Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam s 64. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi drugega odstavka 20. člena, prvega odstavka 58. člena in prvega odstavka 60. člena ter 93.a člena Poslovnika Državnega zbora in na podlagi odločitve Kolegija predsednika Državnega zbora, sprejete na 95. seji 19. 2. 2021. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Monika Gregorčič do 14. ure, Mateja Udovč do 14. ure, mag. Karmen Furman, Suzana Lep Šimenko, Jurij Lep, Ljubo Žnidar, Marijan Pojbič, Aleksander Reberšek, Dušan Šiško, Jani Ivanuša, Blaž Pavlin, Franci Kepa, Samo Bevk od 14. ure dalje, Brane Golubović do 11. ure in Bojan Podkrajšek do 14. ure. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil Kolegij, sodelovanja na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za seje na daljavo v obliki videokonference ni najavil noben poslanec oziroma poslanka. Na sejo sem vabil predstavnike Vlade. Vse prisotne lepo pozdravljam! V skladu z drugim in četrtim odstavkom 93.a člena Poslovnika Državnega zbora dnevni red seje Državnega zbora na daljavo določi Kolegij predsednika Državnega zbora s sklicem, zato o njem ne bomo glasovali. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI S PRIPRAVO NACIONALNEGA NAČRTA ZA OKREVANJE IN ODPORNOST. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Francem Trčkom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Francem Trčkom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Francu Trčku.
Hvala. Spoštovani! Kaj pomeni samostojnost? Samostojnost pomeni predvsem, da sam misliš lastno prihodnost, kdo smo, od kod smo prišli, kam želimo iti, kako bomo prišli do želene blaginje za vse in, kot jaz to seveda rad rečem, s katerimi penezi. Po tridesetih letih bi to končno morali vedeti. Kaj bi morali vedeti? Nobena Evropska unija, nobena Evropska komisija, noben OECD, noben Nato, noben AmCham in podobni ne bodo mislili teh vprašanj za nas in namesto nas ter zlasti ne v našem raznolikem interesu. Naloga politike v ožjem smislu, torej nas vseh tukaj, je, da dnevno mislimo te zadeve, onkraj vprašanj vsakega od nas, ali bom izvoljen naslednji mandat in koliko časa bom, zadnje čase žal preveč koprivasto, lomastil po politiki. Gre za javno rabo uma. Gre za premisliti družbenoprostorski razvoj, infrastrukturno-komunalni razvoj, predvsem pa gospodarsko-industrijski razvoj kot podstat; tudi razvoj socialne in pravne države, predvsem pa zdrave družbe za vse nas, v dolgem procesu demokratiziranja in civiliziranja. To je naša primarna naloga. To je ključna naloga Državnega zbora in politike v obče. Nujne reforme, zakonodaja, proračun, resolucije, bele knjige, kadrovanja morajo izhajati iz sposobnosti tozadevnih raznolikih legitimnih premislekov vseh nas tukaj. Nadaljeval bom z dvema citatoma. Prvi: »Naš bruto domači proizvod je takšen, kakršen je. Čudežno se ne bo povečal, nafte ne bomo odkrili. Edini resni razvojni potencial smo sami, se pravi ljudje. Tudi v to premalo vlagamo in se je treba odločiti o prioritetah.« Ter drugi: »Za to si prizadevamo in temu je namenjena izhodna strategija, s tem da se bomo trudili, da bodo delovna mesta, ki se bodo ustvarjala, delovna mesta z visoko dodano vrednostjo, ne pa zgolj delovna mesta, kjer se bomo pogovarjali o zajamčeni minimalni plači.« Kdor je spremljal zadnji dve seji, 62. in 63. izredno sejo, ve, da gre za citate Ivana Janeza Janše, predsednika trenutne vlade. Torej ne moremo reči, da se predsednik 14. vlade ne zaveda teh izzivov. Ko kamere ugasnejo, se jih – bodimo odkriti – bolj ali manj zavedamo vsi mi ter smo glede tega tudi, kot je na seji OZEU lepo priznal gospod Černač, dokaj enotni. In človek bi pričakoval, zlasti od izkušenega politika in vlade, da že poleti 2020, torej lani, odpre široko javno razpravo o vprašanjih glede našega bodočega razvoja, o vsebini NOO in bodoče kohezije tudi NRP-jev in morebitnih razvojnih zadolževanj; da v njo vključi širok nabor deležnikov, delavke in delavce, ki ustvarjajo blaginjo, tudi naše plače navsezadnje, delojemalce oziroma vse podjetne, pamet, ki jo imamo ne le v visokem šolstvu, medgeneracijsko sodelovanje, predstavnike lokalne avtonomije, ne le župane, a seveda tudi njih, in seveda predvsem mlade. Skratka, da omogoči ravnotežje moči med državo in družbo, kot bi rekla Acemoglu in Robinson. Nekateri mogoče poznate ta dva avtorja po bolj znani knjigi Zakaj narodi propadajo. Ali je to Janša storil, ali je to storila 14. vlada? Ne, ni, niso. Zaprti krog, pol leta oznaka interno na NOO-dokumentu, zavajanje resornega ministra o dialogu. Tisoč 300 gospodarstvenikov smo imeli na Brdu. Če bi tista seansa trajala 24 ur in bi Janša pa Černač govorila samo po eno uro, koliko časa bi ostalo vsakemu gospodarstveniku? Niste naravoslovno-matematični tehniki, jaz sem, slaba minutka. To tudi ni razprava, da predsednik Vlade kot pretekli petek več kot 4 ure čivka na Twitterju in se potem večerno nekaj malo pogovarja z Lahovnikom, malo z Lahovnikovo skupino. To ni razprava. In seveda temu sledi koprivasto norčevanje iz Koalicije ustavnega loka in vseh, ki bi podvomili v pravilnost vladne poti priprave NOO. To je prej nekakšen, se opravičujem, Slovenski Kongo na način Leopolda II. s predsednikom Vlade v glavni, če že ne edini vlogi. Ožino svoboščin je ta vlada, ta vladna koalicija izdatno in tudi protiustavno zožila. Naša priporočila, kako se iti proces nastajanja vsebine NOO, kot se to gre velika večina ostalih sebemislečih članic EU, je vladajoča koalicija na seji matičnega delovnega telesa dokaj arogantno zavrnila. Torej kaj smo naredili predlagatelji zavrnjenih priporočil v preteklih štirih, petih mesecih? V sodelovanju s širokim krogom deležnikov, izvedencev smo mislili razvoj Slovenije. Mislili, kako moramo iti onkraj razdelilnika, kdo je ubogljiv, upogljiv vizavi trenutni vladi in bo potem nekaj dobil. Mislili to, kar jaz imenujem, da bodo penezi delali peneze, in to potem praviloma izrežejo v prispevkih, ali – če vam je ljubše – mislili multiplikator oziroma kot se to učeno reče – finančni vzvod teh sredstev. Mislili celoto razvojnih financ in ne le ta dokument NOO, se tudi zavedali, da bo večino NOO-denarja treba vračati. 3,6 deljeno s 5,2 je 0,6923; skratka 70 % teh sredstev je povratnih. S kolegi bomo več o tem, o vsebinah med samo sejo, sicer pa smo zadeve že za razliko od vlade v veliki meri ustrezno javno predstavili. Osebno menim oziroma menimo, da moramo stremeti k nekim pol-pol razdelilniku programiranja razvojnih sredstev, predvsem v drugo in drugačno gospodarstvo, v robne pogoje infrastrukture, ki jih bo takšno gospodarstvo potrebovalo, novo infrastrukturo solidarnosti, kot ponovno citiram Alenko Zupančič: »Zdravje in zdravstvo, domačo pamet v mlade.« Zdravje, solidarnost, okolje in seveda gospodarsko-tehnološki razvoj so ključna tematska sidrišča ne le našega razmisleka, to so ključna tematska središča in sidrišča, če se ozremo, tako po EU kot po svetu. Dovolj je že, da pogledamo Draghijevo vlado v Italiji, kjer jim je koalicija v bistvu razpadla na tem dokumentu, ker so dojeli, da s cenenim populizmom bodočega razvoja ne moremo graditi in misliti. Sledita še dva citata. Iz tega mikrofona tukaj, kjer sedi kolega Zorčič, je nekdo pogosto rekel, da je »demokracija tudi umetnost samoomejevanja«. Kolega Milan Brglez, bivši predsednik Državnega zbora in sedanji evropski poslanec. In še en citat, citiram: »Narediti moramo vse, kar je v naši moči, da se stvari spremenijo na bolje. Sama sem že ugotovila, da ne morem spremeniti sveta, lahko pa spremenim svoje dojemanje in svoje ravnanje.« Citat tudi naše bivše kolegice, bivše ministrice, bivše predsednice ene od strank sedanje koalicije – kolegice Ljudmile Novak. Se mi zdi, da sta to dve dobri priporočili, dobri popotnici za debato, za katero upam, da jo bomo danes imeli. Ker ne gre za vprašanje levi versus desni, ne gre za vprašanje teoretiki versus praktiki, kot je hotel Černač mene potunkati. Če kazensko odgovarjaš za evropski projekt, vreden 28,6 milijona, iz katerega je izšel tako ljubljanski Kavalir kot novi zagrebački tramvaj pa še kaj; kolega Zvone oziroma Zvonko, pozdravljam tudi tvojo mamo, se mi zdi, da sem mogoče večji praktik kot številni teoretiki te vlade. Ne gre za naši versus vaši penezi; gre za mišljenje razvoja na način odprte družbe versus ne ravno razvojne pristope na način sovražnikov le-te, kot bi rekel Karl Popper. Pa zdaj že vem, kakšen tvit bo sledil iz kleti. Gre za otroke, ki bodo te dolgove, tudi 60-letno državno obveznico odplačevali. Gre za novo družbeno pogodbo. Enoumje, ki ga prepogosto ubira ta vlada že znotraj same sebe, zadnja zgodba – evropski tožilci, gospa Kozlovič; kaj šele onkraj. In njena podporna koalicija SNS in večina Desusa vključno ni prava pot do nove družbene pogodbe, do novega modela razvoja Slovenije. Jaz bi si želel, da danes imamo 9 ur časa, da se pogovarjamo o bodočem razvoju, o novi družbeni pogodbi; ne pa kot, kar prepogosto doživljamo, dva stara zakonca, ki bi se morala ločiti že 20 let nazaj, vlečemo za nazaj, kaj kdo kdaj ni naredil, kaj je kdo rekel, česa ni rekel, pa to obračamo naokoli. Rad bi v imenu predlagateljev, da se ne pogovarjamo na način praznih občih mest, industrijska revolucija toliko pa toliko, ali bomo digitalni ali pa nas ne bo. To je bolj mlatenje slame kot resen pogovor. Rad bi, da premislimo nekaj, kar se imenuje – nazaj k mojstrstvu; tudi k mojstrstvu politike. Tisti, ki se spoznate na teorijo in prakso razvojnih modelov, veste, da citiram Sennetta. Zakaj? Ker drugače bomo fasali tehnično pomoč. Ni naloga in tudi ni vloga in želja nas predlagateljev, kot nas poskušate prikazati v sedanji vladi, da mi nekaj tožarimo v Bruslju. Pa saj niso tam neumni ljudje, saj vidijo, koliko je ura. Kakšne največje kikse tega debelega špeha sem povedal na zaprti seji, pa mogoče je takrat bilo celo bolje, da sem v imenu predlagatelja to tam povedal. Skratka, danes je čas, da pokažemo in dokažemo, da se zavedamo svoje primarne naloge, danes je čas, da pokažemo, da je javna raba uma srčika politike, danes je čas, da zakopljemo neke sekire in da na način odprte družbe tudi sprejemamo kritiko. Ne pa da minister reče: Ah, ta vaš dokument, če je samo toliko strani, to ste prepisali od Janše,gor in dol. Pa saj mi imamo terminske plane v tej državi. Ogromno tega, kar je minister tam kazal, bi morali – po domače povedano – zbetonirati že 15, 20 let nazaj, pa nismo. Ampak zdaj govoriti, kdo je kriv, kdo ni kriv, za nazaj, za to nas v bistvu ljudje ne plačujejo. Sprememba ni enako razvoj, ni enako napredek, ni enako blaginja. To sem govoril, ko sem imel še vse lase na glavi, kot mlad asistent pri indikatorjih družbenega razvoja. Sprememba je tudi na slabše, kar trenutno zdaj doživljamo. Razvoj je lahko tudi negativen. Napredek je lahko napredek samo za izbrance, ne pa blaginja za vse, kar je v bistvu naša ustavna dolžnost. Seveda si jaz želim oziroma si predlagatelji želimo, da bi vsaka slovenska vas imela bazen, kot ste nekateri omenjali. Še raje bi videl, da je ta bazen nek samoprečiščevalni bajer, da ga gradijo slovenska podjetja. Ampak mi moramo najprej narediti model razvoja, ki bo polnil blagajne, ki bodo to omogočale. Ne pa na način - enkrat bomo eni pri koritu, drugič drugi; in potem bo eden dobil, 99 pa jih bo na kratkem. To ni razvoj. Jaz se veselim današnje debate, nisem pa blazno optimističen glede nje. Kolegu Černaču bom tudi predal sažetak, kot se reče v jeziku moje matere, kratko vsebino našega predloga. V javnosti smo imeli tudi pomisleke in predloge koga drugega, cenjenega prof. Mraka s kolegom iz Umarja, ki je navsezadnje nek organ, ki naj bi vladi pomagal. Imeli smo tudi resne pomisleke določenih analitikov Fiskalnega sveta o sedanjem vladnem predlogu. In seveda katerakoli vlada mora biti sposobna sprejemati tudi kritike. In kot je rekel Ivan Janez Janša – naše bogastvo so ljudje, naše bogastvo je naša lastna pamet. In zadnji, ki se lahko vede kot houdre, je poslanec ali poslanka Državnega zbora. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Predlog priporočila je na 99. seji 26. februarja 2021 kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zadeve Evropske unije. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Odbor za zadeve Evropske unije je na 99. seji 26. februarja 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost, ki ga je Državnemu zboru v zahtevi za sklic izredne seje Državnega zbora z dne 17. februarja 2021 v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Francem Trčkom. V imenu predlagateljev so dopolnilno obrazložitev k predlogu priporočila podali poslanec dr. Franc Trček, Nik Prebil in Luka Mesec. Uvodoma je poslanec dr. Franc Trček poudaril, da so zahtevali sklic izredne seje Državnega zbora z namenom predstavitve vladi Predloga priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost. Pri tem je izpostavil nekatere načrte za odpornost in okrevanje drugih držav, ki so javnosti dostopni, kratki in vsem jasno razumljivi. Kratko je predstavil tudi alternativni nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, ki ga je pripravila koalicija KUL, ter pet točk predloga priporočil. Poslanec Nik Prebil je poudaril, da zahteva za sklic izredne seje Državnega zbora kaže na njihovo predanost naši državi. Izpostavil je pomembnost Načrta za okrevanje in odpornost za prihodnje generacije. Opozoril je na cilje Evropske unije – zelena, digitalna, odporna Evropska unija. Poslanec Luka Mesec je predstavil nekatere usmeritve vladnega načrta za okrevanje in odpornost, ki ne sledijo smernicam EU za pametni, digitalni in krožni prehod. Izpostavil je izredni pomen načrta za okrevanje in odpornost, saj z vidika investicijskih sredstev predstavlja kar pet državnih proračunov. V imenu Vlade se je minister Zvonko Černač uvodoma odzval na nekatera stališča predlagateljev, ki so po njegovem mnenju večinoma manipulacija, zavajanje ali celo laži. Tako je za neresnično označil trditev, da je bil osnutek nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost dvakrat zavrnjen s strani Evropske komisije. Ob tem je poudaril, da neprestano poteka dialog in aktivno usklajevanje med Vlado in Evropsko komisijo na tehnični ravni, saj je priprava nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost administrativno in tehnično zelo zahtevna. Minister je zavrnil trditev, da Vlada ni omogočila ustrezne javne razprave o Načrtu za odpornost in okrevanje, ter predstavil natančni časovni potek priprav osnutka načrta. Poudaril je tudi, da ima Slovenija sprejete številne strateške dokumente za dolgoročni razvoj države, ki so kot usmeritve maksimalno upoštevane pri pripravi osnutka načrta. Minister je v nadaljevanju z vsebinsko predstavitvijo prednostnih področij v okviru mehanizma REACT-EU, ki so gospodarstvo, zdravstvo, sociala, varnost in izobraževanje. Predvsem področja zdravstva, socialnega varstva in dolgotrajne oskrbe so bile v zadnjih dvanajstih letih najbolj zapostavljena, zato je treba res hitro ukrepati. V razpravi so poslanke in poslanci izrazili različna mnenja in stališča, kritike, pohvale, predloge in sugestije glede osnutka Načrta za okrevanje in odpornost. Med njimi so izpostavili, da so že sedanji evropski projekti preveč razdrobljeni, da je osnutek Načrta za odpornost in okrevanje z napako, posvetovanja vlade z deležniki o pripravi Načrta za okrevanje in odpornost niso bila ravno vsebinska ter da ni bilo potrebnega dialoga, da bi se vlada tangencialno morala povezovati z drugimi državami članicami in skupaj z njimi pri Evropski komisiji doseči premik za uradno predložitev načrta za vsaj do 15. maja. Da je osnutek načrta skozi pravno in strukturirano javno razpravo manj razdrobljen dokument, saj resne vsebinske razprave sploh še ni bilo. Da je treba doseči čim širši konsenz pri oblikovanju Načrta za okrevanje in odpornost. V zaključenemu nastopu se je minister Zvonko Černač zahvalil poslankam in poslancem za njihovo razpravo. Zadnjo besedo je dobil še predstavnik predlagatelja dr. Franc Trček ter izrazil zadovoljstvo, da je minister Zvonko Černač ubral tako umirjene in spravljive tone v svojem odzivu na razpravo poslank in poslancev. Po razpravi je odbor v skladu s 128. in 171. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh točkah predloga priporočila in jih ni sprejel. 7 jih je glasovalo za, 9 proti. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora z dne 9. 12. 2009 je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava Predloga priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost, EPA 1684-VIII, na matičnem delovnem telesu končana.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima minister Zvonko Černač, Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani nekdanji kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Spoštovani predstavnik predlagatelja cenjeni Franci! Naj tudi jaz začnem z enim citatom: »Evo, to je Načrt za okrevanje in odpornost, kar seveda je z razlogom bilo dvakrat negativno ocenjeno na Evropski komisiji.« Luka Mesec na novinarski konferenci predlagateljev 17. februarja letos. Uredba, ki omogoča vlaganje načrtov, je stopila v veljavo dva dni kasneje, 19. februarja letos. Torej dva dni pred uveljavitvijo uredbe, na podlagi katere je mogoče vlagati načrte v potrjevanje na Evropsko komisijo, je bil po besedah Luke Mesca slovenski načrt s strani Evropske komisije že dvakrat zavrnjen. Si morate misliti, spoštovani, kakšna ažurnost Evropske komisije. Dva dni, predno je sploh bilo mogoče načrte vlagati v proceduro, še do danes ni nobeden vložen, dva dni prej je Evropska komisija slovenskega zavrnila; in to dvakrat, ne samo enkrat. Je bil pa to samo finale manipulacij, neresnic, laži, ki so se glede Načrta za okrevanje in odpornost začele že nekje oktobra; in sicer s tvitom predsednice Socialnih demokratov, evropske poslanke Tanje Fajon 14. oktobra lani, kjer je izrazila zaskrbljenost nad našim načrtom, ker da mu ne kaže najbolje. Sledil je zelo hiter odziv, dan kasneje, 15. 10. je Dnevnik objavil obširen prispevek o tem, kako so slovenski načrti slabi, razglašeni, vrednost projektov bistveno presega okvir 5,2 milijarde evrov in tako naprej. Zanimivo pri tem pa je tudi dejstvo, da je bil osnutek nacionalnega načrta za okrevanje in krepitev odpornosti na pristojni direktorat Evropske komisije v neformalna usklajevanja, v neformalno obravnavo posredovan šele štiri dni kasneje, to je 19. 10. lani. 19. 10. lani, torej štiri dni po objavi tega članka. Evropska komisija je po mnenju naših ultralevo usmerjenih medijev štiri dni, predno so uradniki v neformalno usklajevanje dobili osnutek dokumenta, izdala negativno oceno. Seveda so bile vse te laži, neresnice, manipulacije večkrat zanikane, ker pa večkrat ponovljena laž, kot pravi pregovor, postane resnica, se je poročanje v tem stilu nadaljevalo vse naslednje mesece do danes. Do danes. Dejstvo pa je, da do danes še nobena država članica ni oddala nacionalnega načrta v formalno proceduro potrjevanja na Evropsko komisijo, kar je bilo, kot sem povedal, omogočeno šele z uveljavitvijo uredbe 19. februarja letos. Sredstva iz Sklada za okrevanje pa bodo lahko sproščena oziroma dostopna šele po tistem, ko bodo vse države članice sprejele oziroma potrdile sklep o zagotovitvi lastnih virov. Do včeraj je to storilo šele osem držav. Slovenija je med njimi. To odločitev je Vlada sprejela že pred dobrim mesecem dni, 28. januarja letos. Potekajo pa seveda od 19. oktobra lani dalje intenzivni pogovori s predstavniki različnih direktoratov Evropske komisije s ciljem, da v formalno proceduro vložimo dokument, ki bo vsebinsko konsistenten, predvsem pa tehnično brezhiben. Teh medsebojnih usklajevanj je bilo doslej preko 20 ter v tem in v naslednjem mesecu jih bo vsaj še deset, in sicer na nivoju uradništva različnih direktoratov Evropske komisije in seveda različnih ministrstev Vlade Republike Slovenije. Vlada se je zelo hitro odzvala glede priprave načrta. Že 24. 7., torej tri dni po potrditvi mehanizma za okrevanje, je imenovala dve skupini, eno na nivoju predsednika Vlade, drugo operativno, ki jo vodi državna sekretarka na SVRK in v kateri sodelujejo predstavniki ministrstev in ostali člani, ki je zadolžena za tehnično pripravo dokumenta. SVRK torej koordinira pripravo tega dokumenta. In bodite brez skrbi, postopek bo zaključen pravočasno in uspešno. V načrtu so in bodo prave prioritete, pri čemer je najmanj 57 % sredstev programsko na podlagi uredbe že usmerjenih. Uredba nas namreč zavezuje, da najmanj 37 % namenimo področju zelenega prehoda in najmanj 20 % področju digitalizacije. Treba je seveda povedati, da je šele s sprejetjem uredbe postalo dokončno jasno, kaj za Evropo pomeni zeleno. Priloga je namreč tabela, ki določa odstotek prispevka k zelenemu in digitalnemu; zaradi tega se bodo posamezne vsebine morale prilagoditi, kajti nič ne pomaga, če je po zdravi kmečki logiki za nas kanalizacija in čistila naprava stoodstotni prispevek k zelenemu. Po tej tabeli je ta prispevek samo 40-odstoten. Iz tega razloga se bo načrt še spremenil, v nekaterih delih tudi bistveno. To je bil tudi eden od razlogov, da je bilo to gradivo interne narave, in tako bi ostalo do zaključka priprave in sprejetja na Vladi, če ne bi eden od tednikov protipravno javno objavil načrta z vsemi tremi prilogami. Iz tega razloga sem pretekli teden umaknil oznako INTERNO, ker je gradivo – sicer na protipraven način – že postalo javno dostopno. V Državnem zboru pa je celotno gradivo že od 23. decembra lani in poslanci, ki ste želeli, ste ga lahko pogledali. O načrtu smo prvič govorili na matičnem odboru 29. januarja letos in ponovno pretekli teden v okviru priprav na to sejo, kjer so bila priporočila predlagateljev zavrnjena. To, da je bilo gradivo do nedavno interno, pa ne pomeni, da ni bilo javne razprave o njem. Na spletni strani EU skladi je bil objavljen vsebinski okvir, programske prioritete, reforme, glavni cilji in okvirni razrez sredstev. Podobno na Twitter in Facebook računu SVRK. Na pogovorih, ki smo jih organizirali z različnimi deležniki, je sodelovalo več kot 2 tisoč posameznikov in nobenemu ni bila omejena možnost razprave. Nobenemu. Največ vprašanj se je nanašalo na vprašanje, na kakšen način se bodo sredstva iz mehanizma dodeljevala končnim upravičencem, predvsem tam, kjer gre za projekte, ki se bodo izvajali na lokalni ravni; in na vprašanje kombinacije virov iz različnih skladov. V tej izmenjavi mnenj so v preteklih mesecih sodelovali župani, direktorji regionalnih razvojnih agencij, člani Državnega sveta, predstavniki razvojnih regij na NUTS 3 in NUTS 2 ravni, gospodarstveniki, predstavniki Ekonomsko-socialnega sveta, predstavniki nevladnikov. Zaradi razmer pa je bila seveda večina pogovorov opravljena virtualno oziroma na daljavo. Na izmenjavi mnenj, ki je v novembru potekala s sveti in razvojnimi sveti vseh 12 razvojnih regij, je sodelovalo 452 udeležencev. Veste pa, da razvojne svete regij sestavljajo predstavniki lokalnih oblasti, gospodarstva in nevladnih organizacij. Tako široke razprave ni bilo v nobeni od ostalih držav članic. Z vidika zadostitve formalnim pogojem pa bi bila v tem procesu dovolj že razprava na odboru za spremljanje operativnega programa, ki smo jo opravili v oktobru, saj v tem odboru sodelujejo tako predstavniki ministrstev, lokalnih oblasti, nevladnih organizacij, predstavniki mladih, gospodarskih združenj, predstavniki delojemalcev, torej sindikati in tudi nevladniki. Glede vsebinskega okvira načrta je treba povedati, da predstavlja samo del zgodovinskega dogovora, ki je bil dosežen 21. julija lani. Ob začetku pogajanj 17. julija lani je Sloveniji grozil velikanski izpad sredstev. Na mizi je bil namreč predlog iz leta 2018, ki je predvideval kar štirikratni upad sredstev za zahodno kohezijsko regijo. Na koncu je predsednik Vlade Janez Janša skupaj z ekipo dosegel dogovor, ki je Sloveniji povečal sredstva za skoraj pol milijarde evrov – 350 milijonov za zahodno kohezijsko regijo in 82 milijonov za področje kmetijske politike. Slovenija torej v naslednji finančni perspektivi ne samo ohranja položaj iz pretekle, ki jo je tudi, mimogrede, izpogajal takratni premier Janez Janša februarja 2012, pač pa ga skupaj s sredstvi Sklada za pravični prehod celo izboljšuje, še posebej na področju vzhodne kohezijske regije. Ko govorimo o 12 milijardah, ki bodo na voljo Sloveniji v naslednjih devetih letih, je treba vedeti, da predstavljajo nepovratna sredstva sklada za okrevanje, o katerih govorimo v tem načrtu, samo manjši del nepovratnih sredstev in da so nameni porabe ostalih sredstev določeni v drugih programih, ne v Načrtu za okrevanje in odpornost. Torej v vseh ostalih programih, kjer so tudi sredstva iz sedanje finančne perspektive, ki jih moramo počrpati do konca leta 2023, je od 8,4 milijarde nepovratnih sredstev samo 1,6 milijarde v načrtu za okrevanju in krepitev odpornosti. Vse ostalo so sredstva drugih programskih okvirov, ki tečejo seveda v skladu z ustreznimi formalnimi podlagami, ki predpisujejo način porabe teh sredstev. Torej imamo okoli milijardo pa pol še iz sedanje finančne perspektive, na področju kmetijske politike 1,6 milijarde nepovratnih sredstev, večletni finančni okvir 2021–2027 3,2 milijardi nepovratnih, torej dvakrat toliko, kot je nepovratnih v načrtu, o katerem govorimo danes; dvakrat toliko. In seveda 3,6 milijarde – možnost najetja posojil, ki v tem trenutku ne predstavljajo neke pomembne opcije za Republiko Slovenijo, glede na to da veste, da ima izredno dobre bonitetne ocene in se zadolžuje na mednarodnih trgih po negativni obrestni meri. In en del je ta pobuda REACT, ki je sicer del tega mehanizma, ampak je bila že potrjena v okviru spremembe operativnega programa in jo že izvajamo, 330 milijonov evrov, tukaj gre predvsem za investicije na sistemih, ki so podhranjeni, začele so se podpisovati odločitve o podpori za investicijo na področju zdravstva, domske oskrbe in vseh ostalih. V načrtu seveda namenjamo sredstva zelenemu prehodu, digitalni preobrazbi gospodarstva, javnega sektorja, kar pomeni približno 60 % razpoložljivih sredstev, ostalih 40 pa podpori gospodarstvu, predvsem turizmu, podjetništvu, inovativnosti, torej raziskavam in razvoju, inovacijam, področju znanja oziroma izobraževanja, nadalje, področju zdravja, socialnih storitev, predvsem dolgotrajne oskrbe in krepitvi gradnje najemnih stanovanj, predvsem za mlade, pa tudi oskrbovanih stanovanj za starejšo populacijo. Seveda podlago predstavljajo reforme za koriščenje teh sredstev, kjer so ključne na področju izobraževanja, trga dela, debirokratizacije, zdravstva, socialnih storitev, predvsem dolgotrajne oskrbe in zagotovitve stabilnosti pokojninskega sistema, kjer prvi korak predstavlja ustanovitev demografskega sklada. Treba je tudi povedati, da temu dobremu in hitremu političnemu dogovoru 21. julija lani žal ni sledila hitra in nezapletena administrativna procedura, zato se ni čuditi kritikam glede operacionalizacije izvedbe, ki so prihajale iz večine držav članic, predvsem pa iz držav članic, ki jih je kriza najbolj prizadela. Francija na primer beleži bistveno večji upad gospodarske rasti v lanskem letu kot Slovenija, zato ne čudi izjava francoskega ministra za finance, ki je potek potrjevanja nacionalnih načrtov komentiral s stavkom – prepočasi in preveč zapleteno. Čeprav smo že leto dni v kriznih razmerah, je treba povedati, da doslej ni operativen niti en cent iz tega mehanizma. Države so same sprejemale odločitve in pomagale ljudem ter gospodarstvu. Slovenija je za ta namen doslej namenila skoraj 3 milijarde evrov sredstev ali skoraj dvakrat toliko, kot bo na razpolago nepovratnih sredstev iz Sklada za okrevanje in odpornost. Preko osmih PKP-jev je bilo ohranjenih na deset tisoče delovnih mest, finančna podpora ljudem in gospodarstvu pa bo omogočila hitrejši izhod iz krize, ko se bodo razmere normalizirale. In iz tega razloga je bil tudi upad GDP lani približno za četrtino nižji, kot je bilo napovedano – 5,2 %, kar predstavlja ob vseh drugih impulzih – ki jih beležimo v zadnjih dneh povečanja zaposlovanja za preko 6 tisoč, to je celo zmanjšanje brezposelnosti v februarju – ustrezno podlago za hitrejšo gospodarsko rast v prihodnje. V letošnjem proračunu je tako na primer predvideno koriščenje dvakrat toliko sredstev iz evropskih skladov kot v preteklem letu. Večinoma gre za konkretne investicije, ki bodo pomenile dodaten prispevek oziroma spodbudo gospodarski rasti. Načrt za okrevanje in odpornost ni toliko pomemben v finančnem smislu, saj bo glede na dinamiko, po kateri poteka to potrjevanje, dejansko operativen šele konec leta oziroma v naslednjem letu. Iz tega predstavlja tisto, kar je bistvo, reformni del reforme, ki bi jih morali izvesti že davno, pa so se vedno odlagale. Če smo konkretni, kako naj jemljemo te vaše predloge resno, če rušite že prvo izmed reform, ki nastaja preko zakona o ustanovitvi demografskega sklada, in s tem delate neposredno škodo ljudem. Demografski sklad predstavlja prvi korak pri zagotavljanju dolgoročne stabilnosti pokojninske blagajne, učinki od premoženja, ki so ga ljudje ustvarjali skozi leta, se morajo preko inštrumentov demografskega sklada ljudem tudi vrniti. Glede vašega alternativnega načrta na 20 straneh. Mislim, da ne gre za nek alternativni načrt; gre za piar potezo predvsem stranke SD, nekaj ste prepisali, na primer obe infekcijski kliniki, domovi za starejše, stanovanja, nekaj povzeli iz izjav predsednika Vlade, 12 negovalnih bolnišnic v vseh regijah, nekaj splošnih navedb. Tisto, kar skrbi, je finančni okvir za približno enake vsebine – 14,8 milijarde, od tega več kot 8 milijard posojil, torej 2,5-krat več, kot je predvideno v načrtu. Te scenarije iz preteklosti poznamo. Mislim, da si jih Slovenija ne želi; in jih ne bomo ponovili. Bistvena razlika, spoštovani, med pogledom vlade, koalicije in pogledom opozicijskih strank, ki ste sklicale to sejo, pa je pogled na stvari. Vi gledate od zgoraj navzdol, vidite milijarde, milijone in potem na koncu evro. Mi gledamo obratno, mi gledamo od spodaj navzgor. Vidimo evro, potem milijone in milijarde. Vi se ne sprašujete, ali in na kakšen način bomo ta sredstva namenili ljudem, kako se bo zaradi teh sredstev spremenil položaj posameznika. Vlada in koalicija pa imata pri načrtovanju pred očmi konkretnega človeka – kaj bo za študenta, delavca, medicinsko sestro, pacienta, upokojenca in številne druge drugače in bolje. Zato so naše prioritete tam, kjer gre za dodano vrednost za ljudi na vseh področjih življenja in dela. Torej razen splošnega leporečenja o zgodovinski priložnosti in strateškem pogledu v praksi z dejanji dejansko podirate vse, kar je treba v okviru načrta v prihodnjih letih izvesti. Začelo se je pri rušenju demografskega sklada in očitno se bo ta pot nadaljevala tudi pri ostalih reformah. Program bo dopolnjen. Na nekaterih delih bistveno, vendar ne s predlogi, ki ne bodo šli v prid ljudem. In še po nečem se razlikujemo. Ko vi govorite o nepovratnih sredstvih kot o darilu, ki pada z neba, mi govorimo o sredstvih, ki so res nepovratna, prihajajo od ljudi preko takih in drugačnih davkov, zato jih je treba ljudem tudi vrniti preko boljših storitev in enakih izhodiščnih možnosti za vse. Spoštovani, vlada bo pri potrjevanju načrta upoštevala vse formalne pogoje, ki so določeni z uredbo, in vse dobre predloge, ki gredo v prid ljudi. Po vsebini bomo izhajali z načela, da mora biti načrt v korist ljudi ter da nobeden del Slovenije ne bo zapostavljen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Stališče bo predstavil Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Po uspešnem spopadanju z epidemijo koronavirusa bomo morali marsikatero zgodbo začeti graditi znova. Na srečo smo del velike, večje konstrukcije, ki se imenuje Evropska unija. Le-ta nam daje ustrezne smernice, s katerimi se lahko v povezavi z drugimi članicami pomagamo pri uspešni obnovi. Če nas je kaj ta epidemija naučila, je to, da smo marsikaj doslej jemali samoumevno – relativno stabilnost gospodarstva, mir, zdravje, zdravstveno oskrbo, šolanje in seveda nemotene stike ter družabno življenje. Zaradi preprečitve širjenja okužb je naša država tako kot večina drugih sprejela določene omejitve. Niso bili vsi ukrepi dobri, vendar je za spopadanje z neznanim večkrat bolje narediti korak dalje kot obžalovati posledice. Enako velja tudi za načrt okrevanja po epidemiji. V obravnavanem besedilu lahko preberemo, da je eno izmed največjih in najbolj šibkih jabolk spora ravno dejstvo, da aktualna vlada ni že od začetka priprave javno razkrila osnutka načrta, vendar moramo priznati, da se osnutki večine načrtov pripravlja najprej v zaprtem krogu; šele nato se povabi druge, ki nudijo tako poznan svež pogled. Ne dvomimo, da bo Vlada Republike Slovenije v svoj končni načrt vključila marsikateri predlog, ki smo ga lahko prebrali v obravnavanem besedilu. Ni prav, da zavrneš vse, kar je od drugega, in imenuješ svoje za edino in nezmotljivo zadevo. Končni načrt bi moral biti sinteza vseh predlogov, saj bo konec koncev njegovo uresničevanje padlo tudi na ramena naslednje vlade, v katerikoli obliki ta že bo. Ob branju predloga priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost smo v Poslanski skupini Desus še posebej veliko pozornost namenili drugemu stebru – solidarnosti. Opozorili smo, da so poleg določenih populističnih predlogov notri tudi določeni primeri, ki jih nekako ne moremo šteti med solidarnostne. Tu moram navesti odpravo zaostanka usklajevanja pokojnin v višini 3,6 % v letu 2021. Naj na tem mestu povem vsem skupaj še enkrat, da pokojnina ni solidarnost, ampak je to denar upokojencev, zaslužen s trdim delom. Zato se nam v Poslanski skupini Desus ne zdi primerna navedba, da bi bila ta uskladitev solidarnost. To je odprava krivic, ki so še ostale zaradi neusklajevanja iz preteklih let. V Poslanski skupini Desus smo že v preteklosti delali na popolni odpravi teh krivic, a smo s strani tedanje koalicije prejeli izredno negativen odnos, najprej pogojevanje, nato pa še predlog nominalne uskladitve, ki je bil zavrnjen praktično s strani vseh deležnikov. Na koncu je bila izredna uskladitev v višini 2 % brez pogojev gospodarske rasti predlagana in uresničena zahvaljujoč naši poslanski skupini. V poslanski skupini bomo še naprej delali na tem, da se preostali zaostanek v višini 3,6 % odpravi v čim krajšem času in brez pogojevanj. Tudi vdovske in kmečke pokojnine nikakor niso solidarnost in jih moramo urediti čim prej, ne glede na to, ali bodo v Načrtu za okrevanje in odpornost, ali pa jih uredimo na drug način. Na tem mestu pa velja izpostaviti še predlog brezplačnega mestnega prevoza upokojencev. V Poslanski skupini Desus nas vedno zmoti prepričanje, da so upokojenci doma samo v mestu. Ne, niso samo v mestu, so tudi na vaseh. Prav bi bilo, da se uredi brezplačne prevoze za upokojence povsod, kjer to omogoča infrastruktura. Tudi o dolgotrajni oskrbi je bilo v obeh besedilih izrečenega veliko. Glede na negativen demografski trend je treba čim prej narediti tektonski premik. Dolgotrajna oskrba in njeno financiranje je kislo jabolko zadnjih nekaj vlad in v Poslanski skupini Desus nas veseli, da je svoje mesto našla v obeh besedilih načrtov. Ob zaključku bi želel izraziti upanje, da bo današnja razprava konstruktivna. Danes nismo tu zato, da bi se s populističnimi predlogi in žaljenjem kolegov poslancev, drugače mislečih dvigovali na javnomnenjskih raziskavah. Zato apeliram na vse, da ohranimo nivo kulturnega dialoga. Verjamemo, da bo v soočenju naših mnenj tudi precej odličnih predlogov, ki bodo svoj prostor našli v končnem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Uvodoma lahko izpostavimo, da je Evropska unija ena izmed najbolj prizadetih območij na svetu zaradi pandemije covida-19. Največje posledice covida-19 občuti gospodarstvo Evropske unije. Gospodarstvo Evropske unije je zaradi virusa covid-19 med najbolj prizadetimi na svetu. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da gre pri Skladu za okrevanje in odpornost za enega izmed najpomembnejših dokumentov in dogovorov v zgodovini Evropske unije. Sklad za okrevanje in odpornost bo omogočil, da Evropska unija ohrani delujoče gospodarstvo in zaščiti delovna mesta, da se gospodarstvu Evropske unije povrne moč, ki jo je gospodarstvo Evropske unije nekoč imelo. Ob tem bi izpostavil, da je trenutna tržna kapitalizacija podjetja Lufthansa malo več kot 5 milijard evrov, da pa je tržna kapitalizacija digitalnega kitajskega podjetja Zoom v danem trenutku več kot 120 milijard evrov. Slovenija bo lahko za izvedbo naložb v okviru Načrta za okrevanje in odpornost do konca leta 2026 izkoristila do 5,2 milijarde evrov, od tega do 1,6 milijarde nepovratnih sredstev in do 3,6 milijarde evrov povratnih sredstev. V prihodnjih mesecih se bo Evropska komisija, ki s sredstvi Sklada za okrevanje in odpornost upravlja centralizirano, opredelila do reform in naložb v načrte za okrevanje in odpornost ter potrdila naložbe do vrednosti razpoložljivih sredstev. Rok za oddajo Načrta za odpornost in okrevanje je konec aprila. Skladno z usmeritvijo Evropske komisije morajo načrti za odpornost in okrevanje podpirati dolgoročne reforme, naložbe, zlasti v zelene in digitalne tehnologije, s trajnim učinkom na produktivnosti in odpornosti gospodarstva. Predvidene naložbe morajo zagotavljati odpornost zdravstvenega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe, blažiti socialno-ekonomske posledice epidemije covida-19 in podpirati strateška vlaganja za zeleni in digitalni prehod. V Načrt za odpornost in okrevanje bodo vključeni ključni strateški državni projekti, medtem ko bodo ostali projekti lokalnih skupnosti, podjetij in drugih upravičencev po večini izbrani na javnih razpisih oziroma preko drugih ukrepov. Skladno s predlogom Uredbe o vzpostaviti mehanizma za okrevanje in odpornost bo treba Evropski komisiji letno poročati o napredku pri izvajanju Načrta za okrevanje in odpornost, spremljati izvajanje po ciljih in mejnikih ter Evropski komisiji pošiljati zahtevo za plačilo ali tranše v primeru posojil. Evropska komisija bo sredstva za posamezne ukrepe in projekte sprostila, ko bodo doseženi zastavljeni mejniki. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da bo Vlada Republike Slovenije naredila vse, da bo sredstva, ki jih ima na razpolago, izkoristila čim bolj učinkovito in bodo investicije imele čim večji multiplikativni učinek na proračun Republike Slovenije. V osnutku Načrta za okrevanje in odpornost je razvidno, da bo Slovenija spodbujala naložbe za digitalno preobrazbo gospodarstva in družb. Prioritete Slovenije so digitalizacija, okoljevarstveni ukrepi, krepitev produktivnosti, izboljšanje trga dela ter izboljšanje izobraževalnega, zdravstvenega in socialnega sistema. Osnutek Načrta za okrevanje in odpornost temelji na medsebojno povezanih reformah izobraževanja, trga dela, debirokratizacije, zdravstva, pokojninskega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe, saj bodo le tako povezani in soodvisni projekti Načrta za okrevanje in odpornost prinesli želene učinke. Pet prednostnih področij, ki si jih je Slovenija zastavila, je: zelena Slovenija, digitalna Slovenija, podjetna in inovativna Slovenija, odgovorna Slovenija in pametna Slovenija. Očitki opozicije glede Načrta za okrevanje in odpornost so po našem mnenju večinoma manipulacije in zavajanja. Tako lahko ocenimo kot za neresnično trditev, da je bil osnutek Načrta za okrevanje in odpornost dvakrat zavrnjen s strani Evropske komisije. To je večkrat poudaril minister Černač, vendar mediji o tem sploh ne poročajo. Prav tako je treba poudariti, da neprestano poteka dialog in aktivno usklajevanje med Vlado in Evropsko komisijo na tehnični ravni, saj je priprava Načrta za okrevanje in odpornost administrativno in tehnično zelo zahtevna. Prav tako zavračamo, da vlada ni omogočila ustrezne javne razprave o Načrtu za okrevanje in odpornost ter predstavila natančnega časovnega poteka priprav osnutka Načrta za okrevanje in odpornost, v katerem so bili zajeti vsi datumi pogovorov s predstavniki lokalnih skupnosti, Ekonomsko-socialnega sveta, gospodarstva, nevladnih organizacij ter drugih zainteresiranih deležnikov. Ob tem je treba poudariti, da je bilo v postopek priprave osnutka Načrta za okrevanje in odpornost vključeno več kot 2 tisoč deležnikov, katerim so bila predstavljena izhodišča za pripravo Načrta za okrevanje in odpornost. Ob tem je treba tudi poudariti, da je Odbor za zadeve Evropske unije pred enim mesecem osnutek načrta obravnaval. Na odboru se je razvila konstruktivna razprava, v kateri so bila vključena mnenja različnih deležnikov. Treba je tudi poudariti, da praksa večin nacionalnih parlamentov držav članic Evropske unije sam parlament v pripravo Načrta za okrevanje in odpornost ne vključujejo. Ob tem bi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke radi poudarili, da je Slovenija med prvimi članicami, ki so ratificirale sklepe o lastnih virih – zakonodajo, ki omogoča zadolževanje na finančnih trgih in s tem financiranje okrevanja. Doslej je to opravilo le šest držav članic Evropske unije. Poleg Slovenije so to še Ciper, Hrvaška, Portugalska, Francija in Bolgarija. Ratifikacija te zakonodaje je nujna zato, da se bo komisija lahko zadolžila in da bodo države lahko dobile denar. V portugalskem času predsedovanja sicer še vedno upajo, da bo ratifikacijski proces končan do konca meseca aprila. Ob zaključku stališča Poslanske skupine SDS bi radi poudarili naslednje. Slovenija se je zares dobro izpogajala, da je na voljo več sredstev, kot jih je bilo v preteklih letih. V Poslanski skupini SDS verjamemo, da bo aktualna vlada, aktualna koalicija uspešna tudi v njihovem koriščenju. Do leta 2026 je sicer kratko obdobje, izziv bo pripraviti načrt, ki bo dovolj ambiciozen, a hkrati izvedljiv. Snovalci načrta morajo razmišljati tudi, kako v načrt vpeljati strukturne reforme, da bo Slovenija v svojem načrtu predlagala take projekte in ukrepe, ki bodo pomagali obnovi gospodarstva po krizi, kot tudi strukturne reforme, ki bodo namenjene reševanju razvojnega zaostanka. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke posebej opozarjamo in upamo, da ne bo prihajalo do dodatnih administrativnih ovir, ki bi otežile, morda celo ogrozile črpanje sredstev, ki so za obnovo in razvoj pomembne. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da bodo pripravljavci Načrta za okrevanje in odpornost zadostili administrativno-tehničnim zahtevam Evropske komisije ter da bo Načrt za okrevanje in odpornost pravočasno pripravljen. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo Evropski komisiji, da si vzame dovolj časa, da načrte pregleda, po potrebi uskladi, popravi za državami članicami. In v Slovenski demokratski stranki tudi predlagamo Evropski komisiji, da o načrtih za obnovo in razvoj posameznih članic Evropske unije odloča v paketu in ne posamezno. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagamo, da se naj proces priprave Načrta za okrevanje in odpornost uspešno pripelje do konca z odgovornim ravnanjem vseh vpletenih, upoštevajoč maksimo, da se nikogar ne pusti ob strani in da noben del Slovenije ne bo pozabljen.
Hvala lepa. Igor Peček bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! V Poslanski skupini LMŠ nam ni vseeno, kakšna bo naša prihodnost, in ni nam vseeno, kakšna bo prihodnost vseh mlajših generacij. Skrbi nas, kakšna bo kakovost našega življenja, kaj bo z gospodarstvom, kako se bodo razvijala naša podjetja in kakšen bo razvoj nas kot družbe. To so tudi glavni razlogi, da smo s kolegi iz opozicije pripravili Predlog priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost. Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost si v LMŠ predstavljamo kot nabor projektov, ki sledijo našim razvojnim prioritetam, prioritetam Evropske unije, ki bi jim naša država morala slediti, če seveda želimo v širši skupnosti, katere del smo tudi mi, doseči te skupne cilje. Načrt ne bi smel temeljiti samo na porabi finančnih sredstev, ki so nam danes na voljo in s katerimi bomo, upam, prispevali k okrevanju in nadaljnjemu razvoju slovenskega gospodarstva, ampak bi morali v njem začrtati tudi nove smernice razvoja slovenske družbe za naslednje desetletje. Vsaj tako si želimo v Poslanski skupini LMŠ. Zadnjih nekaj let v Evropi in svetu nasploh odzvanja zavedanje pomembnosti prehoda na zeleno in digitalno področje. Kriza covida-19 je le še bolj izpostavila pomembnost digitalizacije in zelene okoljske iniciative, s poudarkom na solidarnosti tako okoljskega kot podnebnega partnerstva, krožnega gospodarstva in mobilnosti. Možnost in potreba digitalizacije procesov, ki so doslej veljali za klasične, se je izkazala za ključno tako pri šolanju na daljavo kot tudi pri organizaciji dela, ki smo ga prej izključno opravljali recimo v pisarni podjetja. Za našo prihodnost, za naš obstoj in za zmanjšanje posledic podnebnih sprememb ni ključno le to, da si zadamo ambiciozne cilje, ampak je ključno zlasti to, da te cilje začnemo uresničevati. Eno izmed takšnih področij je tudi krožno gospodarstvo, ki je eden izmed temeljev razvojnih sprememb, kakršne sodobno in razvojno naravnana družba zahteva. Pri prehodu v digitalno in zeleno Slovenijo morajo imeti vplivno vlogo celotna družba, politični in gospodarski subjekti, strokovna in laična javnost, državljanke in državljani. Vse našteti lahko s svojim znanjem, inovativnostjo doprinesemo k dvigu kakovosti bivanja in s tem povezanim dvigom dodane vrednosti, o kateri tako radi govorimo. Poglejmo vladni načrt. Ta se predvsem opira na že znano in dokaj varno področje razvoja Slovenije, in sicer infrastrukturo. Mi ji ne nasprotujemo in je vsekakor potrebna, vendar s to pomanjkljivostjo, da vladni predlogi v ničemer ne odstopajo od do sedaj znanega. V opoziciji smo po drugi strani prepričani, da jih je treba korenito dopolniti in nadgraditi ter z njimi zajeti celoten spekter trajnostne mobilnosti. Ponavljam. Vlada ponuja že znan pristop, to je razvoj, če rečem, cestne in primarne infrastrukture; mi pa bi radi dali prednost trajnostni mobilnosti. Žal vladni načrt cestne infrastrukturi namenja dvakrat več sredstev kot trajnostni in železniški. Naj ponovim. Gre za odločitve, ki bodo zaznamovale in začrtale razvoj Slovenije za naslednje desetletje. In ravno zaradi tega si prehitrih odločitev in s tem povezanih napak danes ne bi smeli privoščiti. Po naši oceni bi zato moral vladni načrt večjo težo nameniti strukturnim reformam, mehkejšim vsebinam, predvsem pa ljudem in zaposlenim, ki lahko preko inovacij in spodbujanja novih tehnologij prispevajo k zelenim in pametnim podjetjem. Ne pozabimo, Slovenija je med državami članicami Evropske unije v samem vrhu po razvoju robotike in umetne inteligence. To pomeni, da Slovenija ima potencial prodreti med najbolj razvite države Evropske unije. Le upati si moramo usmeriti naše gospodarstvo v pravo smer in dati priložnost novim usmeritvam razvoja. Ne bi si smeli privoščiti tavati na mestu ter stremeti zgolj in zgolj h kratkoročnim in všečnim rešitvam. Pri zasnovi načrta je po našem mnenju bistvena tudi vključitev več finančnih virov. Predsednica Evropske komisije je načrt pospremila z besedami: Nacionalni načrti morajo temeljiti na združevanju modrosti in solidarnosti. Po našem mnenju je v vladnem načrtu to izpostavljeno le v manjši meri. Nasprotno menimo, da je v alternativnem načrtu, ki smo ga pripravili v opoziciji, predstavljenih 218 projektov, pri katerih smo izpostavili sinergijo več virov, in sicer dolgoročnega proračuna Evropske unije, dodatnih virov v okviru instrumenta Naslednje generacije Evropske unije, proračuna Republike Slovenije in tudi možnosti posojil Evropske investicijske banke. Naš načrt za okrevanje in odpornost temelji na štirih stebrih. To so zdravje, razvoj, okolje in solidarnost. Dve tretjini sredstev v načrtu sta namenjeni reformam na področju zelenega in digitalnega. Takšna so ne samo pričakovanja Bruslja, pač pa, verjamem, tudi pričakovanja mlajših generacij in generacij za njimi. Evropska komisija je 22. januarja letos pripravila nove smernice, kar je priložnost, da vlada prouči tudi dobronamerne predloge iz alternativnega načrta opozicije ter jih vključi v končni dokument in besedilo nacionalnega načrta. Naj za dodatni razmislek vladi še poudarim, da je v pripravi tudi usmeritveni dokument Evropske komisije, ki bo predvideval način, kako aplicirati tako imenovano načelo – ne škoduj. Morda bi to lahko bili tisti potrebni stimulanti, da bi vlada vendarle našla pogum za odklon od že načrtovanih projektov, ki sami po sebi niso dovolj ambiciozni. Še enkrat, upamo, da boste v načrtu vendarle dali prednost predvsem trajnostni mobilnosti, surovinam, ki so manj škodljive od plastike, in energetskim virom, ki so ogljično bolj nevtralni in za okolje prijaznejši od teh, ki jih uporabljamo danes. Na koncu bi rad opozoril še na način oziroma postopek pri oblikovanju nacionalnega načrta. Zrela in odgovorna politika ve in razume, da je v kreiranje tako pomembnega dokumenta nujno vključiti vse razpoložljivo znanje, ki ga družba premore, predvsem stroko iz različnih področij ter vse druge ključne skupine, ki doslej niso imele možnosti sodelovati in vplivati pri definiciji vsebine in niso imele možnosti vplivati na razvojne prioritete tako v finančnem kot časovnem smislu. Prepričani smo, da bi le na podlagi strokovnega mnenja in strokovnih odločitev vlada lahko zajela takšne smernice razvoja, ki bi Slovenijo vodile v napredno, zeleno in moderno smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Za nami je trpka izkušnja krize, pred nami delna negotovost. Slovenijo moramo zato pripraviti na okrevanje ter postaviti temelje za izzive prihodnosti. Trezno in realno moramo pogledati, kaj v naši družbi deluje in kaj ne ter kako bomo uresničili naše strateške cilje. Dialog med relevantnimi deležniki kot pomembna vrednota naše družbe bi moral biti danes močnejši kot kadarkoli prej. Tak dialog bi omogočil boljši izkoristek razvojnih potencialov in pravičnejšo porazdelitev bremen izhoda iz krize. Omogočil bi gradnjo večine okoli skupine vizije in skupnih ciljev. Nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost bi moral predstavljati takšen dogovor, takšno družbeno pogodbo, preko katere bi si zagotovili dostop do evropskih sredstev v okviru instrumenta za okrevanje in odpornost. Slediti bi moral primarnemu interesu krepitve javnih sistemov, javne infrastrukture in gospodarstva; predvsem pa biti priložnost, da Slovenija po letu dni vrne svoj fokus na ljudi. A ta vlada je ustvarila krč, novo krizo. Ustvarila je krizo vrednot in usodno zmanjšala zaupanje v državo, v drug drugega. To, kar danes Socialni demokrati zahtevamo v Državnem zboru, je transparentnost, kompetentnost in volja. Ne praznih obljub in pozivov k sodelovanju, ki ne temeljijo niti na osnovnih demokratičnih pravilih. Ne takrat, ko se za pravico zgolj do razprave o strateški prihodnosti naše države borimo s sklicevanjem izrednih sej Državnega zbora. Vlada se je odločila, da so parcialni, posamezni, strankarski ali resorni interesi močnejši od javnih interesov in do zadnjega prepovedovala vpogledu v načrt. Za umik tajnosti se je odločila šele takrat, ko je bila v to prisiljena. Iztekel se je namreč 30-dnevni rok, v katerem bi morala odločili o naši zahtevi; sicer bi z nadaljevanjem postopka to dosegli pri informacijski pooblaščenki. Ne obstajajo namreč nobeni stvarni in zakoniti razlogi, zaradi katerih bi bila tajnost teh dokumentov upravičena. Tako zgolj skriješ vse, kar hočeš skriti pred javnostjo. Socialni demokrati smo prepričani, da gre za dokument, ki po svoji naravi, svoji vsebini in obsegu finančnih sredstev presega mandat ene vlade in ene državnozborske večine, zato je nujno, da o tem transparentno razpravljamo in oblikujemo priporočila Vladi. Finančni okvir slovenskega načrta za okrevanje in odpornost namreč predvideva obseg sredstev, ki ga lahko primerjamo z vrednostjo polovice državnega proračuna. Ob vrsti tveganj opozarjamo na preprečevanje korupcijskih tveganj in smotrnost porabe javnih sredstev. Socialni demokrati smo ves čas sledili priporočilom Evropske komisije in pozivali k javni razpravi s civilno družbo, s socialnimi partnerji, univerzami, lokalnimi skupnostmi, potencialnimi nosilci in izvajalci projektov. Navsezadnje se zavedamo, da bomo zgolj z aktivnim prijavljanjem podjetij, regij, občin in mest na posamezne programe zmogli v polni meri do leta 2027 počrpati vsa sredstva, ki bodo na voljo. To bomo zmogli, če vključimo vso ustvarjalnost, vso znanje, delo in energijo naših ljudi. Socialni demokrati smo že decembra lani predstavili strategijo izhoda iz krize in razvojni zagon; nadalje pa s partnerji v opoziciji ta dokument nadgradili v alternativni načrt za okrevanje in odpornost. Skozi štiri stebre – zdravje, solidarnost, okolje in razvoj – ter 218 velikih projektov smo zajeli v multiplikativni učinek vseh razpoložljivih virov in iz 1,6 milijarde evrov nepovratnih virov ustvarili vzvod v vrednosti skoraj 15 milijard evrov. To je pameten pristop celostnega načrtovanja, ki na optimalni način omogoča uresničenje vseh ključnih razvojnih, okoljskih, socialnih in zdravstvenih prioritet naše družbe. Vlada pa bo žal z enako logiko neomejene delitve, kot jo je imela pri vseh zakonih PKP, porabila enkratno finančno spodbudo za reševanje parcialnih problemov namesto ustvarjanju pogojev za vnaprej. Če bo vladni pristop obveljal, bo Slovenija imela najlepša krožišča na svetu, a krhke temelje prihodnjega razvoja in ohranjeno ranljivost družbe, delovnih mest in javnih storitev. Namesto vladnega spiska betonskih projektov govorimo o močnejših ukrepih za finančno in organizacijsko krepitev javnega zdravstva, naslavljamo izziv starajoče družbe z rešitvami na področju dolgotrajne oskrbe in socialne varnosti, z več razpoložljivimi sredstvi za nova najemna stanovanja za mlade, vrtce, šole. Namesto vladnega greenwashinga s projekti jasno pospešujemo zeleni prehod. Vlagamo v znanost s prebojnimi projekti, kot so NUK 2 in Center novih tehnologij, vlagamo v inovacije za gospodarsko rast. Rast, ki bo ustvarila koristi za vse. Poslanska skupina Socialnih demokratov zato danes stoji za vsemi priporočili v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost, kot smo jih navedli v sklicu. Če ste prvega že realizirali, sledite še ostalim. Umaknite ta parcialni seznam želja na osemstotih straneh in v roke vzemite opozicijski predlog načrta. Nedvomno je to boljša osnova, da zadovoljimo kriterijem Evropske komisije, doma pa dosežemo pomembno soglasje vseh ključnih deležnikov. Naslednje priložnosti več ne bo. Evropa je že razumela, to moramo razumeti tudi mi. Hvala.
Hvala lepa. Gregor Perič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani minister, državni sekretarji! S ciljem, da bi omejili gospodarsko in družbeno škodo, ki jo je povzročila epidemija koronavirusa, so se voditelji Evropske unije, Evropska komisija in Evropski parlament dogovorili o načrtu za gospodarsko okrevanje, ki bo omogočil izhod iz krize in postavitev temeljev za sodobno in bolj trajnostno Evropo. Tako sta bila julija lani sprejeta večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027 in instrument za okrevanje in odpornost. Gre za največji sveženj spodbud doslej, ki se je kadarkoli financiral iz proračuna Evropske unije. Skupaj več kot tisoč 800 milijard evrov bo pomagalo pri obnovi Evrope po epidemiji ter pri blažitvi gospodarskih in socialnih posledic epidemije; nenazadnje pa bodo omenjena sredstva zagotovila, da bosta evropsko gospodarstvo in družba bolj trajnostna, odpornejša in bolje pripravljena na prihodnje izzive. Slovenija si je izpogajala izjemen razvojni okvir evropskega financiranja. Na časovnici do leta 2029 bo upravičena do okvirno 10,2 milijarde evrov, od tega gre za 6,6 milijarde evrov nepovratnih sredstev in 3,6 milijarde evrov posojil. Dogovor torej prinaša obsežna dodatna sredstva za Slovenijo, ki nam bodo olajšala okrevanje po krizi covida-19 ter spodbudila investicije v zeleni in digitalni prehod. Države članice EU morajo sedaj pripraviti svoje nacionalne načrte za okrevanje in odpornost, le-ti pa jim bodo zagotovili dostop do sredstev v okviru instrumenta za okrevanje. Tudi naša država že več mesecev pripravlja podroben nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, ki določa reforme in javne naložbene projekte, ki jih bo podpiral mehanizem za okrevanje in odpornost. Skladno s smernicami in priporočili Evropske komisije so v nacionalnem načrtu upoštevane vse usmeritve glede reform in naložbe, med drugim tudi zahteva, da se najmanj 37 % sredstev nameni podnebnim ciljem, najmanj 20 % sredstev pa digitalnemu prehodu. Upoštevano je tudi načelo, da noben ukrep ne sme bistveno vplivati na okolje. Ob tem v Poslanski skupini SMC poudarjamo, da mora tudi Evropska komisija prisluhniti različnim potrebam držav članic, ki same najbolje vedo, kateri sektor in področje so bili najbolj prizadeti ter kateri ukrepi bodo v posamezni državi najbolj učinkovito pripomogli v procesu okrevanja in zagotavljanja odpornosti. Slovenija bo lahko s sredstvi iz načrta za okrevanje, ki skupno znašajo 5,2 milijarde evrov, financirala ukrepe, izvedene od februarja 2020 do avgusta 2026. Torej tudi za nazaj. Največ – okoli 2,2 milijarde evrov – je predvideno za projekte za trajnostni in zeleni prehod, okoli eno milijardo evrov je predvideno za krepitev podpornega okolja za podjetja, okoli pol milijarde evrov za digitalizacijo Slovenije in projekte na področju izobraževanja in krepitve veščin, okoli 300 milijonov za izboljšanje zdravstvenega sistema in socialnega varstva ter dolgotrajne oskrbe, 340 milijonov pa za turizem in kulturo. Osnova za slovenski načrt za okrevanje, ki je javno dostopen vsem, je seznam 187 projektov strateškega pomena, ki ga je Vlada sprejela junija 2020, kamor sodijo tudi izgradnja in prenova klinik, regionalnih in negovalnih bolnišnic ter zdravstvenih domov, velike investicije na železniškem omrežju in digitalizaciji, energetska prenova javnih objektov ter gradnja najemnih stanovanj in domov za starejše občane. Poleg teh pa bodo manjši projekti lokalnih skupnosti, podjetij in drugih upravičencev večinoma izbrani na javnih razpisih oziroma preko drugih ukrepov. Slovenski načrt za okrevanje zajema tri strateške cilje. Prvič, zagotovitev kakovostnejšega in odpornejšega zdravstvenega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe. Drugič, ublažitev socialno-ekonomskih posledic epidemije covida-19. Tretjič, podpora zelenemu in digitalnemu prehodu, oblikovanje spodbudnega poslovnega okolja in zmanjšanje upravnih bremen. Načrt nagovarja najbolj pereče problematike v Sloveniji in predvideva več razvojnih področij oziroma prioritet, kamor bi se vlagala razpoložljiva sredstva. Ena ključnih prioritet pa so vlaganja v zdravstveni sistem, socialno varstvo in dolgotrajno oskrbo. Nadgradnje na področju zdravstva bodo ustrezno podprte s številnimi naložbami, kot so domovi za starejše občane, zdravstvena infrastruktura, ohranjanje in spodbujanje zaposlitev v zdravstvenem sistemu, zlasti prvih zaposlitev za mlade, in podobno. Zavedamo se, da je za hitro okrevanje naše države po epidemiji treba zdravstvu zagotoviti dodaten kapital ter nove investicije z evropskimi in domačimi sredstvi. Zato je v prihodnje predvidena izgradnja novih infekcijskih klinik v Ljubljani in Mariboru, nadomestna novogradnja stavbe Oddelka za infekcijske bolezni v UKC Maribor, gradnja negovalnih bolnišnic v vseh regijah po Sloveniji. V nekaterih regijah bodo obstoječe spremenjene v negovalne in zgrajene nove regionalne bolnišnice. Zgrajeni bodo novi domovi starejših občanov ter modernizirani obstoječi domovi; skupaj s kadrovskimi okrepitvami. Tako se bodo znatno povečale zmogljivosti v zdravstvenem sistemu, in sicer na točkah, kjer so le-te premajhne ali kjer se je izkazalo, da potrebujemo dodatne rezerve. Treba je poudariti, da je bila vsebina načrta za okrevanje v preteklih mesecih deležna široke izmenjave mnenj z več kot 2 tisoč deležniki. Na več srečanjih so bili prisotni župani, direktorji regionalnih razvojnih agencij, člani svetov razvojnih svetov vseh dvanajstih razvojnih regij, člani svetov obeh kohezijskih regij. Večkrat je bil načrt obravnavan na Ekonomsko-socialnem svetu, sodelovali so tudi številni deležniki iz gospodarstva, nevladnih organizacij in ostali. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da je načrt za okrevanje izredno pomemben vsebinski dokument in finančno obsežen dokument, ki bo bistveno zaznamoval razvojno pot naše države ter njenih državljank in državljanov v naslednjem desetletju. Zato nas veseli, da načrt sledi predvsem vlaganjem v našo skupno zeleno, razvojno, socialno in zdravo prihodnost ter hkrati zaobjema podrobnosti glede prepotrebnih strukturnih reform. Pred nami je torej izjemna priložnost, da s pametno pripravljenim in ambicioznim načrtom za okrevanje popeljemo Slovenijo na pot trajnostne, inovativne, solidarne in pravične družbe. Poudarjamo, da gre za našo skupno odgovornost, ki presega mandat samo ene vlade, saj gre za najpomembnejšo nalogo naše države v tem desetletju. Tudi Vlada Republike Slovenije se tega dobro zaveda, zato se je priprave načrta za okrevanje lotila z vso resnostjo in odgovornostjo. Že tretji dan po tem, ko je bil na ravni Evropske unije sprejet dogovor o svežnju za okrevanje po epidemiji, je vlada ustanovila dve delovni skupini za pripravo načrta za okrevanje. V manj kot mesecu dni zatem pa je ravno tako že potrdila izhodišča za pripravo načrta, ki so opredelila okvirne vsebine oziroma predvidena področja razvojnih prioritet. Pohvalno je tudi dejstvo, da je bila Slovenija med prvimi članicami Evropske unije, ki je sprejela sklep o lastnih virih, ki predstavlja temelj svežnja, saj gre za pravno podlago, ki bo omogočila zadolževanje Evropske komisije na finančnih trgih in s tem financiranje instrumenta. Za zaključek velja izpostaviti predvsem sledeče: obseg razpoložljivih evropskih sredstev do konca tega desetletja lahko primerjamo z vrednostjo celotnega letnega državnega proračuna. Vsebinsko pa predstavlja kar desetkratnik običajnega letnega obsega investicijskih odhodkov v državnem proračunu. Prav zato v Poslanski skupini SMC opozarjamo, da se je treba tega projekta lotiti s transparentnim načrtovanjem in smotrno porabo javnih sredstev, ob tem pa preprečiti tudi vsa tveganja. Verjamemo, da nam bo uspelo počrpati vsa razpoložljiva sredstva, s tem pa bo naša država prihodnje izzive lahko uspešno nagovorila ter dolgoročno dosegla višjo stopnjo razvoja in blaginje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala lepa in lep pozdrav vsem skupaj! Sam vidim v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost predvsem veliko priložnost za Slovenijo. Evropska komisija in nasploh Evropska unija je storila ob tej covidkrizi zgodovinski korak. Če je v prejšnji krizi države, ki so se ne zaradi samih sebe znašle v finančnih težavah, pač pa zaradi transatlantske finančne krize, enostavno prepustila – znajdite se kakor znate – in so se zato vse morale blazno zadolževati, da so reševale svoja podjetja in prezadolžene bančne sisteme, je tokrat ploščo obrnila in je rekla – pomagali vam bomo in pomagali vam bomo z milijardami evrov nepovratnih sredstev in z brezobrestnimi posojili. Slovenija ima zato v naslednjih šestih letih priložnost, da praktično podvoji svoja sredstva, ki jih namenja razvoju. Namreč teh 5 milijard ne smemo gledati kot 5 milijard, ki so zgolj 5 milijard ali znesek, enak polovici državnega proračuna, ampak je to treba postaviti v perspektivo. Slovenski državni proračun ima, namreč vsako leto je težek, če govorimo o proračunu centralne države, približno 10 milijard, od tega gre približno ena milijarda za investicije, se pravi 5 milijard raztegnejo na šest let, kar pomeni, da lahko to milijardo, ki je namenjena za investicije, v naslednjih šestih letih tako rekoč vsako leto podvojimo, kar pomeni, da bi lahko bil razvoj v naslednjih šestih letih enkrat hitrejši, kot je bil. Predpogoj za to pa je, da ta sredstva pametno uporabimo. Jaz bom govoril o uporabi sredstev, ne o črpanju, kot se je nekako ta grda beseda prijela v slovenskem političnem besednjaku. Črpanje sredstev dejansko ustreza stanju, kakršnega smo imeli na ravni uporabe evropskih sredstev doslej, črpana so bila približno tako kot voda iz kleti – naj steče po vrtu, važno je, da je ni več v kleti. Kako bo ta voda uporabljena in čemu bo koristila, pa ni nikogar zanimalo; in zato so tudi rezultati taki, kot so. V letu 2019 smo imeli na razpolago 1 milijardo evropskih sredstev, počrpanih je bilo 700 milijonov oziroma 70 %, pa to je bilo še dobro leto. Povprečje med letoma 2007 in 2019 je bilo, da smo uporabili 60 % vseh razpoložljivih evropskih sredstev. Kako smo jih uporabljali, je spet druga zgodba. V Sloveniji je trenutno odprtih 5 tisoč 600 evropskih projektov, kar vam že samo po sebi pove, da so ta sredstva razdrobljena na sto in en možen način, da ni v njih nobene zgodbe, nobene strategije, nobenih nacionalnih prioritet in da se uporabljajo malo tu, malo tam, malo to krožišče, malo tista zelenica. Ta nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost bi moral presekati s tem stanjem, kar pomeni naslednje. Namesto da je vlada spet na kup nagrebla 800 strani projektov, več ali manj projektov, ki so približno ustrezali nekim kriterijem, ki jih je Evropska unija postavila, in računa, da bo skozi te projekte počrpala ta sredstva ponovno, spet bo voda iz kleti tekla povsod okrog po vrtu; namesto tega bi morala začeti debato obratno. Morali bi se začeti pogovarjati o tem, kaj so nacionalne prioritete, kje evropska sredstva potrebujemo in kaj so tiste dejavnosti v Sloveniji, ki jih želimo in moramo s temi sredstvi spodbujati. Pa te debate ni bilo, ker niti ni bilo javne razprave. Ni bilo javne razprave na Ekonomsko-socialnem svetu, šele po tem, ko je bil osnutek pripravljen, 15. oktobra, če se ne motim, se je tam ustanovila neka češ pogajalska skupina, ki pa je socialne parterje zgolj seznanila s tem, kaj je vsebina tega načrta; ni pa se bila pripravljena o načrtu in njegovi vsebini na kakršenkoli način pogovarjati. Ni bilo razprave s civilno družbo. Minister bo rekel, da so imeli nek Zoom s 300 ljudmi, če sem zadnjič prav razumel. To ni nobena razprava. Na Zoom priklopiti nekaj sto ljudi pač spet pomeni, da ste vi malo predstavili ta svoj načrt, niste pa z druge strani se z nikomer resno pogovarjali. In ni bilo razprave niti v parlamentu. Ta dokument je imel do nedavnega oznako INTERNO in v njem ni bila opravljena javna razprava, ampak je vlada poskušala tudi v parlamentu vprašanje, kako se bo uporabilo 5 milijard evropskih sredstev, razrešiti kar takole malo za zaprtimi vrati. In rezultat je tak, kot je. V Evropsko komisijo sta bila poslana dva osnutka, oba sta bila močno kritizirana. Minister me bo spet obtožil, da lažem, ampak o tem so poročali praktično vsi slovenski mediji oktobra in februarja. Vsi poročevalci iz Bruslja so poročali, da sta bila oba osnutka močno kritizirana. Pa bo minister rekel, da mediji lažejo, ampak potem je vprašanje, zakaj je sam tem medijem odgovarjal, da jim, se pravi slovenski vladi, Evropska komisija postavlja, citiram, »neke nesmiselne formalistične zahteve«. Če so ti očitki popolnoma neresnični, zakaj se potem minister počuti dolžnega, da se opravičuje. In druga nekonsistentnost, ki se je pojavila. SVRK je hkrati govoril, da Evropska komisija ni obravnavala nobenega načrta, v isti sapi je pa rekel, da se že več mesecev usklajuje z uradniki Evropske komisije glede teh načrtov. Če potegnem črto, nisem jaz, še manj mediji in še manj Evropska komisija tisti, ki laže. Tukaj se predvsem nekdo poskuša zelo nespretno zviti iz kritike, ki je bila nanj naslovljena. Gospod minister, prosim, da v tem smislu tudi svoje izjave oziroma svoje kritike, ki jih name naslavljate, umaknete. Naj grem počasi k vsebini. Kje so problemi? Tukaj bom precej plastičen. Republika Slovenija si je pod tretjo Janševo vlado za naslednjih šest let zadala, da bo v orožje, v oboroževanje investirala 780 milijonov evrov. To številko sem podal zato, da si jo zapomnite, ker bom zdaj malo sešteval, koliko bo šlo v druge stvari. Ko se je ta zakon o investiciji 780 milijonov evrov v orožje znašel v parlamentu, smo v Levici opozarjali, da se ta sredstva zažirajo v stvari, ki so bistveno bolj potrebne od orožja. V zdravstvo, v domove za starejše, v stanovanja, v gradnjo železnic. In takrat smo dobili od vlade odgovor, naj ne skrbimo – v proračunu sicer niso postavke velike, so enako malenkostne, kot so bile prejšnja leta, za gradnjo stanovanj praktično postavke v proračunu ni –, ker bomo ta sredstva že uspešno pridobili preko nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost iz Evropske unije. Zdaj so pa številke v tem načrtu naslednje. Vlada je zaprosila za 5 milijard, od tega bo investicij v zdravstvo pičlih 200 milijonov oziroma 4 % celote. Investicij v domove za starejše – prej smo slišali predstavnika koalicije, kako se je hvalil, koliko domov za starejše bodo zgradili –, investicij v domove za starejše bo samo za 100 milijonov oziroma 2 % zaprošenih sredstev. Investicij v stanovanja bo 185 milijonov, malo manj kot 2 % zaprošenih sredstev; in investicij v železnice bo približno štirikrat manj kot investicij v ceste. In če mi to zdaj seštejemo – zdravstvo, domovi za starejše, stanovanja, železnice v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost, šele ko te štiri stvari damo na kup, pridemo do 780 milijonov, kar je enaka vsota kot tista, ki jo vlada namerava zapraviti iz državnega proračuna za orožje v naslednjih šestih letih. Se pravi, da za orožje bomo dali toliko v naslednjih šestih letih, kot bomo dali v naslednjih šestih letih skupaj za investicije v zdravstvo, domove za starejše, stanovanja in železnice po tem Načrtu za okrevanje in odpornost. To je realnost tega načrta. In če se pomaknem naprej. Evropska komisija, spet citiram slovenske poročevalce iz Bruslja, je jasno rekla, »da v tem načrtu ni zgodbe, ni prioritet«. In glede na to, kar sem zdaj izpostavil, se lahko samo strinjamo. Njena druga kritika pa je, da bi moral biti ta načrt namenjen pripravi na podnebno krizo; in tudi tukaj, že če osnovne številke pogledamo, vidimo, da vlada in njen načrt padeta na celi črti. Podnebna kriza ni hec. Več let, desetletij so strokovnjaki opozarjali, da države po celem svetu niso pripravljene na potencialni izbruh epidemije, potencialni virus. Vlade so to preslišale. Vse po vrsti. In na koncu, ko se je epidemija zgodila, smo videli, kako drastične posledice je imela. Praktično že eno leto imamo v tej državi suspendirano javno življenje, že eno leto smo v stanju, kjer praktično polovica ustavno garantiranih pravic ne velja, in že praktično eno leto smo v stanju, ko imamo gospodarstvo dobesedno na predihavanju. Delovna mesta in podjetja, kolikor ne propadajo, ne propadajo predvsem zaradi tega, ker država, ki se močno zadolžuje, pomaga vse skupaj nekako ohranjati pri življenju. Ampak ostal bo dolg, ki ga bomo še dolgo plačevali. In ostale bodo rane, ki jih bomo še dolgo čutili; 3 tisoč 700 smrti, da ne govorimo o posledicah, ki jih bo to pustilo na otrocih, ki so letos praktično polovico šolskega leta zamudili. Pa če se vrnem k podnebni krizi. Podnebna kriza je v tem smislu zelo podobna krizi covida-19. Strokovnjaki opozarjajo enoglasno, mislim, da obstaja 99-odstotni konsenz v svetovni znanstveni javnosti, da se je treba začeti ukvarjati s segrevanjem ozračja in s propadanjem ekosistemov, ker bo to huda težava v prihodnjih desetletjih in ker je to največje tveganje za ljudi, za okolje, nenazadnje za politični mir, stabilnost in blaginjo v naslednjem stoletju, ki je pred nami. In opozarjajo, da imamo do leta 2030 praktično čas, leta 2030 bo ta zmenek z zgodovino, ko bomo videli, ali smo uspeli naša gospodarstva vsaj približno prilagoditi podnebni krizi. In zato je nujno, da naslednje desetletje izkoristimo, zato da investiramo v prilagajanje na podnebne spremembe in v zmanjševanje izpuhov toplogrednih plinov in nasploh zmanjševanje onesnaževanja. Pa imamo v vladnem predlogu spet od petih milijard v trajnostno mobilnost, pa morate vedeti, da je promet največji onesnaževalec v Sloveniji, približno polovico toplogrednih plinov pride iz prometa, v trajnostno mobilnost bo namenjenih 174 milijonov evrov, se pravi 2 % od teh 5 milijard. V krožno gospodarstvo bo namenjenih 88 milijonov evrov, se pravi manj kot 1 % od teh 5 milijard. Tako resno se vlada loteva soočenja s podnebno krizo. Če pogledamo številke, sploh pa če primerjamo, koliko bo šlo v ceste in koliko bo šlo v železnice ter javni prevoz, lahko rečemo, da vlada de facto zanika obstoj podnebne krize in se dela, kot da je ni. In to ni zgodba samo šestih let, to je zgodba konec koncev moje in naslednjih generacij, ki nas bo tepla celo življenje. Tako kot smo se med covidom-19 naenkrat soočili s stanjem, kjer je propadlo vse, kar je prej veljalo za normalno, take posledice bo imela tudi podnebna kriza, če bodo začeli zares propadati svetovni ekosistemi, če se bodo začele množične selitve po svetu zaradi tega, ker bodo nekateri deli sveta postali nevzdržni za življenje, če se bodo razplamteli boji za naravne vire, če nas bodo teple suše in bo propadal pridelek, če se bodo zgoščevale naravne nesreče. To je perspektiva, ki nas čaka v tem stoletju, če se ne bomo začeli pravočasno prilagajati. Ne, mi imamo pa tule za prgišče sredstev, ki se sploh soočajo s tem vprašanjem. Te seje nismo sklicali v opoziciji zato, da bi nagajali, kot bodo zdaj odgovarjali na vladni strani. To sejo smo sklicali v opoziciji zato, da bi sploh opravili nek minimum javne razprave o tem, kakšen načrt je Vlada v Evropsko komisijo poslala in kaj bi lahko naredili s temi sredstvi. Kot so prej povedali kolegi iz drugih opozicijskih strank, smo v Koaliciji ustavnega loka december in dobršen del januarja posvetili temu, da smo ob svojem programu pripravili alternativni nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, ker to je program, ki je nekako koalicijska pogodba vseh nas za naslednjih šest let. To je program, ki določa, kako se bo Slovenija naslednjih šest let razvijala, kaj bomo s temi sredstvi počeli, kam bomo šli, kakšen bo razvoj, če sploh bo. In mi smo ubrali ravno obraten pristop kot vlada. Najprej smo se vprašali, kaj so nacionalne prioritete, in jih razvrstili v štiri segmente – zdravje, solidarnost, okolje in razvoj, in potem znotraj tega definirali prednostne projekte. V podrobnosti se tu ne bom spuščal, ker so načrt predstavili že kolegi. Hočem reči, da ga vzemite resno, ker mislim, da je zastavljen bistveno bolje od vladnega, predvsem pa odraža družbene potrebe. Kombinirali smo evropska sredstva in domače vire in poskušali napraviti vzvod. Medtem ko vlada okoljsko-podnebne krize ne jemlje resno, gre v našem programu za ta namen skupaj iz domačih in evropskih virov v naslednjih šestih letih 10 milijard. In to je znesek, o katerem bi se morali pogovarjati, če hočemo krizo in našo prihodnost vzeti zares. Začel sem z besedo priložnost. Se pravi, ta nacionalni načrt za okrevanje in odpornost je priložnost, ki jo Slovenija ima, ampak če bo načrt ostal tak, kot ga je predlagala vlada, bo ta priložnost zapravljena. Naslednjih šest let bomo gledali zgolj nadaljevanje trendov prejšnjih let, ko smo uporabljali evropska sredstva; kakšni so efekti, pa mislim, da številke govorijo same zase – 60 % tistega, kar bi lahko, smo le počrpali. Nacionalnih prioritet ali pa nekih nacionalnih projektov pa niti nismo uspeli vzpostaviti; vse je razdrobljeno med 5 tisoč 600 projektov. In tu smo zato, da poslušamo pozvati vlado, naj vendarle preseka s tem stanjem in postavi načrt, plan, ki bo odgovarjal na bistvene družbene potrebe, ki jih v tem trenutku imamo. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister Zvone Černač, drugi predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Poslanke in poslance Nove Slovenije – krščanskih demokratov izjemno veseli, da je Evropska komisija s svojim mehanizmom za okrevanje in odpornost iz Slovenije pregnala še zadnjega evroskeptika. Vidimo, hvala bogu, je veliko zanimanje za evropsko politiko in ta mehanizem, ta uredba o mehanizmu za okrevanje in odpornost je delo, rezultat evropske politike. Izjemno nas veseli. Naj samo tukaj omenim in ne bom šel v neke epske širine, da naša država ima Strategijo razvoja Slovenije 2030, ki jo je Vlada sprejela 7. decembra 2017. Zgodovina se ne začenja danes. Se pa tudi sprašujem, koliko je bilo debate v parlamentu glede te Strategije razvoja Slovenije, ki jo je Vlada sprejela decembra 2017. Gospe in gospodje, vse se začne in končna v parlamentarni dvorani. Naša medsebojna razmerja in naše družbene sisteme urejamo z zakoni, ki se sprejemajo z večino poslanskih glasov. Spremembe torej potrebujejo večino poslancev; eden sam je zgolj glas vpijajočega v puščavi. Goro lahko premakne le večina. Čeprav sem začel optimistično, pa me včasih izjemno skrbi, ker se v naših razpravah sliši in se odpirajo dileme – ali nacionalizacija ali privatizacija. Očitno mi v tej dvorani te dileme še nismo razčistili in bojim se, kot je bilo tudi že napovedano, da bo nekoč, kmalu, morda v naslednjem mandatu, prišla neka vlada, ki bo – pozor – kmetom, podjetnikom nacionalizirala tisto, kar so ustvarili s trdim delom. Ker to imajo nekatere stranke ali pa vsaj ena v svojem političnem programu, ampak danes to ni tema. Nadaljujem o sodelovanju, ker brez sodelovanja ni večine. Brez večine ni sprememb, brez sprememb pa ne bomo nikoli uresničili vseh naših možnosti in odpravili ovir, ki nam preprečujejo preboj. V DNK-zapisu vsake slovenske politične stranke bi moral biti poudarjen gen za sodelovanje, saj brez njega nobena stranka ne more uresničiti tistega, za kar si prizadeva. Nova Slovenija je v sredini slovenskega političnega prostora odprta za sodelovanje z vsemi. Razumemo, da v politiki ni zamere. Pristajamo pa izključno na parlamentarni dialog na visoki kulturni ravni. Blokade, neupravičene blokade, ki smo jim priča ne samo v Državnem zboru, ampak tudi v drugih državnih institucijah, bi morale za vselej izginiti iz Slovenije. Mi bomo toliko bolj razvita država, blaginja za vsakega se bo povečala, ko bomo naredili takšen sistem, da bo lahko vsak izmed državljank in državljanov te države sprostil vse svoje intelektualne potenciale, podjetniške in druge kulturne, umetniške potenciale. Ko bomo sprostili Slovenijo, potem bomo razviti, potem bomo bogati v vseh dimenzijah te besede. Slovenija za preboj potrebuje nov nacionalni konsenz. Po dveh velikih nacionalnih konsenzih – osamosvojitvi in članstvu v evroatlantskih integracijah – sedaj potrebujemo tretji nacionalni konsenz V Novi Sloveniji vidimo priložnost za tretji nacionalni konsenz v vsesplošni digitalizaciji države in v zelenem preboju. Pripravljeni smo na partnerstvo za preboj – za digitalni preboj, za zeleni preboj. Kako pa se je vse skupaj začelo, ko govorimo o mehanizmu za okrevanje in odpornost? Naj spomnim, kolegice in kolegi, na marec 2020. Marec 2020, ko smo prevzeli oblast, ki smo jo bili primorani prevzeti zaradi odgovornosti, ker je prejšnja vlada enostavno odstopila. Takrat, marca 2020, je devet voditeljev držav članic Evropske unije – Belgije, Francije, Grčije, Irske, Italije, Luksemburga, Portugalske, Španije in Slovenije – v skupnem pismu predsedniku Evropskega sveta Charlesu Michelu pozvalo k usklajenemu, enotnemu in solidarnemu delovanju. Govorim o koronaobveznicah. Saj se še spomnite, kakšno leto je nazaj, koronaobveznice, ki seveda se niso realizirale. Ob tem so Evropsko komisijo pozvali – voditelji naštetih držav namreč, med njimi tudi slovenski predsednik Vlade –, naj pripravi skupne smernice za zbiranje in izmenjavo zdravstvenih in epidemioloških informacij ter strategijo za odzivanje na razvoj epidemije. Poudarili so, da je treba sprejeti tudi izjemne ukrepe, ki bodo kar najbolj zmanjšali negativne učinke epidemije na gospodarstvo. V duhu učinkovitosti in solidarnosti podpisniki pisma pozivajo tudi k preučitvi možnosti uporabe drugih orodij, na primer posebnega financiranja izdatkov, povezanih s koronavirusom, v okviru proračuna Evropske unije, in sicer vsaj za lansko in letošnje leto. Opozorili so, da se bo treba pripraviti tudi na čas po krizi in skupaj premisliti o čezmejnem delovanju gospodarstev, globalnih vrednostnih verig, strateških sektorjih, zdravstvenih sistemih ter skupnih evropskih naložbah in projektih. To pismo, gospe in gospodje, je znatno prispevalo k temu, da se je razvila razprava, ki je pripeljala do dogovora o načrtu okrevanja za Evropo. Govorimo o 672,5 milijarde evrov posojil in nepovratnih sredstev za gospodarsko obnovo v smeri zelenega in digitalnega prehoda. Torej koronaobveznice niso uspele, v tej skupini devetih držav, kjer je bila tudi Slovenija, je bila tudi Francija, vsi razumete, kaj želim poudariti; in potem, ker je Nemčija nasprotovala koronaobveznicam, so se začela pogajanja in privedla na nek način do današnje razprave. Naj tukaj spomnim tudi na izjemno ugoden dogovor o večletnem finančnem okviru. Slovenija je bila izjemno uspešna v pogajanjih o večletnem finančnem okviru za obdobje 2021–2027 in svežnju za okrevanje ter dosegla vse – vse – svoje pogajalske cilje. Tudi v obdobju 2021–2027 bo ostala neto prejemnica sredstev proračuna Evropske unije. In poleg sredstev iz večletnega finančnega okvira bo prejela obsežna dodatna sredstva tudi v okviru novega instrumenta za okrevanje, kar sem že omenil. Zadovoljni smo, da je 10. in 11. decembra na evropskem vrhu bil dosežen kompromis in so bila dejansko pogajanja za večletni finančni okvir ter za mehanizem za okrevanje in odpornost tudi zaključena. Na podlagi dogovora na samem vrhu je Evropska komisija seveda dobila nalogo in je 28. maja lansko leto pripravila Predlog uredbe Evropskega parlamenta in sveta o vzpostavitvi mehanizma za okrevanje in odpornost. Še enkrat, 28. maj 2020. Do vsakega predloga uredbe, ki jo pripravi Evropska komisija, se opredelijo tudi nacionalni parlamenti. Tako tudi naš. Odbor za zadeve Evropske unije je sprejel stališče do Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi mehanizma za okrevanje in odpornost na svoji 82. redni seji, ki jo je vodil kolega Marko Pogačnik, to pa je bilo 7. julija lansko leto. Koliko pa je bilo razprave, gospe in gospodje, na tej seji Odbora za zadeve Evropske unije? Lahko parlamentarci vsi rečemo – mea culpa oziroma se posipamo s pepelom. Edino kolega Nik Prebil se je oglasil k razpravi, kjer je že sam na začetku povedal, da bo zelo kratek, in se te obljube tudi držal. Mislim, da je vsega skupaj s predstavitvijo s strani Vlade trajalo morda 10 minut. Tako pomembna uredba in tako pomembno stališče, seveda je bilo pozitivno sprejeto. Ampak to je zgolj stališče do predloga uredbe, ki pa jo mora sprejeti Evropski parlament. Evropski parlament pa je 10. februarja letos sprejel Zakonodajno resolucijo Evropskega parlamenta o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi mehanizma za okrevanje in odpornost; z veljavnostjo 19. februar, se pravi pred 14 dnevi. Torej ta uredba je začela veljati pred 14 dnevi. Jaz vem, da je to za marsikoga nezanimivo. Želel pa sem to posebej jasno izpostaviti, ker je zelo težko sprejemati neresnice ali, bolje, laži, tudi s strani kakšne evropske poslanke, da so slovenski dosjeji, slovenski dokumenti že bili na Evropski komisiji dvakrat zavrnjeni. To je res neverjetno in lahko tukaj rečem, da eni pa res hodijo v Bruselj samo po plačo. To zakonodajno resolucijo in seveda tudi samo uredbo sem si kar podrobno prebral. Gospe in gospodje, kakšne so usmeritve Evropske komisije za Načrt za okrevanje in odpornost? Dolgoročne reforme in naložbe, zlasti v zelene in digitalne tehnologije, trajni učinki na produktivnost in odpornost gospodarstva, odpornost zdravstvenega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe, blažiti socialnoekonomske posledice epidemije covida-19, podpirati strateška vlaganja za zeleni in digitalni prehod. Jaz mislim, da tukaj lahko vseh nas 90 te usmeritve podpiše. Je pa vprašanje, če se vsi zavedamo, kaj bi podpisali. Po domače rečeno in po mojem razumevanju ne bo denarja iz tega sklada iz Načrta za okrevanje in odpornost, če ne bomo izvedli reform. Koliko pa je ta parlament, za katerega sem povedal, da se v tej dvorani vse začne in konča, koliko pa je naklonjen reformam? Kdaj smo mi sprejeli zadnjo zelo pomembno reformo? Eno takšno majhno pokojninsko reformo smo sprejeli decembra leta 2012, ki je med drugim naložila, da moramo dve leti po uveljavitvi zakona vzpostaviti nacionalni demografski sklad, ki pa mu danes nekateri iz leve opozicije nastavljajo blokade, ker ne želijo, da se spoštujejo zakoni. Bilo je veliko očitkov, na katere je sicer že minister odgovoril, da pač vlada v neki zaprtih sobanah ali kje pač že proizvaja ta dokument, ki ga bo poslala Evropski komisiji. Jaz mislim, da je bilo kljub vsemu tudi dovolj medijskega poročanja o recimo posvetu z župani in direktorji regionalnih razvojnih agencij; 20. avgust lansko leto. O posvetu z župani in ostalimi deležniki, torej še enkrat, 18. september lansko leto, posvet z vsemi sveti in razvojnimi sveti dvanajstih razvojnih regij novembra lansko leto, seja Ekonomsko-socialnega sveta novembra lansko leto, spletni strokovni posvet z naslovom Kje bodo sredstva v 2021–2027; spet november 2020, kjer sta sodelovala SVRK in MGRT ter je dogodek spremljalo več kot tisoč 300 udeležencev, večina gospodarstvenikov, kar pomeni, da je najbrž bil nek interes, če je bilo tisoč 300 ljudi na tem dogodku. Potem ločeni sestanki s socialnimi partnerji po posameznih področjih od 23. do 27. novembra 2020, sestanki z nevladnimi organizacijami, tudi novembra, in tako dalje in tako dalje. Jaz sem prepričan in zaupam tako vladi in ministru Černaču, ki te zadeve koordinira, to je gotovo v teh zadnjih letih eden največjih, najzahtevnejših projektov. In verjamem, da vsi imamo samo eno željo, da bi ta denar, ki je res za okrevanje in odpornost, res prinesel slovenskemu gospodarstvu, prav vsem državljankam in državljanom okrevanje. Vsi smo na nek način paralizirani, še posebej slovensko gospodarstvo, zaradi covida-19. In da naredimo naše gospodarsko in družbeno okolje takšno, ki bo odporno na morebitne ponovne tragedije, kot je pandemija novega koronavirusa. Verjamem, da bo dokument postal optimalen, in verjamem tudi, da bo vlada uspešna pri teh iterativnih korakih v usklajevanju in da bo dejansko dokument v naslednjih letih prinesel močno okrevanje slovenskega gospodarstva. Ker tukaj gre pravzaprav za naš, evropski Marshallov plan za okrevanje, kot smo ga poznali oziroma so ga poznali po 2. svetovni vojni. Kar se tiče Nove Slovenije, mi budno spremljamo in tudi prispevamo s svojimi idejami k temu načrtu. Za nas je ključen digitalni in zeleni preboj, in to res v takšnem smislu, da bodo rezultati koristni, kot rečeno, za vsakega posameznika in za vse poslovne subjekte v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, minister, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Dokazano je, da so posledice novega koronavirusa smrtonosne. To so konec februarja potrdili tudi znanstveniki z Univerze v Barceloni, ki so preučili več kot milijon smrtnih primerov zaradi covida-19 v 81 državah sveta. Ugotovili so, da je svet zaradi covida-19 izgubil 20,5 milijona let življenj. Ponavljam – 20,5 milijona let. Tako ne preseneča, da so tudi Evropska komisija, Evropski parlament in voditelji Evropske unije spoznali, da je le povezana in opolnomočena Unija lahko kos sodobnim izzivom. Dogovorili so se o načrtu za gospodarsko okrevanje, ki bo ublažil gospodarsko, socialno in družbeno škodo ter postavil temelje za bolj zeleno, digitalno in odporno Evropo. Sveženj za spoprijem Evropske unije s pandemijo vključuje večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027 in instrument za okrevanje Next Generation EU. Slovenija bo iz mehanizma za okrevanje in odpornost lahko koristila 5,2 milijarde evrov. S temi sredstvi bomo lahko financirali ukrepe, izvedene od februarja lani do avgusta 2026; torej tudi retroaktivno. Podlaga za koriščenje teh sredstev je nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, katerega vsebino obravnavamo danes. Vlada je predlog načrta potrdila 23. decembra lani, države članice pa morajo Bruslju do 30. aprila letos predložiti končne nacionalne načrte, v katerih bodo njihove reforme in naložbe do leta 2026. Nastajanje slovenskega načrta spremljajo okoliščine, ki niso obetavne. Osnutek načrta je namreč za razliko od ostalih evropskih držav nastajal za zaprtimi vrati, javnost je bila v njegovo snovanje nekako izključena. Organizirani so bili sicer posveti z razvojnimi sveti regij, razvojnimi agencijami in lokalnimi skupnostmi, drugi deležniki pa so bili zgolj seznanjeni. Evropska komisija je tako neuradno slovenski predlog že dvakrat okrcala. Oktobra lani so v Bruslju povedali, da je načrt presplošen in površno pripravljen, februarja pa so ocenili, da je načrt premalo usmerjen v zeleno in digitalno prihodnost. Predlog načrta enostavno ni dovolj ambiciozen, manjkajo mu navedeni cilji, daljnosežna razvojna strategija in merljivi ukrepi. Če sem bolj konkreten, osnutek načrta za okrevanje ne dosega niti polovice kvote predpisanih podnebnih ciljev, poglavje o digitalizaciji pa je premalo določno. Smernice Evropske komisije so zelo jasne. Članice naj zagotovijo vsaj 37 % ukrepov za uresničevaje podnebnih ciljev in 20 % ukrepov za dosego ciljev na področju digitalizacije. Bistveno je torej, da evropskih sredstev ne namenimo le za blaženje posledic epidemije, ampak za vlaganje v razvojno-prebojna področja. To bo na evropskem parketu delalo razlike med državami, vprašanje pa je, ali bomo v koraku z njimi ali ostali zadaj. V tem trenutku je žalostno, da vlada namesto železnicam in razogljičenju daje prednost betonu in ogljiku. Beton je očitno suho zlato, železnicam pa dajemo fičnike. Ob tem so razvojne usmeritve in kriteriji Evropske unije zelo jasni in so kasneje bili vključeni v uredbo, ki je bila sprejeta v Evropskem parlamentu 10. februarja. Naj spomnimo, da je že več kot 10 let, da so za evropske razvojne razpise znani kriteriji, kot izvrstnost, vpliv in kvaliteta in učinkovitost implementacije; in to se vse v procesih ocenjevanja upošteva in vključuje, medtem ko je v predlogu, ki je bil poslan v Bruselj, nekako to izostalo. Toda pri načrtu za okrevanje gre za razvojno preobrazbo Slovenije in zato je zelo pomembno, kam bomo ta sredstva namenili. Gre torej za ključno razvojno strategijo države in ne vlade. Kot pravi ekonomist dr. Wostner, eden od avtorjev odmevne študije o načrtu za okrevanje, podjetniki iz Slovenije in globalno ocenjujejo, da bo v naslednjih petih letih ključen prehod v četrto industrijsko revolucijo. Po oceni dr. Wostnerja se bo v svetu na novo odločalo o tem, kdo bo proizvajal kaj in kakšen bo njegov standard. Mi smo ta vlak zaradi počasne dinamike reform in prenizkih vlaganj že začeli zamujati, usodno pa bo, če nam bo vlak ušel. Res pa je, da razvojne strategije niso vidne čez noč ali prihodnje leto na volitvah, temveč presegajo mandat te vlade. Namesto kupovanja predvolilnih bombončkov z izgradnjo cest ali krožišč je treba tlakovati pot k razogljičenju, digitalizaciji, ustvarjanju novih delovnih mest, torej se odpreti navzven, modernizirati in razogljičiti gospodarstvo, okrepiti javno zdravstvo in zadržati beg možganov. Spoštovani, pri okrevanju bodo najuspešnejše tiste države, ki bodo dinamične in razvojno prebojne. Slovenija to možnost ima in bilo bi prav, da v snovanje načrta končno vključimo vso strokovno javnost in civilno družbo. Še posebej zdaj, ko je vlada z osnutka dokumenta umaknila oznako INTERNO in je dokument na vpogled ljudem. Vsi skupaj smo odgovorni, da bo Slovenija ujela korak z vodilnimi in še naprej ustvarjala blaginjo za vse. In kot pravi znani citat – »Razvita država ni tista, kjer imajo revnejši avtomobile, temveč je tista, kjer premožnejši uporabljajo javni prevoz.« Naj Sloveniji razvojni zalet za izbor projektov ne predstavlja navijaštvo nogometnih tekem kajti na njih si marsikdo privošči duška, po tekmi pa ostane vse enako. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu priporočila. Besedo ima gospod minister. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa še enkrat. Najprej naj se zahvalim za vse, kar je bilo s strani različnih predstavnikov poslanskih skupin povedano. Tudi danes lahko ponovim tisto, kar sem ponovil na odboru. Če pogledamo neko splošno, veliko sliko, se praktično vse poslanske skupine z izjemo Poslanske skupine Levica nekako glede smeri, po kateri naj Slovenija pluje v prihodnjih devetih oziroma desetih letih, strinjamo. Tam, kjer se razlikujemo, je pa pristop, ambicije o tem, kaj lahko v tem obdobju naredimo in kaj so naše prioritete v tem desetletnem obdobju. Ali ta sredstva, ki jih imamo v okviru načrta za okrevanje v kombinaciji z vsemi ostalimi sredstvi, zadostujejo za to, da naredimo ta razvojni premik ali ne. In če zadostujejo – in glede tega razumem, da se strinjamo –, je bistveno, ali smo pripravljeni zato, da ta razvojni premik naredimo, podpreti reforme, ki so za to potrebne. In tukaj je pa tisti ključ, kjer, kot vidim, glede na to, kaj se dogaja v zadnjih dneh v Državnem zboru, se pa predstavniki strank, ki ste sklicale to sejo, ter predstavniki koalicije in še nekaterih drugih strank razlikujemo. In tukaj mislim, da je to bistvo, ki je zelo pomembno, če ga ne bomo uspeli na ustrezen način v nekem dialogu razrešiti, ali bomo pri teh naših prizadevanjih v naslednjih letih uspešni ali ne. Glede tega tako imenovanega alternativnega načrta, ki to ni, jaz razumem, da se je težko prebiti skozi skoraj tisoč strani gradiva, ampak bistvene zadeve so povzete na nekaj straneh in dovolj bi bilo pogledati teh nekaj strani. Če vi menite, da je teh 20 strani tako imenovanega alternativnega načrta – gradivo vse skupaj z obrazložitvami obsega 30 strani – to, kar Slovenija potrebuje v naslednjih desetih letih, ponovim, predlagajte proceduralni sklep, da se o tem glasuje in se to pošlje v Bruselj. Jaz nimam s tem nobenih težav, težave bodo imeli ljudje, država, to sem povedal že na odboru. Predlagam, da se v tej nadaljnji razpravi osredotočimo na tiste bistvene vsebinske poudarke, ki nas čakajo v prihodnjih desetih letih. Še enkrat bi rad poudaril, da vsi dobri in konkretni predlogi, tako tisti, ki so bili posredovani doslej, kot tisti, ki bodo posredovani v tem procesu do zaključka oblikovanja končnega načrta, ki bodo šli v prid ljudem in ki bodo zasledovali cilje, za katere si prizadeva tako Slovenija kot Evropska unija, bodo upoštevani, ne glede na to, od koga prihajajo. Tistih predlogov, ki ne bo mogoče umestiti v ta načrt glede na to, da je finančno omejen, jih že doslej umeščamo in jih bomo tudi v prihodnje umestili v ostale mehanizme financiranja. En del tega smo umestili v REACT, en del tega smo uspeli umestiti tudi v obstoječo finančno perspektivo in bistveni del tega, česar ni mogoče umestiti v načrt za okrevanje, umeščamo v finančno perspektivo 2021–2027, kjer bo, kot sem povedal, samo iz evropskih nepovratnih fondov na voljo dvakrat toliko nepovratnih sredstev kot v okviru RRF, se pravi 3 milijarde 200. Če dodamo temu še nacionalni prispevek, govorimo o približno 4 milijardah 200 milijonov evrov sredstev v naslednjih devetih letih. Ta vidik je po moje treba gledati kot celoto in se ne fokusirati smo na ta del, ki v celotni strukturi, resnici na ljubo, če odštejemo posojila, predstavlja v bistvu manjšinski delež prihodnjih nepovratnih sredstev. Treba je demantirati nekaj stvari, ki so bile izrečene, sicer so bile že stokrat demantirane, ampak očitno je treba stalno in stalno ponavljati in glede komunikacije in glede tega, kako je dialog potekel, in glede tega, da ni bilo tisoč 300 udeležencev na Brdu, ampak je to srečanje zaradi razmer potekalo virtualno, preko tega, da v smislu zadostitve formalnih pogojev komunikacija z deležniki vizavi Evropski komisiji je bila dovolj razpravljana na Odboru za spremljanje, ki se je odvila oktobra lani. Dovolj, popolnoma dovolj, nič drugega ne bi bilo treba, vendar smo sami želeli, da je ta zadeva čim bolj skomunicirana predvsem zaradi tega, ker je bil velik interes iz različnih lokalnih okolij, predvsem v tem, ali bodo ta sredstva iz načrta za okrevanje namenjena tudi posameznim lokalnim projektom. Seveda bo del sredstev tudi tem projektom namenjen na podlagi razpisov na posameznih področjih, predvsem na področju recimo obnove kanalizacijskih sistemov, čistilnih naprav, obnove javnih stavb tudi na območju lokalnih skupnosti, energetske obnove in tako dalje. Ker je to normalno, saj živimo v isti državi. Vsi projekti, ki gredo v smeri, kar je zdaj nekako vodilna nota na nivoju Evropske unije – green and smart; vse, kar gre v smislu zelenega in pametnega, je nekako prioriteta in je treba to tudi izvesti. Pri čemer sem pa povedal, da se mogoče mi razlikujemo v tem, kako te posamezne usmeritve razumemo. Mi jih razumemo z nekega praktičnega vidika na ta način, da dejansko naredimo ukrepe, ki bodo te zelene in ostale cilje tudi dosegli. Bilo je rečeno s strani predstavnika predlagateljev poslanca Trčka, da je čas, da zakopljemo sekire. Drži. Ampak saj kdo jih je odkopaval?! Kdo odkopava zdaj sekiro pri eni od bistvenih reform, ki bo pogoj tudi za črpanje sredstev, to je demografski sklad?! To je pač ena od reform, ki bo del tega načrta. Če ne bo to sprejeto v parlamentu, teh sredstev ne bo. Ne bo, ker pač eden izmed ciljev ne bo dosežen. Se pravi, že na prvi točki, dajte zakopati to sekiro, dajte zakopati, ne blokirati zadeve, ki je dobra, ki gre v interesu ljudi, ki gre predvsem v interesu tistih, ki so desetletja ustvarili to naše premoženje. In po mojem je pošteno, da zdaj to premoženje upravljamo na ta način, da bo upravljanje tega premoženja eden izmed stebrov, eden izmed stebrov, ne enoten, eden izmed stebrov za dolgoročno zagotavljanje stabilnosti pokojninske blagajne. In če se že na tej točki ne uspemo dogovoriti, kako se bomo potem pri vseh ostalih potrebnih reformah, za katere vsi skupaj ugotavljamo, da bi že morale biti narejene, pa niso bile. Recimo ena izmed bistvenih je seveda reforma na področju izobraževanja, povezana s področjem trga dela. Jaz sem zadnjič na odboru povedal, da je nemogoče glede na spremenjene razmere, glede na to, da se ta svet razvija, da nekateri poklici izumirajo, je treba narediti spremembo tudi na tem področju in začeti izobraževati ljudi, ki bodo na koncu tudi delo dobili; ne pa že vnaprej usmerjati mlade v poklice, ki nimajo več prihodnosti. In s tem se moramo čim prej soočiti. Če se ne bomo soočili, teh sprememb ne bomo dosegli. In zdaj mene res zanima, ali boste predlagatelji podprli te spremembe, ko bo do njih prišlo, ali ne, ker so nujne. Ko govorimo o tem, da morajo imeti mladi možnost izbire in da se sami odločajo, kaj bodo študirali. Drži, jaz se s tem absolutno strinjam. Ampak zdaj mi pa povejte primer, na desetine mladih je vsako leto zavrnjenih in recimo ne morejo študirati medicine, ker ni dovolj vpisnih mest, na desetine mladih. Na drugi strani je pa primanjkljaj tega kadra. Nekaj podobnega je na področju srednjega izobraževanja v istih poklicih. Nekaj podobnega je na področju računalništva, informatike. Na desetine mladih, ker je omejen vpis, ne morejo študirati. A njim pa nismo preprečili možnosti izbire, pa še delo bi lahko na koncu dobili brez težav. In ne obremenjujejo zavoda za zaposlovanje in ne obremenjujejo vseh ostalih skladov v takih primerih, ker je treba tiste kadrovske profile, ki niso ustrezni in ki jih trg dela pač ne absorbira, preusposobiti. Preusposobiti. In za to je treba nameniti sredstva, žal tudi iz evropskih skladov; in podatki govorijo, da teh sredstev ni tako malo. Ne na desetine milijonov v celi perspektivi, na stotine milijonov v celi perspektivi gre teh sredstev, na stotine milijonov, ki jih namenjamo za to, da napačno usmeritev na štartni točki v izobraževalnem sistemu skušamo potem sanirati s tem, da te ljudi preusposobimo. Temelj tega, kar želimo v naslednjih devetih oziroma desetih letih narediti, so te spremembe, ki so nujne; in brez njih žal tega preboja ne bo. Poslanec Trček je rekel, da bi morali tisto, kar je bilo treba zbetonirati, zbetonirati že petnajst do dvajset let nazaj, pa nismo. Poglejte, ne vem. SD je bil bistveno več let na oblasti kot Slovenska demokratska stranka in kot vse ostale stranke trenutne koalicije, bistveno več let. Zakaj niste zbetonirali? Pa jaz tudi ne pristanem na to, da je tu konflikt med znanjem, inovativnostjo, visokimi tehnologijami, sistemom 5G, 4.0, 5.0 in tako naprej, in tako imenovanim, v grobem rečeno, betonom. Tega konflikta ni. Jaz ne vem, ali tega res ne razumemo. Če želimo recimo narediti neko reformo na določenem področju, vzemimo recimo primer dolgotrajne oskrbe in sistema tega varstva starejših, potem glede na trenutno podhranjenost kapacitet nujno potrebujemo tudi nove kapacitete, po vaše beton. Zame to ni beton. Zame so to domovi, to je hiša, to je dom, kjer ti ljudje živijo. To ni beton, to je nekaj drugega. Od leta 2013 do leta 2018 je bila ministrica iz SD za to področje, Anja Kopač Mrak, od 2013 do 2018, pet let. Niti eno mesto za domsko oskrbo ni bilo v teh petih letih preko koncesije razpisano, niti eno. Niti ena nova postelja ni bila zgrajena iz javnih sredstev v tem obdobju, nekaj se je vzdrževalo, nekaj se je flikalo in tako naprej. Niti ena. In potem istočasno vi pravite, da gre za problem, če se bo vlagalo v beton. In govorite o tem, da imamo problem, da smo imeli v tej pandemiji problem predvsem zaradi tega, ker te kapacitete niso bile ustrezne. Drži, še danes ga imamo, še danes, ker tega ni mogoče urediti v enem letu ali pa čez noč. V treh letih pa ja. Do konca leta 2023, bodite prepričani, bo v tej Sloveniji najmanj 2 tisoč novih mest v domski oskrbi, najmanj 2 tisoč novih mest, preko koncesij in preko javne mreže. Če bi jih imeli včeraj, sem trdno prepričan, da bi odpadlo 80 % problemov, ki smo jih imeli z okužbami in vsem, kar je temu sledilo v domovih za starejše. Ampak ker tega ni bilo, ker vemo, kakšni so posamezni domovi, zgrajeni pred 40 in več leti, bolj hiralnice kot domovi, seveda tega ni bilo mogoče narediti. In zdaj je zadnji čas, da se to naredi. In zaradi tega res ne razumem navedbe v tem predlogu, kjer pravite, da ko govorimo o pobudi REACT, kjer je na voljo do konca leta 2023 330 milijonov evrov sredstev, od tega jih okoli tretjino namenjamo krepitvi tega socialnovarstvenega sistema, predvsem domskega sistema na različnih nivojih, da se mi problema lotevamo parcialno. Nič se ga ne lotevamo parcialno. To ne more biti del tega načrta, hvala bogu, da ni, ker je bila uredba, ki določa porabo tega denarja, sprejeta konec decembra. In ker smo vedeli, da še dolgo ne bo operativna – in je postala operativna danes ali včeraj, v tem smislu da lahko sploh formalno spremembo vložimo v proceduro potrjevanja –, je Vlada 23. 12. sprejela sklep, da lahko odločitve o podpori projektom iz te pobude izdajamo že prej. In jih izdajamo. Prejšnji teden sem povedal, da smo izdali prvo odločitev za preselitev pljučnega oddelka v Mariboru, ki bo sprostila prostore, v katerih bo nastala v roku dveh let negovalna bolnišnica. Včeraj sem podpisal podporo za 4 milijone in pol za prenovo prostorov v UKC Ljubljana, kjer bo s 33 mest nastalo dodatnih 87 mest za potrebe negovalne bolnišnice, se pravi 120 mest. Do konca marca bo sprejeta odločitev o podpori celoviti prenovi matične stavbe UKC v višini 50 milijonov evrov. Vse to so investicije, ki gredo iz REACT-a. In to, da lahko te stvari zdaj pospešeno izvajamo, nam omogoča sklep Vlade z dne 23. 12., ki govori o tem, da lahko izdajamo pogojne odločitve pred formalno potrditvijo. In s tem smo vsaj za pol leta pohitrili pripravo in izvedbo investicij, ker pri večjih, recimo pri UKC bo ta celovita prenova trajala dve leti in pol, zaključena pa mora biti do 31. 12. 2023. Za kapacitete v domovih za starejše je trenutno podeljenih tisoč 285 koncesij, tisoč 285 mest, še tisoč 100 jih bo razpisanih. Iz javne mreže bo preko REACT-a in Načrta za okrevanje in odpornost zagotovljenih plus 30 milijonov sredstev državnega proračuna za leto 2020 in 2021, zagotovljenih tisoč 500 do 2 tisoč mest. V naslednjih treh do štirih letih – 3 tisoč 900 do 4 tisoč 400 novih mest v domovih za starejše. Če bi ta primanjkljaj, ki je nastajal zadnjih deset, dvanajst let, predvsem pa v zadnjih sedmih, šestih letih, imeli v tem trenutku vsaj na pol zmanjšan, pa bi posledice te pandemije vsaj na tej populaciji bile bistveno manjše. Ampak ne moremo govoriti, da vlagamo v beton, lepo vas prosim. Vi govorite, da če vlagamo sem, vlagamo v beton, če vlagamo v UKC, vlagamo v beton. Če vlagamo v obnove bolnišnic po celi državi, vlagamo v beton?! Ne, vlagamo v energetske prenove vseh teh objektov, ker so starejši, in s tem zasledujemo tudi te cilje, katerim sledi Evropska unija. In enako velja tudi za vse ostale investicije, ki se izvajajo na drugih področjih. Tudi ta dilema glede cest in železnic je umetno ustvarjena dilema. Mimogrede, ne drži tisto, kar govorite, štiri preveč za ceste kot za železnice. Sedaj je pa tukaj res treba gledati celoto in če pogledamo vse vire, iz katerih bo financirana modernizacija železniške infrastrukture v naslednjih devetih letih, govorimo pri investicijah v železniško infrastrukturo o številki, ki presega 2 milijardi in pol evrov. Pa tudi iz nepovratnih sredstev je številka za železnice višja kot za cestno infrastrukturo, mislim, da je okoli 170 milijonov, za cestno okoli 160, ampak to ni bistveno. Ali mislite, da Korošci ne potrebujejo normalne cestne povezave, ali ne potrebujejo 3. razvojne osi, ki jo že leta in leta odlagamo na tak in drugačen način. Se je odlagalo, sedaj se je že začela končno. Ali menite, da ta obstoječa povezava manj ali bolj prispeva k okolijskim ciljem? Ali je sedaj več izpuhov in vsega ostalega pri tej povezavi, ali bo potem več izpuhov in vsega ostalega? Tudi ta povezava, čeprav je cestna, normalno, prispeva tako k okolijskim ciljem kot k vsem ostalim ciljem, ker omogoča boljšo povezljivost, boljšo mobilnost, omogoča razvoj v tisti regiji, ki ji je sedaj tudi zaradi neustreznih povezav preprečeno. Je pa res, da v smislu doseganja zelenega in digitalnega po tabelah, ki so priloga uredbe, taka cesta ne prispeva nič, nič procentov; ampak to ne pomeni, da je ni treba narediti. Zelo jo je treba narediti. Tako kot sem vam uvodoma povedal; za vsakega, ki normalno razmišlja, je prispevek k zelenemu, če se nekje naredi čistilna naprava pa kanalizacija, da se sistemi, ki sedaj tečejo umazani v posamezne vode, uredijo; je stoodstotni prispevek k zelenemu; po teh tabelah samo 40-odstotni. Pa to, da poskušamo z načrtom za okrevanje kombinirati manjše sisteme, ker je Slovenija specifična pri poseljenosti in je redko poseljena in je nemogoče delati velike sisteme na posameznih območjih, Evropska komisija pa pravi, da pod 2 tisoč pri kanalizaciji pa pod 10 tisoč pri vodovodu ni mogoče koristiti evropskega denarja. Zakaj ne? Če zasledujemo cilje, ki govorijo o tem, da moramo ohraniti okolje; in še nekaj, kar je zelo pomembno, kar se Slovenije tiče. Ne samo to, da imamo enega izmed največjih deležev Natura 2000 in ostalih zavarovalnih območij, imamo tudi izjemno veliko vodnih virov ter vodovarstvenih območij. In te je treba varovati. In če jih želimo varovati, jih lahko varujemo samo tako, da vse tisto, kar je umazano, pač prečistimo, zberemo na en ustrezen način in to speljemo preko teh sistemov potem naprej. In eden izmed problemov je seveda tudi nedoseganje tega odstotka, kar spet pomeni, da bo treba te investicije in te zelo potrebne načrte kombinirati z ostalimi mehanizmi; in to bomo tudi naredili. Glede tega poudarka na tem, da je treba pri tem načrtovanju za naslednje obdobje do leta 2030 kombinirati različne finančne vire, tega se zelo zavedamo in to tudi počnemo in to bomo tudi počeli v prihodnje, vendar naj še enkrat povem. Formalna pravila so pač taka, kot so. Tako kot je bilo povedano po tistem, ko je bil izpogajan 21. julija ta ugoden finančen okvir tako na nivoju Evropske unije kot Slovenije, je bilo povedno, da imamo v tem obdobju do leta 2030 na voljo približno 12 milijard evrov, kar pomeni, če posplošimo, približno milijardo na leto v naslednjem obdobju. Doslej smo črpali povprečno med 400 in 500 milijoni letno. Zelo redka so bila leta, da je uspela Slovenija počrpati 700 do 800 milijonov. Čaka nas zahtevna naloga in tega se zelo zavedamo, zaradi tega tudi spremembe v organizacijski strukturi in vse ostalo, da bomo te stvari pametno, predvsem pa kakovostno izpeljali. Ko govorimo o teh 12 milijardah, tako je bilo to pač predvideno, smo imeli iz obstoječe perspektive še približno milijardo 800, sedaj je približno 400 milijonov manj, se pravi iz obstoječe perspektive imamo na voljo do konca leta 2023 še milijardo 400 milijonov evrov nepovratnih sredstev. Vsa so večinoma že zavezana, vsa. Malenkostne spremembe se bodo še dogajale, ampak to je denar, ki je že definiran in opredeljen. Dodatna sredstva v tej perspektivi so ta iz pobude REACT, ki sem jo prej omenjal, 330 milijonov; in tudi glede tega smo spremembo operativnega na Odboru za spremljanje oktobra potrdili, zdaj je v fazi potrjevanja, kljub temu se izvaja. Gre pa za to, da smo ta sredstva razporedili na področja, kjer so bili posamezni sektorji oziroma sistemi najbolj prizadeti, se pravi na področje zdravje približno 140 milijonov evrov, na področje socialnega varstva in domske oskrbe ter vsega ostalega okrog 90 milijonov evrov in ostalo tretjino na področje gospodarstva in izobraževanja. Gospodarstvo predvsem v tem smislu – podpora podjetjem, da bodo po zaključku te krize na čim hitrejši način lahko začela normalno poslovati. Potem imamo področje kmetijske politike, ki se programira po njihovih pravilih, milijarda 600; in področje večletnega finančnega okvira 2021–2027, 3 milijarde 200, ki ga programiramo spet po pravilih, ki bodo sprejeta, računamo, v Evropskem parlamentu meseca maja letos. In ostanek je milijarda 600, načrt za okrevanje, nepovratnih; pa možnost 3 milijarde 200 posojil. In pri posojilih je treba biti gospodaren, racionalen in seveda po mehanizmu – po načelu dobrega gospodarja – posegati takrat, ko bo ta mehanizem ugodnejši, kot ga ima Slovenija trenutno preko dostopa na mednarodnih finančnih trgih, kjer se zaradi situacije, ker je bila uspešna na gospodarskem področju pri spopadu s krizo, trenutno zadolžuje z negativno obrestno mero, kar pomeni vprašanje, koliko bo ta mehanizem sploh na koncu izkoriščen. Ampak tudi če ne bo, bo pa izkoriščen drug mehanizem za iste namene. Pomembna je vsebina, ne pa toliko mehanizem, iz katerega izhajamo. Zaradi tega je prav, da vemo, da govorimo o tem delu. Še enkrat povem, pri tem delu, bolj kot ta sredstva, ki so na voljo, je pomemben ta osnovni del, se pravi spremembe reforme. Če se dogovorimo vsi skupaj, da pri teh spremembah ne bo nasprotovanja, da bomo razumeli, da moramo ta premik narediti, potem verjamem, da bomo v nadaljevanju tudi uspeli. Poslanec Mesec, se opravičujem, ne more iz svoje kože. Jaz lahko še stokrat ponavljam, po moje je to izgubljen primer. Mislim, da lahko milijonkrat tukaj povem, kaj drži in kaj ne drži, pa bo naslednjič, ko bo dobil priložnost povedati za mikrofonom, ponovno zavajal, manipuliral in tako naprej. Jaz pač to obžalujem, ampak nima smisla, da ponavljam, ne glede te komunikacije, ne glede tega, kaj je res in kaj ni, ne glede tega, da ni mogoče zavračati načrta dva dni, preden sploh formalno stopi v veljavo uredba, ki omogoča vlaganje in tako naprej. Povedal pa sem in to ni nobena skrivnost, povem še enkrat, da v vsem tem obdobju je normalno potekala komunikacija na nivoju uradništva Evropske komisije preko pristojnih direktoratov, s ciljem, da v tem vmesnem obdobju v tehnično-administrativnem smislu izčistimo vse nejasnosti in pripravimo dokument, ki bo na koncu s čim manj formalnimi zapleti deležen ustrezne potrditve na nivoju Evropske komisije. In tega ne počnemo samo pri tem dokumentu, to smo počeli tudi pri REACT-u. Tudi pri REACT-u je bilo vsaj osem pogovorov, predno smo ta dokument vložili v proceduro; in podobno pri načrtovanju za naslednjo finančno perspektivo. To je normalen dialog, ki se dogaja na nivoju uradništva nacionalnih držav in Evropske komisije, s ciljem, da se seveda vse nejasnosti v predhodnih postopkih uskladijo. In ta dilema, da dajemo za vojsko 780 milijonov, za zdravstvo pri RRF pa samo 202 milijona, tudi ni primerna. Ta država potrebuje tako varnost kot urejeno zdravstvo, kot urejeno dolgotrajno oskrbo, kot dostopnost do služb za mlade, ko končajo šolanje, da ne govorim o vsem ostalem. Ampak ni dilema v tem, da če ne bomo dali za vojsko 780, bomo potem dali za ta področja več. Ne, ni, ker eno brez drugega ne gre. Nič nam ne pomagajo super urejeni sistemi, če nismo varni. Poleg tega ta sredstva niso nič povezana s temi sredstvi, ki jih namenjamo za druga področja in druge sisteme. In kar se zdravstva tiče, je treba povedati, da je ta del pač tisti del, ki ga glede na strukturo virov, ki jih imamo v okviru milijarde 600, pač namenjamo za to področje. Če bi namenili tukaj pol milijarde, bi bila ostala področja podhranjena. Zaradi tega tudi tukaj kombiniramo ta sredstva s 140 milijoni iz REACT-a in z nacionalnim prispevkom, kar pomeni, da v naslednjih treh do štirih letih bo za to področje zagotovljeno najmanj dodatnih 500 milijonov evrov sredstev, pol milijarde. In veste, da je zdravstvena blagajna letno težka več kot 3 milijarde evrov. To so primerjave, ki sicer populistično lepo zvenijo, ampak nimajo neke realne teže. Tudi vprašanje o tem, zakaj smo v prvi varianti načrta – mislim, da me je poslanka Sukič na odboru vprašala – imeli 140 za infekcijsko v Ljubljani oziroma Mariboru, zdaj je pa samo 92. Ja, glejte, na koncu bo mogoče samo 80. Mogoče samo 80, pomembno je, da mi po vsebini imamo projekt definiran. Ker je pa na nivoju DIP-a, pa veste, kaj to pomeni. Ne vem, kakšna bo na koncu vrednost; vsebinsko pa je opredelitev, da se zdravstveni sistemi okrepijo predvsem v tistem delu, ki je najbolj pomemben za naprej in ki bi moral biti že leta nazaj narejen; in tukaj sta ključna seveda oba UKC-ja kot neka hrbtenica tega javnega sistema in seveda potem vse ostale bolnišnice v posameznih regijah, ki so bile skozi leta tudi podhranjene. In ko govorimo v tem delu o negovalnih bolnicah, kjer je Slovenija izrazito podhranjena, če želimo v naslednjih treh letih nadoknaditi zamujeno in omogočiti ljudem normalne storitve na tem področju, potem bomo morali tudi tukaj kombinirati koncesijska razmerja, javna koncesijska razmerja in javna sredstva; tako kot pri domovih za starejše. Ne bo šlo drugače. In tudi tukaj je prav, da se o tem odkrito pogovorimo in da vidimo, ali so tukaj kakšni zadržki in zakaj so. Jaz jih ne vidim, te stvari je treba kombinirati. Zakaj? Ker je treba ljudem čim prej omogočiti normalne storitve, ki bi jih morali biti že leta in leta nazaj deležni, pa jih zaradi tega, ker so se stvari odvijale prepočasi, niso bili. Potem je bilo govora s strani poslanca Mesca o tem, kako so ta sredstva sfrčkana med – on je govoril – 5 tisoč 600 projektov. Govoril je o obstoječi finančni perspektivi, o obstoječi finančni perspektivi. Jaz moram reči, da je to gotovo problem, ampak ni samo 5 tisoč 600, je bistveno več, številka je še večja od 5 tisoč 600. Ampak na katerem področju so ti majhni projekti? Ne na teh večjih investicijskih in tako naprej, ampak na tako imenovanem mehkem delu je to. Ampak en del tega mehkega dela so tudi stvari, ki so zelo pomembne za ljudi, recimo projekt Zaposli.me ali pa Prva zaposlitev. Tukaj gre za operacije, ki so vredne nekaj tisoč evrov, ampak skozi to se zaposlijo šolniki, prva zaposlitev, prva zaposlitev v vrtcih in tako naprej. Štipendije so ti majhni projekti, ki jih tudi financiramo iz evropskega denarja. Za pol milijarde evrov je teh sredstev. Jaz ne vem, ali naj razumem, da poslanec Mesec meni, da je treba to črtati, ko govori o tem, da je to sfrčkano na 5 tisoč 600. Ni toliko problem, da so ti majhni projekti; problem je, ali so učinkovito ta sredstva porabljena. Nekatera so, nekatera niso. Nekaj podobnega je tudi glede raziskav, razvoja in inovacij. Jaz sem že zadnjič povedal, nekatera sredstva so, nekatera niso; in ko govorimo o tem, da je milijarda za to področje premalo, učinkovitost porabe in absorpcija je pa trenutno 20-odstotna. Torej teh sredstev očitno ni premalo, samo ta država do sedaj ni znala na pameten način teh sredstev usmerjati, da bi na koncu bila od njih dodana vrednost tam, kjer bi morala biti. Recimo v tej perspektivi: Javni štipendijski, razvojni sklad – 116 milijonov evrov evropskega denarja, Zavod za zaposlovanje – 348 milijonov, pol milijarde vse skupaj. To so tisti majhni projekti. In veste, kateri so še? Tile. To slikico ste že videli. Sredstva za nevladne v zadnjih desetih letih, vse skupaj 706 milijonov. Tudi tukaj notri so ti majhni projekti, od tega za tiste, ki imajo sedež samo na Metelkovi 6 – 37 milijonov 800. To so tisti projekti, kjer so ta majhna sredstva in kjer ni prav, da se tako znatna sredstva namenijo za neke vsebine, od katerih ni dodane vrednosti. Če bi bila tukaj dodana vrednost, nobena težava, ampak ker je ni in ker so druga področja bila na račun tega v preteklosti podhranjena, je treba tudi skozi te reforme v Načrtu za okrevanje in odpornost te sheme spremeniti ter nameniti sredstva za študentske domove, za oskrbo starejših in domsko oskrbo, za zdravstvo, za boljše storitve v zdravstvu in tako naprej, za stanovanja za mlade, o katerih govorite. Mimogrede, trenutno je v gradnji in bo do konec leta 2023 predanih 2 tisoč 400 najemnih stanovanj samo preko Stanovanjskega sklada Republike Slovenije, načrt do leta 2025 pa je dodatnih 3 tisoč 700 stanovanj, ob tem da je ta številka, ki je v RRF, samo en del sredstev, ki zagotavljajo to stanovanjsko oskrbo, teh 180 milijonov evrov, o katerih je govoril Luka Mesec. In mimogrede, ko govorite o tem, kakšen delež sredstev za zdravstvo namenjamo v Načrtu za okrevanje in odpornost. Italija, kjer je vlada padla zaradi tega, ker se niso mogli dogovoriti za pametno razporeditev teh sredstev, je imela v prvotnem načrtu predvidenih od 207 milijard 9,5 milijarde za področje zdravstva, torej manj kot 5 %. Zdaj ima 19 milijard, torej še vedno manj kot 10 %. Mi trenutno imamo več kot 10 % predvidenih za področje zdravstva in nismo nobena posebnost v okviru Evropske unije. Pač imamo na voljo nek žakelj, neko kvoto denarja, ki ga je treba pametno razporediti med različne namene porabe; in to počnemo. Treba je tudi vedeti, da en del teh sredstev lahko porabimo do konca leta 2023, drugi leta do konca leta 2026 in tretji del do konca leta 2029. In če nekateri projekti niso dovolj dobro pripravljeni, to pomeni, da ne omogočajo te porabe do tega obdobja, jih je pač neodgovorno umeščati v te načrte, ker jih ne bo mogoče izvesti; in zaradi tega kombiniramo z vsemi tremi oziroma štirimi mehanizmi. Glede tega, da namenjamo premalo tej podpori podjetništvu, o čemer je tudi govoril poslanec Mesec in tako naprej, da bi morali več namenjati temu področju. V zadnjih sedmih letih, v letu 2020 je bilo v primerjavi z zadnjimi sedmimi leti najmanj stečajev v Sloveniji. Najmanj. Torej so očitno ti ukrepi preko PKP-jev učinkovali. Brezposelnost se je februarja zmanjšala za več kot tri tisoč oseb, število zaposlenih se je povečalo za več kot 6 tisoč 600 novozaposlenih. Torej očitno so ti ukrepi učinkovali in gredo v pravi smeri. Glede podnebne krize in vsega ostalega, kar je s tem povezano. Tukaj se razlikujemo v tem, da mi razumemo podnebno krizo kot proces, ki se ne dogaja pet, deset let ali pa 20 let, ampak skozi tisočletja, milijone let. In ta proces se dogaja in se bo dogajal tudi naprej. To je dejstvo. In sredstva, ki jih moramo s tega naslova namenjati, so sredstva, ki omogočajo soočanje s posledicami tega, kar se dogaja. To pa ne pomeni, da delamo neke študije pa ne vem kaj, govorimo o neki podnebni pravičnosti. Sami tisti, ki o tem govorite, ne veste, kaj to je; ampak da naslavljamo probleme, ki se nam dogajajo zaradi tega. Kateri pa so recimo ti problemi v Sloveniji? Poplave so eden izmed takih problemov. Plazovi. In sredstva v načrtu namenjamo tem področjem. Potresi se bodo dogajali, se že, pa se še bodo in sredstva namenjamo temu področju. Sanaciji tistih stavb, za katere se že danes ve, da če pride do podobnega potresa, kot se je zgodil v sosednji Hrvaški, bomo imeli težave. In zaradi tega namenjamo sredstva za konkretne projekte, preko katerih bomo predhodno preventivno poskušali preprečiti morebitne posledice teh zadev. Glede teh splošnih zadev moram reči, da se ne razlikujemo. Razlikujemo pa se, kot sem rekel, v pristopu. Upam, da ni zamere glede tega, kar sem rekel zadnjič na odboru, da je pač eno teorija, drugo pa je praktični pristop, akcija. In mislim, da smo trenutno v situaciji, ko je treba iti v akcijo. Zdaj po moje ni več časa za velike študije, velike strategije in ne vem kaj, treba je ta proces formalne priprave tega dokumenta pripeljati do konca, tečemo zadnji krog, pretekli ga bomo do konca uspešno. Upam tudi, da na teh temeljnih točkah ne bo tega nasprotovanja, ker drugače bomo imeli zelo velike težave pri črpanju sredstev za konkretne projekte. Govorim pri temeljnih točkah, se pravi pri reformah, ki so potrebne, da vse ostalo izpeljemo. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Najprej se je k besedi prijavil predlagatelj dr. Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi še enkrat pozval, izhajajoč iz citata Brgleza, »kaj če bi se vsi malo umirili pa samoomejili«. To, da je gospod minister lahko nekaj podpisal, je posledica dela birokracije v tem pozitivnem smislu. Določeni projekti so se pacali, so se pripravljali predolgo, tudi desetletja. Če bi dali birokraciji več avtonomije, se bi mogoče prej pripravili. Ene so kadrovali eni, drugi druge, včasih, ko je bil SDS v opoziciji, so kadrovali tudi koga z vašo partijsko knjižnico, ko je obratno, temu le ni tako. Druga zgodba. Kdo meče sekire? V stališču SDS govorite, kaj vi polagate na srce Evropski komisiji, sočasno pa ima predsednik Vlade že zjutraj enih 20 tomahavkov v roki. Vsebinsko, zakaj je beton problem, Zvonko, bom pa povedal potem v razpravi; pa to ni problem samo te vlade, to sem tulil že leta 1997, če se prav spomnim. Ampak ali se lahko omejimo in ali lahko gremo na vsebino tega dokumenta; ker velika večina tega, kar govorite, se vrtite naokoli. Demografski sklad, v osnovi ga hočete zdaj štuliti tukaj tako malo k [[…]], tri pike, bom rekel, kaj imam na koncu jezika. Vsebinsko pa potem.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Prvi razpravljavec je gospod Jure Ferjan. Pripravi se gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovani poslanke in poslanci ter seveda lepo pozdravljeni tudi vsi, ki nas spremljate! Vlada Republike Slovenije je pripravila kompleksen in obsežen dokument. Gre za 5,2 milijarde evrov, ki jih bo – verjamem, prepričan sem – Slovenija usmerila v tisto, kar je najbolj potrebno in kar bo pomenilo najboljši možni izhod iz krize, v kateri se trenutno nahajamo, in seveda v tisto, kar nas v prihodnjih mesecih in letih tudi čaka. Na začetku svoje razprave želim vendarle izpostaviti nekaj dejstev, ki so bila v zadnjih mesecih zavajajoče povedana oziroma so bile to bolj laži in zavajanja, ne pa dejstva. Najprej o samem postopku oziroma pripravi nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost. Gre za strateški dokument, ki je bil pripravljen tudi na podlagi široke izmenjave mnenj, več kot 2 tisoč deležnikov je bilo v to vključenih. Tukaj govorimo o županih, govorimo o direktorjih regionalnih razvojnih agencij, govorimo tudi o Ekonomsko-socialnem svetu, gospodarstvenikih, to, kar je bil spletni oziroma virtualni strokovni posvet, več kot tisoč 300 gospodarstvenikov, pa tudi o sestankih, pogovorih s socialnimi partnerji in nevladnimi organizacijami. Kot vidimo, širok nabor različnih deležnikov, ki so tako ali drugače bili vključeni in seveda tudi ta načrt na njih vpliva. Dovolite mi, da izpostavim tiste ključne prioritete oziroma projekte na državnem, nacionalnem nivoju, ki jih Načrt za okrevanje in odpornost vsebuje. Na področju infrastrukture je to zagotovo 3. razvojna os in velike investicije na železniškem omrežju. Danes se nahajamo v svetovni zdravstveni krizi, lahko rečemo pandemija covida-19, zato je tudi področje zdravstva izjemno pomembno, in sicer tukaj konkretno novi infekcijski kliniki v Mariboru in Ljubljani, negovalne bolnišnice in seveda tudi posamezne investicije praktično v bolnišnice po celotni Sloveniji, od UKC Ljubljana, UKC Maribor, Golnika, tudi v Kranju pa Novi Gorici, Murski Soboti. Govorim o milijonskih zneskih, nekje celo po več desetmilijonskih zneskih. Torej gre za konkretne investicije, in to ni investicija, kot je že prej dejal tudi minister, v beton, ampak je investicija v zdravstvo, boljšo storitev, torej infrastrukturo, ki pomaga ljudem in ki v kontekstu tega načrta pomeni tudi boljšo odpornost v prihodnosti. Ne vemo, kaj nas čaka, lahko se seveda podobna zdravstvena kriza tudi ponovi, tega si ne želimo, ampak moramo pa biti pripravljeni. Potem področje dolgotrajne oskrbe. Verjetno ena izmed prvih stvari, ki nam pade na pamet, so zagotovo domovi za starejše. Omenil bi pomemben podatek, v letu 2021 je torej obljubljenih več kot tisoč 200 novih mest za starejše z naslova koncesij. Tukaj seveda ni zanemarljivo, da se več kot v zadnjem desetletju na tem področju ni naredilo nič. Kdo je bil v zadnjih desetih letih na oblasti ali pa večinoma na oblasti, tudi vemo. In na tem področju se dejansko ni naredilo popolnoma nič. In tisti, ki ste danes sklicali sejo, sedaj dajete nasvete, pa na tem področju v desetletju niste naredili nič. Potem je tukaj tudi ogromno investicij na številnih področjih, če gremo korak naprej, glede socialnega varstva, digitalizacije, energetskih prenov javnih objektov, graditve najemnih stanovanj in tako dalje. Kot lahko vidimo, je tukaj ena pomembna razlika med levo opozicijo in aktualno vladno koalicijo in Vlado Republike Slovenije. Prej smo bili vajeni določenih študij. V študijah ste dognali, kaj se da oziroma česa se ne da narediti; pa do raznih investicij v objekte oziroma zgodbe, kot so Rog. Tukaj je zgodba drugačna, prioritete, ključne projekte sem navedel pred nekaj trenutki. Seveda z roko v roki s tem koraka tudi uresničitev določenih strukturnih reform, ki če bi jih izvedli včeraj, bi seveda bilo to verjetno že kar pozno. Pa vendarle čas je, da te stvari naredimo, tukaj govorim o reformi trga dela, izobraževanja, zdravstva, procesa debirokratizacije, potem na področju dolgotrajne oskrbe in seveda nekega celovitega sistema zagotavljanja sredstev za pokojninsko varnost. Tukaj konkretno slovenski demografski sklad in spet vemo, kdo v tem državnem zboru ovira sprejetje demografskega sklada, ki bi zadevo sistemsko rešil, razbremenil proračun in pomenil res pomemben korak na tem področju. Pa vidimo, da se leva opozicija trudi na vse načine, da bi to zgodbo čim bolj premaknili v neko nedoločno prihodnost; ampak jaz sem prepričan, da bo tudi ta zakon v najkrajšem možnem času sprejet in da bodo cilji tudi doseženi v dobro vseh državljank in državljanov naše države. Želim poudariti tudi to. To ni zanemarljivo dejstvo, kajti sklep o lastnih virih v Sloveniji je že sprejet. Slovenija je ena izmed šestih držav v Evropski uniji, ki je to že storila. Ne samo da lahko rečemo, lahko z gotovostjo trdimo, da je Slovenija k situaciji pristopila zelo proaktivno in je med tistimi državami Evropske unije, ki prednjačijo v pripravi tega načrta. Odločil sem se, da bom vendarle izpostavil tudi določene zadeve glede zavajanj v zadnjih mesecih, kajti laž, ki jo morda desetkrat, dvajsetkrat slišimo, če že ne postane resnica, pa jo morda dojemamo kot resnico, zato je prav, da tudi resnici pomagamo, da jo večkrat poudarimo, da govorimo o dejstvih, da si bodo ljudje lahko sami ustvarili sliko in videli, kaj so dejstva in kaj laži. Jaz ne morem razumeti, kako lahko trdite, da je Evropska komisija nacionalni načrt za okrevanje naše države zavrnila, še preden je bil mogoč uradni postopek, da bi to lahko storila; oziroma da bi lahko država sploh vložila ta načrt. Ne razumem, ampak to ste storili. Lažete, zavajate. Ne enkrat, večkrat. Dva dni, preden je bilo sploh možno dati v postopek ta načrt, ste vi dejali, da ga je Evropska komisija že dvakrat zavrnila. Laž na laž in pri tem vam nekateri slovenski mediji tudi pomagajo Rok za predložitev Načrta za okrevanje in odpornost se izteče 30. aprila. In normalno je, da tisti, ki ta načrt pripravljajo, ta načrt v tem procesu, v tej fazi tudi usklajujejo z Evropsko komisijo oziroma pristojnimi uradniki, to je neka povsem običajna praksa. Pripombe, usmeritve, ki jih pripravljavec dobi, niso ne kritika, ne graja, ne nasprotovanje temu načrtu, ampak so pomoč, so usmeritev, da je potem končni rezultat čim boljši, da je optimalen, da je takšen, da bo dejansko država članica počrpala čim več sredstev in jih usmerila tja, kjer je to najbolj potrebno. In če to projiciram tudi na tisto, kar je prej rekel kolega Mesec v predstavitvi stališča svoje stranke, da je Evropska komisija, še enkrat je ponovil, da je Evropska komisija zavrnila. Tako pomemben projekt, tako pomemben nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, kot je ta dokument; kaj mislite, da to so neke smernice, potem pa pripravljavci to pripravijo, oddajo. To bi lahko potem trajalo v nedogled Že pri projektih, ki so na regionalni ali pa lokalni ravni, pa tudi če so zraven državna sredstva ali pa evropska sredstva, ta usklajevanja potekajo. Jaz vam lahko iz osebne izkušnje povem, določen projekt, recimo DRR 2, tisti, ki ste morda delali na lokalnem nivoju, boste vedeli, o čem govorim, to so usklajevanja na mesečni, dvomesečni ravni, razni sestanki in tako naprej. Seveda plus tisto, kar posamezni pripravljavec v tem vmesnem času priprave, ko se z določenimi izzivi sooča, preverja, kako odreagirati, kako pripraviti stvari in dokumentacijo, da bo ustrezna. In to je nekaj čisto običajnega in tukaj se je ilustrativno pokazalo, da žal kolega Mesec tega ne razume. Potem še ena zadeva. Vi v levi opoziciji ste govorili o raznih bazenih na lokalnem področju, tudi o cestah in tako dalje. Najprej ena zadeva. V Načrtu za okrevanje in odpornost na lokalnem področju ni navedenih nekih konkretnih projektov, kajti ti projekti na lokalnem nivoju bodo izbrani preko javnih razpisov. In tukaj se je pokazalo, da ne samo da lažete in zavajate, ne vsi, nekateri, imate očitno tudi bujno domišljijo. In da ne bo zadeva šla pa kar mimo, bi pa vseeno še nekaj izpostavil na tem področju. O tem smo govorili tudi na odboru in me veseli na tej točki, da smo, mislim da, dosegli relativno zelo zelo visoko strinjanje v večini poslanskih skupin, da so projekti na lokalnem nivoju zelo pomembni projekti in da so to projekti, ki, če jih gledamo iz nekega širšega konteksta, pa gre lahko tudi za neko lokalno cesto, lahko pomenijo z vidika decentralizacije države, z vidika razvoja posameznega območja, lokalnega okolja, in če gremo še korak ali dva naprej, z vidika enakih izhodiščnih možnosti zelo visoko dodano vrednost, so to projekti z zelo visoko dodano vrednostjo. In ko govorimo o enakih izhodiščnih možnostih, govorimo o tem, da ne glede na to, na katerem koncu Slovenije oziroma v katerem kraju se rodimo oziroma živimo, imamo enake ali pa vsaj približno enake izhodiščne možnosti. In ko v Levici govorite, da je ta načrt zastarel oziroma da ima tiste prioritete ali pa miselnost oziroma usmerjenost, da je zastarela, pa govorimo potem o prometni pa cestni infrastrukturi, v tem smislu ste rekli – v 21. stoletju pa vlagamo v cestno infrastrukturo. Ljudje v 21. stoletju nimajo urejene osnovne cestnoprometne, infrastrukture, nimajo infrastrukture, da bi lahko normalno prišli v službo, k zdravniku in tako dalje. In to je problem in to je problem v Sloveniji 21. stoletja, pa tudi še v kateri drugi državi. In to so problemi, ki jih Načrt za odpornost in okrevanje naslavlja; in prav je tako. Bilo je tudi že danes zelo jasno povedano in to se mi je zdelo res zelo na mestu. Mi imamo neke določene prioritete, kot je tudi digitalna in zelena Slovenija, pametna Slovenija, napredna Slovenija. Super, prav je tako. Ampak imamo pa določen manko na drugih področjih, ki se morda zdijo na prvi pogled osnovna, ampak za ljudi, ki nimajo urejene te osnovne infrastrukture, pa to ni nekaj samoumevnega. Res je, da določeno stvar, ko jo imamo, nam hitro ali pa prehitro postane samoumevna. In zato je prav, da se tudi te osnovne zadeve uredijo, in to je tista perspektiva, ki jo Vlada Republike Slovenije vidi in jo bo tudi uresničila. In ključno je tudi to, mogoče sem to prej izpustil, ko sem govoril o usklajevanjih. Poteka predstavitev, potekajo usklajevanja in zraven priprava dokumentacije, potem je pa treba zadevo dokončati, urediti, izpeljati, realizirati. Prej, v preteklosti, v preteklih vladah smo pa prepogosto videli, da je bilo nekaj usklajevanja, kaka predstavitev, potem je bila pa študija pa še kakšna študija pa še kakšna uskladitev pa kakšna študija, potem je bilo pa konec. V tem vmesnem procesu je šlo pa na desetine milijonov za študije in še kaj drugega verjetno. Besedo ali dve bi lahko posvetil tudi temu alternativnemu nacionalnemu načrtu za okrevanje, ki je pripravljen na dvajsetih oziroma triindvajsetih straneh, ampak glede na to, da tudi že v samem uvodu današnje seje ni bilo niti ene vsebinske besede s strani predlagatelja povedano o tem načrtu, tudi jaz o tem ne bom govoril. Je bilo pa tudi na Odboru za zadeve Evropske unije tudi v bistvu s strani predlagateljev povedano, da gre bolj za neko piar zgodbo kot karkoli drugega. Vseeno pa je prav, da govorimo o predlogih, ki tudi vendarle so v tem alternativnem načrtu in se lahko v kakšen projekt, ki je seveda strukturen, umestijo v dokumentacijo, ki jo pripravlja in iz dneva v dan, verjamem, tudi pili Vlada Republike Slovenije oziroma pristojni minister in pristojne službe. Spoštovane in spoštovani, svojo razpravo bom sklenil z besedami, ki so bile tudi na odboru povedane oziroma zapisane kot neko vodilo, ki je vodilo pripravljavce tega Načrta za okrevanje in odpornost. In to vodilo je – Nikogar ne bomo pustili ob strani in noben del Slovenije ne bo pozabljen. Torej gre za strateški dokument, ki mora in ki bo podlaga oziroma strategija za najboljši izhod iz krize, tako zdravstvene kot potencialno gospodarske in ekonomske, na različnih sektorjih, da bo Slovenija ohranila svoj potencial, ki ga ima – verjamem, da smo te temelje tudi s protikoronskimi paketi postavili –, da bo to ohranila; in da cilji v Načrtu za okrevanje in odpornost zasledujejo tisto, kar je prihodnost. Torej napredna, pametna, digitalna, zelena, inovativna, podjetna Slovenija. Slovenija, ki bo odgovorna, in predvsem Slovenija, ki bo ljudem blizu. Spoštovane in spoštovani, skupaj smo močnejši. Združimo moči, kajti gre za našo prihodnost, gre za prihodnost tudi naših potomcev, gre za Slovenijo.
Hvala lepa. Besedo je želela predlagateljica gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Zdaj se pa moram počasi oglasiti pri vseh teh visokodonečih besedah in samohvali ter ob dejstvu, da smo slišali ime Luka Mesec skorajda večkrat kot pa Načrt za okrevanje in odpornost. Mislim, to je pa res malo preveč. Najprej. Kolega pred mano je namreč čisto vse pomešal, ko je govoril o teh nekih projektih. Za kaj gre pri Načrtu za okrevanje in odpornost? 37 % sredstev iz evropskega mehanizma za okrevanje in odpornost morajo države nameniti za ukrepe, ki prispevajo k uresničevanju zelenih ciljev. Pika. Zelenih ciljev. In petino, se pravi 20 %, za ukrepe, ki prispevajo k izpolnjevanju digitalnih ciljev. Tukaj se nimamo kaj sprenevedati, kaj vse bomo mi noter stlačili, ne vem, kaj vse bomo napaberkovali skupaj in take stvari. Mislim, vse živo ste pomešali, kolega, res. Upoštevati pa je treba pri tem tudi načelo, da noben ukrep ne sme bistveno škodovati okolju. In zdaj boste vi razlagali v duhu tega, kakor minister razume podnebne spremembe, kar je sploh groza, češ da gre za naravni cikel, s tem da smo po industrializaciji uspeli sesuti podnebje in smo proizvedli bližajoči se podnebni zlom z izpuhi avtomobilov, z industrializacijo in tako naprej in tako naprej. Mislim, to ni naravni cikel, to je tisto, kar je človeštvo naredilo, da je pospešilo neke procese, ki so zelo ogrožajoči. In zdaj se boste vi sprenevedali in boste govorili, da kaj smo pa v Levici, ko rečemo, da se za recimo železnice nameni premalo in za ceste preveč in da to ni smisel tega Načrta za okrevanje in odpornost. Ker ni in to vam je Evropa lepo povedala in verjetno zato prihajajo pripombe na osnutke, ki jih vi seveda tudi zanikate in pravite, da vsi po spisku lažemo, se pravi mediji lažejo, mi v opoziciji lažemo, vsi lažemo, vi pa govorite resnico. Potem ste omenjali neke študije. Pravkar je minister Simoniti pokuril nekaj 10 tisoč evrov za neko kvazištudijo, pristransko študijo o tem, o čemer poročajo naši mediji, vse v sklopu vaše medijske vojne, ki jo tudi bijete tukaj, ko se pogovarjamo o Načrtu za okrevanje in odpornost. Vi zdaj meni eno stvar povejte, če ste vi res tako zelo resnicoljubni, mi pa tako zelo lažnivi. Zakaj ste od julija lani pa do 26. februarja imeli oznako interno na tem dokumentu? Zakaj? Zakaj ni bilo opravljene javne razprave, kot se temu streže? Vemo, kaj pomeni široka javna razprava. To ni to, da vi tam z nekaj deležniki nekaj imate, neki izum, posvet, pa v bistvu bolj predstavite zadevo. Ali ste te deležnike dejansko vključili v sooblikovanje dokumenta? Koga ste vključili, po kakšnem principu ste vključili? Kdo so ti srečneži? Zakaj je večina javnosti pravzaprav enostavno izpadla? In zato nehajte, nehajte zavajati, ker vse to, kar se vi greste, je dejansko daleč od javne razprave, kot bi morala biti pri tako pomembni stvari, ko gre za ključne zadeve in za prihodnost vseh nas. Zdaj boste vi tu nekaj modrovali in mislite, da boste lahko v inspirativni atmosferi za zaprtimi vrati pa vi reševali našo skupno prihodnost, potem boste pa rekli, da je opozicija nekonstruktivna. Levica pa je sploh nekonstruktivna, kajne? Dejstvo je, da si v začetku februarja mediji verjetno niso tega izmislili, ker če so pridobili vaš interni dokument, potem so verjetno pridobili še kakšne druge informacije iz Bruslja in so dejansko poročali, da je Evropska komisija nezadovoljna z našimi predlogi osnutkov. Koliko ste jih medtem v svojih pogajanjih predstavili in koliko ne, ne vemo. Ne vemo. Zakaj ne vemo? Ker vse skupaj skrivate in se sprenevedate. Minister je seveda medije obtožil, da lažejo, tako kot danes to obtožujete, hkrati pa ste se branili, minister, da Evropska komisija postavlja nesmiselne formalistične zahteve. Kako? Zakaj ste se potem branili, minister, če je bilo pa vse tako zelo v redu z našimi osnutki? In tako naprej. Dejstvo pa je, da časa za javni premislek o ustreznosti nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost dejansko primanjkuje. Spomladi se bodo ti načrti začeli potrjevati v Bruslju. Kakšne bodo posledice vaših tajnih, vaših skrivalnic in tega, si niti ne upam pomisliti. Bomo videli. Bomo videli. Ampak to, kar slišim, že sam pogled na to, kaj so okoljske spremembe, je srhljivo. Pri čemer bi 37 % moralo iti v zeleni preboj. 37 %. Kako vi razumete zeleni preboj? Po tem, kar ste rekli, mi je popolnoma jasno. Julija lani so se voditelji Evropske unije odločili za tako imenovani novi Marshallov načrt oziroma neke vrste novi evropski New Deal. Do 20. decembra so morale države, kolikor vemo, v Bruselj poslati te svoje prve osnutek. Še enkrat, vemo, kakšni morajo biti ti načrti. Ena izmed prvih držav, ki je svoj osnutek predstavila, je bila Francija. In zanimivo, Francija je predstavila načrt, težak 100 milijard evrov, torej 100 milijard evrov težak sveženj reform, ki med poznavalci velja za zglednega. Zakaj? Cest in avtocest, spoštovani, v francoskem načrtu preprosto ni. Ta načrt je dobro spisan, osredotočen in natančen. Vi boste dali pa štirikrat več za ceste kot za železnice znotraj Načrta za okrevanje in odpornost, ki jasno definira, da se mora iti predvsem v zeleni preboj, to je glavna prioriteta, 37 %, 20 % digitalna in tako naprej. In vi boste zdaj razlagali, da so vaše ceste, povezavice tam, ki ste jih prej navajali, zeleni preboj. Ne niso. V tem Načrtu za okrevanje in odpornost to nima kaj iskati. To lahko delate preko drugih mehanizmov, ne morete pa preko tega na ta način razlagati stvari. Ampak vi hočete tako razlagati stvari. Zakaj pa je bila Evropska komisija kritična? Po naših informacijah, in verjetno te informacije res niso priletele z Marsa, ampak so prišle iz Bruslja, je bila kritična, češ da projekti niso ovrednoteni, da ni jasne zavezanosti k ciljem zelene in digitalne prihodnosti. Po tem, kar slišim, verjetno res ni. Opozorila je na razdrobljenost pa na sam postopek, ki je bil skrivaški in konspirativen. In je še zmeraj na tri četrt. Na to, da podjetniški projekti na primer sploh še niso evalvirani, poleg tega je bilo iz kritik mogoče zaznati, da ni jasno, kaj Slovenija v resnici hoče, ali hoče konkretne reforme ali hoče v bistvu zgolj denar. Zaznati je bilo tudi opozorilo, mi je zelo žal, da gre pri slovenskem načrtu predvsem za projekte urejanja komunalne infrastrukture, ki s cilji, ki so dogovorjeni na ravni Evropske unije za ta konkretni Načrt za okrevanje in odpornost, nimajo nobene zveze. Razumem, da je komunalna infrastruktura pomembna za nas kot državo, ampak ne v okviru tega načrta. To pač niso cilji tega načrta. Z drugimi besedami, spoštovani, v Bruslju so pač prepoznali – da zaenkrat niste bili, ne vem, do kdaj, kdaj so bile te faze, ko ste se z njimi pogovarjali, ker se itak nenehno pogovarjate – da očitno zaenkrat še niso bili dovolj zadovoljni s pripravo tega, niso prepoznali, da bi bilo to zdaj zares razvojno in tako naprej. Tako da lepo vas prosim, ne zavajati. Kar se tiče dialoga z deležniki. Zakaj so raziskovalne institucije, razvojne agencije, nevladne organizacije, občine, sindikati, delodajalske organizacije prosili za te dokumente in jih niso dobili do 26. februarja, ko ste bili prisiljeni? Zaradi tega, ker je medij razkril te dokumente, ste jih potem končno objavili. Zakaj? Ali so bili vsi ti vključeni v snovanje, v našo skupno prihodnost, snovanje za našo skupno prihodnost? Očitno niso bili oziroma samo nekateri, skozi neko Zoom konferenco. Ali mislite, da to zadošča za take zadeve? Ne zadošča. V Nemčiji na primer nemški razvojni inštitut DIE prireja seminarje na to temo, v slovenski Vladi pa ste se očitno odločili, da sami vse najbolje veste in da si razmisleka o načrtovanih reformah in ukrepih, ki bodo krojili našo skupno usodo, v prihodnjih treh letih ne boste otežili s pretirano javno razpravo. Nekaj malega ste verjetno res naredili, zato da si lahko zdaj kljukice pripenjate in govorite, da mi lažemo, vi ste pa sploh in nasploh najbolj resnicoljubni. Ampak to tajno birokratsko lotevanje razvojnega preboja države na žalost pomeni, da vi v bistvu z nekimi anketami zbirate po posameznih ministrstvih neke že pripravljene projekte, sami se pa trudite najti utemeljitve, da so ti projekti zeleni, digitalni in da upoštevajo dosedanje kritike Evropske komisije. Vam bom povedala konkreten primer. Slovenija ima že leta in leta narejen načrt za šestpasovnico med Kosezami in Kozarjami v Ljubljani. Torej lahko ta načrt lepo podtaknete Evropski komisiji, samo uradniki morajo malce pogruntati in najti neke utemeljitve, s katerimi bodo dokazali, da je ta šestpasovnica v skladu z novimi cilji Evropske unije. No in tako vi to razumete in tako tudi delujete, očitno. Slovenski uradniki so zato očitno v Bruselj poslali predlog za šestpasovnico, v katerem ste lepo zapisali, da bo ta, pazite, »z zniževanjem porabe energije in emisij prispevala k zelenemu prehodu« in da naj bi »z izboljšano dostopnostjo, povezljivostjo in razpoložljivostjo cestne infrastrukture okrepili ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo«. To so same lepe, napihnjene besede, za njimi pa ni tega, kar so cilji Načrta za okrevanje in odpornost, kot si jih je zamislila Evropska komisija in za kar je pripravljena dati denar. Za temi, oprostite, napihnjenimi besedami v resnici ni ne zelenega preboja ne digitalnega preboja, nič od tega. Nasprotno, so okoljsko škodljive zadeve, za katere pa je tam izrecno rečeno, da ne smejo biti. Za železnice, za javni potniški promet in alternativna goriva pa bo na voljo – koliko? 285 milijonov evrov iz tega »grande« paketa. Istočasno pa predvidevate 800 milijonov evrov investicij v ceste, 611 milijonov evrov za tretjo razvojno os, 54 milijonov evrov za razširitev ljubljanske obvoznice, 118 milijonov evrov za regionalne povezave in 21 milijonov evrov za digitalizacijo prometne infrastrukture. Minister bo spet rekel, da lažemo, ampak dejstvo je, da so vsi ti projekti navedeni v vašem Načrtu za okrevanje in odpornost in da so vsi skupaj vredni več kot 800 milijonov evrov. Je pa res, da se ne bodo vsi ti projekti v celoti financirali iz sklada za okrevanje, to pa drži, ampak tudi iz drugih sredstev. Tako bo 430 milijonov evrov dejansko prišlo iz tega Načrta za odpornost in okrevanje, 370 milijonov evrov pa bo dejansko prišlo iz drugih virov. Ampak to še vedno ne spremeni dejstva, spoštovani minister, da bodo investicije v asfalt težke 800 milijonov evrov, kar je osemkrat več, kot planirate recimo za dolgotrajno oskrbo. Če strnem. Vlada je nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost dejansko predolgo skrivala pred javnostjo in ste onemogočali javno razpravo. Iz dokumenta je bila, kot rečeno, umaknjena oznaka interno šele 26. februarja, seveda ne zato, ker bi se sami za to odločili, ampak so vas v to prisilili mediji. Tisti mediji, ki so opravili svoje delo, za kar ste v vojni z njimi, ker nočete, da opravljajo delo, da razgrinjajo stvari, ki jih je treba razgrinjati. Zato, lepo vas prosim! Dejstvo je, da bo od uspešnega načrtovanja porabe teh sredstev recimo odvisno reševanje življenj v DSO-jih in zunaj njih, zagotavljanje postelj v bolnišnicah, ohranjanje delovnih mest zaposlenih, reševanje socialnih stisk, mladih, starejših, tistih, ki so zaradi krize pristali na cesti, reševanje stanovanjskega problema in tako naprej. Zato je načrtovanje teh sredstev v največji možni meri stvar javnega pomena, spoštovani minister, ki zadeva slehernega od nas. Slehernega od nas. Zato je katastrofa, da ste to počeli konspirativno ves čas. Hvala.
Hvala lepa. Najprej imamo repliko. Gospod Ferjan, izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospa podpredsednica. Tri zadeve bom povedal v tej repliki pa se ne bom ponavljal, ker sem prepričan, da ste tudi vi razumeli, kaj sem želel povedati, ampak vztrajate na svojem, nič hudega. Laž se ne izreče sama, in če nekdo izreče laž, je pač treba povedati, kdo je izrekel laž. In Luka Mesec je izrekel laž. Smo tudi že večkrat povedali, kakšna je bila, kajti ne more Evropska komisija nečesa zavrniti, če sploh še ni omogočila, da bi o nečem odločala oziroma da bi država članica lahko predložila načrt. Torej, očitna laž in Luka Mesec je izrekel laž. Zdaj sem ga drugič omenil in v prejšnji razpravi verjetno tudi nekajkrat, ne bom pa šel štet, ali sem večkrat kolega Mesca omenil ali pa nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost. Mislim, da nisem večkrat. Druga zadeva. Še enkrat smo slišali, dobili potrditev, da če bi bila Levica na oblasti, 3. razvojne osi ne bi bilo. Če bi bila Levica na oblasti, tudi razvite prometne infrastrukture ne bi bilo. In še tretja zadeva. Kot smo tudi slišali pred nekaj trenutki, javna razprava – zdaj vidimo tudi, kakšna je strpnost, ampak ne bom se spustil na ta nivo – kar se tiče okoli 2 tisoč deležnikov, župani, predsedniki regionalnih svetov in agencij, Ekonomsko-socialni svet, socialni partnerji, tudi nevladne organizacije, to je za Levico pač nekaj deležnikov. Zdaj lahko vidite, kako bi izgledal socialni dialog pod kakšno drugo vlado, medtem ko si ta vlada Republike Slovenije pod vodstvom Janeza Janše prizadeva za to, da vključi čim več deležnikov, in seveda, da ko so dokumenti pripravljeni, ko so projekti pripravljeni, se tudi projekti realizirajo. To smo dokazali že vsaj osemkrat v tem mandatu s protikoronapaketi, ljudje so dobili pomoč, in to se tudi vidi na gospodarski napovedi, ki smo jo dobili in ki je boljša od tega, kakršna so bila pričakovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister. Gospod Černač, izvolite.
Še enkrat bom vprašal, spoštovana poslanka Nataša Sukič, kaj je za vas zeleno. Ali je za vas zeleno recimo to, da številni ljudje v tej državi še vedno nimajo urejenih vodovodnih sistemov pa jim s cisternami vozijo vodo? Tudi če naredimo tem ljudem vodovod, ni zeleno? Tudi če uredimo kanalizacijske sisteme pod 2 tisoč populacijskih enot, ni zeleno? Kaj je za vas zeleno? Študija o tem, kako naj sadimo rožice in travo v porečju Mure za 5 milijonov evrov, istočasno pa iz ene izmed občin, kjer se izlivajo odplake v to Muro, odtekajo odplake iz čistilne naprave, ki je iz leta 1974? Pomembno je, da se pogovarjamo konkretno, kaj je zeleno. In sem povedal, tisto, kar je po kmečki pameti zame in za večino ljudi zeleno, žal ni zeleno v 100 % tudi za paragrafe v neki uredbi. In še enkrat povem, Slovenija bo sledila ciljem, ki so predpisani, tako kot so predpisani. Povedal sem in ponovno ponovim: 60 % področja je zavezanega preko zelenega in digitalnega, ostaja nam 40 in teh 40 % namenjamo vsem tem sistemom, ki ste jih vi omenjali, ne vem, zakaj ponovno, ker so naslovljeni z zelo pomembnimi sredstvi, zdravstvo, domska oskrba, gradnja najemnih stanovanj predvsem za mlade in tako naprej, in kar je bilo v zadnjih 10 letih izrazito podhranjeno. Vse to naslavljamo in vse to bomo naredili. Princip DNSH. Mi imamo številne direktive glede varovanja okolja, vse to moramo spoštovati. Zakaj je potrebno zdaj še neki princip pisati? Ker je to določil nekdo, je uredba to predpisala, bomo mi tudi ta princip spoštovali, ni težave. Poglejte, ni težav. Vendar pa je bil formalizem glede tega sprejet šele 12. februarja in temu se bomo prilagodili. Govorim samo o tem, da se po nepotrebnem dogaja neka pretirana birokratizacija, in za tem stojim. Ampak tako pač je, nismo edina država. Če bodo drugi vse te formalizme vnesli v te dokumente, jih bo seveda tudi Slovenija, o tem ni nobenega dvoma in nobene težave. Ni konflikta med povezljivostjo, kar se tiče cest in železnic. V prihodnjih letih in na podlagi načrtov, ki jih ima ta vlada in pristojni minister za infrastrukturo, bosta povezani tako Koroška kot Bela krajina in obnovljena številna železniška omrežja. Povedal sem prej, da bo prek 2 milijardi in pol evrov v naslednjih 10 letih vloženo v modernizacijo železniškega omrežja, izboljšana bo povezljivost, izboljšane bodo storitve javnega potniškega prometa in vse ostalo, kar temu sledi, seveda iz kombinacije z različnimi viri. Če ne bi bilo te protipravne javne objave dokumenta, bi bil ta dokument še danes interne narave. Ampak po tistem, ko je bilo to objavljeno, ni več potrebe, vi ste ga pa imeli v rokah lahko od 23. 12. preteklega leta dalje. Žal danes razen tega, kaj je narobe, nisem slišal nekih konkretnih predlogov, kako bi vi te stvari, ki so narobe, nadomestili. Kljub temu da je bil dokument kot celota interne narave, so bila ta bistvena področja javno skomunicirana v bistveno širšem obsegu, kot se je to dogajalo po drugih državah.
Hvala lepa. Gospa Sukič, imate postopkovni predlog. Preden vam dam besedo, bom glede na to, da smo na začetku razprave, opozorila, da bomo v skladu z dogovorom, ki smo ga sprejeli v vodstvu Državnega zbora, zelo dosledno sankcionirali kršitve postopkovnih predlogov, ker verjamem, da smo v treh letih pa že vsi dodobra ponotranjili, kaj postopkovni predlog v resnici je. Moje predhodno opozorilo je dobronamerno. Če imate res postopkovni predlog v zvezi z uporabo poslovnika, vam dajem besedo. [[Da.]]
Upam, da bo skladno. Postopkovno predlagam, da se ministru pove, da naj ne zavaja [[izklop mikrofona]]
Gospa Sukič, jaz sem vas na tej točki takoj prekinila, ker ste zelo napačno začeli svoj postopkovni predlog. Predhodno sem vas opozorila in vam izrekam opomin, ker verjamem, da ste moje opozorilo razumeli pa ste se kljub temu odločili, da boste zlorabili postopkovni predlog za polemiko z ministrom. Predlagam, da počakate na svojo razpravo, ko boste na vrsti še kot poslanka Poslanske skupine Levica, pa mu takrat poveste. Zdaj je pa želel besedo predlagatelj gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi, minister! Poskusil se bom bolj na kratko odzvati v tem uvodnem delu na vašo uvodno predstavitev in na nekatere razprave, ki so že bile podane, za katere menim, da so v nekem delu napačno usmerjene ali pa celo zavajajoče. Danes se je zgodilo ravno tisto, česar si nisem želel, in tisto, česar sem se bal, torej da smo zašli v politizacijo, govor, ali je boljši vladni, vaš ni boljši, naš je boljši, vaš ni boljši [[…]]Se pravi usmeritev stran od tega, kar je bila želja sklica te seje in predloga, ki smo ga podali. Minister, jaz bi od vas pričakoval v uvodni predstavitvi neki vsebinski komentar na predlagani alternativni načrt in predloge. Jaz bom vsebinsko potem kot razpravljavec zelo korektno in zelo konkretno razpravljal o vsebini, ki bi po mojem mnenju v takem načrtu morala biti. V maniri stranke, ki ji pripadate, ste to dobro priložnost za ustrezno razpravo po mojem slabo izkoristili. Namreč, spustili ste se spet v politični konflikt in napad na nekatere poslance, ki z vami delijo drugačno mnenje. V več koalicijskih stališčih je bilo slišati – bilo je sicer govora o nekih blokadah, jaz ne vem, o kakšnih blokadah, to razjasnilo bi mogoče bilo dobro dati, a vendar – pa tudi zdaj od kolega Ferjana in vas, minister, da je bil ta predlog načrta deležen široke javne razprave. Vmes ste omenjali sindikate in Ekonomsko-socialni svet in številne druge. Tukaj berem pismo, naslovljeno na Evropsko komisijo, predsednika Evropskega ekonomsko-socialnega odbora in delovno skupino, pod katerega je podpisanih šest največjih sindikatov v Sloveniji, ki opozarjajo na zaskrbljujoče stanje socialnega dialoga v Sloveniji pod to vlado. V okviru nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost navedejo: »v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost je v nasprotju s priporočili Evropske komisije in v nasprotju z reformnimi usmeritvami, ki bi morale biti podlaga za ukrepe«, »socialni partnerji doslej nismo imeli možnosti sodelovanja pri njegovi pripravi« in »daleč od tega, da bi lahko govorili o aktivni udeležbi socialnih partnerjev pri pripravi tega dokumenta«. Kje je tukaj potem socialni dialog? Gremo naprej. Ekonomsko-socialni svet, zapisnik 334. seje sveta: »Člani Ekonomsko-socialnega sveta so tudi ugotovili, da socialni partnerji v pripravo nacionalnega Načrta z okrevanje in odpornost niso bili vključeni.« Nadalje, 335. seja: »Svet je pozval druga ministrstva in pristojno ministrstvo, da povabijo partnerje k aktivni udeležbi na pripravi področij tega načrta.« 336. seja: »Ekonomsko-socialni svet opozori, da je zadeva postavljena pod stopnjo interno, in pozove k umiku takšne oznake.« Potem je bilo govora tudi o nekem hudem sodelovanju županov. Jaz vem, da je ta sestanek sicer bil, a vendar nekateri župani pravijo, da je dialog občin z Vlado v celoti enosmeren – v prid Vlade, seveda. Minister in pa kolega Ferjan, kje je torej to sodelovanje in kdo zdaj tukaj laže in zavaja? Da ne bom potem spet na Twitterju bral enkrat od Koprive, enkrat tam od ene Lisice, da smo nesramni, da lažemo, da smo nesposobni in nimamo pojma. To je ignorantsko. In jaz se res ne želim spuščati zgolj samo v politično razpravo, ker je dokument, ki je pred nami, bistveno širšega pomena za prihodnost družbe kot to, da se prepiramo tukaj eden z drugim. Zato grem naprej. Kolega Horvat je v svoji uvodni predstavitvi rekel, da gre za tretji najpomembnejši nacionalni konsenz. Jaz se tukaj v celoti lahko z njim strinjam. Ampak kot rečeno, kako si predstavlja ta vlada nacionalni konsenz? Z žaljenjem doma, v tujini? Z nespoštovanjem vsega, kar je predlagano s strani opozicije? Z ignoranco vseh predlogov, dialoga, žaljenjem vsakogar, ki ima drugačno mnenje? Veste, populizem in polarizacija sta v tem prostoru res postala huda in to ni dobro za državo. Ne glede na vse je alternativni predlog, ki je pred nami – in jaz res želim, kljub temu da Vladi podajamo dobronamerno kritiko, govorimo ne nazadnje tudi o teh predlogih – neka popotnica za naprej, ki omogoča boljšo prihodnost nas vseh skupaj. Morda se navežem še na nekatera področja, ki so bila izpostavljena. Ukrepi za mlade. Ja seveda bodo v kratkem zgrajena številna nova stanovanja, ampak to je zasluga prejšnje vlade, to je zasluga vlade Marjana Šarca, ki je z DUTB prenesla zemljišča na Stanovanjski sklad in urejala številna druga področja za mlade, kamor se je namenjalo veliko več pozornosti kot prej in kot jo vi namenjate zdaj. Pa po mojem mnenju še vedno premalo, a vseeno bistveno več. Potem je bilo govora o cestah. Kolega Ferjan je rekel: »Vi si ne želite cest, vi si ne želite povezanosti.« Daleč od tega, to sploh ni res! Jaz izjemno podpiram gradnjo 3. razvojne osi – pa med drugim, tudi ta projekt, ki je stal zelo zelo zelo dolgo časa, je zagnala vlada Marjana Šarca in zdaj ga pač vi nadaljujete, kar je edino prav. Ampak kar vam jaz hočem povedati, je, da nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost nosi zgodovinska sredstva, ki jih več ne bomo videli, in s temi sredstvi lahko naredimo bistveno večji korak na številnih drugih področjih, za katera pa v državi ni denarja. Za ceste v državi denar je, za to lahko porabimo lastna sredstva. Jaz sem za ozelenitev avtocestnega območja, sem za prenovo cest ter za zgraditev za tiste, ki so najbolj odmaknjeni in ne morejo priti do avtocestnega križa, ki vodi v mestne vpadnice, ampak to naj stori Dars. Dars je razdolžen, Dars je tisti, ki skrbi za ta področja, ki mu je država dala mandat za to. In vsi za to plačujemo. Ko Dars pobira naše prispevke za obnovo cest, za vožnjo po teh cestah, Dars lahko vse te ceste gradi sam. Nacionalni načrt oziroma denar, ki je vezan na ta načrt, pa naj poskrbi za celotno reformo, torej za ozelenitev cestnega prometa, za trajnostno mobilnost in za pospešitev prevoza v železniški promet. To je tisti drugačen cilj, kjer se pa LMŠ, Vlada in stranke, ki sedijo v KUL, bistveno razlikujejo. Da ne bom predlog, rad bi si še prihranil nekaj časa za morebitne replike, bom o celotni vsebini, ko pridem na vrsto kot razpravljavec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala. Na kratko tudi jaz. Dva pogovora sta bila na nivoju Ekonomsko-socialnega sveta v preteklosti, novembra in decembra, s posameznimi člani štirje. Naslednja seja je predvidena v roku tedna dni, tako da ta dialog poteka. Nekateri so gradivo dvignili na SVRK, tako da te informacije, ki jih dajejo posamezniki, ne vem, čemu služijo. Mislim, da nekemu korektnemu dialogu pri pripravi tega dokumenta ne. Nekaj podobnega je tudi s tem, ko je bilo rečeno, da so nekateri župani povedali, da je bil dialog enosmeren. Jaz ne vem, kakšen je bil, bil je virtualen, sodelovali so po moji oceni vsi župani, skoraj vsi župani, in to večkrat, ne samo enkrat. Povedali so, kar so želeli. Če je to rekel recimo gospod Jevšek iz Murske Sobote, ki je vidni predstavnik Socialnih demokratov, mogoče je bil to zanj enosmeren dialog, ampak jaz se spomnim, da je postavil samo eno vprašanje na teh številnih srečanjih, in to je, kako je s finančno perspektivo 2021–2027 in tako naprej. Kdorkoli se je želel v ta dialog vključiti, se je v dialog vključil, nobeden pa ni bil prisiljen, da mora razpravljati. Še glede zgodovinskih sredstev. Prej sem povedal večkrat. Milijarda 600 nepovratnih sredstev v okviru načrta za okrevanje in 3 milijarde 200 v okviru večletnega finančnega okvira prehodnega obdobja. Toliko o tej zgodovinskosti. Kar je pomembno in kar pa je zgodovinsko, če bomo to priložnost izkoristili, je pa to, ali se strinjamo, da moramo določene spremembe v tej družbi in državi narediti. Spremembe, ki gredo predvsem v korist ljudi, predvsem mladih. To pa so spremembe na področju izobraževanja, ki so potem povezane tudi s trgom dela, na področju debirokratizacije, kjer se država in podjetja dušijo v pretiranih birokratizmih, na področju zdravstva, ker ljudje ne morejo dostopati normalno do zdravstvenih storitev, da se končno ukinejo te čakalne vrste, da imajo normalno zdravstveno oskrbo na področju oskrbe starejših, kjer je potrebno zagotavljati storitve, ljudem dostopne storitve tako na domu, tistim, ki pač lahko ostanejo doma, kot tudi storitve v domovih tistim, ki več doma ne morejo ostati, in tako naprej. To so tista temeljna vprašanja in zaradi tega sem govoril v povezavi s temi reformami o blokadi pri demografskem skladu. Če se bo ta proces nadaljeval tako, kot ste ga v strankah, ki ste sklicale to sejo, zastavili, se bo pač ta proces odlagal, vsak mesec, ko bo odložen, bodo trpeli ljudje. Kajti vse to, kar se odlaga, in se odlagajo spremembe, ki gredo v korist ljudi, je slabo za ljudi.
Hvala lepa. Besedo je ponovno želel predlagatelj gospod Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Samo kratko repliko bom dal ministru. Minister, jaz zdaj tukaj povsem jasno povem, da se strinjamo in da imamo cilj, ki gre v prihodnost Slovenije in njenega razvoja, povsem vsi isti. Problem je v tem, kako ta cilj doseči. Po našem mnenju je vaš cilj, ki se zastavlja ob tem, poleg tega, da smo videli, kje so določene težave nastale – morda je res nekoliko preostra izjava, da je bila zadeva zavrnjena, vsekakor pa ni bila prav zelo dobro sprejeta. Komisar za gospodarstvo je podal izjavo, kjer je povedal, da Sloveniji priporoča, da se malo bolje usmeri v pripravo načrta in z njim ne hiti. A vendar ves čas nekako želite podati tukaj občutek poslankam in poslancem, da smo zdaj zato, ker mi o tem debatiramo, nekako krivi, če se bo kaj zataknilo. Nikakor, daleč od tega. Minister, vi imate zadaj ekipo številnih ljudi, ki lahko brez težav delajo na tem, vi ste pač politična osebnost in tukaj odgovarjate na naša vprašanja in na tisto, kar je danes pred nami. Zato jaz tukaj sploh ne vidim nikakršne težave o čemerkoli. Kot rečeno, jaz tukaj lahko brez težav povem, minister, težave so sigurno v kadru. Po vsej verjetnosti vaše ministrstvo ne samo, da bi moralo iti v preimenovanje, moralo bi tudi postati ministrstvo, kot se gre, ne tako napol, kot ste sedaj. Ne nazadnje nam je Vlada tukaj poslala odgovor, da se ona ne more ukvarjati z oznako tajno, ker je pač ni dala. Potem pa vi rečete, da ste vi to umaknili. Ste del Vlade ali niste? To so tista vprašanja, ki kažejo na nek dvom in na neko dvoličnost tega, kar se pogovarjamo danes. Kot rečeno, jaz ne želim zahajati, res ne, da bi se zdaj tukaj nekako kregali in zašli od cilja, želim, da razpravljamo vsebinsko, in kot rečeno, bom tako tudi storil v razpravi kasneje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo, izvolite.
Glede komisarja Gentilonija. Komisar Gentiloni se je v preteklosti na zelo neposrečen način vtaknil v naše notranjepolitične zadeve, ko je problematiziral imenovanje direktorja Statističnega urada Republike Slovenije. Popolnoma notranjepolitična tema. Upam, da ta stališča niso povezana s tem, da je v njegovem uradništvu baje zaposlena Petra Petan, hčerka Bojana Petana, ki je lastnik Dnevnika, ki izrazito negativno piše tako o naših načrtih kot o vsem ostalem.
Hvala lepa. Gospod predlagatelj Nik Prebil, izvolite.
Res čisto kratko. Minister, kakšen smisel ima ta razprava ob tem, o čemer govorimo danes? Dajte no, če vi govorite, naj se nekdo ne vtika v notranje zadeve, potem vi notranjepolitičnih zadev ne nosite na evropski parket.
Nadaljujemo z razpravo. Naslednja razpravljavka je gospa Andreja Zabret, pripravi se gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Danes govorimo o mehanizmu za okrevanje in odpornost, skladu RRF, ki je ključni instrument v okviru instrumenta Next Generation EU. Ta mehanizem bo imel ključno vlogo pri tem, da si bo Evropa opomogla od gospodarskih in socialnih posledic pandemije, poleg tega pa bo prispeval k večji odpornosti evropskih gospodarstev in družb ter k zagotovitvi zelenega in digitalnega prehoda. Za črpanje sredstev iz tega sklada moramo pripraviti nacionalni načrt za okrevanje in odpornost. Struktura mehanizma tega načrta temelji na šestih stebrih. Ne bom jih naštevala, smo že veliko slišali o tem, kaj morajo zasledovati. Bi pa poudarila, da so vsi stebri enako pomembni in da bi se ti projekti morali oziroma se morajo med seboj prepletati, in tako bi moral biti zasnovan tudi vladni načrt. Alternativni načrt, ki smo ga v LMŠ skupaj z ostalimi opozicijskimi strankami pripravili, upošteva vse te parametre, vključno z izredno pomembno povezavo finančnih virov iz državnega proračuna, večletnega finančnega okvira, kohezijo, vemo, da lahko računamo tudi na sredstva EIB, EBRD in tudi domače banke SID. Ti očitki, ki jih poslušamo, da je alternativni načrt pripravljen le na 30 straneh – seveda koalicija KUL nima državnega aparata in dostopa do vseh podatkov, da bi lahko pripravila celovit alternativni načrt, kar tudi ni bil namen. Vendar pa je dobra podlaga za konstruktivno razpravo in tudi uskladitev, da lahko skupaj pripravimo nek dober načrt, ki ga bomo poslali v Evropsko unijo, saj gre ne nazadnje za načrt in sredstva popolnoma vseh Slovencev in Slovenk. Pristop priprave bottom-up je v redu, če veš, kam greš, vendar po videnem načrtu očitno ta vlada ne ve popolnoma, kam bi šla, namreč videti je, da so projekti vse preveč razdrobljeni. Načrti in projekti bi morali biti pripravljeni z medresorskim sodelovanjem. Recimo, da en minister pravi, da bo gradil ceste in železnice, zato da bo zmanjšal pretočnost prometa, na drugi strani pa se ne pogovarja z ministrom, na kakšen način in kako se bodo zmanjšale emisije. To pač ni v redu in vemo, da mehanizem predvideva tudi, in to je eden izmed glavnih ciljev, da dosežemo podnebno nevtralnost do leta 2050. Sicer nisem želela poudarjati ali govoriti o tem, kako se je pogajalo glede večletnega finančnega okvira za leta 2021–2027, vendar me je izzval kolega Horvat, ko je dejal, kako se je vlada Janeza Janše pogajala za VFO 2021–2027. Potrebno je povedati, da se o proračunih ne pogovarja pol leta pred samim proračunom, ampak so se ta pogajanja v Bruslju začela že leta 2018 oziroma konec 2017. Takrat so iz Bruslja neformalno prihajale informacije, ki so bile slabe za Slovenijo. Namreč, predvideno je bilo 50-procentno zmanjšanje sredstev za kohezijo, še posebej za zahodno Slovenijo. Končni izplen torej zagotovo ni uspeh Janeza Janše, kot se sedaj prikazuje. Bistvo je v uspehu, da se je takrat pravočasno prepoznala ta težava in se je takoj na začetku vzpostavila strokovna komisija oziroma pogajalska skupina. Takrat je predsednik Vlade Marjan Šarec o teh specifikah in ključnih zahtevah že jeseni leta 2019 dodobra seznanil predsednika Evropskega sveta Michela, s katerim se je na to temo tudi večkrat srečal. Pri pogajanjih za sredstva iz sklada RRF je treba tudi povedati, da ni poražencev v smislu financ. Razdelitev sredstev je potekala po objektivni metodi in večjih izkupičkov si ni mogla izpogajati nobena država. Slovenija bo iz sklada lahko črpala 5,2 milijarde evrov in sredstva bodo v obliki nepovratnih sredstev, kot vemo, v višini 1,6 milijarde ter v obliki posojil 3,6 milijarde. Za črpanje moramo kot vse druge članice pripraviti nacionalni načrt. Vsi vemo, da mora ta nacionalni načrt zasledovati tri ključne cilje. Prvi cilj je, da moramo upoštevati reformna evropska poročila, se pravi, narediti moramo določene reforme. Danes smo že večkrat slišali, da je očitno ena izmed reform tudi nacionalni demografski sklad. Nacionalni demografski sklad je vezan na pokojninsko blagajno, vendar vemo, da je tako zasnovan, kot je, le škodljiv za državo. Očitno se Vladi mudi, ker bi rada tudi ta nacionalni demografski sklad že vključila v delno pokojninsko reformo, ki jo moramo tudi narediti. Drugi ključni cilj je, da moramo vsaj 37 % odhodkov nameniti za naložbene cilje zelenega prehoda in vsaj 20 % odhodkov usmeriti v digitalni prehod. To so tisti trije ključni cilji, ki jih moramo zasledovati pri pripravi nacionalnega načrta. Uredba, ki je začela veljati, mislim, da včeraj ali danes, ki je pogoj za črpanje sredstev, določa vrsto varovalk, ki ne omogočajo, da bi se sredstva porabljala netransparentno ali v neskladju z načrtom. Uredba tudi določa, da bodo do sredstev mehanizma za okrevanje in odpornost upravičene le države, ki spoštujejo pravno državo in temeljne vrednote Evropske unije. O tem, vemo, je bilo že kar nekaj govora, pa morda samo obrazložitev, kaj pomeni to spoštovanje vladavine prava. To ne pomeni, da bi se države članice, ki ne bodo spoštovale vladavine prava, omejevalo pri pridobivanju sredstev, vendar gre za to, kdo bo ta sredstva razdeljeval. V primeru, ko bo določena država kršila vladavino prava, pač ne bo imela možnosti, da bo sama razdeljevala in razpolagala s temi sredstvi, ampak bodo morali upravičenci nasloviti vlogo direktno na Evropsko komisijo – in to velja za vse mehanizme – ne pa, konkretno pri nas, na SVRK. Upam, da se ta vlada zaveda, ampak v širšem družbenem konsenzu, da je to enkratna priložnost za Slovenijo, da si zgradimo boljšo prihodnost. Prvič v zgodovini Evrope se bo zgodilo, da se bo Evropska unija kot en politični subjekt zadolžila na finančnih trgih in nato neposredno financirala države članice. Gre za znak solidarnosti in enotnosti med državami članicami. Zato bo tudi prvič v zgodovini Evrope Evropski parlament prevzel nadzorstveno funkcijo in bo redno spremljal, kako se bo ta denar porabljal. Kot vemo oziroma kot sem že omenila, imamo na voljo 1,6 milijarde nepovratnih sredstev in 3,6 milijarde posojil, ki bodo, če se jih bomo poslužili, šla v naš javni dolg. Nepovratna sredstva ne bodo šla v naš javni dolg, vendar to ne pomeni, da so zastonj, ali kakor je slišati, da so to nepovratna sredstva in da jih ne bo potrebno vračati. Nepovratna sredstva bomo vračali z lastnimi sredstvi in to bomo začeli vračati leta 2026. Kaj to pomeni? Na ravni EU bo potrebno še doseči dogovor, kaj so lastna sredstva, in s temi viri bomo vračali nepovratna sredstva v obliki bodočih davkov. Ti davki takrat ne bodo polnili naše blagajne, temveč evropsko. Nekaj predlogov je že na mizi, kaj naj bi bili ti lastni viri. Vsekakor bo to digitalni davek, potem naj bi bil to ogljik oziroma razogljičenje, zato je toliko bolj pomembno, da Slovenija v svoj nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost res vključi projekte, ki bodo prinašali podnebno nevtralnost, ker v nasprotnem primeru bomo plačevali previsoke davke. Lastni viri naj bi bili tudi embalaža oziroma plastika in tudi finančne transakcije. Ker se vlada Janeza Janše že na veliko zadolžuje za PKP in se javni dolg izredno hitro veča, najhitreje v Evropi, bi morala ta vlada biti še toliko bolj pazljiva, kako se bo ta denar porabil. Če tega ne bo storila, nas čaka še ena dolžniška kriza. Obstaja namreč razlika med kredibilnimi oziroma dobrimi dolgovi in njihovim nasprotjem. Zgolj nizke obrestne mere ali negativne obrestne mere, ki pa jih ni več, ne morejo biti jamstvo za vzdržnost in upravičenost dolga. Če bomo investirali v naložbe ljudi, kritično infrastrukturo in raziskave, so to dobri dolgovi. Če se v nasprotju s tem dolgovi porabijo za neproduktivne namene, ki ne prinašajo dolgoročne dodane vrednosti, pa so to slabi dolgovi in s tem se slabšata vzdržnost dolga in javnofinančna slika. Evropska komisija bo tu izredno dosledna. Ne nazadnje bo neproduktivna uporaba dolgov škodljiva ne samo za Slovenijo, temveč tudi za celotno Evropo. Na žalost je bil vladni nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost popolnoma neutemeljeno in predolgo označen z oznako interno. Oznaka je bila umaknjena šele nekaj dni nazaj, pa to ne z namenom, da bi bilo to dobro za Slovenijo, temveč zaradi tega, ker je bil ta nacionalni načrt objavljen v medijih, v reviji Mladina. Načrt bi moral biti javen že od prvega dne in vanj bi morali biti vključeni vsi bistveni deležniki, predvsem zaradi dobre priprave projektov, zaupanja in transparentnosti in zaradi bodočega razvoja Slovenije. Dejstvo je, da priprava načrta ni potekala v okviru širše razprave ter vključenosti vseh deležnikov, kar bi moralo biti, saj gre za razvojni denar Slovenije in denar vseh državljanov in vseh državljank. Ne nazadnje ga bomo tudi vsi vračali. Potekala je v ozkih krogih nekaj ljudi in od samega začetka, kot sem že povedala, z oznako interno. Ne nazadnje nas tudi Uredba EU o vzpostavitvi Mehanizma za okrevanje in odpornost zavezuje, da je potrebno opraviti posvetovanja z deležniki. Torej lahko ravnanje vaše vlade vpliva na to, da Evropska komisija označi nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost kot neprimeren. Če ni bilo pravilnega posvetovalnega procesa, se lahko ne nazadnje to tudi zgodi. Namreč, predstavniki Evropske komisije so že javno povedali oziroma izrazili skrb, da dokument ni nastal v sodelovanju s socialnimi partnerji. nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost je trenutno eden izmed najbolj pomembnih dokumentov v Sloveniji, kar smo danes že vsi velikokrat slišali, in bi moral biti ravno zaradi tega sprejet v širšem družbenem konsenzu. Gre za razvojno preobrazbo Slovenije v naslednjem desetletju, zato je pomembno, kako se odločimo, da gremo v pametno smer. To res ne bi smelo biti vprašanje levih, desnih, ampak vprašanje, ali gremo v 21. stoletje, ali se bomo ukvarjali z investicijami in vprašanji 20. stoletja. Ključna zgodba bi morala biti prehod v četrto industrijsko revolucijo in vsi vemo, da se bodo s temi sredstvi, ki so lahko oziroma bi morala biti razvojni preboj za Slovenijo in Evropo, delile karte na novo. Vsekakor se bodo delile na novo, kdo bo v prihodnosti kaj proizvajal in česa ne in kakšen bo standard držav v naslednjih letih. Če mi ta vlak zamudimo – in dejstvo je, da ga že zamujamo, potrebno je povedati, da v Sloveniji zamujamo najmanj za eno kohezijo, zato je tudi potreba in želja po taki gradnji določenih cest in infrastrukture. Tudi zaradi prepočasnih sprememb in reform v preteklosti in prenizkih vlaganj se Sloveniji lahko piše slabo. Tu ima vlada Janeza Janše tudi problem, namreč take investicije, ki se vlagajo v znanost, razvojni preboj in digitalizacijo, o kateri je tudi potrebno povedati, da ni prihodnost, ampak je že sedanjost, ne kažejo rezultatov danes niti ne na naslednjih volitvah, temveč za razliko to kažejo razni pločniki, krožišča, in kot je danes večkrat slišati, beton. Govorimo o okrevanju in odpornosti, o razvojnem preboju Slovenije, kako se bomo izvlekli iz te krize, kako bomo živeli v prihodnosti, in gre res za edinstveno priložnost. Nikoli več oziroma ne vemo, kdaj še bomo imeli na razpolago toliko sredstev, ki jih lahko porabimo za prihodnost in razvoj. Vsi se strinjamo in tudi mi ne nasprotujemo gradnji cest in pločnikov in krožišč in teh zadev, vendar kot je bilo že slišati danes o cestah – zakaj jih ne gradimo z lastnimi sredstvi? Ceste res lahko gradi Dars, ker ima lastna sredstva, ker potem dobimo nazaj s cestninami. Porabimo ta sredstva, ki jih imamo na razpolago iz tega sklada, za bolj pametne naložbe. Razmere v gospodarstvu in na trgu dela se bodo zaostrile, sploh ko bodo nehali veljati vsi PKP. Vsi vemo, da bodo potrebni resnejši programi socialnih politik, ki bodo šli daleč onkraj samo blaženja posledic krize in nekaterih socialnih bombončkov. Če zaključim. Tekma za sredstva bo zahtevna in neizprosna. Še posebej, ker bo ključnega pomena hitro in učinkovito črpanje teh sredstev, saj bo po okrevanju neizbežno sledila tudi javnofinančna konsolidacija. Nikakor si ne smemo privoščiti, da bi bila Slovenija zopet v skupini zamudnic, saj bo to imelo izredno negativne gospodarske in socialne učinke na Slovenijo. Ponovno upam, da se ta vlada skupaj s koalicijo zaveda, da nosi odgovornost. Trenutno v LMŠ in vsa opozicija namreč nimamo druge možnosti, ker nismo vključeni v pripravo nobenih dokumentov, ampak imamo edino možnost, da le opozarjamo na to, in si lahko le želimo, da nas vsaj v delčku slišite in upoštevate naše predloge in opozorila. Hvala.
Hvala lepa. Besedo je želel minister. Gospod Černač, izvolite.
Hvala. Na tri stvari mislim, da je potrebno odgovoriti. Prvič, glede Darsa. Večinski delež sredstev za razvoj avtocestnega omrežja so sredstva Darsa oziroma sredstva cestnine in ostala sredstva, ki se seveda dopolnjujejo z ostalimi viri. Glede javnega dolga drži, pretirano povečevanje, predvsem v kratki časovnici, lahko predstavlja problem. Zaradi tega vas ne razumem, zakaj predlagate trikrat tolikšno zadolževanje v vašem predlogu, kot je v sedanjem načrtu. Tega ne razumem. Glede finančnega okvira 2021–2027. Ne vem, kaj je bilo v času vlade Marjana Šarca, vem pa, da je bil ob začetku pogajanj 17. julija lani na mizi predlog, ki je bil za približno pol milijarde slabši, kot je izpogajani predlog štiri dni kasneje, 21. julija. Glede »rule of law«, glede vladavine prava. Slovenija bo lahko res imela problem, ker če tožilstvo ne preganja odkritih groženj s smrtjo predsedniku Vlade, ki se stalno ponavljajo, in ne procesira teh dejanj, potem zna imeti Slovenija dejansko težave na tej poti.
Nadaljujemo z razpravo. Gospod Matjaž Nemec ima besedo, za njim naj se pripravi gospod Miha Kordiš.
Hvala lepa. Nič ni brezplačno in nič ni zastonj. Tudi tovrstne frustracije, ko govorimo o janšizmu, o Janši, so nepotrebne v času, ko govorimo o nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost. Takšne eskapade samo kažejo o stanju duha tistih, ki nenehno ponujajo roko dialoga. Takrat ko opozicija in vsi vključeni deležniki želimo prispevati svoje znanje, svoje vedenje k le-temu, k reševanju dane situacije, smo seveda označeni z vsemi vrstami in oblikami žaljivk. Mehanizem za okrevanje in odpornost in slovenska vezja, nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, kot osrednji del inštrumenta Next Generation EU daje na voljo skoraj 672 milijard evrov posojil in nepovratnih sredstev za podporo reformam in naložbam, ki jih izvajajo države članice Evropske unije, med njimi tudi Republika Slovenija. Torej gre za neke oblike Marshallovega plana ali pa, kot so se nekateri izrazili, neke oblike družbenega dialoga oziroma družbene pogodbe, ko govorimo o naši prihodnosti. Ne da bi izključevali kogarkoli, ampak žal v Republiki Sloveniji to ni tako, zato je paradoksalno opozicija bila prisiljena v sklic seje na temo, o kateri se v večini drugih evropskih članic razpravlja odprto, seveda z oblikovanjem dodane vrednosti, predvsem v iskanju tistih multiplikatorjev, ki se izoblikujejo na podlagi naložb in reform, ki jih kliče ta dokument. Gre za pomoč evropskemu gospodarstvu in družbi kot takšni, da bi ta postala bolj trajnostna, odpornejša in bolje pripravljena na izzive in priložnosti, predvsem ko govorimo o zelenem, o digitalnem prehodu. Države članice morajo pripraviti vse ustrezne načrte, da bi se izognile na primer izkušnjam iz prejšnje finančne krize, ki je bila za Republiko Slovenijo in njene državljane tako boleča, ko se je takratna vlada Janeza Janše odločila za tako imenovani Zujf, kar je v prispodobi pomenilo, da je filozofija ali koncept zategovanja pasu prevladoval nad konceptom, ki ga danes Evropska unija polaga v uporabo državam članicam, kjer bi generirala, kot že rečeno, multiplikativne učinke. Grenak priokus je pri obravnavi tega dokumenta. Zakaj? Vlada, ena od redkih v Evropski uniji, je onemogočala javnosti dostop do tega akta, do tega dokumenta, ki je tako pomemben. Govorimo o 5,6 milijarde evrih, govorimo o polovici proračuna, ki ima jasne smernice – govorim predvsem o smernicah, ki, kot rečeno, spodbujajo širok krog deležnikov, zato da se spodbudi nek razvoj družbe, razvoj tistih prioritet, ki si jih v smislu prihodnosti zadajamo. Zato smo v opoziciji pripravili določena priporočila. Eno, kot že rečeno, je bilo odpravljeno oziroma upoštevano, ampak ne zaradi koherentnosti in sodelovanja Vlade, ampak zaradi tega, ker je Vlada bila v to prisiljena. Oznaka tajno je bila umaknjena. Seveda zelo rada Vlada govori o dialogu, ki ga goji z mnogo deležniki, in ravno zaradi nedialoga je priporočilo številka dve, ki smo ga pripravili pri Socialnih demokratih in celotni opoziciji, da na kritiko deležnikov – o kom govorim? – govorim o univerzah, o sindikatih, o delodajalskih združenjih, o lokalnih skupnostih, o razvojnih agencijah, regionalnih, vključi Vlada vse te deležnike v resen dialog. To ne pomeni dialog, kot ga omenjate vi ministri sami, da se posluša in potem ta navodila upošteva, ampak dialog pomeni tudi to, da se predlagane ukrepe upošteva, vključi, se jih obravnava in dejansko vključi vse znanje, ki ga kot družba v Republiki Sloveniji premoremo, zato da skupaj gradimo z nekim konceptom, ki gotovo ni kazanje s prstom na drugega, kot je primer ministra, ki krivi komisarja Gentilonija, ko se kritično izrazi do vsebin, ki jih predlaga zdajšnja vlada, ali pa ko govorimo na splošno o vladavini prava in kritikah komisarki Jourovi. Tako kot se obnašamo do komisarjev, tako kot se obnašamo kritično do tistih, ki so kritični do nas, govorim v imenu države, tako naša vlada tudi projicira vse svoje misli skozi kritiko njim. Rad bi poudaril neki vidik, in sicer ta, ki ga predvsem Evropska komisija rada izpostavlja – da to ni nakupovalni listek investicij, kjer bi posamezna članica strukturnih reform, kot so recimo dolgotrajna oskrba ali pa zdravstvena reforma ali pa financiranje znanosti, urejanje javnih najemnin, stanovanj, okoljevarstvena zaveza, ne upoštevala. Gre torej za strateško in razvojno opredelitev do politik, kot že rečeno, ki so evropskim vrednotam skupne, in seveda glede na potrebe, ki jih posamezna država članica ima. Zato smo v opoziciji pripravili alternativni nacionalni načrt, ki se v svojem jazu dotika predvsem solidarnosti, tukaj govorimo o vzpostavitvi dolgotrajne oskrbe, kot že rečeno, ali pa gradnji javnih najemnih stanovanj, o zdravju na primer v drugi točki, kjer govorimo o povečanju kapacitet v javnem zdravstvu, ali pa ko govorimo o programu skrajševanja čakalnih vrst ali pa dograditvi infekcijske klinike, kar pa je, kot je rekel minister, tudi že v samem programu. Ali pa tretja točka, okolje, energetska in protipotresna sanacija, ali četrta točka sam razvoj, več denarja za raziskave in razvoj. Tukaj Republika Slovenija nima ali pa vsaj Vlada ni izkazala pretirane afinitete. Govorim o zdravju, solidarnosti, okolju, razvoju in o skupnem konsenzu, ki ga politika, predvsem tista na oblasti, mora iskati. Dotaknil se bom samo enega segmenta, in to je okolje. Namreč, osebno v tej pobudi, v teh dokumentih pogrešam nekoliko jasnejši pogled, ko govorimo o partnerstvu, in sicer okoljevarstvenega in podnebnega krožnega gospodarstva. Govorimo o uveljavitvi ustavne pravice do čiste in pitne vode, govorimo o dvigu okoljskih standardov za sosežig odpadkov ali pa prepovedi frackinga, s katerim se mag. Dejan Židan, moj kolega, neumorno ukvarja. Ali pa ko govorimo o zavezi proti krčenju, reševanju dostopa in razvoja monitoringa kakovosti. V drugem delu manjka nekoliko več vsebin pri upravljanju podnebne krize, kot je sprejetje zakona o podnebni politiki ali energetska in protipotresna sanacija javnih in zasebnih individualnih, večstanovanjskih objektov, ter vzpodbude za uvajanje zelenih tehnologij v industriji, zelena planifikacija, shranjevanje energije in razvoj novih tehnologij, kar seveda spada tudi pod sam razvoj. Zakon o zapiranju premogovnika Velenje recimo, to je ena od družbeno perečih težav v odnosu do ekologije, kar se tiče Republike Slovenije. Zelo velik sveženj, največji finančni sveženj do sedaj, ki se ne tiče samo v enem procentu Republike Slovenije, ali pa manj kot enem procentu, ampak se ta obseg tiče vseh članic Evropske unije. Takšnega svežnja še nikdar nismo sprejemali, zaradi tega je potreben širši družbeni konsenz. Kot poslanec bi nekoliko več poglobljenih razprav pričakoval v Državnem zboru. Enako pozivajo tudi vsi deležniki, ki sem jih prej naštel, ki se jim sicer ponuja enosmerni dialog, ampak kot sami rečejo, ne komunikacija, ki bi obrodila določene sadove. Vlada s tem, da je želela do zadnjega ohraniti oznako interno, in s tem, ko ni želela spodbuditi dialoga v Državnem zboru, žal ustvarja vtis, da v ozadju pripravlja dokument, ki bi služil ne širši slovenski družbi, ampak parcialnim političnim interesom. Za 5,2 milijarde in več je gotovo to nesprejemljivo. Zato je današnja razprava več kot primerna in naj besede predsednika Vlade meso postanejo, ko govorite, da nenehno podajate roko. Danes je ena od mnogo možnosti, da to tudi naredite. Naši predlogi so iskreni, dobronamerni in dobro pripravljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Ko sem jaz govoril o tem, da ne bomo nikogar pustili ob strani in da noben del Slovenije ne bo zapostavljen, sem govoril resno. Tukaj gledam ta seznam predvidenih namer investicij s strani Socialnih demokratov. V temu predlogu, kjer je tisto, kar je konkretno bolj ali manj itak prepisano iz tega načrta – poslanec Nemec prihaja z goriškega konca – na tem seznamu ne najdem bolnišnice Šempeter pri Gorici, na tem seznamu SD, kar me čudi. V našem načrtu je predvidena celovita energetska prenova bolnišnice Šempeter pri Novi Gorici, 7 milijonov evrov. Poslanec Nemec zelo dobro ve, za kakšen objekt gre. Bivalni pogoji so v tem objektu neprimerni in ta investicija bo narejena v prvih treh letih, se pravi najkasneje do konca leta 2023. Tako da vas vabim, da tudi vi podprete ta načrt, ker je v njem nekaj več kot v tistem, kar predlagate vi. Hvala.
Hvala lepa. Replika kolega Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala ministru. Gotovo spodbudne besede, še posebej na dan, ko prihajajo podatki o tem, da so vsi naši javni oziroma ključni javni zavodi v relativno dobri finančni situaciji. Tako kot smo skupaj, spoštovani minister Černač, dosegli to, da imamo danes več urgentnih blokov po Sloveniji, to je bil vsesplošni politični projekt, tako lahko pozdravimo vsakršno namero za to, da se okrepi javno in vsem dostopno zdravstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. To sicer po vsebini ni replika. To je bila razprava. Besedo ima poslanec Miha Kordiš, za njim pa bo razpravljal Andrej Černigoj. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost. Dva temeljna koncepta, kako naj bi bil zgrajen, sta povzeta že v imenu. Kot prvo, gre za nacionalni načrt. To je prvi poudarek. To ni načrt ministra Černača, to ni načrt Janeza Janše, niti ni načrt Vlade Republike Slovenije. Nacionalni načrt bi morali obravnavati kot državljanski načrt. Žal ga vlada Janeza Janše ni obravnavala na tak način. Sprejemala ga je praktično po tiho, lahko rečemo stran od oči javnosti, bil je zaprt za javne intervencije. Ta javna razprava, na katero se danes sklicujejo, pa v resnici ni bila nikakršna javna razprava. Opravili so nekaj pogovorov, nekaj predstavitev zelo na hitro, bolj zato, da izpeljejo postopek, kot zato, da dejansko oblikujejo nek državljanski konsenz, in nato z načrtom pohiteli dalje. Skratka, zelo težko zato govorimo o nacionalnem načrtu, kaj šele o državljanskem načrtu. Šele skozi neko široko diskusijo, usklajevanje bi lahko diagnosticirali, kaj so razvojne prioritete v tej državi, in zanje našli neko široko politično sodelovanje ne zgolj v Državnem zboru, ampak tudi skozi celotno družbo, pa se to ni zgodilo. Raje je Vlada vso dokumentacijo pospravila v predal, oziroma ko jo je vzela ven iz tega predala, jo je vzela ven stran od oči javnosti. S tem prehajam na drugi del koncepta, ki bi moral biti vsebovan v nacionalnem načrtu, pa ni. Ker je to načrt za okrevanje in odpornost. Gre za 5 milijard evrov, ki niso tu zato, da zaflikajo posledice epidemije covida-19, ampak da nas potegnejo naprej z dogledom prek epidemije covida-19, in v tem istem procesu odgovorijo še na pereče družbene probleme, na razvojne zaostanke, na podnebni zlom in tako naprej. V nacionalnem načrtu vlade Janeza Janše tega okrevanja in odpornosti v resnici ni. To je dokumentacija brez koncepta in zato so jo gospe in gospodje vladni tudi skrivali pred kritikami. Najprej so vzeli nek nabor lokalnih projektov, ki se predhodno niso realizirali iz evropskih sredstev ali pa se niso realizirali iz takšnih in drugačnih razlogov, vse to so zabrisali v eno malho, ponavljam, brez kakršnegakoli koncepta, in temu rekli nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost. Ker so ostala še dodatna sredstva, je vlada Janeza Janše s SDS na čelu naredila edino, kar zna. Te lokalne projekte je počez prelila z betonom in z asfaltom. Kar je ostalo, pa so malo pošpricali, drobtinica v zdravstvo, drobtinica v železnice. Je to res neka vizija prihodnosti te države za recimo naslednjih 10 let, o kateri se lahko konceptualno pogovarjamo? Ne, seveda se ne moremo, zato ker gre za kopico priličnih obližev in ne za razvojni koncept. Kar bi recimo pričakoval v iskanju odgovorov na razvojna vprašanja in na vprašanja blaginje državljank in državljanov, so naslednje teme, ki bi morale biti v prvi vrsti, pa žal po razrezu financ niso. Zdravstvo zagotovo, slovensko zdravstvo že desetletja trpi za tem, da se vanj podinvestira, primerjalno zelo malo sredstev vlagamo iz javne malhe v to, da gradimo javni zdravstveni sistem. Še presenetljivo dobro se pri vsem podfinanciranju in stradanju ta javni zdravstveni sistem drži in nas vodi tudi skozi epidemijo covida-19. Kako bi ga vlada Janeza Janše krepila, kako bi ga nagradila? S tem nacionalnim Načrtom za okrevanje in odpornost z bornimi 200 milijoni evrov. Toliko sredstev je za področje zdravstva namenjenih v vladnem dokumentu pri skupni masi 5 milijard evrov, kolikor je nacionalni načrt težak. Se pravi, zdravstvo zagotovo ni prioriteta, za vlado ne, pa mislim, da vsi državljanke in državljani vemo, da v resnici, kar se družbene potrebe tiče, to zagotovo je. Ena druga taka zelo boleča družbena potreba, na katero v Levici prav tako opozarjamo že leta, je skrbstvo, domovi za starejše, če želite. 12 tisoč starostnikov čaka vrsti na domsko oskrbo, številka se zelo hitro povečuje ali pa se je v preteklih letih povečevala, postelj manjka, resnih investicij ni. Tudi vlada Janeza Janše je za te investicije prijela tako, da ni prijela, ampak je skrbstvo starejših spremenila v biznis in nova mesta v domovih starejših in gradnjo novih domov odkoncesionirala zasebnikom, da bodo na stiskah starejših zaslužili, namesto da bi varno starost obravnavali kot pravico slehernika, kot nekaj, kar se obravnava v kontekstu solidarnosti, ne pa v kontekstu biznisa. Za to skrbstvo starejših, za domove starejših in tako v nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost, pod katerega je podpisana Vlada, najdemo borih 100 milijonov evrov, drobiž v resnici. Na drugi strani te enačbe pa so ravno tako potegnili kratko mladi, mladi in njihova stanovanjska stiska. Imamo hud deficit, 10 tisoč neprofitnih javnih najemnih stanovanj manjka v tej državi. Tudi ta številka se povečuje, prav tako niso na prednostni listi Vlade. In navsezadnje zaključim s točko, ki bi morda morala biti celo prva, to je podnebni zlom. Minister Černač je zelo jasno prej povedal, da v podnebni zlom v resnici ne verjame, vsaj ne, da je za njim človeški dejavnik. Kar je seveda protiznanstveno, ena izmed oblik zanikanja podnebnih sprememb in podnebnega zloma, ki služi eni in samo eni stvari, to je, da se nadaljuje biznis »as usual« in kapital lahko služi dalje. Ker če se želimo prilagoditi na podnebni zlom oziroma še bolje, storiti vse, kar lahko, da ga preprečimo in omilimo že vnaprej, so potrebna masivna javna vlaganja. Za masivna javna vlaganja so potrebna sredstva. Da ta sredstva dobimo, je treba obdavčiti in vzeti tam, kjer je. Kje je? Pri kapitalu in bogatih. Seveda desna tribuna tega ne želi storiti, zato se raje zateka v teorije zarote, da podnebne spremembe in podnebni zlom pravzaprav ne obstajajo, ali v drugo različico, da ni človeški dejavnik tisti, ki jih poganja. V tem nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost najdemo manj kot 300 milijonov evrov, ki gredo v železnice. Spomnimo, cestni promet je eden izmed glavnih generatorjev toplogrednih izpustov in onesnaževanja okolja. Neka tehnično že razvita alternativa, ki jo imamo pred nosom, samo uporabiti jo je treba, je železniška infrastruktura. Na drugi strani pa je Vlada našla slabo milijardo evrov sredstev, da jih usmeri v beton oziroma v asfalt, da jih skratka investira v ceste. Jaz ne nasprotujem, da se cestno dodatno poveže regije, ki so odročne in že tako nič nimajo, ampak naj se to počne iz nacionalnega proračuna tam, kjer je to res potrebno. Nekaj, kar pa samo sebi reče nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost in je vizija slovenske družbe za naslednjih 10 let, pa mora v prvi vrsti vključevati na področju prometa železnice in ne novih avtocestnih odsekov. Za vse te prioritete, ki sem jih naštel, če sem pravilno zložil skupaj finance, pridemo približno do pol milijarde evrov sredstev – temeljne družbene prioritete, ki so za Vlado vredne 10 % celotne malhe 5 milijard evrov. Meni se zdi to popolnoma nezaslišano in vidim v tovrstni odsotnosti nekega kompetentnega ravnanja s strani Vlade zapravljanje zgodovinskega trenutka za nek razvojni preboj. Končno so se, sicer v zelo tragičnih razmerah epidemije covida-19, sprostile omejitve, ki veljajo na ravni Evropske unije, kar se tiče financiranja posameznih držav, zadolževanja, vlaganja, podpore gospodarstvu in tako naprej – te omejitve so že tako nesmiselne, zlato pravilo je razveljavljeno, tudi to zlato pravilo je sicer nesmiselno – in imamo dostop do financ. Imamo dostop do tega, da se družba z javnimi vlaganji usmeri v preprečevanje podnebnega zloma, v blaginjo in razvoj. Ampak to je zgodovinski trenutek, za katerega se je vlada Janeza Janše odločila, da ga bo vrgla stran. Namesto v neke družbene potrebe in v razvojne prioritete bo ta evropska sredstva vlagala, kot sem rekel, v malo skupaj nametane lokalne projekte, v to, da bo gradila ceste in dodatno širila avtoceste, se pravi v povečanje izpustov, ne pa v to, kar bi ljudje tukaj in zdaj potrebovali v tem strateškem smislu vizije družbenega razvoja. In ni prvič, da imamo na oblasti Janeza Janšo in da se skozi okno meče redko razvojno priložnost in zgodovinski trenutek. Spomnimo na prvo vlado Janeza Janše, ko je prišlo do uvedbe evra, evropski krediti so bili izjemno poceni. Denarja je bilo dovolj, da ga država smiselno usmeri v družbeni razvoj, v tehnološko nadgradnjo svojih proizvodnih verig, v okrepitev javnega zdravstvenega sistema oziroma solidarnostnih podsistemov in tako naprej. Ampak kaj se je zgodilo? Tajkuni so se zgodili. Ti poceni krediti, ti poceni evri, ki so bili takrat na voljo pod prvo vlado Janeza Janše, se niso preusmerili v tehnološka vlaganja, v razvojni preboj ali karkoli družbeno koristnega, usmerili so se v tajkunske prevzeme s političnim botrstvom vlade Janeza Janše, ki je tudi spremenila zakonodajo na način, da je te tajkunske prevzeme omogočila. Vse to je bilo pa podkrepljeno s poceni financami, ki so tekle iz uvedbe evra. Posledice? Pregrevanje gospodarstva. In še naslednja posledica: gospodarski zlom, ki se je začel na drugi strani Atlantika v finančnem sektorju. Ampak dejstvo, da smo imeli razvojno priložnost, pa se jo je vrglo stran v projektu poskusa oblikovanja domače zasebne kapitalske elite, je to krizo v Sloveniji še poglobilo. Nanjo nismo bili pripravljeni, kot bi lahko bili, ker smo stopicali v razvojnem zaostanku, sredstva, ki bi lahko šla v premagovanje tega razvojnega zaostanka, pa so požrli tajkunski prevzemi. Končna posledica? Bančna luknja, ki smo jo reševali z denarjem vseh državljank in državljanov. Kot da to še ni bilo dovolj škodljivo, imamo zdaj spet vlado Janeza Janše, spet imamo brez lastnih zaslug priložnost za poceni kreditiranje, za smotrno investiranje, za razvojni preboj, za to, da se odgovori na probleme, ki pestijo našo družbo, starostnike, ker nimajo mesta v domovih, mlade, ker ne morejo do stanovanj, in tako naprej že več desetletij. Ampak kaj? Namesto tega imamo nek dokument brez koncepta in imamo Vlado brez kurza.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Razprava je bila široka, obsežna, bistveno bolj kot v katerikoli drugi članici Evropske unije. Lokalni projekti bodo tudi skozi RRF financirani preko razpisov, ne vem, zakaj ne bi bili. Gre za številne projekte, ki bodo izboljšali oskrbo na lokalnem področju in ki gredo v smeri razvoja celotne države. Nobenega konkretnega projekta pa seveda v tem dokumentu ni, ker ga ne more biti. Nekaterim je treba predstaviti stvari grafično, ker očitno teksti ne zadoščajo. To [[pokaže predmet]] je bil razvojni koncept zadnjih 10 let. Ali želite, da nadaljujemo s tem razvojnim konceptom naslednjih 10 let? Nevladnim organizacijam 706 milijonov, staršem, otrokom, mladim za stanovanja in vse ostalo pa polovico tega zneska. S tem konceptom ne bomo nadaljevali. Prej sem povedal, nič ne bi bilo narobe, če bi bila iz tega [[pokaže predmet]] trikrat takšna dodana vrednost kot iz tega [[pokaže predmet]] , ampak tukaj ni nobene dodane vrednosti, tukaj je pa multiplikativna in v to smer bo šla podpora. Sredstva bodo šla ljudem. Kajti nesprejemljivo je, da so v zadnjih 10 letih samo nevladne organizacije, ki imajo sedež na Metelkovi 6, dobile več sredstev, kot jih je bilo v zadnjih 10 letih namenjenih študentskim domovom za izgradnjo, bistveno več sredstev. Kar se tiče zdravstva in vsega ostalega. Tudi tukaj je očitno potrebno slike kazati, ker samo besede ne štejejo. Domska oskrba – izrazito zanemarjena. Ministrica iz stranke Socialnih demokratov je to ministrstvo vodila od 2013 do 2018, niti enega dodatnega mesta ni bilo ne v koncesionirani mreži ne v javni mreži. Letos je bilo podeljenih tisoč 285 mest, ki bodo izgotovljena v naslednjih od treh do štirih letih. Iz sredstev, ki so predvidena iz RRF in ostalih mehanizmov, in iz sredstev proračuna, kjer je predvideno 30 milijonov v 2020 in 2021, bo zagotovljenih dodatnih od tisoč 500 do 2 tisoč mest v javni mreži. Zaradi tega lepo prosim, pač niste naredili – nekateri izmed predlagateljev ste bili vrsto let v Vladi – tistega, kar bi bilo potrebno narediti, zaradi tega je to treba narediti zdaj. Prav bi bilo, da vsi to podprete, ne pa da to problematizirate. Jaz tega problematiziranja nadaljnjega razvoja zdravstva in oskrbe starejših, moram reči, ne razumem. Infekcijska klinika Ljubljana, Maribor – leta in leta so se stvari odlagale. Za vse bolnišnice po regijah je predvideno, da bodo deležne sofinancarskih sredstev. Ta pristop, ki je bil ubran, je bil ubran na eni strani v okviru formalnih zavez, ki jih moramo izpolnjevati zaradi tega, ker smo del Evropske unije, in to pomeni, da imamo zavezanih 60 % sredstev. Če smo pametni, bomo tudi teh 60 % sredstev, ki gredo zelenemu in digitalnemu, pametno in koristno uporabili, in ostalih 40 %, kjer so bistvene okrepitve sistemov na področju zdravstva, dolgotrajne oskrbe šolstva in gradnje najemnih stanovanj. Prej sem povedal, da je v gradnji 2 tisoč 300 stanovanj, ki bodo zaključena do konca leta 2023, in da program, ki ga bo Vlada obravnavala v kratkem, samo iz Stanovanjskega sklada Republike Slovenije do leta 2025 predvideva dodatnih od 3 do 4 tisoč najemnih stanovanj, predvsem za mlade.
Hvala lepa. Replika Miha Kordiš. Upam, da bo replika, da ne bo razprava.
Vsekakor bo replika in kratka bo, zaradi tega, ker me je minister Černač napak razumel. Jaz svoje razprave nisem toliko osredinil na posamezne projekte, kolikor sem jo osredinil na dejstvo, da celoten nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost nima nikakršnega razvojnega koncepta. Nima ga pa zato, ker vaša vlada nima nobenega drugega kurza, kakor je usesti se na državne jasli in tam ostati, kolikor dolgo se da. Vaša nesposobnost se odraža pri tem deficitu dokumenta za razvoj, nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost. Posledica tega je, da mečete stran zgodovinski trenutek in Slovenija bo capljala za razvitimi državami še naprej ne glede na to, s koliko slikicami vi tukaj mahate, ker očitno koncepta razvoja ne razumete.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Upam, da bo kdo ponudil tudi kakšen dodatek k tej vsebini. Besedo ima Andrej Černigoj, za njim bo dobil besedo Vojko Starović. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovana državna sekretarka, spoštovani državni sekretar! Danes v Državnem zboru razpravljamo o predlogu priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega Načrta za okrevanje in odpornost. Vsakega dialoga se veselim, ker sta v dialogu lahko enakovredno zastopani obe strani. V tem cenjenem zboru, v tej cenjeni hiši je bilo tega dialoga za to področje že kar veliko. Moram povedati, da sem današnji peti razpravljavec v splošni razpravi in ura kaže, da razpravljamo že štiri ure pa skoraj 30 minut. Tako kot sem rekel, obe strani lahko enakovredno zastopamo v razpravi, v tem primeru lahko rečem, da koalicijo in opozicijo. Preden bi nadaljeval z razpravo, bi se na tem mestu iskreno zahvalil ministru gospodu Černaču za marljivo in dobro delo pri pripravi načrta za okrevanje. Velika zahvala gre tudi državni sekretarki gospe Moniki Kirbiš Rojs, ki je po svoji ekspertni plati, s svojim znanjem poskrbela, da je dokument dober in s tem tudi zelo precizno pripravljen, zaradi česar moram reči, da sem lahko tudi zelo zelo pomirjen. Tukaj moram reči, da bi res pohvalil predvsem predstavitev ministra tudi na samem odboru, ne zaradi tega, ker sva oba Primorca, ampak res zaradi tega, ker je minister vsebinsko zelo dobro pripravljen in dokument predstavlja neko svetlo prihodnost Slovenije. Na začetku bi se najprej osredotočil na nek finančni okvir. Slovenija bo lahko za izvedbo naložb v okviru Načrta za okrevanje in odpornost do konca leta 2026 koristila do 5,2 milijarde evrov, to se pravi 5 milijard 200 milijonov evrov, od tega 1,6 milijarde nepovratnih sredstev in 3,6 milijarde povratnih sredstev. Tukaj bi res pohvalil sedanjo vlado in tudi koalicijo, ki je uspela iztržiti dodatna sredstva, pol milijarde evrov dodatnih sredstev več, kar ni malo, ki bodo k razvoju Slovenije še kako pripomogla. Tako da tukaj imamo samo pozitivne zgodbe, ki jih bomo lahko uporabili v izjemnem razvojnem okviru 2021–2027. V svojem življenju sem deloval doma na vinogradniški kmetiji, deloval sem v majhnem in tudi srednjem in velikem podjetju, kar nekaj časa sem deloval pa tudi na mednarodnem parketu. Moram reči, kakor jaz zdaj opazujem dialog v tej dvorani, da vidim, da imamo mi v bistvu sistemski problem. Kot sem že omenil, večino svojega življenja delam v diplomaciji, to se pravi v slovenski in tudi mednarodni, in moram povedati, da je to dogajanje, ki ga danes opazujem že kar nekaj časa, pa nočem biti pregrob, skregano z vsemi smernicami neke diplomacije. Zavedam se, da je to tudi politični parket in da vsak zagovarja svoj način dela, ampak jaz mislim, da bi morali na takem paketu, pri takem dokumentu, kot je Načrt za okrevanje in odpornost, to politično komponento izvzeti, ker menim, da to ni igrišče, kdo bo zmagal, kdo bo boljši, ampak mislim, da moramo vsi gledati na dobrobit Slovenije. Moram reči, da takega načina dela v tujih medijih, v tuji diplomaciji, v tuji politiki, v drugih državah članicah Evropske unije ne vidim in ne zaznam. Opažam, da največkrat sami sebi škodujemo, predvsem pa škodujemo prihodnosti naše skupne države. Tukaj bi, kot sem že prej opozoril, predlagal – mislim, da je v Sloveniji, v tem cenjenem zboru pomanjkanje dialoga – predvsem, da poslušamo eden drugega, in mogoče tudi, da bi se večkrat pogovarjali, kakor se druge države, druge diplomacije, za zaprtimi vrati, da si povemo svoje odkrito, predvsem pa to, da se pogovarjamo na principu chatham house, to pomeni, da ni naslednjo sekundo vse v medijih, ampak da se uspemo za zaprtimi vrati dogovoriti, vsak nekaj malega popusti in potem gremo v svetlo in boljšo prihodnost. Upam, da se bo kdaj v tej hiši to zgodilo, kot se dogaja drugod, po drugih parlamentih v Evropski uniji. Ampak upanje umre zadnje. Kot sem že rekel, sem deloval tudi v tujini, in recimo, jaz bi si želel nekega sosledja: opozicija prosi Vlado za načrt Vlade, Vlada pošlje načrt za okrevanje, opozicija prouči in na skupnem sestanku z Vlado posreduje svoje predloge, če se Vlada ali pa koalicija ne odzoveta, gre opozicija v javnost in komentira svoje predloge. Tukaj, v naši državi imamo sliko obrnjeno čisto narobe: opozicija gre v javnost s svojim predlogom brez usklajevanja s koalicijo, Vlado, pove, da je načrt Vlade slab, potem pa nekateri razpravljavci pričakujejo, nekateri celo zahtevajo, naj bodo njihovi predlogi upoštevani. Jaz se zavedam, tisti, ki poskušamo živeti neko družinsko življenje, se zavedamo, tisti, ki doma tako posluje, ve, da na tak način družina ne bo složna. To ni recept za uspeh. Samo toliko. Kar se tiče same objave dokumenta. Na tej strani bi se rad zahvalil, ker je pravkar prišel v dvorano, tudi prvemu razpravljavcu za nov in svež pristop začetne razprave, na delih tudi malce hudomušen, kar pozdravljam in me veseli. Če gremo naprej k razpravi. Moje osebno mnenje je, objava v tiskanem mediju – in mislim, da se predlagatelj strinja z mano – mene zelo skrbi. Mene zelo zelo skrbi. Pred kratkim smo imeli poslanci izobraževanje, kako ravnati z zaupnimi dokumenti z oznako interno, zaupno in tako naprej, in v tem, kar se je zgodilo, vidim resno grožnjo, ki bi jo morali vsi v tej dvorani obsoditi. Upam, želim si, da bodo nekateri organi to zadevo pogledali in ugotovili, ali je šlo mogoče, mogoče se motim, za kaznivo dejanje. Ampak kot sem rekel, mislim, da bi si morali vsi prizadevati, da bi morali to v tej dvorani skupno obsoditi. Kolegice in kolegi, to je tudi moj predlog, skupno obsoditi. Na tem mestu pa tudi podpiram ministra, ki se je, potem ko so bili ti dokumenti objavljeni, tudi sam odločil, da se jih zaradi tega dogodka objavi na spletni strani. Meni osebno ta objava v tem tiskanem mediju diši po političnem aktivizmu, ampak sami presodite. Če gremo h glavnim očitkom, ki jih imajo predlagatelji in opozicija. Vse te očitke sem strnil v tri točke, če smem. Prvi očitek je stopnja tajnosti interno. Tukaj bi res rad poudaril nekaj zadev. Pogledal sem si na spletu vse možne države članice in našel sem tri države, ki so, milo rečeno, ne želim biti grob, izdale neke majhne brošurice, to so Portugalska, Grčija, Španija, pa mogoče bi se še kakšna država našla, v italijanski državi pa je malo večji dokument, kjer jasno piše na dokumentu interna uporaba. To se pravi, druge države postopajo enako, kot je postopala Vlada. Drugi očitek, poleg tajnosti, je, da ta dokument ni bil v široki razpravi. Ravno nasprotno, takih predstavitev tega dokumenta v preteklosti ni bilo. Strinjam se, da takega dokumenta tudi še ni bilo, s tem se strinjam, ampak takih razprav ni bilo, tako visokih, tako širokih, širok nabor deležnikov, dvakrat posvet z župani in direktorji regionalnih razvojnih agencij. Tukaj moram pozdraviti moje lokalne direktorje, regionalnih razvojnih agencij, so me poklicali, so mi podali pozitivna mnenja, so bili presenečeni, da so bili vključeni v dialog. Tako da jaz imam s terena samo pozitivne informacije, konotacije, bili so pozitivno presenečeni. Potem posvet z vsemi sveti in razvojnimi sveti v 12 razvojnih regijah, seja Ekonomsko-socialnega sveta, poudariti moram, da je bil prvič sklican v tem parlamentu, v sedanjem sestavu vlade. Potem spletni strokovni posvet, mi mladi rečemo, da so to, webinarji, kjer bodo sredstva v 2021–2027, na webinarju je bilo tisoč 300 udeležencev. Z gospodom Prebilom sva bila na konferenci portugalskega predsedovanja. Za svojo razpravo in stališče sem imel odmerjeno natanko, ne boste verjeti, toliko časa, kot razpravljajo evropski poslanci, natanko minuto. In sem veliko povedal, če so me želeli razumeti. Lahko bi pa govoril dve uri, pa ne bi nič povedal. Mislim, da Vlada nobenega pisnega izdelka ni zavrnila, nobene pisne pobude. Če gremo naprej, bili so tudi ločeni sestanki s socialnimi partnerji, sestanek z nevladnimi organizacijami. Ko sem prej rekel, da bi si želel, da opozicija prosi Vlado za načrt – če bi opozicijske stranke, če bi predlagatelj za to zaprosil, za ta sestanek, jaz mislim, da bi ga 100-procentno tudi dobil. Tukaj res ne verjamem tem očitkom. Tako široko v razpravo, kot so šli sedanja vlada, minister in tudi koalicija z razpravo o dokumentu pod oznako interno, kot jo imajo vse države članice v Evropski uniji – mislim, da take razprave ni bilo v Evropski uniji. Kot sem že prej omenil, je Načrt za okrevanje in odpornost v bistvu nekaj novega, to se je prvič zgodilo tako za države članice kot za Evropsko komisijo. Tukaj mi je bil všeč en stavek, ki sem ga prebral: Komisija se uči vzporedno z državami članicami. Tudi Evropska komisija se uči vzporedno, kot se učijo države članice. Dialog med Vlado in Evropsko komisijo je nekaj popolnoma normalnega in dobrodošel. Tudi sam sem opravil nekaj klicev in zoomov v tako imenovani ta grdi Bruselj, jaz ga imam zelo rad. Takih zaključkov, da je ta dokument dobil že dve negativni oceni, nisem zasledil. Moram reči, da jaz ne bom govoril o laži, ker mislim, da je to prehuda beseda, ampak to je prevelika pavšalna teza, s katero se ne morem strinjati. Drugi očitek, ta mi je mogoče celo najbolj pri srcu, je, da se v ceste vlaga trikrat več denarja kot v železniško infrastrukturo. Ministrstvo za infrastrukturo je že na samem odboru to tezo zavrglo. V pobudi je omenjeno skoraj trikratno razmerje med predvidenim vlaganjem v cestno v primerjavi z vlaganjem v železniško oziroma trajnostno infrastrukturo, torej ne drži. Čeprav si jaz želim, da bi mogoče tudi kakšna ta sredstva bila porabljena za čimprejšnjo izgradnjo avtoceste Postojna–Jelšane. Veseli me pa, da je Vlada prepoznala ta pomembni projekt, ga dvignila iz predala in se razvija, upam, da kmalu, v realizacijo. Zadnji očitek: prevelik fokus na investicijah in da se reforme zanemarja. Demografski sklad, včerajšnje glasovanje vam pove vse. Zakon o dolgotrajni oskrbi. 10 let se pripravlja ta zakon, naš minister Nove Slovenije Janez Cigler Kralj bo ta zakon kmalu predočil javnosti. Da ne govorimo o zdravstveni, socialni reformi, kjer v zadnjih 10 letih niti R od reforme, če se izrazim po vaše, ni bilo. Tukaj si moramo vsi naliti čistega vina. Za konec vam povem to, da ta dokument jaz jemljem kot dokument, ki je nedokončan, ki je v izgradnji, tako kot je zgradba Evropskega parlamenta v Strasbourgu. Je okrogla, ampak je en del, ki se ga lahko še nadgradi. To mislim, da je v redu, in mislim, da bo ministrstvo, s tem pa tudi Vlada, v dokončnem usklajevanju ta dokument še izpililo. Za konec. Verjamem, da lahko združimo moči, verjamem, da lahko združimo moči za razvoj Slovenije, za nova delovna mesta, za prihodnost Slovenije. Verjamem v razvoj digitalne Slovenije, verjamem v razvoj zelene Slovenije in verjamem, da bo Vlada našla tudi kanček upanja za razvoj podeželja. Samemu načrtu želim čim boljšo realizacijo in verjamem, da bomo skupaj to sposobni tudi narediti. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predstavnik predlagatelja dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne bom argumentiral in opravičeval, kar ubesedujejo drugi, znotraj predlagateljev ali pa tudi na vaši strani, če se moram tako izraziti. Uvodoma. Gre za nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost, kot sem povedal. Ne gre za vaš, naš, njihov, eno, drugo. Če bi bili fer – ogromno tega, s čimer se zdaj hvalite, je nastajalo skozi predolge časovne enote. Kot sem že povedal, birokracijo ste kadrovali eni, drugi, tretji, četrti in bi morali biti tudi spoštljivi do vseh teh ljudi. Kolega Ferjan je govoril o komunikaciji Evropska komisija – Slovenija, da gre za kritike, pripombe, so v pomoč, so usmeritve. Ko hoče opozicija tako pomagati, so pa to očitki. Jaz sem že rekel Zvonku, da moja meni lahko doma kaj očita ali pa njegova njemu, v parlamentu, v resni politiki očitkov ni. Tu je nek vaš problem, da to jemljete kot očitke. Drobna opomba, cenjeni mladi kolega, ki te imam zelo rad, odkrito priznam, rekel si: »Mi v Vladi.« Mogoče te je malo zaneslo, ti nisi v Vladi, tudi jaz nisem. Strinjam se s tem, da je to živ dokument. Taki dokumenti so v bistvu vedno živi dokumenti, tudi že v fazi zaključevanja in klemanja in tako naprej, moralo bi se malo prevajati v slovenščino iz bruseljščine. V tej luči je treba gledati. Vsi tisti, ki smo kdaj delali resne evropske projekte, vemo, da sta pripravljalna faza in komunikacija blazno pomembni. In potem tudi moliš boga, da se tisti evropski birokrati ne zamenjajo. Nam se je v projektu v petih letih trikrat zamenjal ključni birokrat. Pride nekdo z neke x pozicije – jovo na novo. Saj potem ko se poslikajo, ali je to Janez Janša ali bi bil kolega Polnar ali Miha Kordiš ali kolega Černigoj, to je potem slikanje; tisto garanje oddelajo resni birokrati, tudi tako imenovane diplomatske šerpe in tako naprej, razni szekelyji, če sem malo ciničen v ubesedovanju, kar kolega zelo dobro ve – saj si nekako delal v Bruslju. In če kaj osebno nisem, nisem špeckahla. Meni tudi to špeckaheljstvo gre na živce in na jetra. Verjetno, če bi neki dokument, lahko bi tukaj – ne da se mi, vsi nekaj ropotate in kažete. Najrajši bi od doma koledar Damjana Murka prinesel na eno sejo pa vam ga pokazal. Če bi ta vlada naredila kakšnih 50 strani nekega dokumenta, kot so naredili Španci, Nemci in še kdo, in napisala noter, kar je jasno, ne vem, moji dvanajstletni hčerki ali pa stoletnemu očetu od kolega Bevka, verjetno vse te halabuke v takšni meri ne bi bilo. Lahko pa razumem to halabuko. Gospodarstveniki in NGO-jevci in občine imajo seveda tudi svoje planiranje in načrtovanje. In zdaj jaz ne vem, ali zavajajo vas in sočasno zavajajo tudi mene. Sami ste lepo govorili, da ste imeli v takšni ali drugačni obliki tozadevna srečanja, v glavnem digitalna, kjer so se predstavile neke osnove in tako naprej. Ko gredo novinarji spraševat po celem tem diapazonu, vključno do sindikatov – kolega Černač je kariero začel na Zvezi svobodnih sindikatov kot pripravnik, mimogrede – rečejo, pa saj nekih resnih posvetovanj ni bilo. Kar je seveda tudi logično. Ne moreš delati nekega resnega posvetovanja, ko imaš tisoč ali 200 ali 300 ljudi. O vsebinah se pogovarjajo ali pogovarjamo vsebinci. In primerjati priložnostno zadevo, ko kolega eno minuto govori na evropskem posvetovanju ob portugalskem predsedovanju, z nekim delom na vsebini je nekaj čisto tretjega. Danes je ta debata – jaz sem vedel, da bo tako – malo tako kot pokvarjene plošče, večina ljudi se niti ni prebijala skozi to, niti ni prebrala. Ampak tako kot reče minister, sam dobro ve, da gre v tem našem predlogu v bistvu za drugačno programiranje in bi ga kot takega moral jemati. Seveda tudi ni naloga nas kot opozicije, da bomo pisali ves ta špeh, ki sem ga jaz prebral. Pa je to mala malica. Projekt, na katerem sem sam delal, je imel v štartu 800 strani, po 200 aneksi, tisoč 200, evalvacija 3 tisoč 600 plus dodatni dokumenti. Tukaj ste v osnovi žaljivi. Meni ni problem tisoč strani prebrati, kolegu Polnarju tudi verjetno ne. Ampak jaz danes neke vsebinske debate tukaj skoraj nisem videl, žal. Mogoče, evo, kolega Breznik vem, da bo potem prišel pa bo imel neko vsebinsko debato. Rad bi, da bi imeli take vsebinske debate. Na tej točki se bom ustavil. Malo več vsebinsko, tudi o betonu, bom pa povedal kasneje, ko bom na vrsti za razpravo.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, za njim bo razpravljal Robert Polnar. Izvolite, imate besedo.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, spoštovani prisotni! Sam moram za razliko od nekaterih predhodnikov povedati, da verjamem v koristnost javne razprave in vključevanja civilne družbe. To sicer prinaša kar nekaj dodatnega dela in težavnih usklajevanj, to je res. Pogledi na neke zadeve so različni in tudi nasprotujoči si, sploh pa na tak načrt. To je normalno, ljudje pač stvari vidimo in presojamo različno in to demokratične družbe priznavajo in upoštevajo. Pri tem pa izkušnje jasno govorijo, da kvalitetna razprava, ki vključuje tako strokovno kot širšo javnost, prinese boljše in bolj uravnotežene rešitve, in družbam, ki to upoštevajo, gre bolje. Vsak načrt ima neke prioritete. Pravijo, da ta načrt nima prioritet – ima jih. Tudi Načrt za okrevanje in odpornost, ki je pred nami, ima prioritete, nedvomno. Glede na to, da ta tekst ni šel skozi širšo javno razpravo, posledično zelo verjetno odraža predvsem poglede in prioritete trenutne oblasti. Načrt je gotovo tudi rezultat nekih globljih premislekov pa kompromisov in usklajevanja različnih pogledov, želja in možnosti, ampak vseeno manjka ta izredno pomemben element v demokraciji, to je demokratična javna, argumentirana in transparentna razprava. Kakor sem razumel ministra v njegovem začetnem nagovoru danes, je Načrt za okrevanje in odpornost zgrajen od spodaj navzgor, je nek seštevek načrtov lokalnih skupnosti, razvojnih centrov in podobno. Verjemite mi pa, da evropski premislek in iniciativa nista zrastla na lokalnih željah, namerah in načrtih, temveč na podlagi nekega bolj kompleksnega premisleka in celovitega pogleda na to, kam gremo vsi skupaj. Sploh pa na tako pomembnih področjih, kot so zdravje populacije, ohranjanje narave in preprečevanje nadaljnjih kvarnih vplivov na podnebne spremembe. Gre pač za probleme, ki zadevajo ne samo Slovenijo, Evropo, ampak tudi celoten svet. Gre za vprašanje medsebojne solidarnosti s poudarkom na bodočih generacijah. Tu je gotovo potreben celovit pogled, pogled na gozd. Tu pač ni možno izhajati iz posameznih dreves, iz posameznih interesov. Da pa lahko vidimo gozd, potrebujemo širši pogled, in to z več vidikov in kotov. To zagotavlja ravno javna razprava, ki vključuje tako zainteresirano kot tudi strokovno in splošno javnost. Gre za enega temeljnih institutov demokracije, ki demokratičnim družbam v svetu prinaša dolgoročno uspešnost. Zelo obsežna in temeljita študija Svetovne banke pod naslovom Kateri viri ustvarjajo bogastvo narodov? Merjenje kapitala v 21. stoletju, ki je bila narejena na vzorcu kar 120 držav, je jasno pokazala, da je ključni dejavnik blagostanja držav neopredmeteni kapital. To je človeški kapital in kakovost formalnih in neformalnih institucij. Ta ima pri razvitih državah, kamor spada po svojem bruto družbenem produktu tudi Slovenija, čez 80-procentni vpliv, medtem ko ima proizvodni kapital le 17-procentni vpliv, naravni pa le 2 %. Torej vemo, kam se moramo usmeriti. Dejstvo je, da stroka in znanost s svojimi dognanji ter zainteresirana in splošna javnost lahko odločilno pripomorejo pri oblikovanju in sprejemanju dobrih političnih odločitev, pri urejanju družbe v duhu Aristotelovega pojmovanja, ki politiko vidi kot javno dejavnost svobodnih ljudi, ki se kaže kot prizadevanje, da bi zagotovili red, stabilnost in pravičnost v družbi. Vključitev vedenja stroke in široke javnosti torej prinese mnoga nova spoznanja in uvide, ki lahko ogromno pripomorejo k rešitvi, k reševanju izzivov, ki jih prinaša vedno bolj kompleksna in nepredvidljiva družbena realnost in prihodnost. Seveda pri tem ni enostavnih rešitev. Enostavne rešitve ponujajo le populisti. Veste, kje prihaja moč demokratičnega soočenja človeške misli z argumenti najbolj do izraza? Evo, to bomo videli. V kateri skupnosti? Vam povem, da v znanstveni skupnosti. Tu je načelo argumentirane javne razprave, v kateri šteje le argument in ne, kdo ga izreče, kar je bilo danes ves čas prisotno. Je tako. V znanstveni skupnosti se pravila racionalne izmenjave argumentov dosledno porabljajo. Vsak ima možnost sodelovati in prispevati svoje ideje, ki jih nato znanstvena skupnost ovrednoti. Od tod tak neverjeten napredek znanosti v moderni dobi. Navedeno nas jasno usmerja v to, da je pri tako pomembnem načrtu, kot je načrt pred nami, treba angažirati celotno družbo in vse razpoložljive vire vedenja in znanja. Dejstvo je, da so vsakokratni nosilci oblasti, tudi ta oblast, le kratkoročni. In zdaj rečemo, o, niste bili vi prej, vi ste bili od takrat prej, vi ste bili, vi niste tega naredili [[…]]Kratkoročno je in zato sama kot taka politika ni sposobna naslavljati samostojno dolgoročnih rešitev. Ta demokratični primanjkljaj pa lahko nadomešča civilna družba, ali gre za strokovna združenja ali nevladne organizacije, raziskovalne osnove, civilne iniciative ali druge skupine prebivalcev. Zato je prav in za celotno družbeno skupnost zelo koristno, da se to javnost pritegne v te procese, da se jo povabi, ne zaprosi, kot je nekdo mislil, da prosi, dajte mi dokumente, ampak da se pritegne in vključi. In to v čim bolj zgodnji fazi strateškega in konkretnega odločanja. Odrekanje pomena civilne družbe, ki je v osnovi pripeljala to Slovenijo tudi do samostojnosti, je po mojem zgrešeno in zavržno. Veliko časa smo sicer zapravili, vendar imamo še nekaj časa in velja ga koristno izkoristiti. Zato ministru in Vladi globoko na srce polagam, da naj skuša tudi v tem času na čim bolj organiziran in učinkovit način vključiti tudi širšo javnost, predvsem strokovno. To je moja prošnja. En tak prispevek je bil tudi ta dokument, ki smo ga mi prispevali. Ne napadati, če nekdo hoče sodelovati, se vključiti in dati pozitiven prispevek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Polnar, za njim bo razpravljal Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Evropska unija, ostro kritizirana zaradi počasnih reakcij na krizo, izzvano s pandemijo koronavirusa, je kakor kaže doživela vstajenje. Marshallov plan, ki so ga injicirale Združene države Amerike in s katerim se je po drugi svetovni vojni začel proces evropske integracije, se je tokrat reinkarniral, le da izključno z odločnostjo članic Evropske unije. Kompromis, dogovorjen v Bruslju, ni samo zmaga zdravega razuma v ekonomiji. Kaj takega je tudi sicer zelo težko doseči, ker je ekonomija tako kot politika področje številnih mistifikacij in manipulacij. Tisti najbolj optimistični pravijo, da so inštrumenti za okrevanje pravzaprav zmaga ideje združene Evrope in pomembna etapa v oživljanju procesov evropske integracije. Strinjanje o zeleni in digitalni tranziciji Evrope je nasledek za začetek uvajanja davka na digitalne storitve, od tod morda lahko tudi pričakujemo harmoniziranje zdravstvenih sistemov, kar pomeni enotno zdravstveno politiko, ki je bila doslej prerogativ držav članic, postopno uvajanje enotne evropske minimalne plače in predvsem povratek strateških industrij v evropsko okrilje. Ne kaže pa si delati nobenih iluzij. To, kar je bilo storjeno, je korak naprej, ki je bil storjen iz nujnosti. Nujnosti pa se pravi radikalno spreminjanje dosedanjega uveljavljenega prepričanja, da je treba maksimirati profit ob najnižjih možnih stroških proizvodnje, zaradi česar je prišlo do velikega bega evropskega kapitala v davčne oaze. Kakorkoli, danes govorimo o instrumentu za okrevanje, katerega del je tudi mehanizem za okrevanje in odpornost, znotraj katerega je pričakovati, da bo Slovenija dobila 3,6 milijarde evrov ugodnih posojil in 2,1 milijarde evrov nepovratnih sredstev, v okviru tega 1,6 milijarde evrov iz mehanizma za okrevanje in odpornost. Da ne bo nesporazuma, gre v resnici za impozantno velik denar. Toda mislim, moje skromno mnenje je, da bi to vrednost veljalo tudi nekoliko kontekstualizirati. 1,6 milijarde evrov nepovratnih sredstev se prikazuje kot nacionalno upanje prvega reda. V redu. Mi pa imamo v tej državi hkrati tudi 1,2 milijarde evrov neizterjanih davčnih obveznosti, od tega jih je 700 milijonov izterljivih, popolnoma izterljivih, 500 milijonov pa pogojno izterljivih. Ta podatek denimo ima status fiskalne marginalije, nečesa obrobnega, nad čimer samo odmahnemo z roko. So pa to seveda potencialno izjemno pomembna sredstva za slovenski odboj iz krize. Proračun države je imel, gospe in gospodje, 2019. leta 10 milijard in 100 milijonov prihodkov in 9 milijard oziroma malenkost manj kot 10 milijard odhodkov. Leta 2020 so bili prihodki 9,1 milijarde evrov in odhodki 12 milijard in pol, se pravi razkorak 3 milijarde in 600 milijonov evrov. To je pomembno vedeti pri načrtovanju in uporabi pričakovanih sredstev iz Evropske unije, zato ker moramo najprej vzpostaviti okrevanje. Mi moramo najprej stvari postaviti na izhodiščno stanje, potem šele bomo lahko začeli govoriti o popolni reorganizaciji ali pa delni reorganizaciji družbe, njene socialne strukture in ekonomskega sistema. V gradivu, ki ga je Vlada pripravila, so razvojna področja razdelana na devetih točkah. Znotraj vsakega je zelo podrobno razdeljeno področje reform in investicij. Tukaj seveda ne moremo govoriti o ničemer drugem kot o tem, da se o prioritetah ne bomo nikoli strinjali. Toda Vlada je verjetno v vsaki parlamentarni demokraciji tista, ki mora tak dokument izdelati. Tako delo ni lahko. Takemu delu tudi nihče ne aplavdira, predvsem pa pri takem delu ni mogoče z Miklavževim košem hoditi naokrog. Evropska unija postavlja zelo visoke vstopne pregrade, ki jih mora vsaka država izpolniti, če hoče postati upravičenka do sredstev. Evropska komisija je tista, ki oceni ustreznost izpolnjevanja teh vstopnih pregrad, Svet Evropske unije pa je tisti, ki potem dokončno potrdi vsak nacionalni načrt za okrevanje in odpornost. Jasno je, da pri uresničevanju pogojev za eliminacijo vseh teh vstopnih pregrad lahko pride do zelo različnih pogledov, in to se nam danes dogaja. Zakaj? To je lahko tudi zelo široko polje za parlamentarne izganjalce duhov in izterjevalce principov. Če verjamemo tistemu najbolj aktivnemu in najbolj angažiranemu delu politične opozicije na Slovenskem, se je marca leta 2020 v Sloveniji začelo obdobje nevzdržne regresije in diskontinuitete v vseh življenjskih sferah. Silovitost kritike je taka, da bi se lahko ustvaril vtis, kako je bila Slovenija do marca 2020 normalna in uspešna država, s spremembo oblasti pa se je vse to dramatično spremenilo. Tako gledano bi lahko bilo leto 2020 tudi leto izgubljenega prestiža. Država, za razliko od današnje situacije do marca 2020 ni bila organizirana po načelu strankarskih fevdov, korupcije praktično ni bilo, javno naročanje in privatizacije so potekali na najvišjih standardih transparentnosti, država ni pod ceno razprodajala vsega, kar je lahko našlo kupca, slovenska podjetja pa niso masovno prehajala v roke tujcev. Do marca 2020 je bil javni sektor kadrovsko popolnjen z nestrankarskimi osebnostmi, samimi brez izjeme častivrednimi, vrhunskimi menedžerji, vplivni in bogati poslovni ljudje niso imeli nobenega vpliva na oblikovanje zakonskih predlogov, niso mogli vplivati na oblikovanje ekonomske politike in državni aparat ni pod nobenimi pogoji mogel postati njihov zasebni servis. Do marca 2020 je bilo slovensko zdravstvo, za razliko od današnjega, v izvrstnem stanju, država je serijsko gradila negovalne bolnišnice in domove starejših občanov. V gradbeništvu, urbanizmu in arhitekturi, na primer, so bili spoštovani najvišji strokovni standardi, neprofitna stanovanja je država gradila v skladu s potrebami prebivalstva. Do marca 2020 ljudje niso izgubljali služb, gospodarstvo je cvetelo, državne zadeve so se urejale vsestransko in s pospešeno hitrostjo, pravosodni sistem in regulatorne inštitucije so funkcionirali na način, da ni bilo nobene potrebe po tem, da bi jih kdo opozarjal na to, kar je njihovo delo. Do marca leta 2020 se je slovenska ekonomska emigracija pospešeno vračala v domovino. Iz Slovenije ni nihče več želel oditi za nobeno ceno. Morebitni problemi, če so se že pojavili, niso nastali zavoljo nesposobne oblasti, marveč zavoljo saboterjev, ki so te prefinjene, sofisticirane ljudi silili, da so tu in tam kaj počeli tudi proti svoji volji. In tako vse do usodnega preobrata marca 2020. Takrat so se oziroma smo se naivni izvoljeni predstavniki ljudstva, ne dojemajoč, kako dobro se živi v Sloveniji in kako kvalitetno in prosvetljeno oblast ima država, naenkrat odločili odpreti vrata pekla in stopiti skozi ta vrata, nekajkrat zapored. Gospe poslanke, gospodje poslanci, povsem mogoče je, da je tale zdaj izgovorjena ironija premočna in pretirana. Toda ne spreminja ključnega dejstva: vse, kar se danes dogaja na slovenski politični sceni, ni nič novega. Je samo hitrejše in brutalnejše nadaljevanje slabih procesov iz preteklosti. Današnja kritika oblasti ni del evolutivnega procesa, na koncu katerega se ustvari kritični ambient, ampak govorimo o procesu poglabljanja delitev na nas in na njih, na naše in na njihove. Njih in njihove bomo vselej kritizirali, nas in naše pa bomo vselej branili. Pri tem pa brezkompromisno kršili osnovna etična načela in standarde. Govorim torej o kritiki, ki je ostro obarvana, strankarsko, interesno in klanovsko. Čeprav je taka vrsta pristranske kritike boljša od molčanja, pa ne vzbuja upanja, da bi se politični prostor lahko civiliziral. V takem ozračju je nemogoče odpreti kompleksne, politične, socialne in ekonomske teme. Vse se reducira na eno samo vprašanje in dilemo: kdo bolj krade in kdo je več nakradel, naši ali njihovi? V Sloveniji pa je potrebna kritična, objektivna in s strastmi neobremenjena javnost. Tista, ki dobronamerno analizira stvarnost in ki tega ne dela s pozicije ozkih egoističnih interesov. Takih ljudi pa je malo in ostajajo v zapečku, zato ker niso na polarizirani javni sceni dobri ne za ene ne za druge. Umirjeni državljani in mladi ljudje, ki šele formirajo svoj pogled na svet, nimajo danes komu verjeti. Mi, gospe in gospodje, nadaljujemo s slovensko tradicijo paralelnih monologov, namesto prakse konstruktivnih dialogov. Imamo pa pri tem eno zelo veliko težavo: Slovenci nikoli ne moremo razumeti, da konstruktivni dialog ne pomeni ultimativnega izpolnjevanja vseh naših želja, ampak da je pri konstruktivnem dialogu kdaj treba tudi popustiti in da je bistvo politike sprejemanje kompromisov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar, za njim pa bo razpravljal Igor Peček. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani minister s kolegi! Če državljani in državljanke danes spremljajo tole sejo v Državnem zboru pa če niso prebrali naslova na začetku, o čem naj bi danes debata potekala, kaj je predmet razprave, potem si bodo mislili, da je to najmanj interpelacija zoper vlado. Tako izgleda razprava. Na začetku, ko sem poslušal predlagatelja gospoda dr. Trčka, ni bilo o vsebini nič, o vsebini vašega predloga, torej Načrta za okrevanje in odpornost, ni bilo niti besede, ampak je bilo vse, od pozdravov mami, ministru Černaču, od starih zgodb za nazaj, laži, kupa sprenevedanj, manipulacij do raznih citatov, Marxa, Engelsa, samoupravljanja in tako naprej, in na koncu se potem ta razprava gradi na osnovi predlagateljeve uvodne besede. O vsebini vašega dokumenta, ki baje obsega 20 strani, ni bilo niti besede. Doslej je nisem slišal, žal. Žal. Ampak vse drugo, vse drugo, od laži do manipulacij, sprenevedanj, potikanj, kritike Vlade, skratka kot da ne bi bili v epidemiji. Namesto da bi se zahvalili ministrstvu, ministru, Vladi, da so nam pripravili tako dober dokument, tako obsežen, tako natančen, z jasnimi cilji, namesto da bi pohvalili, vi to samo grajate. Samo grajate in grajate in predstavljate neki svoj dokument. Da povem državljanom in državljankam, zakaj smo danes sploh tukaj – opozicija oziroma koalicija KUL naj bi nam predstavila neki dokument za okrevanje in odpornost, o katerem pa še nismo slišali niti besede. Zaenkrat, mogoče bo kasneje v razpravi. Imeli ste možnost sami pripraviti ta dokument v taki obliki, kot ga je pripravil minister Černač, ampak ste se seveda odločili, da tega ne boste delali. Leto dni je od tega, ko je vaš predsednik Vlade vrgel puško v koruzo in vsi z njim, in zdaj imate samo en cilj – ne pomagati, ampak kako to, kar je minister pripravil, Načrt za okrevanje in odpornost, zrušiti. Zelo bi bil vesel vaših dobrih predlogov. Dobrih predlogov bi verjetno bil vesel tudi minister, ampak žal jih ne slišimo. Nekaj ste povzeli po dokumentu ministra, malo ste še okrog nekaj povzeli in ste nam nekaj pavšalnih stvari, nekaj takega, kakor je bil nekoč kakšen program kakšne vaše stranke, predstavili. Če to normalen človek gleda, če to gledajo volivci in volivke, tukaj ne vidijo drugega kakor nek populizem in nek pohlep po tem, kako bi vi razdeljevali ta denar, denar, ki ga je predsednik Vlade Janez Janša z odlično ekipo, z vladno koalicijo izboril v Evropi. To bi bil vaš cilj, kako ta denar deliti. To vas skrbi in boli. Ampak ste si popolnoma sami krivi. Gospod Černač je predstavil svoj program tukaj še enkrat, slišali smo že velikokrat, kako izgleda, vemo, kako je ta Načrt za okrevanje in odpornost naravnan. Slišali smo kup laži od Tanje Fajon, ki je to začela, naprej, da je Evropska komisija imela kup pripomb na ta dokument, da bo zavrnjen, da ni dober, da ni za nikamor. To smo poslušali, mediji to povzemajo in to cele dni poslušamo, te laži. Dajte to že enkrat priznati po medijih. Kaj neki si ljudje mislijo – ne vem. In te laži potem širite še tukaj v parlamentu, da to ljudje še dodatno gledajo. Ampak treba je jasno povedati, da od tega ni popolnoma nič res. Minister je to že stokrat povedal pa verjetno bo še stokrat moral. Minister je tudi povedal in omenil v predstavitvi našega oziroma vladnega predloga, ki smo ga mi na Odboru za zadeve Evropske unije obravnavali – saj smo vsi vedeli za ta dokument, na koncu ga je nekdo prenesel na neki tednik, ki ga ne bi sploh imenoval, mu ne bi delal reklame, ker tega ni vreden, ali mesečnik ali karkoli je že, in ta dokument z oznako interno objavil v javnosti. Katastrofa. Ne vem, ali to podpirate ali ne, jaz še nisem od vas slišal kritike na ta račun. Še enkrat. Jasno je, da je v tem dokumentu, ki ga je pripravila Vlada, za razliko od tistega vašega, dejansko vse, kar mora biti, in dejansko bo na koncu koncev tudi vse, kar bo moralo biti, da bomo ta povratna in nepovratna sredstva lahko uspešno črpali, seveda v korist Slovenije, Republike Slovenije, v korist državljank in državljanov, v korist gospodarstva, v korist celotne države. Te vaše floskule, da to morajo volivci slišati – bom še jaz povedal. Da so v Načrtu za okrevanje in odpornost vaške ceste notri pa krožišča pa to – lepo vas prosim! Spoštovane volivke in volivci, dajte si to res dobro zapomniti, ko poslušate, da bo Vlada financirala vaške ceste, da je to Načrt za okrevanje in odpornost, in dajte pri naslednjih volitvah to tudi upoštevati, ne pozabiti. Ne pozabiti tega, to je zelo pomembno. Ta vlada se je potrudila od povprečnin do birokratskih razbremenitev do kupa stvari, ki smo jih tukaj v parlamentu tudi potrdili, predvsem poslanci koalicije po navadi, v dobro občin, v dobro lokalnih skupnosti, v dobro vseh ljudi v tej državi, in to poslušati je res prava katastrofa. Jaz si želim, da bo ta vlada, ki je pripravila tako odličen dokument, nadaljevala še najmanj en ali pa dva mandata ali pa tri, da bo popravila vse to, kar ste vi v 30 letih – oziroma še na tisto podlago od leta 1945 naprej določene stranke, od Zveze komunistov pa do Zveze socialistične mladine, vse to, kar sedi zdaj tukaj notri, potomci, da bo ta vlada to vse popravila. Kajti zapeljanega je bilo res toliko. In potem govorite, da ni domov, ni bolnišnic, ni tega, ni onega, pa sami ste vladali. Torej sami sebi to prepovedujete. Ljudem se to zdi – jaz vam povem tako, kot slišim ljudi, ko se z njimi pogovarjam – ko to poslušajo, živa katastrofa. Ni tega ni tistega ni tretjega, vi bi pa še kar vladali pa še kar naprej. Ljudje tega ne odobravajo in tega tudi ne bodo več, verjamem, gledali. Dejansko si želim, da bo ta mandat še trajal in da se končno stvari postavijo na pravo mesto in da bo to potem preboj Slovenije med razvite države, ne pa, da bomo stalno stagnirali in se samo pogovarjali o nekih floskulah, o nekih sanjah. »Bomo, bomo, bi morali, bi morali, bomo, bomo [[…]]« samo to poslušamo. To poslušamo nonstop. Nonstop samo to. Ne pa, da je dejansko že nekaj narejeno pa da bomo dejansko morali še nekaj prestaviti pa narediti, da se konkretno na terenu to tudi vidi. Dejansko je ta dokument, vladni, ne vaš, nek tektonski premik, zgodovinski dokument v težkih časih, ki bo sigurno dobil podporo v našem parlamentu, in bo Slovenija tudi nekaj od tega imela. Od metanja pušk v koruzo, od obljub, od floskul, od Marxa, Engelsa, od samoupravljanja s temelji marksizma, od bla, bla, bla pa ne bo nič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ne vem, resno se sprašujem, ali sem mogoče že dementen. Jaz bi rad, da mi kolega Doblekar v repliki pove, kje sem jaz Marxa, Engelsa citiral v tistih uvodnih 14 minutah. Kje sem citiral Marxa, Engelsa? Res sem citiral dvakrat Ivana Janeza Janšo, Karla Popperja, Ljudmilo, Brgleza, Sennetta pa še nekaj avtorjev, večina njih niti marksistov ni, mimogrede. Ampak če sem mogoče citiral, ne vem, naj mi pove. V treh minutah bo dovolj. Hvala.
Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Igor Peček, za njim pa bo razpravljal dr. Franc Trček. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Mogoče bo pa meni povedal gospod Doblekar kaj, česar ni dr. Trčku. Jaz sem danes res mogoče dokaj naivno pričakoval nek konstruktiven dialog, predvsem izmenjavo mnenj. Upam, da jih bom mogoče lahko vsaj delno izmenjal z gospodom ministrom. Tisto, gospod minister, kar ste povedali v uvodni predstavitvi – da na stvar gledamo zvrha in da vidimo samo tiste milijarde, ki visijo nekje v zraku – mislim, da ta komentar ni bil na mestu. Imate vso pravico, da tako mislite. Jaz sem vsaj dvakrat povedal, da se strinjam, da je načrt narejen na metodi od spodaj navzgor, vendar ob predpostavki, ki nam jo je na neki način začrtala Evropska komisija oziroma Evropska unija s prioritetami, razvojnimi in strukturnimi reformami, za katere želi, da se znotraj Evropske unije odvijajo. Niti nikoli nisem rekel, tudi mi ne mislimo, da je to denar, ki nam je na voljo. Moti me stalno poudarjanje sposobnosti predsednika Vlade in pa izpogajanja sredstev v zgodovinski vrednosti. Vsi dobro vemo, vi še najbolj, da se je recimo za sredstva za večletni finančni okvir začelo pogajati, če lahko tako rečem, decembra 2017 in da so se sredstva, ki jih Evropska unija znotraj inštrumenta Next Generation EU namenja, delila po določeni metodologiji. Ta metodologija je bila dogovorjena in potrjena s strani Evropskega sveta, to drži, vendar ni šlo za nobena pogajanja. Kar se tiče nepovratnih in povratnih sredstev, bi rad povedal še enkrat. Ves ta denar bomo vrnili, vendar to ni razlog, da ne bi bili sedaj obremenjeni s tem, da vzamemo denar, kolikor je možno, ki ga imamo na voljo, in ga pametno porabimo. Vemo, da bomo v prihodnje nepovratna sredstva vračali v obliki vsaj treh davkov. To so davek na plastiko, davek na ogljik in pa tudi davek na finančne transakcije. To vemo vsi, najbolj to ve Evropska unija, zato ta denar zdaj tudi daje pod določenimi pogoji. Na nas državah članicah pa bo, kako bomo te pogoje izpolnili, da bomo potem skozi davke plačevali manj, in to bi moral biti naš cilj, če gledamo na to, kako bomo ta denar porabili. Rekli ste tudi, s tem se strinjam, da moramo biti enotni v smeri, kam iti oziroma kako te reforme uresničevati, da pa vidite delno težavo v tem, ali smo pripravljeni te razvojne spremembe tudi narediti. Jaz mislim, da tukaj sploh ni vprašanja. Razvojne spremembe vsaj nas odločevalcev morajo za nas biti aksiom, nuja, moramo jih narediti. Tudi sam jih razumem kot nujo. Ali je demografski sklad reforma ali ne – recimo temu, da je nek papirni pogoj, zato da se bodo določene reforme izvedle. Nikoli nisem rekel, da je načrt v celoti zgrešen, celo mislim, da je v osnovi strukturiran dobro. To, kar ste povedali danes in kar ste povedali zadnjič, še kako drži. Usmerjanje v poklice prihodnosti in razvoj kompetenc, ki jih bodo kadri v prihodnosti potrebovali, je, mislim da, zelo zelo pomembna stvar, ki mora imeti znotraj tega načrta posebno težo. Evropska komisija je znotraj šestega stebra sicer ne formulira tako natančno v procentih kot prva dva, ampak mu pa daje veliko težo. Vlaganje v infrastrukturo oziroma v beton – dejstvo je, da je potrebno. Potrebno je, ni pa problem; prej mora biti izziv, tako kot je izziv, kot ste povedali, zgraditi kanalizacijski sistem na območju, kjer je na primer 25 vodnih virov, težavo imate pa s PPE-ji, ker jih niti 500 ne dosegate. To je izziv. Dejansko ga ne morete umestiti v zeleno, vemo, da je nujno potreben, če hočemo zaščititi te vire, če ga bomo zgradili z lastnim denarjem, bo pa predrag. Ta izziv je imela tudi Avstrija z Mölltalom 30 let nazaj. Vsi poznamo Mölltal, 3 tisoč metrov kanalizacije od vrha do dna že 30 let. Kar se tiče samih papirjev in listov. Meni se ne zdi toliko pomembno, koliko strani ima gradivo. Nemški načrt jih ima nekaj več kot 40, kolikor mi je znano. Mislim, da jih ni bistveno več, pustimo dodatke. Ampak ta njihov načrt spremlja 130 milijard težak stimulus države, ki ga je začela izvajati že lansko leto. Verjetno poznate bolje kot jaz njihov primer projekta Bauhaus, kjer so v izgradnjo stanovanj, domov, sanacije, vključili čisto vse »deležnike«, kot jim mi radi rečemo, od krajinskih arhitektov do javnosti, zato da bodo naredili celovito energetsko prenovo objektov. Zame je to razvojna reforma. Je pa res, da imamo še čas. Upam, da ne bomo čakali predolgo. Čas je za akcijo, kot pravite. Podpiram akcijo, vendar naj bo ta akcija res narejena na tistih pravih podlagah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, za njim pa bo dobil besedo Željko Cigler. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. V kolektivnih športih, ko je čas za akcijo, vzame trener košarke minuto odmora, ima tablo in nariše, kako se bo akcija odigrala. Tukaj imamo mi neke težave. Začel bom z betonom, ampak najprej se bom navezal na senator Polnarja. Res je, da vsaka resna politika kadruje. Tukaj si moramo postaviti vprašanje, ali dovolj kvalitetno, ali šola ljudi za zahtevne funkcije, za najbolj zahtevne – saj meni se kolega Černač celo malo smili, danes zjutraj mi je tako izgledalo, kot da se bo skoraj zjokal – in tudi, ali ob menjavah menjaš ljudi, ki so prišli na neke položaje pod kakšno drugo vlado ali oblastjo. V nekih resnih, mislečih se državah tega ne počneš, v resnih, mislečih se državah vzpostaviš šole, ki izobražujejo ljudi za najzahtevnejše funkcije. Tudi znotraj, če hočete, strankarskih kadrovanj imaš kaskadni model. Jaz odkrito priznam, da sem bil zelo vesel, ko sem slišal, kdo bo državna sekretarka na SVRK, ker sem vedel, da gospa Kirbiš področje obvlada, če se tako izrazim. Če se vrnemo k betonu. Da ne bom narobe razumljen. Jaz imam beton zelo rad. Beton je krasen material, če ga super moderno obdelaš, je tudi nizka amortizacija, da se tudi narediti tako, da lepo izgleda. Kolega Rajh je dosti večji izvedenec od mene za te zadeve, ampak to, kar zadeva beton, lahko greste gledat, jaz sem leta 1997 pisal kot še mladi pubec, ne ravno tako lep kot Jani, da je naša težava, da se nam razvoj konča pri betonu. In tudi to, kar je kolega Polnar govoril, kdo bo betoniral, po domače povedano. Jaz včasih v šali rečem: »Moj ali vaš bratranec?« Ampak najprej se moramo vprašati, čakaj, zakaj bi pa mi betonirali, kako bomo betonirali, kaj bomo betonirali in tako naprej, ali pa asfaltirali. Pa je cela vrsta primerov. Prebijemo Trojane – u, madona, čez dve leti imamo že problem z asfaltom v tistem tunelu. Pa potem začnejo nekaj glumiti, potem se je oglasil neki upokojeni inženir gradbeništva, ki je napisal [[…]]Pa Nemci so še pred Hitlerjem, zdi se mi, da leta 1922, ustanovili inštitut za asfalt. Ali pa če hočete, ti centri nujne medicinske pomoči. Važno je bilo, da se to zbetonira. Ali imamo mi zdaj protokole, ali imamo kader ali nimamo kadra? To je v bistvu razvojni problem. To ni problem samo te vlade, to je problem nemišljenja razvoja Slovenije zadnjega četrt stoletja. Ta vlada je neka druga zgodba, ta vlada je bolj ta zgodba, ko bi kolega Grims rekel, saj mi nismo stranka, mi smo privatna firma enega človeka. Preden se pišejo debelejši špehi, manj debeli špehi, seveda rabiš nek politični dogovor, kaj bi se mi v Sloveniji sploh šli. Že prevečkrat sem govoril tukaj, kako so se to Estonci zmenili. Šefi petih političnih strank – vsi so bili dedci takrat, zdaj je v njihovem delu več dam v politiki, kar pozdravljam – so se po tisti šok terapiji dobesedno dobili v eni oštariji in so se resno pogovorili, kako bodo Estonijo delali naprej. Trije so bili v koaliciji, dva sta bila v opoziciji. Če ne bi ta vlada tako metala sekir vizavi vsem drugim, bi verjetno tudi malo šli gledat naš predlog programiranja, vaš predlog programiranja, ker ne gre za vaše, naše, gre za skupno, in bi skupaj iskali, kaj je dobro v enem, kaj je dobro v drugem. Zdaj reči, da smo od Janše prepisovali – ja pa ljubi bog, še preden sem se jaz v Maribor preselil, je že bil problem pljučna na Pohorju. In zdaj se delate, kot da se je z vami svet začel. Kolega Polnar naj se ozre po tem, koga podpira. Saj se vi tako vedete! Najprej sem vas – koliko? – pet let pa pol poslušal, da smo itak vsi šalabajzerji, po tem, ko je Jelinčič prišel, ki ga danes sploh ni, smo itak kreteni, idioti, budale in tako naprej, lahko bi vlekel z magnetograma. Zdaj se pa vedete – ha. Pa vse te naše kritike. Ljudje isto kot poslancu, kličejo te za vse živo – glej, ni, ne da se, ne pridem zraven, gor, dol. Sam gospod minister je rekel, da bomo napisali pa oddali vsebinsko perfekten nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost. Ja krščen matiček, kdo drug kot resni vsebinci bo pa napisal vsebinsko perfekten NOO? Se opravičujem, niso vsi ti vsebinci zgolj na ministrstvih pa zgolj z vašimi partijskimi knjižicami, so tudi na univerzah, so na inštitutih, so v občinah, pa recimo kakšen župan, ki se je razšel z nami. Bolj na tvojem koncu je velik strokovnjak za evropske projekte in še bi lahko našteval. Tako bi bilo treba v bistvu te dokumente pisati. Saj se naredijo neke masovke, ki jim jaz rečem maše, ker so pač potem ali preko Zooma ali kakorkoli velike številke ljudi, ki to malo spremljajo pa imajo kamero izključeno pa mogoče, ne vem kaj, likajo zraven, kot jaz včasih na kakšnem našem Zoomu. Drugo je pa, ko je treba pisati vsebine. Za to, da so te vsebine pisane v nekem nebuloznem jeziku, ni kriva samo ta vlada, ni kriv samo SDS. Krivo je to, kar je Polnar govoril – nismo oziroma niste kadrov v politiki vzgajali tako, kot bi jih dejansko morali. Tudi zdaj ta metodologija, mi gledamo od spodaj, vi od zgoraj – treba je gledati vse ravni, in če gre za ljudi, kar tako radi izpostavljate, potem je treba tudi od ljudi vsebine dobiti za ljudi. Razen če si ne domišljate, da vi vse veste. Vi ste hujši kot tista Maruča s svojimi kristali. Saj nas ne rabite, mi smo tukaj malo ornament, nebodigatreba. Iz vseh teh programiranj, predlogov bi rad vedel, kdaj bo pa Slovenija postala neto dajalka v evropsko kohezijo. To bi si jaz srčno želel. Tako kakor Irci. In bi bil, kakor rečemo na našem ali pa na koroškem koncu, štolc. O tem bi se jaz rad pogovarjal, ne pa samo o nekih procentkih. Ko so naši, so kobajagi procentki v redu, ko so vaši, procentki niso v redu, pa imamo že – od kdaj se gremo? – od predpristopnih časov ves čas največ težav na okolju in prostoru. Zdaj imamo tam ministra, ki ga bolj zanima infrastrukturni resor kot okolje in prostor. To so neke zadeve. Jaz recimo odkrito povedano zdaj niti ne vem, ker vsi o vsem živem govorite, ali bomo naslednje kohezije delali tri OP ali ne bomo ali bo še vedno en OP. Če bomo delali tri OP, kje imamo ljudi, ki bodo to kadrovsko pokrili? Zdi se mi, da je profesor Mrak na to opozoril. Strinjam se z ministrom, seveda so zelo pomembni številni mali projekti, ampak potem moramo vedeti tudi, kako jih grozdimo, na kakšen način. Kar v Avstriji dela že, ne vem, vsaka regionalna obrtna zbornica. Bil sem recimo na Gradiščanskem pa še kje. Koliko izkušenj imamo z LAS-i? Ko se nek projekt malo namisli, kakšen se tudi naglumi, da ima kdo šiht, potem imamo pa težavo tisto leto, leto pa pol, ko se je treba še malo igrati, da zadeva živi, da res ne rabiš tistih evropskih sredstev vračati. Ali smo se iz tega kaj naučili? Bojim se, da se nismo v zadostni meri. Pri pisanju te vsebinske perfektnosti, ob tem razmisleku, kdo vse bi moral sodelovati pri pisanju vsebin, je seveda tudi na mestu, kdo bo pa nadziral, tudi Računsko sodišče, tudi koga drugega, ki ima znanje, tudi Transparency International, če hočete, da nekdo ne bo šel čez rob s svojimi lastnimi interesi v škodo vseh nas? Veste, ta najbolj ceneni populizem, vaške ceste. Vaške ceste – pa tudi če bi bil v Ljubljani rojen, ne pa v belokranjski vasici Zilje – ja seveda, tudi vaške ceste rabimo. Verjetno moramo tudi pogledati kakšno kritično infrastrukturo, ki jo je treba obnoviti. Nekaj let nazaj sem bral neki dokument, ker je pisalo: pri nas so ceste grozne, 50 % mostov bi morali zapreti, ker niso več varni. Bil je nemški dokument, mimogrede. Mi imamo, če bo kolega Rajh imel kaj časa, ne vem, 130, tam nekje, kritičnih mostov, viaduktov. Če gremo naprej. Kolega Doblekar. Ne vem, od Potočke zijalke smo mi rdeči vse zasrali, zdaj pa morajo verjetno naslednjih tisoč let biti modro-žolti na oblasti, da bodo vse popravili. Že to je narobe! Zakaj bi popravljal nekaj, kar je tako zašalabajzerirano. Ekološko moraš to pospraviti, bek dati, kot bi rekli Štajerci, potem pa nekaj novega narediti. Lep primer – pa ni šalabajzeraj, je vrhunska arhitektura – je UKC v Ljubljani. Spomeniško zaščiten, vrhunski arhitekt in tako naprej, ampak malo je to že čas povozil. Verjetno bi bilo res bolje nekam umestiti novi UKC in to spremeniti v neko negovalno bolnišnico ali kakorkoli že. Malo za štos bom samo enkrat pokazal, ne bom mahal, vsi radi s temi plahtami mahate [[pokaže premet]] . V programiranju, ki smo se ga mi šli, smo nedvomno več sredstev namenili zlasti steblu zdravja. Mi imamo tudi Ministrstvo za zdravje. Danes imamo, evo, ravno obletnico prve zaznane okužbe s tem groznim virusom pri nas. Zdravje se začne tudi pri neki bolj zdravi politiki. Če bi kolega Doblekar zelo dobro poslušal, bi vedel, tisto je bila dodatna obrazložitev predlagatelja. Pričakuje se, da vsi preberejo vse gradivo, in jaz sem v dodatni obrazložitvi zgolj hotel povedati, da dajmo že končno enkrat biti ljudje. Damo se že končno enkrat nehati za nazaj jajcati, kdo je, kdo ni, ker to ni namen politike. To je namen zgodovinarjev, pa ne tistih partijsko deformiranih. In seveda sem vedel, da te debate ne bo. Pa na koncu, evo, dvakrat citiram Janšo, nobenega drugega ne dvakrat, pa vam spet ni prav, vi najdete Marxa pa Engelsa. Ne vem, mogoče kolega Doblekar v citatih Janeza Janše najde Marxa pa Engelsa. To rešite na svetu svoje stranke. Da ne bom predolg. Dolgotrajna oskrba. Slučajno sem kot predsedujoči odbora v prejšnjem mandatu bil na nekem strokovnem srečanju, kamor je prišla gospa iz Škotske in je predstavila škotski model dolgotrajne oskrbe. Vsi mi bi radi bili na stara leta avtonomni, kolikor dolgo se da, in skozi to je treba to misliti. Mi imamo tudi zelo star stanovanjski fond, kako bomo zidali neke zgradbe paviljonskega tipa? Rekel sem že, da sem študente v Brno vodil, kjer so to delali že v 30. letih prejšnjega stoletja, da bom, ne vem, na vozičku mobilen, po domače povedano. Kako bomo, izhajajoč iz vsega našega znanja mehatronike in programiranja, razvijali gadgete, razvijali naprave, da se mi bo ta moja avtonomija življenja karseda podaljševala, telemedicina in tako naprej. Tudi če se hočemo resno pogovarjati, ali več vlakov ali več avtomobilov, gori, doli, ali bomo upokojence vozili brezplačno ali ne – počakajte, mi bi se morali najprej začeti pogovarjati, kdaj bo šel Mujo do gore, kdaj bo šla pa gora k Muju, kdaj se moram jaz premikati, kdaj neka storitev, potreba, usluga pride do mene v fizični obliki, karseda optimizirano, GPS pa malo linearne algebre v ozadju, kdaj bom jaz nekam šel, kdaj bo to na telenačin. To so neke zadeve, o katerih se jaz lahko tukaj sam s sabo pogovarjam, pa odkrito povem, da bi rajši zdaj doma našo mačko božal, se mi zdi, da bi se bolje pogovarjala o tem. Pa imamo že tretji mandat tam Zdravka Počivalška, ki naj bi bili minister za gospodarski razvoj in tehnologijo. Verjetno bi se Jani rad pogovarjal: 3. razvojna os, zakaj pa ne naredimo tam železniške povezave, vsaj enotirne, če se že gre nekaj riti, kakšna bo kolesarska steza in tako naprej. In še bi lahko nizal in nizal. Ne bom se opravičeval, Doblekar mi je malo back office prižgal. Eno najboljših stanovanjskih politik na svetu, če že ne najboljšo, imajo na Dunaju. V stroki jo imenujemo rdeči Dunaj, ker že 100 let socialna demokracija dela na njej, tudi nova levica se ji je pridružila in zeleni in tako naprej. Ali bomo gradili soseske, kjer bo prioriteta kolesarjenje, ali bomo gradili, ker imamo razpršeno poselitev, te soseske tudi v kakšnih manjših krajih? Ker tudi na ta način bomo bolj zeleni pa energetski. Kakšni župani pravijo: »Saj jaz ne rabim stanovanj,« potem si ta mladi nekaj prizidajo, potem se pa itak skregajo pa gredo na svoje pa imamo prevelike bajte, ki so energetsko potratne. Tukaj se začnejo neki razmisleki, ki bi jih dejansko morali misliti predhodno in jih potem vključevati v te dokumente. Ta vlada mogoče na malo napačen način to lokalistično, preveč parcialno pelje, navsezadnje je to dokument, o katerem piše podpredsednik Vlade, že omenjeni Počivalšek, vam, gospod minister Černač, da se dajte malo umiriti, ker na ta način, kot zaključujete to kohezijo pa nastavljate naslednjo, bodo naši kazalniki gospodarske konkurenčnosti še nižji, kot so. To je vladni dokument, ki je prišel ven. Kako je prišel ven, ali je imel interno gor ali ni imel interno, ne vem. To so neka dejstva, ni si zdaj tega Trček izmislil. Pa Doblekar bi verjetno vsaj Pepco Kardelj našel v tem, če že ne Engelsa. Saj si sami med sabo to poveste! Dajmo biti potem malo resni na teh področjih. Tudi razvoj in inovacije, te so v bistvu v tej naši ekipi bolj SAB pokrivali pa bo Marko, da mu ne bom tukaj v zelje skakal, kaj povedal. Na eni strani bo verjetno, če bo kolega Breznik prišel, nekaj razložil, potem pa – kje bomo neke peneze našli za to? Mi imamo dober, kvaliteten javni šolski sistem, ki ga je potrebno reformirati, ampak ne na način, da bo trenutno stanje gospodarstva diktiralo, kakšna bo kadrovska politika. In to je naloga politike v ožjem smislu z vsem v širšem smislu, misliti onkraj nekega danega stanja. Neki resni problem, ki ga imamo, je pa v tem, da v bistvu nimamo ministrstva za tozadevno mišljenje. SVRK je ministrstvo brez listnice, že to dosti pove samo po sebi. Mi bi rabili neko ministrstvo za razvoj, ki misli te zadeve. Ker imate tudi medgeneracijsko kombinacijo nekih ljudi, ki jih ne menjate z vsako vlado, ki so dejansko eksperti za to. Kar nekaj takih ljudi sem na svojih političnih potepanjih pa že prej po tujini srečal. Pri nas SVRK deluje preveč na način, da je nekakšen skupajdajalec pa nekaj tehnično-birokratskega. Potem v vsaki čumnati na ministrstvu bolj ali manj kvalitetno napišejo in dobimo tako, kot dobimo. Tudi kakšne druge družbe so imele te težave in izzive pa so se znale na glavo obrniti. Moje osebno mnenje je, da bi mi morali imeti izvršilno vejo oblasti takšno, kot jo imajo Švicarji. V tem sem osamljen. Šest, sedem horizontal in potem niti nimaš več izgovorov, kdo koga ni poklical po telefonu. V vseh teh malusih, ki jih imamo, ko hočemo neke osnovne nastavke neke debate vzpostaviti, poslušam neke stare lajne o Engelsu, o Marxu, o tistem, o podlagi, o gor in dol – kot da sem jaz 20 let v politiki, številni tukaj prisotni. Jaz sem v politiko padel bolj po nesreči pri 45. letu starosti, prej sem v življenju kaj drugega počel. Kar zadeva SD, me pa lahko s šibo tepete od začetka lanskega julija naprej. Ampak seveda, zahtevno se je vsebinsko pogovarjati, lažje je lapati na široko, kdaj ti nisi, kdaj jaz nisem. Jaz bi zdaj lahko vlekel, kdaj je Janša v Jajce hodil pa zakaj Pivec v Mariboru ni tega pa tega sezidal – kaj imamo od tega? Škoda te luči tukaj pa štroma pa osebja, ki nas mora tule poslušati, ko take bučke kotalimo. Žal je ta debata zavila, kamor je zavila, ampak veste, v nekem trenutku bo komisija EU obupala nad nami. Lahko se nam zgodi še slabše, lahko nam bo poslala tehnično pomoč, potem bodo pa oni malo preplonkali, ne vem, mogoče kakšen francoski ali kakšen drugi pristop. Kadrovsko podhranjen vsebinski del SVRK pa še kje na ministrstvih – potem iščejo pridne ljudi, ki se znajo pogovarjati – bodo dobili na ramena še dodatno delo. Tudi v luči tega bi mi, politika v najožjem smislu, morali biti dosti bolj resni. Kot sem na začetku rekel, in to smrtno resno mislim, nihče ne bo namesto nas in skozi naše interese mislil našega razvoja. Saj smo imeli izkušnjo s tistim gospodom Szekelyjem, pa še kakšno predhodno. Dajmo se zresniti.
Hvala lepa. Preden dam besedo ministru bi vas, gospod Trček, samo opozoril, da ste bili predsednik Odbora za zdravstvo v prvi polovici tega mandata, ne v prejšnjem mandatu. Besedo dajem ministru Zvoku Černaču. Izvolite.
Hvala lepa. Glede ostalega, kar je bilo povedano, mislim, da smo že kar predebatirali in nimam kaj dodatno komentirati tega, kar je poslanec Trček povedal. Moram pa demantirati eno zadevo, ki je bila že zadnjič na odboru izpostavljena, in to je ta stvar o nekem dopisu, kjer naj bi šlo za nek fajt med ministrom za gospodarstvo Zdravkom Počivalškom in mano. Ta dezinformacija izhaja iz enega prispevka na Tarči, ki je bil pred kakšnimi tremi tedni, ki ga je novinarka Nataša Markovič podložila s tem dopisom – s shemo, korektnim dopisom, ki je v fazi medresorskega usklajevanja ene uredbe, kjer veste, da ministrstva dajo svoja mnenja, pripombe in tako naprej, in gospodarstvo je dalo v tem medresorskem usklajevanju pripombo, gre za uredbo, ki poenostavlja izvajanje kohezijske politike – in na to, na ta dopis prilepila tekst, ki nima nobene zveze s tem dopisom. Tega ni v tem dopisu. To je izmišljen tekst ali pa mogoče neka anonimka, kjer piše: »Če MGRT izgubi pristojnost odločanja o svojih vsebinah, gre hipotetično ta denar lahko tudi za vaško cesto, če zapakirajo kot covid.« Lepo vas prosim! Bedarija od bedarije, svetovna. In novinarka Nataša Markovič to predstavi v oddaji Tarča pred tremi tedni kot neko verodostojno informacijo. Kakšen covid, kakšna vaška cesta, lepo vas prosim?! Potem naprej: gre seveda za fajt med gospodarstvom in SVRK, Slovenija zaradi tega pada na inovacijskem indeksu, pristojnost MGRT, SVRK denar usmeri v vaško cesto. Neumnosti, svetovne. Ena nacionalka si privošči te bedarije, lepo vas prosim. Lepo vas prosim. Dopis, 11. 2., kjer MGRT v fazi medresorskega usklajevanja neke uredbe, ki poenostavlja izvajanje kohezijske politike, daje svoja mnenja in pripombe glede tega, in potem zraven prilepljen test, ki je izmišljen. Zelo težko se je na tak način pogovarjati, oprostite, če imamo neke medije, ki jih plačujejo vsi ljudje, ki so očitno inštrumentalizirani za eno politiko. V tem primeru ne vem, ali je to vaša politika ali je vaša, naša gotovo ni. Ljudje plačujejo to televizijo in najmanj, kar je, bi človek pričakoval, da bo posredovala verodostojne informacije, na pa neke izmišljotine pa ustvarjanje umetnega fajta med ministrom Počivalškom in mano.
Hvala lepa. Gospod Trček, samo vprašanje: kot predlagatelj ali replika? Replika. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo pa hvala, ker ste me popravili, kolega predsedujoči. Zvonko, moram te razočarati, jaz televizije ne gledam, to je obče znano, že 10 let je nimam. Če komu zadnjega četrt stoletja brezplačno reklamo dela televizija, ki jo plačujemo vsi odjemalci električne energije, je to vaš predsednik. Pa skoraj vsak, se opravičujem, prdec od čivka, ki ga Janša spusti, je novica. To ni novica, to je verjetno zasvojenost, nesnovna zasvojenost se temu uradno reče [[…]]
Kolega, prosim, repliko imate.
Ampak dejstvo je, da je bilo neko opozorilo enega ministrstva drugemu ministrstvu, in to sem jaz dejansko povedal. Kaj pa katerikoli novinarji naštrikajo, kaj o meni naštrikajo na tistem NovaTV, to je »treča priča«.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Zvonko Černač. Izvolite.
Se opravičujem, spoštovani nekdanji kolega, ampak nikjer drugje nisi mogel te informacije ujeti kot v tej oddaji. Če tega ne gledaš, ne vem, od kod je ta zadeva do tebe priletela. Je pa prav, da smo to razčistili. Hvala, da si izpostavil.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Franc Trček. Izvolite.
Spoštovani kolega – upam, da sva še vedno kolega – saj velika večina tega, kar delate v izvršilni veji oblasti, pride do mene. Tudi vse verzije tega sem imel, tudi zaradi tega, ker se številnim ljudem fržmaga, na kakšen način se to greste. Tudi od kakšnih ljudi, ki imajo vašo partijsko izkaznico, zgolj za javnost. Hvala.
Hvala lepa. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Najprej dobi besedo Željko Cigler, za njim pa Jerca Korče. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, gospod minister Černač! Danes ljudje gledajo tole razpravo, ker se govori o dosti pomembnem vsebinskem in finančnem dokumentu naše države, in tudi o življenjskih pogojih, ki bodo v tej državi. Govori se o tem, koliko je sredstev in kam se bodo vlagala evropska sredstva. Ljudi te stvari zanimajo oziroma imajo pravico biti o njih seznanjeni. Še več, imajo pravico o teh zadevah povedati svoje mnenje in na nek način tudi odločati. Evropska komisija, kakor vem, pri tej stvari gleda in opozarja na to, da je potrebno o zadevi, kot je Načrt za okrevanje in odpornost, voditi socialni dialog. Tole je ena zadeva, ki je bila sedem mesecev označena za interno. Kako je nastajala? Vi lahko zdaj trdite tukaj, koliko krogov razprav, kdo vse je bil izključen – pregleda nad tem ni. Dejstvo pa je, da se oglašajo mnogi strokovnjaki, zlasti sta bila tukaj večkrat izpostavljena tudi danes dr. Mojmir Mrak in dr. Peter Wostner z Umarja, ki sta se in avgusta lansko leto in 27. februarja letos oglasila in dajala določene pripombe, določena vprašanja, določeno neinformiranost izrazila in dajala predloge. Zato je logično, da danes ta razprava tukajle teče. Žal državni zbor danes o tem govori, ne bo pa sprejel nobenih zaključkov, nič ne bo glasoval. Ali je to bilo ali ni bilo, ali se bosta kaj povečala vpliv in poslušanje predlogov, razmišljanja strokovne in zainteresirane javnosti v dveh mesecih, ki ju še imamo na voljo, da oddamo ta dokument na Evropsko komisijo, se pa ne ve. V tem smislu je treba danes razumeti kritične razprave, ki so utemeljene. Dvakrat se je v tem državnem zboru razpravljalo o Načrtu za okrevanje in odpornost, prvič na zaprti seji odbora za ekonomske zadeve in še enkrat po tem. Ampak to je zelo zelo pomemben dokument, ki bo skupaj s kohezijskimi sredstvi pomembno vplival na prihodnost razvoja in življenja te države, in to ne more biti interna zadeva. Tukaj gre za demokracijo, ne za avtokracijo, tukaj se odloča po enih demokratičnih pravilih in oblikuje ta dokument. Če se očita tukaj na primer Levici, kot je bilo na začetku razprave s strani gospoda Ferjana govorjeno, da smo nestrpni in tako naprej – oprostite, zahtevamo, da se odpre javna razprava in vpliv strokovne in zainteresirane javnosti, državljank in državljanov na to, kakšna bo vsebina tega dokumenta, kako bodo sredstva razdeljena. Rad bi povedal, da je od Evropske komisije jasno opaziti en kritičen ton glede predloženih dokumentov, ki so bili tja poslani s strani Slovenije. In za prvi osnutek danes obravnavanega dokumenta so v Evropski komisiji izpostavili, da je dokument v veliki meri zbir različnih prispevkov in da je nekje silosno zasnovan. Prej sem omenil gospoda Mraka in Wostnerja in tudi druge, ki se oglašajo po medijih, opozarjajo, da analiza dokumenta, ki je postal dostopen po tem, ko ga je, čeprav je bil še interen, Mladina objavila – hvala, tako smo lahko prišli do njega tudi tisti, ki nas zadeva zanima, tudi poslanci, ki prej, zanimivo, do njega nismo imeli dostopa – kaže, da se denar za kakšno pametno digitalno in krožno preobrazbo zmanjšuje namesto povečuje, kljub temu da prehod v četrto industrijsko revolucijo, kot radi rečemo, zahteva najmanj dve tretjini naložb v znanje, v inovacije, skratka v neopredmeten kapital. Načrt okrevanja bi moral predvideti ključne investicije v izobraževanje, raziskovalno strukturo, dejansko pa se do tega področja pokaže negativen odnos, če dodatno pregledamo še tudi, kako se bodo porabljala kohezijska sredstva, kjer je temu področju namenjenih le 23 % sredstev. To izpostavljajo tudi strokovnjaki, ki so strokovnjaki za globalni razvoj in perspektivo tukajle v Sloveniji. Nasprotni trend pa se v tem načrtu okrevanja pokaže na področju infrastrukture, kjer naj bi se delež teh investicij povečal s 44 na 48 %, v okviru kohezijskih sredstev pa s 53 % praktično presega polovico. Zaradi tega se tukaj govori, ali investiramo v komunalno infrastrukturo, v beton ali v prihodnost te države, kjer naj bi se dejansko spremenila neka tehnološka sestava, razogljičenje dogajalo, avtomatizacija, informatika vpeljevala in na tej podlagi gradila tudi dosti močnejša konkurenčna struktura gospodarstva v Sloveniji. Gospod minister, nimamo celovite informacije, kaj in koliko naj bi se financiralo iz katerega od obeh ključnih instrumentov, ki sem ju tu navedel, še posebej tega, ki ga danes obravnavamo, načrta za okrevanje, govorim pa tudi o kohezijski politiki, čeprav se zavedamo, da je v okviru kohezijske politike še enkrat več sredstev na voljo. Poraba teh sredstev bo dejansko pomembno vplivala na to, kakšna bo Slovenija čez nekaj let. To je čez obdobje, ko sedanje vlade, ki to interno pripravlja, ne bo več. Namesto poudarka na zeleni infrastrukturi, to sta predvsem železniški javni potniški promet, delitvena ekonomija, poudarek ostaja zlasti na klasični cestni infrastrukturi, na šestpasovnici pri vstopu v Ljubljano, na vsiljeni aktualni varianti 3. razvojne osi, za katero se ve, da je okoljsko, prostorsko, finančno in socialno nesprejemljiva. O tem je govoril na vprašanjih poslancev, tudi finančnemu ministru, predstavnik Nove Slovenije gospod Reberšek. Jaz pravim, šest let investiranja v orožje in beton je dovolj. Potrebujemo šest let teh sredstev, da se investira v posodobitev javnega zdravstva, v zagotovitev nujne dolgotrajne oskrbe, v gradnjo domov za ostarele, v modernizacijo železnice, v izgradnjo najemnih stanovanj, znanje, razogljičenje. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Zvonko Černač. Izvolite.
Točno to, kar ste nazadnje navedli, počnemo. Za razliko od tistih, ki ste dolgo dolgo let vladali pa nič naredili, bomo to tudi naredili. Ne bomo samo pisali strategije, ampak bomo te stvari tudi izvedli, se pravi okrepili zdravstvo, domsko oskrbo, stanovanjsko gradnjo s konkretnimi investicijami in s konkretnimi projekti. Kar se tiče raziskave in razvoja. Pol milijarde evrov je v tej finančni perspektivi predvidenih za to področje. Veste, kakšna je absorpcija dobri dve leti pred zaključkom perspektive? Manj kot 25-odstotna. Torej ni problem, da teh sredstev ni dovolj. Problem je, da jih ta država v vseh teh letih ni znala kvalitetno porabiti in porabiti za projekte, ki bi pomenili potem dodano vrednost pri končnih uporabnikih. Naš namen je, da ta sredstva, ki bodo zdaj še dodatno skozi RRF – skozi RRF bo nekaj 100 milijonov dodatnih sredstev za raziskave in razvoj – kvalitetno uporabimo. To je naš cilj.
Hvala lepa. Besedo ima Jerca Korče, za njo pa bo dobil besedo Franc Breznik. Izvolite, imate besedo.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani minister, zadnjih 30 let najbrž nisem bila del struktur, ki so vladale, vi ste bili veliko več mandatov v strukturah politike, kar pomeni, da ste imeli vpliv na določene odločitve tako ali drugače, iz opozicijskih ali pozicijskih vrst. Če greva k dokumentu. Jaz resnično upam – vem, da vi ste ga prebrali, ampak resnično upam – da so ga poslanci prebrali. Ker vendarle, ko si človek vzame čas in gre skozi to pisarijo, mu na koncu, ko prebere cel dokument, ostane grenak priokus, da ni neke celovitosti, ni neke rdeče niti. V tem dokumentu ni tiste osnove, ki jo je zahtevala Evropska komisija, in to je, da je dokument strateški. Strateškost pomeni priprava dokumenta, na podlagi katerega se bodo potem delali izvedbeni dokumenti. Tukaj notri se skozi dokument, ko ga človek bere, vidi, da je vendarle neka lepljenka. Neki deli so korektno pripravljeni, najbrž jih je pripravljal neki uradnik, ki je zelo dobro vedel, kaj počne znotraj svojega področja. Nekateri projekti so zelo parcialni, nekateri projekti so povlečeni iz nekih predalov in sploh ne pašejo v tak celovit pogled tega dokumenta, ki je vezan do 2026, ampak vendarle še veliko dlje od tega. Medtem ko je usmeritev Evropske komisije, če jo samo v enem stavku ali pa v eni povedi razumemo, podpirati dolgoročne reforme in naložbe zlasti v zelene in digitalne tehnologije s trajnim učinkom na produktivnost in odpornost gospodarstva, jaz tega v večinskem delu tega dokumenta na žalost ne vidim, in to je problem. Če bi se danes hoteli pogovarjati o tem, kakšen bo zgledal ta dokument, ker to vendarle so osnutki, potem je predlog, minister, da enostavno tole zadevo zavržete oziroma poberete ven tiste zadeve, ki imajo neko logiko in rdečo nit in tudi sledijo strateškim usmeritvam, ki jih nalaga Evropska komisija, in pripravite nov dokument. Ni potrebe, da je to glomazna solata. To smo videli v drugih državah, kako so te dokumente pripravile. Ko govorimo o strateškem dokumentu, so to usmeritve in ne rabimo izvedbenih zadev v dokumentu. In ta koncept je treba zavreči. Razumem pa, ker ste danes rekli, sami ste izjavili, da se razlikujemo po tem, da vi razumete proces podnebne krize oziroma klimatskih sprememb kot nekaj, kar se dogaja ne pet, deset, 20 let, ampak skozi tisočletja, milijone let in ta proces se bo dogajal tudi naprej. Že izhajajoč iz tega, da kot minister, ki ste bili zadolženi za pripravo dokumenta, ki temelji na usmeritvi Evropske komisije − tudi na zelenem, predvsem zelenem preboju v 37 %, seveda je želja Evropske komisije, da države ta procent dvignejo − in da kot minister, zadolžen za pripravo takega strateškega dokumenta, v konceptu ne dojemate antropogenih učinkov, ki se dogajajo v zadnjih letih in so posledica človeškega delovanja tudi zaradi toplogrednih plinov. Ti toplogredni plini so se povečevali. In povečevali so se v velikem deležu zaradi prometa. V Sloveniji sploh v velikem deležu zaradi prometa. V območju Evropske unije so se od leta 1990 do leta 2012, če vzameva to referenčno obdobje, ti toplogredni plini povečali za 14 %, v Sloveniji pa za 111 %. Torej je jasno, ne zato ker jaz to tukaj govorim, ampak ker je ta država to v številnih dokumentih zapisala, znanost pa se je zedinila okoli tega, da imamo problem pri prometu. Ampak potem gremo brat vaš dokument tudi in predvsem v luči zelenega preboja, pa se ne bom spuščala na beton ali ne beton, ampak dejstvo je, da pod komponento trajne mobilnosti, ki jo imate v dokumentu, govorite o projektu ustanovitve družbe za opravljanje javnega potniškega prometa. Super. Samo potem da ne slišim več besede, češ, pretekle vlade so zapravljale za analize, agencije, ne vem kaj vse se je delalo, ker sami počnete to − ustanavljate neko novo družbo, ki bo opravljala javni potniški promet. Kot drugo, dajete železniško infrastrukturo. Res je, za 162 milijonov. Ampak potem v tem istem poglavju o trajnostni mobilnosti govorite o povezljivosti. In tukaj boste gradili ceste. Stavek, ki je mene fasciniral v tem dokumentu, kako pripravljavci tega dokumenta dojemajo trajno mobilnost, je, da bodo investicije v cestno infrastrukturo prispevale k zelenemu prehodu. In to po logiki, ker bo manj zastojev, bo manj avtomobilov stalo, in bo manj izpustov. Ampak to niso moje besede, to je zdrava kmečka pamet in znanost, več cest, več prometa. Logika. Potem imate pa še eno fascinantno pri trajni mobilnosti, to je kolesarska infrastruktura. Super. Mislim, da sta dve strani ali stran pa pol. Lepo je napisano, super se sliši, bere se fajn, dokler ne prideš pod črto. Govorimo o 14,25 kilometrih, o nekih dveh progicah. Češnjica na tortici pri trajni mobilnosti pa je ustanovitev novega letalskega prevoznika, ker nihče na ravni Evropske unije, noben znanstvenik, noben se ni zedinil okoli tega, da je letalski promet eden izmed velikih onesnaževalcev. Zdaj mi razložite, minister, če jaz česa ne razumem, če Evropska unija česa ne razume, če vsi napisani dokumenti, pa znanost, pa vsi kongresi, sklicani na temo podnebne in klimatske krize, ne razumejo, kaj pomeni zeleni prehod. In če Evropska unija govori o najmanj, najmanj 37 % vlaganj, ki naj bi šli iz tega dokumenta v zeleni prehod, in vam jaz na konkretnih primerih povem, kaj očitno za vas v tem dokumentu pomeni zeleni prehod, potem je s tem dokumentom nekaj narobe ali imate pa vi prav, ima ta vlada prav in je narobe nekaj z Evropsko unijo, z vso znanostjo, z vsemi dokumenti in z vsem, kar je dognano do zdaj na tem svetu. To je prvi problem. Drugi problem, govorite o reformah. Ja, se strinjam, čeprav mi je beseda reforma malo tuja, ker si ne bi želela, da se, ne vem, zdravstvo reformira, ker se mi zdi koncept zdravstva v Sloveniji dober. Je pa res, da potrebuje popravke in izboljšave. Enako trdim za pokojninski sistem. Imamo dober, pretočni, solidarni pokojninski sistem, potrebuje pa izboljšave. Demografski sklad po mojem mnenju to ni, ker po vseh letih in po razprodaji državnega premoženja, ki ga je ostalo, ne vem, me boste mogoče popravili, mislim, da 170 milijonov, recimo, lahko potegnemo ven na letni ravni, bi bilo mogoče boljše razmisliti o nekem sodobnem konceptu vlaganja teh 170 ali pa 150 ali kolikor milijonov bo, v mlade, v znanost, v razvoj. Če od leta 2012, ko tisti 74. člen od takrat ni bil uresničen, do danes tega ni bila politika sposobna, pa je v tem času razprodala zadeve, je potem danes itak brez zveze najbrž razmišljati o demografskem skladu in je mogoče boljše switchati na kakšen bolj sodoben model, kako bomo zagotavljali pokojnine v prihodnosti. Ampak pustimo to. Govorite o reformi trga dela. Na eni strani potrebujemo podaljševanje delovne aktivnosti, da starejši dlje ostajajo delovno aktivni, na drugi strani pa hitrejši vstop mladih na trg dela. Super. Samo da to ne klapa s pred kratkim sprejetim členom v PKP o prisilnem upokojevanju. Že tukaj prihajate v kontradiktornost tega, kaj zapišete v kvazistrateški dokument, ki ga pošiljate v Evropo, in kaj počnete tukaj znotraj lastne države v zakonih, ki jih trenutno sprejemate oziroma prinašate v ta državni zbor. Super, hitrejši vstop mladih na trg dela. Se strinjam. To je spet eden izmed projektov, ki je v meni vzbudil zanimanje, s pričakovanjem sem brala, kaj piše tukaj spodaj. In ker vlada Janeza Janše ni taka kot prejšnje vlade, ki jim očitate pripravo analiz in metanje denarja stran − veste, kaj boste tukaj naredili, da bodo mladi hitreje prišli na trg delovne sile? Pripravili boste analizo stanja, potem boste pripravili javno naročilo za izbor zunanjega izvajalca za izvajanje promocijskih aktivnosti in izbor izvajalca, ki bo pripravljal strategijo komuniciranja in pripravo ter izvedbo javnega razpisa za spodbude delodajalcem. In to je to. To je reforma, kako mlade čim hitreje spraviti na trg delovne sile. Seveda v dokumentu nekaj govorite še, da je problem študentsko delo. Skratka, kažete, da ne razumete, kje so sploh problemi, še manj pa, da razumete, da ta dokument pomeni čisto nekaj drugega kot taki stavki, ki sem jih zdaj samo na nekaj primerih povedala. Pa tega je ogromno tukaj notri, čeprav, še enkrat poudarjam, nekaj delov je zelo dobrih in bi si želela, da bi pod posameznim odstavkom oziroma posameznim delom pisalo, kateri uradnik je bil pripravljavec. Ker nekateri si zaslužijo pohvalo. Ampak politika je tista, ki bi morala videti celovito, big picture, kaj pomeni strateška usmeritev. In tukaj je politika zgrešila. Verjamem, da uradniki, ki so to pripravljali ali pa iz predalov dajali, so opravljali neko korektno delo. Politika pa v prvi fazi ni razumela, kaj pomeni priprava strateškega dokumenta, ni opravila razmisleka, kaj bo s to državo na časovnici 20, 30 let. Ne 5 let in ne 2 leti do naslednjih volitev. Ko govorijo kolegi o krožiščih, bazenih, je to v bistvu banaliziranje situacije, ki izhaja iz tega dokumenta. To so neke parcialne zadeve, ki nimajo nobene logike. Seveda se potrebuje tretja razvojna os. Pa to sploh ni več vprašanje. Je tudi prejšnja vlada dala poroštvo pa še kaj, ja, se gradi, se opravičujem kolega Prednik, to sploh ni vprašanje. Ampak vprašanje je, ali je to del strateškega dokumenta, izhajajoč iz usmeritev, ki jih je dala Evropska komisija o zelenem preboju, o digitalnem preboju. To je vprašanje. Vi ste izhajali iz napačnih predpostavk, iz predpostavk tega, da se sestanete z župani. Super! Župani vam bodo seveda povedali, da potrebujejo pločnik pa potrebujejo kanalizacijo. In tudi v svoji uvodni predstavitvi, minister, oziroma ste tudi kasneje povedali, ja, ste mislil, da je kanalizacija zeleni preboj. Ne, kanalizacija je civilizacijska norma, ki jo mora ta država zagotavljati, enako kot vodovod. Zeleni preboj, kot ga dojemata svet in Evropa, pa je nek bolj vizionarski pogled tega, kam bomo razvijali družbo, da bomo delali ta preboj. Kar se mene tiče, minister, če si želimo vsi skupaj dobro ali če si želite konstruktivnosti, je nasvet, in to je danes že večkrat ponovljeni nasvet ali pa rdeča nit vseh, ki vam govorimo, da enostavno do 30. 4., ko imamo vsi skupaj čas, pripravite dokument, ki je lahko kratek ali pa dolg, še bolje, če je kratek, v katerem povemo strateško usmeritev naše države. Ja, do leta 2026, ampak dajmo pogledati, da je to zadeva, ki sega kar nekaj let naprej. Ta dokument, upam, da so ga kolegi prebrali, je poln kontradiktornosti, je brez vizije, brez razumevanja zeleno in digitalno in je brez razmisleka o prihodnosti. Je neka lepljenka. Zakaj je tako dolg? To je pa moje razmišljanje − ker je precej stavkov notri odveč in je zelo tekstovno zapleteno po nepotrebnem, zato da ga tri četrt poslancev ne prebere, ker je špeh pa tole je del, kaj šele javnost. Če bi pripravili kratek dokument, bi ga verjetno vsak takole prebral in razumel, kakšna je strateška usmeritev te naše države, ne te vlade. Pri tem dokumentu pa res ne te vlade, ampak te države. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Zvonko Černač. Izvolite.
Najprej eno pojasnilo glede tega, za kakšen dokument v tem primeru gre. Ne gre samo za strateški dokument, ampak gre za izvedbeni dokument, tako da na podlagi tega načrt se ne bodo nobeni dodatni dokumenti pisali, ampak bo ta dokument predstavljal tudi podlago za izvedbo posameznih reform in investicij. Zaradi tega tehnikalije zahtevajo malo bolj podrobno obravnavo. Sem pa že na odboru povedal, da bo v nadaljevanju, predno bo ta postopek zaključen, v osnovnem delu tega dokumenta vsebinski del skrčen na tisto, kar je vsakemu povprečnemu državljanu razumljivo, in vse tiste tehnikalije, ki morajo biti upoštevane zaradi pravil, ki veljajo v Evropski uniji, priloga tega dokumenta. Glede tega koliko prispeva neka avtocestna povezava, tretja razvojna os na Koroško, recimo, k zmanjšanju izpustov. Pred vami sedi poslanec s Koroške Jani Prednik, pa naj vam pove, ali je izpustov zdaj več ali jih bo potem, ko bo ta cesta enkrat narejena. Jaz mislim, da jih bo potem manj. In če nadaljujem. Manj jih bo tudi, ko bo narejena cesta proti Beli krajini. Tudi ta bo narejena. Še najmanj pa bi jih bilo, če nobenega tovornega prometa ne bi bilo preko Slovenije. Pa je to utopija, vsi vemo. Kaj menite, kaj bi se zgodilo v Evropi, če se cela Slovenija zapre pa ni več nobenega prometa, se ne premikamo, vse ustavimo? Ali menite, da bi na splošno sliko podnebja, izpustov in vsega ostalega to pomenilo kakšen bistven napredek in spremembo? Treba je gledati celovito sliko. Ko je bil omenjen ta nacionalni prevoznik, bi ta moral biti že ustanovljen. To je bila zaveza že v preteklosti, ker želimo preko uskladitve posameznih sistemov javni promet izboljšati in izboljšati povezljivost preko javnega prometa, preko posameznih deležnikov, ki izvajajo te storitve, ker zdaj niso medsebojno usklajeni. Veste, da imamo ogromno tega prometa, ki poteka na istih relacijah ob istem času, financiran je iz različnih virov: en del šolski prevozi, občine, drugi del financira država javno linijo. Te stvari je treba uskladiti in tudi preko tega zmanjšati izpuste. Tako da ta zadeva ni nepomembna in je v tej smeri zmanjšanja teh izpustov in tako naprej. Tudi usmeritev, da se preusmerimo v druge oblike prevozov, je tista, ki je ključna in bo v prihodnje v ospredju. Ampak sama Slovenija in sama Evropa v tem globalnem svetu, če ne dosežemo teh sprememb širše, verjetno ne bo uspešna pri zmanjševanju teh izpustov. Eden izmed razlogov, zakaj je bilo to gradivo interno in zakaj bi moralo ostati interno do zaključka, je tudi ta razprava, ki smo jo zdaj poslušali. Zaradi tega ker še ni zaključeno, ker še ni izčiščeno. Jaz sem povedal, da bo ta dokument na koncu vsebinsko konsistenten in administrativno tak, kot ga je treba urediti v skladu z uredbo. In še enkrat naj povem, cilji 60 %, se pravi 37 oziroma 40 zeleno in najmanj 20 digitalno, bodo seveda upoštevani. Tudi ne bo letalskega prevoznika v končnem načrtu. Verjetno se bo zgodil mimo tega, na podlagi komercialnega interesa. Ampak v tem načrtu ne bo zaradi tega, ker tukaj se strinjamo, to ni ena izmed prioritet, ki bi jo morali zagovarjati. V prvih variantah je bilo v teh ambicijah, da se naredi čim več, marsikaj. Morate vedeti, da ko se je ta proces začel, smo imeli na mizi 10 milijard predlogov s strani posameznih območij in 10 milijard predlogov s posameznih resornih ministrstev. Se pravi eno velikansko kepo, iz katere je bilo treba stvari izluščiti. Glede trga dela. Bistveni del finančnih ukrepov se bo izvajal preko kohezijske politike. Izvajal se je že v obdobju 2014−2020 in izvajal se bo tudi v prihodnje v 2021−2027. Ampak pri trgu dela ni najbolj pomembno to, da saniramo posledice. Začeti moramo tako, kot sem povedal, na področju izobraževanja in ljudi usmerjati v poklice prihodnosti. S tem bomo rešili tudi probleme, ki nastajajo na trgu dela.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Breznik, za njim pa bo dobil besedo mag. Dejan Židan. Izvolite, kolega Breznik.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Jaz moram priznati, da predlog priporočila v zvezi s pripravo nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost, ki ga je pripravila opozicija danes, jemljem kot neko dobronamerno gesto, dobronamerno gesto v tem, da bi jo začel s tem, da so se Kranjcem vremena zjasnila. Od leta 2011, odkar sem v Državnem zboru, moram priznati, sem ravno včeraj zvečer pogledal nekaj svojih tistih osnovnih razprav, ki sem jih imel na začetku v svojem prvem poslanskem mandatu, kjer sem nekako napovedoval, kam bo šel svet, kam bi morala iti Slovenija, katere reforme bi bile ključne. Bil sem eden izmed redkih, ki je govoril o izobraževalni reformi, o poklicih prihodnosti, o tehnologijah prihodnosti. Moram priznati, da je bila to tudi nenazadnje moja dolžnost. S tehnologijami digitalizacije pametnih proizvodnih procesov, takrat še avtomatizacije, v začetku 90. let, ko smo prvič začeli tudi pri mojem bivšem delodajalcu Siemensu govoriti o industriji 4.0, govorim o letu 1993 in naprej, smo vedeli, kam približno Evropa lahko gre ravno zaradi tega, da vzamemo primat Kitajske. Jaz moram povedati eno zgodbo, da vam ostane nekako v spominu. Vsi se mogoče spomnite procesov hladne vojne. V času zmage Reagana je Amerika, da bi porazila tako zvane bivše socialistične ali komunistične države, napovedala posebno doktrino, ki ni temeljila na klasični vojni industriji, o neki oboroževalni tekmi, ampak se je prvič vrnila nekako v zgodovino in ugotovila, da kdor bo imel tehnologije in kdor bo te tehnologije obvladal, tisti bo vodil svet. V začetku 80. let je Reagonova administracija napovedala vojno tem državam z doktrino war of the evil empire, to je boj proti imperijem zla, kot so imenovali te komunistične države. Imeli so samo tri točke. Prva točka, nizka cena nafte. Začeli so z izkoriščanjem lastnih virov, torej katere cene so dosegale podproizvodne cene. Druga točka, najbolj pomembna točka 80. let je bila prepoved prodaje takratnih mikroprocesorjev vsem tem državam. Tretja točka, proizvodnja novih orožij, ki jih bodo ti mikroprocesorji nekako vodili. Prva takšna vojna se je zgodila po tem napadu na Irak v začetku 90. let, kjer ste lahko prvič zasledili orožja, ki imajo tarčni sistem delovanja. Dobesedno vas presenetijo v lastni spalnici in tako naprej. Kar se je dogajalo potem z razpadom Sovjetske zveze, je bila v bistvu ravno tehnološka zmaga. Pri vseh tehnoloških revolucijah, začenši s prvo, ki je pripeljala do industrializacije, z drugo, ki je človeštvu dala elektrifikacijo, predvsem je bila značilnost druge industrijske revolucije Fordova iznajdba tekočega traku, posledično tudi elektrifikacija proizvodnih procesov. Tretja, ki je nekako nastala, imenujemo jo z besedo avtomatizacija, lahko bi rekli že v 60., predvsem pa je dobila pospešek v 70. letih z iznajdbo prvega Intelovega 8-bitnega procesorja Z80, kasneje tudi Motorolin 16-bitni in tako naprej. Vse to je vodilo v razmah tretje industrijske revolucije. Pri četrti pa lahko govorimo o industrijski revoluciji, ki ima posebne značilnosti. Ni začela s samo iznajdbo neke tehnologije ali pa nekega produkta, ampak je nekako integrirala, povezala vse te tehnologije v en koncept. Povezala je mikro sisteme z makro sistemi in te zadeve nekako potem funkcionirajo med sabo. Tako najbolj enostavno, če poskušam povprečnemu državljanom to razložiti, nekako deluje tudi industrija 4.0. Četrta industrijska revolucija torej povezuje sisteme, tako mikro podjetja kot javno državno upravo, kot pametno logistiko »just in time« in nekako ti sistemi sodelujejo med seboj. Zakaj je to pomembno? Pomembno je, da bi lahko v četrti industrijski revoluciji Evropa z relativno solidno tudi ostalo infrastrukturo pridobila številne industrije, ki so že izgubile svoj primat v Evropi in so šle že davno na Kitajsko, nazaj in postala tako konkurenčna, da tudi poceni delovna sila na Kitajskem bi s to hiperprodukcijo, izredno povečano produktivnostjo, lahko nadoknadila manko evropskega kvalitetnega načina življenja proti kitajskemu popolnemu izkoriščanju. Danes so tekle besede, zakaj minister, državna sekretarka ne da večjega poudarka zelenemu prehodu v tem dokumentu. Vse te razprave me po eni strani veselijo, po drugi strani pa so razprave, ki sem jih gledal kot otrok na televizijskem dnevniku, ko smo se v relativno obubožani Jugoslaviji še vseeno borili proti lačnim otrokom v Afriki. Tega mi ne moremo rešiti. Samo en primer, kdo v bistvu onesnažuje okolje okoli nas in kdo dela podnebne spremembe. Poglejte Kitajsko. Kitajska se zaveda, da pri svoji hiperproizvodnji nujno potrebuje izredno poceni energente, tudi izredno poceni elektriko kot najbolj univerzalni energent za proizvodnjo. Sedaj samo statistika za vse, ki ste pred menoj nekako govorili. Od leta 2000 do leta 2020 je povprečno Kitajska vsako leto inštalirala med 40 do 80 novih termoelektrarn na premog vsak dan. Inštalirana moč od leta 2000 do leta 2020 znaša 943 gigavatov. Če to prevedem v jezik TEŠ 6, o katerem največkrat govorimo, kljub temu da TEŠ 6 ima sistem samega izgorevanja premoga pod višjimi temperaturami, pod višjimi pritiski in posledično pomeni manj izpustov CO2 na megavatno uro, je to približno velikost tisoč 750 naših elektrarn, kot je TEŠ 6. Tisoč 750. Temu sledi Indija, temu sledijo ostale azijske države. Amerika ima desetkrat manj izpustov, predvsem govorim seveda o teh najbolj umazanih termoelektrarnah na premog. Samo da bomo vedeli, kaj rešujemo. Jaz večkrat govorim tudi o Nemčiji, o njihovem relativno radikalnem pristopu v zeleni preboj, kar se tiče energetike. Nemčija ima danes izredne probleme s stabilnostjo sistema. Bavarska, kot veste, je vsa skoraj na fotovoltaiki. Pred 10 leti so morali že dobesedno zgraditi nekaj novih termoelektrarn samo zato, da imajo stabilen elektrosistem. Lahko pa tudi danes povemo, če gremo po tej poti, bo Slovenija imela elektriko za gospodinjstva v naslednjih desetih letih dražjo za skoraj 50 %. To pomeni, da bo pribitek za obnovljive vire energije povprečno 30 evrov za gospodinjstvo. Danes je to 5 ali pa 6 evrov. Jaz sem za zeleni preboj. Sem pa za pameten zeleni preboj. Glede tega sem tudi kot predsednik Odbora za kmetijstvo v prejšnjem letu postavil ta novi koncept, še del tehnologije izrabe geotermalne energije v Sloveniji, ki jo imamo vsaj na vzhodnem delu na pretek. Tukaj moram poudariti, da ni bilo nasprotovanj ne z Levice, ne s SD in tudi ne s te sredine. Moram priznati, da se je zadeva začela zelo pozitivno. Nekako smo začeli neko renesanso izrabe te energije. In ta energija v naši soseščini, ki ima nenazadnje zelo slab potencial, imamo pa Slovenci odličnega predvsem na vzhodnem delu, išče svoje poti. Gre za izredno pozitivno zgodbo; danes bo premalo časa, da bi jo obrazložil. Verjamem, da bomo z izrabo geotermije, da jo, prvič, uvrstimo med obnovljive vire energije, lahko nadoknadili elektriko, tudi proizvodnjo zelenjave, daljinsko ogrevanje mest in pomembno zmanjšali CO2 in kompenzirali torej tudi neko večjo proizvodnjo CO2 naprej. Naslednja kritika je bila ministru, češ, vi gradite beton, mi betona ne rabimo. Glejte, v zgodovini teh industrijskih revolucij vi niste mogli nove začeti, če prejšnje niste pripeljali do nekega nivoja. Mi ne moremo graditi proizvodnje 4.0 ali pa celo 5.0, ki govori o še večji integraciji, uvedbi humaniziranih robotov, ki delajo skupaj z ljudmi, če nimamo tiste osnovne infrastrukture. Mi ne moremo preskočiti neke razvojne faze. In o tem je danes minister govoril. Mi nujno potrebujemo še nekaj cest, ker smo v razvojnem zaostanku glede na države, s katerimi se radi primerjamo. Mi žal v petih letih, glejte, jaz bi si zelo želel, ne bomo z droni vozili tovore na Koroško in nazaj; potrebovali bomo avtocesto. Lahko pa bodo po tej avtocesti vozili samovozni tovornjaki, če bomo uvedli 5G omrežje, ki ne bodo imeli niti več baterijskega pogona. Po vsej verjetnosti bo v tovornem prometu, vsaj tako vidim, šlo za gorivne celice, torej vodik. V tem trenutku, ko jaz to govorim, moji kolegi pripravljajo že borzo vodika v Evropi, v svetu in tudi v Sloveniji. Torej vodik. Tako tudi prihaja sintetični bencin. Morate vedeti, ne prihaja, je pred nami. Jaz govorim vedno tisto, kar bo večina govorila čez 5 ali pa 10 let, poskušam vam to nekako orisati, in glede tega je ta problem. Klasična vozila tudi danes, če pogledate izpuste Euro 6, sam vozim avtomobil Euro 6, zadnje ugotovitve nemške avtomobilske industrije pa tudi ostale so, da ima tudi dizel izredno nizke izpuste, še posebej z novimi tehnologijami, torej popolnega izgorevanja dušikov. Toliko s te strani. Naslednja zadeva so spremembe. Odkar sem v Državnem zboru, ko smo samo začeli govoriti o reformah, so nam celo piarovci nekoč, mogoče so bo celo minister kolega Černač spomnil, rekli, SDS, vas lepo prosimo, če želite še zmagati na volitvah, ne govorite o reformah. Vsi Slovenci so za spremembe, ampak ko pride do mene, ko bi se jaz moral spremeniti, potem sem takoj proti temu. Govorite o neki drugi besedni zvezi, samo ne reforme. In glejte, šolska reforma. Če želi Slovenija nadoknaditi, ne moremo mi imeti strukturo naravoslovcev takšno kot Nemčija, ki ima na milijone patentov, ki ima na drugi strani blagovne znamke, ki so po vsej verjetnosti vredne desetkratnik vrednosti slovenskega bruto družbenega produkta. Zaradi tega si lahko privoščijo kakšno spanje. Ampak Čehi, Slovaki imajo število naravoslovcev približno 45 do 50 %. Kitajska ima 2 tisoč univerz, 70 % naravoslovnega študija. Nikoli nismo v Slovenski demokratski stranki dejali, da smo proti družboslovju ali pa razvoju družboslovja; nujno ga tudi potrebujemo v tej revoluciji. Družboslovje in naravoslovje morata iti z roko v roki. Družboslovci morajo imeti v prvem letniku nekaj predmetov iz fizike, matematike, kot morajo imeti naravoslovci tudi nekaj predmetov iz filozofije in ostalih družboslovnih ved. Na podlagi tega delujejo univerze, kot so Stanford, Harvard, MIT in tako naprej, kar sem že večkrat govoril. Da ne bom predolg. Glejte, v Slovenski demokratski stranki smo pripravili tudi v tem mandatu resolucijo o digitalni transformaciji ali pa preobrazbi, da se lepše izrazim. Moram tudi priznati, da je bila razprava korektna, kljub temu da smo padli skozi, niste je potrdili. Mogoče bi jo, če bi naredili nekaj popravkov, ampak mi se zavedamo časa in prostora. Mi se zavedamo, in tudi moje besedne zveze so bile v tem parlamentu večkrat, da se karte mešajo na novo. Karte se sedaj resnično mešajo na novo, kot se sedaj mešajo v naši generaciji. Takšnega časa in prostora, da bi imeli tako izrazito veliko priložnost za preboj, za prebojni moment Slovenije, in ob tem apeliram, da se maksimalno povežemo in da si ob tridesetletnici delovanja naše države slovenska politika končno postavi nek osnovni temelj, na katerem se ne rabimo deliti. Jaz mislim, da ni človeka v Državnem zboru, ki si ne bi želel na eni strani zelene Slovenije, ki pa lahko ostane zelena samo s tem, da bomo obvladovali hi-tech industrijo, da Slovenija ne postane Švica, ampak po moje mora postati evropski Singapur. Singapur je znan po zeleni in po hi-tech industriji. In to je lahko dodana vrednost in najboljša socialna blaginja za naše ljudi. S tem bomo lahko poleg tega demografskega sklada na milijone dajali preko davkov nazaj tej državi, v šolstvo in v vse te tehnologije. Zadnja pobuda, jaz upam, da jo bomo uresničili, je torej pobuda nas kot predlagateljev, da ustanovimo odbor za digitalno in zeleno preobrazbo po vzoru nemškega bundestaga, kjer sem lansko leto predaval ravno o geotermiji, je nujni pogoj, ker ta odbor lahko postane nadodbor vsaj v teh politikah digitalne in zelene preobrazbe. Tukaj si želim resnih razprav predvsem slovenske tehnične inteligence, da spravimo na ta odbor − ni pomembno, iz leve ali desne, pomembno je tiste naše najboljše ljudi, ki imajo znanje ne samo v Sloveniji, ampak mogoče delujejo tudi v tujini. Da damo še kakšen impulz ministru, državni sekretarki in tudi ostalim ministrstvom, da bomo teh 5 milijard izkoristili maksimalno in da bo to čas, spoštovani kolegi in kolegice, ki se ga bomo nekoč kot starejši s ponosom spominjali kot čas, ko smo se ponovno poenotili, ko je Slovenija zadihala z novimi pljuči, ko smo končali tranzicijsko puberteto, stopili skupaj za nov cilj slovenstva. Dobrodošli v prihodnosti, dobrodošli v 4. in 5. industrijski revoluciji! Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, pripravi naj se Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Gospod minister − zaradi maske ne vidim, ali je to gospa državna sekretarka zraven vas ali nekdo drug – [[oglašanje iz dvorane]] gospa državna sekretarka pa sodelavec, lepo pozdravljeni! Jaz moram povedati, čeprav, gospod Breznik, sedite na drugi strani te majhne pa okrogle dvorane, jaz imam rad razprave, kjer se pogovarjamo ne ad personam, ampak o argumentih. Sploh ni pomembno, ali podobno razmišljamo, ampak da se pogovarjamo o argumentih. In vi ste sedaj eno tako razpravo izpeljali in želel bi si, da je današnja razprava v celoti takšna. Da se pogovarjamo, kako vidimo Slovenijo v prihodnosti, da tudi konkuriramo z idejami, z načrti, ne pa osebno. Lahko se pogovarjamo o preteklosti in bomo ugotovili, da v bistvu lahko o vseh govorimo o preteklosti lepo, grdo ali srednje, ampak s tem nismo naredili čisto nič. Jaz tudi vem, gospod minister, da tam, kjer sedaj sedite, ni prijetno pri takih razpravah sedeti, ker je na trenutke občutek, kot da je neke vrste mini interpelacija. Pa to ni mini interpelacija. V resnici je to želja, da se pogovorimo o nečem, kar je za nas vse izjemno pomembno. Vi veste, jaz vem, ostali tukaj vedo, mogoče poslušalke in poslušalci, gledalke in gledalci ne vedo, da Slovenija, vsaj kar se javnih financ tiče, investicijskega potenciala letno nima zelo dosti. Milijarda, mogoče nekoliko višje. To je tisto, s katerim lahko počnemo nekaj novega. Imamo tako zabetonirane proračunske postavke, da je v bistvu operativna sposobnost vlade in politike, ki bi lahko sledila nekim novim strategijam, relativno zelo omejena, ker imamo po zakonu že večino denarja razporejenega. Včasih usklajevanje proračuna v bistvu bolj spominja na tehnični proces kakor pa na politični proces, ker se morajo vedno znova neke prioritete določati in razpravljati. Jaz ne bom o vašem načrtu govoril grdo, ker ni nobene potrebe. Jaz verjamem, da ste se potrudili v skladu z možnostmi in tudi vaša služba ima neke omejitve, ne samo časovnih, tudi glede števila ljudi in podobno. Zelo nerad poslušam, če grdo govorite o našem načrtu. Mi smo se ga lotili v dobri veri, mi nimamo za sabo slovenske administracije, kjer je toliko in toliko ljudi, ampak smo zbrali skupino ljudi, se pogovarjali, sedeli tudi večere in podobno. To je pač produkt in ni nobene potrebe, da zmerjate ta produkt. Jaz tudi vašega ne zmerjam. Če grem naprej. Jaz sem med tistimi, ki vas na eni točki želi pohvaliti. Jaz sem pristaš tega, da ideje rastejo tudi od spodaj navzgor. Takrat so lažje uresničljive. In če si priznamo ali pa ne, je lokalna skupnost v Sloveniji, generalno gledano, so seveda izjeme, v resnici bolj racionalna, kot če gledamo investicije in planiranje s strani države navzdol. Imamo več slabih izkušenj v tej smeri. Seveda pa sem pristaš tega, da je kombinirani pristop. Zelo težko je napisati gradivo te velikosti, ko ste ga vi napisali. Jaz se tudi strinjam, tudi meni govorijo župani, da je bilo kar nekaj posvetov, da so bili poslušani, in to povedo. Vendar v resnici se mi kljub vsemu pogovarjamo o prioritetah. Na razpolago imamo nekaj čez milijon oziroma več kot milijardo, manj kot 2 milijardi nepovratnih sredstev, ostalo so povratna. Komu bomo v bistvu ta denar namenili? Nameniti ga moramo tako kot čutimo, vemo, kakor nam tudi stroka pove, da so smiselne prioritete za razvoj države v prihodnje. Sam te prioritete vidim mogoče nekoliko drugače kot vi, čeprav se v resnici z vami o tem še nisem imel možnost pogovarjati. Povedali ste, da so potekale tudi razprave na zaprtih sejah odborov, vendar pristojnost parlamenta je zelo velika in široka − oba sva bila tudi v preteklosti, celo istočasno, poslanca − ima pa eno pomanjkljivost. Tukaj nismo nosilci vsega znanja, ki je trenutno v Sloveniji prisotno. Tukaj nismo nosilci vseh izkušenj, ki so trenutno v Sloveniji prisotne in mi moramo in prav je, da upoštevamo stališča nevladnih organizacij, stališča stroke, ki pa so bile bolj ne kot pa ja vključene v pripravo tega dokumenta. Vendar tudi sedaj je še možnost do trenutka, ko je treba uradno gradivo oddati Bruslju, da bo ta napaka tudi odpravljena. Mene veseli, da je splošna usmeritev Evropske komisije, Evropskega parlamenta zeleni preboj. Seveda pa me je strah tega parlamenta. Ne vem, če ste informirani, verjetno to veste, da lani v decembru ob peti obletnici Pariškega sporazuma je generalni sekretar Združenih narodov imel zelo čustven govor. Antonio Guterres je takrat v tem svojem čustvenem govoru opozoril, kaj se nam dogaja s klimo, med drugim je tako zelo čustveno pozval vse ostale države, ki še niso – 38 držav do takrat je, zanimivo, da tudi Vatikan – razglasile okoljsko-podnebne krize, da to zaradi simbolnega pomena naredijo in da vztrajajo pri tem izrazoslovju do trenutka, dokler ne pridemo do cilja brezogljične družbe. Marsikatera država je to upoštevala. V tem parlamentu pa, gospod minister, smo razdeljeni točno na pol, kar je meni v bistvu dosti neobičajno. Kako ne priznati, da je zunaj noč, če je noč. Kako ne priznati deklarativno, da smo v času okoljsko-podnebne krize, ki najbolj ogroža naš svet globalno, družbo, posameznike, biotope. Kako da še glede tega se mora ta parlament razdeliti na pol. Jaz verjamem, da je povsem možno, da naslednji teden, ko bomo na pristojnem odboru glasovali, da bo točno pol-pol glasovanje, o nečem, kar je celo Vatikan naredil, kar je Evropski parlament naredil, kar nas je generalni sekretar pozval, da naredimo. Obstaja potencial, da ne bomo sposobni priznati, da živimo v svetu, ki na je na neki točki bolan. Okoljsko podnebno je bolan in je treba to sanirati. Če se mi nismo sposobni kot politični razred v tem parlamentu priznati, da je prisotna bolezen, ja, kako potem mislimo, da bo zdravljenje, ki ga programiramo in načrtujemo, uspešno? No, tukaj bom naredil piko, ne bom več govoril o okolju. Sedaj pa zdravstvo. Jaz mislim, da je sedanja kriza znotraj želje, da obvladamo epidemijo covida-19, pokazala, da v resnici se lahko kar zanesemo na slovenski javni zdravstveni sistem, tudi bolnišnice so svojo vlogo odigrale, tudi zdravstveni delavci, ki se jim lahko samo zahvalimo. Smo pa vsi skupaj dejansko ugotovili naslednje: v zadnjih desetih, mogoče dvajsetih letih je bilo investicij v to pomembno infrastrukturo, ki daje varnost na področju zdravja, premalo. Vendar so potem izgovori različni, da smo bili v času gospodarske, finančne, družbene krize, kar naprej se je govorilo o fiskalnih pravilih, imeli smo velike pritiske tudi od zunaj, kar naprej ta mantra, da lahko porabiš samo tisto, kar imaš. To vse jaz razumem. Ampak dejstvo je, da so bile investicije manjše, kakor bi si želeli, in sedaj ta konkretni načrt, torej načrt za okrevanje, za obnovo, za odpornost nam daje možnost, da tisti del sistema, ki nam je tako zelo pomemben, krepko utrdimo. Jaz ocenjujem, da je predvidenih sredstev za investicije v zdravstvo v programu premalo. Tudi če začnemo samo nekaj številk metati na papir, pa če začnemo pri potrebnih obnovah v Murski Soboti, manjkajočih bolnišničnih kapacitetah in novogradnjah v UKC Maribor, manjkajočih novogradnjah in adaptacijah v UKC Ljubljana in ostalem, kar je treba narediti, ugotovimo, da je pred nami srednjeročni projekt, če ga bomo resno začeli, ki je verjetno težji kot milijardo evrov. To je verjetno, jaz upam, da nas je epidemija to naučila, najpomembnejši investicijski srednjeročni projekt, ki je pred nami v naslednjih petih do sedmih letih. Ta ambicioznost, bi si jaz želel, da je v papirjih, ki ste jih vi pripravili gospod minister, gospa državna sekretarka in ostali, da je ta ambicioznost bolj prisotna. Mi smo se tudi včeraj pogovarjali o zdravstvu, sedaj vsi govorimo, ja, investirati, investirati, a na koncu bo treba pokazati te prioritete v konkretnih papirjih. Nacionalni načrt za obnovo in odpornost je eden od teh papirjev. Jaz si želim, da bi na tej točki, to je točka utrditev, priprave za večjo odpornost na nove krize slovensko zdravstvo, bilo izkazano več ambicioznosti. Cenim, da se kaže v bistvu regijski pristop. Meni recimo je grozno, jaz sem iz Murske Sobote, kot veste, iz tiste tretjine Slovenije, ki jo na terciarni ravni pokriva UKC Maribor. Meni je bilo grozno, ko sem začel pod prejšnjo vlado pridobivati podatke in potem bil že v sporu s prejšnjim, prejšnjim, prejšnjim ministrom, ko sem ugotovil, da za obdobje 2009−2018 je bilo sicer investicij premalo, ampak so bile glede na neke kriterije do neke mere sorazmerno po Sloveniji razdeljene. Ko pa potem vidim, da tista terciarna ustanova, kamor bo šla moja družina, če bomo bolni, da v bistvu je mariborski UKC kar izpadel iz razvojnih projektov Ljubljane. Ko rečem Ljubljane, mislim vlade v Ljubljani. Pa to se ni zgodilo pod to vlado, to se je zgodilo pod prejšnjo vlado, pa verjetno še pred tem, ko sem raziskoval, so vsi ministri rekli, da nimajo nič s tem. Saj to ponavadi potem ministri povedo. Jaz si zelo želim, da bi se v bistvu količina denarja, ki bo na voljo tako iz povratnih kot nepovratnih sredstev za okrepitev in pripravo na večjo odpornost slovenskega zdravstvenega sistema, pomembno povečala. Poudarjam, že sedaj vam priznavam regijski pristop. Cenim, da ste imeli v bistvu dosti posvetov z regionalnimi, lokalnimi skupnostmi, to je pomembno, to v Ljubljani vedno manjka. V Ljubljani se kar naprej misli, da je vsa pamet tukaj zbrana, pa v resnici ni. Marsikaj dobrega nastaja tudi v regijah, pa čeprav je mogoče do Murske Sobote 182 kilometrov, ampak to ne pomeni, da je naše mnenje manj vredno in da ga nimamo pravice povedati. Jaz bi predlagal za naprej, nekaj tednov časa še imamo, tudi nekaj ur današnje razprave, da o tej temi ne govorimo ad personam, ker je to preveč pomembno. Govorimo o investicijskem potencialu 5,2 milijarde, gospod minister, ki je preko tega papirja na voljo, saj potem bodo verjetno še neki multiplikatorji. Mi se zelo odprto pogovarjamo o prioritetah razvoja Slovenije. Tukaj ni nobene potrebe za neko politično preigravanje. Seveda idealno bi bilo, da bi te prioritete na koncu imele soglasje, ker ko se bo izvajala, ne bo več te vlade, bo neka druga ali celo tretja vlada že. In na tej točki tudi zaključujem svojo razpravo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, pripravi naj se Tomaž Lisec. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa. Kolegice in kolegi, lep pozdrav, minister, državna sekretarja! Vesel sem, da smo danes tukaj in da razpravljamo o tem pomembnem dokumentu, ki pa po mojem mnenju spet neke prav velike revolucije vseeno ne bo povzročil. Je neka dodatna pomoč, drži, da je Evropska unija, Evropska komisija oziroma institucije take ali drugačne pa v končni fazi tudi države članice so se končno uspele dogovoriti, da se tudi Evropska komisija premakne v tem smislu, da se tudi kot formacija, kot politična tvorba sama zadolži, ker je situacija resna in akutna. Nekoliko manj zadovoljen sem nad tem, da od trenutka, ko se je pojavila pandemija, pa do trenutka, ko se bo začelo res pogovarjati o nekih konkretnih sredstvih, ki bodo prišla do držav članic, bo minilo, če sem prav izračunal, najmanj 15 mesecev, kar pomeni, da je vsaka država članica v tem vmesnem času morala poiskati lastne odgovore in predvsem lastne finančne vire tudi z ali pa predvsem z zadolževanjem. Zadnje dneve pa lahko rečem tudi tedne, pravzaprav po vsakem sprejemanju PKP se zelo veliko pogovarjamo, kako se zadolžujemo, kako je tega zadolževanja preveč, kako bo treba vsa ta sredstva vrniti. Vse to drži, se strinjam. Ko sem vzel v orke ta alternativni načrt za okrevanje in odpornost, ki ga je pripravila opozicija, me je pa najbolj presenetilo ravno dejstvo, da zadolževanje kar na enkrat več ni problem. Če prav berem te tabele, je tega predvidenega zadolževanja notri 7,8 milijarde. Tako da tukaj zdaj že čisto metodološko več ne razumem, ali je zadolževanje problem ali ni problem. Tudi na začetku tega tedna, mislim da pri poslanskih vprašanjih predsedniku vlade, če me spomin ne vara, je bilo s strani opozicije izrečeno, da se ta prostor, ki ga kot država imamo z vidika teh manevrskih možnosti za dodatno zadolževanje, krči. Potem primemo v roke dokument, ki ga pripravi opozicija, pa vidimo, da 8 dodatnih milijard zadolževanja ni več problem. Tukaj se moramo najprej postaviti na neka enotna merila, moramo metodologijo pravzaprav poenotiti ali pa sploh pogled na zadolževanje. Če je naklonjenost zadolževanju odvisna samo od tega, ali smo v koaliciji ali v opoziciji, potem nismo dosegli namena. Ni to tisto, kar nas bo pripeljalo do nekih zelo konkretnih rešitev ali pa izzivov, ki so pred nami. Včeraj smo se veliko pogovarjali tudi o nacionalnem demografskem skladu, kakšna naj bo njegova vloga. To ni neposredno povezano, posredno pa je, ker vpliva tudi na demografijo kot tako, ali dodajati notri še različne komponente, torej družinsko politiko pa štipendijsko politiko. In je bilo jasno izraženo sporočilo s strani opozicije, da ne, da nikakor to ni v redu. Potem spet vzamemo ta dokument v roke pa pogledamo in vidimo, da bi DUTB, Družba za upravljanje s terjatvami bank, torej tako imenovana slaba banka gradila neka študentska stanovanja, če prav razumem. Enkrat torej bi, drugič ne bi in se je treba tudi v tem smislu poenotiti. Če govorimo o nekih strateških dokumentih, bi se mi zdelo primerno, da se tudi v opoziciji, kadar jih predlagate, o teh osnovnih parametrih poskusite maksimalno poenotiti, ker sicer so te disonance zelo čudne. Tako bom rekel, jaz sem od Evropske komisije pričakoval kanček več. Predvsem pa, ne da bi se šlo v smeri tega, da se ti postopki dodatno in po nepotrebnem birokratizirajo, ker potem vemo, kaj to pomeni. Imam občutek, da je ta poskus oziroma ta proces birokratiziranja po nepotrebnem že v tej fazi marsikateri državi otežil dostop do teh sredstev in se utegne ta proces tudi v prihodnje nadaljevati. Tako da jaz od naših evropskih poslancev pričakujem predvsem to, da posredujejo sporočilo Evropski komisiji, naj bodo ti postopki kratki, hitri, predvsem učinkoviti in taki, da bodo, prvič, dosegli cilj, ampak da ga bodo dosegli predvsem hitro. Ker v nasprotnem se moramo zavedati, da nismo sami kot Evropska unija, ampak da imamo globalno gledano številne konkurente, ki v tem času vse prej kot počivajo. Nekateri so celo zelo dobro prešli to obdobje pandemije. Tukaj mislim predvsem na Kitajsko. In če ne bomo mi v tem smislu hitri in odzivni, se bo to v prihodnjih desetletjih še kako poznalo na političnem, geostrateškem področju in z ekonomskega vidika se bo to poznalo tudi na našem ekonomskem standardu čisto konkretno. Kar me nekoliko preseneča v vseh teh razpravah, da tako za zaprtimi vrati, da rečem, kot tudi v tem odprtem forumu ni bilo mislim da niti ene besede ali pa niti enega stavka o tem, kaj bomo naredili za aktivacijo zasebnega kapitala. Mi ne moremo računati zgolj na to, da bomo vse sfinancirali ob pomoči našega nacionalnega proračuna ali pa ob pomoči sredstev iz Evropske unije, ampak moramo narediti še veliko več v smeri tega, da se aktivira še zasebni kapital. In tukaj ni treba biti prav noben politični poznavalec in še manj strokovnjak, da kadarkoli se bo pojavila kakšna taka pobuda na naših mizah, tako na vladi ali pa v državnem zboru, vsaj z enega dela političnega prostora bo slišati zelo glasne kritike, češ, tega mi ne rabimo in to ni okej in lahko vse naredimo iz proračuna. Poslušali smo podobno že pri posameznih infrastrukturnih projektih in sem prepričan, da če bo kakšen tak predlog prišel na mizo, se bo ta register ponovil. Dejstvo pa je, da vsi resnejši finančni vzvodi znotraj Evropske unije se kombinirajo tako z javnim kapitalom kot z zasebnim kapitalom. Prav zanimivo mi je bilo poslušati enega od argumentov, zakaj moramo odpreti to razpravo in zakaj se moramo pogovarjati zelo na široko in s številnimi akterji, ko se je delala primerjava med Slovenija in Italijo. Zdaj vemo, da je v Italiji padla vlada ravno na točki tega usklajevanja okoli načrta za okrevanje in odpornost. Oblikovali so novo vlado, ki je na nek način tehnična ali pa, če hočete, tudi taka zelo široka, ima zelo veliko strank notri, ker so pač videli enostavno, da je treba dati vse te politične spopade in zamere na stran in združiti predvsem vrste in iti v akcijo. Italijani so to razumeli, mi še ne, ampak upam, da enkrat morda bomo. Še nekaj drugega se zgodilo v Italiji. Oblikovala se je vlada in časopis La Repubblica je v ponedeljek, 1. marca leta 2021, pisal o nečem. Najprej pa je treba povedati malo o ozadju samega časopisa. Časopis La Repubblica je bil najprej zelo levo, zdaj je pa sredinskolevi do sredinski oziroma liberalen. V La Repubblici je v ponedeljek pisalo, zdaj bom malo prevajal. Torej Mario Draghi se je odločil, da bo sam osebno napisal nacionalni načrt za okrevanje in odpornost. No, ne ravno sam, ampak v to ekipo je dal še enega ministra in še nekaj strokovnjakov. Vse to, kar mi danes poslušamo, kaj vse bi morali narediti in kako bi morali še dodatno razširiti in vključiti še ne vem koliko deležnikov pri snovanju tega dokumenta, so recimo v Italiji ubrali povsem nasprotno pot. Zaprli so se v neko pisarno, šli so v neko klavzuro in z nekim političnim soglasjem bodo potem prišli ven z nekim predlogom, ki ga bodo tudi, verjamem, potrdili. Jaz si ne upam predstavljati, kako bi zgledalo, da bi predsednik vlade rekel, da bo sam napisal ta dokument v Sloveniji. Verjetno bi kar pošteno pokalo. Ampak zanimivo, da tega naslednjega koraka, ki ga je naredila Italija, noben ne omenja. Vsi so omenjali, da je zaradi tega padla vlada in da je to zelo pomembno, z vidika odprtosti pa mislim da ni bilo niti besede v našem državnem zboru. Tako da poti, kako priti do tega dokumenta, je očitno več, ni samo ena. Mi smo ubrali tako, ki mislim da je za Slovenijo, za slovenske razmere, pa tudi za politično situacijo en ustrezen kompromis. Najprej so se oblikovali neki osnutki, ki so se potem skozi nek proces in skozi različne deležnike, ne samo župane, ampak še številne druge, gospodarstvo, tudi nevladnike, ki jih v Italiji na primer ni, potem ta dokument pilil in verjamem, da se bo pilil še nekaj časa predvsem z Evropsko komisijo. In fajn bi bilo, da tudi Evropska komisija ugotovi, točno kakšna merila in kriterije bo postavljala, ker bo s tem zelo olajšala delo državam članicam in tudi skrajšala to premico, časovno gledano, glede samega črpanja. Ko danes poslušam vsa ta pozicioniranja, da je samo ena prava pot, samo en način, kako priti do teh dokumentov. Če se ozremo zgolj nekoliko širše vidimo, da ni ravno tako in da je očitno več pravih poti, ampak vse so odvisne od tega, koliko si medsebojno zaupamo ali ne. Še enkrat bi poudaril, da ko sem pogledal ta alternativni predlog in ga primerjal s tistim osnutkom, ki ga je oblikovala vlada, je absolutno treba upoštevati to dejstvo, da imeti na svoji strani številne službe na ministrstvih je nekaj povsem drugega, je pa vseeno fajn, ko se neki strateški dokumenti pišejo, da se potem tudi politike na drugih področjih skladajo s tem, kar pa se v tem primeru ravno ni odražalo. Pa če sem narobe interpretiral, verjamem, da me bo kdo popravil pa pojasnil, kje so ta odstopanja pri samem razumevanju. Dejstvo je pa nekaj. Ne glede na vse, imamo mi vire, ki so omejeni. Ta kriza je enostavno pokazala, da na vseh tistih področjih, ki smo jih zanemarjali, smo dobili izstavljen in marsikje tudi zelo zasoljen račun. In jaz verjamem, upoštevaje tudi te izkušnje, ki jih je prinesla pandemija kot taka, daje fokus in pozornost predvsem na področje zdravstva, kar se mi zdi okej, prav tako pa tudi na področje infrastrukture. Če nekdo živi v nekem urbanem okolju in ima na voljo nekaj minut stran vse možne storitve, gleda na svet bistveno drugače kot nekdo, ki živi daleč stran od nekih centrov na nekem obrobju. Mentalni koncept teh dveh posameznikov, lahko vzamemo dva tipična državljana Slovenije, je bistveno drugačen. Kljub upoštevanju vseh dejstev in vseh okoliščin, za katere vemo, da so tudi z vidika okolja in podnebja, se meni zdi zelo pomembno, da posameznim regijam v Sloveniji namenimo vso tisto pozornost, ki je v preteklosti nismo namenjali. Zato tudi ne vidim nobene ovire in nobenega problema, ker tudi v prejšnjih vladah ni bil prav noben problem, da to pozornost namenimo tudi z vidika investicij v infrastrukturo. Zato sem absolutno mnenja, da je treba razumno pristopati k tem investicijam. Ker mi lahko rečemo, da bomo glavnino nekega infrastrukturnega denarja dali v železnice, ampak če nimamo za to pripravljenih ustreznih projektov in če v tem času ne bomo uspeli počrpati teh sredstev, ne vem, če smo si naredili neko uslugo. Verjetno jih bomo vrnili, bodo šla nekam drugam. Zato je preprosto treba oceniti, kaj imamo že narejeno, in še dodaten fokus tistim regijam, ki so bile v preteklosti potisnjene po krivem na stran. Ker če je razvoj, potem mora biti razvoj za vse, tako za center kot tudi za obrobje. Kot rečeno, izkušnje pri sprejemanju teh dokumentov so po različnih državah članicah različne. Jaz verjamem, da bomo v tem času, ki nam je ostal, torej do konca aprila, kot država predložili tak dokument, ki bo potrjen. Je pa tudi mene zelo zmotilo poročanje o tem, da je Evropska komisija že dvakrat zavrnila ta dokument, ki Evropski komisiji pravzaprav sploh še ni bil predložen, ker tudi če bi hoteli, ne bi mogli, ker za to ni obstajala niti pravna podlaga. Tako da z vidika samega poročanja oziroma komunikacije si lahko vsi skupaj naredimo neko uslugo in smo pri tem vsaj nekoliko bolj korektni. Mislim, da bo priložnosti za sodelovanje danes pa tudi jutri dovolj. Rok je bilo ponujenih kar nekaj in če bomo znali vsi narediti tudi en korak nazaj v interesu slovenske države, slovenskih državljank in državljanov, mislim, da bo to samo koristno. Hvala lepa za pozornost.
Replika.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Franc Trček. Izvolite.
S tem na koncu se strinjam, ampak, veste, roka se ponudi, sočasno se pa klofta. To ne vem, če je ponujena roka. Pa ko je bil že omenjen gospod Draghi, a veste, gospod Draghi ni nek mali jezni mož iz Rima, ki po dve, tri ure nabija na Twitterju. V tistih redkih prostih trenutkih, ki jih ima, po navadi ob bazenu čita študiozne knjige. Pri petnajstih je ostal brez staršev, pa jezuiti so ga šolali. Mogoče bi morali tudi malo razmisliti, koga imamo za predsednika vlade. Pa ne leti to samo na sedanjega predsednika vlade. Zgolj to v vednost.
Hvala lepa. Besedo ima Tomaž Lisec, pripravi naj se Janez Moškrič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister z ekipo, kolegi, kolegice, ki še vztrajate, vsem skupaj lep pozdrav! Z zanimanjem jaz danes spremljam to razpravo. Je pa dejstvo, da v Sloveniji preveč govorimo, pa premalo naredimo tudi na področju črpanja evropskih sredstev. Sam sem danes pričakoval veliko bolj vsebinsko razpravo vsaj s strani predlagateljev za sklic te izredne seje kot pa neke splošne floskule o zeleni, digitalni, odpornejši in ne vem kakšni politiki, skratka, da gremo iz tistih splošnih floskul k dejanskim potrebam Slovenije na vertikalni ali pa na horizontalni ravni, torej od regije do regije ali pa od področja do področja. Ampak ker predlagatelji tega niso naredili, tudi sam ne bom ministru Černaču predlagal, kaj vse bi bile moje želje tudi za Posavje ali pa za kakšno drugo regijo, ampak bom to napisal v enem elektronskem sporočilu. Da pa ni bilo pričakovati neke konkretne razprave v bistvu kaže že sam dokument s strani predlagateljev, za razliko od debelega špeha, ki so ga pripravljali na službi pod ministrovanjem gospoda Černača v nekih skupinah tako na vladni kot obvladni ravni, imamo tukaj 23 strani z nekimi floskulami, z nekaterimi copy-paste projekti. Ključno pa se mi zdi, da danes premalo govorimo o tem, da smo bili zelo uspešni pri pogajanju o teh evropskih sredstvih in tudi pri načrtu za okrevanje in odpornost. Se mi zdi, da prevečkrat pri nas v Sloveniji govorimo, kako bomo delili, ne pa, kje bomo dobili oziroma kako bomo ustvarili. Predvsem predstavniki stranke, ki je trenutno ni tukaj, poslanci Levice. Oni zelo radi govorijo o tem, kako bodo sredstva delili, pa nimam občutka, da imajo sploh pojma o tem, kako sredstva pridobiti. Zato tudi nisem presenečen, da niso pohvalili tista prizadevanja, ki so jih imeli slovenski uradniki, predvsem pa politiki, da smo uspešno prišli do vsebine na evropskem parketu. Kar se tiče vključevanja tako imenovanih akterjev oziroma deležnikov, sem danes imel ob razpravi občutek, da bi bili nekateri radi akterji, preden je bil dokument sploh pripravljen. Pa saj tisti, ki ste kdaj bili vladni poslanci ali kakšnih drugih funkcijah, verjetno niste pričakovali, da bo državni zbor pred vlado obravnaval posamezno gradivo. Hierarhija je jasna. Najprej se naredi osnutek, potem se v dveh ožjih skupinah predebatira, potem pa se gre na različne segmente. Tukaj pozdravljam to, kar je naredil minister Černač z ekipo, da je najprej vprašal tiste, ki imajo največ pojma o tem. Po mojem mnenju so ene izmed ključnih deležnikov v tem načrtu regijske razvojne agencije. Pustimo, da nekatere sanjajo in iz leta v leto, tako kot marsikatero ministrstvo, prestavljajo nujno potrebne in pomembne projekte. Ampak jaz mislim, da je že sama sestava regijskih razvojnih agencij, ki vključujejo tako župane kot posamezne deležnike iz različnih sfer, tisti pravi moment, da se pogleda, kaj vse je že pripravljeno. Zakaj mislim, da je pomembno, da pogledamo, kaj vse je že pripravljeno? Ker danes neko filozofiranje, blefiranje ali pa tudi sanjarjenje o tem, kaj bi bilo super, če bi v Sloveniji imeli iz tega načrta za odpornost in okrevanje, to danes odpade. Roki so znani. Še tisti projekti, ki so predvideni, ki imajo na primer gradbeno dovoljenje ali kaj podobnega, je vprašanje pri vsej tej slovenski birokraciji in tem spopadanju z uspešnostjo, neuspešnostjo pri evropskih sredstvih, ali bomo znali ta sredstva počrpati. Vem pa, vsaj kar se tiče posameznih regijskih razvojnih agencij, da je veliko več želja, kot pa je finančnih okvirov, čeprav nekateri mislijo, da lahko s petimi milijardami evropskih sredstev, ne glede na to, ali so povratna ali nepovratna, rešimo vse probleme, ki so v dosedanjih letih ali pa desetletjih ostali nekje v predalih nerešeni. Zato sem se danes večkrat nasmehnil, ko sem predvsem s strani posameznih poslancev, s strani predlagateljev iz opozicije slišal besedo razvoj. Nekateri poslanci pa so isti kot leta 2012, ko je druga Janševa vlada omenjala razvoj, pripravljala pokojninsko reformo, delovno reformo, demografski sklad je bil takrat že na 80 % pripravljen, dolgotrajna oskrba na 80 % pripravljena. Takrat so bili proti in v obdobju 2012−2020 vladali, pa niso tega naredili, niti znali izkoristiti, pa so bila tudi pomembna evropska sredstva na razpolago. Tako da jaz upam, da je zadnji čas, da so dejanja tisto, kar nekateri govorimo. Ko govorimo o razvoju, prevečkrat na levi strani o razvoju samo govorijo, na desni strani pa so potem tisti, ki morajo ta razvoj tudi konkretno konkretizirati s posameznimi projekti. Kaže se tudi , da bi levica raje delila svojim in bankam, desnica pa raje da konkretno ljudem ali pa gospodarstvu po vsej naši Sloveniji. Zakaj jaz verjamem, da bo minister Černač z svojo ekipo znal poskrbeti tako za regionalno kot tudi za programsko izpopolnitev tega načrta? Jaz mislim, da se vsi slovenski župani strinjajo, da že njegova mini evropska zadeva, ki je bila izpeljana leta 2012, za energetsko sanacijo je naredila tisto, čemur danes nekateri nasprotujete, da je dal v beton, ki slovenskim šolam, vrtcem, pa še marsikateri drugi stavbi na leto privarčuje ne samo po nekaj tisoč evrov, ampak nekaj deset tisoč evrov, ki jih lahko dajo v druge razvojne modele. Poznam ravnateljico, ki je rekla, »vsako leto prišparam za 10 računalnikov, ker smo takrat dobili zaradi tistega razpisa sredstva za energetsko sanacijo«. Pa vem, da bo marsikdo rekel, ah, kaj govoriš Lisec o razvoju z računalniki. Ampak, mislim, da se strinjamo, razvoj se začne tudi pri naših najmlajših in začne se nekje izven vidnega koncepta glavnega mesta. Jaz podpiram, da bo ta vladni načrt do konca aprila pripravljen. Bo pa v tem času še sfriziran s strani določenih deležnikov. Da pa pri ministru Černaču z ekipo ne gre le za besede, ampak gre za dejanja, kaže že današnja novica. Iz pobude React-EU nepovratna sredstva za ureditev ljubljanske negovalne bolnišnice, gre za nadaljevanje zgodbe, ki je bila že z oddelkom za pljučne bolezni UKC Maribor in bo šlo v nadaljevanju tudi za celovito prenovo stavb UKC Ljubljana. Skratka, če nimamo betona, nimamo niti prostora za razvoj. Če kdo misli, da bomo ljudi zdravili z super posteljami nekje na travnikih in na njivah, se je verjetno zelo zmotil. Tako da osnova razvoja se na žalost začne pri betonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, dr. Franc Trček. Izvolite.
Osnova politike se začne pri mišljenju, ampak kolegu Liscu je očitno politika religiozni koncept, ker njegova najbolj pogosto uporabljena beseda je bila: jaz verjamem, jaz verjamem. Z vsem dolžnim spoštovanjem do tebe, kolega, v bistvu si povedal, jaz sem prelen, da bi se pripravil na sejo. Minimalno, kaj se pričakuje od poslancev, je, da preberejo gradivo. Pa smo mi bili za razliko od teh apendiksov SVRK-a, bom rekel, prijateljski do vas. Napisali smo vam naš pogled pospešitve razvoja, prikazali smo vam zelo lepo, kje so razlike med programiranjem, kot ga gledamo mi, kot ga gledate vi, tudi v tabeli. Jaz sem dejansko pričakoval, da se boste gospod minister, in vi v razpravi do tega opredelili. Pa bi rekli, tu se strinjamo, tu se ne strinjamo in to argumentiramo. To je politika. Pa smo danes poslušali− kaj? Vse okoli tega, do tega, ne vem, kdo nekje, na Twitterju ali kje, Janšo ogroža, pa ne vem kaj. Pa kaj ima to zveze z današnjo točko? Kot da bi jaz, ne vem, recept za bananin kruh tu govoril. In potem nekaj nam očitate. Pač, ajde, dežurni morate oddelati to sejo, sočasno ste pa preleni, da bi prebral naše gradivo. Jaz sem pa to gradivo vse prebral in bi se potem odzival na te zadeve, ampak je potem boljše, ne vem, da greva z Zvonetom, se zapreva en dan, greva čez to gradivo pa debatirava. Ker tu na vaši strani ni pripravljenosti. Tu vaš kolega bluzi, da jaz nekega Marxa citiram, a omenil ga nisem. Vsak mora svojega pacienta pozdraviti v stranki, potem bomo šele lahko komunicirali. Ampak če nekdo meče tomahavke desetletja, se težko spremeni. Ko danes to poslušam, se spomnim nekega drugega Zvoneta, ki je šel iz SDS v NSi, takrat, ko je bil še NSi, Ljudmilino normalen, ampak se ni mogel znebit SDS. Začel je normalno govoriti, hup, potem je pa začel nabijati.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Moškrič, pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Hotel sem začeti takole moj prispevek, da kljub temu da sem ugotovil, da je po kar nekaj urah razprave se ta razprava nekako prevesila v umirjeno, utemeljeno razpravo, je na žalost predlagatelj zdajle spet razburkal naše teme. Predvsem sem jaz poslušal tudi vašega kolega, kolega Židana, in zapomnil sem si datum 19. februar, ko sem enega drugega vašega kolega jezil, da ne bom žaljiv v tem parlamentu, nikoli nobenega obtoževal laži. Bom pa pozval danes vse tiste, ki spremljajo to razpravo, predvsem pa medije, ki potem povzamejo te naše razprave, da poskušajo res izluščiti, kaj dejansko drži. Torej kaj dejansko v vseh teh naših razpravah drži. In če grem k razpravi. Se pravi, drži, da je bila leta 2020, to je lansko leto ob vsej tej težki zgodbi s korono tudi v Evropi ta prelomnica, ko se je pripravljala nova finančna perspektiva. Ta perspektiva je bila z ravni Slovenije že pripravljana. Se pravi določeni koncepti, v katero smer bo šla, je bilo že pripravljeno. In koncept je bil za Slovenijo na področju kmetijstva nekoliko slabši kot prejšnja leta. Ampak nekako tako naj bi šla ta evropska zgodba, če se ne bi zgodila korona. Ko pa se je zgodila korona, je predsednik naše vlade gospod Janez Janša zastopal stališče, da je treba sredstva povečati, ker zaradi vsesplošnega zastoja bo Evropa v enem krču. Vemo, da je na koncu prevladalo stališče, da bo Evropa razrahljala določene finančne institute, da se lahko sredstva povečajo. Ta sredstva so se za področje Slovenije povečala. Če gledamo celotno zgodbo, je vredna 12 milijard evrov. Danes pa govorimo o tako imenovanem načrtu za okrevanje in odpornost. To pa je načrt, je bilo lepo povedano, ki je predvsem namenjen temu obdobju krča korone. Se pravi, da zaposlenost ne bo se povečala, da se bo gospodarska rast malo bolj hitro dvignila, ker je na hitro padla, jo je treba nekako na hitro nazaj spraviti. To je bilo glavno izhodišče tega programa. Ko so na evropski ravni vsi državniki 21. 7. to sprejeli, je Vlada Republike Slovenije že 24. 7. ustanovila delovno skupino. Ta delovna skupina ni bila ustanovljena zato, da bo iskala, kaj so potrebe, ampak da bo ugotovila na podlagi obstoječega stanja in stanja te države, kje so v državi potrebe. Ko gre za evropska sredstva, in to ne samo za načrt okrevanja in odpornosti, ampak tudi za druga sredstva, je vedno ta razmejitev med zelenim, med razvojem in vsemi temi elementi, ki so bili že danes večkrat povedani, koliko procentov česa je treba vključiti. To je pa že v vseh dokumentih, ne samo v tem načrtu okrevanja in odpornosti. Ko se je začel načrt pripravljati, je skladno s tem tudi Evropska komisija pripravljala bolj natančna pravila. Mi v Sloveniji imam občutek, da se soočamo z dilemo kruha in potice, ki je verjetno vsem poznana. Nekateri govorijo samo o nadgradnji obstoječega sistema, ki naj bi deloval v državi. Če preidemo recimo konkretno na področje zdravstva. Sam sem absoluten zagovornik, da v zdravstvu, pa ne samo v Republiki Sloveniji, verjetno tudi v Evropi bodo prevladovale visoke tehnologije, bodo morale prevladovati visoke tehnologije. Če sem konkreten, recimo tako imenovana magnetna resonanca, s katero si zdravniki zelo pomagajo. Pri nas je cela znanost priti na to preiskavo. Se pravi, da se prijaviš in potem, da zdravnik naredi cel krog tega, da spet dobi nazaj izvid. Jaz si to predstavljam, da praktično vsakič, ko greš k svojemu osebnemu zdravniku, te neka tehnologija, bom rekel, preskenira in skozi računalniško tehnologijo algoritmov ugotovi, ali je recimo tvoja hrbtenica res tako poškodovana, da ne moreš delati, v službo hoditi, da rabiš terapijo, ali pa je to del, kot rečejo, starostnih sprememb in podobno. No, potem pa gremo v Slovenijo. Ali si v Sloveniji leta 2021lahko privoščimo, da govorimo zgolj samo o tem, ali pa vemo, da moramo enostavno obstoječe objekte popraviti, urediti in jih dograditi. Mi v Slovenski demokratski stranki absolutno ugotavljamo vseskozi, da moramo obstoječe objekte urediti. Ko bomo mi sanirali glavno stavbo UKC, potem jo bomo lahko notri tudi maksimalno opremili s to tehnologijo, ki je še, recimo, v nastajanju, ali pa bo celo plod slovenskega znanja, znanstvenikov iz Slovenije. Potem gremo lahko naprej. Očitano je bilo, da je bil ta dokument pripravljen v tajnosti. Glejte, to smo danes že razčistili. Se pravi, vemo, da ni bil pripravljen v tajnosti, vemo, da potrebe Slovenij najsibo na področju ekologije, kanalizacija in podobno, najsibo na področju zdravstva, na področju starostnikov, vse te potrebe so že splošno znane, obstajajo že dolgo časa in niso nastale s to vlado. Nastale so zaradi tega, ker so bile prioritete vseh vlad ali pa veliko vlad napačno usmerjene. Ko je ta vlada jasno povedala, da so pri nas pa strogo prioriteta zdravstvo, domovi za starejše, in predstavila zgodbo tudi s tem, da bomo morali sliko prioritet obrniti, ko je prišla na dan resnica, resnica, da smo v zadnjih letih vlagali v napačne zgodbe ali pa premalo v pomembne zgodbe, pa je nastal vik in krik. In to zelo hud vik in krik. Tukaj se lahko spomnimo znanega reka: ko govoriš resnico, imej konja osedlanega in nogo v stremenu. To se dogaja vedno našemu predsedniku vlade in tudi še kakšnemu poslancu. Nekateri ga imenujejo, ne vem kaj. Poglejte, poleg tistih ključnih dokumentov, s katerimi absolutno se strinjam, ki jih je tudi minister pokazal, številke se morajo obrniti, sredstva morajo iti za domove za starejše, sredstva morajo iti za bolnišnice, sredstva morajo iti za mlade, potem pa lahko tudi še ostale zgodbe sofinanciramo. Manjka pa še slika, kar je povedal kolega Polnar, ko moramo izterjati vsaj še 700 milijonov neplačanih davkov. Sam sem bil majhen podjetnik in sploh ne vem, kako lahko nekateri pridejo do takih številk davčnega dolžnika. Ko pa vlada reče ali pa podporniki te vlade, da bo tudi na tem področju nekaj naredila, se pa spet nekateri ustrašijo. Ampak to so tiste prioritete, ki bodo potrebne, da bomo lahko speljali tudi celotno sliko, kar se tiče načrta za okrevanje in odpornost. Večkrat je bilo tudi povedano, da samo določeni projekti, recimo projekt REACT. REACT je samo 330 milijonov, ki spet iste probleme naslavlja. Ker mi imamo vseskozi iste probleme. Dokler ne bomo naredili reza in rekli, ne, mi moramo dati za domove za starejše, ne tako, kot je bilo od leta 2012 do 2020, ko ni bilo nič državnih postelj, nič koncesijskih postelj in še celo številke so se potem zelo visoko v javnosti napenjale, da čez 10 tisoč jih čaka v domove za starejše in podobno. Glejte, saj nimamo samo domov za starejše. Imamo tudi, če gledamo včerajšnjo debato o demografskem skladu in podobno. Tudi ta slika se lahko obrne. Če bodo družine večje, bo potem tudi nekaj ljudi znotraj družin, ki bo lahko poskrbeli za starostnike in bodo starostniki del celotnega sistema. Tako da ni vse samo v domovih za starejše, to je že vsem jasno, zato so tudi danes druge ustanove ali pa podobne ustanove in podobne zgodbe. Tako da vse to je povezano. To so tisti ključni elementi, ki jih sam podpiram in, če sem pošten, tisto, kar sem rekel, poslušam kot poslanec, pa sem zato celo kritiziran. Poglejte, takole je bilo danes povedano. Dejstvo je, da od uspešnega načrtovanja porabe teh sredstev bo odvisno reševanje življenj v domovih za starejše in zunaj njih, zagotavljanje postelj v bolnišnicah, ohranjanje delovnih mest zaposlenih, reševanje socialnih stisk mladih, starejših, tistih, ki so zaradi krize pristali na cesti, reševanje stanovanjskega problema in tako naprej. Zato je načrtovanje teh sredstev v največji možni meri stvar javnega pomena, spoštovani minister. To ste izrekli predlagatelji. Popolnoma se s tem strinjam. Ampak to je bilo rečeno v zadnjih 30 sekundah petnajstminutne razprave. Prej je bilo pa vse drugo. In mi je tako hudo, da ni bila tu narejena pika. Ker potem je bilo pa rečeno »in zato je katastrofa, da ste to počeli konspirativno ves čas«. Se pravi, tujka se uporablja za žaljenje vseh tistih, ki delajo. Da so delali zarotniško, podtalno, ne vem, kakšne vse sopomenke, tajno, zločinsko, protidržavno in tako naprej. Ne, tega se ta vlada sigurno ne gre. To bodo povedali tudi župani, predstavniki regij, vsi, ki so sodelovali. Tudi jaz danes že tretjič okrog tega dokumenta govorim v tem državnem zboru. Samo še stavek, čeprav ga je kolega že tudi povedal. Interni dokument, kako je z internim dokumentom, zakaj interni dokument nastane. Vsi smo morali s tega področja narediti izobraževanje, ne dolgo nazaj smo morali to delati. Zakaj? Ker ko so konkretni primeri notri, recimo 68 milijonov je bilo takrat napisano za glavno stavbo UKC, danes je minister povedal znesek 50 milijonov. Vidite, načrt je vseboval tudi nekaj konkretnih zadev oziroma priloge in dokler niso te številke nekako dorečene, tudi ugotovljene nenazadnje, smo tik pred zdajci ugotovili, kakšne so tudi zahteve Evropske komisije oziroma tistih, ki odločajo. Se pravi, za nas je kanalizacija tisti kruh, ki ga rabimo, da bomo naprej nadgrajevali zeleno, čisto okolje. Za Evropo je to že pozabljena zgodba, ker tam so že naprej s to kanalizacijo, za njih je to samo še 40 % oziroma koliko je minister povedal. In bomo morali tudi te številke popraviti. Če bi se ta dokument že v začetni fazi obravnaval kot javni, bi potem imel tisti, ki ga je predstavil, ki ga je izdelal, veliko problemov, ko bi se vsi govorili, aha, tam pa piše to, tam pa piše to, tam pa piše to, zdaj pa ni to. To je bil dokument v nastajanju, s katerim smo se mi seznanili, kot se seznanjajo poslanci poslanske skupine. Preko članov odbora smo dobili ta dokument, ampak nekateri so v tem videli konspirativnost te vlade. Tako da jaz upam, da tisti, ki poslušajo, tisti, ki bodo povzeli, bodo videli, da moramo čimprej zagotoviti vso potrebno infrastrukturo, da bomo potem sledili tistim razmišljanjem kolega Breznika ali pa tudi tistemu, kar sem jaz predstavil, kar si na področju zdravstva želim ali pa kar vidim v prihodnosti, pa nenazadnje tudi kar sem povedal za zeleno. Ni to zeleno, da mi slovensko kvalitetno hlodovino posekamo, jo peljemo v sosednjo državo in potem iz sosednje države pripeljemo vakuumsko zapakirane polizdelke in iz njimi na veliko gradimo slovenske stavbe javne, zasebne in tako naprej. Mi rabimo tisti vmesen člen. Konkretno proizvodnjo lesnih lepljencev, ker vemo, da drevo ne moremo samo posekati in potem kar s tistim posekanim drevesom graditi javne stavbe. So še vmesne faze, ki nam manjkajo. To pa, da bomo z lesom gradili, ker je obnovljiv, ker je ekološki in tako naprej, ker v Sloveniji imamo tak prirast, to se pa strinjamo. Na koncu se strinjamo, na začetku se strinjamo, vmes, kar nam pa manjka, se pa težko strinjamo. Tako da zdaj smo še tista vmesna faza. To jaz vidim in zato podpiram. Mislim, da tudi predlagatelji nekako v isto smer želijo, samo preskakovati pa se določenih stvari ne da. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja Nik Prebil. [[oglašanje iz dvorane]] A repliko imate? Nisem slišal. Izvolite, gospod Trček.
Hvala. Super, me veseli, da se kolega Moškrič strinja, da vse ni v betonu ne pri dolgotrajni oskrbi, ne kje drugje. Glejte, v našem alternativnem predlogu nacionalnega, ne strankarskega, nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost smo programirali na postavki zdravje 298 milijonov več, kot je vladni predlog. Na postavkah razvoja, o katerih je govoril kolega Breznik, in na tehnološki strani se v veliki meri strinjam z njim, pametne specializacije, industrijski prehod, podjetništvo, digitalizacija, ekološki turizem, gozdarstvo, kmetijstvo in tako naprej, skoraj pol milijarde več, 450 milijonov skoraj. Vlada ima 60 minut najavljenih, SDS 90, SMC 30, NSi 35 in vi ste rekli, ah, klinc, nam se ne da to brati, to je vse brez zveze. In tako ponujate roko. In potem mi nismo resni. Pa sam gospod minister, ki ima še nekaj minut, skoraj v eni uri se dejansko do tega sploh ni opredelil. Govoril je vse živo naokoli.
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja, Nik Prebil, potem pa dobi besedo minister.
Hvala lepa. Dve stvari, ki pri razpravah predhodnih kolegov predvsem iz koalicijskih strank ne klapata, sta naslednji. Jaz res nekako dobivam občutek, da enostavno ne razumete ali pa ne želite razumeti pomena oziroma predloga, ki je pred vami. Zdaj tukaj govorite, nekaj kolegov je reklo, češ, saj mi se danes tega ne bomo dotikali, ampak dajmo pa pohvaliti ministra Černača in seveda šefa. Kaj je bilo izpogajano? Ne se hecati, nič ni bilo izpogajano. Bilo je pridobljeno več, zato ker je bilo dogovorjeno več in so vsi dobili več. Janezek je samo pisker pristavil zraven pa je denar notri padel. Tako je bilo to izpogajano. Pa dajmo biti pošteni! In ko govorimo o betonu, dajmo govoriti o investicijah, to je tisto, kar je bolj pomembno. Jaz se čisto strinjam z vami. Treba je dograditi bolnišnice, treba je dograditi domove za ostarele, treba jih je energetsko sanirati. Ampak kaj nam bo pomagala bolnica, če pa ne bomo imeli kadra, ki bo tam delal. Zakaj pa kadra ni, vam pa povem. Zujf Janez Janša. Zakaj se ni gradilo do zdaj pa nič vlagalo? Zujf. Janez Janša. Pa ne bom šel naprej, ker se vse začne in konča pri Zujfu pa pri Janezu Janši. Torej osnova, ključna osnova je kader, je znanje, je potencial. Brez tega vam ne pomaga ne beton, vam ne pomaga ne zelena tehnologija, vam ne pomagajo niti vesoljci, če nima nihče znanja, ki bi ga uporabil za dobro državljank in državljanov. In tukaj se bom ustavil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik vlade minister, Zvonko Černač. Izvolite.
Ja, kadra ni zaradi tega, ker je bila politika vpisov napačna v preteklih letih. Ampak tega ni počela ta vlada. Ta vlada je zadnji trenutek rešila 100 vpisnih mest na profilih, ki jih izrazito primanjkuje v tej državi – 50 v medicini in 50 v računalništvu in informatiki. Ni res, da se jaz nisem opredelil do tega tako imenovanega alternativnega načrta. Povedal sem, da je bolj piarovska poteza kot kaj drugega. Je pa normalno, da ima opozicija večjo svobodo pri kreiranju posameznih rešitev in pri metanju investicij in razpolaganju z milijoni in milijardami kot vlada, ki je omejena z takimi in drugačnimi finančnimi okviri. Zaradi tega sem tudi povedal, da me čudi ta diskrepanca, medtem ko eni od predlagateljev govorite o tem, da je problem večanja javnega dolga, istočasno pa predlagate za približno iste vsebine trikrat tolikšno zadolževanje, kot je predvideno v načrtu. Preko 8 milijard naj bi se zadolžili, preko 8 milijard. To je nesprejemljivo, tega ni mogoče storiti, in to veste tudi sami. Ampak ta vaš pristop je všečen pristop. Še enkrat pa povem, v tem načrtu niso toliko pomembna sredstva, kot so pomembne spremembe, ki naj bi jih skozi ta načrt naredili.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Franc Trček.
Prvo, kar je višek cinizma, je, da to govori nekdo, ki je v neki vladi, ki skozi PKP tala peneze, kot da rastejo na hruški. Da sem vljuden, ker sem neko drugo metaforo hotel, zadnjično, uporabiti. Resne primerjalne analize kažejo, da dvakrat več denarja damo za nekoliko slabši učinek od ostalih, ki se grejo svoje PKP-je. To so na Dunaju izračunali, nisem jaz. Pa zdaj se boste pa kregali še verjetno z njimi.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, pripravi naj se Nik Prebil.
Lep pozdrav vsem skupaj! Naj najprej kar začnem z ugotovitvijo, da obžalujem, da je ta dokument nastajal v odsotnosti sodelovanja javnosti. Če bi javnost na konkreten način sodelovala, bi obstajali zapisniki, ugotovitve teh sklepov, in tudi ti deležniki, ki jih navaja, okrog 2 tisoč ljudi, ne bi do tega dokumenta čakali do prejšnjega tedna, da bi bil javno objavljen. In to je glavni vzrok, zakaj smo v parlamentu in Sloveniji nejevoljni. Sam imam obilo izkušenj z ocenjevanjem evropskih raziskovalnih projektov za potrebe Evropske komisije − programa Horizon 2020. Gre za centralizirane razpise. In lahko samo ugotovim, da ti projekti, ki so navedeni notri v dokumentu, ne zasledujejo razvojnega duha Evropske komisije. To izhaja tudi iz stališča vlade, da so podnebne spremembe naravni pojav, ki se dogaja v nekem daljšem časovnem obdobju. Jaz sem zelo skeptičen do načina komunikacije vlade in tudi poslancev koalicije, ki enem zelo nizkem nivoju utemeljujejo potrebe družbe. Mi se moramo zavedati, imamo vzhodno in zahodno kohezijsko regijo, kjer se denar deli v razmerju 60 : 40, torej na vzhodu dobimo polovico več kot na zahodu, pa se razvojne razlike še zmeraj povečujejo, ker imamo v strateškem smislu neustrezne prioritete. Vlada bi morala, ko je na posvetih, povedati, kaj so razvojne prioritete, kje so manki. Tudi ta načrt, načrt za okrevanje in odpornost zaradi covida − mi smo v tem obdobju covida ugotovili, kje imamo pomanjkljivosti, torej v bolnišnicah, domovih za upokojence. Jaz pozdravljam, da je to notri vključeno. Ampak vemo, da so posledice covida tudi srčno-žilne bolezni, tromboze, infarkti. Kaj bomo naredili v tem smislu, da te zadeve preprečimo? Mi ne moremo izšolati toliko doktorjev, toliko bolnišnic, da vse te bolnike pozdravimo. Mi jih moramo preprečiti. Minister je Poklukar je povedal, da so srčno-žilne bolezni ena od prioritet Ministrstva za zdravje za preprečevanje, ker je njihovo zdravljenje drago. V bistvu temu načrtu manjka ena strateška usmeritev, kako te stvari nasloviti čim ceneje in čim učinkoviteje. Enako velja za domove za upokojence. Ampak mi moramo prav tako poskrbeti, da bodo starejši čim dlje bili aktivni in da te domske oskrbe, ki je draga, ne bodo potrebovali. Tudi v tem dokumentu niso navedeni ukrepi, kako bomo te cilje zagotovili, da bodo upokojenci za dve, tri leta oddaljili svoj odhod v dom. Prav tako niso navedeni ukrepi, kako bomo zagotovili delovna mesta. Kako bomo na primer 20 tisoč delovnih mest, ki so v Avstriji, prinesli nazaj v Slovenijo. To so strateške odločite, ki bi morale biti v dokumentu navedene, pa niso. Zato dokument ni učinkovit. Nastajal je brez sodelovanja ustrezne strokovne javnosti in danes smo postavljeni pred dejstvo, da ga je treba v enem mesecu popraviti in oddati v Bruselj. Več bo pa povedal moj poslanski kolega Bandelli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besed ima Nik Prebil, pripravi naj se mag. Meira Hot. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Še enkrat tukaj razpravljam, zdaj ne kot predlagatelj ampak kot poslanec Poslanske skupine LMŠ. Za LMŠ je resnično pomembno, da govorimo o tej družbeno resnično prioritetni zadevi. Torej načrt za okrevanje in odpornost, tako ta nacionalni kot evropski, bo definitivno krojil naša življenja v prihodnosti. Kako se bomo izobraževali, kako bomo živeli, kako se bomo zdravili, kako se bomo transportirali, kako se bomo digitalizirali, v bistvu kako se bomo spremenili kot družba v celoti, da bo kakovost naših življenj višja in da bomo lahko pripravljeni na neke morebitne nove krize. In vse to pa ne bo mogoče, če bo takšen načrt pripravljen parcialno za neke posameznike in ne za družbo, če bomo oziroma boste gledali zgolj znotraj zidov, v katerih ste. Današnja seja je pravzaprav tudi pomoč. Je nek alternativni pristop, je nov pogled na ta načrt, načrt naše prihodnosti. Zdaj jaz ne bom govoril, da je popoln, ker to nikakor ni. Je pa vsekakor usmeritev, ki jo je vredno upoštevati za boljši načrt te naše prihodnosti. Jaz sem že večkrat poudaril, da glede na videno – jaz sem dokument videl prej kot poslanec – in glede na to, kar pa ste vi, minister, predstavili poslancem že na zaprti seji in potem na tisti javni, imam jaz občutek, da bo ta edinstvena priložnost izrabljena ne prav dobro in da bodo tisti ključni projekti za državo pravzaprav ostali v nekem predalu ali pa v glavi nekoga, ki ste ga vi iz tega procesa izločili. Če se zdaj vrnemo resnično k tisti vsebini, o kateri sem obljubil, da bomo govoril. Evropska komisija v uredbi – pozor! – v zakonskem aktu, ki je popolnoma obvezujoč za države članice, navaja tistih šest prednostnih področij: zeleni prehod, digitalni prehod, socialna in teritorialna kohezija, raziskave in razvoj. Velik poudarek pa seveda te smernice namenjajo zdravju, državni in pa evropski odpornosti na krize in pa politikam za naslednjo generacijo, torej prihodnost mladim, predvsem pa tudi razvoju njihovih znanj in spretnosti. Upoštevaje vse navedeno, je ta vladni načrt za okrevanje in odpornost v bistvu zgrešen v fundamentu, v osnovi. Če zgrešite prvi cegel pri gradnji hiši, imate cel zid postrani. In točno to se je zgodilo tukaj oziroma se še dogaja. Osnova je napačna oziroma je v bistvu po mojem sploh ni. Mi do danes nismo v tej državi opravili ključne razprave, nismo razrešili ključnega vprašanja, kaj je prihodnost in kam si želimo iti kot država, kaj je treba za to storiti in kako bomo ta cilj dosegli. To je tista ključna prva točka, ki ni bila opravljena. Ne da tega nismo storili mi, tega ni storila vlada, če smo povsem natančni. Mi smo resnično zdaj na točki, kjer so zadeve razdeljene po delih, kjer vsak dobi, kar hoče, torej brez neke jasne celostne usmeritve in ciljev, ki nas bodo vodili iz krize, oziroma ciljev, ki nas bodo peljali naprej. Po mojem mnenju je pravilen način ta, da se določi končni cilj in skladno s tem končnim ciljem določijo usmeritve, torej projekte, reforme, preboj. Zato pa je v načrtovanje vsekakor treba vključiti širšo javnost, vse tiste, ki so zainteresirani, in povezati v širši pogled. To ja point takšnega načrta. Kot rečeno, naš predlog oziroma ključni del tega predloga, ki je pred vami, predstavlja boj s podnebnimi spremembami, tako imenovani zeleni prehod. Jaz razumem, da je to predvsem za stranko SDS zahtevno vprašanje in zahtevno področje, če ima med sabo nekoga, ki zanika podnebne spremembe in vpliv človeka na naravo. Ampak dobro, to je tema za nek drug odbor. Postopki zelenega preboja, kamor je vključena trajnostna mobilnost, ozelenitev cestišč, prehod na železniški transport blaga in ljudi, umirjanje prometa v mestnih središčih in prehod na zmogljiv in zanesljiv javni potniški promet, kar pa seveda ne morete doseči zgolj z ustanovitvijo neke nove javne družbe. Eno bolj pomembnih vprašanj, pa to sem povedal že na seji odbora, je, kako bomo pridobivali električno energijo in kako se bomo v tej družbi razogljičili. Tisti smrdljivi stolp tam v Šoštanju bo treba zapreti do leta 2030, če boste vi hoteli doseči podnebno nevtralnost. To so tisti cilji, ki spadajo v ta načrt zelenega preboja in kjer je treba doseči najmanj, jaz upam, da bo 50 tega, no, ampak 37 % zelenega prehoda. Drugi ključni cilj je digitalni preboj. In ne na način, da mi kupimo zdaj nove računalnike in jih pomečemo po državni upravi. Nikakor. Digitalizacija je po mnenju stranke LMŠ, ki ji pripadam, pot, ki naj gre v smeri beleženja in obdelave podatkov na državni ravni, predvsem digitalizacija gospodarstva na način, da bo to omogočalo predvsem višjo dodano vrednost delovnih mest, digitalizacijo prometnih povezav in nato družbe kot celote. Ključni cilj je, da v Sloveniji ne bomo zgolj nekdo, ki proizvaja, ampak bomo tudi nekdo, ki razvija. Tako bomo omogočili mesta z višjo dodano vrednostjo, ki prinesejo višje plače, višje pokojnine in tako dalje. Kot rečeno, to ni zgolj neka floskula, kar jaz govorim. To je dejstvo, gre za dolgoročen cilj, cilj, s katerim bomo mladim, perspektivnim in izobraženim kadrom, ker tega vseeno v državi imamo kar nekaj, bolj je problem, ker ga ne znamo zadržati, omogočili, da delajo tukaj in da ne gredo s trebuhom za kruhom v neko tujo državo, kjer so potem dobro plačani in nagrajeni za svoje znanje. Znanje, ki smo ga pravzaprav plačali slovenski davkoplačevalci. Torej ključno vprašanje je, ali bomo, boste videli zgolj in samo do naslednjih volitev in sredstva razdrobili na neke všečne mini projekte ali pa boste, bomo znali videti ta projekt kot celoto in pač neko prihodnost za naslednje generacije. Kot rečeno, reforme in naložbe morajo iti z roko v roki. Jaz mislim, da je pomembno, da se sredstva mogoče razporedijo na malce drugačen način in povečajo na tistih pravih področjih, da se najde neko ustrezno ravnovesje. Jaz mislim, da so predlogi LMŠ in pa strank v KUL ravno to. Kot rečeno, časa res ni več veliko, ta zadeva presega mandat ene vlade in jaz mislim, da nas bo ozkoglednost lahko zelo drago stala. Jaz resnično prosim, minister, tudi vas, ne glede na to, da ste danes zelo politično zašli v svoji razpravi, da se vzame to kot dobronamerno, da se neki predlogi, ki sem jih zdaj povedal in jih bom še v nadaljevanju, upoštevajo. Jaz mislim, da ni point tukaj v levih in desnih, ampak je point v prihodnosti naše države kot celote. Minister, vi veste, da Evropska komisija, Unija kot celota, vam bo, ko bo načrt odobren, dala 13 % avansa. Jaz sem prepričan, da to ne bo dovolj, da bi zagnali tiste ključne projekte, zato je vsekakor več kot potrebno, da upoštevate nek nacionalni prispevek, nek lasten vložek. Mi pa to delamo na način »kad padnejo pare padnejo«, kakor bi rekli naši južni kolegi, pa bomo potem delali. Mi bi lahko določene stvari zagnali že danes in jih potem priklopili na takšen načrt za okrevanje in odpornost. Da grem mogoče še malo bolj podrobno v projekte. Ko govorimo o preboju, se moramo zavedati in tukaj zadaj mora biti izračun, ki upam, da ga imate, koliko bo digitalizacija in pomoč gospodarstvu tudi s finančnimi vložki pomagala do novih delovnih mest, koliko bo teh novih delovnih mest in predvsem kakšna bo strokovna struktura zaposlenih. Prej sem govoril o Green Transformation do leta 2030. Tukaj je zlasti energetska sanacija stavb. Jaz mislim, da to moramo upoštevati. Ne samo gradnja novega. Imamo veliko neizkoriščenih stavb, ki jih je treba energetsko sanirati in so povsem primerne za prostore nekih resursov, ki jih potrebujemo. Meni se zdi zelo pomembno, da v okviru tega nacionalnega načrta uporabimo in izkoristimo do konca obstoječe resurse, tako da jim tukaj finančno pomagamo. O uporabi lesa je govoril kolega Moškrič. Jaz mislim, da bo o tem tudi nekaj povedal še kolega Lenart, ki se na zadevo dobro spozna. Ampak ja, mi tudi ne govorimo o neki prehranski samozadostnostni biodiverziteti, ki bi bila nujna. Človeštvo je tukaj Zemlji naredilo že veliko škodo in pri vsem tem, minister, jaz mislim, da bi bilo dobro, da se vključi tudi zasebni kapital, ker govorimo o tako pomembnih projektih, kjer morda država ni edini akter na tem področju. Nenazadnje kriza je hudo prizadela gospodarstvo in sodelovanje in vlaganje v ta del bo vsekakor pomembno. Kar pa se tiče mladih in tukaj bom počasi zaključil. Meni se zdi, da je zadeva zelo bore zasnovana v vašem načrtu. Mi smo bistveno povečali sredstva za mlade. Moramo se zavedati, da zaposlovanje mladih v Sloveniji je slabo in tukaj v stranki SDS zavajate. Mi imamo danes v krizi res izrazito visoko brezposelnost oseb do 30 let. Razlogi so pa kriza in tisto, o čemer sem govoril prej. Ko pridemo do mladih, pridemo do naslednjih generacij. Ključno je to medgeneracijsko sodelovanje, ustrezna institucionalna podpora, ki omogoča takšno medgeneracijsko sodelovanje in omogočanje zaposlitev za nedoločen čas, izkoreninjenje prekarnosti. Tukaj bodo mladi imeli tudi bistveno večjo možnost, da prosperirajo ne pri 35 ampak morda pri 22 letih ali pa še celo prej. Jaz resnično upam, da ste iz tega mogoče pobrali kaj, kar je koristno, tudi iz tistega, kar so govorili kolegi pred mano, da lahko to državo peljemo v neko boljšo pot, ker se mi zdi, da zgolj in samo politizacija tega nas ne bo pripeljalo do cilja, ki ga želimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Meira Hot, pripravi naj se Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Ponovno pozdravljeni kolegice in kolegi! Jaz bi morda najprej na začetku povedala, kar smo se danes s kolegi že večkrat pogovorili malo bolj zasebno. Mislim, da ima ta vlada veliko srečo, da tudi opozicija zelo poglobljeno in strokovno dela, dela, dela in da imate srečo, in to predvsem državljanke in državljani, da danes lahko o tem tukaj odprto tudi razpravljamo. Dejstvo je, da ste pripravili ta načrt v precej hudi tajnosti. Vam bom prebrala nekaj izjav, ki smo jih podali ob spletnem posvetu, ki smo ga organizirali Socialni demokrati. Na primer, direktor krovne mreže slovenskih nevladnih organizacij pove, da nevladniki oziroma civilna družba v pripravo vladnega dokumenta doslej niso bili vključeni. Zelo radi se pohvalite z dialogom z občinami. Župan Mestne občine Murska Sobota pove, da dialog občine z Vlado vidi kot enosmeren. To tudi zveni zelo zelo znano. Enosmerni dialogi je enosmerno sodelovanje. Potem imate odhajajočo generalno direktorico Gospodarske zbornice, ki pravi, da šele zdaj, ko je vladni osnutek javno odprt, šele zdaj se lahko začne kakovostna javna razprava. Tako da jaz bi se na mestu vlade v bistvu zahvalila opoziciji, da je bila tako proaktivna in da je pripravila en odličen dokument, ki ga nikakor ne moremo jemati kot piar dokument, ker če si ga podrobno preberete, boste videli, da je v bistvu rezultat strokovnega dela, da je notri konkretno naštetih 218 projektov, ki bodo generirali multiplikativne učinke na našo družbo. Predvsem pa je to neka osnova, na kateri bi morali začeti. To je neka osnova, to je neka ponujena roka vladi, da bi lahko skupaj v resnici pripravili en dokument, ki bo imel res dolgoročne učinke na našo celotno družbo. Mi graditi brez temeljev ne moremo. In temelj je nek splošni konsenz, neko splošno soglasje, kakšno družbo prihodnosti si mi želimo. Ta družba prihodnosti, spoštovani gospod minister, ne more biti vidik Slovenije s strani zgolj samo ene politične stranke. Ta družba mora biti družba, o kateri bo vsak imel pravico povedati svoje mnenje, svoje stališče. To mora biti družba, v kateri bo znanje tudi v resnici cenjeno in v kateri bomo lahko vsak po svoje prispevali. Na ta način, kot ste vi začeli, se opravičujem, ampak temu ni bilo tako. Tako da jaz mislim, da se lahko res zahvalite opoziciji, da je tako proaktivno delovala, delala, da še zdaj dela, da na različne načine poskuša predstaviti svoje predloge in da nekako apeliramo na posluh na drugi strani. Jaz mislim, da je to ključ. Ne morete takih zadev sprejemati v strogi tajnosti. Lahko vam tudi naštejem nekaj projektov, glede na to da smo slišali, da so razprave presplošne in niso konkretne. Mi na primer govorimo o urgentnem povečevanju kapacitet v javnem zdravstvu. Če je kaj ta zdravstvena kriza razkrila, je razkrila v kakšnem katastrofalnem stanju naše zdravstvo dejansko je. Govorimo o dolgotrajni oskrbi, govorimo o dejanskem zelenem prehodu, ne govorimo o betonu, govorimo o pravi digitalizacij, govorimo o finančni krepitvi javnega zdravstvenega sistema in tako dalje. Predvsem pa govorimo, da tovrstne odločitve moramo sprejeti na podlagi res širokega konsenza. Tako da upam, da je ta današnja razprava korak naprej k temu, da bomo Evropski komisiji po nekem določenem času, ker potrebujemo res še dodatno razpravo, podali konkretne odlične projekte, ki bodo generirali pozitivne učinke za naše zanamce. Hvala.
Hvala lepa. Besedo je želel gospod minister. Izvolite.
Na mizi je že nekaj časa pobuda o sodelovanju s strani predsednika vlade gospoda Janeza Janše. Na vas je, ali jo boste podpisali ali ne. Vaš nekdanji predsednik Borut Pahor jo je podpisal in takrat se mu je to obrestovalo leta 2008 na volitvah.
Hvala lepa, gospod minister. Predlagatelj dr. Trček, izvolite.
Verjetno bom moral še stokrat ponoviti. Mi imamo permanentno ponudbo o sodelovanju med vlado, katerokoli vlado in državnim zborom. Imenuje se Poslovnik Državnega zbora. Ni nobene potrebe, da bi karkoli podpisovali. Če je pa nujno kaj spremeniti v Poslovniku Državnega zbora v tem odnosu, ki je v osnovi odnos podrejenosti, vlada po 110. členu Ustave odgovarja državnemu zboru, se to naredi na Komisiji za poslovnik, kar kot bivši poslanec kolega zelo dobro ve.
Hvala lepa. Repliko je še želela gospa Meira Hot na odgovor ministra. Izvolite.
Še enkrat. Sodelovanje je dvosmerna ulica. Sodelovanje ne pomeni, da vi povabite in karkoli vam povemo, se potem ne sliši. Mi smo eno leto dajali raznorazne predloge na PKP, ne vem koliko amandmajev je ta opozicija predložila, pa nikoli nismo doživeli posluha. Sodelovanje bo šele takrat, ko bomo dejansko tudi slišani na drugi strani. Sodelovanje ni enosmerna ulica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi se mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjeni minister z obema državnima sekretarjema, kolegice in kolegi! Danes govorimo o zelo pomembni temi, tudi zahtevni. Naj spomnim, včeraj smo govorili o stanovanjskemu zakonu v tem državnem zboru. Vsi skupaj smo ugotavljali, da že 12 let je na tistem področju bilo bore malo narejenega. Ampak to smo poslušali predvsem z leve strani državnega zbora. V Slovenski demokratski stranki smo imeli v 12 letih zelo malo možnosti, da bi vplivali na tisto, kar sem omenil, na stanovanjski zakon. Ko govorimo o denarju, o nepovratnih sredstvih se moramo zavedati, da je to od naših ljudi za naše ljudi, predvsem za tiste, ki plačujejo davke v Republiki Sloveniji. Danes smo tudi slišali o zelo veliki količini nepobranih davkov v tej domovini. Seveda to moram priznati, da bode dosti časa mene v oči pa tudi mnoge Slovenke in Slovence. Ko govorimo tudi o črpanju sredstev, se moramo zavedati, da je tu naša preteklost zelo klavrna. Naj spomnim zadnji mandat, mandat prejšnje vlade, z nami sedi naš poslanski kolega Marko Bandelli, ki je bil po moji oceni takrat dober minister za kohezijo, ampak se je takratni predsednik vlade odločil, da tega dela več ne more opravljati. Moram priznati, da mi je bilo žal tega. Danes pa očitamo tudi zdajšnjemu vodstvu tega ministrstva kaj še ni pa kaj bi moralo biti, da smo z nekimi stvarmi v zaostanku. Kaj se je dogajalo po našemu kolegu Marku Bandelliju. Išče se Iztok Purič, tudi on odstopi, potem pa gremo uvažat. Več tednov je trajal uvoz nove ministrice, in to na enem od najbolj pomembnih ministrstev v vladi. Želim povedati, da ko govorimo o koheziji, ko govorimo, kako pripeljati denar iz Bruslja v Slovenijo, rabimo trdno cesto, predvsem pa institucije v Sloveniji, ki so sposobne ta denar spraviti v investicije. Tu smo v preteklosti veliko zamudili. Jaz osebno sem zadovoljen, da je minister Zvone Černač najprej prezračil stavbo, v kateri je to ministrstvo, dodal sveže moči. veselijo podatki in dokumenti, ki jih minister s svojo ekipo predstavlja, da je tu naša svetla točka prihodnosti. Na tem segmentu je zelo težko prestavljati stikala z nule na enko, ker to ni mogoče v enem mesecu, enem letu, ampak je to dolgoročno obdobje, ki smo ga v preteklosti zamudili. Jaz želim, da bi minister s svojo ekipo na tej poti vztrajal. Vidim možnosti, da bomo imeli nove bolnice, domove za starejše, tudi ceste. Nekateri ste danes omenjali, da preveč govorimo o betonu. Ampak kot sem že uvodoma povedal, ta denar prihaja od ljudi in naj gre za ljudi, za njihove boljše storitve. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Glede na to, da se seznam razpravljavcev hitro spreminja, bom prebrala še preostale. Prej sem po pomoti izpustila gospoda Jožeta Lenarta, za kar se mu opravičujem, naslednji dobi besedo. Potem pa sta še gospod Bandelli in še mag. Marko Pogačnik. Izvolite, gospod Lenart.
Hvala, predsedujoča. Glede na to, da je krajši odmerjen čas, bom poskušal svojo razpravo strniti v treh točkah, in to malo uvoda pa bolj konkretno potem na dveh primerih. Nacionalni načrt za črpanje sredstev iz sklada za okrevanje in odpornost. Dve besedi, ki pravzaprav povesta vse o današnjem času glede krize, kjer smo, okrevanje in pa potem tudi odpornost dolgoročno, da postavimo stvari tako, da bodo tudi naši zanamci lahko normalno živeli. Postavljene so prioritete za ta preboj, reforme za odpravljanje težav. Za Slovenijo naj bi bilo v ospredju staranje prebivalstva. Prioritete za prehod Evropske unije v podnebno nevtralnost temeljijo na tej zeleni politiki, s tem da ohranimo obstoj življenja za bodoče generacije, da preprečimo naravne katastrofe, ki so nam vedno večja grožnja. Na drugi strani je digitalizacija, ki pa jo jaz sam vidim kot dvig produktivnosti na vseh področjih, ne samo gospodarstva, tudi kmetijstva, zdravstva, šolstva in celotne javne uprave, vse je lepo povezano. Sam bi dodal še naslednje, kar je tudi za LMŠ neka prioriteta. To se je pomembno vlaganje v razvoj. Tu vidim poklice prihodnosti in predvsem vključevanje mladih. Mislim, da smo starejše generacije nekako že manj sposobne, mladi pa lahko tu veliko dodajo. Ključno rešitev vidim prav v tem, kako zadržati mlade, da zasedejo poklice prihodnosti doma v Sloveniji, da ne bodo odhajali ustvarjat dodano vrednost v že tako razvite države. Prepričan sem, da bi morali vso pozornost usmeriti v področja dviga produktivnosti, ki temeljijo na mladih, tudi kot protiutež staranju družbe, ker ima Slovenija največje probleme v Evropski uniji. Ali sploh razumemo, da z zadrževanjem mladih doma in njihovo čimprejšnjo vključitev na trg dela dosežemo številne cilje, predvsem v razbremenitvi demografskega sklada, dvigu produktivnosti na vseh področjih, vsem, kar smo v zadnjih dneh največ govorili. Torej začnimo z dostopnostjo do najemniških profitnih, neprofitnih stanovanj, do boljše dostopnosti stanovanj za mlade, povečajmo sredstva za razvoj in raziskave, tehnološka področja z višjo dodano vrednostjo. Glejte, že tretje desetletje spremljam Irsko, ki je v tem času dosegla pravi preboj v razvoju in je danes na drugem mestu Evropske unije po BDP. Mladi iz celega sveta prihajajo v to prebojno državo, nabirajo znanje in se tudi vračajo nazaj v svoje okolje. Na nas pa je, ali jim bomo znali omogočiti primerno okolje za ustvarjanje in jih bomo vključevali v ustvarjanje doma. Veliko nam lahko pomagajo s svojimi izkušnjami, ki so si jih nabrali zunaj, samo dovolimo jim, da bodo lahko ustvarjali. Želim pa opozoriti na nekaj domačih problemov oziroma bolje rečeno priložnosti, ki jih vsekakor moramo realizirati ob finančnih virih mehanizma za okrevanje in odpornost, ki so nam sedaj na voljo. Spremljam desetletje naše resolucije, akcijske načrte, politične zaveze vseh vlad doslej v zadnjih 20 letih. Žal so pa določeni problemi danes še večji. Sprašujem se, kje je ta problem, zakaj ne znamo, če tako rečem, po poti Irske, ki je znala to področje zelo lepo izkoristiti in je danes nekje na vrhu. Slovenija ima naravno bogastvo, to so gozdovi, kvaliteten les, ki smo ga po osamosvojitvi zanemarili in v lesnopredelovalni industriji izgubili kar 20 tisoč delovnih mest. Izračuni kažejo, da je izgubljene v tem času kar 15 milijard dodane vrednosti. Kot tretja najbogatejša država po gozdnatosti v Evropi je seveda prava katastrofa, da smo izpustili to priložnost in izgubili številna podjetja na tem področju, med drugim tudi štiri tovarne ivernih plošč, ki v lesni industriji ustvarijo najvišjo dodano vrednost. Danes nimamo več niti ene teh tovarn, s tako bogato lesno maso. Gradnja z lesom spada v trajnostni razvoj, trajnostno bivanje, ki nam jo nudi narava. Zato pričakujem hitre ukrepe, ki bodo zaustavili izvoz lesne surovine v sosednje države in zagotovili delovna mesta na tem področju. Imamo že kar nekaj dobrih praks, ki nam jasno kažejo, da je to priložnost na poti razvoja in poti v zeleno tehnologijo. Ne sme se dogajati, da zgradimo športno dvorano v lesu, pri tem pa 90 % lesnih gradbenih elementov uvozimo iz Avstrije. To me spominja na tista 50. leta po 2. svetovni vojni, ko takrat nismo imeli teh tovarn. Drugo področje, ki je zelo pomembno. Pričakujem konkretne rešitve na področju digitalizacije slovenskega zdravstva, da jih rešimo iz krča, da nam bo omogočen pregled nad poslovanjem zdravstva za uspešno vodenje, za dvig produktivnosti ob izboljšanju izkoriščenosti tako kadrovskih kot kapacitet potrebne opreme. Res je že dovolj spremljanja in poslušanja, kako se nam povečujejo čakalne dobe na vseh področjih, na drugi strani pa iz medijev slišimo, da ne zmoremo zagotoviti kadra, ki bi s sodobno opremo upravljal, da ne znamo zamenjati, nabavljati nujne opreme, ki bi zagotavljala nujne preglede za hitro in varno diagnosticiranje. V obeh primerih potem zdravstveni timi napotujejo paciente v druge centre, kjer se po nepotrebnem ustvarijo čakalne vrste in izgublja čas tako za zdravstvene delavce, kot paciente. To so ta področja, ki se mi zdijo najbolj pomembna. da bi se v to usmerili in želim, da se to uresniči. Če ne bo vaša vlada, bo pa potem katera druga. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Marko Bandelli, potem pa kot zadnji mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice, minister, lep pozdrav! Jaz lahko bom rekel, kdo drug lahko razume v tem trenutku pozicijo, ki jo imate vi, težko pozicijo in marsikdo se ne zaveda, za kaj gre. Jaz bom povedal eno zadevo, kar sem ves čas govoril, tudi od ministrstva samega, ta tip ministrstva na tak način ne more delovati. To smo govorili večkrat, ker ste omejeni, ker sem bil omejen. Ker so vse določene službe okrog in okrog in si odvisen popolnoma od drugih resorjev, če sploh hočeš priti do enega cilja. Se pravi, da bi bilo treba to popolnoma reorganizirati kot ministrstvo in dati moč, če bi tako rekli, moč. Zdaj govorimo o enem nacionalnem načrtu za okrevanje in odpornost. Kaj je ta načrt? Jaz čisto razumem zavračanje vaše koalicije vseh naših očitkov, očitkov z naše strani, kar je čisto normalno. Normalno je, da branijo svojega ministra, da branijo program, četudi verjamem, da ga niti eden od njih ni prebral. [[oglašanje iz dvorane]] No, kakšen lahko da ga je, tiste glavne točke, glavne reči, da je lahko potem razpravljal. Ampak, veste, gradivo je zelo obširno. Tako obširno je, da bi človek lahko rekel, da so naredili tako obširno gradivo, da nihče ne bo razumel nič. Tudi to je ena tehnika. Ampak nič ne vidim napačnega, minister, ker ste že trikrat omenili in tudi vaši kolegi so omenili, da imamo razpravo na to temo tukaj. Sem vas razumel, dvakrat, trikrat celo, da vam je zelo žal, da je prišlo ta zadeva v medije. Pa kako vam je lahko žal, da ne bi te zadeve obravnavali tukaj notri? Saj itak ne bomo nič rešili, veste, ker ta zadeva gre na vlado in vlada bo potrdila. Nato gre v Bruselj in potem to je to. Ampak tu vsaj povemo to, kar mislimo. Moje razmišljanje je, da ta načrt, ki ste ga vi pripravili, je zgrešen, ker ne gre za tistimi cilji, za katere je bil zamišljen. Evropa hoče drugo. Jaz bi razumel, če bi govorili o VFO. In bi razumel, da smo tepeni v novem VFO in vemo točno, zakaj. Zaradi regij, zaradi reči in vsega, kar je. To je drugo, druga debata, me ne zanima tukaj govoriti o tem. Tukaj pa gre za en projekt za okrevanje in odpornost glede na situacijo, v kateri smo že eno leto. Saj zato obstaja ta fond, če bi tako rekli. In to, kar sledi s tem načrtom, ni to to. Se opravičujem. Naj bo jasno, nimam jaz prav nič proti vaši funkciji, ker tukaj je širša zadeva, ki je bila v ozadju. Ampak hočem, da razumete, da ta zadeva je zgrešena. Glavne točke, zakaj smo tukaj. Jaz zdaj nimam niti časa, da bi o tem govoril. Bom potem s sklepno mislijo, ker imam 15 minut še kot predlagatelj, na koncu bom dal svojo sklepno refleksijo glede celega projekta. Ampak kar sem hotel povedati, da so določene zadeve notri, ki ne spadajo popolnoma nič v prehod za trajnostno in zeleno. Ste dali notri določene projekte, določene reči, ki so absurdni, totalno absurdni. Da ne govorim o letalskem prevozniku, o katerem je govora. Hvala bogu, ste me prej pomirili, ko ste rekli, da verjetno to ne bo niti šlo. Ampak je notri, veste, je notri na 45. strani špeha tukaj, tabelarnega ali, kakor imenujete tukaj, priloga 2 – Mejniki in cilji. In tudi prej, ko smo govorili zaradi cest. Ni res, da ni cest. So regionalne ceste, je notri cela vrsta regionalnih cest, ki jih je treba napraviti. A je to prehod na zeleno? A je to mišljeno kot zeleno? A vi veste, da ste naredili trajnostno prenovo stavb, 91 milijonov nepovratnih sredstev, 606 milijonov povratnih sredstev. Jaz sem zadovoljen, da bi prenovili in da bi praktično varčno naredili hiše. Ampak to ni prehod v zeleno, nima kaj delati notri. In govorimo o 700 milijonov −15 %. To je problem. Veliko je še drugih problemov in mi je žal, da ne morem povedati še druge reči, ampak je težko na hitro izraziti svoje misli. Bom še na koncu, predsednica. Saj mi bo dana še možnost, da bom to povedal.
Hvala lepa. Besedo je želel minister, gospod Černač. Izvolite.
Glejte, poslanec Bandelli, narobe ste me razumeli. Jaz nimam nobenih težav z razpravo v parlamentu. Mesto razprave je tukaj v tej hiši, narobe je, ko se razprava preseli na ulico ali pa izven te hiše. Tako da vsaka razprava tukaj je dobra in dobrodošla. Kar se organiziranosti SVRK tiče − a veste, kdo je postavil tako organiziranost, kot jo imamo zdaj? Vaša predsednica, ko je bila predsednica vlade v začetku leta 2014. Drugače pa za naprej, če želimo učinkovito izvajati tisto, kar je pred nami, seveda taka organiziranost ne pije vode. Samo dve možnosti sta: ali je to del nekega ministrstva od obstoječih ali pa postane to samostojno ministrstvo, ki se mu pridruži regionalni razvoj, ki je zdaj pri MGRT, pa lokalna samouprava, ki je pri MJU. V tej smeri bo treba naprej razmišljati, če želimo učinkovito izvajati vse, kar je pred nami. Ampak shemo, kot je danes, je pa postavila z odlokom gospa Alenka Bratušek februarja 2014, ko je bila predsednica vlade.
Predlagatelj.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Trček, izvolite.
Zdaj pa nehajmo zavajati. Vsaka vlada, ko se požegna, si lahko nastavi organizacijo, kakršno hoče.
Hvala lepa. Zadnji razpravljavec je mag. Marko Pogačnik. Imate besedo, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Glejte, jaz sem že uvodoma povedal in sem še vedno prepričan, da je sklad za okrevanje in odpornost verjetno eden izmed najpomembnejših dokumentov in pa najpomembnejši dogovor v zgodovini Evropske unije. Sam sem prepričan, da 5,2 milijarde evrov, ki je na razpolago Sloveniji, da je to zgodovinska priložnost, da takšne priložnosti Slovenija več ne bo imela in da je to priložnost treba izkoristiti. Jaz sem prepričan, da vlada Janeza Janše, koalicija in pa minister Zvone Černač z ekipo delajo v pravi smeri. Pozdravljam tudi današnjo razpravo in sklic izredne seje na predlog opozicije. Treba je o teh dokumentih razpravljati. O teh dokumentih smo že razpravljali tudi na zaprti seji Odbora za zadeve Evropske unije konec meseca januarja. Približno 4-urna razprava se je razvila v pravo smer, predlogi ene, predlogi druge strani. Me pa ena zadeva bistveno moti danes pri opoziciji. To je, da je opozicija ta dokument vzela kot končni. Večina razprave iz vaše smeri je bila, da je to že končni dokument, kot da je že v Bruslju, da ga je Evropska komisija že obravnavala. Mogoče kakšen posameznik ne. Ampak glejte, eden izmed predlagateljev, dr. Trček, vi ste bili sigurno kdaj mentor kakšni študentki, študentu. Jaz sem prepričan, da ta študentka ali pa študent vam ni prinesel diplomske naloge in sta šla na zagovor. Dr. Trček, jaz sem prepričan, da tudi vašega doktorata, ki je bil menda leta 2001 izbran za najboljšega v tistem letu, niste prinesli pred svojega mentorja v končni verziji, ampak so bili to osnutki dokumenta, osnutek, ki se spreminja, ki ima obliko. In jaz sem prepričan, da ključna zadeva pri osnutku je, da imaš nekoga, ki te usmerja skozi ta dokument, in da je to Evropska komisija, ki usmerja nekoga, kako ta dokument pripraviti boljši, kvalitetnejši in bi moral biti to dejansko cilj vseh. Pozdravljam to pobudo ali pa zahtevo za sklic seje. Potrebna je odprta razprava. Jaz sem prepričan, da slovenski parlament dela tukaj v pozitivno smer. Kot sem že omenil, večina nacionalnih parlamentov članic Evropske unije se s tem programom ne ukvarja, je to v stoodstotni pristojnosti vlad. Ampak ne, treba je tukaj narediti dokument, ki bo imel multiplikativne učinke na proračun Republike Slovenije in ki bo dober. 5,2 milijarde, to je zgodovinska priložnost za Slovenijo in treba jo je izkoristiti. In res ne pričakujem, da opozicija v tej smeri samo napada. Ne morem pa tudi mimo dejstva, da je Vlada Republike Slovenije ta dokument v Državni zbor poslala decembra leta 2020. Do 28. januarja tega dokumenta ni nihče pogledal s strani opozicije. Takrat ste pa zahtevali, da se ta seja OZEU, ki je bila sklicana, odpre za javnost. Jaz mislim, da moramo biti tukaj korektni, fer eni do drugih stvari. Glejte, tukaj gre za Slovenijo in jaz sem prepričan, da pot, ki si jo je vlada izbrala pri pripravi tega dokumenta, je pravilna. Vlada je tudi umaknila stopnjo internosti, odprtje. Jaz sem prepričan, da vsi dobri predlogi bodo upoštevani. In tudi prepričan sem, da noben del Slovenije pri teh sredstvih ne bo ostal pozabljen.
Hvala lepa. Gospod Trček, izvolite, kot predlagatelj.
Ja, bom pokuril svoj predlagateljski čas, da na koncu bivši minister z ministrom govori. Zdaj o resnicah. To je tretja verzija dokumenta, ki ga jaz že berem. Prebral sem tudi prvi dve verziji dokumenta, še preden je prišel pred božičem v bajto. Tako ne mi govoriti, da zadev nismo brali. Verjetno nas je pa v parlamentu bolj malo, ki smo to prebrali. Jaz ne vem, tudi če ima minister čas, da je vse prebral. Mogoče je, državna sekretarka je verjetno morala prebrati in jaz si takega dokumenta ne bi upal spustiti z ministrstva. Strinjam se in z Markom in z Zvonetom. Danes ni bilo neke razprave. Marko pravi, da bo vsak dober predlog upoštevan. 218 predlogov smo predlagali, do tega sploh nismo prišli. Jaz sem se držal danes nazaj, da bi kdo načel, da ne bo spet, češ, Trček nekaj se duva naprej, profesor gor, dol. Kar zadeva mojega doktorata, je bilo 29 različnih dispozicij. Akademik Mlinar je kot jezuitski kolegij. Ta dril sem dal čez. Danes smo mogoče prišli do tega, da naslednja vlada, ki bo v sestavi drugačna in ki se bo morala s tem živim dokumentom, kar sem večkrat omenil, ukvarjati, potrebuje neko resno Ministrstvo za razvoj in kohezijo. Ne neke brezlistnice. Jaz osebno bi združil MGRT, ta lokalni bi potegnil iz MJU in skupaj s SVRK-om. Osebno celo mislim, da bi Vlada rabila dva podpredsednika ali pa podpredsednici, ne po nekem principu strankarski predsednik, ki bo gor, dol. Eden bi moral biti za zadeve EU, drugi bi moral biti za ta razvojni vidik. To bi potrebovali. Danes je šla zgodba žal tako, kot je šla. Saj nobene debate ni bilo. Dajmo biti odkriti.Edini, ki je malo nakazal z vaše strani, pa ste imeli približno polovico časa, je bil Breznik. Pa kolega Moškrič je tudi povedal nekaj dobrih zadev, pa nekaj nas. To je tudi zaradi tega, ker se pač teh dokumentov ni prebralo. Vi ste rekli, ah, to je za en drek, bom rekel po domače, kar ste vi predlagali, s tem se nam sploh ne da ukvarjati. In to je v osnovi žaljivo do mene kot predlagatelja, ker sem dejansko vse te solate bral trikrat. Pa bi nekaj knjig vmes rajši prebral. Veste, na tak način sodelovanja ne bo. Vi rabite neko kolektivno, ne vem kaj, jaz nisem Janša pa nimam klinike ne vem kje. Ampak saj vi niste sposobni sodelovati. Sodelovanje ni, samo mi imamo prav, vi vsi ste pa ne vem kaj. Zbudite se že enkrat v dobrobit naše dece pa njihove dece. Hvala.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobijo besedo še predstavnik vlade in predlagatelji. Najprej ima besedo gospod minister. Izvolite.
Glede na to da imam samo tri minute časa, Vlada je sicer prijavila maksimalen čas, kot ga je parlament dovolil, naj zaključim samo z nekaj poudarki. Jaz moram reči, da vseeno je bilo nekaj vsebinskih predlogov s strani različnih poslanskih skupin. Ti predlogi, ki so bili iznešeni danes, in tisto, kar je pisno bilo posredovano in je dobro in je v interesu ljudi, kar sem povedal uvodoma, bo v maksimalni meri pri dokončnem oblikovanju tega načrta upoštevano. Naš skupni cilj je, da po zaključku tega procesa, kjer zdaj tečemo zadnji krog, pripravimo nek vsebinsko konsistenten in administrativno brezhiben načrt, ki bo na koncu potrjen s strani Evropske komisije in ki bo omogočil na eni strani tako črpanje teh sredstev kot izvedbo vseh potrebnih reform, ki so podlaga za to črpanje. Nesporno je, da bo v tem načrtu upoštevana maksima, ki je formalno določena, in to je približno 60 % tega načrta področju zelenega in digitalnega, če poenostavim, in 40 % za vsa ostala področja, ki smo jih danes večkrat izpostavljali: področje zdravstva, socialnega varstva, dolgotrajne oskrbe, stanovanj, mladinska politika, infrastruktura, mobilnost in tako naprej. Tako da glede na to, da je obseg sredstev, predvsem nepovratnih sredstev omejen na milijardo in 600 milijonov evrov, kar ni nek impozanten znesek, če ga primerjamo z vsemi ostalimi nepovratnimi sredstvi, ki jih bomo imeli na voljo do konca leta 2029, se je seveda treba zavedati, da bo treba vse tisto, kar nameravamo narediti, kombinirati z različnih virov. In to bomo tudi storili. To sem uvodoma povedal. Tisto, kar je v tej naslednji perspektivi oziroma do konca obdobja 2026−2029 dobro, je, da v tej perspektivi Slovenija dobiva neka dodatna sredstva predvsem na območju vzhodne kohezijske regije Sklada za pravični prehod, ki bodo pomenila dodatno možnost za naslavljanje vseh tistih investicij, ki jih samo skozi ta okvir RRF ne moremo zapreti. Seveda pa bomo zelo pazljivi pri zadolževanju. Jaz mislim, da obdobje, ki je trenutno, ne bo trajalo večno, zaradi tega mora biti ta okvir restriktiven, realen v najmanjši možni meri, kot je še to dopustno, in gotovo bo treba kombinirati pri izvedbi posameznih projektov tudi zasebni kapital. Že zdaj ga kombiniramo pri domovih za starejše, treba ga bo aktivirati pri negovalnih bolnišnicah in še na številnih drugih področjih. To ni nič slabega, ampak samo pomeni dodano vrednost, da tisto, pri čemer je Slovenija v zadnjih desetih letih bila podhranjena, v najkrajšem času nadoknadimo. Gotovo ne gre samo za infrastrukturo, gre tudi za podporo storitvam. In tukaj mislim, da je tisti največji del, ki nas čaka, ker te storitve ne bodo prišle same od sebe, ampak je to nek proces, ki ga je treba začeti skozi reforme. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Zdaj dobita besedo še oba predlagatelja, ki jima je čas ostal. Najprej ima besedo gospod Nik Prebil. Izvolite.
Najlepša hvala. Da zaključim na hitro. Oznaka interno, poglejte, ne bomo več o tem, o tem je bilo povedanega res veliko. Govorili ste tudi o neki škodi, ki naj bi nastala, jaz nisem slišal, kakšna je ta škoda. Jasno je tudi, da je šlo pri objavi za kršenje Zakona o tajnih podatkih. In to je dejstvo. A vendar je pa dejstvo tudi, da ste zadevo ves čas skrivali. Zakaj? Ker se pač ne želite ukvarjati s kritiko. Spoštovana podpredsednica, jaz vidim, da teče ta čas od poslanske skupine, tako da ne vem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ker imam, aha, v redu, še minuto. Dobro. Ker se pač vladi ne da ukvarjati s kritiko, niti ne s predlogi. Glede na to, kar je bilo predstavljeno v medijih, pa glede na to, kar smo slišali, glede na to, kje so težave, ne vem, mogoče bi bilo res bolje, da tega ne bi dali v javnost pa bi mogoče prišparali kaj. Ampak dobro, mislim, da je bila razprava v eni fazi vseeno vsebinska in korektna, v drugi strani spolitizirana, nenazadnje je to parlament, kjer je takšna razprava seveda mogoča. Ampak kot sem že omenil prej, to ni bila želja, niti cilj. Ko govorite o sodelovanju, veste, minister, sodelovanje je zelo relativna forma. Lahko sodeluješ tako, da ti nekdo nekaj pokaže in rečeš, si bil s tem seznanjen, lahko pa sodeluješ tako, da podaš vsebinske predloge in so ti upoštevani.Iin tukaj se stranke razlikujemo. V LMŠ smo mnenja, da ta povezanost s stebri bi morala biti večja, z jasnim ciljem zelenega in digitalnega. Torej načrt, ki vključuje lastne vire, druge evropske finančne instrumente, in načrt, ki lahko na koncu preseže vrednost z desetih milijard, kar pa za Slovenijo predstavlja zelo zajeten kup denarja in pomeni razvoj, ki ga do danes nismo videli. Pričakujem dopolnjen načrt, ampak glede na ignoranco, ki smo ji bili priča do sedaj, bo pač končna krivda zgolj na vaši strani. Tukaj lahko samo še zaključim: srečno Slovenija! Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji dobi besedo gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, še enkrat, za besedo. Spoštovani minister, Zvone Černač! Jaz bom malo s to sklepno refleksijo zaključil današnjo debato. Jaz mislim, da po celotni razpravi, ki smo jo imeli, vam je jasno, in tudi državljanom, mislim, da je slika zelo jasna, da so ta sredstva, ki jih imamo na razpolago, pomembna. Vzemite vse to, kar vam bom povedal, kot pozitivno in konstruktivno kritiko. Naši pomisleki so izraženi v sam dokument, ki res je, da je obsežen, s tisoč stranmi, ampak če ne sledi ciljem in smernicam, ki nam jih diktira Evropa, so vse napisane strani brezpredmetne. Kot smo slišali, prav zaradi neustrezne vizije, neustreznih usmeritev in neustreznih politik je bil dokument predhodno že kritiziran. Ne bom govoril, da je v vašem planu preveliko asfalta, omenil bom, da je celoten načrt premalo ambiciozen, premalo poudarja strateški in tehnološki razvoj, premalo je zelen, predvsem pa je premalo trajnostno naravnan. Če bom začel s konca. Tako kot za vse ostale države je naloga Slovenije, da do 30. aprila pripravi oziroma odda lasten načrt za okrevanje in odpornost. Res je, pripravili ste ga, vendar je pripravljen na način, ki po mnenju stranke SAB ne sledi temeljnim smernicam. Temeljne smernice so, da se država sooča in premosti ekonomsko, socialno, okoljsko in zdravstveno krizo. Na voljo imamo ogromno sredstev za našo državo – 5,2 milijardi evrov, delno povratnih in delno tudi nepovratnih sredstev, ki jih, kot izgleda, ne bomo uporabili za namene, predvsem pa ne za doseganje predvidenih ciljev, ciljev, ki nam jih diktira Evropska unija. Naši dvomi so celo hujši, spoštovani minister. Bojimo se, da jih ne bomo sploh porabili. V vašem dokumentu oziroma načrtu, v tabelarnem pregledu, botruje velika zmeda. Veliko je zapisanega, nedefiniranega, površnega in vprašanje je, če uresničljivega. Najbolj pomembne točke so v tem načrtu za okrevanje in odpornost namenjene za popolnoma drugačne namene. Najbolj pomembne točke so v tem načrtu graditi trajnostno prihodnost. Tako, kot predlaga Nex Generation EU, je mogoče le, če zapustimo razvojni model, ki je povzročil gospodarsko, socialno, okoljsko in zdravstveno krizo. Konkretno to pomeni usmerjati produktivne osnove tako, da hkrati zagotavlja socialno pravičnost in ekološko trajnost. Samo navajati je nepomembno in nepotrebno. Potrebni so skladni cilji in ukrepi. Spoštovani minister, ne glede na vašo navidezno prepričljivo retoriko, žal vaš nacionalni načrt vztraja na osnovi zgrešenih receptov, ki so v nasprotju z zahtevami, ki bi morale biti usmerjene v prepotrebne investicije in v nek nov ekonomski model. Evropa, prava Evropa, ne višegrajska Evropa, gospod minister, razume, da so naravni resursi v zaključni fazi, tako kot je nadaljevanje teorij, da so prednostni cilji neskončna ekonomska rast, ko dobro vemo, da so osnovne in naravne surovine v kritičnem stanju, povsem nerealno in neučinkovito. Enako tisti, ki si mislijo, da je samo gospodarska rast neizogiben razlog, da ustvarja zaposlovanje in blaginja, kar je znanstveno napačno. Tako kot je bilo napačno in hinavsko početje tistih, ki niso razumeli, da je prerazporeditev bogastva in dela bila nujno potrebna gesta v desetletju rasti in razvoja. Vsekakor pustimo to smer in se osredotočimo na vaš načrt. Še enkrat vam povem, načrt je zgrešen. Načrt ne upošteva smernic in je v določenih korakih premalo ambiciozen, premalo trajnostno naravnan v mobilnosti in v digitalizaciji. Kar mi vidimo v stranki SAB, je, da je premalo poudarka na zdravstvu in na vlaganju v verigah vrednosti. V vašem načrtu nisem opazil investicije v smeri pridobivanja energije in obnovljivih virov. Ja, res je, saj nekaj ste predvidevali, 15 milijonov nepovratnih in 100 milijonov povratnih sredstev, a to samo za sektor gospodarstva. Kje je nacionalni načrt? Kje je strategija razvoja alternativnih virov? Kje so subvencije za investicije v individualni gradnji? Žal nisem videl konkretnih postavk. Kar se tiče zmanjšanja onesnaževanja zraka, dajete veliko pozornost na ceste in manj na železniško infrastrukturo. Naj vas samo spomnim, da je sosednja Italija v trajnostno mobilnost namenila kar 15 % vrednosti nacionalnega načrta, mi pa komaj 3,5 %. Ponavljam, 3,5 %. Glavnino tega denarja je namenila za železnice visoke hitrosti. To vi sami dobro veste. Kje smo pa mi z železnicami? Pred vojno. Mi se pa iščemo, ko imamo za obnoviti nekih nekaj kilometrov proge. Je pa po vašem načrtu resnično ogromno sredstev namenjenih za ceste, a po našem mnenju bi morala biti sredstva za ta namen ekskluzivno z integralnega proračuna. Minister, danes je eno leto, od kar nas je objela ta pandemija, a se nismo nič naučili. Katere so bile potrebe? Kaj je bilo glavno pomanjkanje v tem obdobju? Kateri so bili ključni problemi? Ali se vam zdi, da je zdravstvo premostilo krizo, ker ste ustavili javno življenje? Ali ni eden od ciljev Next Generation EU ta, da moramo z denarjem, ki ga bomo imeli na razpolago, zgraditi čim več takih objektov, ki nam bodo nudili in zagotovili vsesplošno samooskrbo. Govorim o osnovnih dobrinah, govorim o zdravstvu, govorim o tehnologiji, govorim o naprednih inovativnih oprijemov in o industriji 4.0. Sem prepričan, da razumete, minister, sem prepričan, da razumete, o čem govorim. Ste predstavnik vlade, imate moč, ni dovolj samo govoriti o trajnostnem razvoju, o tranziciji, o green economy, o vsesplošni vključitvi, če vsi ti pojmi nimajo za spremstvo konkretnih ciljev, intervencije, sredstev, učinkovite strategije in doslednih dejanj. V nekem vašem intervjuju ste se pohvalili, da ste usklajevali načrt z več kot dva tisoč udeleženci. Kje so? Kdo so? Občine. Občine želijo samo denar za infrastrukturo. Podjetja zahtevajo denar za osnovna sredstva, ljudje pa enostavno zahtevajo le delo. Pravilno. Se strinjam. Samo predvsem v prvih dveh točkah to ni prava pot, minister, da dosežemo trajnostni cilj. To ni pot, da dosežemo cilje in namene iz kapitala, ki nam je bil ponujen, ki ga imamo na dlani za ekonomski preobrat. Upam, da razumete, kaj govorim. Naj zaključim, spoštovani minister Zvone Černač, z željo, da sem vam vsaj malo odprl oči. Prepričani smo, da ta vaš načrt ni v skladu z zahtevami Evrope, ni v skladu s trajnostno politiko, ni v skladu z željo državljanov, da bi končno spremenili smernice te poti, ki se pelje v inovativno rast in razvoj, ki ne pelje v trajnostno blaginjo, ampak v začasno rešitev in posledično v ekonomsko stagnacijo. S predlaganim načrtom ne sledimo evropski ekonomski politiki, se ne ukvarjamo s strukturnimi posegi, s pospeševanjem inovacij, ne nudimo konkretnih pomoči perspektivnim podjetjem. Samo nakazovanje, kaj naj bi bil cilj, brez kakršnihkoli rešitev, je znak neresnosti, nestrokovnosti in nesposobnosti. Je znak popolnega pomanjkanja politične vizije in intence, da bi s pomočjo družbene mobilizacije usmerili državo v pravično, pošteno in trajnostno obzorje. Vse to, spoštovani minister, nakazuje praznino, ki neusmiljeno fotografira totalen neuspeh sedanje politično vladajoče garniture. Mi je žal minister, samo to je to. Hvala, predsednica.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas za razpravo še ostal, vidim da je še interes za razpravo, zato naj samo opozorim, da če želijo razpravljati tudi predlagatelji in gospod minister, se morajo prava tako prijaviti k razpravi. Sedaj pa odpiram listo. Prosim, prijavite se. Imamo šest prijavljenih razpravljavcev. Vsak ima na voljo dve minuti in 21 sekund. Prvi dobi besedo gospod Nik Prebil. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega Bandelli, kolega Trček, kolegica Sukič in sam kot predlagatelji tega predloga nacionalnega načrta smo jasno podali predloge in cilje, kam bi Slovenija v prihodnosti morala iti. Jaz resnično upam, da je jasno, kakšna zahtevna pot je pred nami, da kriza, pozor!, gospodarska kriza, ki se še ni začela in katere izhod bo izredno pomemben, bo omogočal ta načrt, ali bomo izšli iz te krize dokaj dobro in bomo na naslednjo morebitno takšno pripravljeni ali pa bomo zaostali in zato plačali drago ceno. In ključen del za to so tiste smernice, ki so v predlogu Evropske komisije predstavljene in ki jih naša država mora upoštevati. Minister, prej ste vmes še govorili, kako ste vi zagotovili vpise zdravstvenega kadra. To je vsekakor dobro, vendar dajmo biti pošteni, ti ljudje bodo zaposljivi šele čez deset let. Zakaj pa zdaj med krizo ni bilo zdravstvenega kadra dovolj, čeprav nismo mogli vedeti, da bo prišla? Ja, zaradi Zujfa, ker se vse vmes tisto, kar je Janševa vlada delala v preteklih letih, ni moglo izpopolniti, ker je bilo z zakonom zablokirano. In to so tiste ključne težave, ko vas ena napaka v preteklosti lahko stane nečesa v prihodnosti in jaz upam, da smo se tega do danes naučili. Ravno zato takšni predlogi in določena pozitivna kritika temu vašemu načrtu, ki je bil do sedaj vsaj nekemu delu širše javnosti žal skrit, in jaz upam, da gremo lahko s ciljem neke nove prihodnosti, neke boljše prihodnosti, ki je razvita in gleda na življenje kot na nekaj, kjer lahko črpa iz znanja, kjer lahko črpa razvoj, kjer lahko črpa prihodnost. In to je tisto, kar v državi potrebujemo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Prednik, pripravi se gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Vsem en lep dober večer. Prej nam je zmanjkalo časa, zato sem se javil na to delitev. Ta čas ne omogoča neke poglobljene razprave, ampak samo nek političen razmislek. Minister, dejali ste, da ta dokument ni zgodovinski, medtem ko je vaš strankarski kolega mag. Pogačnik dejal, da je to zgodovinski dokument. Tu delim mnenje z, žal, s svojim poslanskim kolegom. Vsak tak dokument je zgodovinski, so bili pretekli in bodo tudi prihodnji. Ravno zaradi tega ker je ta dokument, ki ste ga pripravili, tako zelo pomemben za prihodnja leta, so takšne razprave v Državnem zboru še kako potrebne. Vse to, kar smo pripravili v opoziciji, ne smete na vladi in v koaliciji jemati kot napad opozicije na koalicijo. Jaz verjamem, sploh vi, ko ste bili poslanec v opoziciji, ste večino svojih izvajanj imeli na način napada na takratno našo vlado, ampak dajte se naučiti, da smo mi v opoziciji kooperativni. Glede na razpravo, tudi vašo danes, jaz verjamem, da tudi če danes niste priznali, da je v tem dokumentu marsikaj dobrega, upam, da boste tudi s pomočjo državne sekretarke iz tega dokumenta počrpali tisto, kar je dobro. Navsezadnje končni dokument, ki ga bo sprejela vlada, je za prihodnja leta zelo pomemben. Verjamem, da smo tudi Socialni demokrati skupaj s vso opozicijo toliko sposobni tudi v vaših očeh, da boste kakšen projekt prepisali. Vsi se moramo zavedati, da nihče ni pojedel vsega znanja na tem svetu, ne vi, ne mi. Skupaj pa nam lahko uspe več, kot si predstavljamo. In za konec glede sporazumov, podpisanih ali nepodpisanih. Če smo tako daleč prišli v tej politiki, potem nas je lahko vse skupaj sram, ker če bi imeli mi podpisan nek sporazum z vami, bi pa verjetno ta dokument bolj resno obravnavali. Dajmo se zresniti in dajmo se bolj resno pogovarjati o tako pomembnih in strateških dokumentih. Ne samo na podlagi nekih političnih sporazumov.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Lenart, pripravi se gospod Leon Merjasec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim, spoštovani minister! Na mizi imamo priporočilo opozicije za nacionalni načrt za okrevanje in odpornost, ki je seveda pomemben dokument, saj se bodo po njem delila evropska sredstva. Nekako smo danes več kot o tem načrtu, kakršnega bi naj imeli, pri predlagateljih v opoziciji poslušali veliko očitkov na račun pripravljenega načrta za okrevanje in odpornost, ki ga je dejansko predložila vlada in ministrstvo, in sicer da se ni vključilo opozicije, o tajnosti dokumenta pa tudi, kot pravi Levica in njen gospod Mesec, da ta načrt ne sledi smernicam EU za pametni digitalni krožni prehod, premalo sredstev se načrtuje za zdravstvo, preveč pa za ceste. Pa saj so tudi ceste menda neke vrste razvoj! Ali niso? Ne vem sicer, zakaj bi se reklo tretji razvojni osi razvojna os. Za določene dele naše države so ceste še vedno strašansko pomembna zadeva, da pridejo do povezav in do razvoja in da se lahko mesta in občine boljše razvijajo. Predlagatelj je izpostavil tudi nekatere nacionalne načrte za odpornost in okrevanje drugih držav članic, kot so Portugalska, Španska, Grčija, ki bi naj bili celo boljši, bolj pregledni od slovenskega. Ampak vse te tri države mislim, da so bile strašansko uspešne pri črpanju evropskih sredstev, ko smo jih morali dejansko rešiti pred bankrotom. Te finančne krize so se za te države vrstile od leta 2011 do leta 2014. Če bi sedaj njih mi morali močno posnemati, potem ne vem, kam bi prišli. V nacionalnem načrtu za okrevanje in odpornost Republike Slovenije bodo vključeni ključni strateški državni projekti, medtem ko se ostali projekti lokalnih skupnosti financirajo iz drugih virov, včasih tudi iz evropskih. Ampak ta vlada in minister dejansko pripravljata dobro strategijo za razvoj države. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Leon Merjasec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Pozdravljen minister, sekretarka! Danes je bilo že veliko povedanega o tem nacionalnem načrtu za okrevanje. Veliko pa je bilo tudi že povedanega na samem Odboru za zadeve Evropske unije, kjer je bil minister s predstavitvijo načrta transparenten, pri tem pa je bil tudi prikazan načrt dva tisoč udeležencem iz gospodarstva, občin in nevladnih organizacij. Da nadaljujem. V načrtu za okrevanje je bila namenjena posebna pozornost vlaganju v zdravstvo, dolgotrajno oskrbo ter ključno javno infrastrukturo, predvsem za infekcijski kliniki Maribor, Ljubljana, nujno medicinska pomoč, v regionalne bolnišnice, domove za ostarele, za obnovo in izgradnjo novih ter seveda za nova delovna mesta v DSO. Poleg tega bodo ti ukrepi namenjeni tudi za dolgotrajno trajnostno rast gospodarstva in zaposlovanja, za zmanjšanje toplogrednih plinov, za železniški promet. Vsi ti ukrepi so za Slovenijo pomembni in je prava priložnost za okrevanje in odpornost, zato se ministru in njegovi ekipi zahvaljujem, da so pripravili ta načrt, saj bo teh 2,5 milijarde evrov, ki so namenjeni načrtu za okrevanje in odpornost, namenjeni ljudem. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kot zadnji dobi besedo dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Prvič, to, da predstaviš preko Zooma nek powerpoint, ni isto, kot da imaš možnost brati ta špeh, ki sva ga jaz pa Marko brala. Ker sem bral tretjo varianto tega, moram reči, da se izboljšave med variantami niso dogajale v meri, ki sem jo pričakoval. Drugič, to seveda ni pripravljal sam SDS, sam SVRK, ampak cela vrsta ministrstev, ki so bili v to vključeni. Celo napovedano je bilo, da bo kar nekaj ljudi tle iz vlade prisotnih, pa razen ekipe SVRK jih ni bilo. V čem je problem s tem načrtom, je kolega Marko zelo lepo povedal. Tako smo se zmenili, tokrat sem bil jaz bad cop, on good cop. In bom ponovil to, kar sem povedal na začetku. To je naša domača naloga, ne naloga, ki jo moramo narediti vis a vis Evropski komisiji, vis a vis EU. Pandemija nas je zbrcala v zadnjico, da moramo nujno iti v neke reforme, ki se jih tukaj ne ubira na pravi način. Danes sem zaključil začetek v bistvu s parafrazo najbolj znane knjige Karla Popperja, Odprta družba in njeni sovražniki. Žal se mi zdi, da ta možnost razprave danes, ki je na koncu žal ni bilo, je pokazala, kdo od nas je za odprto družbo – Socialni demokrati, naši kolegi sopodpisniki − in kdo je bolj sovražnik te odprte družbe, kdo niti nima toliko osnovnih manir, da bi prebral to, kar mi predlagamo. In potem govorijo o nekem sodelovanju in vmes nabija. Pa jaz niti ne gledam, kaj se zdaj pisari na Facebooku, za razliko od kolegov verjetno iz SDS. Verjetno potrebujete bolj vi kot mi predlagatelji nekaj razmislekov o osnovni politični treznosti, ker to je naša skupna odgovorna naloga. To odgovornost so nam podelili naši zanamci, in to danes je bilo sramota, ne pa razprava. Sramota z vaše strani v veliki meri. Hvala.
Hvala lepa. S tem zaključujemo splošno razpravo o predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. S tem zaključujem tudi 64. izredno sejo Državnega zbora. Lep večer vsem!