Spoštovane gospe in gospodje, dober dan, lepo pozdravljeni! Pričenjam nadaljevanje 23. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Andrej Fabjan, Ljubo Germič, Feri Horvat, Roman Jakič, Janez Janša, mag. Janez Kramberger, Maksimiljan Lavrinc, Alojz Peterle, Maria Pozsonec, Ciril Pucko, Jože Tanko, Davorin Terčon, Janko Veber, Cveta Zalokar Oražem, Majda Zupan in Franc Čebulj. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PARLAMENTARNEM NADZORU. Predlog zakona je v obravnavo državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Rudolfom Mogetom. Besedo dajem gospodu Rudolfu Mogetu, predstavniku predlagateljev, za dopolnilno obrazložitev - pet minut. Prosim.
Predsedujoči, dr. Brejc, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Najprej v imenu predlagateljev vsem prisrčna hvala, da ste v prvi obravnavi predlog zakona o parlamentarnem nadzoru podprli z 58 glasovi za in enim proti. Ta rezultat kaže tudina to, da o tem zakonu vsaj s strani predlagateljev ni treba več dosti govoriti. Po prvi obravnavi, zdaj smo namreč v drugi, je zakonodajno-pravna služba dala precej pripomb na ta zakon. Predlagatelji smo pripravili amandmaje, da bi upoštevali te pripombe, ki so bile tehtne in upravičene in jih je komisija Jožefa Jerovška prelila v amandmajsko obliko in zakon z njimi dopolnila. Tako da je po mnenju predlagateljev zakon zdaj tudi z zakonodajno-pravnega stališča popoln. Rad bi vam pa še enkrat povedal, preden zaključimo te stvari, kaj bomo v okviru pristojnosti in nalog komisije lahko nadzirali glede ukrepov. Ker je zakon napisan tako, da so ti ukrepi skriti v drugih zakonih, jih bom še enkrat eksplicitno in zelo na hitro povedal. Lahko bomo torej nadzirali tajne ukrepe, kot je spremljanje mednarodnih sistemov zvez, kot je nakup dokumentov in predmetov, kot je opazovanje in sledenje na odprtih ali javnih prostorih z uporabo tehničnih sredstev za dokumentiranje, kot je kontrola pisem in drugih občil z nadzorovanjem in snemanjem telekomunikacij. To velja za obveščevalne službe, medtem ko za varnostne službe pa velja, da bomo lahko nadzorovali ukrepe, kot je nadzor telekomunikacij s prisluškovanjem in snemanjem, kontrola pisem in drugih pošiljk, kontrola računalniškega sistema banke ali druge pravne osebe, ki opravlja finančno ali drugo gospodarsko dejavnost, prisluškovanje in snemanje pogovorov s privolitvijo vsaj ene osebe, udeležene v pogovoru, prisluškovanje in opazovanje v tujem stanovanju ali drugih prostorih z uporabo tehničnih sredstev za dokumentiranje in po potrebi s tajnim vstopom v navedene prostore, navidezni odkup, navidezno sprejemanje ali dajanje daril ali navidezno jemanje oziroma dajanje podkupnine, za varnostne službe pa še ukrepe v zvezi z zakonom o policiji, to je tajno opazovanje in sledenje z uporabo tehničnih sredstev za dokumentiranje in prirejene listine ter identifikacijske oznake. Ne bomo pa gledali tajnega policijskega delovanja oziroma tajnega policijskega sodelovanja. Poleg tega bo po členu, ki je bil popravljen, to je 13. člen, ki v glavnem določa pristojnosti in naloge komisije, bo ta komisija potem tudi nadzirala dejavnost obveščevalne službe v zvezi s skladnostjo sprejete politike nacionalne varnosti, obravnavala bo letni program dela, poročila o delu, o finančnem poslovanju, predlog državnega proračuna v zvezi s temi službami, potem predlog zakona in drugih aktov v zvezi s temi službami in obravnavala obvestila in pobude posameznikov in organizacij, ki se nanašajo na pristojnosti in naloge komisije. Spoštovane kolegice in kolegi! S sprejetjem tega zakona ni zaključeno pravno področje, ki bi določalo delo in naloge te komisije, pač pa je v zakonu omenjeno tudi, da bo državni zbor moral v roku šestih mesecev po sprejetju tega zakona sprejeti tudi poslovnik, ki bo določal natančneje delo te komisije. Jaz bi se vsem, ki ste nam pomagali z nasveti in z dobrimi predlogi, zahvalil za to podporo. Na koncu bi dejal, da učinkovitega nadzora ni, če ni med temi službami in med parlamentarcinekega zaupanja, nekega sodelovanja. Sedaj v teh dveh letih je to sodelovanje oziroma zaupanje nekje nastalo in jaz bi bil pač zelo srečen, če se bo ta stvar nadaljevala oziroma če bodo poslanci, za katere postavljamo temelje za nadzor, to stvar poskušalipeljati v takšnem smislu, kot smo mi sedaj. Glede tega, da je to izredno hudo delo, mi dovolite, da zaključim to svoje izvajanje z nemškim pregovorom, ki pravi, da pes, ki varuje hišo, ima veliko sovražnikov. Jaz pa mislim, da bomo s sprejetjem tega zakona tem službam pridobili veliko prijateljev.
Hvala lepa. Besedo imajo predstavniki vlade. Tu je gospod Miha Molan, državni sekretar z ministrstva za notranje zadeve, s sodelavci. Ga lepo pozdravljam. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nedvomno je zakon, ki bo enotno urejal nadzor nad obveščevalno-varnostnimi službami, nujno potreben, saj ker je ta aktivnost v sedanji zakonodaji izredno razpršena in pa neenotno urejena in preohlapno določena tako, da povzroča tudi težave v praksi. Ob predlogu zakona je vlada vložila številne amandmaje, katerih cilj je bil izboljšanje teksta in nikakor ne omejevanje nadzora nad delom varnostnih in obveščevalnih služb, ki ga izvajadržavni zbor. In ocenjujemo, da smo z vloženimi amandmaji in s konstruktivnim delom v matičnem delovnem telesu prispevali oziroma dosegli bistveno izboljšanje samega teksta zakona in v tem smislu tudi podpiramo amandmaje, ki so bili sprejeti v matičnem delovnem telesu. Mogoče bi samo še komentiral 25. člen v povezavi s 13. členom, ki z amandmajem bistveno boljše rešuje situacijo in ga razumemo kot možnost dostopa do podatkov in dokumentov samo z vidika skladnosti odrejenih ukrepov z izvajanimi ukrepi, nikakor pa ne, da to pomeni dostop do podatkov, pridobljenih na podlagi tako odrejenih ukrepov. Podpiramo tudi amandmaje, ki so vloženi za 26. in 32. člen. In sicer smatramo, da pri 26. členu bi bilo potrebno še mogoče izključiti osebe, navedene v drugi alinei prvega odstavka 49. člena zakona o policiji, kjer je govora o tajnih delavcih. Tako, da bi se mogoče še izključila ta kategorija osebe od možnosti vabljeni na razgovor v parlamentarni komisiji. Kot je omenil že predlagatelj, menim, da sta tudi razprava v matičnem delovnem telesu in iskanje rešitev za izboljšanje teksta zakona prispevali k večji stopnji medsebojnega zaupanja in prepričani smo, da ravno to večje medsebojno zaupanje tako med izvajalci nadzora kot nadziranimi pomeni tudi bistven napredek vizboljšanju stanja na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnavala komisija za nadzor nad delom varnostnih in obveščevalnih služb kot matično delovno telo. Prosim predsednika komisije, gospoda Jožefa Jerovška, da predstavi poročilo komisije - pet minut. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Komisija državnega zbora za nadzor nad delom obveščevalnih in varnostnih služb je na svoji 21. seji kot matično delovno telo obravnavala predlog zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, ki ga je v sprejem po rednem postopku predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Rudolfom Mogetom. Na komisiji so bili prisotni vsi vabljeni, tako predstavniki zakonodajno-pravne službe državnega zbora kot predstavniki vlade in predstavniki obveščevalno-varnostne službe ministrstva za obrambo in ministrstva za notranje zadeve ter predstavniki slovenske obveščevalno-varnostne agencije. Prisotna pa je bila tudi strokovna skupina, ki je sodelovala pri pripravi zakona. Kot je bilo že omenjeno, je bila pred tem opravljena temeljita prva obravnava zakona. Za obravnavo na seji so člani komisije poleg zakonskega predloga, ki je objavljen v Poročevalcu št. 73, in mnenja zakonodajno-pravne službe državnega zbora prejeli še amandmaje poslanskega kluba LDS, poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov in poslanske skupine DeSUS k 12., 20., 23., 25., 26. in 28. členu, amandmaje poslanske skupine SDS k 12., 18., 32. in 36. členu, amandmaje vlade Republike Slovenije k naslovu zakona, k 3., 4., 5., 9., 11., 12., 13., 16., 17., 20., 22., 23., 25., amandma za nov 25.a člen, 25.b, 25.c člen, k 26., 28., 36. členu ter za nov 36.a člen Komisija se je seznanila z mnenjem zakonodajno-pravne službe z dne 17.11.2002, ki je navedeni predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Zakonodajno-pravna služba je k posameznim členom podala tudi nekaj pripomb. Komisija za nadzor nad delom obveščevalnih in varnostnih služb je v skladu z drugim odstavkom 130. člena poslovnika obravnavala vse vložene amandmaje ter sprejela amandmaje poslanskega kluba LDS, poslanskih skupin Združene liste in DeSUS k 20., 23., 26. in 28. členu, amandmaje vlade Republike Slovenije k 9. in za nov 36.a člen. Ni pa sprejela amandmajev vlade k ostalim členom, amandmajev poslanskega kluba LDS, Združene liste in DeSUS-a k 15. in 25. členu ter poslanske skupine SDSk 12., 18., 32. in 36. členu. V obrazložitvi poročila je tudi podrobno zapisano, zakaj navedenih amandmajev ne sprejemamo. Komisija pa je na podlagi osmega odstavka 131. člena poslovnika državnega zbora oblikovala in sprejela devet amandmajev komisije: k 8., 10., 13., 14., 17., 19., 22., 25. in 32. členu. Če rečem samo par besed, zakaj komisija ni sprejela nekaterih amandmajev vlade, čeprav jih je v svojih amandmajih v nekaterih delih smiselno povzela. Ključni se nam je zdel recimo amandma vlade k 16. členu in po mnenju komisije je ločevanje med splošno dejavnostjo obveščevalnih služb in dejavnostjo posebnega pomena za nacionalno varnost bistveno za ohranitev koncepta zakona, ki vzpostavlja na eni strani dolžnost nadzorovanja obveščevalne službe, da poroča komisiji, če gre za njeno splošno dejavnost, in na drugi strani za dolžnost vlade, da poroča komisiji, če gre za dejavnost posebnega pomena za nacionalno varnost. Prav tako je bil izpostavljen kot ključen 25. člen, ker je komisija pač zavrnila predloge vlade in pa potem sama oblikovala drugi 25. člen s tem, da je odpravila vse nejasnosti, dileme interpretacije v smislu pravice komisije za obseg nadzora. Ker se mi čas že izteka, ne bom več komentiral drugih sprejetih amandmajev. Mislimo pa, da je v teh amandmajih, kot sem že omenil, bilo povzeto vse tisto, kar so vsi, ki so predlagali spremembe, predlagali in da smo ohranili konsistenten zakon, ki ohranja enoten pristop in upamo, da bo zakon v takšni konsistentni obliki tudi sprejet. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 19. februarja 2003. Prehajamo k 26. členu. V razpravo dajem 26. člen in amandma poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin Združene liste, Slovenske ljudske stranke in DeSUS-a. Kdo želi besedo? Gospod Drobnič. [[Ne.]] Gospod Jerovšek.
Mi, v poslanski skupini SDS [[...]]
Oprostite. V imenu poslanskih skupin ni [[...]]
K 26. členu želim poudariti, da je potrebno sprejeti ta člen, ker je pač posledica na neki način tega, da na sami obravnavi v drugi obravnavi na komisiji smo ta stavek, ki se vrača v člen, pravzaprav pomotoma izpustili. Samo na to bi opozoril državni zbor, da gre pravzaprav za stvar, ki je pomotoma izpadla in se sedaj vrača v zakon.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo pri 26.? Prosim, izvolite gospod Kangler.
Tudi jaz osebno podpiram ta člen. Potrebno je zagotoviti, glede na to, da bodo pred komisijo lahko nastopili tudi posamezni člani obveščevalne službe, je potrebno zagotoviti njihovo tajnost in konstruktivnost delovanja in tako tudi identitete. Seveda, zelo smo pa tudi veseli in tudi sam sem vesel, da bodo lahko tudi pred komisijo, četudi sprejmemo ta amandma, nastopili posamezni delavci slovenskih obveščevalnih služb in tudi komisijo seznanjali znotraj službe glede nepravilnosti. In če ta amandma sprejmemo, na nek način zagotovimo njihovo tajnost delovanja in seveda tudi identitete, pri čemer pa sploh ne dvomim, da komisija tega ne bi spoštovala, tako, da bom ta amandma podprl. In sem tudi vesel, da smo se glede teh vprašanj, ki jih imamo glede 26. člena, tudi koalicijsko uskladili.
Hvala lepa. Še kdo? Nihče. Zaključujem razpravo in prehajamo na 32. člen. V razpravo dajem torej 32. člen in amandma poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin Združene liste, SLS in DeSUS-a. Kdo želi besedo, prosim? Nihče. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 13.20. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in nadaljujemo ob 11.30.
Spoštovane gospe in gospodje! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU NAVIGACIJSKIH SLUŽB ZRAČNEGA PROMETA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom odbor za infrastrukturo in okolje predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Pozdravljam gospoda ministra Presečnika in sodelavce! Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Ne glede na sklep, ki je bil sprejet na odboru za infrastrukturo in okolje, mi dovolite, da le podam nekaj uvodnih misli pri tem zakonu, ne toliko k vsebini kot glede razlogov, zakaj je do takega sklepa prišlo oziroma zakaj imamo eventualno tudi kakšen drugačen predlog. Vlada je po daljših pripravah in usklajevanjih 30.10. lanskega leta, 2002, določila besedilo predloga zakona, ki ga obravnavamo, in ga dne 7.11. poslala v obravnavo državnemu zboru. Odbor za infrastrukturo in okolje je sprejel sklep, da predlog zakona, kot rečeno, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Strokovne službe so za sejo odbora za infrastrukturo in okolje, ki je bila 5. februarja letos, pripravile določene predloge za izboljšanje besedila predloga zakona, ki vsebujejo že tudi glavne spremembe, ki izhajajo iz osnutkov predpisov Evropske unije na področju navigacijskih služb zračnega prometa, vendar jih odbor takrat ni obravnaval. Glede predpisov Evropske unije je treba poudariti, da bo še nekaj časa trajalo prehodno obdobje, v katerem bo treba intenzivno medsebojno prilagajati predpise EU in predpise držav članic na tem področju, torej na področju letalstva in še posebej na področju kontrole letenja, zračnega prometa. Želel bi tudi pojasniti osnovne razloge, zaradi katerih je nastala potreba po dodelavi besedila predloga zakona v tako velikem obsegu in zakaj bi bilo dobro, da državni zbor nadaljuje obravnavo tega predloga zakona, kot to omogoča njegov poslovnik. Prvič, besedilo predloga zakona je bilo treba dopolniti in spremeniti glede na pripombe in predloge, ki jih je v svojem mnenju podala zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Drugič, osnovni razlog za dodelavo besedila predloga zakona je tudi v tem, da je 16. decembra 2002 Svet Evropske unije posredoval besedilo osnutkov predpisov EU, ki se nanašajo na tako imenovano enotno evropsko nebo, ki se razlikujejo od prejšnjega besedila teh osnutkov predpisov Evropske unije. Menim, da je pripravljen kvaliteten predlog za ponovno obravnavo na seji odbora za infrastrukturo in okolje. Tako bi zadržali potreben časovni okvir pravnega urejanja teh vprašanj, če bi omogočili, da odbor za infrastrukturo in okolje v skladu s poslovnikom državnega zbora te amandmaje obravnava in jih državni zbor potem v drugi obravnavi tudi sprejme in na ta način omogoči, da se v tretji obravnavi še vnesejo morebitne korekcije. Torej, glede na vse navedeno predlagam, da državni zbor ne sprejme predloga odbora za infrastrukturo in okolje in s tem omogoči nadaljnjo obravnavo predloga tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima Andrej Fabjan, Slovenska ljudska stranka - pet minut. Ga ni tukaj? Potem gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Razlog za zavrnitev na matičnem odboru, se pravi na odboru za infrastrukturo in okolje, je bil, kot sem lahko sam razumel, v tem, ker je zakonodajno-pravna službadržavnega zbora v bistvu pripravila k samemu zakonu več amandmajev, kot pa ima ta zakon členov. Sam pa moram dejansko ugotoviti, da večina teh amandmajev ni bila vsebinske narave, da bi močno posegala v samo vsebino samega zakona, ampak da je šlo v bistvu bolj za redakcijske popravke tega zakona, ki ga sedaj obravnavamo. Ne bi rad razčlenjeval, zakaj v tem državnem zboru do tega prihaja, da se pač zakonodajno-pravna služba na takšen način loti obravnave nekega zakona in potem odboru predlaga množico amandmajev, kajti kot poslanec opozicije bi pričakoval, da bi se vladne stranke in pa pač vladajoča koalicija o teh zadevah uskladile že prej, preden pride neki predlog zakona v sam državni zbor. Ugotovim lahko tudi, da ni bilo na sam zakon nekih velikih vsebinskih popravkov oziroma predlogov s strani strokovne javnosti, na katero se tako radi vedno in povsod sklicujemo, so bili bolj ali manj samo trije predlogi, in še ti s strani kontrolorjev letenja in pa vloženi so bili, mislim da štirje amandmaji s strani posameznih poslancev. Kljub temu sem na odboru pač iz tega razloga, ker je bila ta velika množica amandmajev, skozi katero bi se moral odbor prebijati, glasoval za to, da se zakon zavrne in da vlada tudi ob konsultaciji zakonodajno-pravne službe državnega zbora pripravi nov predlog. Mislim, da to lahko vlada naredi sorazmerno hitro, to lahko naredi že do naslednje seje, kajti predlog zakona je v glavnem v takšni fazi, da bi ga ta državni zbor lahko na hitro sprejel. Strinjam pa se, in to je tudi pripomba poslanske skupine Nove Slovenije, da naj vlada še enkrat razmisli v zvezi z rešitvami, in sicer letalske službe, meteorologije in pa službe iskanja in reševanja zrakoplovov, na kar opozarja zakonodajna služba, da v tem zakonu te zadeve pravnosistemsko niso povsem dobro rešene oziroma, kot so zapisali, da so sporne. Naš predlog je, da naj vlada razmisli, ali ne bi vseh teh pet služb, ki jih ta zakon obravnava, zajeli vendarle znotraj enega in istega ministrstva. Se pravi, da bi sedaj v trenutku, ko v bistvuuveljavljamo neki novi princip, predvsem nov princip financiranja in s tem seveda delovanja vseh teh služb, se pravi poleg službe letalske meteorologije in pa službe iskanja reševanja zrakoplovov še ostale službe, in sicer službo letalskih informacij, potem službo zračnega prometa in pa službo letalskih komunikacij, da bi vendarle vse te službe združili znotraj enega ministrstva, to je ministrstva za promet in s tem nekako zaokrožili to rešitev primerljivo, kot je to urejeno na primer v sosednji Avstriji ali pa v sosednji Hrvaški. Vsaj ta dva opisa sta bila dodana v poročilu vlade k temu zakonu. Naj zaključim. Naša poslanska skupina bo glasovala za sklep matičnega delovnega telesa in mislimo, da s tem pravzaprav pri sprejemanju tega zakona ne bomo naredili neke velike napake, kajti vlada lahko že do naslednje seje pripravi usklajen predlog in bo potem hitreje potekalo sprejemanje na seji državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Vučko, LDS, ki pa ga ni. Besedo ima Zmago Jelinčič, SNS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Slovenska nacionalna stranka bo podprla sklep matičnega delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Gre za precej nedodelan zakon, ki ima celo vrsto napak, celo vrsto nekonsistentnosti, še posebej pa se to kaže v množici pripomb, amandmajev in mnenj, ki se ne strinjajo z rešitvami v samem zakonu. Prepričani smo, da bi lahko na ministrstvu za promet pripravili boljši zakon, če ne bi v tako močni meri poslušali privatnih želja in privatnih interesov predvsem kontrolorjev zračnega prometa. V Slovenski nacionalni stranki sodimo, da je matični odbor pravilno odločil, ko je sklenil, da predlog zakona ni ustrezen za nadaljnjo razpravo. Prepričani smo, da lahko ministrstvo v kratkem času uredi in pripravi nov predlog, ki ga potem lahko najprej da v razpravo na vlado in kasneje tudi v državni zbor, tako da je zakon lahko sprejet v nekaj mesecih. Takšen, kot je pa predložen zdaj, pa ne ustreza trenutnemu stanju, ne ustreza trenutnemu razvoju letalstva v svetu in preveč podlega privatnim interesom. Zato bo Slovenska nacionalna stranka glasovala za predlog matičnega telesa, se pravi, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 13.20 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in se zahvaljujem predstavnikom vlade. Obravnavo 4. točke dnevnega reda bomo začeli ob 11.55 uri.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, predstavnice vlade, lepo vas pozdravljam! Sejo nadaljujemo z obravnavo 4. TOČKE DNEVNEGA REDA - PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O VARNOSTI IN ZDRAVJU PRI DELU. Predlog zakona sta v obravnavo zboru predložila poslanca Franci Rokavec in mag. Janez Kramberger. V zvezi s tem zakonom odbor za zdravstvo predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem Franciju Rokavcu, predstavniku predlagateljev predloga zakona, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane predstavnice vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Namreč, namen obrazložitve je samo dodatna navedba argumentov, ki so vodili k vložitvi tega predloga zakona. Skupaj s kolegom Krambergerjem še vedno ugotavljava, da je bil predlog zakona smiseln in da še vedno obstajajo razlogi za njegov sprejem, kljub temu, da je uveljavitev sprememb in dopolnitev zakona o varnosti in zdravju pri delu v polnem teku bila uvedena z 31.12. lanskega leta. Namreč, dejstvo je, da direktiva Evropske unije ne obvezuje, da morajo biti kmetje in samozaposleni v celoti vključeni v sistem zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu. S kolegom predlagateljem, gospodom Krambergerjem, se strinjava, da je zagotovo narejen kvaliteten premik v Sloveniji, da se tudi ta populacija vključi v celoten sistem zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu. Vendar pa vseskozi opozarjava na to, da je bil rok za popolno uskladitev, tudi za ureditev izjave o zagotavljanju varnosti, prekratek, kljub temu, da je državni zbor že leta 2001 podaljšal rok za leto in pol. Namreč ugotavljava, da je za to kategorijo, ki je specifična predvsem na področju kmetijstva, bistveno prekratek čas, zato sva tudi predlagala, da se podaljša rok do konca letošnjega leta. To utemeljujeva tudi z naslednjimi argumenti. Dejstvo je, da je do konca lanskega leta šele 1% zavezancev, se pravi kmetov, pridobilo izjavo o varnosti. V mesecu novembru 2002 je bilo usposobljenih šele 32 kmetijskih svetovalcev, da bodo kmete izobrazili in jim pomagali pri izpolnitvi in ureditvi celotnega postopka, vključno s postopkom pridobitve izjave o zagotavljanju varnosti. Namreč, vsi ti razlogi vodijo k temu, ne glede na to, da vlada tu pravi, da inšpektorji ne bodo ukrepali, da bodo predvsem delovali v preventivnem smislu, svetovali, pa se kljub vsemu zastavlja vprašanje, kaj se bo zgodilo v primeru, ko dejansko pride do nesreče. V tistem primeru bo pač inšpektor moral ukrepati na podlagi zakona, ne glede, če bodo v drugih primerih samo svetovali. Zato sem prepričan, da je še kako pomembno, da je državni zbor kljub vsemu dolžan sprejemati takšne rešitve, ki so v praksi uresničljive. Ne sme pa sprejemati zakonov oziroma rešitev, ki so same sebi namen. Zato še vedno trdim, da je sprememba in dopolnitev omenjenega zakona potrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! V tem primeru smo si drznili socialdemokrati pogledati nekoliko bolj resno problemu v oči. Namreč 3. poglavje, Obveznosti delodajalca, ki v členih 14 do 31 v zakonu o varnosti in zdravju pri delu nalaga delodajalcu, da izdela analizo delovnega mesta glede varnosti pri delu, to je izjavo o varnosti. Dalje, da delodajalec zagotovi sodelovanje strokovnjaka za varnost pri delu, sodelovanje pooblaščenega zdravnika, zagotavlja periodične preiskave delovnega okolja in delovne opreme, zagotavlja zdravstvene preglede delavcev, se o vseh varnostnih vprašanjih posvetuje s svetom delavcev ali delavskim zaupnikom za varnost in zdravje pri delu in tako dalje. 4. poglavje tega zakona z naslovom Pravice in dolžnosti delavcev v členih 32 do 37 pa daje delavcu pravico do tako imenovane samozaščite, pravico da odkloni delo, zapusti nevarno delovno mesto, pri tem pa mora delavec spoštovati delodajalčeva navodila in njegove varnostne ukrepe. Poglavji 3 in 4 sta torej namenjeni zaščiti delavcev in urejanju odnosov med delodajalcem in delavci, kar pa je v primeru samozaposlene osebe brezpredmetno. Širok obseg delodajalčevih dolžnosti do delavcev je strokovno in finančno zelo zahteven in je sorazmeren le v primeru velikega števila zaposlenih oseb. Nikakor pa ne v primeru samozaposlenosti, ker sta delodajalec in delavec ista oseba. V tem primeru bi omenjena poglavja določala le shizofreni odnos do samega sebe. Deset članic Evropske unije, med njimi tudi države, s katerimi ima Slovenija najtesnejše gospodarske vezi, Italija, Avstrija, Nemčija in tako dalje, samozaposlene, ki ne zaposlujejo drugih oseb, celo ne uvršča med delodajalce. Samozaposlene kot delodajalce obravnavajo le Irska in Portugalska ter deloma Velika Britanija, Danska in Švedska, vendar vsaka na svoj prilagojeni način, pri čemer ne uporabljajo avtomatično rešitev in metod, primernih za velike delodajalce. Gre za problem torej, ki zadeva 60.000 slovenskih obrtnikov in kmetov. Utemeljitev, da bi z vztrajanjem pri teh določbah zmanjšali število nesreč med kmeti, je neresna. Registriranih kmetov, za katere naj bi zakon veljal je okrog 18 tisoč, tako da zakon ne zajema tisti ljudi, ki se na primer s kmetijstvom ukvarjajo po službi in pri katerih so poškodbe pri delu dokazano pogostejše, kot pri tako imenovanih poklicnih kmetih, teh nepoklicnih kmetov pa je okoli 68 tisoč. V dve-letnem prehodnem obdobju zakonodajalec ni uspel za samozaposlene pripraviti nobenih prilagoditev, nobenih olajšav, nobenih ustreznih podzakonskih aktov, tako da lahko še naprej ugotavljamo, da je slovenska zakonodaja s področja varnosti in zdravja pri delu do samozaposlenih, ki ne zaposlujejo nobenega delavca, zelo neprijazna in veliko strožja od zahtev, direktiv Evropske unije. Verjetno je tudi to vzrok, da zadnja leta vse bolj pada število samostojnih podjetnikov, torej število tistih, ki sami financirajo svoje delovne mesto in sami rešujejo svojo nezaposlenost. V lanskem letu, torej v letu 2002 je število samostojnih podjetnikov padlo za 1511, to je za 3,5%. Zdi se, da smo še vedno ujeti v realsocialistično miselnost velikih državnih podjetij, kar pa seveda ne ustreza slovenskim razmeram. Tu je verjetno iskati razloge, da ste brez težav zavrnili naš amandma, ki bi problem samozaposlenih reševal ne le nekaj - mesečnim zamikom nesmiselnih in nesorazmernih obveznosti, ampak bi vlado prisilil k drugačnemu odnosu do obrtnikov in kmetov. Hvala, se opravičujem.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo. Mogoče samo na kratko. Seveda poslanska skupina tega predloga sklepa ne bo sprejela. Sprejela ga ne bo zaradi tega, ker ocenjujemo, da so bili argumenti za potrebno rešitev, zakonsko podaljšanje tega roka, tako jasni, da sigurno odtehtajo pač to odločitev, da bi bilo potrebno podaljšati rok. Predvsem menimo, da sta najmanj dva razloga. Prvi razlog je predvsem v tem, da je to področje kmetijstva specifično in ni bilo obravnavano pri zagotavljanju varnosti do sedaj sploh. Prejšnji zakon ga je formalno urejal, dejansko pa ni bilo na tem področju nobene regulative. Zato ocenjujemo, da je ta rok ne glede, če je bil zakon sprejet in prišel v veljavo leta 1999, prekratek na tem področju, zato, ker nismo imeli potrebnih strokovnjakov, da bi jih dejansko lahko pripravili in pa jih tudi usposobili, da bi dejansko lahko svetovali in pomagali pri celostnem zagotavljanju varnosti in zdravja pri delu na področju kmetijstva. Drugo vprašanje pa je predvsem v tem, da je to segment, kjer se posega v zagotavljanje osebne varnosti posameznika. Vsak posameznik si s tem, pač v tem zakonu, se pravi kmet ali samozaposleni zagotavlja osebno varnost. Mi ocenjujemo, da je to z vidika države in pa delovnih nesreč potrebno. Ocenjujemo pa, da je dejansko bistveno prekratek rok iz že prej navedenih razlogov, da bi lahko v tem času se usposobili. In kot sem povedal že v uvodni obrazložitvi, 1% pridobljenih izjav o tveganju do konca lanskega leta samo od skupine poklicnih kmetov, se pravi, tu je zajet samo delež četrtine vseh slovenskih kmetov, pomeni zelo malo in pomeni zelo resen signal tudi zakonodajalcu, da bi moral resno razmisliti o ustreznosti take zakonske rešitve da ne govorim o tričetrt ostalih, se pravi, 75% ostalih kmetij, ki jim kmetijstvo ni osnovna dejavnost, kjer bi bilo prav tako treba s strani države vzpostaviti mehanizme, kako zagotoviti večjo varnost. S tem se strinjamo, vendar v vseh obrazložitvah, kje prihaja do večjih delovnih nesreč ali kje manj, se potem vse skupaj stlači v kategorijo poklicnih kmetov, ki so že tako in tako prek tega zakona in prek drugih zakonov prizadeti pri izvajanju bistveno večjih, strožjih kriterijev pri kmetovanju. Zato bo naša poslanska skupina glasovala proti temu sklepu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Lepo pozdravljena, gospa državna sekretarka Nataša Belopavlovič, in njena sodelavka, drage kolegice in kolegi! Danes ponovno obravnavamo predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu po skrajšanem postopku. Podobne spremembe in dopolnitve zakona, ki so se nanašale samo na podaljšanje roka za izpolnitev zahtev veljavnega zakona o varnosti in zdravju pri delu za kmete in druge samozaposlene, ki naj bi zagotovil potreben čas za dejansko izvedbo ukrepov varnosti in zdravja, je državni zbor že sprejel in ta rok podaljšal za eno leto. S tem smo poslanci pokazali svojo veliko pripravljenost in tudi zavedanje ter vedenje o posebnosti tega dela in dejavnosti kmetov. Razprave, ki so tedaj potekale v naši poslanski skupini, so se nanašale predvsem na vedenje, da sta varnost in zdravje na slovenskih kmetijah izredno slaba, za kar smo dobili potrditev v statističnih podatkih, ki kažejo na tragično število mrtvih pri nezgodah v kmetijstvu in gozdarstvu, saj je teh v zadnjih letih med 35 in 40, povprečje zadnjih 20 let pa je celo 60. Zavedali smo se, da je zakon o varnosti in zdravju v osnovi zelo dobra podlaga in priložnost za vse ukrepe, ki naj bi vodili k povečanju varnosti in zdravja pri delu na kmetijah, saj je doba enega leta bila primerna za pripravo vseh aktivnosti na tem področju. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se nagibamo k vsem tistim ukrepom, ki so naravnani tako, da bodo v sistem izobraževanja in osveščanja, poučevanja vključeni vsi kmetje in tisti, ki v procesu kmetijskega dela sodelujejo. Tu mislim na vse družinske člane, saj je narava dela na kmetijah taka, da tu delajo vsi, ne glede na starost in status, otroci in tako naprej. Zato je toliko bolj pomembno, da so v sistem izobraževanja vključeni vsi, saj so za našo družbo dragoceni vsi posamezniki in človek kot celota. Ko smo v poslanski skupini Združene liste primerjali zakonske rešitve v drugih državah, so nam pokazale, da večina med delodajalce uvršča le kmetije z zaposlenimi, vendar so vse rešitve tako prilagojene, da so zakonske rešitve prilgojene lokalnim razmeram, posebno zato, ker take rešitve dopuščajo tudi direktive Evropske unije in direktive Evropske unije tudi take rešitve spodbujajo in naš zakon jim je v celoti tudi sledil. Sama organizacija in prilagoditve dela kmetijsko-gozdarske zbornice so take narave, da z lahkoto sledijo lokalnim prilagoditvam, saj je sedež kmetijsko-gozdarske zbornice dejansko na lokacijah, porazdeljenih po celi Sloveniji, pa tudi časa za pripravo strokovnih podlag je bilo kar dosti, glede na kadrovski potencial te institucije. V poslanski skupini Združene liste ugotavljamo, da zakon tudi za samozaposlene smiselno daje dolgoročen rešitve za vse, da je zakon za ta segment dejavnosti pripravil nove rešitve, ki so vsekakor popolna novost, saj je predhodna zakonodaja o varstvu pri delu, po sedanjih interpretacijah, zajemala tudi kmete, samo ne v vseh segmentih. Res je, da je dejavnost kmetov specifična, kompleksna in zelo široka in da jo jezelo težko standardizirati in dati v predpise, vendar pa menimo, da je prvi rok, ki jo je ponujal, bil dovolj primeren za ureditev tega področja. Zaradi tega smo se v poslanski skupini odločili, da ponovnega podaljšanja roka veljavnosti tega zakona ne podpremo, zlasti če imamo v mislih druge dejavnosti, ki pa tudi prvega podaljšanja niso imele na voljo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo. Že nekajkrat sem rekel, da je velika škoda, da v tem državnem zboru ni nobenega kmeta, da bi nam sploh razložil in povedal, kaj se danes na kmetijah dogaja in kaj se tam dela. Mi je pa v poslanski pisarni neki kmet iz Savinjske doline rekel: "Nekoč sem si v torbi na njivo peljal malico, danes pa si po vseh vaših zakonih in po vsem, kar moram imeti, peljem s sabo kup dovoljenj in pa papirjev." V poslanski skupini Nove Slovenije nam ni razumljivo, zakaj ta država sprejema ostrejšo zakonodajo, kot je sprejeta v članicah Evropske unije, saj vendarle na takšen način izčrpavamo slovensko ekonomsko moč gospodarstva in zmanjšamo možnost zaposlovanja v tej državi. Nič ne pomaga, če naši birokrati iz vlade, in očitno imajo tudi večinsko podporo vparlamentu, vztrajajo pri svojih rešitvah, ki so argumentirano v Evropski uniji drugačne. Torej, v konvenciji št. 184, ki jo je sprejela Mednarodna organizacija dela o varnosti in zdravju v kmetijstvu leta 2001, je točno opredeljeno, kdo je delodajalec inkdo ni delodajalec. In če vam dobesedno preberem, kako piše: "Iz navedenega sledi, da kmetje ali fizične osebe, ki same ali s člani svojih gospodinjstev oziroma družinskimi člani opravljajo kmetijsko dejavnost kot edini ali glavni poklic in ne zaposlujejo drugih oseb, ne morejo biti opredeljeni kot delodajalci." Ne morejo biti opredeljeni kot delodajalci. Potem v 3. členu pa pravi, omenjena konvencija pravi, da lahko pristojni organi države članice za določena kmetijska podjetja sprejmejo posebne programe, v katerih se potem dejansko doseže status, ki se v tej konvenciji zahteva. Se pravi, posebne programe. In če bi šli mi v naši državi po tej poti, potem bi imeli določen čas na razpolago, da bi postavili določene programe, s katerimi bi sploh naše kmetijstvo naredili prilagodljivo nekemu povprečju v Evropski uniji, ne pa da danes štirikrat zaostajamo, kar se tiče povprečja v Evropski uniji, zakonodajo pa sprejemamo hiperinflacijsko za to področje. Spoštovane kolegice in kolegi, to enostavno ne gre skupaj.In prav tako v tej isti konvenciji piše, da izkušnje iz Evrope kažejo, da zahteva izvedba takšnega projekta od 10 do 15 let; mi pa bi želeli ta projekt izpeljati v dveh ali treh letih. Zato smo v poslanski skupini Nove Slovenije vložili amandma, s katerimsmo hoteli to zadevo podaljšati na leto 2013, da bi se nekoliko drugače zastavilo in prišlo do končnega cilja, ki ga zasledujete. Prav tako tudi direktiva Sveta Evrope 89/391 opredeljuje pojem delodajalca in navaja, kdo je delodajalec in kdo mora potem izpolnjevati pogoje, ki jih vi danes v tem zakonu zahtevate. Veste, trditi, primerjati in ugotavljati, da prihaja na naših kmetijah do veliko poškodb pri delu v gozdovih zaradi traktorjev, ja, konec koncev, saj mora vsak lastnik traktorja le-tega dati letno tehnično pregledati in ga registrirati, se pravi, usposobiti ga, da je primeren, in to ne more biti razlog za nesreče v gozdovih. In izjave, ki se bodo po tem zakonu zahtevale, ne bodo v ničemer, upam si trditi, v ničemer spremenile tega stanja, kar se tiče številčnosti in pogosti nesreč pri delu na področju kmetijstva. Zakon pa ni dorečen samo, kar se tiče roka, v katerem je treba te izjave pridobiti, temveč je tudi po drugih segmentih nedorečen. Na podlagi tega zakona namreč pristojna delovna inšpekcija danes samozaposlenim kmetom izdaja odločbe in ena takšnih odločb mi je prišla v roko v poslanski pisarni, kjer v 1. točki inšpektor piše: "Od pooblaščene institucije," ki jih je seveda danes toliko kot gob po dežju, te institucije kar rastejo, vse samo računajo in izstavljajo račune za opravljeno delo, piše, "od pooblaščene institucije si je treba pridobiti obratovalno dovoljenje - poročilo o pregledih vseh sredstev za delo, ki se uporabljajo v kmetijstvu". Napisal je "vseh sredstev za delo, ki se uporabljajo v kmetijstvu" - ja, ali ta inšpektor sploh pozna delo na področju kmetijstva. Ko bi vsaj napisal "o vseh strojnih sredstvih" ali, ne vem, da bi se vedelo, da so to strojna sredstva, ne pa "o vseh sredstvih, ki se uporabljajo za delo v kmetijstvu", pasaj to je čista neumnost! In takšnih odločb je danes na tisoče izdanih! To je dejansko provokacija, vam povem, to je provokacija in žalitev naših ljudi. Mi tega sklepa matičnega delovnega telesa ne moremo sprejeti in apeliram na vas, poslance, omogočite vsaj razpravo v državnem zboru, da si razložimo, kje so smisli in kje so nesmisli tega zakona. Izdajanje takšnih odločb je - vem, da moram končati, ampak na žalost bi rad povedal, saj bom končal - izdajanje takšnih odločb je nesmiselno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavila gospa Stanislava Stopar. Izvolite.
Hvala za besedo in vsem prav lep pozdrav! Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu, ki sta ga v obravnavo predložila poslanca Franci Rokavec in mag. Janez Kramberger, v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije ne podpiramo. Razlogi so naslednji. Odbor državnega zbora za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide je že na svoji osmi seji 3. 7. 2001 obravnaval predlog zakona o dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu, ki ga je takrat v obravnavo predložil poslanec Franci Rokavec. Ker je takratna praksa kazala, da kategoriji samozaposlenih in kmetov ne bosta uspeli prilagoditi delovnih pogojev novim predpisom do 28.7.2001, je predlagal podaljšanje roka do konca leta 2002. Tudi vlada je to rešitev načelno podprla, ker je menila, da bi za kategorijo kmetov in samozaposlenih samostojnih podjetnikov lahko ministrstvo za delo skupaj z ministrstvom za zdravje do konca leta 2002 pripravilo vse potrebno za izvajanje zakona. Tako je odbor predlog zakona podprl, tej odločitvi pa je sledil tudi državni zbor. Po sprejetju sprememb zakona je urad za varnost in zdravje pri delu pripravil vrsto pripomočkov, priročnikov, navodil in drugih pripomočkov in organiziral tudi vrsto dejavnosti, ki tema kategorijama pomagajo pri uveljavitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu tudi v praksi. Vendarna žalost v poslanski skupini Liberalne demokracije ugotavljamo, da se situacija v tem času ni kaj dosti spremenila, predvsem pri teh dveh kategorijah. Poglejmo še nekaj statističnih podatkov. Po podatkih inšpektorata Republike Slovenije za delo je od leta 1997 do 2000 smrtni delež kar 20%, 18,4% vseh težjih poškodb pri delu pa je prav na področju samostojnih podjetnikov in kmetov. V letu 2000 se je zgodilo pri samostojnih podjetnikih torej kar 18,4% vseh težjih poškodb. Podatke, ki nam jih daje svet za preventivo in vzgojo v cestnem prometu v letih od 1981 do 2000, je umrlo zaradi posledic prometnih in delovnih nesreč s traktorjem 783 ljudi. Leta 1999 je 23 oseb umrlo v delovnih nesrečah s traktorjem, 30 jih je bilo poškodovanih. Če omenimo še podatke Gozdarskega instituta Slovenije, ki kažejo, da je od leta 1981 do 2000 bilo pri nesrečah poškodovanih kar 18 oseb, 11 pa jih je pri delu v gozdu tudi umrlo. Iz teh podatkov izhaja, da nosimo veliko odgovornost, hkrati pa ugotavljamo tudi, da kmetje nezadovoljivo obvladujejo svojo lastno varnost in zdravje. Menim, da smo dolžni, da se zavzamemo, da se razmere na tem področju spremenijo. Torej, odgovornost nas vseh je, da ne podaljšujemo tega zakona oziroma roka. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani navzoči! Slišali smo o podaljšanju roka do 31.12.2002. Po drugi strani smo slišali število, v procentualni obliki, in sicer 1%, koliko jih je uspelo pridobiti izjavo. Iz tega sledi, po naši oceni, da je naloga politike, državnega zbora in pa vlade prilagoditi zakonodajo do te mere, da jo bodo lahko izpolnjevali državljani Republike Slovenije v svoj prid ali po drugi strani do dolžnosti in danes se nahajamo v tisti fazi, kjer lahko naredimo zakonodajo prijaznejšo. Jaz v tem trenutku in poslanska skupine SNS ne vidi razloga za nasprotovanje. Kaj bomo dosegli, če ne bomo šli v tako imenovano podaljšanje roka? Mislim, da se ne smemo igrati vsaj v okviru, kadar se zakon dotika zelo občutljivih segmentov naše družbe, da ne smemo igrati, mi, zakonodajalci tisti represivni organ, ki bo določen sloj ljudi potiskal ob steno. Verjamem in prepričan sem, da bi politika v naši državi moralapristopiti ravno na pomoč tistim, da se bom izrazil tako, kot so se govorniki pred mano, specifičnim kategorijam v naši družbi. Rad pa bi ob obravnavi predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu opozoril še na eden segment. In sicer vlado Republike Slovenije pozval k pripravi, koreniti pripravi celega zakona, delno je nakazal potrebo gospod Sok, mislim pa, da je še drugi težji argument, zakaj se moramo v tej državi s tem zakonom srečati v kvalitetni prenovi, in sicer kar se tiče pooblaščenih zdravnikov in napotil k njim. Ne dolgo tega smo se v letošnjem letu v okviru odbora, odbora za gospodarstvo srečali s tako imenovano azbestozo, boleznimi, ki jih povzroča delo z azbestom. To so specifične bolezni, ki se lahko odkrijejo samo na specifičnem pregledu, ki odkriva to vrstnega pljučnega raka. V naši državi je vlada Republike Slovenije celo zagotovila sklad za poplačilo ljudem, ki imajo to-vrstne težave, ki so posledice opravljanja dela, ampak seveda je problem predvsem v mestu Maribor in pa v Ljubljani. Po podatkih vlade Republike Slovenije je od 500 do 1000 pljučnih bolnikov oziroma bolnikov s pljučnim rakom, ki ne morejo ugotoviti te bolezni, zaradi določbe tega zakona, zaradi napotila k pooblaščenemu zdravniku, ki je seveda v domeni delodajalca. Iz tega naslova, torej z govornice državnega zbora vlado Republike Slovenije, ministrstvo, ki je danes prisotno ali ministrstvo za gospodarstvo, ravno zato pozivamo, da pristopi k celoviti spremembi zakona o varnosti in zdravju pri delu, ki bo delojemalcu omogočal lažji pristop k zdravnikom. Današnjo spremembo, torej spremembo, ki sta jo nam v proceduro predlagala dva poslanca, bomo v nacionalni stranki podprli torej iz razloga, ker verjamemo, da bi od časa do časa morala parlamentarna večina sprejeti tudi zakon, ki bo pisan elastično in ki bo pisan življenjsko in ne bo zaviral določenih segmentov v naši družbi. Prva zadeva in pa druga zadeva, da ponovim. Z morebitno spremembo zakona o varnosti in zdravja pri delu, ki bi ga pripravila vlada Republike Slovenije preko svojih medresornih sodelovanj, smo v nacionalni stranki prepričani, da bi lahko pomagali vsem tistim ljudem, ki danes po eni strani mogoče ne vedo še za bolezen, poklicno bolezen, ker pač ne more priti do zdravnika,po drugi strani pa za to bolezen trpijo, ne morejo pa priti do odškodnine, ki jim jo je ta ista država garantirala. Tu nastopa dvoličnost slovenske politike, po eni strani zagotavlja sklad, sklad, iz katerega se bodo poplačale poklicne bolezni, po drugi strani pa seveda delojemalci ne morejo izvedeti, če imajo poklicne bolezni. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, in sicer odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes ob 13.20 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOSTOPU DO INFORMACIJ JAVNEGA ZNAČAJA. Predstavniki vlade se nam pridružujejo, jih lepo pozdravljam, predstavnicama pa se zahvaljujem za sodelovanje. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Pavel Gantar, minister za informacijsko družbo, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je torej tretje branje zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Vlada, ki je zakon pripravila za tretjo obravnavo, je v skladu z določbo petega odstavka 140. člena poslovnika državnega zbora pripravila dva uskladitvena amandmaja, in sicer v 11. členu predloga zakona popravljamo tiskarsko napako, ki se vleče že od gradiva za drugo branje, 31. člen pa usklajujemo z novo urejenim upravnim postopkom pri reševanju upravnih sporov, s čimer je mogoče upravni spor sprožiti zoper odločbo pooblaščenca, kot predlagamo v uskladitvenem amandmaju, ne pa vlade, saj reševanje na drugi stopnji ni več v pristojnosti vlade Republike Slovenije. O ostalih stvareh smo že razpravljali v predhodnih branjih in v tem trenutku ne bi dodajal kaj več kot to. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Najprej bo stališče poslanske skupine do predloga zakona v celoti predstavil dr. Mihael Brejc.
Spoštovani! Ugotavljam, da gre za pomemben zakon. Naša poslanska skupina ga je podrobno pregledala in bi bila z njim sicer kar zadovoljna, če ne bi predlagatelj ignoriral ključne pripombe, ki smo jo dali v razpravi na odboru, ko smo namreč opozorili, da 3. člen,sedanji 4. člen, ne ustreza predpisom, ki v tej državi že veljajo in ki jih je vlada predložila parlamentu oziroma jih sama sprejela. Gre namreč za to, da v 4. členu, dosedanjem 4. členu, kjer gre za definicijo pojma "informacija javnega značaja", predlagatelj ohranja besedilo, ki dokazuje, da nima pojma o tem področju: ne predlagatelj ne inštitut za javno upravo, ki je pripravljal ta tekst. Meni je zelo žal, ampak zdaj moram to trditev dokazati, ker pač ne gre drugače. Informacija javnega značaja - informacija, ki izvira iz delovnega področja organa, nahaja se v obliki dokumenta, zadeve, dosjeja in tako naprej, pravi zakon. Poglejte, dokument in sedaj se bom skliceval na uredbo o poslovanju organov javne uprave z dokumentarnim gradivom, ki ga je seveda ministrstvo za notranje zadeve izdalo, vlada sprejela in tako naprej. In ta uredba je čisto jasna. Dokument je vsak napisan, sedaj citiram uredbo: "narisan, napisan, razmnožen, fotografiran, fotokopiran, fonografsko, v elektronski obliki ali kako drugače zapisan zapis, ki vsebuje podatke pomembne za delo organa javne uprave." To je dokument. Ta pojem se razlikuje od tega, kar v tem zakonu predlagatelj predlaga, da je dokument. On predlaga, da je dokument vse, zadeve, dosje, register, evidenca ali dokumentarno gradivo. Se pravi, meša pojme v celoti. To, kar predlagatelj tega zakona predlaga za pojem dokument, je po definiciji dokumentarno gradivo. To v stroki vsi vemo, v ministrstvu pa o tem seveda nič ne vedo. In na inštitutu za javno upravo, ki je to pripravljal, prav tako ne, kljub temu da so bili opozorjeni. Se pravi, prvo neskladje je v tem. Drugo neskladje je - no, potem je tu: kaj je priloga, kaj je zadeva. Zadeva je celota vseh dokumentov in prilog, ki se nanašajo na isto vsebinsko vprašanje ali nalogo. Se pravi, v tem členu, v 4. členu zakona o dostopu do informacij javnega značaja je zadeva navedena. Zadeva je sestavljena iz dokumentov. Zadeva je samo ime za celoto dokumentov, ki se nanašajo na isto vsebinsko vprašanje. Se pravi, o zadevi ni mogoče nič pogledati, ker je to samo ovoj, lupina, znotraj katere so dokumenti in tudi priloge. Dosje je več dokumentov različne vsebine, ki zadevajo isto fizično ali pravno osebo, oziroma dokumentov enake vsebine, ki zadevajo različne fizične in pravne osebe. In spet, beseda dosje je zgolj lupina, znotraj katere so dokumenti, kot sem pač ravnokar citiral uredbo. Register - prav tako po tej evidenci, da ne bom vsega citiral, poglejte si. Potem evidenca - enako po tej uredbi. Pojmi so definirani v uredbi, ki velja in ki jo vsi upravljajo v javnem sektorju, v javni upravi in ki jo tudi poznamo. Sedaj pa ta zakon v 4. členu določa neko latovščino, ki nima nobene zveze s stroko. Se pravi, govori o dokumentarnem gradivu. Kaj pa je dokumentarno gradivo? Dokumentarno gradivo po tej uredbi so vse zadeve, dosjeji ter evidence v njih, druge evidence, ki jih vodi organ javne uprave, in druga gradiva, ki jih organ javne uprave prejme ali nastanejo pri njegovem delu. Torej je stvar popolnoma jasna. Že na odboru sem predlagal čisto enostavno rešitev: informacija javnega značaja je informacija, ki izvira iz delovnega področja organa, pika. To je bil moj predlog. Ker potem bi stvar prav lepo tekla, ampak vse to - nahaja pa se v obliki dokumenta, to pa sedaj samo povzroči zmedo. Zmedo najprej za aktivno gradivo, se pravi gradivo, ki se imenuje dokumentarno gradivo v obliki dokumentov, zadev, dosjejev, registrov, evidenc in tako naprej. Toda poglejte, ni še konca. Ta zakon določa, če bo tako ostalo oziroma ker bo tako ostalo, danihče nima pravice vpogledati v dokumente javnega značaja, ki imajo status arhivskega gradiva. Gospoda ministra bom opozoril in gospoda Pličaniča iz instituta za javno upravo, da bi se zelo spodobilo, če bi pogledali v zakon o arhivskem gradivu in arhivih kjer jasno piše, kaj nje arhivsko gradivo. In, tu v tej uredbi povzemajo to določbo; pravijo: "Arhivsko gradivo je izvirno in reproducirano, pisano, risano, tiskano, fotografirano, filmano, fonografirano, elektronsko ali kako druigače zapisano dokumentarno gradivo, ki je bilo prejeto ali je nastalo pri delu organu javne uprave in ima trajen pomen za znanost in kulturo." Zdaj pa poglejte, kakšna je situacija. Gradivo, ko je rešeno, ni arhivsko gradivo, gre samo v neko zbirko v državnem organu, ministrstvu, torej upravni enoti, tudi občini. Se pravi, po tej plati je vse jasno, da imajo vsi državljani po tem zakonu pravico vpogledati v dokumentarno gradivo, ki je že rešeno. En majhen delček tega gradiva, okoli pet odstotkov recimo, v državni upravi je pa tomogoče tam nekje do 20 odstotkov, odvisno od organa spet, en majhen delček tega rešenega dokumentarnega gradiva je pa arhivsko gradivo. To je tisto gradivo, ki je temeljnega, ključnega pomena za znanost in kulturo in ki se odbere po posebnem postopku iz dokumentarnega gradiva. To se pravi, če bo zdaj državljan hotel imeti dostop do informacij javnega značaja, kar je arhivsko gradivo nedvomno, po zakonu ne bo mogel vpogledati v gradivo, ki ima tak status, ker mu zakon omogoča samo vpogled v dokumentarno gradivo, ne pa v arhivsko. To sem na odboru povedal, dal sem svoj predlog. Rečeno je bilo, da boste to proučili, ampak se ni zgodilo nič. Da bom pa namesto vlade vlagal amandma, pa vam formuliral stvari pri tem, ko najemate druge institucije, si privoščite zapravljanje denarja za stvari, ki bi jih lahko vaši uradniki vedeli, če bi prebrali tole uredbo, o kateri očitno pojma nimajo. Da minister nima pojma o pisarniškem poslovanju - nič hudega. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]Ne, ne, to ste dokazali, preberite simagnetogram, pa boste videli. Če bi imeli kaj pojma o stvari, potem ne bi tega napisali. Zdaj pa poglejte, zakon, ki bi bil čisto v redu, če bi tam naredili piko. In, ker sem jaz predlagal, je skropucalo, je invalidno v svoji osnovi. In to samo zato, ker sem jaz kot opozicijski poslanec predlagal, da se eno strokovno napako odpravi in se naredi pika. Ampak, saj se človeku ne zdi vredno sploh ukvarjati! Pa imejte tak zakon! Mi seveda take neumnosti ne moremo podpreti, ker je v strokovnem smislu zmedena. Moji študentje ne bi "prišli skozi" s tako definicijo. V državnem zboru pa - ta zakon bo sprejet.
Hvala lepa, stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala podpredsednica, kolegice in kolegi, gospod minister, državni sekretar. Po nastopu profesor Brejca vsekakor eksperta za to področje, mi ni enostavno nastopiti. Tako semantično kot vsebinsko je našel v predlaganih rešitvah luknje. Obžalujem, da ni bil toliko vztrajen, pa bi šel naprej z amandmaji. V državnem zboru mora biti toliko politične pripravljenosti, da se sprejme dobre predloge. Ampak, sam sem svoj nastop pripravil na način, da bom povedal, kaj pa je v tem zakonu dobrega, in to bom sedaj tukaj tudi javno predstavil. Nastopam že drugič v tej proceduri. V Slovenski ljudski stranki pozdravljamo predlog zakona o dostopu do informacij javnega značaja, ki zagotavljajo izvajanje nekaterih temeljnih človekovih pravic, ki so zagotovljene z ustavo in tudi z mednarodnimi konvencijami. Poleg tega, po našem mnenju zakon pomeni krepitev elementev sodobne, demokratične in pravne države. Pravica do pridobitve informacij javnega značaja omogoča vstop do vpogleda v delovanje državnega aparata, s čimer jeomogočen boljši nadzor nad njenim delovanjem. Slovenija je bila ena redkih držav v razvitem svetu, ki takega zakona, žal, še ni imela. Do sedaj je bila javnost obveščena o delovanju oseb javnega prava na podlagi določb zakona o medijih, ta pa ni zadoščal.Pomembno je, da bodo informacije javnega značaja dostopne tudi brez osebnega pravnega interesa prosilca, da bodo splošne informacije na voljo v svetovnem spletu in v glasilih posamezne institucije ter da bodo vnaprej predvideni postopki pridobitve takšnihinformacij. Po našem mnenju je dobrodošla novost tudi v tem, da gre za možnost ustnega zaprosila za informacijo, kar delovanje javne uprave naredi bolj osebno in zmanjša birokratizacijo celotnega postopka. Seveda pa je potreben določen nadzor nad spremljanjem in uresničevanjem pravice javnosti do pridobitve informacij javnega značaja. Nevladne organizacije so predlagale posebnega varuha, informacijskega varuha, odbor pa je podprl predlog, da bo o pritožbah državljanov zoper odločbe, s katero je organ zavrgel ali zavrnil zahtevo za dostop do informacij javnega značaja, odločal pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja. In še nekaj. Zakon bo dal nalogo tudi varuhu človekovih pravic, ki se je tudi pisno vključil v to razpravo, da zagotavlja varovanje pravice do dostopa do informacij javnega značaja kot posebno področje pri varuhu. Opozoriti je treba tudi, da bodo učinki tega zakona delovali na dolgi rok. V državah, ki poznajo takšne zakone že zelo dolgo, desetletja dolgo, ugotavljajo, da so med njegovimi najpomembnejšimi učinki tudi povečevanje učinkovitosti javne uprave na vseh nivojih. Predvsem pa so na ta način uvedli neprestalno možnost nadzora, ki ga ne izvajajo zgolj pristojne ustanove in mediji, pač pa tudi civilna družba oziroma vsak posameznik. In, nenazadnje, treba je omeniti tudi posledično večje zaupanje državljanov v delovanje državnih organov in celotne javne uprave. Izkušnja je, da se v državah, ki so uvedle svobodo dostopa do informacij, beleži bistveno manj korupcije. Poudarjam, izkušnje držav, ki so uvedle svobodo dostopa do informacij: beleži se bistveno manj korupcije. Po našem mnenju je uveljavitev predlaganega zakona, ki je za državo, če smo iskreni, relativno poceni, sinergistična k delovanju različnih institucij, ki se borijo proti korupciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Richard Beuermann. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister in državni sekretar! Zakon o dostopu do informacij javnega značaja je zaradi pomembnosti materije, ki jo ureja, prav gotovo eden ključnih zakonov za normalno delovanje države, ki temelji na demokraciji in načelihpravne države. Gre za zakon, ki implementira drugi odstavek 39. člena ustave Republike Slovenije, po katerem je vsakomur zagotovljena pravica do pridobitve informacije javnega značaja, za katero ima v zakonu utemeljen pravni interes. Pri tem je treba opozoriti na pomembno dejstvo, da zakon, ki ga danes obravnavamo v okviru tretje obravnave, razširja pravico dostopa prek ustavnih okvirov, saj za pridobitev javne informacije sploh ne zahteva dokazovanja pravnega interesa. Sprejem zakona bo omogočil tudi skorajšnjo ratifikacijo in implementacijo Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti pri odločanju in dostopu do varstva pravic v okoljskih zadevah. Gre seveda za steber, ki javnosti daje pravico do okoljskih informacij. Pomembno se mi zdi poudariti, da je pred desetimi dnevi stopila v veljavo direktiva Evropske unije, ki ureja pravico javnosti o dostopu do okoljskih informacij in je nadomestila direktivo iz leta 1990. Direktiva določa odgovornost javnih oblasti, da omogočijo dostopnost okoljskih informacij na najširši možni način, s poudarkom na informacijski tehnologiji. Primerjalno naj povem, da je po tej direktivi specifične informacije treba prosilcu zagotoviti v roku enega meseca, v izjemnih primerih pa se rok lahko podaljša na dva meseca. Oblasti lahko zaračunajo posredovanje informacij, vendar le administrativne stroške; cenik mora biti javno objavljen, z navedbo pogojev, ko je dostop do informacij brezplačen. Čeprav gre v primeru te direktive le za okoljske informacije in ne za celotno paleto informacij javnega značaja, pa lahko ocenimo, da naš zakon o dostopu do informacij javnega značaja primerno rešuje ta vprašanja. Zakon je uspešno prestal prvo obravnavo, v okviru katere je bila v razpravi jasno izražena težnja, da je treba veljavnost zakona razširiti na vse tri veje oblasti, torej tudi na sodstvo. Zaradi te odločitve je bilo treba na sicer dobro pripravljen zakon v okviru druge obravnave vložiti kar nekaj amandmajev, da se je uredil pritožbeni postopek. Prvotno je bilo predvideno, da bi bila za odločanje o pritožbi zoper odločbo o zavrnitvi zahteve do informacije javnega značaja pristojna vlada. Ob razširitvi zakona na sodno vejo oblasti pa taka rešitev ni primerna. Zato je bil v zakon pripeljan pooblaščenec za dostop do informacij kot samostojen državni organ s statusom državnega funkcionarja, ki ga imenuje državni zbor na predlog predsednika Republike Slovenije. Poslanska skupina Nove Slovenije je na predlog zakona v tretji obravnavi vložila dva amandmaja, s katerima praktično ukinjajo pooblaščenca, s tem pa posledično ni poskrbljeno za pritožbeni postopek. S sprejemom teh dveh amandmajev bi dobili invalidni zakon, zato v Liberalni demokraciji amandmajema odločno nasprotujemo. Če bi ju namreč sprejeli, bi tako rekoč obglavilizakon v najpomembnejših določilih, namreč v delu, ko zakon zagotavlja upravno varstvo dostopa do informacij javnega značaja. Poleg tega je sam predlog Nove Slovenije nedosleden, saj ne predlaga črtanja tudi 29. in 30. člena, ki urejata status pooblaščencain njegove strokovne službe. Povsem pravilno je, da ima pooblaščenec od vlade neodvisen položaj, saj bo odločal tudi o upravnih sporih, ki zadevajo dostopnost do informacij pri sodni in zakonodajni veji oblasti. V skladu z načelom ločitve in delitve oblasti bi bilo povsem neprimerno, da bi se takšni upravni spori reševali v okviru upravnega postopka, ki je neposredno v pristojnosti vlade Republike Slovenije. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije menimo, da zakon slehernemu posamezniku kot tudi celotni javnosti omogoča dostop do vseh javnih informacij, kar bo nedvomno pomembno prispevalo k nadzoru sleherne oblasti, zato bomo zakon z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. In še stališče Slovenske nacionalne stranke o predlogu zakona v celoti, gospod Sašo Peče, izvolite.
Predlog zakona o dostopu do informacij javnega značaja je na vsak način ena novost v našem pravnem redu in ga gre na vsak način pozdraviti. Posebej ga v Slovenski nacionalni stranki pozdravljamo in mu ne nasprotujemo, ker je uspelo v uvodnih določbah izpustiti sodstvo in s tem nekako doseči večjo transparentnost in pa večjo pokritost pokrivanja tega zakona. Pred odločanjem bi pa v poslanski skupini SNS seveda radi dobili tudi povratni odgovor glede 4. člena, glede opredelitve informacij javnega značaja s strani predlagateljev zaradi lažjega odločanja, kajti v enem izmed govorov poslanskih skupin je po naši oceni - kakor na odboru tako sedaj - prišlo do smiselne razlage tako imenovanih arhivskih dokumentov. Radi bi pa izpostavili edino nadaljnjo obstoječo kritiko, in sicer v okviru 6. člena, kjer se za izjemo od informacij javnega značaja določa tudi alinea pod zaporedno številko 7 - podatek, ki je bil pridobljen ali sestavljen zaradi kazenskega pregona ali v zvezi z njimi in tako v nadaljevanju. Ocenjujemo, da tudi te informacije ne bi smele biti izjeme v okviru tega zakona. Ampak seveda, to je že druga stvar. In ker verjamemo, da ta predlog ne bi bil sprejemljiv za ostale poslanske skupine, se je verjetno okoli njega nesmiselno vsebinsko pogovarjati. Ponovno poudarjam, želeli bi pred dokončnim odločanjem s strani predlagatelja dodatno obrazložitev 4. člena informacij javnega značaja, drugače zakonu samemu v poslanski skupini ne nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu zakona v celoti sledi razprava poslank in poslancev. Po vrstnem redu: gospod Petan se je odpovedal, gospoda Malovrha ni, gospe Zupanove tudi ne, Roberta Battellija ni. Gospa Majda Širca, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Vsekakor se mi zdi pomembno naglasiti še nekaj dejstev, ki konec koncev so bila tudi že izražena. Ampak vendar, v poudarek zakonu, ki ga imamo pred sabo, še nekaj besed. Težo zakona ne velja pripisati seveda zgolj dejstvu, da je sodobna družba globoko vpeta v pritok takih in drugačnih informacij, temveč tudi dejstvu, da velja dostop do njih normirati. Seveda v primerih, ko gre za informacije, ki so javnega pomena. Tiste informacije, ki so, če nerodno rečem, občega pomena, to se pravi, ki niso podatki, s katerimi razpolagajo v državi državni organi, organi lokalnih skupnosti oziroma izvajalci javnih služb in tako naprej, so v sodobni družbi vse bolj neobvladljivi. Če omenim, recimo, težko nadzorovani pritok na spletu ali pa na kablu, vendar to ni predmet tega zakona, tu je pač treba postaviti distinkcijo. Govorim samo o pomenu informacij v sodobni družbi nasploh. O pomenu dostopnosti podatkov javnega značaja priča že predlog nekaterih civilnih združenj, s katerimi smo se soočili na samem odboru, najbrž pa pripravljavec zakona tudi prej, ko so ob tem zakonu poskušala uveljaviti posebnega varuha za to področje in to iz - recimo temu - občega strahu ali pa celo nezaupanja do oblasti oziroma skrbnikov zakona nasploh. Iz strahu seveda, da ne bi prišlo do izigravanja tistih, ki bi imeli pri dostopu do informacij morebitne težave. Naj še enkrat ponovim, da je po moji presoji prav ta zakon tisti zakon, ki mu lahko rečemo seveda v narekovajih, da gre za "varuha pravic" oziroma da se z njim in še posebej z uvedenim institutom pooblaščenca zaščitijo pravice tistih, ki potrebujejo podatke javne narave. Prav ta poseben pooblaščenec bo namreč funkcioniral kot samostojen in neodvisen organ, ki ga bo imenoval državni zbor. In pri tem velja še posebej opozoriti, da ima varuh, sicer varuh, omejene izvrševalne možnosti in bi bil, če bi ga ta zakon prinesel oziroma vzpostavil, bolj hendikepiran kot predlagani pooblaščenec, ki je sedaj uveden v tem zakonu. In ob temu zakonu bi ponovila še eno dejstvo, ki se dotika delo novinark in novinarjev oziroma medijev nasploh. Danes je bilo že opozorjeno na to dejstvo, namreč dostop do informacij za predstavnike medijev ureja že medijski zakon, kot vemo. Ta zakon, se pravi zakon o dostopu do informacij javnega značaja, ne derogira seveda medijskega zakona, ampak vendar urednik in novinarji se bodo, to velja poudariti, lahko posluževali obeh zakonov. Mogoče bo tukaj nastala določena zmeda o pristojnosti, ampak vendar posluževali se bodo tako tega kot medijskega, seveda, primarno se bodo imeli možnost najprej sklicevati na matični zakon, ki pogojuje dajanje informacij z zelo kratkim časom, to se pravi nemudoma, če novinaroziroma novinarka zahteva pojasnilo - en delovni dan ima v tem primeru organ čas, da pojasnilo da. Če ga ne, ima medij tudi pravico do pisne obrazložitve, zakaj ga ne da. Če se pa bodo novinarji opredelili kot državljani, skratka kot tisti eni izmed vseh,ki imamo pravico do uporabe tega zakona, pa se bodo sklicevali na ta, recimo, v narekovaju "Gantarjev zakon" in bodo soočeni z drugačnim postopkom, pa tudi seveda organi z drugačnimi sankcijami. Ta postopek pa bo v primeru tega zakona dolg en mesec, kar pomeni, da bodo lahko mediji določen postopek vodili in obravnavali skozi celo mesečno obdobje. Ta dvojna, da ne rečem podvojena možnost, je lahko tudi dvojna varovalka za javnost, hkrati pa tudi velika prednost za novinarje, ki pač opravljajo oziroma naj bi opravljali funkcijo nadzora nad delovanjem oblasti. Naj še pripomnim, da ob poslušanju razprave kolega Brejca se seveda ne strinjam z dvomi, ki jih je vnesel v 4. člen, še posebej ob skrbnem soočanju zakona o arhivskem gradivu kot tudi uredbe, ki jo je citiral. V obliki, kot je sedaj definiran 4. člen, ki definira nosilce, pravzaprav obliko dokumenta gradiva, zapisa, fonograma, videograma, etc., etc - vse kar pač danes lahko na določene načine shranjujemo dokumente oziroma kot so izvedeni - ni nobenega dvoma, da bi njegov predlog oziroma vaš predlog, gospod Brejc, kot ste ga predlagali na odboru, bil v kakršnikoli koliziji s to dikcijo, ki jo imamo pred seboj, in dvomim, da bi zaradi tega prišle ali bodo prišle kakršnekoli težave pri obravnavanju tega, kaj sploh informacija javnega značaja je. Je to, kar ste vi predlagali, in je še več, kar predlaga 4. člen, s tem da se uporabi nek drug aparat, da izrazi, kaj je informacija javnega značaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jaša Zlobec Lukič. Izvolite.
Zakon je dobro sestavljen, vendar bi pa rad opozoril na malenkosti, ki kazijo idealno podobo tega zakona. Če gledamo uvodne določbe, 1. člen, 1. in 2. točka: "Vlada Republike Slovenije vsako leto objavi katalog organov iz prvega odstavka tega člena." Gre za poljudno izbiro tako imenovanih organov. Če so nekateri od omenjenih javnih organov oziroma njihovi nosilci, kot piše v zakonu, tečni, preveč dosledni in drobnjakarski, so lahko izbrisani iz naštetih seznamov omenjenih organov. To je kar hitra bližnjica, ki lahko mimogrede, čez noč sitne organe izbriše iz kataloga. Po drugi strani pa imamo lahko zgodbo, ki je obrnjena na glavo. Tisti organi, ki jih ni v katalogu, so svobodni kot ptički naveji, saj niso nikomur dolžni dajati nikakršnih informacij. Tudi to se lahko spremeni v zlorabo. 28. člen, pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja, točka 3: "Za pooblaščenca je lahko imenovan državljan Republike Slovenije." Ta dikcija pomeni, da je lahko imenovan tudi nekdo, ki ni državljan Republike Slovenije; skratka, definicija ni jasna. 29. člen, točka 2: "Pooblaščenec je lahko predčasno razrešen samo, če to sam zahteva, če je obsojen za kaznivo dejanje s kaznijo odvzema prostosti ali zaradi trajne izgube delovne zmožnosti za opravljanje svoje funkcije." Vsekakor gre za prevelike podrobnosti, ki nimajo pravega mesta v zakonu. Še dosti hujši pa je spodrsljaj predlagatelja, saj pooblaščenec, ki je bil pogojno obsojen, lahko mirno opravlja svoje delo naprej. Mislim, da to nikakor ne gre skupaj z zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, želeli ste besedo o predlogu zakona v celoti. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi na kratko odgovoril na nekatere pomisleke v zvezi z določenimi členi, ker mislim, da niso na mestu. Tako dr. Miha Brejc govori o sporni opredelitvi pojma "dokument", "dokumentarno gradivo" v 4. členu. Rad bi opozoril na to, da 4. člen nosi naslov "Informacija javnega značaja". Torej govori o tem, kaj je informacija javnega značaja, in torej ne govori o tem, kaj je pojem "dokument", "dokumentarno gradivo" in podobno. Zato določba 4. člena nikakor ni v neskladju z uredbo, pač pa, lahko bi rekli, povzema to, kar je uredba, kot je bilo rečeno, plus - z namenom, da bi bili čim bolj jasni, eksplicitni - taksativno navaja, lahko bi rekli, načine, oblike, v katerih se vse to gradivo, vse informacije javnega značaja, da se razume, nahajajo in morajo biti dostopne. Omejitev samo na definicijo dokumenta iz uredbe, uredba je bila sprejeta za čisto drug namen, bi pomenilo, da imajo organi nek manevrski prostor, v katerem se lahko izognejo, češ, to pa ni informacija javnega značaja, ker ni to, tisto in tretje. Tako smo v tem smislu mi bolj dosledni in nikakor ne v neskladju z uredbo. Uredba ima svojo definicijo za en cilj, za ene potrebe, tu je seveda dosti širši in drugi značaji, zato ta diskusija sploh ne posega v to. Druga zadeva je v zvezi z arhivskim gradivom dorečeno. Te spremembe z drugega na tretje branje so omogočile, recimo, prenehanje veljavnosti. In opredelitev 6. člena pri izjemah jasno pove - da sem jasen in glasen, če smem tako povedati: gradivo, ki je bilo pravzaprav javno in je zaključeno in pride v arhiv, zaradi tega, kerje prišel v arhiv nikakor ne dobi nobene označbe, da ni dostopno itd., to je povsem jasno. Arhivsko gradivo je lahko zaprto samo takrat, če je v skladu z zakonom o arhivskih gradivih, ne more pa biti zaradi spremembe statusa kar naenkrat dokument, ki ni več dostopen javnosti. To je povsem jasno in nedvoumno zakon o tem govori. Kar je povedal gospod poslanec Zlobec, bi ga seveda opomnil, da verjetno ni sodeloval od začetka v diskusijah in tudi sedaj ga ni tu, zato ne vem, ali ima smisel odgovarjati. Rekel bi, verjetno ne, mislim, da nima smisla odgovarjati poslancu, ki postavi vprašanje oziroma domnevo, potem pa ga sploh ni v dvorani. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona, se opravičujem gospod, še razpravo imamo o vloženih amandmajih in poslanska skupina, ki prijavi čas seveda lahko izrabi tudi ob teh amandmajih. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 24. 2. 2003. Tako dajem najprej v razpravo 28. člen ter amandma poslanske skupine Nove Slovenije. K temu členu želi besedo gospa Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Naša poslanska skupina je vložila amandma k 28. členu, in sicer tako, da se 28. člen črta, ker menimo, da institut pooblaščencev za dostop do informacij javnega značaja ni potreben, saj lahko njegovo delo prav tako uspešno opravlja vlada oziroma pristojno ministrstvo, ki pooblaščencu pozakonu že zagotavlja organizacijsko-administrativne naloge, spodbuja in svetuje pri dostopu do informacij. Pooblaščencev položaj funkcionarja in njegova strokovna služba pomenita novo znatno obremenitev za državni proračun. Vloga pooblaščenca, kot jo opredeljuje predlog, je le formalno-pravno varstvo pravic, ki se nato nadaljuje v pritožbenem upravnem postopku in v okviru upravnega spora. Odloča v upravnem postopku, zato tudi ni primerno, da je pooblaščene funkcionar, ki ga imenuje državni zbor. Kakor navaja varuh človekovih pravic v svojem mnenju o predlogu zakona, funkcionarski položaj pooblaščenca ni primeren tudi zato, ker ga način imenovanja uvršča ob bok sodnikom ustavnega sodišča, varuha človekovih pravic in članom računskega sodišča. Upravne odločitve pooblaščenca bodo namreč predmet presoje upravnih sodišč, vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ustavnega sodišča Republike Slovenije in varuha človekovih pravic. Prav tako je po mnenju varuha človekovih pravic neustrezno, da bo organizacijsko-administrativne naloge zagotavljajo ministrstvo, pristojno za informacijsko družbo, saj to praktično pomeni, da bo v tem pogledu odvisen od ministra, čeprav bo imel po načinu imenovanja višji položaj kot minister. Gospodu Beuermannu pa bi rada dala pojasnilo, zakaj nismo dali amandmaja tudi k 29. in 30. členu. Odprt je bil namreč samo 28. člen. Če pa bo treba, se lahko z uskladitvenimi amandmaji to popravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brejc, izvolite.
Hvala lepa. V zvezi z 28. členom bi želel razpravljati. Namreč, podpiram to, kar pravi kolegica oziroma amandma Nove Slovenije. Namreč, to je en problem, ki se mu reče zahteva za dostop do informacij javnega značaja. Vprašanje se glasi: kako bo pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja neko zahtevo zavrgel oziroma zavrnil, če pa ta zahteva v 4. členu ni jasno določena. Namreč, tu je le treba povedati, da me prav veseli ta razprava, ki je bila danes tu povedana, tudi s strani gospe Širce in gospoda ministra, jaz ne dvomim, da bo to sprejeto, ampak mene veseli zato, ker bom lahko študentom pokazal, kako arhivske stroke nihče ne upošteva v tem državnem zboru, kako pravzaprav se mirno gre mimo strokovnih terminov in se jih z levo roko zavrne, češ, tosploh ni tako. Veste, jaz sem kabinetirani profesor na tem področju in vas lahko o tem poučujem. Če hočete sprejeti te stvari, je to vaša stvar, če pa nočete, pa tudi. Ne bom boril za vas. 13 glasov je bilo proti mojemu predlogu, ki je bil čisto enostaven Lahko vam pa zdajle še enkrat povem, tudi danes ste v svoji razpravi pokazali, da ne ločite med dokumentarnim in arhivskim gradivom, da ne poznate zakona o arhivskem gradivu, da govorite, oprostite, gospod minister, res - ja, neumnosti, no, v zvezi z uredbo! Ta uredba, če bi si jo prebrali, bi videli, da je namenjena poslovanju organov javne uprave z dokumentarnim gradivom, dokumentarno gradivo je pa vse gradivo, ki nastane pri poslovanju državnega organa - vse! Ni širšega pojma, kot je dokumentarno gradivo. In ko je enkrat to gradivo rešeno, ni arhivsko gradivo to, kar vi mislite, to je samo en delček tega gradiva, ki je po posebnem postopku, ki ga pristojni arhiv določi, spoznan za arhivsko gradivo. In ta zakon bo spravil v škripce tega pooblaščenca, ko bo nekdo hotel imeti dostop do arhivske zbirke, pa bomo rekli, ja, oprostite, do tega pa - recimo, na neki upravni enoti, ki hrani arhivsko gradivo, ker ga ne more dati pristojnemu zgodovinskemu arhivu, ker ni prostora. In zdaj bodo pač to zahtevali, pa bodo rekli, "ja, tamle piše dokumentarno gradivo, nič ne piše o arhivskem gradivu, to se pravi, vi do tega nimate pravice" in bo lepo zadeva invalidna, tako kot je zdaj, še naprej. Ampak, kot pravim, naj bo. Obžalujem samo to dejstvo, da niste pripravljeni poslušati stroke. Pa če meni ne verjamete, obrnite se na, recimo, arhiv Republike Slovenije, ki vam bo pojasnil, kaj ti pojmi pomenijo, in vam povedal, da, oprostite, teh stvari ne poznate. Obrnite se na državnega sekretarja, ki je odgovoren za to uredbo, in vam bo ponovil, da o teh stvareh nimate pojma - če sam, seveda, nisem dovolj velika avtoriteta za vas. Ampak, ali je tako težko priznati neko napako? Če bi bil sam minister in bi mi nekdo, ki ima renome na tem področju, povedal, da gre za napako, ne bi tako ravnal, ne bi. Rekel bi, v redu, smo se zmotili, prav, bomo napako popravili. Ampak na odboru ste glasovali, 13 proti - zakaj, ne vem. Ampak naj bo zakon, kakršnega hočete imeti, takega boste imeli. Mi bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o amandmaju k 28. členu. Gospod minister, izvolite.
Vsekakor vlada ne podpira amandmaja k 28. členu. Jasno, razlog je ta, da bi s tem obglavili zakon, ker namreč potem ne bi bilo možno pravzaprav upravno varstvo te pravice do dostopa do informacij javnega značaja. Ne strinjamo se s tem, kar je bilo rečeno, da ima prav pooblaščenec previsok status oziroma pretrden status. Mislimo, da mora imeti od vlade neodvisen položaj, saj bo odločal tudi v upravnih sporih, ki zadevajo dostop do informacij pri sodni, zakonodajni oblasti. V skladu z načelom ločitve in delitve oblasti bi bilo povsem neprimerno, da bi takšne upravne spore reševali v okviru upravnega postopka, ki je neposredno v pristojnosti vlade Republike Slovenije. Skratka, mi se strinjamo z gospo Tisovcevo, da bi lahko vlada dobro to reševala, vendar tega ne sme reševati. Ne sme reševati, če želi ohraniti osnovno ustavno načelo ločitve in delitve oblasti. Hkrati bi pa seveda še enkrat odgovoril v zvezi z 28. členom na pripombe poslanca doktorja Brejca. Rad bi seveda omenil to, da v kontekstu tega bi rekel to, da bi vsekakor želel biti povabljen na predavanje, kjer bo govor o tem, kako vlada tega ne razume, pa bomo lahko to diskusijo nadaljevalinaprej. Vsekakor zagotavljam, da bo v povezavi z 28. členom 4. člen funkcioniral, ker definira javne informacije in dokument in gradivo z vidika dostopa informacije javnega značaja ne pa z vidika uredbe in administrativnih procedur pri dokumentarnem gradivu, dokumentih in tako naprej. Skratka, zakon bo prav zaradi specifičnosti lahko funkcioniral. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem torej o 28. členu in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije in v razpravo dajem 40. člen ter amandma poslanske skupine Nove Slovenije. Odpiram razpravo, gospod Sok izvolite.
Hvala za besedo, jaz bi vseeno, ker imamo še nekoliko časa in nisem povsem natančno razumel ministrovega pojasnjevanja v zvezi z našim predlogom, da se 28. člen črta. Ali ne bi bilo možno, da bi na tem področju zadevo uredili tako, kot sicer so urejena v naši državi? 9. člen pravi, kdo je tisti, ki daje informacije javnega značaja. In, ali ne bi bilo možno, da bi postopke pritožb reševala pač upravna sodišča, tako kot so danes pač namenjena za reševanje vseh upravnih sporov, ne pa, da se na takšen način, kot ga predvideva vlada, ustanavlja neko novo službo, ki potem pomeni seveda neko dodatno zaposlovanje oziroma neko dodatno obremenjevanje državnega proračuna? In, konec koncev bi vas rad opozoril tudi na 30. člen, čeprav ta ni amandmiran, ampak je v povezavi s pooblaščencem. Glejte, v drugem odstavku 30. člena ste zapisali, da lahko ima pooblaščenec strokovno službo, ki jo sestavljata največ dva svetovalca. Potem v tretjem odstavku 30. člena pa pravzaprav dajete pooblaščencu možnost, da lahko ima svetovalcev, kolikor jih hoče. Če preberem tretji odstavek 30. člena pravi: "Pooblaščenec lahko imenuje svetovalce in druge strokovnjake za določen čas izmeduslužbence v državnih organih" - sicer za določen čas, ampak kolikor hoče - "Ti imajo pravico, da se po poteku tega časa vrnejo na svoje prejšnjo funkcijo ali delovno mesto." Ali ne bi kazalo, da bi potem v zakonu vsaj definirali ta določen čas in kaj to pomeni oziroma omejili neko možnost števila teh svetovalcev, samo sedaj s tem dajete možnost, da jih dejansko lahko zaposli za določen čas nedoločeno število. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih in o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali ob 13.20 uri, zato lepo prosim poslanke in poslanke, da se pridružijo, ker bomo čez 6 minut pričeli z glasovanji o današnjih točkah in seveda tudi včerajšnji prekinjeni 1. točki, kjer moramo opraviti glasovanje o predlogu dveh sklepov. Tako prekinjam torej to točko dnevnega reda in čez 5, 6 minut bomo pričeli z glasovanji. Lepo prosim, da se poslanke in poslanci zberemo v dvorani. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prešli bomo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. In sicer, najprej prehajamo na prekinjeno 1. t očko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. Lepo prosim za pozornost, da ne bo potem kakšnih očitkov, da ne vemo, o čem glasujemo. Prehajamo torej na prekinjeno 1. točko dnevnega reda. Poslanec dr. Andrej Bajuk je predlagal sklep, ki se glasi: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade Republike Slovenije mag. Antona Ropa na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka o vlogi vlade Republike Slovenije pri upravljanju javnega lastninskega deleža v SIB banki." Obrazložitev glasu. Dr. Bajuk, izvolite.
Hvala lepa. Bistvo mojega včerajšnjega vprašanja predsedniku vlade je bilo sporočilo, da je banka SIB najprej zadeva vlade Republike Slovenije, Banke Slovenije in šele nato mestne občine Ljubljana. Res je, da so v mestni občini Ljubljana oziroma Holdingu in Energetiki neposredno odgovorni, da so ponudili za banko SIB baje desetkrat večjo vrednost od dejanske, da so jo kupili, ne da bi preverili njeno resnično stanje, da jih to pravzaprav, izgleda, ni zanimalo. Toda, najprej je res, da je deset let soupravljanja banko SIB tudi vlada Republike Slovenije oziroma njeni predstavniki. Vlada sicer ni imela 51. ali večinskega deleža, imela pa je največji delež, 37% kot posamezni delničar, ni pa želela imeti glasovalnih pravic več kot 20%. Le zakaj? In v tistem času, ko je bila država oziroma vlada Republike Slovenije lastnica v banki SIB, so nastajale neizterljive terjatve, ki se danes izkazujejo v izgubi oziroma tako imenovanih dodatnih rezervacijah za slabe kreditne banke. Banka Slovenije je po ustavi odgovorna državnemu zboru, je ves ta čas vedela ali pa morala vedeti, da banka SIB posluje negospodarno, toda vse kaže, da ni skrbela za nič drugega, kot za njeno dnevno likvidnost oziroma solventnost. Zakaj odbor za finance tega državnega zbora ni obravnaval poročil o upravljalnem nadzoru Banke Slovenije za čas, ko je ta po prejšnjem zakonu o Banki Slovenije še bila dolžna polagati račune pred odborom za finance in monetarno politiko? To se ne sprašujem samo jaz, to se sprašuje tudi bivši guverner dr. Arhar. Vlada Republike Slovenije in tudi ta državni zbor nosita odgovornost za sistemsko ureditev, ki taka početja omogoča. Sedanja vladajoča koalicija je v novem zakonu o revidiranju dopustila samonadzor nad pooblaščenih gospodarskih revizorjev, [[...]] [[nerazumljivo]] review. Njegov predlagatelj je bil bivši minister Tone Rop. In kdo je izdal za banko SIB pozitivno revizijsko poročilo za leto 2000 ali 2001? Ena izmed njih je bila revizijska družba ITEO Abeceda, njen direktor Vili Perner, gospod Vili Perner pa načeljuje tudi najvišjemu organu slovenskega inštituta za revizijo, revizijskemu svetu, ki mu je ta državni zbor dodelil javna pooblastila za nadziranje revizijskih družb in revizorjev. In tako je krog sklenjen. In zakaj Agencija za trg vrednostnih papirjev ni opazila, da nakup banke ni bil opravljen po zakonu o prevzemih? To so najbolj očitna dejstva, da imamo pri banki SIB opraviti z odgovornostjo celotne slovenske oblasti, in to z vidika več funkcij. O tem bi radi spregovorili, zato bo Nova Slovenija glasovala, da se to razpravo opravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Štejem, da ste opravili obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Naslednji ima besedo gospod Podobnik v imenu poslanske skupine. Izvolite, gospod Podobnik.
Hvala, podpredsednica. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog, da državni zbor razpravlja o aferi Slovenske investicijske banke na prvi naslednji seji. Štirje razlogi nas k temu vodijo. Prvi je pravno-formalni vidik. Po našem mnenju je bil prevzem izpeljan v nasprotju z zakonom o prevzemih, ki glede nekaterih določb velja za vse delniške družbe. Enako velja tudi za postopek pridobitve kvalificiranega deleža banke po zakonu o Banki Slovenije. Vlada je prosto prenašala lastniške deleže SIB na svoje paradržavne sklade in kasneje na podjetje Energetika. Drugi razlog je ekonomski vidik. Treba bo razjasniti poslovanje SIB do povezanih oseb, kot to predvideva zakona o bančništvu, ki omejuje in prepoveduje takšno poslovanje bank. Tretji argument je vidik delovanja nadzornih ustanov Banke Slovenije in Agencije za trg vrednostnih papirjev. Predvsem nadzor Banke Slovenije je zatajil, ker ni uveljavljal pozitivne zakonodaje in ni nadziral in onemogočal poslovanja SIB s povezanimi osebami. In četrti vidik je političen. Gre za povezanost nosilcev javnih funkcij v vladi in paradržavnih skladih, KAD in SOD, s člani uprave banke in z vpletenimi političnimi strankami. To so razlogi, da bo poslanska skupina predlog podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Jelinčič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli zahtevo gospoda Bajuka po razširjeni razpravi o SIB. V primeru SIB gre za kar desetletje ponavljajoče se zlorabljanje državnega denarja oziroma javnega denarja za privatne interese oziroma za interese političnih strank. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da te zadeve niso mogle biti izvajane brez vedenja najvišjih predstavnikov slovenske oblasti, kar zagotovo pomeni, da je moral gospod Drnovšek o tej zadevi dobro vedeti, kaj se dogaja, in ni storil ničesar. Zdaj se je umaknil, zadeva je prišla ven in zadevo bo moral čistiti gospod Rop, tudi za gospodom Drnovškom in za tistimi, katerih imena se pravzaprav ves čas pojavljajo v teh zadevah. Prepričani smo, da je že vendar čas, da se zadeve razčistijo, da se razrešijo, da se izvede revizija vseh teh postopkov, ki so bili izvedeni v SIB banki, in predvsem, da se krivce, ki so pobasali ogromne količine denarja in ki so jih tudi zapravili, da se jih pokliče na odgovornost in kaznuje. Glede na naš sodni sistem, kjer so sodniki eksponenti določenih političnih strank, je to težko verjetno, kajti imajo dosmrtni mandat in nihče jim ne more do živega. Navkljub temu pa smo prepričani, da je že skrajni čas, da se neha praksa, da so kurji tatovi zaprti za desetletja, veliki kriminalci z belimi ovratniki, pa hodijo naokrog, se veselo smejejo V brk sodnemu sistemu, sistemu pregona, predvsem pa nam vsem državljankam in državljanom. Še enkrat: Slovenska nacionalna stranka bo podprla, celo z veseljem podprla, zahtevo po razširjeni razpravi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Potrč v imenu poslanske skupine, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa. V Združeni listi socialdemokratov bomo podprli predlog, da državni zbor opravi razpravo o odgovoru predsednika vlade v zvezi s problematiko SIB banke. Iz do sedaj znanih podatkov je mogoče govoriti o utemeljenem sumu, da gre pri poslovanju banke za slabo gospodarjenje. Mogoče je govoriti o utemeljenem sumu, da gre za odločitve, ki so bile sprejemane v korist posamezniku, in mogoče govoriti o utemeljenem sumu, da pristojni organi odločitev in nadzora niso opravljali v skladu z zakonitimi pooblastili. Če je karkoli od tega res, potem bi bilo najslabše, da Državni zbor Republike Slovenije ob sumih, ki obstajajo, ne zagotovi podlag, da bi dejstva objektivno ugotovili. Mi zato menimo, da dejstva morajo biti v celoti razgrnjena, da je treba v celoti ugotoviti postopek odločanja, pooblastila in odgovornost slehernega v tem postopku in če gre za osebno okoriščnje tudi osebno individualno krivdno, vključno z kaznovanjem. Zaradi tega soglašamo, da o tem opravi razpravo tudi državni zbor v upanju, da bo razprava tudi s strani predlagateljev korektno in z argumenti pripravljena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Vnučec tudi v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani. Tudi v Stranki mladih bomo podprli predlog, da se v primeru SIB banke opravi razprava v tem državnemu zboru, iz že povedanih razlogov in pa tudi, ker menimo, da ne more mimo tega naše zbora iti taka zadeva, take morebitne nepravilnosti in še posebej, ker po drugi strani smo pa tudi v tem zboru slišali, kaj naj občine bi delale in s čim naj se ne bi ukvarjale In bančništvo je taka stvar, ki ni stvar občin in lokalne samouprave. Lokalna samouprava naj bi se ukvarjala s čisto drugimi zadevami. Tukaj pa gre tudi za problem gospodarnosti take naložbe. In če je vse res, kar smo do sedaj slišali, mislimo, da je nujno, da se o tem pogovorimo glede na to, da se tudi pri drugih zadevah pojavljajo ena ta ista imena in je zato tudi čas, da se tudi o tem dorečejo stvari. Hvala.
Hvala lepa. In še gospod Kebrič - obrazložitev glasu, prav tako v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi naša poslanska skupina se je odločila, da bo podprla ta predlog, da se opravi razprava na prihodnji seji. Zakaj? Razlog je preprost. Bančni sistem je za vsako gospodarstvo, za vsako državo še kako pomemben. In ni nam vseeno, kako banke poslujejo v skladu z zakoni, ki smo jih mi v državnem zboru sprejeli, in v skladu z navodili in uredbami Banke Slovenije. Zato menimo, da je prav, da opravimo to razpravo,da pridemo na čisto s tistimi, ali so dejansko, kot pišejo mediji in kot se sliši v javnosti, bile mahinacije, da so se posamezniki na račun tega dejanja, kako sta Holding in Slovenska investicijska banka sklenila določene pogodbe, posamezniki okoristili. Zato menimo in bomo glasovali za ta predlog. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, lepo prosim za nekaj miru v dvorani, ko govorniki govorijo. Gospod Anderlič, izvolite. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Očitno je, da postaja institut razprave o odgovoru na vprašanje neko osnovno gibalo delovanja v tem državnem zboru, kar pa je po mojem mnenju napačno in zmotno. Treba je namreč vedeti, da seveda ob tej razpravi na prihodnji seji ne bomo mogli razpravljati o vseh razsežnostih te tako imenovane zgodbe o SIB banki, ampak samo o odgovoru predsednika vlade na točno določeno vprašanje. Jaz seveda predpostavljam, da gospod Bajuk želi to razpravo narediti zato, ker s tem odgovorom ni zadovoljen. Če bi hoteli temeljito razpravljati o tem vprašanju, potem bi prav gotovo bilo potrebno uvrstiti na sejo državnega zbora posebno točko, za to pripraviti ustrezno gradivo in temu nameniti več časa in na drugačen način pristopiti k razpravi, kot pa se pristopi k razpravi o odgovoru na vprašanje. Prepričan sem, da je nujno najprej takoj pridobiti ugotovitve institucije, ki so po zakonih pooblaščene za kontrolo in spremljanje poslovanja bank in seveda konkretno tudi te banke. Kot vem, so v mestu Ljubljana na neki nočni seji v prejšnjih dneh sprejeli ustrezne sklepe in so že v razpravo in razčiščevanje okoliščin v zvezi s prodajo te banke vključeni tako institut za revizijo, tako urad za preprečevanje korupcije, tako agencija za trg vrednostnih papirjev in banka Slovenije kot osrednja nadzorna institucija v zvezi z bankami in tam je celo že neka preiskovalna komisija, če sem prav razumel, formirana in bo poskušala priti do nekaterih ugotovitev. Zato menim, da bo ta naša razprava glede na te omejitve omejena. Če pa menite, da bo prispevala kaj k razčiščevanju okoliščin, v katerih je prišlo do nakupa prodaje in vseh drugih stvari v zvezi z banko in po mnenju nekaterih tudi do škodljivih posledic, potem mi tako razčiščevanje podpiramo. Sem pa prepričan, da to ne moremo narediti na tak način, ampak prej ob pripravljeni točki, kot sem rekel, ali v skrajnem primeru v okviru preiskovalne komisije, kjer se lahko vsi ti, o katerih sem govoril, na tak ali drugačen način povabijo s poročili, ki jih delajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu tudi v imenu poslanske skupine, gospod Brejc. Izvolite.
Hvala lepa. Poslanska skupina podpira predlog doktor Bajuka, in sicer zato, ker je jasno, da v časovno omejenem odgovoru predsednik vlade najbrž ni mogel povedati vsega, kar bi lahko povedal, hkrati pa seveda tudi vsi tisti, ki menimo, da je to ena od še, kako naj rečem, tranzicijskih zgodb, slovenskih tranzicijskih zgodb, da vendarle pride na dnevni red, da seo njej odprejo vsa vprašanja, da se odprejo vse dileme, da se torej ne zapira razprava o tako pomembni temi, kot je SIB banka. SIB banka je seveda ena zgodba, o kateri bomo govorili prihodnjič, ampak če bo predlog izglasovan. Tisto, kar je najpomembnejše pri stvari, je to, da bomo lahko vsi, ki imamo interes, o tem razpravljati v povezavi s tem, kar je bilo postavljeno predsedniku vlade, spregovorili, postavili vprašanja in na ta način delovali tudi v smislu osveščene slovenske javnosti o tako delikatnem, političnem, finančnem vprašanju, ki ima seveda številne posledice. Jaz mislim, da bomo v tej razpravi, kljub omejitvam, ki jih je prej Anderlič omenjal, lahko izkazali naš interes, da se te stvari razčistijo. Prepričan pa sem, da bodo javnosti na ta način tudi bolj prezentne okoliščine, o katerih se je to zgodilo, in osebe, ki so za to odgovorne. Jaz upam, da bo kot rezultat te razprave nastala preiskovalna komisija, ki se bo tega temeljiteje lotila. Skratka, mi bomo podprli ta predlog. Hvala.
Hvala lepa. V svojem imenu želi obrazložiti svoj glas gospod Sok. Izvolite.
Tudi jaz bom glasoval za ta predlog. Bi pa rad povedal v tej obrazložitvi svojega glasovanja, da se popolnoma strinjam s tem, kar je povedal gospod Anderlič. Vendar bi rad spomnil mogoče na razpravo en mesec nazaj, ko smo razpravljali o Elena, ko smo razpravljali o sredstvih v višini 1,4 milijarde in je takrat predlagatelj razprave pripravil osem sklepov, ki naj bi jih po opravljeni razpravi sprejel državni zbor, da bi lahko opravil vse tisto, o čemer ste vi maloprej govorili, kolega Anderlič, pa je potem celo komisija za poslovnik tolmačila, da o razpravah na odgovor vlade ni možno pripraviti sklepov in o sklepih glasovati. Jaz predlagam, da državni zbor spremeni svoje stališče, da se po razpravi pripravijo sklepi in da se o sklepih glasuje. Potem bo pa možno priti do vseh gradiv, ki jih predlagatelj potrebuje, da lahko o zadevi celovito razpravljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, gospod Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom glasoval za ta sklep predvsem zaradi tega, ker enostavno bi se rad na nek način uprl kot poslanec, ljudski poslanec, proti sistemu delovanja oblasti, ki dela takšno zakonodajo, da so dejansko samo lopovi v tej državi zaščiteni. Vsi pošteni državljani pa nastradajo. To je absurd nad absurdi. In vse to zagovarjate vi in ne dopustiti niti, prvič, da bi se zakonodaja naredila takšna, da bi bili lopovi kaznovani za svoja zla dela in početja, ki jih delajo. Celo se ugotavlja, da jih delajo v bistvu takorekoč skoraj zakonito. Pravni red to dopušča. In vi niti ne pustite tega, da bi se o takih stvareh opravila razprava. To je nedopustno. Včeraj niste tega dovolili, da bi lahko tistih nekaj gledalcev oziroma državljanov, ki pred televizorji spremljajo sejo državnega zbora, da bi lahko ugotovili, ste proti temu, da se sploh o takih stvareh v državnem zboru razpravlja. Ja, pa to nima primere nikjer v svetu. Mislim, da je vsaj ta možnost državnega zbora, da neko stvar poskuša osvetliti, razjasniti in tudi terja odgovornost vseh tistih, ki so bili vpleteni v ta sistem zlorab, vendar tudi za vas to ne pride v poštev. Vi si na vsak način prizadevate, da stvari spravite pod preprogo in da dejansko sistem gre svojo pot naprej. Skratka, podpirate vso to lumparijo in jo boste zgleda tudi naprej. To boste pokazali pa sedajle.
Obrazložitev glasu, gospod Kremžar. Izvolite.
Hvala lepa. Žal je tako, da človek ima dvoje ušes, pa ena usta, da bi bolj poslušal, pa včasih se ne znamo kljub temu dodatku slišati, kaj hoče kdo in kaj kdo govori. Poglejte, naša poslanska skupina je prej zelo jasno povedala, da podpira razpravo o tem, tako kot je zastavljena, kot je predloženo in kot bo opravljena. In to zelo resno vsi v tej skupini očitno tudi mislimo. Jaz se opravičujem, gospod Kelemina, te stvari, ki govorite, ne polemiziram, omenjam samo, ker ste pač prej povedali. Sploh pa vzamem nazaj, nek gospod iz neke poslanske skupine. Jaz bom seveda podprl to zadevo, iz preprostega razloga [[...]]Ali smem govoriti, gospa podpredsednica? Smem. Hvala.
Izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani.
Ne podtikati, lepo prosim. Ni dobro, da bi podtikali nečednosti, ki jih nihče tukaj noče imeti. Mi želimo to razpravo opraviti. Opozorilo, ki ga je kolega Anderlič naslovil, gre samo v to smer, da je ta poslovniško omejena in čisto nič drugega. To poslovniško omejitev bomo imeli naslednjič, ko se bomo o tem pogovarjali. To je vse, kar je bilo s stališča te poslanske skupine rečeno. Sicer pa, tako kot jaz osebno podpiram to razpravo in bomo to razpravo opravili tako,kot je bilo predloženo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo torej na odločanje in glasovanje o predlogu sklepa. O predlogu sklepa, kot je bil že predstavljen, bomo glasovali. Glasujemo! Navzočih nas je 63. Za je glasovalo 61, proti 1. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prosim za pozornost! Lepo prosim za pozornost! Poslanec Ivan Kebrič je predlagal sklep, ki se glasi: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje Ivana Kebriča o prikazovanju gibanja plač s strani urada za statistiko. Obrazložitev glasu. Gospod Kebrič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Odgovor ministra za finance na prvi del mojega vprašanja ni bil zadovoljiv. Zato sem postavil tudi dodatno vprašanje, kjer mi je, kdor je prebral magnetogram, odgovoril zopet samo delno. Dal pa mi je prav v določenih stvareh in zato sem predlagal ta sklep, da opravi državni zbor na naslednji seji obravnavo o plačah. Zakaj? Zato, ker se izigrava zakon. Če je potrebno, bomo mi poslanci spremenili tisti del zakona ali tisti zakon, ki omogoča, oprostite izrazu, goljufom, da goljufajo to državo in goljufajo oba zavoda, ki stazelo velika potrošnika tudi iz sredstev iz državnega proračuna. Kako se izogibajo plačilu ne samo davkov, ampak prispevkov za zdravstveno zavarovanje in za pokojninsko zavarovanje, to je enostavno rečeno, nedopustno. Da izigravajo na ta način, da plačujejo en del zaslužka zaposleni [[...]]
Gospod Kebrič, samo trenutek. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo prosim za mir.
[[...]]z boni in še to jih silijo, da kupujejo izdelke v tistem podjetju ali v tisti trgovini, da jim zopet omogočajo na drugi strani večje ustvarjanje dobička, sami si pa kratijo svojo osnovno bruto plačo, od katere bo nato izračunana pokojninska osnova in vse ostalo. Zato menim, da so podatki, ki jih je finančni minister navedel, ki si jih je,žal, samo delno pridobil od urada za statistiko, in menim, da boste podprli ta predlog, da bomo poslanci državnega zbora vedeli, kaj se s plačami dogaja, kako se plače zajemajo, kako se obračunavajo, in da bomo tudi kaj več izvedeli o pogajanjih ekonomskosocialnega sveta, kjer so trije partnerji: delojemalci, delodajalci in vlada, ne pa da bomo imeli samo informacije iz javnih medijev. Zato bo naša poslanska skupina podprla ta predlog in apeliramo ter pričakujemo, da boste razumeli in da boste vsi enako zainteresirani na tej obravnavi. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 58, za je glasovalo 51, proti 2. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - drugo obravnavo predloga zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, in sicer, najprej bomo glasovali o amandmaju štirih poslanskih skupin, LDS, Združene liste, SLS in DeSUS, k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 61, za je glasovalo 55, proti 2. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 32. členu istih poslanskih skupin. Glasujemo. Navzočih je 62, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Gospod Moge, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, poprosil bi, glede na to, da ima zakon 38 členov in sta bila amandmirana samo dva člena, da bi se še - v skladu s poslovnikom, ker so izpolnjeni pogoji - na tej seji opravila tudi tretja obravnava.
Hvala lepa. V skladu s prvim odstavkom 138. člena so poslovniški pogoji za tak predlog predlagatelja izpolnjeni. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu, da zbor še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 63, za je glasovalo 62, proti 1. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Državni zbor bo torej tretjo obravnavo predloga zakona opravil po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o zagotavljanju navigacijskih služb zračnega prometa, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo! Navzočih nas je 62. Za je glasovalo 51, proti 9. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdra vju pri delu, skrajšani postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu, skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu, gospod Sok. Se opravičujem, gospod Sok je prej dvignil roko. Gospod Brenčič. Dovoljuje gospod Sok. Gospod Brenčič, najprej vi obrazložite svoj glas. Izvolite, gospod Brenčič. Lepo prosim, da poveste, ali je to v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa za besedo. Vsekakor bom obrazložil glas v svojem imenu. Predlog sklepa, o katerem bomo odločali, se glasi, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Matično delovno telo je seveda ta predlog sklepa obravnavalo v nadaljevanju obravnave tega predloga zakona na naslednji seji, ko je celovito obravnavo že napravilo. Predlog sklepa bom podprl. Ne podpiram pa vsebine, kot jo prinaša predlog sklepa. Zakon, kakršen je, je primerna podlaga. Glede na proceduro, ki jo omogoča nov poslovnik, je zastavljen predlog tega zakona v obravnavi na matičnem delovnem telesu tako, da ne moremo drugače, kot da ga nekako ustavimo v proceduri. Žal je to tako. Želim pa reči, da je prav gotovo prenekateri tovrstni sklep bil z veliko več argumenti, da ga državni zbor sprejme, kot je ta, ampak takrat ni tako ravnal. Predlog zakona, ki ga je matično delovno telo obravnavalo in o katerem danes glasujemo, je prav gotovo nekaj, kar bi zaslužilo trenutno pozornost tega plenuma, ne zaradi tega, da spreminjamo osnovno vsebino in namen zakona, ampak zato, da damo možnost, da se nekateri zavezanci, do katerih izhaja argument, da bi se jim nekako upravičeno podaljšal čas uveljavitve, lahko na to pripravili. Vsekakor bo ta sklep izglasovan. Pričakujem pa, glede na številne argumente, ki stojijo za tem predlogom zakona, da vlada pride s predlogom, s katerim bo v zakon vključila svoje poglavje za samozaposlene in kmete in s tem napravila zakon evropsko primerljiv in tudi uporaben. Za to obstajajo argumenti in sam to pričakujem. Danespa praktično ne vidim drugačnega ravnanja, kot da zaključimo to proceduro, ki jo omogoča poslovnik. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok, obrazložitev glasu, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa. Sam mislim, da če bi državni zbor želel odgovorno ravnati, potem ne bi potrdil stališča matičnega delovnega telesa in bi glasoval proti temu sklepu, ki je objavljen v Poročevalcu. Zakaj proti? Enostavno zato, ker je v tem trenutku, če upoštevamo zakon, velikoštevilo samozaposlenih kmetov in obrtnikov v prekršku; konkretno, pač po zakonu niso izpolnili tistega, kar bi do tega trenutka morali. Ta rok bi bilo modro, tako kot predlagatelja predlagata, vsaj za šest mesecev podaljšati in v tem času videti, kaj se da s tem zakonom narediti, kajti, kot smo argumentirano predstavili, je ta zakon v nasprotju z evropsko konvencijo o delu in tudi z direktivo, ki jo je izdala Evropska unija, kjer se opredeljuje pojem delodajalca. Ta zakon bi bilo treba spremeniti tudi iz razlogov, ki sem jih predstavil že v stališčih poslanske skupine Nove Slovenije, in sicer, ko sem predstavil odločbe, ki jih dobivajo samozaposleni kmetje in samostojni obrtniki s strani delovne inšpekcije. Tu pred sabo imam odločbo, ki samozaposlenemu kmetu v 1. točki nalaga, da si od pooblaščene institucije pridobi potrebno obratovalno dovoljenje, in sicer poročilo o pregledu vseh sredstev za delo, ki se uporabljajo v kmetijstvu. Takšna odločba je, milo rečeno, neizvedljiva. Ne more delovna inšpekcija takole površno, čez palec nekomu izdati odločbe, da si mora pridobiti poročilo o vseh sredstvih, ki jih uporablja pri svoji dejavnosti. Kaj pa to pomeni? Ta pojem je nedefiniran in ga je nemogoče izvršiti. V nadaljevanju potem pravi, da mora ta kmetovalec opraviti pregled in preizkus električnih in strelovodnih instalacij, in to vsake tri oziroma dve leti. Ne vem, v skladu s katero zakonodajo bi moral vsake tri leta dati pregledati električne instalacije na svoji kmetiji. In pa 4. točka, "voditi predpisano evidenco po zakonu o varstvu in zdravju pri delu" in potem je navedenih šest različnih zabeležk oziroma dokumentacij, ki bi jih moral nek kmet voditi na svoji kmetiji. Mislim, da se takšne odločbe lahko izdajajo posameznim podjetjem, ki so dejansko delodajalci in ki zaposlujejo pri sebi delavce, ne pa samozaposlenim kmetom. Iz tega razloga je treba ta zakon popraviti, zato še enkrat predlagam, da glasujemo proti sklepu, ki ga je predlagalo matično delovno telo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Sam bom glasoval proti predlogu tega sklepa, in to zaradi tega, ker menim, da je državni zbor dolžan sprejemati takšne rešitve, ki so uresničljive, in ne take zakone, ki so sami sebi namen. Zakon, ki je stopil v polni meri v veljavo z 31.12.2002, o varnosti in zdravju pri delu, je že ena izmed takih rešitev. Če zakonodajalec nima posluha za to, da se argumentirane pripombe in rešitve speljejo, in samo podatek, da je samo 1% zavezancev kmetov do 31.12.2002 pridobilo izjavo o oceni tveganja, je samo eden izmed cele vrsto tistih argumentov, ki bi silili ta državni zbor, da bi podaljšal rok za pridobitev izjave o oceni tveganja. Dejstvo je, da kmetijstvo ni bilo vključeno in kmetje niso bili vključeni v sistem varnosti in zdravja pri delu do tega časa, do tega zakona. Vse druge panoge so bile. Poleg tega, da je ta dejavnost bistveno bolj specifična, širša in bolj kompleksna, zato terja sigurno bistveno več časa za prilagoditev. Jaz enostavno ne razumem, prvič, vlade, ministrstva, ki je v svojih argumentih proti povedala: "Saj inšpektorji bodo v prvi vrsti samo svetovali." Kaj pa, če pride do nesreče? V tem primeru bo pa inšpektor moral ukrepati po zakonu. In še nekaj. Če smo pravna država, je potrebno seveda zakon, ko stopi v veljavo uresničevati. V tem primeru pa vemo, da to ni možno. Zato bom glasoval proti takemu o sklepu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralni predlog, gospod Podobnik. Izvolite.
Gospa podpredsednica, če bi se zgodilo, da bi večina v državnem zboru zavrnila predlagani predlog sklepa, ali nam lahko odgovorite na vprašanje: Kakšna je potem procedura s predlaganim zakonom?
Državni zbor obravnava zahtevo in pripravi dopolnjen predlog, se pravi, prekine se točka in matično delovno telo začne z delom na zakonu. Če ta sklep ne bi bil sprejet, bo predlog zakona matično delovno telo obravnavalo v drugi obravnavi v okviru skrajšanega postopka in pripravilo dopolnjen predlog zakona za obravnavo na eni izmed naslednjih sej zbora. Če ne bo sprejet. Proceduralno, gospod Brenčič.
Hvala lepa. Proceduralno se moram vključiti v naslovu predsednika matičnega delovnega telesa. Mi smo to že napravili in pričakovali, da bo kolegij uvrstil na sejo, plenarno sejo, to, kar je ostalo, naslov zakona. Ampak kolegij oziroma tolmačenje je bilo drugačno, zato je moralo matično delovno telo ponovno sklicati sejo in se opredeliti iz tega izhodišča do sklepa po drugem odstavku 128. člena. Matično delovno telo je končalo, mi nimamo več po poslovniku, kaj napraviti. Tako jaz to vidim. Če pa je tolmačenje tako, kot ga je dala gospa predsednica, sem pa dolžan popraviti svojo obrazložitev glasu in bom seveda glasoval proti temu sklepu, če je temu tako. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič. Izvolite.
Jaz mislim, da ni drugega, kot pripeljati proceduro do konca in je treba zakon spraviti z dnevnega reda. Kajti zakon z naslovom ni zakon, pa je zakon. Tukaj gre samo za na nek način zdrav razum, da se procedura konča. Nazaj na odbor nima smisla hoditi, ker je že bil. Jaz verjamem, da te dileme, če bi bil predlog sklepazavrnjen, sploh ne bo in da bomo proceduro končali. Hvala.
Hvala lepa. Nesporno je tu poslovnik jasen. Če bi državni zbor sedaj odločal drugače, ne glede na to, da je ostal od zakona samo še naslov, bi to naročilo matičnemu delovnemu telesu bilo: pripravite zakon. Na novo, seveda. Če se vrnemo k predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o varnosti in zdravju pri delu ni primeren za nadaljnjo obravnavo. O tem sklepu sedaj glasujemo. Glasujemo! Navzočih nas je 57. Za je glasovalo 38, proti 18. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo predloga zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Glasovali bomo o vloženih amandmajih, in sicer najprej bomo glasovali o amandmaju k 28. členu, z opombo, ker je le-ta vsebinsko povezan z naslednjim amandmajem istega predlagatelja, to je poslanske skupine Nove Slovenije k 40. členu, in če ne bo sprejet, je amandma k 40. členu brezpredmeten. Zato najprej glasujemo o amandmaju k 28. členu, katerega predlagatelj je poslanska skupina Nove Slovenije. Če ne bo sprejet, bo amandma k 40. členu istih predlagateljev brezpredmeten. Najprej glasujemo torej o amandmaju k 28. členu. Obrazložitev glasu, gospod Brejc izvolite.
Ta amandma sicer podpiram, in sicer ga je treba črtati zato, ker ni jasno, kaj so informacije javnega značaja oziroma je definicija preozka. Zakon namreč določa, da je možno vpogledati samo informacije javnega značaja, ki imajo status dokumentarnega gradiva, ne pa arhivskega gradiva, še celo več, zakon razveljavlja prvi odstavek38. člena zakona o arhivskem gradivu in arhivih in prvi odstavek 40. člena. Samo za ilustracijo, kaj pravi prvi odstavek 40. člena zakona o arhivih: "Javno arhivsko gradivo se uporablja v dovoljene namene na podlagi prijave uporabe upravičenca arhiva." Tose pravi, ta odstavek ne velja več. Zakon pa ne omogoča vpogleda v arhivsko gradivo, ker je definicija preozka. Zato tudi ta pooblaščenec iz 28. člena praktično ne bo mogel funkcionirati, kot bi lahko, če bi bila definicija taka, kot je treba. Ugotavljam,da je v strokovnem pogledu zakon slab. Ne zdrži strokovne presoje. Minister in liberalna demokracija vsaj po dosedanji razpravi, stroko ignorirata in meni ne preostane drugega, kot da temu javno nasprotujem. Od študentov lahko zahtevam, da ločijo pojme, od ministra pač tega ne morem zahtevati. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Beuermann, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Sam tega amandmaja prav gotovo ne bom podprl, zato ker s sprejetjem tega amandmaja bi pravzaprav sprejeli invaliden zakon, ki ne bi več omogočal pritožbe v okviru upravnega postopka. Zato ga ne bom podprl in pozivam tudi ostale, da tega ne storite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Zdaj prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 56, za je glasovalo 19, proti 30. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet, kar pomeni, da tudi o naslednjem, s tem povezanim amandmajem, ne bomo glasovali, ker je postal amandma k 40. členu brezpredmeten. Končali smo torej z glasovanjem o amandmajih. Minister je že napovedal, da bomo odločali tudi o dveh uskladitvenih amandmajih. Amandma k 11. členu je povsem redakcijske narave, zato ga ne moremo šteti za uskladitvenega. Tako moramo opraviti še glasovanje o uskladitvenem amandmaju k 31. členu, in sicer, da se v besedilu črta beseda "vlade", ki se jo nadomesti z besedo "pooblaščenca". Prehajamo na glasovanje o tem uskladitvenem amandmaju, torej k 31. členu. Glasujemo. Navzočih je 58, za je glasovalo 37, proti 5. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Zdaj bomo prešli na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 60, za je glasovalo 44, proti 13. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon v celoti sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda.
Prehajamo na 7. TOČKO DNE VNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SKLADU ZA FINANCIRANJE RAZGRADNJE NUKLEARNE ELEKTRARNE KRŠKO IN ODLAGANJU RADIOAKTIVNIH ODPADKOV IZ TE ELEKTRARNE. Gre za obravnavo po nujnem postopku. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Sprašujem ministra, ali želi dopolnilno obrazložiti mnenje? Prosim, minister Kopač, imate besedo.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci. Ta predlog zakona je eden od dveh, ki sta spremljajoča predloga zakona, skupaj s predlogom zakona o ratifikaciji meddržavne pogodbe o ureditvi statusnih in drugih vprašanj v zvezi z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško. Ta zakon ima tri vsebinske člene, od tega sta dva člena, ki predstavljata operativno izvedbo meddržavne pogodbe. Gre za to, da se določi, da je zavezanec za plačilo prispevka za razgradnjo podjetja Eles Gen, ki je v meddržavni pogodbi predvideno kot podjetje, ki prevzema polovico električne energije na slovenski strani. Drugi člen predloga zakona pa je člen, ki ni neposredno povezan s predhodno uveljavitvijo meddržavne pogodbe, ampak je člen, ki nalaga vladi Republike Slovenije, da do konca letošnjega leta, prvotni predlog je bil do sredine predhodnega leta, revidira oziroma popravi oziroma sprejme spremembe programa razgradnje, ki je bil sprejet že sredi 90 let in je potreben prenove oziroma tako imenovane strokovne revizije na podlagi novih strokovnih dognanj. Predlog zakona, kot že rečeno, je tak, da bi pravzaprav moral slediti meddržavni pogodbi, vendar v teh diskusijah s predstavniki posavskih občin in s posavskimi poslanci, kjer se je izrazila vrsta pomislekov, češ, da ni zadostnega jamstva, da bo slovenska država določene korake storila, smo potem zapisali ta predlog zakona s temi konkretnimi datumi in ga tudi predlagali v sprejetje vam poslancem in poslankam državnega zbora. Predlog zakona smo v resnici nekoliko nerodno zapisali, vladna služba za zakonodajo je imela pripombe. Te pripombe so bile prelite v amandmaje, ki jih je sprejel kot svoje odbor za infrastrukturo in okolje. Lahko povem, da te amandmaje v imenu vlade tudi podpiramo, saj samo izboljšujejo besedilo predloga zakona, ki smo ga tako ali tako že mislili v tej obliki zapisati. Predlagam torej, da predlog zakona sprejemate skupaj z amandmaji odbora in še z enim redakcijskim amandmajem, ki mislim, da ga je vložil poslanec Branko Janc že na amandma odbora za infrastrukturo in okolje. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Pristojni odbor državnega zbora je ta predlog zakona obravnaval in predsedniku kolegu Jancu dajem besedo, da dopolni obrazložitev odbora, potem pa bom dal besedo poslanskim skupinam.
Hvala za besedo gospod predsednik. Odbor za infrastrukturo in okolje je na 13. nujni seji, dne 25.2., obravnaval predlog zakona o spremembi zakona o Skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganju radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško, ki ga je v državnemu zboru Republike Slovenije poslala v obravnavo po nujnem postopku vlada. Zakonodajna-pravna služba je v svojem mnenju ugotovila, da razlogi in cilji predlaganega zakona niso jasno predstavljeni. Po njeni oceni določbe veljavnega zakona ne predstavljajo ovire za izvedbo revizije veljavnega programa razgradnje Nuklearne elektrarne Krško, če naj bi tak program veljal do novega torej skupnega programa v skladu s pogodbo med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih razmerij, povezanih z vlaganjem v nuklearno elektrarno, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, ki pa še ni del slovenskega pravnega sistema. Iz tega razloga so po mnenju službe preuranjene vse predlagane rešitve, ki temeljijo na predlaganju načinov urejanja medsebojnih odnosov med pogodbenicama, vnašajo pa tudi nekonsistentnost v samo besedilo veljavnega zakona. Odbor je po dopolnilni obrazložitvi posameznih členov zakona s strani predstavnika predlagatelja zakona prešel na drugo obravnavo in v skladu s pripombami službe pripravil oziroma sprejel naslednje amandmaje, in sicer amandma k 1. členu, amandma k 2. členu in amandma k 3. členu zakona. S sprejetimi amandmaji k tem trem členom obravnavanega zakona so bili vsi trije členi v celoti spremenjeni. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev jev skladu s prvim odstavkom 133. člena pripravljen dopolnjen predlog zakona o spremembi zakona o Skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganju radioaktivnih odpadkov, ki je sestavni del poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik odbora. Zdaj bodo svoja stališča predstavile poslanske skupine. Najprej, kolega magister Vizjak, v imenu poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za njim kolega Podobnik. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci. Socialdemokratska stranka je že vseskozi nasprotovala ratifikaciji pogodbe o jedrski elektrarni Krško, kajti ta pogodba je slaba in ne rešuje ključnih vprašanj delovanja tega objekta zlasti za prihodnje. Res je, da so očitno reševali s tem sporazumom vprašanja za nazaj, to se pravi finančno plat dolga odklopa in vsega tega. Pozabili so pa na reševanje ključnih vprašanj, odprtih vprašanj za naprej. Zato tudi ne moremo podpirati rešitev iz te pogodbe. Omenjena novela zakona je poskus, kako prilagoditi obstoječi zakon in obstoječe delovanje sklada ratificirani pogodbi, ki pa sploh še ni ratificirana in sploh ne velja in je vprašanje, ali bo kdaj veljala. Sedaj sprejemamo novelo zakona, ki nekako rešuje zagato pogodbe. Mislim, da je ključni problem v tem, da 11. člen pogodbe govori o financiranju dveh ločenih skladov za financiranje razgradnje in odlaganja. Isti člen tudi predvideva, da bosta obe pogodbenici financirali vsaka polovico stroškov, povezanih s skupnim programom razgradnje in odlaganje RAO. Ker je sprejetje skupnih programov popolna negotovost, in ker Hrvaške ni mogoče s pogodbo prisiliti, ki prevzema polovico RAO in izrabljenega goriva, in ker je dosegljivost sredstev iz hrvaškega sklada nerealna, so določbe tega 11. člena pogodbe popolnoma neustrezne. S to novelo zakon nekako želimo vzpostaviti ta sklad, obstoječi sklad, ga preformirati v ta del, polovico tega sklada na slovenski strani, na drugi strani pa naj bi Hrvaška v skladu z ratificirano pogodbo ustanovila svoj novi sklad. Opozoril bi še na osnutek direktive Evropske unije, ki ureja ravnanje z izrabljenim jedrskim gorivom in radioaktivnimi odpadki ter osnovna načela in zahteve za varnost jedrskih objektov ter financiranje razgradnje. V tej direktivi odgovornost za razgradnjo jedrskega objekta in za varno ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki nosi po zahtevah te direktive, država, v kateri je jedrski objekt, kar je popolnoma logično. Mi sedaj zaradi slabosti, neustreznosti urejanja tega vprašanja v pogodbi improviziramo, sprejemamo neko novelo zakona, ki še sploh nima potrebe v ratificirani pogodbi. Vprašanje, če bo do te ratifikacije prišlo. Skratka, gre za ponovno improvizacijo, poskus popravljanja nekaj slabega in mislim, da si pravna država takih načinov ne bi smela dovoljevati in dopuščati. Gre za igranje s prepomembnimi zadevami, vezanimi na prihodnost. Menim, da bo verjetno slovenska stran nadaljevala z zbiranjem sredstev v tem skladu. Veliko vprašanje je, kaj bo storila hrvaška stran, ali bo v tem skladu na Hrvaškem tudi dovolj denarja za financiranje programov. Na koncu se vprašuje, ali ne bo Slovenija s polovico zbranih sredstev nekako morala poskrbeti sama za vse, kajti to ji bo ne nazadnje naložila tudi direktiva, ki je sedaj v osnutku, prav gotovo pa bo taka v tem delu tudi sprejeta. Mislim, da je z vidika slovenskih davkoplačevalcev ta ureditev popolnoma nesprejemljiva. Morate vedeti, da bi v primeru ratifikacije polovico električne energije začeli ponovno dobavljati hrvaški strani. S tem pa obstaja velika negotovost, ali bo iz te polovice, ki gre hrvaški strani, res izločen denar v sklad za razgradnjo in ali bo kdaj ta denar prišel nazaj v Slovenijo za servisiranje teh vsebin. Zato smo vseskozi predlagali, da se v sklad odvajajo sredstva od proizvedene električne energije, ne le od dela energije slovenski strani in da je to potem tudi nek garant za uspešno izpeljavo programa. Mislimo, da so tako reševanje slabosti pogodbe, neprimerne, pravno vprašljive, nekonsistentne in niso v ponos slovenskemu pravnemu redu, še manj pa ministrstvu za okolje in prostor. Hvala.
Kolega Podobnik se je besedi odrekel, tako da vabim k besedi kolega Lenka, tudi njega ni. Kolega Lenko? Ne. Kolega Sok, prosim imate besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi. To, kar nas izredno moti v naši poslanski skupini, je način nekakšnega rokohiterstva zadnje dni, zadnje tedne v tem državnem zboru. Na hiter način hočemo spreminjati ustavo, sedaj se temu približuje tudi rešitev, pa tudi odločitev, kot je sporazum o jedrski elektrarni. Tudi v naši poslanski skupini smo seveda prepričani, da kar se tiče tega sklada za razgradnjo, da vlada sedaj poskuša s tem predlogom zakona dejansko spremeniti tisto, kar je slabo izpogajala in kar je v sporazumu nesprejemljivo za slovensko stran. Že pred menoj je govornik povedal, da je rešitev, ki določa dva sklada, ki naj bosta odgovorna za razgradnjo in pa za skladiščenje, da je pravzaprav to popolnoma neodgovorno in pa nesprejemljivo. Neodgovorno in nesprejemljivo zato, ker je objekt na zemljišču oziroma v državi Sloveniji, in ta problem bo morala rešiti Republika Slovenija. Rad bi spomnil, da so pred leti že bili narejeni poskusi, napori v smeri, da bi v Sloveniji pridobili primerno lokacijo za odlaganje radioaktivnih odpadkov. Sam se spomnim, da je ena od lokacij bila predvidena tudi blizu območja, kjer stanujem, in sicer na območju Haloz. Vem, kako velika nasprotja lokalnega prebivalstva so bila takrat, koliko demonstracij se je zvrstilo in koliko nasprotovanja je bilo proti takšni odločitvi. Kdo lahko danes tu jamči, da bo dejansko ta država do leta 2007 poiskala primerno lokacijo in potem do leta 2013 zgradila primerno odlagališče? Sedaj s to rešitvijo, ki jo danes vlada s tem predlogom zakona ponuja, se dejansko postavlja neka nekonsistentnost napram ratifikaciji. Se pravi, Hrvaška bo svojo polovico jedrskih odpadkov reševala leta 2023 oziroma leta 2025, če seveda obratovanje elektrarne ne bo še za kakšnih 10 ali pa več let podaljšano, mi pa bomo svoj del reševali znatno prej. Takšna rešitev je, sem prepričan, za lokalno skupnost, za občino, v kateri jedrski obrat stoji, popolnoma nesprejemljiva. Kajti jasno je, da bo vsaj polovica jedrskih odpadkov, če bo ta ratifikacija na eni in na drugi strani sprejeta, bo vsaj polovica teh odpadkov ostala v Krškem vsaj do leta 2025, verjetno pa še nekoliko dlje. Rešitev tega problema bi bila samo v tem, da bi obstajal samo en sklad za razgradnjo, da bi se v tem skladu nabirala sredstva, da bi ta sredstva bila vključena v ceno električne energije, česar se pa pravzaprav s hrvaško stranjo v tem trenutku ni dalo izpogajati oziroma kot opozicijski poslanec pač zaključujem, da ste se slabo pogajali. Da je predlog zakona, ki ga danes ponujate državnemu zboru, nejasen in da se pravzaprav ne ve, kaj naj bi to v praksi v prihodnosti pomenilo, opozarja tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Čeprav moram ugotoviti, da smo poročilo odbora za infrastrukturo dobili na mizo, tik preden se je ta točka dnevnega reda začela oziroma že med samo razpravo in da v takšnih okoliščinah ni možno tega povsem proučiti. Zato vas, spoštovani predsednik parlamenta, prosim in opozarjam, da pred odločanjem omogočite, da se poslanci dejansko s tem poročilom seznanimo oziroma da odredite primeren odmor, v katerem bomo lahko vse to, kar je zapisano, tudi temeljito proučili in pregledali. V opoziciji nismo za take hitre, ad hoc odločitve, ne da bi spoznali ozadja predvidenih popravkov. Prepričani pa smo, da hoče vlada s tem popraviti nekaj, kar je dejansko, če se tako izrazim, sama zamočila v tej ratifikaciji meddržavne pogodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sok. Če pravilno razumem, ste napovedali zahtevo poslanske skupine za odmor. Poslanska skupina naj se posvetuje, za koliko časa bo zahtevala odmor, ki ga bom odredil pred odločanjem. Zato prosim, da me obvestite o tem, koliko časa za to potrebujete. Kolega Vnučec bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Stranki mladih Slovenije se strinjamo z mnenjem zakonodajno pravne službe, ki ugotavlja, da razlogi in cilji predlaganega zakona niso jasno predstavljeni. Poleg tega ostaja dejstvo, da pogodba med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, še ni ratificirana. Sicer ta pogodba med drugim predvideva tudi pripravo programa ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom v roku 12 mesecev po njeni uveljavitvi. Vlada v obrazložitvi predloga zakona pa ugotavlja, da je v programu razgradnje Nuklearne elektrarne Krško Vlada Republike Slovenije sprejela v septembru leta 1996, da je potrebno opraviti revizijo tega programa vsakih tri do pet let. Ni zgolj naključje, da se je vlada spomnila na zavezo, da mora prejeti program razgradnje, ki je osnova za izračun potrebnih sredstev za razgradnjo nuklearne elektrarne ter zagotovitev odlagališča za nizko in srednje radioaktivne odpadke ter izrabljenega jedrskega goriva, ravno sedaj, torej sedem let po sprejetju pravega programa nuklearne elektrarne in ne v treh letih, kot so zapisali leta 1996. Sprejetje novega programa tudi ni pogoj za spreminjanje tega zakona. Zakon vlada spreminja predvsem zaradi določb, zapisanih v za Slovenijo izredno slabi meddržavni pogodbi o nuklearni elektrarni, ki pa, tudi vemo, še ni sprejeta. Zaradi tega dejstva so, kot navaja zakonodajna služba, preoranjene vse predlagane rešitve v predlogu zakona, ki temeljijo na predlaganem načinu urejanja medsebojnih odnosov med pogodbenicama in vnašajo nekonsistentnost v samo besedilo veljavnega zakona. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije odločno nasprotujemo določbam novele zakona, ki določajo, da bi bila po novem osnova za oblikovanje sredstev sklada cena električne energije za kilovatno uro proizvedene električne energije, dobavljene le slovenskemu družbeniku, ki ga določa še ne sprejeta pogodba. S tem se namreč Slovenija odpoveduje sredstvom za razgradnjo iz naslova hrvaškemudružbeniku dobavljene energije. S predlaganim 1. členom se v celoti spreminja 4. člen osnovnega zakona, tako da je osnova za oblikovanje sredstev sklada cena električne energije za kilovatno uro proizvedene električne energije v nuklearni elektrarni, dobavljene le slovenskemu družbeniku. Nasprotujemo tudi predlaganim rešitvam v 3. členu, ki se sklicujejo na ne še ratificirano pogodbo in nejasnosti in rešitev glede zavezancev za plačilo sredstev v sklad. Kot neskladne ocenjujemo tudi predlagane rešitve s 17. členom pogodbe, ki v drugem odstavku tega člena predvideva, da z dnem uveljavitve pogodbe prenehajo vse obveznosti jedrske elektrarne do sklada. Hkrati pa bi se sklad štel tudi za sklad po določbi tretjega odstavka 11. člena pogodbe. Iz predloga vlade še vedno ni jasno, ali namerava sedanji sklad ukiniti, ali pa bo prevzel naloge novega posebnega sklada, katere še tudi niso zakonsko določene in urejene. Zaradi navedenega v poslanski skupini stranke mladih ne bomo podprli predlaganih sprememb zakona. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega Vnučec. Kolega Potrč oziroma kolega Grošelj v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Kot zadnji bo stališče potem predstavil kolega Avšič za liberalno demokracijo. Prosim.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, poslanke in poslanci! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo se pri oceni stanja in razlogov za spremembo zakona o skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz NEK soočili z dejstvom, ali je v sedanjem času smotrno pristopiti k predlaganim spremembam zakona, glede na to, da v državnem zboru še ni bil sprejet zakon o ratifikaciji pogodbe med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, ki so povezani z vlaganje v Nuklearno elektrarno Krško in podobno, upoštevajoč dejstvo, da je Vlada Republike Slovenije leta 1996 sprejela program razgradnje elektrarne Krško in se je v zaključku opredelila za obveznost, da je potrebno vsakih tri do pet let izvršiti revizijo programa z vsemi potrebnimi vhodnimi podatki, upoštevaje nove danosti spoznanja in dejstva. Iz tega zaključka izhaja tudi naša skupna ugotovitev, da ni zadržkov, da ne bi bilo mogoče predlagati dopolnilnih določb veljavnega zakona za pripravo novega programa razgradnje nuklearne elektrarne Krško. Člana odbora za infrastrukturo in okolje sta predložene amandmaje podprla, saj ti amandmaji bolj natančno tudi določajo tako vire, iz katere se plačujejo sredstva v sklad za financiranje razgradnje, na novo je tudi opredeljen rok za sprejem spremembe obstoječega programa razgradnje NEK, pomembno pa je tudi to, da se z amandmajem določa tudi status sklada pri uveljavitvi pogodbe in višina zneska za razgradnjo. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bodo tudi ostali poslanci in pa poslanke podprli priložene amandmaje v priloženi vsebini. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Avšič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije. Prosim.
Hvala za besedo. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo zakon podprli iz več razlogov. Eden od razlogov je ta, da zakon sledi dogovorom med ministrstvom za okolje in prostor in predstavniki posavskih občin, župani, tudi občinskimi svetniki in tudi nekaterimi poslanci, ki smo se v času decembra do pred nekaj dnevi kar nekajkrat sestali. Je del dogovora, da se ta zakon sprejme pred začetkom sklepanja o ratifikaciji pogodbe. To je posebej potrebno poudariti, kajti nekateri so z začudenjem ali pa z nasprotovanjem trdili, da bi moral ta zakon slediti ratifikaciji, kar bi bilo na nek način tudi normalno, saj se v enem delu nanaša na pogodbo, ki bo, če bo ratificirana. Vendar pa obstaja dogovor in obstajajo zahteve, zlasti iz tistih vrst, ki so pripravljene vložiti tudi zahtevo za predhodni referendum o nameravani ratifikaciji, če pogoji iz teh dogovorov ne bodo izpolnjeni. Eden od dogovorov je tudi ta, da se spremeni oziroma dopolni zakon o razgradnji nuklearne elektrarne Krško. Treba je ugotoviti, da ta zakon rešuje dve zadevi, eno, ki bi jo morali tako in tako sprejeti s spremembami zakona že zaradi dejstev, da je treba revidirati program razgradnje in da je treba določiti tisto pravno osebo, ki je zavezanec za plačilo in za zagotavljanje sredstev v sklad, kar je po novem Eles Gen, odkar je slovenski del poslovnih dejavnosti in tudi kapitala prenesen v upravljanje na to firmo. Drugi del pa sledi zavezam iz pogodbe in določa status sklada za razgradnjo v isti vsebini in z istimi cilji ter nalogami tudi v bodoče, ko bo, kot sem rekel, če bo sprejeta in ratificirana in tudi udejanjena oziroma uveljavljena pogodba. Iz navedenih razlogov bomo poslanke in poslanci Liberalne demokracije Slovenije ta zakon podprli. Hvala lepa.
Dobro. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Zdaj bom dal besedo poslankam in poslancem. Zanjo je že prosil minister mag. Kopač. Prosim.
Hvala za besedo. V nekaterih nastopnih govorih, predvsem v prvih treh, s strani gospoda Vizjaka, gospoda Soka in gospoda Vnučca, je bil večkrat izpostavljen pomislek oziroma celo očitek, češ, zakaj zdaj sprejemamo ta zakon, če pa še ni ratificirana meddržavna pogodba. Na očitek je delno odgovoril že gospod Avšič, ki je povedal, da je to sestavni del dogovora. Moram pa reči, da je zelo nespodobno, da tak očitek izreče nekdo, ki je ves čas sodeloval na teh usklajevanjih, na teh sestankih, pri teh dogovorih, se strinjal s temi dogovori, no, sedaj pa pravi, da je to nekaj nesprejemljivega, češ, da ne sledi nekemu logičnemu redu. Res je, ampak to je rezultat tega, lahko rečem, tudi pritiska ali celo izsiljevanja. Drugi očitek, na katerega bi pa res, se mi zdi, moral odgovoriti, je pa naslednji. Ta zakon, bilo je rečeno, da popravlja neke slabosti iz meddržavne pogodbe. Ne popravlja nobene slabosti iz meddržavne pogodbe, ker meddržavna pogodba sploh ni slaba. Ta zakon je operativno izvedbeni akt za izvajanje 11. člena meddržavne pogodbe in predvideva natančno to, kar predvideva pogodba, pogodba pa predvideva, da obe državi, vsaka na svojem teritoriju, formirata sklad za razgradnjo in da vanj tudi vplačujeta. Obe državi, če bo pogodba ratificirana na obeh straneh, jamčita za obveznosti sklada s svojim državnim proračunom. To je mnogo večje jamstvo, kot je sedaj ohlapno, skorajda lahko rečem, nejamstvo HEP-a, ki se bo v bodoče kmalu reorganiziral, zato da bo sploh nekaj sodeloval pri financiranju reševanja problema odlaganja nizkoin srednje radioaktivnih odpadkov. To, kar je zdaj v obstoječem medrepubliškem dogovoru veljavno, ni za Slovenijo nič, tu v tem meddržavnem sporazumu pa seveda dobiva jamstvo hrvaškega državnega proračuna za polovico vseh stroškov. In to je dobra rešitev.Ko so tu očitki, češ, da bo Hrvaška na svojem teritoriju formirala ta sklad ali pa ga morda tudi ne bo, kot sem slišal očitek iz enega teh treh uvodnih govorov, moram reči, da pogodba zelo, zelo jasno predvideva: v 12 mesecih po uveljavitvi mora Hrvaška -mora! - začeti vplačevati v ta sklad. Prav tako piše, da nas mora redno obveščati o tem, koliko in kam je vplačala; če tega ne stori, je to kršitev meddržavne pogodbe. Ne izključujem, da ne bo do kršitve tudi prišlo zaradi morebitne nekooperativnosti pogodbenega partnerja. Tega vnaprej ni mogoče izključiti. Ampak vsekakor bo šlo za kršitev. Pogodba je v tem primeru zelo, zelo jasna in zelo zavezujoča za pogodbenega partnerja, torej za Republiko Hrvaško. Pri nas pa to itak ni problem, ker imamo ta sklad za razgradnjo že mnogo let. Moram reči, da takrat, ko sem bil še poslanec in se je ta sklad sprejemal, sem imel tudi pomisleke okrog njega, je bila njegova ustanovitev zelo vizionarska. Prav zdaj, ta hip se v Evropi pogovarjajo o novih direktivi, ki bo formiranje takih skladov šele uveljavila kot evropsko obveznost v državah članicah Evrope, mi pa ta sklad že imamo. V tem zakonu pišemo samo to, da obstaja naprej in funkcionira naprej, kot tisti sklad, ki ga sicer predvideva tudi meddržavna pogodba in ga mora Republika Hrvaška šele ustanoviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kelemina je prosil za besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi skupaj! Ta predlog zakona je dejansko, tako kot je že bilo danes rečeno, privlečen na svetlo bolj na hitro, zaradi nekih posebnih interesov, ki so jih menda usklajevali ministri pa lokalna skupnost in tako naprej. Da gre za zelo neusklajeno zadevo, kaže tudi današnja razprava na odboru za infrastrukturo. Kdor je bil tam prisoten, je lahko ugotovil, da je bila zadeva razmeroma mučna, ni se vedelo, za kaj gre. In tudi to, da dodatno zdajle, tik pred zdajci, pred glasovanjem dobimo na mizo amandmaje s ponovnimi spremembami, in se mora sestati cela ekipa pravnikov, svetovalcev, da ugotovijo, kaj je sploh zakonito in kaj ni ter kaj lahko predlagamo in česa ne. V bistvu so pa te odločitve v predlogu sprememb zakona včasih tudi otročje napisane, kot da bi se v vrtcu dogovarjali o nekih stvareh, kaj bomo in česa ne bomo in kar je že zapisanomarsikje drugje, vendar zaradi neke varovalke je treba zapisati še dvakrat pa trikrat, zato da ne bi slučajno kdo izpadel iz tega dogovora. Skratka, gre za zelo nedorečeno zadevo. Sam sicer nisem bil povabljen na pogovore, ki ste jih omenjali, gospod minister, v okviru Posavja, kot posavski poslanec, očitno me ne potrebujete, logično, saj moj glas ne odloča o ničemer. Vseeno pa se mi postavlja vrsta vprašanj v zvezi s tem predlogom. Če pokomentiram, tam ste zapisali, da se sredstva zagotavljajo za vsako kilovatno uro dobavljene električne energije Eles Genu, ki bo zdaj po novem - seveda je to treba povedati poslancem, ker poslanci marsičesa ne veste, kar se dogaja na tem področju - recimo, neka nova firma Eles Gen, ki bi morala biti pri Elesu in tako naprej, bo zdaj z nekim "dealom", menda, preseljena v Krško, kar sicer pozdravljam - tako sem slišal, če sem narobe slišal, ne vem - to pozdravljam, ker bo tam blizu nas in bomo spet kakšno delovno mesto dobili in tako naprej. Skratka, to je v redu, vendar marsikdo od poslancev mogoče ne ve, kdo sploh je ta Eles Gen in tako naprej. Veliko stvari je nejasnih, kar neke spremembe se predlagajo brez vseh natančnih obrazložitev posledic in še marsikaj drugega. Skratka, prava anarhija in zmešnjava na celi fronti. Tu ste napisali, da bo dobavljeno Eles Genu in da bo to dejansko razlika med proizvodno ceno oziroma lastno ceno, med nuklearko in tisto prodajno ceno, po kateri bo Eles Gen prodajal. Vprašam se, ali je zdaj 100% jasno, da bo Eles Gen prodajal svojo električno energijo dražje, kot je lastna cena v sami nuklearki. To je vprašanje. Sedaj se sprašujem, ali bo potem tudi, če bo moral prodati pod ceno, mislim v določenem časovnem obdobju, jaz upam, da to ne bo vedno, ampak glede na pritisk odprtega trga vemo, da so zunaj cene električne energije bistveno nižje, kot so danes pri nas. Mi še danes sedaj s tem odprtjem trga smo povzročili Sloveniji ogromno gospodarsko škodo, gospod minister. Vi pa še vedno vztrajate pri tem odprtju trga in tako naprej. Če se bo to dogajalo naprej, mi niti iz Nuklearne elektrarne Krško, ki je eden izmed izredno dobrih energetskih proizvodnih objektov, objektov proizvodnje električne energije, ki bi lahko ob neki pametni državni politiki prinašal Sloveniji in njenemu gospodarstvu kot takemu neke finančne učinke, vendar tudi to ne bo, če bo ta trg tako odprt, kot se sedaj pričakuje, vedno bolj, kjer cenena električna energija pritiska na naše kupce. Poleg tega pa dejansko ne vem, ali bo Eles Gen odvajal določen delež, se pravi tistih 0.61 tolarja, kolikor še vedno menda mislite, da je še vedno tisto dovolj, čeprav nimate programa. Vi danes še ne veste, koliko potrebujete za razgradnjo in ne veste, koliko denarja morate zbrati v 20 letih oziroma 23 letih ali koliko še imamo časa. Sedaj pravite, da boste ta program naredili in se zavezujete, da boste naredili revizijo ali nove programe in tako naprej. Skratka, pustimo to. Danes ne veste, koliko denarja potrebujete in ne vemo, ali je 0,61 tolarja na kilovatno uro dovolj. Cela vrsta negotovosti, nejasnosti je in mi bomo to seveda jasno sprejeli, potem bomo pa že videli, kaj se bo iz tega zgodilo. Če bo okroglo, bo to, če bo štirioglato bo pa nekaj drugega. Skratka, jaz tako nedodelanih stvari in nedorečenih in nepojasnjenih, kot so tukaj namposlancem, predvsem pa večini, jaz še nekaj stvari izbezam iz nekaterih in iščem te informacije in jih izbezam od povsod, marsikdo seveda ne, jih pa ne dobim na mizo, kar je dolžnost predlagateljev, zato jaz za tako skropucalo ne bom glasoval. Hvala lepa
Hvala lepa, kolega Kelemina. Ker imamo opravka z zakonom za obravnavo v ponovnem postopku smo sedaj sredi druge obravnavo. Kot je bilo že omenjeno imamo amandma k 1. členu, ki ga je vložila poslanska skupina LDS. Prosim kolega Podobnik.
Rad bi razpravljal o 1. členu in o amandmaju k 1. členu. Čutim dolžnost, da tukaj povem, da bi rad glasoval za ta zakon v prepričanju, da je dober zakon. Sedaj sem pogledal genezo zadnjega odstavka 1. člena in so kar tri spremembe. Priznam, da se ne znajdem več. Vlada je predlagala tako rešitev, gre seveda za ključni zadevi, gre za to, kdo je zavezanec in kdo bo plačeval. Za denar gre, konkretno za denar. Vladni predlog: zavezanec za obračun in vplačila sredstev po prvem odstavku tega člena je slovenski družbenik. Danes na podlagi razprave na odboru imamo dopolnjen predlog zakona, ki govori o naslednjem: zavezanec za obračun in plačilo sredstev po prvem odstavku tega člena, ki jih mesečno plačujejo v sklad, je od uveljavitve zakona Eles Gen d.o.o. In sedaj se zgodi še amandma, ki ga je kolega Anderlič podpisal. Jaz sem prepričan, da v dobri veri, da izboljšuje, ampak oprostite, poglejte, kaj pa pravi ta amandma. V besedilu spremenjenega drugega odstavka 4. člena pa se besedilo "od uveljavitve tega zakona" nadomesti z besedilom "od 1.4.2003 dalje." Ampak v času, ko je bil napisan, je že prečrtano in piše 1.1.2004. Ampak sedaj me pa skrbi obrazložitev, ker postane - to je pa, veste, pravna latovščina: ker postane spremenjeni drugiodstavek 4. člena integralno besedilo zakona, bi bila predlagana določitev začetka izvajanja obveznosti ELES GEN d.o.o. z dnem uveljavitve tega zakona z nomotehničnega vidika neustrezna. Prosim, povejte mi, kaj to pomeni. Z nomotehničnega vidika neustrezna. Prosim, povejte mi, kaj to pomeni, da je z nomotehničnega vidika, ne, ne, me ne zanima nomotehnični, mene zanima dejanski vidik, zakaj ta sprememba, zakaj je niste predlagali na odboru. To je vsebinska sprememba. Zato bi moral odbor ponovno sestati. Kako lahko napišete, da je to z nomotehničnega vidika neustrezno, to je vsebinska sprememba. To je radikalno drugačna sprememba. Na ta način se zakonov ne sme sprejemati. Kaj pomeni ta amandma? Zakaj ga niste predlagali na odboru?
Smo za to, da stvari pojasnimo, če je to mogoče. Prosim, gospod minister mag. Kopač lahko pojasni.
Hvala lepa. Gospod Podobnik, vaši predstavniki na seji matičnega odbora bi zagotovo lahko pojasnili, kako je prišlo do zagate pri tem amandmaju. Odbor je oblikoval nov amandma, s katerim je spremenil 1. člen na podlagi sugestije službe za zakonodajo. Ko je pa že enkrat bil obravnavan, pa se je predstavnica službe za zakonodajo se spomnila, da pa beseda "od uveljavitve tega zakona" pomeni od leta 1994 dalje, in je torej nomotehnično treba popraviti z nekim fiksnim datumom od sedaj naprej enkrat. To je bila njena razlaga. Če bi sledil razpravi na odboru, bi to lahko zaznal. Zato smo skupaj s predstavniki poslanskega kluba LDS in službo za zakonodajo našli ali pa poiskali novo rešitev, ki pomeni nek datum od sedaj naprej. Ta datum pa je 1.1.2004 dalje. To je tudi predlagano. To pa zaradi tega, ker Nuklearna elektrarna Krško je ta hip že zavezanec za plačilo tega prispevka v sklad za razgradnjo, ga plačuje ta hip, ga bo plačevala tudi še do konca letošnjega leta, zato ker je to bil že dogovorjen aranžma pri sklenitvi celotnih pogodb o prodaji elektrike. Od 1.1.2004 dalje pa je predviden režim v skladu s tem zakonom o spremembi zakona o skladu za razgradnjo. Tako tu ne gre za nobene vsebinske popravke, vsaj v tem primeru tega datuma ne, ampak res za nomotehniko.
Odbor je zasedal dopoldan. Vsi kolegi in kolegice, ki niso seznanjeni s potekom in dogovorom, bi prosil vse, ki lahko dajo pojasnila za kvalitetno odločitev, da jih dajo in da potem potrpežljivo odločimo o predlogu. Kolega Janc ima besedo, za njim kolega Podobnik.
Hvala za besedo. Gospod predsednik, sicer sem se že prej javil k besedi, pa me niste opazili. Tako bi se vrnil tudi na obravnavo zakona v celoti. Moje stališče je, da je skoraj nemogoče obravnavati vse tri dokumente, kot so zakon o Skladu za financiranje razgradnje, zakon o sevalni in jedrski varnosti ter meddržavna pogodba, ločeno, ampak gre za paket, ki se med sabo prepleta, in gre za iskanje rešitev, ki bi končni dokument, kot je meddržavna pogodba, nekoliko naredila bolj prebavljivo. Vsi očitki, ki so bili na račun te meddržavne pogodbe že leta 2001, ko je prišlo do parafiranja meddržavne pogodbe, ostajajo danes praktično enaki, kot so bili takrat. Izvirni greh je to, kakšne rešitve je pogajalska skupina našla glede nekaterih rešitev, ki so bile predmet razprav že v predhodnem obdobju, med nekimi drugimi vladami, drugimi ministri, kot sominister Tajnikar, za njim minister Dragonja in na koncu tudi minister Kopač, ki je podpisal to pogodbo. Treba je vedeti, da je tudi ta zakon, o katerem zdaj razpravljamo, samo nek izhod, kako poiskati ustreznejše rešitve iz 11. člena mednarodne pogodbe, in na kakšen način rešiti tudi vprašanje zbiranja sredstev, financiranja in iskanja trajnega odlagališča nizko, srednje in tudi visoko radioaktivnih odpadkov in način zbiranja sredstev. Jaz osebno seveda nisem zadovoljen s pogodbo in je ne podpiram. Vendar v tem trenutku se postavljam pred dejstvo, da moram podpreti ta zakon, kajti ta zakon, vsaj v enem delu ublaži rešitve iz 11. člena pogodbe. Mogoče bi bilo za iskanje teh rešitev veliko bolje, če bi enake določbe, kot so v 1., 2. in 3. členu tega zakona pisale v meddržavni pogodbi in če bi takrat poiskali take rešitve, ko smo na to opozarjali tudi na odboru za zunanjo politiko, na odboru za infrastrukturo in okolje, tudi na neformalnih sestankih, ki so bili v nuklearni elektrarni, potem bi bila ratifikacija že zdavnaj izpeljana, sporazum bi bil že zdavnaj sklenjen. Zdi se mi, da bi bilo prihranjeno marsikakšno gorko na račun posameznih akterjev v tej zgodbi. O amandmaju poslanske skupine LDS, o katerem je govoril gospod Janez Podobnik. Jaz seveda nisem natančno prebral obrazložitve. Zdaj sem nekoliko bolj natančno. Tudi sam se strinjam, da ne gre za nomotehnično zadevo. Gre za vsebinsko zadevo, od katerega roka bo in kdo je zavezanec za vplačilo v sklad. Da pa je nastal ta datum, je bilo opozorilo, ali da je nastala taka dikcija, je bilo opozorilo predstavnice zakonodajno-pravne službe in na podlagi tega je tudi nastal predlog tega amandmaja. Zakaj je pa datum 1.1.2004, je pa že pojasnil, mislim, da minister v tistem delu, da je do tega časa zavezanec nuklearna elektrarna, od 1.1.2004 pa Eles Gen, ki prevzema električno energijo in bo plačeval v sklad. Toliko o tem zakonu. Jaz sam bom zakon podprl. Hvala.
Kolega Podobnik, vi ste želeli besedo. Prosim.
Na kratko bi rad repliciral nastopu gospoda ministra in gospoda Janca. Jaz menim, da tak način sprejemanja zakonov s tako pomembnimi posledicami ni dober. Ta sama sprememba bi po mojem mnenju morala biti že zapisana v amandma na samem odboru. Tako sem zdaj razumel pojasnilo gospoda ministra. Ampak, kolegice in kolegi, to v vsebinskem smislu ni nomotehnični amandma. Oprostite, ostajam nekoliko previden pri zaupanju. Mesec je lahko strahotno pomemben. Imam cel kup dokumentacije, da bi kakšno krepko povedal na račun teh mesecev, ki so se dogajali, mesecev in let. Zato ne verjamem vsakemu amandmaju več na pamet. Ne verjamem mu in konec. Zato me moti tak način vlaganja amandmajev. Zato je odbor, ne pa, da nekdo preleti nekje in reče, da se je zmotil, zdaj pa nomotehnični vidik. Čez pet let bo pa preiskovalna komisija in bo ugotavljala, zakaj je bil neki amandma z nomotehničnega vidika vložen. Jaz ne verjamem več. Ne verjamem več. Bom pa, razumem to pojasnilo, če bi prav ravnali, bi se o taki spremembi moralo ponovno sestati delovno telo in pojasniti vsa ozadja teh zadev. Preveč papirjev in argumentov imam, da sem velik skeptik o korektnosti poslov v preteklih letih. Mi pokrivamo grehe za nazaj. Veliko grehov je. Zato smo mi tako nervozni.
Kolega Avšič.
Žal gremo res po tisti poti, za katero smo že nekajkrat ugotovili, da ni najboljša in bi morali najprej sprejeti zakon o ratifikaciji in potem posledično spreminjati tiste zakone, ki bi jih bilo nujno sprejeti. Vendar smo že pojasnili, zakaj tako. Gre tudi za take vrste nezaupanja, kot je ravnokar gospod Podobnik govoril s strani posavskih županov in pa sklepov občinskega sveta Krško, da moramo, ker smo se tako dogovorili, te zakone najprej spremeniti, preden lahko pristopimo k ratifikaciji. In zdaj drugi del odgovora, ki tudi ni bil dokončno pojasnjen gospodu Podobniku, je ta, da smo mi na odboru za infrastrukturo in okolje odglasovali vse amandmaje in zaključili drugo obravnavo. Potem je predstavnica naše službe za zakonodajo ugotovila, da nekaj še nismo, ampak smo imeli že zaprto glasovanje in bi ta, jaz sem takrat razumel, da bo ta amandma vložen tako, da je to v tretjem branju v okviru nujnega postopka. Gospod Podobnik lahko za pojasnilo vpraša tudi tri svoje poslance, ki so bili na seji odbora. Takrat smo na tej seji seveda vsi razumevajoče to tudi sprejeli. Ni razlogov za nezaupanje, se pa to dogaja takrat, ko gre malo navzkriž z logiko in časom. Hvala.
Kolega Vizjak.
Hvala lepa. Dolžan sem odgovor gospodu ministru, ki je uporabil besedo "nespodobno" in se pri tem navezal na moj nastop glede vrstnega reda obravnav zakonov. Povedal je, da je bila zahteva posavskih županov in tudi oblikovanega dogovora v tej skupini, da gre po takem vrstnem redu. Poglejte, zadeva je paket in problem je tudi v tem, da se ministrstvo tudi ni držalo dogovora, zato sem to problematiziral. Danes, ko smo dobili sprejete sklepe vlade oziroma že včeraj in pravzaprav danes, smo videli, da odstopajo od dogovorjenega teksta, ki je bil formiran v nedeljo pozno zvečer. Zato se tudi to lahko imenuje nespodobnost, kajti če se nekaj dogovorimo na tekstu ministrstva za okolje in potem gremo vsi domov in naslednji dan dobimo drugačen tekst, ki nam ponovno vliva določeno mero nezaupanja, je seveda vprašanje, ali lahko to še imenujemo paket ali ne in ali se postavlja sploh še možnost, da bo ta pogodba ratificirana. Še sedaj, kot sem obveščen, poteka korespondenčna seja občinskega sveta občine Krško, glede tega, ali je to res tisti tekst ali je pod nekim pravnim tolmačenjem, da gre za isti tekst, mogoče temu verjeti, pritrditi ali ne. Skratka, ko govorimo o tem, kaj smo se dogovorili, se moramo vprašati, ali spoštujemo dogovorjeno, in se moramo zazreti včasih tudi v ogledalo. Tosem izpostavil predvsem zaradi tega, ker je še sedaj negotovo, ob sprejemanju tega zakona, ali ne bo vložena zahteva za razpis referenduma, še sedaj je to negotovo. Mislim, da bi pri tem le veljalo opozoriti potem tudi na vprašljiv vrstni red, čeprav še enkrat poudarjam, da je to res, da je bilo to dogovorjeno, to je res. Opozoril sem pa zaradi tega, predvsem zaradi tega, ker je vprašljiva 3. točka oziroma 3. člen tega paketa, ki je na koncu. Hvala.
Dobro, zdaj je kolega Vizjak šel čez sam predmet razprave. Poglejte, državni zbor je suveren in lahko odloči tudi o spremembi obravnave, če bi za to obstajala večina in razlog. Zaenkrat smo pri obravnavi tega zakona in če ne bo drugačnih predlogov, bomo o tem zakonu tudi odločili. Pred tem je poslanska skupina Nove Slovenije zahtevala 20 minut odmora in ga bom tudi odredil pred prvim glasovanjem, to je o amandmaju, ki ga je vložil kolega Anderlič v imenu skupine LDS k 1. členu. Sprašujem, ali želi kdo pred tem besedo? Če ne, bom razumel,da s tem zaključujem razpravo o vloženem amandmaju k 1. členu. Bilo je nekaj besed o možnosti, da bi se sestal odbor, predsednik tega ni dejal, tudi formalnega predloga ni. Potemtakem razumem, da smo razpravo o prvem amandmaju k 1. členu izčrpali, da odrejam 20 minut odmora na zahtevo poslanske skupine Nove Slovenije in da bo državni zbor ob 15.25 uri nadaljeval z odločanjem o amandmaju skupine LDS k 1. členu zakona. Do takrat sejo prekinjam.
Ura je 15.26 minut. Državni zbor bo nadaljeval s svojim delom. Smo sredi druge obravnave zakona o spremembi zakona o Skladu za financiranje razgradnje Nuklearke Krško in odlaganju radioaktivnih odpadkov iz te elektrarne. Prosim vse poslanske skupine, da pridejo v dvorano. Tudi poslansko skupino Nove Slovenije, ki je za 20 - minutni odmor zaprosila. Ali lahko po tej poti še enkrat prosim poslansko skupino Nove Slovenije, ki je zahtevala odmor, da pride v dvorano in pojasni, če tako želi, svoja stališča. Kolega dr. Bajuk je tukaj. Želite dr. Bajuk besedo? Kolega Sok. Še minuto bom počakal, vendar prosim, da v dvorano kolega Sok pride. Kolega Sok je tukaj. Dobro. Naj spomnim državni zbor, da smo ostali pred odločanjem o amandmaju k 1. členu. Vložil ga je poslanski klub liberalne demokracije. Nova Slovenija je zahtevala 20 minut odmora. Kolega Sok želi pojasniti stališča. Prosim.
Hvala za besedo. Se zahvaljujem, da ste nam omogočili teh 20 minut odmora, da smo se lahko posvetovali. Čeprav težko verjamemo, da se bo to kar je v tem zakonu v o Skladu za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in pa odlaganje radioaktivnih odpadkov dejansko tudi uresničilo in da bo prišlo do programa, ker je pač to odvisnotudi od sopogodbenika, se pravi od Republike Hrvaške, bomo mi ta zakon podprli in seveda potem tudi pričakujemo od vlade, da bo to, kar je s tem zakonom obljubila, tudi dejansko uresničila. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi, prosim za pozornost! Prišli bomo na odločanje. Imamo amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije za dopolnitev 1. člena. O njem bomo odločali, prosim za pozornost. Dajem ga na glasovanje. Smo sredi glasovanja. V dvorani je navzočih 59 kolegic in kolegov. 48 za, 7 proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 7.]] Ta amandma je sprejet. Tako smo končali z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na tretjo obravnavo. V drugi obravnavi smo sprejeli amandma k 1. členu. Želijo kvalificirani predlagatelji vložiti kakšno novo dopolnilo? [[Ne.]] Potem lahko preidemo na razpravo o posameznih amandmajih in členih. O predlogu zakona v celoti. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Ima kdo ugovor glede usklajenosti besedila? [[Nihče.]] Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 63. 53 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Zakon je sprejet. To točko zaključujem. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VARSTU PRED IONIZIRAJOČIMI SEVANJ I IN JEDRSKI VARNOSTI. Tudi ta zakon bomo obravnavali po nujnem postopku. V proceduro ga je vložila vlada. Želi minister besedo? Prosim.
Hvala lepa. Bom čisto kratek, tako kot je ta predlog zakona. Predvideva, da uveljavimo v naši domači zakonodaji roke, ki jih sicer predvideva šele osnutek direktive Evropske unije, že sedaj, v času sprejemanja ratifikacije meddržavne pogodbe. Osnutek evropske direktive o ravnanju z nizko in srednjeradioaktivnimi odpadki in iztrošenim jedrskim gorivom pa predvideva, da naj bi države članice, predvidoma bo to tudi Slovenija, imele določeno lokacijo odlagališča za nizko - in srednjeradioaktivne odpadke do leta 2008. Operativno pa naj bilo to skladišče leta 2013. Tako zdaj piše v osnutku direktive. Možno je teoretično sicer, to tudi direktiva dopušča oziroma osnutek direktive, da bi te jedrske odpadke tudi izvozili, da se najde rešitev izven meja države. Vendar je glede na izkušnje drugje po Evropi za te nizko - in srednjeradioaktivne odpadke, to so ti najmanj nevarni - praksa v Evropi taka, da to vsaka država članica uredi sama doma, v nekem skladišču. Prva letnica, ki pa govori o tem, da vlada pripravi nacionalni program ravnanja z radioaktivnimi odpadki do konca leta 2004, pa je v tem predlogu zakona zato, ker v siceršnjem zakonu o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki je bil sprejet lansko leto, piše, da je ta program ravnanja z radioaktivnimi odpadki sicer eno poglavje nacionalnega programa varstva okolja. Ker je teh razgovorih s predstavniki Posavja prišlo do bojazni, češ, program varstva okolja boste sprejemali še dolgo, lahko tudi še leta 2005, 2006, pa če ga boste takrat, ne bo več realno se pogovarjati o izboru lokacije leta 2008 - postopki namreč dolgo trajajo - smo potem predvideli zavezo vlade, da do konca prihodnjega leta ta delček programa varstva okolja, ki se imenuje nacionalni program ravnanja z radioaktivnimi odpadki, že prinese v parlament v obravnavo. Če bo hotela to prinesti v obravnavo, bo seveda morala biti to rešitev, ki bo predvidoma usklajena s pogodbenim partnerjem v primeru ratifikacije meddržavne pogodbe. To seveda predstavlja dodatno jamstvo, dodatni časovni pritisk, da bo do sprejetja tega programa tudi v sodelovanju z Republiko Hrvaško prišlo v rokih, kiso nakazani v meddržavni pogodbi. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Želi besedo predsednik odbora? Kolega Janc, prosim.
Hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo je na današnji seji obravnaval predlog zakona o spremembi zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti. Zakonodajno-pravna služba je podala pisno mnenje, v katerem je opozorila na nekatere pomanjkljivosti predlaganega zakona. In sicer, v 1. členu gre za opredelitev namena predložitve nacionalnega programa državnega zbora, ki ni zakonska materija. Osnovna funkcija zakonske norme je prepoved oziroma zapoved, zato pomen opredelitve rokov v tej določbi ni jasen. Glede nacionalnega programa ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom opozarja na določbo 98. člena zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, kjer je v prvem odstavku določeno, da je nacionalni program ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom del nacionalnega programa varstva okolja po predpisih o varstvu okolja. V zvezi z določbo drugega odstavka 1. člena s pravnosistemskega vidika opozarja na načelih, da v primeru neskladij posameznih določb zakona kasnejši zakon derogira prejšnjega, specialnejši pa splošnega in o določbi 8. in 153. člena ustave Republike Slovenije, iz katerih izhaja, da morajo biti zakoni in drugi predpisi v skladu z mednarodnimi pogodbami, ki obvezujejo Slovenijo, pri čemer se ratificirane in objavljene mednarodne pogodbe uporabljajo neposredno. V zvezi s tem opozarja tudi na 87. člen zakona o zunanjih zadevah, ki določa ureditev za primer neskladja mednarodne pogodbe z notranjo zakonodajo in po katerem se do odločitve pristojnega organa iz prvega odstavka uporablja mednarodna pogodba. Opozarja tudi na alternativno obvezo vlade, da odstopi od pogodbe, v katerem roki odstopajo od rokov, navedenih v prvem stavku. Zakon o zunanjih zadevah v zvezi z mednarodnimi pogodbami ne pozna termina odstop od pogodbe, temveč le odpoved mednarodne pogodbe, kar bi kazalo upoštevati tudi v predlaganem besedilu. Ker predlog zakona ne vsebuje spremembe, temveč le dopolnitve, je treba skladno s tem spremeniti tudi naslov zakona. Odbor za infrastrukturo je opravil razpravo in glede na pripombe zakonodajno-pravne službe pripravil tudi svoj amandma k 1. členu in tako spremenil 1. člen v celoti. Odbor je prav tako pripravil amandma k naslovu zakona in tako pripravil predlog zakona za obravnavo. Zato predlagam, da zakon skupaj z amandmaji, ki jih je odbor predlagal, sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik odbora. Zdaj bodo sledila stališča poslanskih skupin, najprej v imenu poslanske skupine SDS mag. Vizjak, prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Vidim, da me vodja največje stranke pospremlja tu s tem, da se splača, ne vem komu, biti v vladi ali biti v opoziciji. Socialdemokratska stranka bo ta zakon podprla. Zakaj? Zaradi tega, ker vsi nasprotniki oziroma tudi strokovnjaki, ki so opozarjali na slabosti te pogodbe, so opozarjali, da je nedorečenost glede skladiščenja radioaktivnih odpadkov ena izmed ključnih slabosti te meddržavne pogodbe. In imeli so prav, kajti šesti odstavek 10. člena govori, da se lokacija nuklearne elektrarne Krško lahko uporablja za začasno skladiščenje radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva do konca življenjske dobe. Še več, poročilo o pogajanjih o pripravi meddržavne pogodbe v 5. točki pravi, da se bo lokacija nuklearne elektrarne Krško uporabljala za začasno skladiščenje nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva do konca življenjske dobe elektrarne. Obe strani bosta sicer iskali skupno rešitev za varno, gospodarno, smotrno odlaganje. Če skupne rešitve ne bosta našli, bosta najkasneje do leta 2025 prevzeli vsaka po polovico do tedaj nastalih odpadkov in tako dalje. Pogodba je pripravljena in parafirana že v tem duhu, kajti to je osnova pri povzetkih v poročilu pogajanj. Ta zakon, slovenski zakon ureja to zadevo na ta način, da bo slovenska stran morala sama prevzeti to breme, tudi v skladu z osnutkom direktive, da bo nekako odobrila lokacijo do leta 2008 in tudi obratovalno dovoljenje skladišča uredila do leta 2013, najkasneje do leta 2013. Poglejte, kaj to pomeni vis a vis pogodbe. Hrvaški strani ni potrebno do leta 2023 poskrbeti za te zadeve, sicer se morajo truditi, iskati rešitev, vendar če je ne najdejo, bodo pač po letu 2025 dolžni polovico odpadkov odpeljati, mi bomo pa v skladu z našim zakonom morali to odlagališče zgraditi in ga tudi spustiti v obratovanje do leta 2013. S tem razbremenjujemo Hrvaško soodgovornosti pri iskanju nekih rešitev. To bomo seveda naložili slovenskim davkoplačevalcem. To je sicer slabost tega predloga, vendar mislim, da je odgovorno s strani ministrstva, da je le prevzelo reševanje tega vprašanja, ki je bilo v pogodbi slabo rešeno. Verjamem pa, da je k temu pripomogel tudi osnutek direktive, kajti to bo dejansko dejstvo in zaradi tega je tudi ministrstvo verjetno sledilo reševanju tega problema. Zaradi magnetograma in zaradi morebitnih kasnejših nesporazumov bi prosil in na tem mestu tudi jasno sprašujem ministra za okolje in prostor, kajti to smo nekako rešili, vendar v tem tekstu ni tega rešenega, kaj pomeni dikcija, da bo lokacija odlagališča nizko in srednjeradioaktivnih odpadkov odobrena najkasneje do leta 2008. Zakonodaja s področja urejanja prostora ne pozna dikcije, da je neka lokacija odobrena. Ali to pomeni sprejeti lokacijski načrt odlagališča, ali to pomeni kaj drugega? Prosim za jasni odgovor, kajti ta odgovor bo lahko kdaj zelo pomagal, ko bomo leta 2008, če bomo seveda to doživeli, in bomo takrat videli, ali bo sprejet lokacijski načrt do tega datuma ali ne bo. Namen tega zakona je v tem, da se postavijo jasnejši roki glede skladiščenja radioaktivnih odpadkov, kar v Socialdemokratski stranki pozdravljamo, zato bomo to podprli. Seveda pa ostane grenak priokus, kajti to bomo storili z našim denarjem, našim davkoplačevalskim denarjem. Hrvaška stran pri tem je seveda deklarativno zavezana iskati rešitev, če pa je ne najde, pa tudi ne more biti to razlog za neke konsekvence. Socialdemokrati bomo ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Malovrh, o stališčih poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo. Slovenska ljudska stranka je budno spremljala pogajanja sedaj v Posavju, glede dogodkov, ki so se odvijali okoli nuklearke, kajti prejšnji zakon, ki smo ga sprejeli, pa tudi ta zakon, gresta nekako z roko v roki. Veseli nas, da je nekako dogovorjeno, glede na zakon o varstvu okolja, da moramo sprejeti nacionalni program in da so dogovorjeni tudi roki. Po drugi strani je tudi razčiščeno, da glede na neskladje z mednarodnimi predpisi, glede na neskladje z zakonom o zunanjih zadevah, ki določajo ureditev za primer neskladja mednarodne pogodbe z notranjo zakonodajo, da se tukaj uporablja mednarodna pogodba. Tudi to je bilo danes na odboru za infrastrukturo jasno opredeljeno, da velja mednarodna pogodba. Kot sem dejal, veseli nas tudi to, da so enkrat dokončno določeni tudi roki, da se mora najkasneje do konca leta 2004 sprejeti nacionalni program in to, kar je sedaj ravno kolega Vizjak govoril, da se mora do leta 2008 nekako opredeliti, kje naj bi bilo odlagališče, ali je to znotraj države ali tudi zunaj, kot je prej minister dejal, in da mora, če je to znotraj države, mora dobiti dovoljenje za obratovanje najkasneje do leta 2013. Mislim, da so nekatere zadeve dosti jasneje opredeljene, tako da bomo zakon in ta amandma tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Lenko.
Hvala lepa za besedo. Naša poslanska skupina je spremljala vse dogodke okrog razprave o tem zakonu, predvsem tudi razgovore, ki so bili z lokalno skupnostjo. Moram reči, da smo bili zadovoljni, da kljub temu, da ni bilo vse tako rešeno, kot bi želeli posamezni partnerji v teh razgovorih, smo z zadovoljstvom sprejeli ugotovitev, da je na koncu le prišlo do neke sporazumne rešitve med lokalno skupnostjo in pa ministrstvom. Naša poslanska skupina bo predlog tega zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Sok.
Hvala lepa. Ker so vsi trije zakoni nekako vsebinsko povezani, sem o tem govoril že pri prejšnji točki, vsaj deloma. Opozoril sem in ponovno opozarjam na to, da bo lokacija odlagališča jedrskih odpadkov najtrši oreh v tej celotni zgodbi. In da v bistvu s tem, ko danes to sprejemamo, na nek način že odločamo o tem, da bo Slovenija, in o tem sem prepričan, morala zagotoviti skladiščenje celotne količine jedrskih odpadkov in da bo tudi sama morala poskrbeti za razgradnjo. Težko je govoriti, da bo do leta 2008 zagotovljena lokacija, ko pa v tem trenutku ne vemo, ali bo sploh ta ratifikacija sporazuma stopila v veljavo, ali bo dejansko prišlo do tega, da bo Hrvaška prevzela svojo polovico obveznosti. Spomnim se, kako silovita nasprotovanja so bila pred leti, ko je že bil opravljen poskus eventualno določiti lokacijo za odlagališče jedrskih odpadkov v Sloveniji. Konec koncev, v tej državi skoraj ne moremo na nobenem mestu zaradi poselitvenih in drugih razlogov postaviti niti navadne sežigalnice. Če pa bomo le prišli kje do kakšne lokacije, pa bo ta zadeva zelo, zelo draga. Da ne bi ponavljal tistega, kar so drugi že povedali, bi opozoril samo na en zapis, ki ga vlada ponuja državnemu zboru, zaradi magnetograma, pa bo mogoče tudi kdo čez osem let to prebral. Vlada pravi, da predlog zakona ne bo imel finančnih posledic za državni proračun in druga javna finančna sredstva. To je seveda rečeno čez palec. Od leta 1994 pa do danes, se pravi, v osmih letih se je v Skladu za razgradnjo in za razreševanje tega problema nabralo okrog 20 milijard slovenskih tolarjev. Če torej izračunamo, da bo nuklearka obratovala do leta 2023, se pravi še 21 let, lahko s takšnim načinom zbiranja, kot je zdaj, se pravi 0,61 tolarja po kilovatu, zberemo dodatnih 55 milijard, to je skupaj okrog 75 do 80 milijard slovenskih tolarjev. Nekje sem prebral, da bo to odlagališče in ta razgradnja stala najmanj 150 do 200 milijard. Se pravi, vlada nas že danes zavestno, bi rekel, na pamet, brez nekih izračunov in tudi brez rezervnega scenarija, kaj se bo zgodilo, če te lokacije ne bo mogla določiti, kajti tudi to možnost bi morala predvideti in državni zbor že danes s kompletnimi številkami in podatkiopremiti, kaj se bo zgodilo, če bo Slovenija morala poskrbeti, da svoje oziroma celotne jedrske odpadke iz države izvozi. V nasprotnem primeru pa bo ta problem ostal občini Krško, in verjamem jim, da so danes, ko to sprejemamo takole na hitro, po nujnem postopku, brez pravih argumentov, da so upravičeno lahko zelo zaskrbljeni. Ta zakon bomo podprli, ratifikacije pa, že sedaj povem, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi ta zakon spreminjamo predvsem zaradi slabe in nedorečene pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganji v jedrsko elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, v kateri je sicer predvideno, da bosta program razgradnje jedrske elektrarne, ki vključuje tudi ravnanje z vsemi radioaktivnimi odpadki, v enem letu po uveljavitvi pogodbe izdelali strokovni organizaciji, ki ju bosta v dveh mesecih po uveljavitvi pogodbe določili državi - pogodbenici, ki pa mora biti kasneje potrjen na meddržavni komisiji. Je pogodba slaba in roka za sprejetje tega programa ne predvideva, saj je bila po navedbah vlade pisana, računajoč na dobro voljo in resen pristop držav podpisnic. Reševati jedrsko varnost države na osnovi računanja na dobro voljo je nestrokovno, najmanj pa neodgovorno in nedopustno. V pogodbi so predvideli le, da bosta pogodbenici dolžni v dveh letih po koncu obratovanja jedrske elektrarne fizično prevzeti polovico jedrskih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva, če se vse do konca obratovanja ne bi uspeli dogovoriti o skupni rešitvi odlaganja odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva. To pa je v nasprotju z delovnim osnutkom direktive o ravnanju z izrabljenim jedrskim gorivom in radioaktivnimi odpadki, v kateri je predvideno, da bodo morale države članice Evropske unije v svojih programih predvideti lokacijo za postavitev skladišč za radioaktivne odpadke in za izrabljeno jedrsko gorivo najkasneje v letu 2008 ali izvozno pogodbo za odvoz odpadkov do konca tega leta, obratovanje odlagališča radioaktivnih odpadkov najkasneje v letu 2003 oziroma izvoz odpadkov leta 2013, pardon, in pa pogodba o izvozu odpadkov v tem letu in obratovanje odlagališč za izrabljeno jedrsko gorivo v letu 2018 oziroma zagotoviti izvoz v tem letu. Zaradi slabe pogodbe je zato popolnoma verjetno, da bi nesprejetje programa razgradnje postavilo Slovenijo v situacijo kršitve določb omenjene direktive. Ker vlada ni uspela zapisati v pogodbo, poskuša sedaj to popraviti s spremembo tega zakona, saj tudi sama dvomi v sprejetje programa razgradnje, ki ga predvideva 10. člen meddržavne pogodbe. To seveda pomeni, da bodo vsa bremena izvedbe programa v tem primeru prišla na Republiko Slovenijo. Zato tega predloga zakona v poslanski skupini Stranke mladih ne bomo podprli. Hvala.
Kolega Grošelj.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo sledili težnjam predlagatelja zakona, da evropsko direktivo tudi vključimo v naš pravni red in tako zadostimo vsem tistim potrebam, ki urejajo vprašanje ozadja nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov. Zato, smo tudi podprli, da se to uredi s pripravo dopolnitve nacionalnega programa varstva okolja. K predloženemu dopolnilu oziroma amandmaju ugotavljamo, da bo nacionalni program pripravljen do leta 2004. Razumem tudi letnico 2008, da bo pripravljena vsa tehnična dokumentacija za odlagališče in da bo leto 2013 tisto leto, ko naj bi to odlagališče potem tudi pridobilo dovoljenje za obratovanje do tega časa. Kot sem uvodoma omenil, mi bomo oba amandmaja, enega, ki se nanaša na dopolnilo, in tega k 141. členu, tudi v celoti podprli. Hvala lepa.
Še kolega Avšiš za poslanski klub LDS.
Hvala lepa.
Prosim mir.
Tudi ta zakon sledi pravzaprav dogovorom, opravljenim v zadnjih mesecih v zvezi s pripravo za ratifikacijo tolikokrat omenjene meddržavne pogodbe, ki je predmet dnevnega reda takoj za to točko. Seveda je treba ta zakon in spremembo oziroma dopolnitev zakona razumeti iz več zornih kotov. Tudi iz tega, da jedrska elektrarna že dolgo obstaja v Sloveniji, pa še niti približno ne vemo, ali bomo v Sloveniji imeli odlagališče za trajno odlaganje jedrskih odpadkov ali ne, in kdaj jih bomo imeli. Hkrati odpravlja na nek način skrb ali pa dvome o tem, [[...]]
Prosim.
[[...]]da bo vse to naloženo v breme državi Sloveniji. Tako ta sprememba postavlja roke, ki so najmanj tako dolgi, kot jih predvideva bodoča direktiva Evropske unije, po kateri bomo morali zagotoviti odlagališče, njegovo uporabno dovoljenje ali pa to, kar tu ne piše. Če v tem roku ne bomo tega izvedli, pa bomo morali dokazati alipa skleniti neko drugo mednarodno pogodbo o izvozu teh odpadkov nekam izven Slovenije, če doma takega odlagališča ne bomo imeli. To je v nekem smislu vsebina že tolikokrat omenjene direktive. Seveda je veliko polemik ali pa veliko razprav predhodnih zahtevalo tudi določilo, ali smemo odpovedati enostransko mednarodno pogodbo in na podlagi pravnih mnenj, mnenj slovenskih pravnih strokovnjakov, je potem predlog tak, kot ga imamo zapisanega v amandmaju, da v primeru nespoštovanja ene od pogodbenic pri uresničevanju mednarodne pogodbe - oziroma konkretno gre za to, za Republiko Hrvaško - prične Slovenija s postopkom za odpoved te pogodbe, seveda z vsemi konsekvencami, ki temu sledijo. Mislim, da je tako besedilo, kot je sedaj predlagano, dovolj močno zagotovilo tudi lokalni skupnosti, da bo Slovenija v prihodnje seveda sprejela skrb tudi za celotno izvajanje programa pridobivanja in odlaganja radioaktivnih odpadkov v vsakem primeru: ali skupaj s pogodbenim partnerjem ali samostojno potem, če bo ta pogodba odpovedana, če se to ne bi izvajalo. Zaradi vsega tega bo poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije predlagano spremembo zakona podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Avšič. S tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod minister želi odgovoriti na vprašanje mag. Vizjaka.
Hvala za besedo. Gospod Vizjak me je vprašal, kaj pomeni odobritev lokacije trajnega odlagališča. Po mojem razumevanju in po trenutni zakonski dikciji zakona o urejanju prostora je to, kot razumem, sprejetje lokacijskega načrta. To je za magnetogram, ker je to želel. Če pa smem, bom čisto kratek, pa samo še to. Ne ta zakon ne meddržavna pogodba ni nobena grožnja, da bi Slovenija morala sama financirati trajno odlagališče nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov. Če bo sprejeta direktiva Euroatom, o kateri ves čas tu govorimo in ki govori, da je treba 2008 imeti lokacijo, potem bomo z akti slovenske oblasti, torej z zakonom ali s podzakonskim aktom, pravzaprav direktiva že direktno velja, morali prepovedati začasno skladiščenje v Nuklearni elektrarni Krško in to bo treba seveda fizično spraviti ven mnogo prej kot leta 2023. Če bi do takrat pogodba vzdržala, je seveda poslovni strošek Nuklearne elektrarne Krško, ki ga morata potem nositi posledično obe strani. Zato ne vidim strahov, da bi to morali financirati sami. Republika Hrvaška bi pa svoje državno jamstvo vnovčila šele enkrat v času prihodnjih rodov. Hvala lepa.
V drugi obravnavi nimamo vloženih amandmajev, zato tudi tretje ne začenjamo s tem. Prehajamo na odločanje o zakonskem besedilu v celoti. Pri tem sprašujem, ali želi še kdo besedo, v nasprotnem bomo glasovali. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Smo sredi glasovanja! Mir v dvorani! Navzočih 57, 54 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Zakon je sprejet. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - RAZPRAVA O RATIFIKACIJI MEDNARODNE POGODBE. Kolega Kacin, predsednik odbora za zunanjo politiko, želi besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Proceduralno želim predlagati, da se seja pri tej točki prekine, da bi se lahko odbor za zunanjo politiko sestal in obravnaval besedilo zakona o ratifikaciji, h kateremu želijo poslanci vložiti amandma. Ker nam poslovnik ne dopušča, da bi zasedali takrat, ko zaseda državni zbor, vas prosim za prekinitev, članice in člane odbora za zunanjo politiko oziroma nadomestne članice in člane, ki bodo nadomestili tiste, ki so službeno odsotni, pa vabim na sejo, ki bi se začela v velikem salonu čez deset minut, če bi vi zdaj sejo prekinili. Hvala lepa.
Gospod predsednik odbora je dal proceduralni predlog, da bi sejo prekinili zato, da se sestane pristojno matično delovno telo. Kot nas je obvestil, je vložen amandma, o katerem bi se želel odbor izreči. Ali kdo ugovarja temu, da napravimo odmor za zasedanje odbora za zunanjo politiko? [[Nihče.]] Na glasovanje bom dal proceduralni predlog, da državni zbor nalaga odboru, da se sestane in da po koncu dela nadaljujemo z odločanjem. Prosim, kolega Sok.
Vprašal bi, ker nismo prejeli nobenega amandmaja, o kakšnem amandmaju govori kolega Kacin. Ne vem, če lahko razloži.
Prosim, predsednik odbora, kolega Kacin, ali lahko pojasnite, za kakšen amandma gre? Predlagam, da si tukaj razčistimo vprašanja, da bi bilo potem odločanje lažje. Prosim.
Gospod predsednik, da ne bi bilo težav. Mi lahko začnemo točko dnevnega reda in se o vsebini pogovorimo in ko bomo prišli do tja, sejo prekinemo. Ampak, razumel sem - glede na to, da je kolega, ki sprašuje, iz stranke, ki se je zavzemala prav za ta amandma -, da so s tem seznanjeni. Če niso, prosim, da tisti, ki predlagajo ta amandma, to tudi povedo.
Poglejte, imamo dve možnosti. Ena je, da zdaj prekinemo sejo, druga, da jo prekinemo na točki, ko bi tako sklenil državni zbor potem, ko bi razpravo že začeli. Menim, da je smiselno, da odbor zavzame stališče, ni pa nujno. Proceduralni predlog bom dal pred državni zbor, da prekinemo delo za sestanek odbora za zunanjo politiko. Generalna sekretarka mi svetuje, da bi to dal na glasovanje takrat, ko bomo prišli do točke v razpravi. Ali potem lahko, predsednik odbora, začnemo s sejo in jo prekinemo, če bo tako mnenje državnega zbora, potem ko bi državni zbor menil, da se mora za to sestati odbor? Potem pa predlagam, da začnemo točko dnevnega reda. Prav. Me veseli, da smo se dogovorili o načinu dela. Smo torej pri točki dnevnega reda, ki zadeva ratifikacijo pogodbe. Pričakujem, da bo minister Kopač utemeljil predlog vlade za sprejetje zakona o ratifikaciji. Prosim.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Predlagatelj zakona o ratifikaciji v imenu vlade je sicer minister za zunanje zadeve, vendar, ker ga ta hip ne vidim v bližini, bom stališče vlade predstavil jaz. Ratifikacija oziroma sama meddržavna pogodba, kot vam je verjetno znano, se je pripravljala zelo dolgo. Pogajanja so tekla od leta 1998, ko je državni zbor obravnaval in sprejel pogajalska izhodišča, pa vse do decembra 2001, ko je bila pogodba formalno tudi podpisana. V tej pogodbi se ureja vrsta stvari, ki so bile do samega podpisa pogodbe nedorečene na podlagi medrepubliškega dogovora iz 70-ih let prejšnjega stoletja. Takrat sta obe državi, Republika Slovenija in Republika Hrvaška, želeli postaviti jedrski elektrarni, eno v Krškem in drugo na Prevlaki pri Zagrebu, in sta šli - v današnjem jeziku bi temu rekli - v "Joint venture" v skupno investicijo najprej te elektrarne v Krškem, potem naj bi pa sledila še ona druga. Ta je bila izgrajena, ona druga pa nikoli ni bila izgrajena, čeprav se je projektna dokumentacija zanjo v resnici že pripravljala, ampak so potem takrat drugačni pogledi takratnega parlamenta o tem, ali je jedrska energija sploh sprejemljiva ali ni, botrovalo temu, da se je najprej slovenska skupščina odločila za moratorij na gradnjo jedrskih elektrarn, potem pa še jugoslovanska skupščina. Tako je to veljalo potem na teritoriju cele nekdanje skupne države. Pri tem skupnem življenju v jedrski elektrarni je prihajalo do vrste zapletov. Elektrike ni redno plačevala ena stran, pa jo tudi ni redno plačevala druga stran. Pri skupnem upravljanju je bilo včasih težko priti do rešitev oziroma do odločitev. No, in vse to je rezultiralo v tem, da je leta 1998 slovenska vlada sprejela odločitev, s katero se je prekinila dobava električne energije za sosednjo Hrvaško. Mislim pa, da - vsaj kolikor sem bral dokumentacijo za nazaj- je temu botrovalo večmesečno oziroma lahko rečem tudi večletno prerekanje o tem, ali bodo šli v investicijo za nove uparjalnike ali ne. Uparjalniki pa so pomenili bistveno zahtevo v zvezi z varnostjo obratovanja. No, potem je bilo treba ta že prej nerazrešen ali pa neustrezno razrešen medsebojni odnos in zdaj še ta novi zaplet urediti. In v tej meddržavni pogodbi se je to poskušalo urediti. Na kakšen način? Samo nekaj bistvenih elementov. Najprej, za nazaj se pobotavajo vse obveznosti in terjatve. Obveznosti Slovenije je v tem primeru kar veliko, predvsem zaradi nedobave električne energije od 1998. leta pa do sedaj oziroma do konca junija lani, ko naj bi ta pogodba stopila v veljavo. Potem je tu še vrsta drugih obveznosti. Imeli pa smo tudi precej čudaško ureditev, po kateri je nuklearka plačevala kredite za izgradnjo za potrebe slovenske strani, medtem ko na Hrvaškem je to obveznost nosil oziroma prevzelo javno podjetje HEP. Tako je bila cena za dobavljeno električno energijo v Slovenijo ena, za dobavljeno električno energijo na Hrvaško pa druga. Zato se je tudi ločeno obravnavalo ali pa ločeno delalo finančne izkaze za nuklearko, obstajala je še skratka vrsta drugih čudaštev, ki so nastala zaradi tako imenovanih zgodovinskih okoliščin. Tudi reševanja sporov ni bilo. Zato je tudi prišlo do tako zelo konfliktne situacije z odklopom. Spore naj bi razreševala arbitraža pri bivši zvezni instituciji v Beogradu, ki seveda že davno ne obstaja več. Zato je do neke novele, do nekih popravkov tega - prej medrepubliškega, zdaj meddržavnega - odnosa moralo priti. Meddržavna pogodba predvideva, da družbenika iz Slovenije in Hrvaške v razmerju 50:50 skupaj posedujeta in upravljata jedrsko elektrarno v Krškem. To počneta na način, da vodi jedrsko elektrarno dvočlanska uprava, v kateri je predsednik uprave tisti, ki ga predlaga slovenska stran. Nadzorni svet je sicer sestavljen paritetno, vodi ga predstavnik, ki ga predlaga hrvaška stran, vendar na nadzornem svetu nihče nima pravice preglasovanja V upravi pa ima predsednik uprave, torej tisti, ki ga imenuje, predlaga slovenska stran, pravico preglasovanja, v treh primerih. Najpomembnejši od teh treh primerov je: pri vseh vprašanjih, ki se tičejo varnosti obratovanja. To pa je praktično vse in če to ilustriram iz preteklih dogodkov, na primer odločitev o nabavi uparjalnikov je prav gotovo odločitev, ki bi jo lahko okarakterizirali kot odločitev v zvezi z varnostjo obratovanja. Tako odločitev bi torej lahko sprejel po novem predsednik uprave, ki ga predlaga slovenska stran. Pogodba ureja, kako se rešuje medsebojne spore; pogodba ureja, kako je treba odpreti bančno jamstvo za redno plačilo dobavljene elektrike; pogodba ureja, kako mora vsaka od obeh pogodbenic formirati svoj sklad za razgradnjo, v njega vplačevati, in kako tudi vsaka prevzame državno jamstvo za izplačilo obveznosti tega sklada. Vse to je seveda Republika Hrvaška že storila s svojim zakonom o ratifikaciji te pogodbe 3. julija lani. Pogodba poleg tega predvideva, da je treba - o čemer je bilo nekaj rečenega že v diskusiji o prejšnjih dveh zakonih - sprejeti oziroma predložiti program razgradnje in program odlaganja nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva v 12 mesecih po uveljavitvi tega zakona oziroma te pogodbe. Predvideva, da je treba imenovati strokovno organizacijo, ki bo to pripravila v 60 dneh po uveljavitvi tega zakona. Res pa sedmi odstavek 10. člena te pogodbe predvideva, da če ne pride do skupne rešitve pri odlaganju nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov, potem v dveh letih po prenehanju obratovanja vsaka od pogodbenic fizično prevzame polovico jedrskih odpadkov. Vendar to, poudarjam, velja samo v primeru, ko ni skupne rešitve. Skupna rešitev je dobrodošla, je zaželena, je tako rekoč predvidena, glede na določbe pogodbe pa ni nujna. In v programu, ki naj bi bil obravnavan in sprejet v 12 mesecih po uveljavitvi, ni nobenega vnaprejšnjega jamstva, da bo predvidena skupna rešitev. Čeprav se mi zdi, da ekonomsko gledano je najprimerneje, da do take skupne rešitve pride. Pogodba predvideva tudi možnosti, kot sem že omenil, razreševanja sporov [[do zdaj praktično ni bilo razsodnika]] . Pogodba pa predvideva med drugim tudi postopek razlastitve; o tem govori 13. člen pogodbe in predvideva, da je moč z akti slovenskih oblasti sovlagatelja tudi razlastiti, če bi to zahteval javni interes zaradi jedrske varnosti. Razumem, da bi določbe direktive Euroatom, ki govori o standardih v zvezi s trajnim odlagališčem nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov, prav gotovo lahko predstavljale tako situacijo, ki bi ji lahko rekli, da predstavlja v skrajnem primeru, če bi prihajalo do neizvedbe pogodbe ali pa do slabega izvajanja pogodbe, da lahko predstavljajo tudi povod za tako skrajno drastično dejanje. Vlada je zainteresirana, da se rešijo spori za nazaj in da se uredi skupno življenje za naprej. Prepričani smo, da pogodba to predvideva. No, res pa vedno obstaja tudi možnost, da pogodbeni partner ne bo postopal v duhu dobre pogodbene volje, in mislim, da slovenski pravni red pozna zadostijamstev tudi za ravnanje v takih primerih. Prepričan pa sem, da bo Republika Hrvaška želela konstruktivno sodelovati pri upravljanju tega objekta in navsezadnje spoštovati tudi vse standarde jedrske varnosti oziroma varnosti obratovanja, saj navsezadnje je prav pred dnevi vložila prošnjo za včlanitev v Evropsko unijo in zagotovo taka država nima posebnega namena kršiti določbe ali pa standarde, ki jih sicer predvideva evropski pravni red. Res je vlada bila v pogajanjih ob sklenitvi te meddržavne pogodbe bolj zainteresirana za odkup hrvaškega solastniškega deleža. Ta opcija še vedno ostaja živa. Vlada je prav na ponedeljkovi, to je včerajšnji, dopisni seji pooblastila ministra, pristojnega za okolje, prostor in energijo oziroma ministrstvo, da v enem mesecu po uveljavitvi te meddržavne pogodbe, če bo do nje prišlo, pripravi pogajalska izhodišča za začetek pogajanj o odkupu hrvaškega solastniškega deleža. To bomo seveda storili, kakšen bo izid pogajanj in koliko časa bodo trajala in ali se bodo uspešno zaključila, pa ni moč vnaprej predvideti. Predlog zakona o ratifikaciji te meddržavne pogodbe je bil obravnavan na odboru za zunanjo politiko pred zdaj že približno osmimi meseci in v tem času se je zgodila sprememba. To spremembo predstavlja objava, formalna objava osnutka direktive Euroatom, o kateri je bilo danes že veliko govora, zato to novo dejstvo, ki je staro sedaj šele štiri mesece, novembra meseca se je zgodila ta objava, novembra lani; skratka, to novo dejstvo predstavlja, kot sem razumel že prej besede predsednika odbora za zunanjo politiko, povod za razmislek o morebitinem amandmaju k temu predlogu zakona. Tak amandma seveda je sprejemljiv, če ne predstavlja neposrednega posega v besedilo meddržavne pogodbe in ga je seveda vlada pripravljena kot takega, kot sem omenil, tudi podpreti. Meddržavna pogodba je bila res izpogajana približno sočasno tudi s sporazumom o določitvi meje. Sporazuma medsebojno nista neposredno povezana. Zagotovo pa so pozitivne rešitve na eni strani vplivale na to, da se je pozitivno reševalo določbe tudi na drugi strani. Oba sporazuma sta bila parafirana. Ta, o katerem sedaj govorimo, je bil tudi že podpisan in ratificiran na eni strani. Upam, želim si, da bo ratificiran danes tudi na drugi strani in da bo potem tudi tisti drugi sporazum, ki je ostal sicer šele v fazi parafiniranja, podpisan in ratificiran na obeh straneh čim prej. Tako, da uredimo te odprte, boleče odnose s sosednjo prijateljsko Republiko Hrvaško, in to na kvaliteten način, ki bo omogočil konstruktivno sobivanje, skupne koristi iz tega skupnega projekta, ki se imenuje Nuklearne elektrarna Krško. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predsednik odbora? Kolega Kacin, prosim.
Gospod predsednik, nekaj besed bi rekel o poročilu k predlogu zakona o ratifikaciji pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganji v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, in skupni izjavi o podpisu pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo. Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je na svoji 27. izredni seji, ki je bila 7. junija 2002, obravnaval predlog zakona o ratifikaciji pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo, in skupne izjave o podpisu pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo. Naslov je strašno dolg, strašno kompliciran. Sklepi, ki smo jih sprejeli, pa niso tako komplicirani. Na koncu razprave je odbor z 9 glasovi za in enim glasom proti in 3 vzdržanimi glasovi sprejel naslednji sklep: "Odbor je soglašal z navedenim predlogom zakona in zato predlagal državnemu zboru Republike Slovenije, naj predlog obravnava na svoji seji in ga sprejme. Poročevalec na seji državnega zbora bo predsednik odbora Jelko Kacin." Odbor je glasoval tudi o predlogu dodatnega sklepa, da se ratifikacija zakona opravi šele v jesenskem obdobju. Odbor s sedmimi glasovi proti in nobenim za sklepa ni sprejel, ampak jesen je že zdavnaj mimo, sedaj smo sredi zime in nastopile so mnoge nove okoliščine. Ena od teh je tudi prihajajoča direktiva Evropske unije. Zato bi bilo primerno v zakon o ratifikaciji vključiti tudi to možnost, da bo direktiva še kako neposredno vplivala na okoliščine izvajanja tega sporazuma. Zato sem svoje poročilo izjemno skrajšal. In kot sem že prej povedal, obstoji želja, da se ta zakon dopolni z amandmajem, to pa je mogoče napraviti samo na seji odbora za zunanjo politiko in temu je treba prilagoditi tudi novo poročilo. Zato predlagam, da se v tem trenutku, gospod predsednik, seja prekine, da nadaljujemo s sejoodbora za zunanjo politiko, da poslanci, ki so se tako odločili, vložijo amandma in da tako dopolnjen zakon o ratifikaciji obravnavamo v nadaljevanju in da o njem tudi poročamo. Odločitev o tem pa je v rokah kolegi in kolegov. Hvala lepa.
Prav, uveljavili bomo tretji odstavek 73. člena, ko državni zbor odloči, ali je treba v tem primeru pridobiti mnenje delovnega telesa, to predlaga predsednik odbora za zunanjo politiko. Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, državni zbor bo odločil o predlogu, da se sestane matično delovno telo, to je odbor za zunanjo politiko. Prosim kolegice in kolege iz preddverja, da pridejo v dvorano. Na glasovanje torej dajem predlog, da državni zbor prekine delo, da se sestane pristojno delovno telo, to je odbor za zunanjo politiko. Glasujemo. Še enkrat bomo morali odločati. Prosim za pozornost v dvorani. V dvorani je dovolj navzočih kolegic in kolegov. Še enkrat bom dal na glasovanje ta predlog. Prosim tiste, ki ste v preddverju, da se nam pridružite. Državni zbor torej odloča o predlogu, da prekinemo delo, da se lahko sestane odbor za zunanjo politiko. Glasujemo. Prosim za pozornost. Smo sredi glasovanja. 48 navzočih. 43 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Odrejam torej odmor, ki je potreben za sestanek odbora za zunanjo politiko. Predsednika pa prosim, da me čimprej obvesti, kdaj lahko državni zbor nadaljuje z delom. Prosim, kolega Kacin.
Ocenjujem, da [[...]]
Prosim za pozornost.
Spoštovane kolegice in kolegi. Ocenjujem, da za sejo ne potrebujemo več kot dobre pol ure. Odbor se bo maksimalno potrudil in pripravil poročilo o dopolnjenem besedilu zakona o ratifikaciji v najkrajšem možnem času.
Predvidoma ob 17. uri bom torej obvestil državni zbor o nadaljevanju seje. Do takrat pa prekinjam. V velikem salonu je seja.
Kolegice in kolegi, čez tri minute nadaljujemo sejo. Odbor za zunanjo politiko je svoje delo zaključil. Postopkovni pogoji za nadaljevanje seje državnega zbora so izpolnjeni. Torej, ob 17.30 nadaljujemo sejo. Prosim vse kolegice in kolege, da pridejo v državni zbor. Naj pojasnim, da bodo najprej dobili besedo predstavniki poslanskih skupin, potem pa bomo prešli na odločanje o zakonu v celoti. Do takrat pa, verjamem, bo na klopeh tudi poročilo, tako da bomo imeli pred seboj dokument, na osnovi katerega bo državni zbor odločil. Prosim, če pridete v dvorano, sicer še ne bomo prešli na glasovanje, pa vendar. Glejte, po koncu te točke bomo za nocoj delo državnega zbora prekinili, tako da se bo lahko sestala ustavna komisija in pripravila predlog ustavnega zakona za odločanje ta teden. Predlagam, da nadaljujemo z delom, da slišimo ustno obrazložitev predsednika odbora za zunanjo politiko, da slišimo predstavnike poslanskih skupin in da pred odločanjem dobimo na klopi tudi pismeno poročilo, tako da bo državni zbor lahko kvalificirano odločil. Kolega Kacin predsednik odbora, želite besedo? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Odbor za zunanjo politiko je na pravkar končani 50. nujni seji razpravljal o predlogu amandmaja odbora na novi 2.a člen besedila zakona o ratifikaciji, in sicer: "Doda se novi 2.a člen, ki se glasi: 'V kolikor bo po ratifikaciji te pogodbe Republika Slovenija kot članica Evropske unije dolžna prevzeti odgovornost za izpolnjevanje rokov za dokončno ureditev upravljanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim jedrskim gorivom, je slovenski del meddržavne komisije iz 18. člena te pogodbe pri potrjevanju programa odlaganja radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva oziroma pri njegovem občasnem revidiranju, kar določa tretji odstavek 10. člena pogodbe, vezan naroke, ki bodo določeni z aktom Evropske unije." Osemnajst članic in članov odbora za zunanjo politiko je glasovalo za, nihče proti. Po tem smo lahko ugotovili, da je novi 2.a člen sprejet. S tem smo zaključili drugo obravnavo predloga zakona na matičnem delovnem telesu. Amandma odbora bo vključen v dopolnjen predlog zakona, ki bo sestavni del dodatnega poročila odbora in ga boste dobili na klopi predvidoma v roku petnajstih minut. Hvala lepa.
Hvala vam za poročilo, gospod predsednik odbora. Zdaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Najprej bo dobil besedo kolega mag. Vizjak za poslansko skupino Socialdemokratske stranke, potem pa kolega Podobnik za poslansko skupino SLS. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V Socialdemokratski stranki smo že od samega začetka, ko je prišel tekst meddržavne pogodbe med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanihz vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško in njenim izkoriščanjem in razgradnjo opozarjali na slabosti in pomanjkljivosti, nedorečenosti te pogodbe. Hkrati pa smo tudi jasno povedali, da je treba urediti ta vprašanja med obema državama in smo s tem tudi povedali, da je izpogajano slabo izpogajano. V tem času do nekako danes je tudi čedalje bolj jasno, kakšen je bil glavni interes pogajalcev. Ta interes je bil ta, da se predvsem uredijo zadeve za nazaj. To se pravi, da se te razne finančne zgodbe odklopov, dolgov, medsebojnih neporavnanih zadev nekako pokrijejo, spravijo pod neko streho in seveda, da se nekako tudi začrtajo stvari za naprej. Mislim, da je ključna slabost tega sporazuma prav v slednjem, to se pravi, kako naprej. Poudaril bi pa tudi to, da danes ostaja vprašanje tudi, kaj je za nazaj, saj morate vedeti, da predvideva meddržavna pogodba, da Hrvatje pričenjajo prejemati električno energijo s 1.7.2002. Sedaj vemo, da smo že krepko v letu 2003, zato bo ponovno treba odpreti finančni del te pogodbe in urediti to obdobje od tega datuma, 1.7.2002, do datuma, ko bo pogodba stopila v veljavo. Kar se pa tiče stvari za naprej, jih pa pogodba dejansko slabo rešuje na treh ključnih točkah. Prva točka je razgradnja Nuklearne elektrarne Krško, urejanje vprašanje radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva. O tem je bilo že toliko povedanega, vendar kljub temu velja še enkrat poudariti, da so pogajalci v poročilih o pogajanjih zapisali, da se lokacija Nuklearne elektrarne Krško uporablja za začasno skladiščenje nizko - in srednjeradioaktivnih odpadkov do konca življenjske dobe elektrarne. Mislim, da je to skrajno nesprejemljiva določba te pogodbe in tudi poročila pogajalskih izhodišč in to je ključna pomanjkljivost te pogodbe. To se pravi, pustimo reševanje radioaktivnih odpadkov bodočim rodovom, naj se s tem pozabavajo naši sinovi, morebiti nekomu tudi vnuki, mi pa sedaj veselo izkoriščajmo jedrsko elektrarno, razmeroma poceni energijo, ki jo daje, in seveda, prelagajmo obveznosti na bodoče rodove.To mislim, da je neodgovorno, in to je tudi ključna pripomba temu sporazumu. Pomembna pripomba je tudi financiranje razgradnje preko dveh skladov. Vseskozi smo opozarjali, da je treba vzpostaviti tak način financiranja razgradnje in odlagališča, permanentno, kot je bil začrtan, da je za to vzpostavljen en sklad, ki se napaja prek deleža od proizvedene električne energije, deleža vsake kilovatne ure in seveda s tem tudi nekako logično zagotovimo možnost reševanja teh problemov, kot so odlagališče in razgradnja. Ne! Pogodba predvideva drugačno rešitev, predvideva zelo negotovo rešitev, kar se hrvaške strani tiče. Poglejte, Hrvati imajo sedaj na voljo zelo poceni električno energijo, cenejše, kot jo proizvaja Nuklearna elektrarna Krško in kako naj kdo pomisli da bodo oni sedaj odvajali v svoj sklad zato, da bodo reševali odlagališče radioaktivnih odpadkov. Mislim, da tega ne bodo storili in to je bil tudi ključni pomislek ob tem. Poudaril bi še ključno slabost, to je slabost v upravljanju. Upravljanja je sestavljeno pariretno, to pomeni, da ima vsaka stran po enega predstavnika in seveda, če ne pride, lahko Slovenec potegne ta odločujoči glas, vendar hkrati to je takoj že tudi nek izredni dogodek in se mora zagovarjati pred nadzornim svetom in potem kasneje tudi potencialno arbitražo. Mislim, da tak način upravljanja vodi v precej neodločno upravljanja, in mislim, da je neodločno upravljanje za tak jedrski objekt lahko samo slabo. V Socialdemokratski stranki bomo zaradi teh treh in še zaradi nekaterih drugih razlogov nasprotovali in ne bomo podprli ratifikacije te mednarodne pogodbe. Prav pa je, da je vlada Republike Slovenije le spoznala nekatere nedorečenosti, da je prišla tudi do uredbe, in nenazadnje do popravkov ključnega problema, to je hitrejšega reševanja odlagališča radioaktivnih odpadkov. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Vizjak. Kolega Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine SLS. Za njim kolega Kebrič.
Hvala, predsednik. Kolegice in kolegi, za nami je mnenje ustavnega sodišča, za nami so ločena mnenja ustavnih sodnikov. Za nami so strokovna mnenja prof. Udeta, Pogačnika, Juharta in drugih. Pred nami je politična odločitev, glasovati za ali proti mednarodnemu sporazumu. Ratifikaciji že več kot leto dni nasprotujejo predstavniki ene od pomembnih slovenskih regij, to je posavske regije, kjer je tudi lociran jedrski objekt. Ratifikaciji, žal, nasprotuje tudi pomemben del slovenske strokovne javnosti. Ratifikaciji te pogodbe nasprotuje tudi delež slovenske politične javnosti. Po našem trdnem prepričanju današnja ratifikacija, če se bo zgodila, nikakor ne pomeni, da se zaključi proces ugotavljanja oškodovanja državnega premoženja pri trgovanju z energijo iz hrvaškega dela NEK Krško. Imamo ustanovljeno parlamentarno preiskovalno komisijo. Ta naj dela naprej. Nepravilnosti posameznikov, pravnih in fizičnih oseb naj se ugotavljajo naprej. Formalno pokritje mednarodne pogodbe jih ne more odvezati odgovornosti. Dve ključni izhodišči sta, ko se v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke odločamo, kako danes glasovati. Na tem mestu sem enkrat že povedal. Vsi trije ministri Slovenske ljudske stranke so na vladi glasovali proti. Kadar se oblastnik, oblast odloča o prihodnosti jedrskega objekta, pri tej odločitvi ne bi smela iti mimo dveh temeljnih postulatov: kakšen je odnos lokalne skupnosti in kakšen je odnos stroke do tega vprašanja. Po našem mnenju so posavske občine upravičeno zahtevale jamstvo za varno odlaganje radioaktivnih odpadkov in razgradnjo Nuklearne elektrarne Krško. Zahteva posavskih občin je neodvisna od meddržavne pogodbe in je trajna. Ljudje tam živijo. Njih ne zanima politika med Slovenijo in Hrvaško. Njih zanima njihova varna prihodnost. Lokalna skupnost upravičeno želi tudi jasna stališčao odgovornosti za upravljanje z jedrskim objektom, točno določenimi roki za izgradnjo odlagališča radioaktivnih odpadkov in predvsem s finančnimi zagotovili, da se bo to zgodilo. In šele nazadnje, na četrtem mestu upravičeno zahteva tudi trajni sistem nadomestil - vprašanje lokalne rente. Na tem mestu najprej zahvala in priznanje lokalnim politikom v Posavju, - opravili ste častno in dobro delo, ponosen sem na vas! Če kdorkoli želi, tudi v medijih sem zasledil, vaše delo zminimalizirati zgolj na zavzemanjeza lokalni denar in občinski proračun, vam dela krivico. Naredili ste nekatere korake, ki jih politika ni bila zmožna narediti. Tudi nekateri zakoni, ki smo jih danes sprejeli, pa morda tudi kakšna druga odločitev je posledica vaše energije. In tretje, ratifikacija naj bi se zgodila ob sodelovanju stroke. Nekoliko odlašanja z odločitvijo o ratifikaciji je bilo pozitivno vsaj zaradi tega, ker se je vmes zgodil osnutek evropske direktive, in to je dobro. Z dodatnim amandmajem bomo vsaj delno vgradili nekajmožnih varovalk, na podlagi katerih bomo lahko rekli, da bo Slovenija v primeru, če se nekatere določbe iz pogodbe zaradi teh ali drugih razlogov ne bodo uresničevale, bomo sledili direktivam Evropske unije, ki so absolutno nad takšno ali drugačno politično večino v tej ali drugi državi, s katero ima Republika Slovenija mednarodno pogodbo. Nekaj stališč, ki so vezana na amandma in mnenje ustavnega sodišča, bom povedal kot poslanec. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke in njeni poslanci pa bomo v današnjem primeru glasovali po svoji vesti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kebrič, imate besedo za predstavitev stališč vaše poslanske skupine; za njim kolega Sok.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V naši poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije se zavedamo velike odgovornosti za odločitev [[...]]
Kolega Kebrič, samo hipec! Mislim, da mikrofon ne dela.
Zavedamo se velike odgovornosti za odločitev, ali sprejmemo predlog zakona [[ne bom navajal dolgega naslova, ker ga imate pred sabo]] ali ne. Ratificiranje tega zakona je zelo, zelo pomemben akt, ne samo za okoličane, ki živijo v neposredni okolici nuklearke oziroma jedrske elektrarne Krško, temveč za ves slovenski živelj, pa tudi za daljno okolico, kajti če se kaj v taki jedrski elektrarni zgodi, so posledice, ne bom rekel nepredvidljive, saj imamo že določene primere - Černobil in naprej. Zato menimo: kaj je boljše od dveh slabih zadev - ali z zavlačevanjem, bodisi dobronamernim, da smo pridobili mnenje ustavnega sodišča, ali pa, ne bom rekel zlonamernim, ampak manj dobronamernim, da smo izgubljali ali pridobivali čas. Kaj se je v tem času dogajalo, kaj je komu šlo to zavlačevanje ali - drugače, lepše rečeno - odlaganje v korist ali komu je šlo to v škodo? Menimo namreč, da je treba oceniti eno in drugo stran. Minister za okolje, magister Kopač, je lepo navedel datume, sam bom dal okrogle številke. Kar tri leta so trajala pogajanja, da smo prišli do pogodbe. Ali so se pogajali zelo dobro ali manj dobro, ali uspešno ali manj uspešno - rezultat je na mizi. Seveda v ostalem času, skoraj dve leti za ratifikacijo, kolikor so potrebovali hrvaški partnerji, da so skozi sabor spravili to, ali so z dodatkom prispevali in da pravniki tolmačijo, ali je to pridržek ali ni pridržek. Bistveno je to, da imamo sedaj na mizi, kar imamo. Mi lahko kritiziramo eno ali drugo. Če tega predloga ratifikacije zakona ne sprejmemo, moramo biti zavestni odgovornosti za nadaljnje zavlačevanje. Ali bo to prineslo večjo škodo ali pa malo koristi, to je bistveno vprašanje pri odločanju v naši poslanski skupini in verjamem, da ste pred isto dilemo vsi ostali, če dajete na tehtnico škodo in koristi. Na vsak način se pa zavedamo, da je po eni strani prednost, da Slovenija skrbi za varnost jedrske elektrarne ne samo zaradi nas, ampak zaradi širšega okolja. Ta odgovornost je na nas in mislim, da jo Slovenija dobro izpolnjuje in lahko smo veseli tega in ponosni. Ali pa znamo, ali bomo znali to pravilno unovčiti, to pa so pokazala pogajanja in rezultat, ki ga imamo na mizi. Menim, da nismo iztržili vsega, kar bi lahko, vendar niti eden niti drugi partner ni s to pogodbo v celovitosti zadovoljen. Zato je vprašanje, ali bi kakšno drugo zavlačevanje in nova pogajanja za novo pogodbo prinesla kaj več ali pa celo manj. Hvala lepa. Naša poslanska skupin bo glasovala za ratifikacijo.
Hvala lepa, kolega Kebrič. Kolega Sok bo predstavil stališča poslanske skupine Nove Slovenije, za njim kolega Vnučec.
Spoštovani, gospod predsednik, hvala za besedo. Za uvod bom na očitke opozicije - in moram reči, da tudi določenih poslancev pozicije -, da je ta sporazum izredno slab, prebral izjavo, ki jo je dal na odboru za zunanjo politiko doktor Robert Golob, bivši državni sekretar v ministrstvu. On pravi: "Trditev, da je bil podpisani sporazum za Slovenijo škodljiv, tudi približno ne drži. Podpisani sporazum je bil za Slovenijo zelo dober, kajti poravnal je vse finančne spore s skupno voljo iz preteklosti. Tisto, kar lahko nasprotniki sporazuma očitajo, je samo to, da ni dokončno rešil vseh potencialnih sporov v prihodnosti. In mislim, da se je treba zaradi tega zavedati te odgovornosti." Nadalje še pravi: "Republika Hrvaška se je tudi obvezala s tem sporazumom, da ne bo uveljavljala tožbenih razmer do Republike Slovenije ali jedrske elektrarne zaradi nedobavljene električne energije." In tega smo se v bistvu tudi v naši stranki vseskozi zavedali, da je ta sporazum nekaj, kar poravnava neko neodgovorno ravnanje slovenske vlade, ko je nekoč avgusta, tako bi rekel, enostransko odklopila električno energijo in s tem seveda povzročila stanje, da nam danes Hrvati grozijo s tožbami zaradi nedobavljanje električne energije. Zaradi tega je tudi slovenska vlada v tem sporazumu morala pristati na rešitve, ki so s slovenskega stališča nesprejemljive. Ne bom jih ponavljal, danes so bile tu že večkrat povedane. Povedal pa bom, katere so tiste rešitve, ki bi tudi opozicijsko stranko Novo Slovenijo zadovoljive. Vsekakor takšno upravljanje jedrske elektrarne, kjer ne bi bile potrebne arbitraže oziroma to, kar smo danes slišali, da je Republika Hrvaška celo vgradila v svoj zakon zavezo, da mora hrvaški del komisije za vse odločitve, ki jih bo sprejemal, pridobivati soglasja hrvaškega sabora. To bo seveda pomenilo v prihodnosti veliko zapletov, kajti zelo enostavno si je pač predstavljati, da bo prihajalo do konfliktov na tej ravni, da bo Hrvaška hotela imeti poceni elektriko, slovenska stran pa bo morala skrbeti za to, da bo jedrski obrat deloval varno, kar je pač v interesu predvsem Slovenije. Nadalje bi si želeli, da bi v tem sporazumu bil uzakonjen samo en sklad, ki bi se napajal iz sredstev, ki bi bila vključena v ceno elektrike. Na žalost, danes seveda temu ni tako. Država se je izpogajala, vlada se je izpogajala, da bosta dva sklada in potem bi se naj tudi po predlogu tega sporazuma gradili dve jedrski odlagališči, ena v Sloveniji in pa ena na Hrvaškem, kar je popolni nesmisel in lahko bi celo rekel, velika neumnost. Ne verjamem, da bo do tega prišlo, ampak trdim, da bo to vprašanje ostalo v breme Slovenije, ampak vlada pač vidi, da se bo tega vprašanja lotevala nekega daljnjega leta 2023, 2025 ali pa še pozneje - torej takrat, ko bo seveda nekdo drug moral reševati nakopičene probleme in nositi veliko finančno breme tega, kar bomo danes tukaj mi sprejeli. Torej, to bi vsekakor bilo tisto, kar bi seveda zadovoljilo vse in zaradi česar bi lahko glasovali za ta sporazum. Ker ta sporazum ni na takšen način razrešil teh dilem in ker smo to priznali tudi danes, ko smo nekako po nujnem postopku, na hitro spreminjali dva zakona, ki sta testno povezana s tem sporazumom o ratifikaciji, smo se v naši poslanski skupini zavestno odločili da bomo po svoji vesti glasovali proti temu sporazumu, ker smo sedaj še bolj kot na začetku same razprave prepričani, da je ta sporazum za Slovenijo škodljiv in da bo ceno tega sporazuma plačal nekdo, ki bo vodil to državo takrat, ko nas ne bo več na oblasti. Hvala lepa.
Kolega Vnučec, imate besedo za predstavitev stališč poslanske skupine Stranke mladih, za vami kolega Potrč, potem imam tukaj prijavljenega še kolega Anderliča za poslansko skupino LDS, in če bo še kaj razpravljalcev, potem pa bomo prešli na odločanje. Pred tem bomo dobili poročila na klop, tako da bo amandma jasen. Prosim, kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. V Stranki mladih Slovenije nasprotujemo sprejetju predloga zakona o ratifikaciji pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganji v jedrsko elektrarno Krško. Svoja stališča smo že večkrat jasno predstavili. Na tem mestu pa bi opozorili na 31. maj leta 2002, kjer so bila predstavljena stališča društva jedrskih strokovnjakov Slovenije o meddržavnem sporazumu Slovenija-Hrvaška o jedrski elektrarni Krško. V 3. členu pogodbe je določena paritetna sestava skupščine, nadzornega sveta in uprave. Kadar se znotraj paritetno sestavljene uprave ne doseže soglasja, je sprejeta tista odločitev, za katero glasuje predsednik uprave. Odločujoči glas predsednika uprave pa se lahko uporabi izjemoma, ko bi nesoglasje o upravi ogrozilo varnost obratovanja, bistveno ogrozilo doseganje ciljev, določenih s sprejetim letnim gospodarskim načrtom, ali povzročilo družbi večjo škodo. Kadar predsednik uprave uporabi odločujoči glas, mora od predsednika nadzornega sveta takoj zahtevati sklic njegove seje, na kateri se obravnava upravičenost uporabe odločujočega glasu in sprejme ustrezno odločitev. Če do take odločitve ne pride, pa se po 58. členu družbene pogodbe presoja prepusti tričlanski mednarodni arbitraži. Konfliktnost in neučinkovitost v upravljanju sta za jedrski objekt nesprejemljivi in pomenita neposredno ogrožanje jedrske varnosti. Tudi konvencija o jedrski varnosti obvezuje Republiko Slovenijo, da poveri primarno odgovornost za jedrsko varnost imetniku obratovalnega dovoljenja - v tem primeru jedrski elektrarni. Za učinkovito doseganje varnostnih in proizvodnih ciljev je nujno strogo določena hierarhična organiziranost upravljalske strukture z jasno predpisanimi odgovornostmi vsakega posameznika.
Prosim, imate besedo, edini ste, ki jo imate.
Vidim, da je razprava na drugo temo, zato sem se ustavil. Predvidena poslovna tehnična arbitraža prenaša odločanja o jedrski varnosti izven jedrske elektrarne. Torej na nivo, ki za jedrsko varnost ne nosi nikakršne odgovornosti. Taka rešitev je vir situacij, ki ne bi prispevali k jedrski varnosti. Zato so jedrski strokovnjaki predlagali boljšo rešitev. Vodstvo podjetja mora imeti možnost samostojno sprejemati operativne odločitve; če ni možen konsenz, mora obstajati možnost preglasovanja, vendar se take odločitve ne smejo obravnavati kot nekaj izjemnega, temveč kot normalen poslovni dogodek, za katerega vpleteni odgovarjajo pred lastniki, ob rednih preverjanjih doseganja zastavljenih ciljev. Glede razgradnje jedrske elektrarne in odlaganja radioaktivnih odpadkov so v društvu jedrskih strokovnjakov opozorili na to, da bo predvsem skupni program odlaganja in izrabljenega goriva veljal, če bo doseženo soglasje. V šestem odstavku 10. člena pa je določeno, da se lokacija jedrske elektrarne lahko uporablja za začasno skladiščenje radioaktivnih odpadkov in jedrskega goriva do konca življenjske dobe. V sedmem odstavku istega člena je predviden tudi primer, da se pogodbenici do konca življenjske dobesploh ne dogovorita o skupni rešitvi odlaganja. V tem primeru se pogodbenici obvezujeta, da bosta najkasneje v dveh letih po tem roku končali s prevzemom in odvozom radioaktivnih odpadkov ter izrabljenega jedrskega goriva z lokacije jedrske elektrarne, into vsaka polovico. Zato je zelo verjetno, da se bo na podlagi teh določil problem odlaganja radioaktivnih odpadkov lahko odložil na čas po zaključku obratovanja jedrske elektrarne. Verjetno je tudi, da navkljub podpisani pogodbi, tudi takrat zaradi pritiska hrvaške javnosti, čemur smo bili priče v sedanjem primeru pri manj pomembnih projektih, da bi mogoče bilo možno, da teh odpadkov ne bo mogoče izvoziti na Hrvaško. Hkrati pa določila take pogodbe lahko zavrejo iskanje ustreznega odlagališča v Sloveniji. Tako se lahko po izteku življenjske dobe jedrske elektrarne zgodi, ko ne bomo imeli odlagališča ne v Sloveniji in ne na Hrvaškem. Naj dokončam. Seveda, zato bi bilo bolje, če bi se Slovenija sama obvezala, da bi odkupila za primerno ceno tudi delež Hrvaškein bi sama rešila jedrske odpadke. S stališča jedrske varnosti pa menimo, da bi bil ustrezen nakup teh pravic. In tako, kot sem uvodoma omenil, Stranka mladih Slovenije ne bo podprla predloga ratifikacije.
Hvala lepa, kolega Vnučec. Kolega Potrč za poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov in potem še kolega Anderlič za poslanski klub LDS.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Odločanje o ratifikaciji meddržavne pogodbe o Nuklearni elektrarni Krško je zahtevno. Ustavno sodišče nam ni dalo priložnosti, da bi se te odgovornosti otresli, saj je ugotovilo, da pogodba ni v nasprotju z ustavo. Hkrati pa je v svoji obrazložitvi navedlo vrsto tehtnih argumentov, prek katerih nas opozarja, da - če poenostavim - vsebina pogodbe ni nujno v zadostni meri uravnotežena in da vsebina pogodbe pušča vrsto odprtih vprašanj tudi za slovensko stran. Ugotavljalo je namreč, da pogodba ni v nasprotju z ustavo, saj zagotavlja, da Slovenija lahko in mora izpolnjevati svoje obveznosti do varstva okolja, tudi do jedrske varnosti. Vendar, kako - ne na način, da nam to zagotavlja pogodba, temveč na način, da nam tega pogodba ne onemogoča, ker moramo na podlagi lastne ustave, svoje zakonodaje in mednarodnih konvencij, ker elektrarna leži na našem ozemlju, tudi sami vse te obveznosti izpolnjevati. In to bo končno ostala naša obveznost. Vprašanje določanja odlagališča, hranjenje radioaktivnih odpadkov, financiranje razgradnje, upravljanje, to so vprašanja, kiso, tudi drugi ste povedali, po tej pogodbi urejena na način, ki po našem prepričanju ni dober ali pa ni dovolj dober za interese Slovenije. Mislim, da je prav to povedati, ne glede na to, ali je mogoče ta moment ocenjevati, da so bile možnosti skleniti ustreznejši sporazum. Mislim pa, da smo danes s sprejetjem dveh zakonov oziroma dopolnitvijo dveh zakonov rešili sicer na račun Slovenije, ampak kljub temu za varnost Slovenk in Slovencev, posebej pa lokalne skupnosti in prebivalstva v širšem območju Posavja oziroma Krškega stvari na način, kjer bo jedrska varnost zagotovljena in kjer bo tudi v primeru, če meddržavna pogodba ne bo spoštovana, če je ne bodo spoštovali Hrvatje, taka možnost vedno obstajala, zelo precizno pa redosled dejanj in sankcije niso predvidene, da bomo sami s svojimi obveznostmi in svojimi sredstvi to jedrsko varnost zagotovili. V tem delu so nekatere slabosti pogodb odpravljene, ne pa vse. Mislim, da so v tem delu tudi v lokalnih skupnostih upravičeno zahtevali urejanje teh vprašanj. Mene ne moti, da tudi z določeno rento na račun lokacije same elektrarne in odlagališča. Če bi šlo samo za to, o čemer zdaj govorim, bi bilo enostavneje reči, da pogodbe ne ratificiramo. Vendar gre tudi za druge elemente, ki jih je prav navesti. Zahteve po tem, da gremo v odkup, so danes lahko dobre, vendar so nerealne. Najprej se je treba odločiti za ratifikacijo ali proti. Zdaj predlagati dogovore o odkupu je mogoče samo, če tudi nasprotni partner s tem soglaša. Če ne bi soglašal, je ta ideja dobra, vendar neuresničljiva. Treba je povedati, da je nasprotni partner že vložil predarbitražni postopek in da konec marca poteče rok, v katerem bi lahko nadaljeval z arbitražo po konvenciji o jedrski varnosti, ki jo je Republika Slovenija že ratificirala, pa tudi Hrvaška in mnogi pravni strokovnjaki ocenjujejo, da bi arbitraža bila negotova. Kot naslednje, prav je povedati, da ima Slovenija nekaj slabe vesti zaradi odločitve v letu 1998 o prekinitvi dobave električne energije in da obstajajo utemeljene terjatve, ki bi jih morala plačati, če se pogodba ne ratificira. In končno, prav je reči, da bi Slovenija v primeru neizpolnjevanja obveznosti s strani Republike Hrvaške lahko odpovedala pogodbo in v tem primeru bila v ugodnejšem položaju. Vse to drugo so razlogi, ki ob tehtanju argumentov za in proti našo poslansko skupino prepričujejo, da je prav, da se bo odločila za to, da pogodbo ratificira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Anderlič za poslanski klub LDS.
Končno bo prišlo do odločanja o ratifikaciji pogodbe, ki prihaja v ta državni zbor bistveno prepozno, da se urejajo vprašanja, ki so več kot desetletje odprta in da smo zamudili določen čas, ko bi lahko racionalneje, kvalitetneje in seveda v zadovoljstvo obeh strani, obeh držav in pa seveda tudi lokalne skupnosti urejali ta vprašanja. Treba je povedati, da je bolje, da se vprašanja rešujejo, kot da ostajajo še naprej odprta. In, tudi če nekomu izgleda kakšno vprašanje v tem trenutku ne najbolje urejeno, pa vendarle se začenjajo urejati na način, kot se to med dvema državama ureja, torej po pogodbi, po postopku, ki je predviden v meddržavnih odnosih in seveda na ta način se lahko pride tudi do rešitev. Po našem mnenju je seveda najslabše stvari neurejati, pustiti odprte in imeti stvari tako rekoč problematične tako z vidika, predvsem govorim seveda o tistem delu, ko nekateri očitajo, da vprašanje jedrske varnosti ni zadostno ali pa na optimalen način urejeno. Čeprav je kakorkoli, jedrski strokovnjaki govorijo o tem, da bi bilo potrebno nekatere stvari urediti drugače. Poročila, ki jih lahko vsako leto dobimo tudi iz inštituta na Dunaju in iz mednarodnih inštitutov, ki pač spremljajo jedrsko varnost, govorijo o tem, da jedrska elektrarna Krško obratuje varno. Seveda, s tem sporazumom bo verjetno ta kontrola in način še učinkovitejša in bodo tudi odgovori v javnosti lahko bolj prepričljivi, kot so sedaj. Pomembno je, da pogodba ureja stvari tudi za nazaj, za čas, ko je prišlo do prekinitve dobave električne energije Republiki Hrvaški po pravici, ki izhaja iz odnosa 50:50, kar se tiče osnovnega vlaganja. In to je konec koncev prav, enkrat se te stvari morajo urediti. Vsekakor je koristno tudi to, da je prišlo do dogovora z lokalno skupnostjo, čeprav sem jaz seveda razočaran, da se nekatere stvari niso uredile bolje, učinkoviteje in predvsem, da je zavedanje, da bo potrebno veliko napora vložiti v Republiki Sloveniji, da pridemo do trajnega odlagališča odpadkov, da pa do takrat dokler tega ne bo, je seveda to odlagališče začasno odlagališče v jedrski elektrarni Krško in da seveda to okolje s tem mora živeti. V teh pogovorih je očitno prišlo do soglasja, da z nekaterimi nadomestili bodo vse tri občine pridobile po mojem mnenju premalo. Ampak seveda, tak je bil dogovor in jaz to spoštujem, da je do dogovora z lokalno skupnostjo prišlo. Prepričan sem, da bo tudi pričakovana direktiva Evropske unije, ki je v osnutku že predvidela nekatere načine urejanja odlagališča in ravnanje z radioaktivnimi odpadki, prenesla tisto, kar bo Slovenijo tako rekoč direktno vpeljalo v evropske razmere, in da bo to tudi pritisk na drugo pogodbeno partnerico, da bo tudi tako ravnala in zato bomo v poslanski skupini zakon o ratifikaciji te pogodbe podprli, kakor tudi seveda ta spremenjeni 2.a člen.
Prav, kolega Anderlič. Ob pravem času zdaj dobivamo na klop dodatno poročilo, ki ga je sprejel odbor za zunanjo politiko. V njem je tudi besedilo dopolnjenega predloga zakona o ratifikaciji z 2.a členom. V drugi obravnavi odbor za zunanjo politiko kot pristojno delovno telo ni sprejel amandmaja, tako da smo zdaj pri tretji obravnavi in odločamo o predlogu zakona v celoti. Počakal bom, da dobite na klop dodatno poročilo, tako da bi potem lahko prešli na odločanje. Želi kdo besedo? Prosim, kolega Janc.
Proceduralno vas sprašujem, ali ni razprave poslancev?
Pred odločanjem o predlogu zakona v celoti da. Imate besedo, če to želite. Prosim.
Hvala za besedo, predsednik. Že sem bil v strahu, da ne bo možnosti, da bi tudi poslanci povedali kaj na račun te meddržavne pogodbe. Zgodba o ratifikaciji meddržavne pogodbe ima sivo brado. Seveda so pogledi poslancev, pa tudi politične in strokovne javnosti, zelo različni glede te pogodbe. Zamera, ki je vseskozi v zraku, je ta, da je slovenska pogajalska skupina očitno v celoti ignorirala slovensko jedrsko stroko pri pripravi meddržavne pogodbe, zato so tisti deli te pogodbe, ki urejajo ekonomska vprašanja, ki pa žal niso na vpogled nam poslancem, veliko bolje rešeni kot ostali deli te pogodbe. Ne želim, da bi pretirano utrujal poslance v teh poznih urah z diskusijami, ki so bile že večkrat v javnosti preko medijev, pa tudi tu že prediskutirane, vsekakor pa se mi zdi potrebno zelo na kratko omeniti najmanj dve bistveni stvari. Prvič bi rad opozoril na to, da je moč to pogodbo presojati skozi pravni vidik. Tako je naredilo ustavno sodišče, pa tudi v zadnjem času eminentni slovenski profesorji, doktorji prava, ki so seveda vsak po svoje presojali to pogodbo in toliko, kot je bilo sodb, toliko je seveda različnih pogledov tudi na to pogodbo. Lahko jo presojamo z ekonomskega vidika, in če pogledamo družbeniško pogodbo, pa tudi osnovno pogodbo, boste ugotovili, da so, ko govorimo o denarju, na ure natančno določene zgodbe. Ko pa presojamo to pogodbo skozi ekološki vidik, pa govorimo o desetletjih, praktično o stoletjih. In ker prihajam iz Krškega, vam povem, ne zdi se nam fer, ne zdi se nam fer, da ste nam pobrali vse! Prodali ste jedrsko elektrarno Krško, polovico Slovencem, polovico Hrvaški, in nam pustili samo jedrske odpadke, brez rešitve, kako se bodo ti jedrski odpadki reševali. In če kdo misli, da je to naša kaprica, da problematiziramo to vprašanje že leto in pol, potem vas vprašam, ali želite imeti jedrske odpadke, in kar naj se dvigne poslanec, ki si danes upa zatrditi, da jih bo odpeljal v svojo občino, skupaj z rento, kompletno, kolikor je imamo. Vam povem, ni denarja, s katerim bi kupil moje zdravje! In ne dovolimo tega, da nas pustite poginiti kot podgane tam dol! Enostavno zahtevamo, da se v tej pogodbi rešijo tudi ta vprašanja. Nekatere zakonske podlage, ki smo jih danes sicer sprejeli, zakon o jedrski varnosti, zakon o skladu in tudi amandma, ki ga je sprejel odbor, kaže na to, da očitno Slovenci rabimo nekoga tretjega, da nam pove to, kar smo mi govorili leto in pol. Povedali smo vam, da ne more ostati vprašanje jedrskih odpadkov nerešeno. Povedali smo vam, da do leta 2025 ali pa do 2050 ne more biti to vprašanje odprto. In direktiva Evropske unije vam je zdaj povedala to, kar smo vas prosili na kolenih, da ja upoštevate v tej pogodbi. In zdaj, če presojamo pogodbo z vidika varnosti in ravnanja z odpadki in razgradnje. Meni je sicer žal - namreč, odbor za infrastrukturo je obravnaval to pogodbo kot zainteresirano delovno telo. Na tem odboru so sodelovali predstavniki nadzornega odbora sklada za financiranje razgradnje, predsednik društva jedrskih strokovnjakov Slovenije, predstavnik nuklearne elektrarne Krško, župan občine Krško. Glasovanje na odboru je bilo negativno; vsi našteti so zavrnili pogodbo in so rekli, da je ta pogodba slaba in da je nesprejemljiva. In mi smo z levo roko zamahnili pred kompletno slovensko jedrsko stroko, pred kompletno ekipo ljudi, ki desetletja delajo v nuklearni elektrarni, ki se šolajo pri Westinghouseu v Ameriki, in mi rečemo, da so to navadni brezvezniki,ki nimajo kaj povedati o sporazumu. Uroš Korže je vodil to - meni je sicer žal, da moram to povedati - Uroš Korše je vodil pogajalsko skupino in tudi v času pred parafiranjem pogodbe so bila enaka opozorila, kot smo jih danes sprejeli skozi zakon. Nihče ni hotel tega upoštevati. Danes se postavlja vprašanja, kakšno je razmerje med regulativo, ki smo jo sprejeli mi, ki velja danes in kakšna je v razmerju do mednarodne pogodbe in v principu, kaj se bo danes zgodilo. V bistvu je tragično vse skupaj. Da smo mi pred dvema urama sprejeli dva zakona in da bomo z ratifikacijo meddržavne pogodbe rekli, to ne velja. Ker ustava pravi, da sprejete meddržavne pogodbe derogirajo določbe nacionalne zakonodaje. In to smo prej za tem pultom govorili, da podpiramo. Točno, da podpiramo, ampak mi bomo s to meddržavno pogodbo to anulirali. V bistvu smo sami sebe smešili in delamo bedake sami iz sebe. In kaj hočem. Velikokrat sem govoril o tem, jaz verjamem, da je večina, ki podpira ta sporazum, ima argumente, in ti argumenti so bili na začetku zelo močni, zato smo mi zelo potiho opozarjali na vprašanje, ker si nismo dovolili, da bi Slovenija izgubila Piranski zaliv na račun sporazuma o Nuklearni elektrarni Krško. Čeprav smo mi na to opozarjali, je bila tehtnica seveda Piranski zaliv, je bila meja. In kljub temu bi mi požrli ta sporazum, ker je bilo v igri neverjetno veliko. Ampak, kje je danes sporazum. Kje je danes sporazum o meji? Ga ni. Ostaja samo še sporazum o Nuklearni elektrarni Krško. Predsednik, bom končal, tako da ne bi bilo kakšne pretirane nervoze. Enostavno za zaključek moram reči, da jaz bom glasoval proti. Ne bom nič užaljen, nič prizadet, vsi tisti, ki boste glasovali za, mogoče delate tudi prav. Ampak lepo vas prosim, razumite tudi nas, da mi se imamo pravico boriti zase, in ne očitati, da se borimo za denar. Jaz nisem nikoli omenil denarja, in tudi danes bi najrajši videl, da ne bi o tem bila niti beseda, niti [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]In še ponavljam, pridite, odpeljite z denarjem vred. Hvala lepa.
Na kolegiju prejšnji teden smo se pogovarjali, da bi, če bi kazalo, da bi zasedanje potekalo naprej, končali okoli 18. ure. Moj predlog je, da končamo to točko dnevnega reda in da potem nadaljujemo z ostalimi štirimi jutri zvečer, pa seveda po koncu današnjega dela začnemo sejo ustavne komisije. Dva prijavljena imam še, sta je kolega Podobnik in kolega Rokavec. Poslovnik tukaj ne določa jasno omejitve, pri ratifikaciji smo, hitri postopek, tako da predlagam, da povemo vse, kar je potrebno, pa da nismo predolgi pri teh eksplikacijah. Najprej kolega Podobnik in potem kolega Rokavec.
Hvala za besedo, predsednik. To je eno od redkih področji še, kjer lahko v državnem zboru spregovoriš nekoliko bolj dolgo in ne se bati te možnosti. Tako malo je imamo. Ne bom predolg. Najprej bi rad izrazil svojo poslansko s solidarnost kolegom Jancem. In razumem vašo situacijo in cenim vaš nastop. Edina moja reakcija na vaš nastop je pritisk na tipko. To je vse, kar lahko naredim kot poslanec. Ampak spoštujem vaš nastop in vaš odnos do tega vprašanja. Rad bi razpravljal do dopolnjenega predloga zakona o ratifikaciji pogodbe med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Hrvaške. Namreč, ta zakon je bistveno drugačen. Ima 2.a člen. Je zelo zelo drugačen. Rad bi povedal to, kar je nakazal že kolega Janc. Zgodovinski spomin ima včasih neverjetno kratke noge. Jaz bi vas rad skupaj spomnil na energijo, politično motivacijo, neverjetne obljube, da bomo paketno reševali nekatera odprta vprašanja med Slovenijo in Republiko Hrvaško. Prejšnji predsednik vlade je rekel, da potrpimo nekoliko pri sporazumu glede jedrske elektrarne Krško, saj se nam bo nekaj dobrega zgodilo pri meji. Kakšen je izplen? Pri meji nič, pri jedrski elektrarni Krško pa hudi in neprijetni občutki, da vendarle sprejemamo sporazum, ki žal v vseh določbah ni dober za Republiko Slovenijo. Ko sem se pripravljal na ta nastop, sem izrecno želel poudariti, da je korektno od državnega zbora in še posebej od enega od tistih, ki je podpisal zahtevo, da ustavno sodišče izreče mnenje o skladnosti tega sporazuma z ustavo, da se oglasim in da ga komentiram. Najprej, jaz sem trdno prepričan, da je ta časovni zamik in politična odgovornost 31 poslancev rodila tudi to, da bo danes politična večina v državnem zboru sprejela nekoliko boljšo mednarodno pogodbo oziroma zakon o mednarodni pogodbi. In če k temu dodam še vztrajno politično energijo Posavske regije, kajti ta, predvsem Posavska regija je s svojo ustavnostjo dosegla, da smo v današnji amandma na odboru vgradili nekaj določb, na katere nas je pozvalo ustavno sodišče v svojem izreku. Jaz bi vas rad spomnil na mnenje, ki je zapisano v tem mnenju ustavnega sodišča. Eden od ustavnih sodnikov je rekel, kaj je odlika te presoje. Najprej ta, da ni popustila pred pritiskom, da bi odločili preko noči, in predvsem, odlika je tudi v tem, da ne skriva slabosti pogodbe o Nuklearni elektrarni Krško in da opozarja na možne nevarnosti in pasti, do katerih lahko vodi njena ratifikacija in enostranska uporaba. Mnenje ustavnega sodišča nas je razbremenilo odgovornosti, da bi eventualno sprejeli mednarodno pogodbo, ki bi bila v nasprotju z ustavo. Žal pa nas je postavilo v mnogo težjo pozicijo. Sprejemamo mednarodno pogodbo, ki je v nekaterih rešitvah, kot pravi ustavno sodišče, v izreku številka 41, dovolite, da ga citiram: "Vprašanje, ali je vlada v pogajanjih o pogodbi dosegla uravnoteženo ter za obe pogodbenici pravično in sprejemljivo rešitev oziroma ali Republika Slovenija s tem ne prevzema dodatnih obveznosti, pani predmet ustavnosodne presoje, pač pa stvar politične ocene državnega zbora. Gre za okoliščine, ki jih mora pred odločitvijo o ratifikaciji pretehtati državni zbor, ki je za svojo odločitev tudi politično odgovoren." Zgolj ena ura razprave na delovnem telesu je premalo. Hvala bogu, da ko smo sprejemali poslovnik, lahko vsaj tukaj o teh vprašanjih še govorimo. In seveda, iz korektnosti do postopka in do ustavnega sodišča bi vas želel izrecno opozoriti na izrek 22. Namreč, izrek 22 govori o tem, da po drugem odstavku 3. člena navedenega zakona, torej zakona, ki govori o razgradnji, mora hrvaška delegacija v meddržavni komisiji zahtevati predhodno soglasje hrvaškega sabora pred odobritvijo vseh dejavnosti v zvezi s programom odlaganja radioaktivnih odpadkov in programom razgradnje, če je to potrebno zaradi varstva narave in zdravja ljudi. Ustavno sodišče pravi: "Ustavnemu sodišču ni bilo treba odgovoriti na vprašanje, ali določbi predstavljata pridržek v smislu določb dunajske konvencije o pogodbah mednarodnega prava. Državni zbor pa bo moral po postopku ratifikacije presoditi, ali gre še za pogodbo z isto vsebino ali ne." Državni zbor vsaj v formalnem postopku tega ni storil. Ni ugotavljal v nobenem postopku ratifikacije, ali gre še za pogodbo z isto vsebino ali ne. Res pa je, da je bilo tu ustavno sodišče zelo pogumno, ko je na tako neposredno določen način vstopilo v to vprašanje in nas dobesedno zavezalo, da se torej spustimo v vsebinsko razpravo, kakšna je narava dodatka, ki ga je sprejel hrvaški sabor ob ratifikaciji. In zaključim z mnenjem, da je odločitev na odboru za zunanjo politiko, ko je umestil 2.a člen, pravilna odločitev. Namreč, ta odločitev se na podoben način kot hrvaški sabor dotika iste teme. Dotika se meddržavnih komisij iz obeh členov pogodbe. Naši hrvaški kolegi so rekli, kakršnakoli že je odločitev, bo šla prek hrvaškega sabora. Šla bo torej prek politike in politične večine in njihovega odnosa do varstva zdravja in narave. Mi smo pa rekli, da kakršnakoli bo že odločitev slovenskega delameddržavne komisije, ki je vezana tudi na roke, nikakor ne bo šla mimo direktiv Evropske unije. Ta odločitev je evropska in je pravilna, in ker je Hrvaška že napovedala in dala vlogo za vstop v Evropsko unijo, sem prepričan, da je sama ne bo razumela kot pridržek, temveč jo bo razumela kot evropsko normo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Franci Rokavec.
Hvala za besedo. Namreč, danes je bilo že rečeno v tej dvorani, da bo končno prišlo do odločitve o mednarodnem sporazumu o jedrski elektrarni Krško v državnem zboru. Prepričan sem, da je čas, ki je bil do sedaj odložen, zelo dobro izkoriščen za našo državo, za varnost naših državljanov in da je naglica sprejemanja odločitev pri takih dokumentih zelo neustrezna. To sta pokazali vsaj dve današnji odločitvi: pri sprejemanju zakona o zagotavljanju jedrske varnosti kakor tudi sprememba zakona o skladu za financiranje razgradnje nuklearne elektrarne Krško ter jedrskih odpadkov, pa seveda tudi samega amandmaja. Namreč dejstvo je, če se dotaknem samo na kratko samega sporazuma, lahko ugotovim, da je v nasprotju s kar osmimi zakoni in sam sporazum kar v osmih primerih izvzema iz pravnega reda Republike Slovenije. In če se mogoče samo na kratko dotaknem, namreč, pri samem energetskem zakonu je v 120. členu zapisano, da privatizacija Nuklearne elektrarne Krško ni mogoča. Kot drugo, v nasprotju je z zakonom o gospodarskih družbah. Ta zakon izrecno določa, da mora biti družbena pogodba sklenjena v obliki notarskega zapisa. Prav tako je tudi zelo vprašljiv drugi odstavek in potem v nadaljevanju tretji odstavek člena te pogodbe. To je bilo danes večkrat omenjeno, o sestavi in načinu odločanja uprave oziroma nadzornega sveta. Tak način upravljanja ni dober. Namreč zavedati se moramo, da s sklenitvijo meddržavne pogodbe sporazum iz leta 1970 prehaja na višji nivo, ki ima tudi višje oblike pravnega ranga. Zato bi se morali pri tej odločitvi prvo vprašati, kakšni so strateški cilji ene oziroma druge pogodbene partnerice pri tem sporazumu. In tu se mi zastavlja temeljno vprašanje. Bojim se, da so različni. Praksa do sedaj je pokazala, da je nasprotna pogodbena partnerica predvsem pri zagotavljanju jedrske varnosti razumela to skupno pogodbo drugače. In tudi sam sporazum je pač sporazum dosedanjega načina upravljanja in tudi dosedanjih ciljev, strateških ciljev ene ali druge partnerice v tem procesu. Pri tem mislim, da so pogajalci naredili bistveno napako. In še danes se dobro spominjam tistih junijskih oziroma mislim, da so bili že julijski dnevi leta 2001, ko je bilo v tem parlamentu rečeno pred sprejemanjem znamenitega SOBS-a in ob hitenju vlade, da se dogovori o obeh, pač pomembnih zadevah za našo državo in tudi sosednjo državo Hrvaško, tako o ureditvi statusnih razmer o jedrski elektrarni Krško kakor tudi o meji med državama, da se bodo stvari reševale v paketu. Sedaj je nam ostalo samo tisto, kar je slabo. In zato se še enkrat sprašujem, v čem je smisel take naglice in prepričan sem - bom zaključil, da ne bo prevelike nestrpnosti zaradi časovne stiske, ki jo imamo - tak sporazum, tak dokument je slab, in ker je slab, ga tudi ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Peče.
Hvala za besedo. V Slovenski nacionalni stranki nam je žal, da je prišlo do administrativne napake, da se nismo mogli vključiti v pogovor v okviru predstavitev poslanskih skupin. Zato bom izkoristil naslednje minute za predstavitev stališča Slovenske nacionalne stranke do omenjene materije. Čeprav verjamem, ker se zgodba o nuklearki vleče že kar nekaj časa, da je to stališče bolj ali manj znano. In da ga mogoče po eni strani niti ne bi bilo potrebno danes poudarjati in pa ponavljati. Toda ravno zaradi tega, ker je po naši oceni danes v razpravi, in poslancev in poslanskih skupin, prihajalo do različnih prenapetih situacij, ki govorijo o pozitivni kvaliteti omenjene materije, ocenjujemo, da je zgodovina zato, da se iz nje nekaj naučimo, da se iz nje naučimo nekaj dobrega, da ne bomo več delali istih napak, kot smo jih delali v preteklosti. Žal seveda ta ugotovitev in pa ta naša ocena ne velja za slovensko vlado. Za slovensko vlado, slovenskega zunanjega ministra, ki trdi oziroma govori o jamstvu države Hrvaške, o jamstvu države Hrvaške, govori o obveznosti glede odpadkov, obveznosti glede modernizacije in obveznosti glede razgradnje. To situacijo in to sliko smo imeli v preteklosti. Vsi vemo, kakšen je bil rezultat ob približno enakem jamstvu, kot nam ga danes ponuja slovenska vlada. V Slovenski nacionalni stranki sevedana to teorijo ne moremo pristati. Celo več, ocenjujemo, da bo posledica morebitnega sprejema na slovenski strani in pozneje na hrvaški strani pripeljala do v prvi fazi notranjega konflikta in v drugi fazi do močnejšega konflikta med obema državama. Prav tako ocenjujemo, da pogodba oziroma zakon izničuje možnost odkupa, odkupa kot opcije, ki ga je nakazala vlada, da se bo slovenska stran lotila priprav na odkup tega objekta, hrvaškega deleža. Ocenjujemo, da bomo ravno s tem svoja pogajalska izhodišča o odkupu izničili oziroma jih postavili na neko dimenzijo, ki za Slovenijo ne bo več sprejemljiva. Ocenjujemo, da gre za kratkoročno rešitev in neki navidezni kvaliteten sporazum, ki pa bo dolgoročno poslabšal odnos oziroma položaj z Republiko Hrvaško. Poslabšalpa predvsem za ceno in račun Republike Slovenije in tistih državljanov, ki bodo posledice današnje odločitve državnega zbora, najsi bo v obliki takšnih ali drugačnih jedrskih odpadkov, nosili izključno sami. Mislim, da ne smemo sprejeti predloga že iz enostavnega razloga, to je, ker nimamo nobenega garanta, razen nekega jamstva, ki ga vlada Republike Slovenije sicer povišuje v neko mednarodno jamstvo k reševanju te problematike. V Slovenski nacionalni stranki seveda predloga ne bomo podprli in mu bomo nasprotovali. Hvala.
Še dva sta prijavljena. Kolega Barovič in Vnučec ter kolega Školč, kolega Avšič. Prosim, imate besedo, kolega Barovič.
Hvala, gospod predsednik. Ne bom dolg. Kolega Sašo Peče iz Slovenske nacionalne stranke je bistvo že povedal. Želim poudariti, da vsi, ki smo še zbrani, "zbrani" v tej dvorani, naj se spomnimo besed spoštovanega kolega Janca, s katerim se danes zelo močno strinjam, da nas je spomnil na marsikaj, kar je bilo v tej dvorani že povedano, kar je bilo že rečeno, kakšen odnos ima ta parlament do, bomo rekli, tudi parlamenta sosednje Republike Hrvaške, do teh dogovorov. Drugič, odnos Slovenija - jedrska elektrarna Krško - Hrvaška. Neštetokrat je bil podan zame, po moji presoji in mislim, da tudi mojih kolegov dober predlog. Odkupimo hrvaški delež in poskrbimo zase. Ne glede kateri stranki pripadamo, vemo, da je naša odgovornost, da tisti del jedrskih odpadkov, če že jedrsko elektrarno imamo, ki gre na našo stran, pripada nam in mi moramo poskrbeti zanj. Ne gre pa, ne bomo dovolili, da bomo mi poskrbeli za vse tisto, kar ostane, kolikor jaz razumem 2.a člen v dopolnjenem predlogu zakona, da bomo mi prevzemali vse umazanije na račun drugih. Tudi ta predlog ni bil nikdar sprejet. Jaz še vedno razmišljam o tem, da bi bilo dobro razmisliti, da odkupimo naš delež in da je jedrska elektrarna naša in potem se bomo o njej tule odkrito in pošteno pogovarjali. Preveč nedorečenosti je bilo danes izrečene, preveč časa odvzetega za pomembne stvari te države, države Republike Slovenije. Zato še enkrat, spoštovane kolegice in kolegi, premislimo, ne hitimo. Po eni strani je pred nami Evropska unija, njene zahteve vezane na Kjot in druge sporazume in bodimo pametni, presodimo, kakšna odločitev bo dobra. Prevzeti vso odgovornost nase, deliti bremenatako ali drugače ne gre. Predlagam še enkrat, da premislimo, da se dogovorimo za odkup tega deleža, da postanemo lastniki jedrske elektrarne in da se potem pogovarjamo, kam bomo dali odpadke, kako bomo ravnali naprej. Tudi jaz tega predloga tega zakona ne bom podprl. Hvala.
Kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, danes se srečujemo s problemom, ki izvira iz neke zgodbe, ko je bilo vse naše. In nihče pomislil takrat na problem odpadkov, ker je bilo to oddaljeno v nek drug časovni okvir in še celo po direktivah Evropske unije, kot vidimo, se to tudi oddaljuje. Tudi oni nekako to odlašajo, ker je to nek svetovni problem. Zdaj, ne vem, koliko se je vlada tudi ukvarjala s problemom, ali je možen izvoz teh odpadkov, kdo bi jih bil pripravljen sprejeti in tako naprej. In mislim, da bi ta vidik moral biti bolj strokovno upoštevan in tudi nam predstavljen, kakšne aktivnosti so bile na tem področju, če so sploh bile. Tudi izvoz v končni fazi je rešitev teh odpadkov. Ker tukaj je bojazen kolega Janca čisto upravičena. Mi že imamo odlagališče, trenutno v sami jedrski elektrarni, in kot sem povedal tudi v imenu poslanske skupine, je varianta, da bo ostalo tako vse do konca življenjske dobe elektrarne Kaj potem, ne ve nihče. Tudi, če mi danes sprejmemo ta zakon ne vemo, kaj bo druga stran naredila glede na trenutne razmere in tudi bližajoče se volitve pri naših sosedih. In pa tudi na izsiljevanje za rešitev drugih problemov, za katere sami vemo, da sotežko rešljivi in jih težko povezujemo s to zadevo. Zato bi na kratko samo ponovil tisto, kar sem že v imenu poslanske skupine, da je bilo premalo narejeno na drugih rešitvah, premalo narejeno tudi na področju nakupa stoodstotnega deleža, da bi se, če bi bili stoodstotni lastniki, lahko tudi lažje potem pogovarjali o drugih variantah za neko razumno, normalno ceno; seveda cena, ki je zdaj ponujena, ni realna, je pač ponudba, ki jo vsak lastnik v prvi fazi pretirava. In mislim, da vlada tu ni naredila svojega dela. In, kot sem povedal tudi v imenu poslanske skupine, ne bom podprl spremembe zakona in bom glasoval proti. Hvala.
Kolega Školč.
Hvala lepa. Pravzaprav bi postavil vprašanje, ki se mi je zastavilo s tem predlogom za novi 2.a člen. Da ne bo nesporazuma, sem na strani tistih, ki ne glede na pomisleke hočejo priti do sporazuma s Hrvaško v povezavi z vsemi problemi, ki so vezani na nekdanji, bom rekel, skupni jedrski objekt. To, kar prinaša novi 2.a člen, se mi zdi, da na nek način še povečuje razkorak med Slovenijo in Hrvaško v obveznostih vizavi te elektrarne in predvsem v obveznostih vizavi izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov. S tega vidika ne razumem, zakaj je to smiselno. Tu se predvideva pač prihod neke direktive, ki bo za nas obvezujoča in ki bo hkrati kvalitativno različna od obveznosti, ki so zapisane v sporazumu. To se mi ne zdi dobro, da predlaga odbor za zunanjo politiko. Vizavi teh obveznosti bi morali računati s tem, da je potrebno v prihodnosti zagotoviti enake obveznosti tako Hrvaške kot Republike Slovenije in morebitno direktivo, o kateri je govora v obrazložitvi, izkoristiti v trenutku, ko bo veljala kot pritisk bodisi za dopolnitev sporazuma bodisi za hitrejšo uveljavitev mehanizmov iz tega sporazuma. Enostranski prevzem nedefinirane obveznosti vnaprej je z mojega vidika, tako kot zdaj berem, problematičen in nedopusten in seveda tudi za Republiko Slovenijo škodljiv. Dopuščam možnost, da sem spregledal kakšno od stvari, ki ni zapisana v tem papirju, ampak potem bi prosil za dodatna pojasnila. Mi se te dni na veliko ukvarjamo z vprašanjem veljavnosti, obveznosti v novi Evropski uniji. Eno redkih vprašanj, ki ga nismo obdelali, je, kaj bo nadrejeno, bom rekel, mednarodno sprejetim obveznostim Republike Slovenije. Ali bo evropska direktiva v bistvu na neki način pokrila tudi obveznosti iz ratifikacije tega zakona ali ne. Sam na to ne znam odgovoriti. Predvidevam, da ja, glede na to tezo, o nadrejenosti tega prava. Če je to tako, potem je tak člen nepotreben. Če ni tako, potem je pač potrebno dati neka dodatna pojasnila, ker kot rečeno, s tem se strahovi tistih, ki vidijo večje obveznosti Republike Slovenije vizavi odpadkov in tega ostanka goriva še povečujejo. Hvala lepa.
Še dva sta prijavljena. Kolega Avšič in Potrč. Najprej kolega Avšič.
Hvala lepa. Najprej bom poskušal po svojih možnostih in sposobnostih odgovoriti tudi kolegu Školču. Če ne bom uspešen, bo verjetno še kdo drug s strani vlade. Namreč, da ne bo očitka in da ne bi govorili, da sem po nesreči predlagal ta amandma v odboru in zaradi tega odgovarjam na to vprašanje. Mi smo to direktivo že v predhodnih točkah upoštevali pri spremembi naše notranje zakonodaje, kar se tiče spoštovanja rokov vzvezi z morebitno direktivo, ki pa je v osnutku že sprejeta in ni veliko razlogov, da ne bi bila tudi do konca sprejeta znotraj Evropske unije, tako za področje jedrske razgradnje in trajnega odlaganja jedrskih odpadkov. Vendar je seveda bilo mnenje tudi tistih, ki smo sodelovali v pripravi na to sejo in se na neki način pogajali o pogojih, ki jih lokalne skupnosti zahtevajo, to pa je tudi spoštovati to bodočo direktivo in skrajšati roke, prevladalo mnenje, da je potrebno tudi kot neke vrst pridržek, čeprav nekateri pravni strokovnjaki pravijo, da to ni pridržek, to upoštevati v zakonu o ratifikaciji. Mislim, da je gospod Podobnik to že nekajkrat omenil in tudi mene na neki način veseli, da je Hrvaška dala prošnjo za pristop k Evropski uniji, ki bo verjetno tudi uveljavljena. Veseli me zaradi tega in želim, da bi bilo to čimprej, kajti od takrat naprej se bo Hrvaška vsekakor morala ravnati tudi v skladu z nekaterimi evropskimi direktivami, za nas zelo pomembnimi in med njimi bo tudi ta. No, ker sem pa zaprosil prej za besedo, pa se vrnem na začetek. Želel bi poudariti, da sem bil med tistimi pred letom in pol oziroma dvema letoma skoraj že, ki sem nasprotoval tako podpisani pogodbi iz vsebinskih razlogov, ki so bili danes že velikokrat omenjeni. Seveda se je v tem času marsikaj zgodilo, kar me lahko tudi prepriča, da podprem to pogodbo, čeprav sem o tem dolgo tehtal, kako in kaj. Vsekakor je treba upoštevati, da je ustavno sodišče odločilo, da pogodba ni v neskladju z ustavo, kljub temu, da so imeli določeni sodniki svoja ločena mnenja, vendar je zelo malo odločitev ustavnega sodišča, kjer ni kakšnih ločenih mnenj, pa se vendarle te odločitve upoštevajo kot celota. Ni odveč omeniti, da smo v vsem tem času upoštevali oziroma da je vlada upoštevala veliko predlogov, ki so prišli iz lokalne skupnosti v zvezi z razgradnjo in roki za odlaganje in ki smo jih danes vgradili v naš notranji pravni sistem. Če bo pa že omenjeni amandma k zakonu o ratifikaciji sprejet, pa tudi kot neke vrste pridržek k zakonu o sprejemu te pogodbe. Omeniti moram prav gotovo to, da sem septembra leta 2001 na odboru za infrastrukturo, mislim, da prvi postavil zahtevo po odškodnini za razvrednoteno okolje v okviru celotnega območja nuklearne elektrarne Krško, ne samo na območju tiste občine, kjer je nuklearka locirana. Žal me je takrat zelo malo ljudi, tudi v tem parlamentu in v odborih, razumelo. Danes je to razumevanje očitno veliko boljše in lažje; sami veste verjetno tudi zakaj. Mislim, da še danes vrtijo po nekaterih medijih tiste koncentrične kroge, ki sem jih takrat predlagal. No, ti koncentrični krogi se očitno spreminjajo v elipso, kar je tudi prav. Upam pa, da bodo tudi v lokalni skupnosti ob delitvi tega denarja prevladali kriteriji, ki bodo prebivalcem, ki so najbliže nuklearkiin ki so najbolj prizadeti zaradi tega, namenjalo tudi največji del sredstev, ki jih bodo občine na novo pridobile. Da ne bom predolg, mislim, da pogodbo s temi popravki lahko ratificiramo, tudi zaradi tega, ker bo s tem za Slovenijo olajšana morebitna arbitraža, ki je najavljena prek zahteve Republike Hrvaške po predarbitražnem postopku, o katerem se mora vlada Republike Slovenije izjasniti, mislim, da do konca aprila. In da bodo nekateri temelji, ki jih danes postavljamo in jih bomo sprejeli, le boljšaopora za nadaljnja pogajanja, kot če ne bi storili ničesar. Še nekaj, nihče ni ponudil neke boljše variante, kot jo imamo pred seboj. Razen te, seveda, da pogodbe ne ratificiramo in vrnemo zadevo v stanje, kakršno je, ki je pa po vsej verjetnosti najslabše. Kajti nerazrešeni lastninski odnosi okoli tega objekta med obema država so že doslej povzročali preveč problemov. In to se lahko samo nadaljuje. Hvala lepa.
Še kolega Potrč je na mojem seznamu. Zato bom poklical kolegice in kolege v dvorano.
Hvala lepa. Jaz spoštujem mnenja vseh in tudi razumel bom različne opredelitve z glasovanjem. Vendar bi kljub temu rad opozoril na nekatera dejstva, ki mene opredeljujejo za odločitev, ki jo bom sprejel, tudi iz razloga, ker nisem prepričan, da imamo enake informacije, ali pa da morda da bi si olajšali vest, želimo govori tudi nekaj, kar ni res. Dvakrat, trikrat je bila tukaj poudarjena posebna naglica odločanja. Jaz bi prosil res, če bi se jo dalo argumentirati. Poglejte, mi smo 16. junija dobili pogodbo v ratifikacijo. Potem je bila sprožena zahteva pred ustavnim sodiščem za presojo. Presojo smo dobili 16. decembra in danes smo konec februarja, po dveh mesecih, v katerem bomo odločali. V tem času je bilo mnogo storjenega, mnogo storjenega. Bili so intenzivni razgovori z lokalno skupnostjo, absolutno pozitivni. Jaz ne bom rekel idealni, ampak pozitivni. Bile so ideje in predlogi, kako dopolniti obstoječo zakonodajo. Nekaj smo danes storili. Bila so razmišljanja, ali tudi sami dopolnimo zakon o ratifikaciji in si damo svojo lastno pravico, svojo obveznost. Predlog je in o njem bomo glasovali. In moram reči, res ne vem, kaj je razlog za občutek, da želimo hiteti. Jaz tega občutka res nimam, in to bi prosil za argument, ali si pa izmišljuje, da bi si lajšal vest. Odločati v nekem času bomo pa morali. Jaz tudi sam in naša poslanska skupina je v tem času prispevala, da odločitev ni bila niti decembra niti januarja, ampak je bila februarja. Zakaj? Ker smo menili, da je prav, da se določeni postopki vmes opravijo in da prenagljeno odločanje ne bi bilo koristno. In še enkrat povem, zadovoljen sem, da smo to delali. Ker je bilo koristno in se je izplačalo. Ne stoprocentno, ampak vprašanje, kaj je stoprocentno mogoče urediti, zato po mojem nujnosti res ni mogoče urediti. Drugo, jaz bi rad vprašal, ali vsi vemo, da je Hrvaška sprožila predarbitražni postopek. Ali vemo, da se, po mojih informacijah, konec marca trimesečni rok, v katerem naj bi dobronamerno odgovorili, izteka? Da se potem sproži arbitražni postopek po pogodbi o energetski listini, ki ima svojo logiko. In da v tem gre ne samo za zahtevo za odkup elektrarne, ampak tudi za zahtevo za plačilo nedobavljene energije v štirih letih. In da ta arbitražni postopek po vsej verjetnosti lahko steče oziroma bo stekel. In da po mnenju strokovnjakov, ki so tukaj zapisani, Juhart pa Pogačnik, je pač v takem primeru položaj Slovenije slabši kot v drugih primerih. Jaz temu verjamem, nimam razloga reči, da to ni res. Tretje vprašanje, zakaj se ne dogovorimo za pošteno ceno. Saj je že kdo od nas kdaj kakšno pogodbo sklepal, dva partnerja morata biti. Sam eden težko, lahko ima lepo idejo, samo dva morata biti, brez dveh partnerjev ni pogodbe. In ta moment smo mi na tem, da ratificiramo to pripravljeno neidealno, še enkrat povem, v mnogočem za Slovenijo slabo pogodbo, ampak da jo ratificiramo ali pa ne. Samo, ne moremo ta moment reči, bomo videli, še odlagamo z ratifikacijo naslednjega pol leta ali pa leto dni, medtem pa poskušajmo pridobiti Hrvate da bi se mogoče pogovarjali o odkupu po naših kriterijih. Ja, dajmo biti realni! To enostavno ne gre. In še nekaj je takšnih stvari po moje bilo izrečenih, ki pač, ne vem, ali nimamo enakih informacij ali pa jih tako zelo različno vrednotimo. Ker zadnja,ki je od teh pravnih strokovnjakov zapisana, je, res je, obveznosti Slovenije glede izbire odlagališča - ne Slovenije, obveznosti obeh partnerjev do izbire odlagališča niso precizno določene. Mogoče računati s tem, da obveznost - zapisana je obveznost, podveh mesecih oblikovati skupno delovno telo, po dvanajstih mesecih pripraviti program. Ta je nesporno zapisan. Od tu naprej, trdijo tudi strokovnjaki, so možna različna tolmačenja, ali velja intenzivno delovanje, da do izbire lokacije in do odobritve pride, ali velja tista končna, na katero tudi Posavci upravičeno opozarjajo, leto 2023, in do takrat bomo tam imeli skladiščene odpadke. Samo, če sledimo, da je le treba pogodbo tolmačiti v dobri veri, potem je res lahko tudi to, da imamo v takem primeru mi položaj, v katerem nasprotna stran pogodbe ne izpolnjuje. In ker je ne izpolnjuje, imamo mi pravico do odstopa od pogodbe. In če mi v tem primeru odstopimo od pogodbe zaradi nespoštovanja nasprotnega partnerja, je naš položaj tudi za razgovore o nakupu ugodnejši kot v sedanjem primeru. Poenostavljeno povzemam samo to, kar piše v tem mnenju. In to so argumenti, ki jih je najbrž treba tudi upoštevati in pri katerih bi rad, da mi poveste, ali imamo popolnoma različne podatke ali pa se odločamo iz razloga, ker jepač takšna naša odločitev, argumentov pa ne želimo upoštevati. Hvala lepa.
Dr. Bernik.
Hvala, gospod predsednik. Bom zelo kratek. Zelo veliko modrega je bilo povedanega danes in sem se veliko naučil in sem hvaležen vsem, ki ste povedali, kaj je narobe in kaj ni prav s to celo zadevo. Zato sam v to ne bom zahajal, ampak izhajam in enega povsem staromodnega principa, in ta je naslednji. Prvič, nikdar nismo videli cele pogodbe, s finančnimi deli oziroma tiste priloge, ki bi morala pokazati, kaj kdo komu dolguje in tako naprej. Ni bila nikdar pokazana, in to sem vprašal že večkrat, pa nikdar dobil odgovora. In iz tega razloga zagotovo ne bom podprl te ratifikacije, ker ne vem, kaj ratificiramo - kaj? Ali je pogodbaenaka, kot je bila lani junija, ali je kaj drugačna, ali vsebuje vse dele ali ne. Nikdar še nisem videl nobene pogodbe, ki bi bila veljavna brez delov, ki bi morali biti notri. Če smo v zmoti, bom zelo vesel, če me kdo popravi, če pa nisem, potem pa lahko razmisli o tem, zakaj ne bom glasoval zanjo.
Končno še kolega Podobnik želi besedo.
Hvala lepa. Na zaprti seji odbora za, takrat še, zunanjo politiko je dr. Bernik vsaj dvakrat, trikrat, štirikrat vprašal, ali bi lahko dobil papirje o dolgovih, o pobotih, o pogodbah, pa jih nismo videli. Mi tega nismo videli. Bil je zelo vztrajen, pa ni dobil. To, kar je sestavni del pokrivanja, bi rekel, za nazaj. Pokrivamo grehe, za katere v celoti ne vemo, kako so veliki, kdo jih je naredil, zakaj jih je naredil in kaj ima od teh grehov. Tudi to je pač dejstvo, to pokrivamo. Ampak, jaz bi rad podprl razmišljanje kolega Potrča, zakaj je Hrvaška sprožila predarbitražni postopek. Jaz bi pričakoval, da bo razprava državnega zbora šla v to smer, narediti temeljito analizo, kaj je torej bolje. Vemo, da je Hrvaška to morala narediti zaradi rokov. Ampak veste, nekdo, ki gleda drugače, vidi prav v tem dodatno hrvaško varovalko in odličen subtilni pritisk na slovensko politiko. To ni argument, da bo ratificiral, ko sem ob steni. Ta argument je zato, da ne glasujem za ratifikacijo. Ampak jaz bi pa rad dobil odgovor, o katerem sta pisala dva pravna strokovnjaka, ali ratifikacija te pogodbe z dopolnjenim členom pomeni boljše izhodišče Republike Slovenije v eventualni arbitraži, ampak ne samo to, zame je prihodnost v to smer, da bo slovenska politika in državna oblast ob interesu slovenskih nekaterih podjetij morala ugrizniti v kislo jabolko in počasi poskušati odkupiti hrvaški del. Zame je vprašanje, ali ratifikacija te pogodbe z vsemi temi določbami, ali nam daje boljše izhodišče, ko bodo v naslednjih letih trda pogajanja o ceni. To je zame ključno vprašanje. O tem se nismo pogovarjali.
Dr. Bajuk.
Hvala lepa. Zelo kratko vprašanje. Kolega Bernik je ponovno vprašal to, kar je spraševal in kolega Podobnik je ravno to potrdil, da je spraševal, kdaj bomo dobili določene priloge, ki niso bile vključene. Vprašam vlado in zahtevam odgovor sedaj, če te priloge obstajajo, zakaj jih niste pokazali in če ste pripravljeni to narediti še nocoj. Hvala lepa.
Minister, prosim. Prosim za mir!
Hvala lepa. Te priloge seveda vse obstajajo in tudi ni nobene zadrege, da jih ne bi kdorkoli pogledal. Ampak, če dovolite, odgovor na vprašanje poslanca Podobnika, bi pa rad rekel to. Ta hip imamo zahtevo po tako imenovani rešitvi spora po mirni poti. Če do 27. aprila, ko se izteče rok, ne odgovorimo na ta ali oni način in najprimernejši način po mnenju vlade je ratifikacija meddržavnega sporazuma, potem je postopek arbitraže praktično avtomatičen. Postopek arbitraže se pa nanaša samo na tako imenovani sovlagateljski delež zaradi razlastitve sovlagateljskega deleža. Tam je zahtevekHrvaške 717 milijonov dolarjev. No, in ta zahtevek bi seveda prerekali, neko določeno ceno pa bi zagotovo morali plačati in ta cena bi zagotovo ne bila prav zelo majhna. Živel pa bi naprej spor, ki teče pred gospodarskim sodiščem v Zagrebu. In, to je sporzaradi nedobavljene elektrike. Tam pa je terjatev Republike Hrvaške do Slovenije okrog 280 milijonov dolarjev ta hip in se povečuje iz meseca v mesec. Ta bi se pa v okviru arbitraže ne reševala, ampak bi se reševala posebej. In, seveda tudi tam smo dolžninekega plačila, ker v resnici nismo dobavljali te elektrike od leta 1998 dalje. Meddržavna pogodba pa ugaša vse obveznosti, tako tiste iz naslova nedobavljene elektrike kot tiste iz naslova morebitnih zahtevkov zaradi v narekovaju, razlastitve, ker pač niso bili soudeleženi pri upravljanju od leta 1998 dalje. Tako da je seveda odgovor na vprašanje poslanca Podobnika ta, če bi slučajno prišlo do arbitraže kljub tej ratifikaciji, seveda vnaprej vanjo vstopamo povsem z lahkim srcem. Kar pa se tiče vseh podatkov v zvezi z meddržavno pogodbo in v zvezi s pogajanji, pa so seveda poslancem državnega zbora dostopni kadarkoli, gre pa seveda za ogromne količine tega gradiva, ki si ga lahko pogledate na ministrstvu, kadar želite. Poslancem to seveda ni [[...]]
Dobro. Na moji listi ni več prijavljenih govornikov, tako sklepam, da lahko razpravo zaključim. Prešli bomo na glasovanje o zakonu v celoti. Kolegice in kolege iz preddverja prosim, da se nam pridružijo. Prosim, obrazložitev glasu, najprej prosim kolega Kangler, obrazložitev glasu, dve minuti.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Do izpred ene ure moja odločitev ni bila dovolj jasna, kako se naj opredelim do tega problema. Odkrito povem pred vami, po nastopu poslanskega kolega gospoda Janca in po nekaterih ciničnih nasmehih iz njegove poslanske skupine sem se v trenutku odločil, da ga bom podprl. Iz okolja, od koder prihaja gospod Janc in nekateri drugi poslanci, prihajam tudi jaz, iz takšnega okolja kjer smo imeli konflikt in problem. Minister Kopač bo čez leto in pol zapustil vlado oziroma ne bo več minister. Obveznosti do države Republike Slovenije bodo ostale. Tako kot je v Mariboru govoril, da mora na Elektro holding hoditi vsak dan na sestanke,peljal vso energijo v Ljubljano, pustil pa reki Dravi, Ormožu, Ptuju, Mariboru en velik ekološki problem, mulj, rečni mulj, katastrofo, gnojnico, tako bomo mi danes odločili tukaj, spoštovani poslanci in poslanke. Ko sem slišal, da poslancem niso bili dostopni nekateri dokumenti, priloge k tej pogodbi, me ne bo nihče prepričal, da podprem takšno ratifikacijo. Postavlja se mi vprašanje, zakaj niso dostopni. Krško je predmet te pogodbe, Krško bo ekološki problem, nekdo jim bo pobral energijo, vsa sredstva, ostali jim bodo jedrski odpadki. Kolikor je meni znano, jedrski odpadki se pa sanirajo na ta način, da se zalijejo z betonom. Upam, da ne misli kdo v vladi ali kdorkoli od drugih strokovnjakov, da ko bodo sanirali z betonom jedrsko elektrarno, da ne bodo tudi na istem mestu sanirali jedrskih odpadkov in iztrošenega jedrskega goriva. Zato ne bom podprl te ratifikacije.
Želi še kdo obrazložiti glas? [[Ne.]] Potem bo državni zbor prešel na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo o zakonu v celoti. Smo sredi glasovanja. Glasujemo o zakonu v celoti. 63 navzočih, 41 za in 21 proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je državni zbor zakon o ratifikaciji sprejel. S tem zaključujemo to točko. Kolegice in kolegi! 9., 10., 11. in 12. točko, to so tri ratifikacije in predlog zakona o železnici, bomo obravnavali jutri po koncu drugih glasovanj. Za danes bomo prekinili delo. Članice in člane ustavne komisije vabim ter posebej prosim vodje poslanskih skupin, če teh članic in članov ni, da zadolžijo nadomestne kolegice in kolege, čez 10 minut v veliko sejno dvorano, da bomo ob 19.20 minut začeli sejo ustavne komisije. Za nocoj hvala lepa. Kolega Janc želi besedo.
Odbor za infrastrukturo bo imel sejo jutri ob 9.30 v sejni sobi 212.
212, odbor za infrastrukturo, 9.30 jutri. Hvala.