsenz. Gre za vprašanje, ki ga je nujno hitro urediti. Gre za vprašanje slovenskega športa, njegovega financiranja, konkretnih športnikov in panog v celoti. Zaradi tega je odbor povsem soglasno s 16 glasovi za in nič proti sprejel sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da da soglasje k Spremembam in dopolnitvam Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji, in sicer k predlogu z dne 20. 9. 2012. Predlog sklepa ste prejeli tudi v pisni obliki in predlagam, da ga danes sprejmemo.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Šport je eno izmed redkih družbenih področij, ki združuje nezdružljivo, kar bi velikokrat potrebovali tudi v politiki. Še posebej to velja za nacionalni šport in športne dogodke, pri katerih posamezniki ali ekipe s ponosom zastopajo našo državo. Takrat smo vsi Slovenci, ne glede na naše težave ali osebna prepričanja, združeni, poenoteni in ponosni na naše športnike in države. Zato je dolgoročno in stabilno financiranje slovenskega športa, tako rekreativnega kot profesionalnega, izjemnega pomena za celotno slovensko družbo in vseh njenih članov od najmlajših do najstarejših. Predlagane spremembe in dopolnitve Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji sledijo tako priporočilom Računskega sodišča kot tudi izboljšanju pomanjkljivosti, ki so se pojavile pri izvajanju aktualnega pravilnika. Pri oblikovanju predlaganih sprememb pravilnika so sodelovali vsi ključni športni deležniki pri nas; od pristojnega ministrstva do Olimpijskega komiteja Slovenije, Združenja športnih zvez in Strokovnega sveta Republike Slovenije za šport, kar pomeni, da so spremembe pravilnika popolnoma sprejemljive za celotno strokovno javnost. Ključne spremembe se tako nanašajo na izboljšanje postopka vrednotenja programov in podrobnejšo določitev za dodeljevanje razpisanih sredstev, predvsem za programe športne dejavnosti, med katere na primer spada športna vzgoja otrok, mladine in študentov, ter spodbujanje športne rekreacije, programa gradnje športnih objektov, programa raziskovanja in razvoja v športu ter programe športnega založništva. Pri financiranju dejavnosti neposrednih potreb vrhunskih športnikov se sredstva povečujejo s 3 % na 5 % vseh sredstev za športne dejavnosti, kar v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo. Tudi vrednotenje pomembnejših tekmovalnih rezultatov za športne panoge, ki imajo večja tekmovanja na dve leti, se spreminja v smeri, da se poleg osvojenih medalj upoštevajo še ostale višje uvrstitve. Veseli nas tudi, da se na področju gradnje športnih objektov daje pomen tudi energetski in ekološki sanaciji objektov, saj se tovrstne investicije uvršča med prednostne programe. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da so predlagane spremembe in dopolnitve Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji dobra osnova za financiranje slovenskega športa, zato bomo predlagani predlog sklepa o soglasju k omenjenim spremembam tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V kratkih besedah bom podala stališče Poslanske skupine DeSUS k Pravilniku o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Računsko sodišče Republike Slovenija je letos junija Fundaciji za šport izreklo negativno mnenje. Revizija je namreč pokazala, da so bila loterijska sredstva v višini 2 milijonov in 400 tisoč evrov razdeljena netransparentno in subjektivno. Sodišče je še ugotovilo, da fundacija ni vnaprej opredelila finančnega vrednotenja programov, niti določila pravil in meril za razdeljevanje sredstev. Iz tega razloga je fundacija pripravila predlog sprememb in dopolnitev Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij, ki naj bi bil v skladu z ugotovitvami Računskega sodišča. Kljub temu da je bilo besedilo sprememb in dopolnitev pravilnika fundacije usklajeno z Ministrstvom za izobraževanje, znanost, kulturo in šport ter Olimpijskim komitejem Slovenije, Združenjem športnih zvez ter obravnavano s strani Strokovnega sveta Republike Slovenije za šport, so bile nekatere predlagane rešitve premalo določno opredeljene oziroma pomanjkljivo obrazložene. Fundacija za šport je pri popravkih besedila sledila pripombam, ki jih je dala Zakonodajno-pravna služba in danes imamo pred se boj pravilnik, h kateremu je dal soglasje tudi matični odbor, kar je predsednik tega odbora tudi povedal. Poslanska skupina DeSUS bo tako usklajen pravilnik podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine, Nova Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Bodimo ponosni ob trditvi, da smo Slovenci navdušeni športniki. Veliko ljudi, vedno več mladih, se ukvarja s športom ljubiteljsko, nekateri poklicno, praktično vsi pa smo navdušeni navijači naših športnih klubov, še posebej pa državnih reprezentanc in predstavnikov na velikih evropskih in svetovnih tekmovanjih. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da je ravno šport zelo pomemben dejavnik združevanja in enotnosti slovenskega naroda, športniki so izjemni ambasadorji Slovenije, kar je v teh časih, ko se vse preveč delimo, zelo pomembno in hvalevredno. Težava pri tem je, da vse športne panoge niso enako zanimive za kapital ali preprosteje rečeno za sponzorje in donatorje. Tukaj nastopi pomembna vloga Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Slabe ekonomske razmere v državi in širše se kažejo tudi v delovanju večine športnih organizacij. Sredstva fundacije so za številne slovenske krovne športne organizacije zelo pomemben vir sredstev za financiranje njihovih programov, v nekaterih zvezah ta sredstva pomenijo njihova skoraj celotna sredstva. Zaradi vsega navedenega in z željo, da bi sprejeti pravilnik kar najbolje zadovoljeval potrebe slovenskega športa, bomo poslanci Nove Slovenije predlog sprememb in dopolnitev pravilnika z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Kavtičnik v imenu poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Prosim.
Spoštovani! Da je šport zdrav in koristen, ve vsak otrok. Tega se zavedamo seveda tudi mi, tukaj v Državnem zboru; da nas športniki dnevno, tedensko, mesečno osrečujejo in ime naše prelepe države ponesejo širom sveta, je tudi poznano. Vemo pa tudi, da država iz javnih sredstev namenja vedno manj sredstev. Vedno manj je sponzorskih in donatorskih sredstev za vrhunske športnike in vedno manj, kot sem dejal, je javnih sredstev za organizirano vadbo, prepotrebno organizirano vadbo najmlajših. Zato so toliko bolj dobrodošla sredstva, ki jih športu podeljuje Fundacija za financiranje športnih organizacij. Spremembe in dopolnitve pravilnika o pogojih, merilih in postopkih za razporeditev sredstev fundacije, smo na odboru obravnavali dvakrat. Prvič smo zavrnili z enim razlogom, da je treba popraviti tisto, na kar je Zakonodajno-pravna služba opozorila. Potem smo dobili popravljen predlog, ki smo ga seveda soglasno sprejeli, kajti sledil je priporočilom strokovne in zainteresirane javnosti ter tudi nas, članov odbora. Zato bomo v Pozitivni Sloveniji predlog podprli, kajti želimo si, da bi fundacija čim prej izdala javni razpis, da bodo lahko izvajalci športnih programov dobili težko pričakovana sredstva in s tem bodo lahko izpolnjevali tiste prepotrebne športne programe.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Tokrat v imenu Slovenske demokratske stranke oziroma Poslanske skupine SDS. Življenje je šport ali pa, življenje je tekma, sta stavka, ki ju v modernem svetu tolikokrat slišimo in izrečemo tudi sami; in ta dva stavka sta resnična. Danes zagotovo bolj kot kadar koli. Akt, ki je pred nami, pa se dotika športnikov in športa kot celote in slovenski šport je zagotovo nekaj, na kar smo vsi lahko upravičeno ponosni. Velikokrat se niti ne zavedamo, da je tako, da nas ves svet danes – vse od osamosvojitve oziroma od zmage v vojni za Slovenijo – še najbolj prepoznava po naših športnikih, ki so torej na nek način najboljši ambasadorji slovenske države. Njim ob bok bi postavil kvečjemu kakšnega podjetnika, ki se je v svetovnem merilu izpostavil do tega nivoja, da je na nek način pojem, kot je, recimo, gospod Akrapovič. Kar se pa tiče športnikov, pa je ime Miro Cerar, ki ga omenjate, zagotovo eno od njih. Pa ni edini! Daleč od tega, da bi bil edini in za Slovenijo [[...]]
Besedo ima gospod Branko Grims.
[[...]]kakšna imena in kakšne ljudi imamo in kakšne so njihove kvalitete. Gre pa za to, morda na nek način podobno kot pri temi, ki smo jo prej obravnavali, da je tudi država dolžna vzpostaviti pogoje za to, da se te kvalitete uveljavijo v največji mogoči meri. Zagotovo je sprejem Pravilnika o pogojih, merilih in postopku za razporeditev sredstev Fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji tisti akt, ki ga v tem trenutku slovenski šport zagotovo najbolj težko pričakuje. Od njega je namreč odvisno, komu in na kakšen način se bodo delila sredstva, zbrana na osnovi aktualne, to se pravi, veljavne zakonodaje. Predlog je usklajen sedaj s pripombami Zakonodajno-pravne službe in o njem smo, za to smo sicer žrtvovali dve seji, na odboru dosegli popolno soglasje in je zagotovo vreden vse podpore, tako kot je vreden vse podpore slovenski šport. V SDS kot posebno kvaliteto ocenjujemo, da je napisan tako, da še dodatno nagrajuje najbolj uspešne, da jim namenja še več sredstev in torej omogoča nadaljnji razvoj kvalitete v slovenskem športu. Trdno sem prepričan, da izražam upanje vseh: čim več uspehov slovenskega športa v naslednjem letu in v naslednjih letih v celoti. S tem izražamo polno podporo s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke predloženemu pravilniku in bomo, seveda, z veseljem glasovali zanj.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Pred dobrim tednom dni je Računsko sodišče objavilo porevizijsko poročilo o popravljalnih ukrepih Fundacije za šport za odpravo nepravilnosti, ki so bile ugotovljene v reviziji poslovanja za leto 2010. Kot je znano, je imelo Računsko sodišče na delo Fundacije za šport številne pripombe in je zato izreklo negativno mnenje o njenem poslovanju, sredstva so se namreč razdeljevala brez jasnih kriterijev, v nasprotju z določili pogodb in odlokom o ustanovitvi ter tudi v primerih, ko prijavitelj ni dosegel zadostnega števila točk. Višina sporno razdeljenih sredstev je predstavljala okoli tretjino razdeljenega denarja v tistem letu. Računsko sodišče v porevizijskem poročilu sedaj ugotavlja, da so ukrepi fundacije za odpravo nepravilnosti zadovoljivi. Takšno oceno opira zlasti na predlagana pravila, ki jih je fundacija predložila Državnemu zboru v sprejem. S soglasjem k temu aktu bo torej Državni zbor pripomogel k odpravi nepravilnosti, ki jih je navedlo Računsko sodišče, nikakor pa se s pozitivnim mnenjem k pravilom ne zmanjšuje odgovornost tistih, ki bi morali zagotoviti skrbno razdeljevanje sredstev fundacije. Ironija je, da tisti, ki so leta 2007 zagovarjali profesionalizacijo funkcije poslovodnega organa, ravno z argumentom povečanja odgovornosti glede na obseg sredstev, s katerimi razpolaga fundacija, danes te odgovornosti niso pripravljeni prevzeti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov še opozarjamo, da pravila sama po sebi ne bodo prispevala k preglednejšemu poslovanju fundacije, zlasti ne v okolju, kjer so ustvarjeni pogoji za politizacijo tega dela civilne družbe. Nastavki za politični vpliv so bili namreč vzpostavljeni z novelo Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Z njo je vladajoča koalicija med drugim zagotovila, da bo o kandidatih za članstvo v svetu fundacije opravljena dvakratna preverljivost politične ustreznosti: najprej v vladnem strokovnem svetu in nato še v vladajoči koaliciji v Državnem zboru. Za zaključek naj poudarim, da smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zaskrbljeni nad dosedanjimi ravnanji vladajoče koalicije na področju športa, posebej nas skrbijo mnenja tistih, ki pravijo, da skuša Vlada Republike Slovenije na čelu s pristojnim ministrstvom podržaviti slovenski šport. Športa športnikom ne moreš vrniti tako, da upravljanje z več kot 10-milijonskimi sredstvi preneseš iz politično neodvisne organizacije pod okrilje ministrstva, pristojnega za šport. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo spremembe in dopolnitve pravilnika podprli, saj jih razumemo kot prispevek k določitvi bolj jasnih pogojev in kriterijev za prejemanje sredstev, ki jih na razpisih razdeljuje fundacija. S tem bomo pripomogli tudi k uresničitvi napovedi na spletnih straneh Fundacije za šport, da bosta kmalu objavljena razpisa za sofinanciranje dejavnosti športnih organizacij in za gradnjo športnih objektov. K športu pa bi dodal še šah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Truda Pepelnik v imenu Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo. Fundacija za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji je o spremembah in dopolnitvah pravilnika opravila javno obravnavo, v kateri so sodelovali Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, Olimpijski komite Slovenije, Združenje športnih zvez in Strokovni svet Republike Slovenije za šport. Predlagano besedilo se nanaša na določila, s katerimi se urejajo razmerja sofinanciranja področij letnega programa, pogoji za sofinanciranje izvajalcev, merila in dodelitev ter postopek razporeditve sredstev. V pravilniku so tudi nekatere vsebinske novosti s poudarkom na dograditvi postopkov vrednotenja programov in podrobnejše razčlenitve pravil in meril za razdeljevanje razpisnih sredstev. Predvsem gre za področje financiranja športnih dejavnosti, gradnjo športnih objektov, raziskovanje in razvoj športa ter založništvo v športu. Glede na to, da je predlog sklepa o soglasju k spremembam in dopolnitvam pravilnika, ki ga je Državnemu zboru predložila fundacija, usklajen tudi z Zakonodajno-pravno službo, bo Poslanska skupina Državljanske liste predlog podprla.
Hvala lepa. S tem smo končali predstavitve stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v četrtek, 25. oktobra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 7. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali juti ob 9. uri. In še eno obvestilo. Čez 15 minut, torej ob 16.10 se začne 16. nujna seja Odbora za zadeve Evropske unije v veliki dvorani na Tomšičevi. Prosim članice in člane, da se tega udeležimo. Hvala lepa.