Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 20. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Stanislav Brenčič od 17.00 ure dalje, Alenka Jeraj do 12.00 ure, Jožef Jerovšek, Franc Kangler, Breda Pečan, Milan Petek, Vili Rezman od 13.00 ure dalje, mag. Borut Sajovic, Alojz Sok, Milenko Ziherl do 14.00 ure. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNEM VARSTVU. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod mag. Janez Drobnič, minister za delo, družino in socialne zadeve, izvolite, prosim.
Lepo pozdravljeni, spoštovane poslanke in poslanci državnega zbora! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu odpravlja nekatere pomanjkljivosti in uvaja bolje rešitve predvsem na naslednjih področjih: pri denarnih socialnih pomočeh, pri družinskem pomočniku in možnosti krajšega začasnega institucionalnega varstva starejših v bolnišnicah. Osnovni cilj je torej izboljšanje obstoječega stanja, gospodarnega ravnanja z javnimi izdatki na eni strani in doseganje večje aktivnosti dela zmožnih oseb ter boljšega nadzora in večje pravičnosti pri dodeljevanju denarnih socialnih pomoči ter izboljšanje nadzora nad porabo sredstev s strani upravičencev do izredne denarne socialne pomoči. Pri denarnih socialnih pomočeh uvajamo bolj učinkovito spodbujanje brezposelnih prejemnikov socialnih pomoči k večji delovni aktivnosti za vse, ki so za to sposobni. Odpravlja se prejemanje denarnih socialnih pomoči po zaposlitvi, torej, ko je že sklenjena zaposlitev, od tistega trenutka dalje. Do sedaj je bilo po veljavni ureditvi tako, da je prejemal denarno socialno pomoč in hkrati tudi denarno nadomestilo, pri čemer so se pravice podvajale. Izboljšanje nadzora nad porabo sredstev s strani upravičencev. Potrebno je jasnejše dokazovanje dokazil, ki izkazujejo porabo sredstev, na kar je opozorilo tudi računsko sodišče. Dograjuje se pravna podlaga za pridobivanje kontrolnih podatkov o prejemkih upravičencev do denarne socialne pomoči tudi za daljše obdobje nazaj, ki bo podlaga za učinkovitejšo izmenjavo podatkov med javnimi evidencami. Centrom za socialno delo omogoča, da ne dodelijo sredstev v tistih primerih, ko pri prosilcu ugotovijo, da je šlo zgolj za prijavo lastnega gospodinjstva na istem naslovu, na katerem je sicer že bival, z namenom pridobivanja materialne koristi zaradi višjega cenzusa za denarno socialno pomoč, ki velja za samostojnega vlagatelja. V zvezi z družinskim pomočnikom je določba usklajevanja terjala največ časa, tudi z obema skupnostma oziroma združenjem občin, kajti to vpliva na porabo sredstev občinskih proračunov v Republiki Sloveniji in vpliva tudi na sam sistem koriščenja sredstev iz državnega proračuna. Predlog odpravlja ugotovljene pomanjkljivosti v času po uvedbi tega socialnega in humanega ukrepa za ljudi, ki potrebujejo pomoč pri opravljanju večine življenjskih funkcij, in ureja izbiro družinskega pomočnika v skladu z zahtevami iz odločbe ustavnega sodišča. Da je zagotovljeno sodelovanje občin - tu je obstajala dilema, ali tudi občina odloča. V primeru družinskega pomočnika in tudi ostalih pravicah mora odločati en upravni organ. Ni mogoče, da bi odločala dva. Se pa zagotavlja sodelovanje občin. Financiranje družinskega pomočnika se ureja na način, ki velja tudi za financiranje drugih podobnih socialno-varstvenih storitev. O pravici in izbiri družinskega pomočnika bodo odslej odločale specializirane invalidske komisije, s čimer bo zagotovljena višja stopnja strokovnih odločitev, kar je bilo do sedaj postavljeno večkrat vprašanje o kompetenčnosti obstoječih komisij. Zakon uvaja namensko porabo sredstev, ki so jih upravičenci družinskega pomočnika pri tej prejemali za tujo nego in pomoč oziroma za pomoč in postrežbo. Po dosedanji ureditvi je ta pravica mirovala, s tem se sprožijo tudi te pravice in se zagotovi boljši status teh izvajalcev, hkrati pa tudi manjšo porabo iz občinskih proračunov. S tem se bodo občinam kot financerjem družinskih pomočnikov kar za eno tretjino znižali izdatki iz njihovih proračunov. V prihodnih določbah pa je do sprejema nove sistemske zakonodaje, ki ureja financiranje občin, urejen tudi poračun sredstev tistim občina, katerim bo sofinanciranje družinskega pomočnika preseglo 0,35% sredstev iz naslova primerne porabe te občine. Uvajamo pa tudi institucionalno varstvo starejših v bolnišnicah, ki omogoča takojšnjo vključitev v institucionalno varstvo tistim, ki zaključijo akutno zdravljenje v bolnišnici, vendar pa jim zdravstveno stanje še ne omogoča samostojnega življenja oziroma jim ga ni mogoče zagotoviti z ustrezno pomočjo in oskrbo na domu, v domu starejših občanov pa ni možen takojšen sprejem. Takšno urejanja je začasnega značaja, izvaja pa se z določili zakona o socialnem varstvu in iz njega izhajajočimi podzakonskimi akti. Vsebina zakona je bila predhodno usklajena s socialnimi partnerji, torej pred obravnavo in sprejemom na vladi in v državnem zboru v prvem branju.
Hvala lepa. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Prosim, gospod Stanislav Brenčič v imenu Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam kolegice in kolege poslance in pa gospoda ministra z ekipo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo seveda skozi dosedanjo obravnavo topredmetnega zakona, ki je kar nekaj časa prisotna v državnem zboru in se je tej razpravi namenilo že številne, številne ure dela tega državnega zbora, vseskozi podpirali namen in koncept zakona kot takšnega in nič kaj dosti nimamo dodati sedaj v tretjem branju. Ključni področji, ki jih ta novela na novo ureja, sta financiranje družinskega pomočnika in vprašanje, povezano s pravico do denarne socialne pomoči. Vsekakor podpiramo, da se zakon čim prej sprejme. Po vprašanju družinskega pomočnika tudi zato, da lahko načrtovalci občinskih proračunov zastavijo proračun za naslednje leto vizavi novega zajemanja financiranja pomočnika pravočasno. Kar pa se tiče pravice do denarne pomoči in s tem povezane tudi obveznosti prejemnika te pomoči, pa smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke mišljenja še vedno, da je prav, da ne poistovetimo obveznosti popolnoma enako tako prejemnika nadomestila za čas brezposelnosti kot prejemnika denarne socialne pomoči. Tukaj mora biti en, bi rekel morda za nianso trši pristop do teh obveznosti, ki jih mora imeti do dela in prevzema vsakega primernega dela tisti, ki prejema denarno socialno pomoč vis-a-vi tistega, ki prejema nadomestilo za čas brezposelnosti, za katerega je kot zavezanec tudi plačeval skozi sistem zavarovanja. V vsakem primeru podpiramo zakon in tudi želimo, da bo čim prej sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi, minister in gospa sekretarka, državna sekretarka na ministrstvu! Govornik pred menoj je rekel, da gre za nianso trši pristop v okviru tega zakona. Jaz bom rekla, da gre v določenih segmentih zakona za bistveno trši pristop in to trdoto bodo nedvomno čutili tisti, ki se znajdejo v evidenci brezposelnih oseb iskalcev zaposlitve. Novela zakona o socialnem varstvu nedvomno sodi v sklop socialnih reform te vlade. Socialne reforme katerih ključno vodilo naj bi bilo oziroma naj bi bila po besedah ministra, socialna pravičnost, pa so, jaz bom rekla roko na srce, zelo restriktivne in po moji oceni nepravične. Tudi besede ministra Drobniča, izrečene ob predstavitvi tega zakona, zakona o socialnem varstvu, so velike besede, zvenijo na prvi pogled zelo lepo, zelo obetavno, pa vendar ocenjujem, da v prvi vrsti sledijo eni ideologiji, ideologiji, če hočete, kapitalsko usmerjene vladne koalicije, ki ji pravzaprav ni mar posameznik, ki se znajde na robu socialnega preživetja. Minister še danes opravičuje zelo strogo postavljena pravila v okviru 23. člena tega zakona, to je, da morajo prejemniki denarne socialne pomoči sprejeti vsako delo, saj ostanejo v nasprotnem primeru brez omenjene podpore, češ da so se v preteklosti pač dogajale kršitve in zlorabe. Očitno je to edini način, da se lahko prepreči tistih nekaj zlorab, ki so se resnično dogajale. Pritrjujem. Pa vendar jaz bi na tem mestu vseeno pozvala ministra, kajti vemo, da so tudi drugi ukrepi, ki se jih lahko posluži vlada, da odpravi tistih nekaj zlorab in seveda kaznuje tiste, ki so kršili jasno zapisana pravila v okviru obstoječega zakona. Že na matičnem delovnem telesu so bili vloženi amandmaji opozicijskih strank, ki so to nedopustno anomalijo vsaj delno odpravljali. Minister za socialne zadeve je dal jasna navodila in koalicijski poslanci so amandmaje povozili. Tudi danes v okviru tretje obravnave imamo na klopi zelo podobne amandmaje, katerih vodilo je vsaj minimalna zaščita brezposelnih ljudi, upravičenih do denarne socialne pomoči. Pa bom znova ponovila svoje besede, izrečene na eni izmed preteklih sej. Lahko je govoriti in biti pameten na tem mestu, verjemite, da pa je hudičevo težko tistim, ki so danes na zavodu kot iskalci zaposlitve oziroma brezposelni, prejemniki socialnega minimuma. Ampak, več v nadaljevanju, ko bomo na tej seji obravnavali tudi amandmaje, ki so vloženi k 23. členu novele zakona. Dovolite, da se bežno v predstaviti stališča Slovenske nacionalne stranke dotaknem še ostalih vsebin iz zakona. V okviru 20. člena je določeno, da se lahko prejemnikom denarne socialne pomoči le-ta odvzame brez kakršnihkoli jasnih kriterijev, v kolikor so prejemniki denarne socialne pomoči stalno ali začasno prijavljeni na istem naslovu kot ljudje, ki imajo lastna sredstva za preživljanje. Pa čeprav ne gre za isto gospodinjstvo, to je pomembno. Ta določba je v nasprotju, vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke, z obstoječim zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki določa pogoje in tudi dolžnost preživljanja, je pa tudi v nasprotju z veljavnim zakonom o dohodnini, kar ne nazadnje priznava tudi finančni minister v odgovoru na moje poslansko vprašanje. Zaposlitveni načrt. Humanitarno delo niti prostovoljno delo ne moreta biti predmet zaposlitvenega načrta, v kolikor sledimo cilju zaposlitvenega načrta. Je pa res, da je prostovoljno delo in vsako prostovoljno delo bi moralo biti tretirano kot humanitarno delo, neke vrste humanitarno delo podcenjeno in bi se v tem pogledu moralo upoštevati tudi pri zaposlovanju, saj gre ne nazadnje za pomembne izkušnje, delovno praktične izkušnje, ki jih takšen prostovoljec pridobi. Na to vlada v tej reformi pozablja, pa je pomembna zadeva. Zaradi obremenitve občin v okviru zakonske obveznosti, ki jih imajo le-te v povezavi z družinskim pomočniki, je predlagana nova rešitev, ki bo sicer razbremenila občine, bo pa istočasno obremenila upravičence do družinskih pomočnikov kot tudi zavezance. Dodatek za tujo nego in pomoč oziroma dodatek za pomoč in postrežbo se po novem namenja ne več upravičencu, temveč občini, to pa lahko v primeru invalidnih otrok pomeni celo, da starši, pa bom rekla v narekovajih, "nagrajujejo" občine za to, da imajo otroke doma in skrbijo zanje v izogib vključitve v institucionalno varstvo, ki je nedvomno bistveno držaje. Inštitut družinskega pomočnika se je širil na starostnike na račun invalidnih otrok, pa to ni dobro. Še ena sporna zadeva v okviru novele zakona je bila sprejeta v drugi obravnavi in je ni več možno amandmirati v okviru tretje obravnave. V okviru socialnega varstva dobijo diplomanti teološke fakultete, pa si upam trditi glede na aktivnosti in težnje obstoječe vlade, celo nadrejen položaj nad primarnimi poklici na področju socialnega varstva. Ob drugi obravnavi novele zakona smo v Slovenski nacionalni stranki vložili amandma, ki žal ni dobil potrebne podpore. Amandma, ki je nasprotoval vladni rešitvi, po kateri so diplomanti teološko fakultete lahko zaposljivi kot avtonomni strokovni delavci na področju socialno-varstvenih storitev, celo s strokovnim izpitom s tega področja. V Sloveniji imamo različne fakultete, specializirane smeri študija, ki izobražujejo strokovnjake za posamezna področja. Tudi družboslovje pozna več področij, to govorim zato, ker smo tekom druge obravnave že na matičnem delovnem telesu slišali katastrofalne obrazložitve glede družboslovnih smeri. Nedvomno primarni kader, ki se štiri leta intenzivno izobražuje za področje socialnega varstva na fakulteti za socialno delo, predstavljajo socialni delavci oziroma univerzitetni diplomirani socialni delavci. Program teološke fakultete z vsemi smermi je drugačen, črno na belem, je drugačen. Status strokovnega delavca pa je pomemben zato, ker lahko ta, se pravi strokovni delavec, napreduje in ima možnost postati tudi direktor socialno-varstvene institucije. Našemu amandmaju so pritrdili tudi v mnenju socialne zbornice, ki je krovna organizacija na področju socialnega varstva, in ni iz trte izvita bojazen, da se bo socialno varstvo tako lažje preselilo pod okrilje rimskokatoliške cerkve. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zakona ne bomo podprli. Še enkrat ocenjujemo, da so socialne reforme v takšni obliki in s takšnim načinom sprejemanja nepoštene, pa naj se zdijo besede ministra Drobniča in tudi koalicijskih poslancev še tako velike. Veste, velike so številke, tiste številke finančnih sredstev oziroma tako imenovane plačne politike na račun vladnih članov, nadzornih svetov in uprav slovenskih podjetij, o čemer pa tisti, ki so vas polna usta kvazi socialne pravičnosti, v tem parlamentu nočete govoriti. To so dvojna merila. Dvojna merila, ki gredo predvsem na račun socialno ogroženih ljudi. Ob tem pa minister Drobnič ukinja pravice brezposelnih, pravice do prevoza na delo, malico, ukinja odpravnino, to so seveda predlogi v okviru drugega zakona, ki tudi sodi, vsaj po moji oceni, v sklop socialnih reform. V veliki načini gredo te sprememb brez socialnega dialoga in končnega dogovora. Kot že povedano, v Slovenski nacionalni stranki novele zakona o socialnem varstvu ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem. Ko ocenjujemo ta zakon o socialnem varstvu, se kaže spomniti na to, iz kakšnih razlogov se ga je pripravljavec lotil in s katerimi cilji. Razlogi so bili v tem, da so bile nekatere kumulativne bonitete pretirane, da je bilo možno opaziti tudi precej zlorab, veliko je bilo nesmislov, zlasti kar zadeva DSP-ja in pa družinskega pomočnika. Premalo je bilo v resnici tudi zaposlitvenih aktivnosti enega dela tistih, ki so brez zaposlitev. In seveda je med razloge štela tudi odločba ustavnega sodišča, ki je bila takšna, da je dajala prav poslancem, ki so vložili predlog za spremembo socialnega varstva, in ne ministrstvu, ki je temu predlogu oponiralo. Cilji, kakor si jih je ministrstvo zapisalo, pa so bili, če se zlasti ozremo na prvi cilj, nekoliko računovodski. Piše namreč, da gre predvsem za to - to je bil prvi cilj, ki si ga je zastavil predlagatelj, zato da racionaliziramo proračunske odhodke, kar sicer nič ni slabega, je pa nekoliko nenavadno, če je to prvi cilj na področju socialnega varstva. To ministrstvo mora skrbeti primarno za nekatere druge cilje in za nekatere druge interese in naloge. Drugi izmed takšnih ciljev, ki se mu bo deloma, tako ocenjujemo tudi posrečila realizacija, je preprečitev zlorab. Tretji je odprava nekaterih nesmislov, ko so bili posamezniki nagrajeni celo z dvojnimi prejemki, takrat ko ne bi bilo potrebno, DSP imamo v mislih. Cilj je povečanje zaposlitvenih aktivnosti, kar upam, da se bo tudi uresničilo. In seveda je eden izmed ciljev odpraviti nesmisle, ki jih je zagrešil državni zbor pred leti s sprejemom tistih določil v zvezi z družinskim pomočnikom. Kar zadeva družinskega pomočnika se zdi, kot da je predlagatelj tekel nek maratonski tek in pri tem je bila povzročena posamičnim občinam tudi finančna škoda. Ta vztrajnost, ta maratonski doping je počasi popuščal. Ministrstvo je, žal ne na osnovi pogajanj in argumentov, vendarle spoznalo, da nima prav, tako kot je sodilo, ampak žal zavoljo tega, ker je moralo to biti opomnjeno s strani ustavnega sodišča in odločbe, o kateri govorimo. Odločba je dala prav poslancem oziroma predlogu poslanskega zakona. Odločba je povedala, da afront zavračanje ministrstva ni ustrezno, in odločba je pokazala še nekaj slabosti, ki jim je ministrstvo oziroma pripravljavec tega gradiva sedaj deloma prisluhnil. Vendar, z enoletno zamudo, skoraj enoletno zamudo, s senco zavoljo tega, ker država nove naloge, ki jih je namenila občina, še zmeraj v celoti ne financira, ampak samo deloma, in ker občine še zmeraj ne soodločajo, kakor je zahtevala odločba ustavnega sodišča. Lahko povedo svoje mnenje, ampak dati mnenje ne pomeni odločati. Torej, ministrstvo popušča, a ne dovolj. Sodimo, da je zakon sedaj boljši, ni pa dober. Tisto, kar kaže pohvaliti pri tem zakonu, pa je vendar cela vrsta nekaterih drugih dobrih rešitev, kakršna je res racionalizacija proračunskih odhodkov in odprava nekaterih nesmislov, pa tudi zlorab na področju dokazovanja ločenosti življenja. In morda bi si pri tem lahko vzeli zgled pri zakonu o državljanstvu, ki to drugače ureja, in sicer na osnovi dejstev in ne papirnatih dokazil. Poskus povečanja interesa za zaposlovanje seveda absolutno podpiramo, kajti v mnogih okoljih ni več tako, da bi bila glavni problem brezposelnost, ampak je glavni problem, kako dobiti delavce za nove programe, za nove investicije, ker so preprosto poniknili zaradi nekaterih prevelikih socialnih bonitet. V celoti pa lahko rečem, da je cela vrsta dobrih rešitev v zakonu, da je ostalo nekaj slabosti, da je ostala tudi senca nespoštovanja odločbe ustavnega sodišča v celoti in da bomo sicer v poslanski skupini DeSUS ob podpori amandmaja, ki govori o primernem delu, podprli tudi zakon, vendar mu nikakor ne bomo ploskali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudi Veršnik, v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! V tem parlamentu smo o zakonu že večkrat govorili, pa kljub temu mislim, da je treba poudariti še nekatere stvari. Obstoječi zakon je bil v celoti uveljavljen 1.1.2003, ko je bila uveljavljena polna višina denarne socialne pomoči v višini 46.281 tolarjev. Razloge za spremembo obstoječega zakona je prav gotovo iskati v slabostih sedanjega sistema denarne socialne pomoči. Glavne pa so: prvič, denarna socialna pomoč na nekaterih področjih ne deluje dovolj učinkovito; drugič, pri postopku dodeljevanja denarne socialne pomoči je težko preveriti določene okoliščine; tretjič, denarna socialna pomoč je postala instrument premostitve materialne ogroženosti v čakanju na odločitev o drugih pravicah, kar pa ni njen osnovni namen. Izredna denarna socialna pomoč se ne uporablja vedno v skladu z njenim namenom. Ob naštetih slabostih pa je treba pogledati tudi razloge za spreminjanje zakona. Ob tem naj naštejem: zlorabe pri prikazovanju dohodka ali premoženja, veliko povečanje upravičencev, od 62.000 v letu 2002 na 90.000 v letu 2004, kar pomeni 45% povečanje; poraba sredstev iz proračuna je z 18 milijard v letu 2002 narasla na 32,8 milijarde v letu 2004, kar je 82% povečanje; od vseh upravičencev je kar 30% dolgotrajnih prejemnikov, kar vsekakor ni dober pokazatelj; upravičenci do denarne socialne pomoči postajajo nefleksibilni pri aktivni politiki zaposlovanja. Poseben problem pa predstavlja podatek, da je med prejemniki denarne socialne pomoči 43% mlajših od 27 in od tega 110 dolgotrajnih prejemnikov. Novi predlog sprememb na področju denarnih socialnih pomoči prinaša novost, po kateri družina in posameznik nista upravičena do pomoči v primeru prihrankov ali premoženja, ki je večje od 60 osnovnih zneskov minimalnega dohodka. Kot premoženje se ne upošteva osebno vozilo do vrednosti 35 osnovnih zneskov minimalnega dohodka. Za osebe, ki so tujci in nimajo stalnega bivališča v Republiki Sloveniji, se v lastni dohodek šteje tudi preživnina. V primeru skupnega varstva in vzgoje otroka, se višina minimalnega dohodka za otroka določi v polovičnem znesku. Center za socialno delo odloča o zmanjšanju pomoči za 30% v primeru, da prejemnik živi z osebami, ki imajo dovolj lastnih sredstev. Vsako izredno denarno pomoč mora prejemnik porabiti za točno določen namen in v 15 dneh priložiti dokazila. V primeru, da tega ne stori, 18 mesecev ni opravičen do denarne socialne pomoči. Delodajalec dobi subvencijo, če zaposli dolgotrajno brezposelno osebo najmanj za eno leto. Brezposelna oseba, ki je od zavoda napotena na delo, je dolžna delo opravljati 8 ur tedensko in največ 56 ur mesečno, v primeru zavrnitve izgubi socialno pomoč za dobo 6 mesecev. Neupravičeno dodeljeno socialno pomoč je treba vrniti najkasneje v roku 30 dni. To so vsi ukrepi, ki zagotavljajo določen red na tem področju in so sprejemljivi. Družinskega pomočnika, to je tema, ki še vedno ni izpeta, ureja zakon iz leta 2004. Takratna ocena koriščenja te možnosti je bila močno podcenjena, saj nam podatki na dan 31.5.2005 kažejo skoraj enkrat večje število prošenj, vloženih pa jih je preko tisoč. Seveda je takšno stanje zahtevalo poseg, še zlasti, ker so družinski pomočniki v nekaterih občinah skoraj zrušili občinski proračun. Dogovarjanja med občinam in ministrstvom so bila trda in dolgotrajna, zato je zakon po enoletnem usklajevanju obravnavan danes v državnem zboru. Novi predlog znesek za pomoč in postrežbo, ki ga dobiva invalidna oseba, prenaša na občino. Invalidna oseba in zavezanci za preživljanje sofinancirajo družinskega pomočnika do njihove plačilne sposobnosti, eventualno razliko pa dodajo občine, ki vknjiži, ki lahko vknjiži lastninsko pravico do nepremičnin. Pogoj za status družinskega pomočnika je brezposelna oseba ali oseba, ki zapusti trg dela ali v delovnem razmerju s krajšim delovnim časom ali podjetnik, ki preneha opravljati dejavnost. Potrdilo izdaja območna enota zavoda za zaposlovanje. O izbiri odloči pristojni center za socialno delo na podlagi mnenja invalidskih komisij SPIZ-a. Po mnenju poslanske skupine Slovenske demokratske stranke zakon sledi svojemu namenu in rešuje rakovo rano občin, to je družinskega pomočnika, zato bomo predlagani zakon tudi podprli. Glede amandmajev pa v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Dober dan vsem skupaj. V mesecu maju, pol leta od tega, ko smo se soočali s prvo obravnavo zakona, smo ga v poslanski skupini v večini podprli, ker smo dejali, da ima kar nekaj racionalnih rešitev - no, to je tudi odločba ustavnega sodišča -, da pa ima tudi mnogo lukenj in to prestreljenost smo želeli v nadaljnji obravnavi, to se pravi do tega tretjega dejanja, popraviti, izboljšati oziroma vplivati na odločitve. Danes, ko smo v tretji obravnavi, lahko le ponovim, da se ne z zakonom v celoti strinjamo, da tako pomembnega zakona se ne more sprejemati in urejevati brez podpore socialnega partnerja in partnerjev in da imamo še vedno zelo pomembne pripombe in da tudi ni v redu, da se še vedno ne soočamo s preverjenimi in tudi realnimi finančnimi posledicami, o čemer je bilo govora že ob prvi vložitvi oziroma nevložitvi zakona. No, poglejmo, ali so sedaj rešitve boljše. To se pravi, pol leta kasneje med drugim ostaja odprto vprašanje o tem, kdaj so brezposelni upravičeni do denarne pomoči, in za naše razmišljanje je ta rešitev slaba, zato imamo mi kot Socialni demokrati ustrezne predloge popravkov. Sprememba tega dela zakona izhaja namreč iz predpostavke, da prejemniki denarnih socialnih pomoči špekulirajo. In zlorabe, špekulacije so potem za ministrstvo oziroma za predlagatelja izgovor za dodatne oziroma za nekatere restrikcije, tako vidimo mi. Ampak, nadzor namenske porabe je v sedaj že veljavnem zakonu zagotovljen kot tudi pogojevanje pomoči z iskanjem zaposlitve in za urejanje ostalih življenjskih okoliščin. Vendar dobro, vlada se je odločila drugače. Ne nasprotujemo tistim rešitvam, ki omogočajo boljši nadzor nad izplačevanjem socialnih transferov, kot je na primer rešitev o tem, da prejemnik izredne socialne pomoči v 15-ih dneh po prejemu predloži centru za socialno delo dokazilo o namenski porabi, sicer izgubi to pravico do izredne denarne socialne pomoči za 18 mesecev po prejemu. Res, da seveda ni jasno, kaj to pomeni, na kakšen način se to dokazuje, ampak vendar. Predlaganje rešitvi o vračanju pomoči, ki so bile izplačane kot nadomestilna oblika za čas čakanja na rešitev o drugi pravici, v kolikor je šlo za brezposelno osebo, na nepravi način, je pravilna. Ampak, sporna ostaja rešitev, po kateri bi moral iskalec zaposlitve sprejeti vsako, vsakršno delo ne glede na vrsto in stopnjo izobrazbe. Zato je skrajno nesprejemljiva rešitev o tem, da je vsaka zaposlitev, ki jo mora upravičenec sprejeti, ko mu je ponujena, prava rešitev in naš popravek oziroma popravek Socialnih demokratov, nekoliko drugačen, pojasni, katera je tista vsaka zaposlitev, ki jo mora prejemnik sprejeti. V našem primeru gre za tisto primerno zaposlitev, ki ustreza razvrstiti delovnega mesta do ene stopnje nižjega tarifnega razreda. Gre za pomemben dodatek, saj vemo, da če nekdo odkloni primerno delo, naslednjih 6 mesecev ni upravičen do denarne socialne pomoči. Poleg tega bi, v kolikor boste podprli eno ali drugo rešitev, vendar bilo tudi odločanje samih, ki bodo vpleteni v ta postopek, lažje in bolj transparentno. Odprava denarne podpore kot kaznovanje za zavrnitev kakršnegakoli ponujenega dela je zelo nevarna. Predpostavljam namreč, da nekdo, ki nima dovolj izkušenj, ki nima dovolj znanja, ki nima dovolj vedenja, izobrazbe, moči, sposobnosti mora sprejeti delo, pa če tudi bi s tem, recimo, lahko škodoval sebi in drugim. Skratka, z amandmajem - in o tem bo še v nadaljevanju govora - bolj natančno določamo, kakšno zaposlitev je iskalec zaposlitve dolžan sprejeti. Tukaj opozarjam in še enkrat se vračam na primere tistih držav, ki so to znale urediti bolj fleksibilno. Tako se na Švedskem se prekine izplačevanje nadomestil oziroma pomoči za 40 dni, če ne sprejmejo ustrezne zaposlitve - ustrezne poudarjam. Po prvi zavrnitvi se jim za 25% ta zniža, po drugi zavrnitvi za 50%, po tretji zavrnitvi pa šele prekine prejemanje nadomestil iz sredstev pomoči. Podobno je na Finskem, osebi se nadomestilo oziroma pomoč ne izplačuje 60 dni, če zavrne zaposlitev brez pravega razloga. To se pravi, da gre za bolj fleksibilne in ne tako eksekutarske pristope. Tudi to, da lahko brezposelna oseba odkloni ponujeno delo iz razloga ugovora vesti, je smiselna rešitev. In predlog, ki je dan kot amandma - upam, da boste podprli, ker sicer ne vem, kako bi, recimo, pacifist koristil v službi, v kateri bi moral nabijati puške. No, naprej. Danes je bilo že odprto in tudi v celotni razpravi tega zakona vprašanje zaposlovanja in vključevanja teologov v krog strokovnih delavcev oziroma v krog delavcev v socialnem varstvu. To so tiste luknje oziroma prestreljenost zakona, o katerem sem govorila na začetku in ki so za nas nesprejemljive, konec koncev smo opozarjali vseskozi na njih. Gre za vprašanje, ki so ga zelo pogumno in zaostreno izpostavljali socialni partnerji, ko so vključevanje teologov označili kot ideološko rešitev. Mi smo sicer poudarili, da nimamo problemov z vključevanjem diplomantov teološke fakultete v delo na področju socialnega varstva. Načeloma to vprašanje ni problematično, če - če ne bi šlo za nek splošen trend, katerega nosilec nedvomno je sedanja oblast, ki na široko odpira vrata za vstop predvsem rimskokatoliške cerkve v različne zakonodajne, poudarjam, zakonodajne akte. Ampak ne samo v akte, tudi v razne razpise in tudi v odločitve pri razdeljevanju finančnih podpor. No, ampak tudi te stvari bodo prej ali slej dobile svoje preglede. No, da ne govorim o podeljevanju koncesij za izvajalce socialnovarstvenih storitev, kar smo predstavljali tudi že s primerom Karitas, Ključ in tako naprej. Potem še odločba ustavnega sodišča, po kateri se mora institut družinskega pomočnika urediti in uskladiti z ustavo. To ponovno odpira nekatera vprašanja, ki so relevantna. Mi smo jih hoteli zapreti takrat, ko smo vložili zakon, po katerem naj bi družinskega pomočnika v celoti financirala država oziroma ta institut družinskega pomočnika. No, ta naša volja ni bila uslišana, naš predlog ni bil sprejet. Zdaj se srečujemo z drugimi rešitvami, ki pa ne odpravljajo nekaterih vprašanj. O tem je bilo že dovolj govora, nekonsistentnosti, ampak te se bodo morebiti izkazale potem, ko bo zakon, ki ga boste seveda sprejeli, prišel v veljavo. Naj dodam še eno, zadnjo pripombo, o kateri je bilo tudi govora, in sicer to, da po veljavnem zakonu o socialnem varstvu je za sprejemanje politike in tudi za dajanja pobud in mnenj k razvojnim usmeritvam na področju socialnega varstva ustanovljen strokovni svet. In po predlogu zakona, ki ga imamo, pa so med naloge strokovnega sveta dodana tudi mnenja, podajanja mnenj k socialnovarstvenim storitvam in programom. In še enkrat opozarjam, vidim, da gre nedvomno za discipliniranje socialne zbornice, ki je v zadnjem obdobju menda podala preveč, v navednicah, "nepravih negativnih mnenj", zaradi česar naj bi minister potrjeval koncesije kljub njihovem negativnem ocenjevanju. V nadaljevanju več, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanki in poslanci! Socialni demokrati smo za predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu predlagali, da opravi državni zbor splošno razpravo. Zakaj tak predlog? V času, ko veliko govorimo o lizbonski strategiji, ko so naše misli usmerjene v številne reforme, ko nenehno govorimo o gospodarski učinkovitosti in o konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, je za Socialne demokrate socialna varnost in socialna pravičnost z njo temeljna vrednota, od katere ne želimo odstopati. Predlagani zakon namreč prinaša nekatere takšne rešitve, s katerimi Socialni demokrati lahko soglašamo, zagotovo pa je uresničitev odločbe ustavnega sodišča že ena takih, ki jo Socialni demokrati podpiramo. Poleg tega pa prinaša zakona tudi nekatere take rešitve, s katerimi ne moremo soglašati. Zato smo splošno obravnavo šteli kot priložnost, v kateri smo povedali svoje predloge, in od predlagateljice, to je vlade Republike Slovenije, pričakovali, da bo naše predloge upoštevala. S tem smo povezovali tudi svojo podporo ali nepodporo zakonu. In kje smo na pragu tretje obravnave tega zakona? Za nekatere predloge lahko ugotovimo, da so naleteli na plodna tla in so nekatere rešitve omiljene, za marsikaj pa ni mogoče tega ugotoviti. In za Socialne demokrate še vedno velja, da ta zakon ni usklajen s socialnimi partnerji. Zakon o socialnem varstvu je treba gledati tudi v kontekstu sprejetega nacionalnega programa socialnega varstva od leta 2006 do 2010 in je bilo marsikaj povedanega, zlasti kar zadeva financiranje in opravljanje koncesijskega dela že takrat in bi bilo mogoče marsikaj ponoviti tudi ob tem zakonu. Prav tako bi ta zakon bilo treba obravnavati v kontekstu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Največ pa smo razpravljali vsaj o dveh osrednjih temah tega zakona. Predlagatelj je v uvodnem delu k zakonu napovedal osnovni cilj zakona, in sicer je to po njegovem mnenju izboljšanje obstoječega stanja pri dodeljevanju denarnih socialnih pomoči in racionalizaciji proračunskih odhodkov pri dodeljevanju le-teh, kar naj bi dosegli z uvajanjem učinkovitejših in pravičnejših kriterijev za dodeljevanje, s spodbujanjem večje delovne aktivnosti, z racionalno porabo, ob drugih dohodkih, in delovnem aktiviranju med prejemanjem denarne socialne pomoči ter nadzorom nad porabo sredstev. Zlasti slednje bi moralo v večji meri vključiti in izkoriščati tudi tisto, kar je prinesla centralna zbirka podatkov, ki jo upravlja ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Drugi cilj pa je po predlagateljevi navedbi izboljšanje obstoječega stanja in racionalizacija finančnih odhodkov pri urejanju pravice do izbire družinskega pomočnika. Nepristajanje na predlog zakona, ki je bil umaknjen z obljubo, da bo zakon o socialnem varstvu uredil to področje, pa nekoliko zamegli dejstvo, da je predlagatelj navedel, češ da je rešitev, zapisana v tem zakonu, samo prehodna oblika do sistemske celovite ureditve tega področja v posebnem zakonu, to je v zakonu o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi ga dobili v skladu s prakso v nekaterih drugih evropskih državah. Prav razprava v zvezi s predlogom tega zakona pa še bolj odpira vprašanje, ali ne bi bilo treba obravnavati sočasno teh treh zakonov. Tema dvema ciljema je tudi namenjen pretežni del uvodnega dela zakona. Šele pri prikazu finančnih posledic zakona pa se pokažejo tudi druge spremembe, ki jih prinaša. Tako je večji odhodek sredstev predviden zaradi storitev celodnevnega institucionalnega varstva v okviru mreže javne službe, za kar mora sredstva zagotoviti zavod za zdravstveno zavarovanje, to je okrog 110 milijonov. Širitev kapacitet celodnevnega institucionalnega varstva pa bo povečala tudi izdatke občin za 30 milijonov slovenskih tolarjev, namenjenih za tiste upravičence, ki nimajo dovolj lastnih sredstev. In tukaj se zastavlja vprašanje, kakšno mnenje ima v zvezi s to predlagano rešitvijo lokalna skupnost. Mislim na vse številne lokalne skupnosti. O tem pa nameravam govoriti še kasneje. Poleg tega zakon širi krog tistih, ki se štejejo za strokovno usposobljene za opravljanje del s področja socialnega varstva, čeprav tega v uvodnem delu ne omenja posebej, in prav temu so bile pripombe in vloženi amandmaji Socialnih demokratov namenjeni, pa žal ne sprejeti. Predlagatelj napoveduje, da bo skupen finančni učinek pozitiven za proračun, torej za javna finančna sredstva. Socialni demokrati pa se sprašujemo, ali bodo predlagane spremembe zagotovile vsaj enako socialno varnost, če že ne boljše, glede na to, da je za nas socialna varnost najpomembnejša komponenta socialne države. Težko je namreč sprejeti ugotovitev, da bodo prihranki tolikšni, da bodo pokrili vse druge odhodke, ki jih prenašajo predlagane spremembe, ne da bi si zastavili vprašanje, kaj to pomeni za raven socialne varnosti najbolj ranljivih skupin prebivalstva. To se velja posebej vprašati, še zlasti ob denarni socialni pomoči, ki je zadnja oblika pomoči v mreži denarnih pomoči, s katero naj bi si oseba ali družina omogočila preživetje v času, ko si ne more zagotoviti minimalnega dohodka za preživetje. Poudariti kaže, da je že dosedanja ureditev pri nas časovno omejena, in sicer se ob prvi dodelitvi omeji na tri mesece, ponovno se ob nespremenjenih okoliščinah lahko dodeli za šest mesecev, ne glede na vse, pa se lahko dodeli za največ eno leto, izjemoma za daljši čas, če zaradi starosti, invalidnosti, bolezni ali drugih okoliščin ni mogoče pričakovati izboljšanja stanja. Seveda podpiramo usmeritev večje aktivacije brezposelnih oseb. Še več, celo zahtevamo in pričakujemo jo! Ne pristajamo pa na usmeritev, ki je bolj usmerjena v sankcioniranje zlorab, ki postanejo merilo za vpeljavo novih rešitev, kot v načrtovanje ukrepov za aktivacijo. Zato smo Socialni demokrati posebej natančno pregledali, kaj prinašajo spremembe zakona o socialnem varstvu v primerjavi z zakonom o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. V zvezi s tem smo vlagali in vnovič vložili tudi amandmaje. Nesprejemljivo se nam zdi, da so sankcije v obravnavanem zakonu strožje kot v zakonu o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. In zdaj še k nekaterim konkretnim pripombam. Prva se nanaša na mnenje Socialnih demokratov, da ni potrebe, da se prenese pristojnost odločanja o pravici do družinskega pomočnika na invalidske komisije, ker je v primeru družinskega pomočnika treba upoštevati socialno komponento problema. Sprejemljiva bi bila tudi rešitev, če bi se invalidske komisije ob določanju o pravici do družinskega pomočnika okrepile s predstavniki centra za socialno delo ali lokalne skupnosti glede na to, da je bila ta oblika vpeljana tudi zaradi nekaterih problemov, s katerimi so se srečevale dolgotrajno brezposelne osebe. In zdaj, ko pozdravljam ministra za delo, družino in socialne zadeve, hkrati tudi apeliram nanj, saj je bil prav on tisti, ki je predlagal krog širitve te pomoči. Druga pripomba je zvezana z dodeljevanjem denarne socialne pomoči. Socialni demokrati vztrajamo, da bi morala biti obveza sprejeti primerno delo opredeljena na enak način za prejemnike denarne socialne pomoči in prejemnike denarnega nadomestila. Ni namreč sprejemljivo, da se prejemnika denarne socialne pomoči lahko sili v kakršnokoli delo ne glede na izobrazbo in usposobljenost. 36.b člen pravi, da je prejemnik denarnega nadomestila, ki ni prejemnik denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, v času prejemanja denarne socialne pomoči dolžan sprejeti vsako zaposlitev; in potem v nadaljevanju, primerno delo po podjemni pogodbi ali pogodbi o naročilu avtorskega dela, po treh mesecih prejemanja denarne socialne pomoči pa tudi primerno začasno ali občasno humanitarno ali drugo podobno delo, na katero ga napoti zavod Republike Slovenije za zaposlovanje, pri čemer je humanitarno delo lahko tudi brezplačno. Za takega prejemnika socialne moči bi kazalo, če opravlja brezplačno humanitarno delo, vendarle kazalo razmisliti, ali ne bi sprejeli amandmaja, s katerim predlagamo, da se za opravljanje brezplačnega humanitarnega dela najde način, kako stimulirati opravljavca te storitve. Tretja pripombe se nanaša na krog tistih, ki lahko opravljajo dela s področja socialnega varstva. Ta namreč po novem vključujejo tudi diplomirane teologe. To poudarjamo posebej zaradi tega, ker menimo, da je premalo strokovnih utemeljitev za to, ali je program, po katerem se teologi izobražujejo in dobijo neka osnovna vedenja in znanja s področja družine, dovolj za to, da lahko opravljajo dovolj kakovostno to delo, posebej še zaradi tega, ker je v nacionalnem programu socialnega varstva pri dodeljevanju koncesij in možnosti opravljanja krog tisti, ki bodo lahko opravljali ta dela, zelo široko razprt, hkrati pa pogoji za dodeljevanje koncesij in standardi niso več tako strogo predpisani, kot so bili predpisani doslej. Pripomba ni ne ideološke narave ne izreka vrednostne sodbe o kakovosti teološkega študija, ampak govorimo o ustrezni strokovni usposobljenosti za dejavnosti, o katerih govorimo. Četrta pripomba. Res, da je bilo mogoče slišati, da lokalne skupnosti soglašajo z 0,35% deležem pri financiranju družinskega pomočnika, ampak vendar vemo, da so ravno tiste občine, ki so bile s tem financiranjem najbolj obremenjene, menile, da ta meja ne bi smela biti drugačna kot 0,25%. Naj sklenem. Socialni demokrati nimamo nič nad dobrim nadzorom nad dodeljevanjem najrazličnejših oblik socialnih pomoči, vendar ločimo med dostopnostjo in nadzorom, ta pa se po mnenju Socialnih demokratov ne bi smela zoževati in oteževati na način, ki bi prizadel najbolj ranljive skupine prebivalstva. Smo za hitrejše vključevanja brezposelnih v trg dela, vendar menimo, da je ukrepov, ki bi to omogočali, premalo in da niso izkoriščene vse možnosti za vključevanje v trg dela, zlasti pri mlajših osebah in pri osebah s trajnejšo brezposelnostjo. Socialni demokrati zaradi teh dveh pripomb in tudi zaradi neusklajenosti zakona s socialnimi partnerji zakona o socialnem varstvu ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Capuder v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, minister z ekipo, ki si je danes izbral toliko poguma, da je prišel v naš parlament. Poslanke in poslanci! Spremembe zakona o socialnem varstvu rešujejo več zelo pomembnih stvari, ki so se tekom izvajanja zakona pokazale za neustrezne ali pa neizvedljive oziroma bi se lahko bolje izvajale. Zato je že skrajni čas, da se anomalije, ki so bile prisotne v tem zakonu, čim prej odpravijo. Ena od takšnih in pomembnih rešitev je pravica do družinskega pomočnika, ki se je v praksi pokazala kot zelo dobra. Ugodna in dobra je predvsem za oskrbovance, ki lahko še naprej živijo v svojem domačem okolju, ki velikokrat že samo po sebi deluje zdravilno na takšne oskrbovance. Žal pa je prišlo pri oceni števila družinskih pomočnikov ob uvedbi te pravice do podcenjenosti, predvsem pa neenakomernosti izrabe te pravice po posameznih občinah. Država je ob uvedbi družinskega pomočnika do neke mere preko primerne porabe sicer zagotovila dodatna sredstva, vendar so bile nekatere občine zaradi velikega števila družinskih pomočnikov bolj obremenjene kot ostale. Argumentom občin glede večjih obremenitev s financiranjem družinskega pomočnika v posameznih občinah je vlada prisluhnila že pri pripravi predloga rebalansa proračuna za leto 2005 in je tudi zaradi tega takrat povečala primerno porabo občinam nad odstotki rasti življenjskih stroškov, kar je bilo sicer merilo pri pripravi proračunov za leti 2006 in 2007. Tako je bila primerna poraba povečana v letu 2005 kar za dodatnih 7,5% v letih 2006 in 2007 pa za dodatnih 2,4%. V Novi Sloveniji se zavedamo, da rešitev, kakršno predlaga vlada, ni idealna, je pa dobra in predvsem je do neke mere tudi usklajena z reprezentativnimi predstavniki občin. Rešitev v večjem delu rešuje težave, v katerih so se znašle nekatere najbolj izpostavljene občine in tudi rešuje zahtevo iz odločbe ustavnega sodišča. Druga stvar na katero bi opozoril pri predstavitvi stališča poslanske skupine, pa se tiče predvsem denarnih socialnih pomoči. Spremembe tega zakona o socialnem varstvu naj bi tudi spodbudile prejemnike denarnih socialnih pomoči k večji aktivnosti pri vključevanju v delovni proces na način, da je dolžan vsak sprejeti zaposlitev, ki ni vezana izključno na njegovo stopnjo izobrazbe oziroma, da sprejme dela, ki jih je opravljan pred nastankom brezposelnosti. Hkrati pa je v noveli zakona dana tudi podlaga za pripravo programov ukrepov aktivne politike zaposlovanja, namenjena prejemnikov denarne socialne pomoči, predvsem z naslednjimi nameni: da prejemniki denarne socialne pomoči ohranjajo delovne navade in stik z okoljem; da pridobivajo delovne izkušnje, ki so lahko koristne za kasnejšo morebitno zaposlitev oziroma sklenitev delovnega razmerja na podobnih delih in nalogah; da si prejemniki denarnih socialnih pomoči dvigajo stopnjo socialne vključenosti v družbo in da z delovno aktivnostjo prispevajo v splošno in tudi svojo osebno korist. V primeru odklonitve ali prekinitve izvrševanja ponujene zaposlitve oziroma začasnega humanitarnega ali drugega podobnega dela, dela po podjemni pogodbi ali pogodbi o naročilu avtorskega dela upravičenec izgubi pravico do denarne socialne pomoči in določeno obdobje do nje ni upravičen. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je prejemnik denarne socialne pomoči oseba, ki se je znašla na robu preživetja, sicer ne bi zaprosila za denarno socialno pomoč. In naloga države je, da takim ljudem pomaga. To je prva naloga. In naloga posameznika pa je, da z največjo stopnjo lastne odgovornosti pristopi k reševanju situacije, v kateri se je znašel, zlasti če je za delo zmožen. Zato smo prepričani, da je taka oseba dolžna sprejeti vsako zaposlitev, za katero je psihofizično sposobna in se v zaposlitvenem načrtu ugotovi, da jo je sposobna opravljati, pa naj bo to humanitarno delo, naj bo to dobrodelno delo ali pa začasno delo. Ker se je posameznik znašel v situaciji, ko potrebuje pomoč skozi dodelitev denarne socialne pomoči, hkrati pa mu je vsekakor treba pomagati tudi pri zaposlovanju, menimo, da ni razlogov za odklanjanje vsake vrste zaposlitve, saj si bo s sprejemom ponujene zaposlitve izboljšal materialni položaj, hkrati pa mu bo omogočeno pridobivanje delovnih navad, izkušenj in socialno vključevanje. Sedanja ureditev dopušča preveliko stopnjo pasivnosti prejemnikov denarne socialne pomoči, in dela zmožni prejemniki so v sistemu denarnih socialnih pomoči tudi po nekaj let, kar pa tudi ni sprejemljivo in predvsem, mislim, ni dobro za njih. Obenem pa takšno stanje povzroča nerazumevanje pri vseh tistih zaposlenih, ki si vsak dan posebej prizadevajo za to, da s svojimi rokami preživijo sebe in svoje družine, svoje najbližje, velikokrat tudi za minimalno plačo, s katero težko shajajo iz meseca v mesec. Sprašujem se, kje je tu potem socialna pravičnost, da se denar namenja tistim, ki velikokrat niso pripravljeni prijeti za delo, pa čeprav so za takšno delo zmožni. Ravno ti državljani in državljanke, ki so zaposleni, ki so na minimalnih plačah, pričakujejo od državnega zbora, pričakujejo od vlade Republike Slovenije, da se razmere na tem področju uredijo in se preprečijo zlorabe denarnih socialnih pomoči. Kot kažejo podatki, je bilo leta 2002 povprečno 62.000 upravičencev do denarnih socialnih pomoči, ki pa so v letu 2004 narasli kar na 90.000. Za te pomoči je bilo v letu 2002 izplačanih 18 milijard slovenskih tolarjev, v letu 2004 pa že skoraj 33 milijard slovenskih tolarjev. In kar nas mora vse skupaj zaskrbeti, je to, da je med prejemniki denarnih socialnih pomoči veliko mladih. In mladi naj bi bili za delo sposobni. Ti podatki kažejo tudi na to, da upravičenci do denarnih socialnih pomoči z daljšanjem prejemanja pomoči postajajo vedno bolj odvisni od njih. V Novi Sloveniji smo prepričani, da se upravičencem do denarnih socialnih pomoči velikokrat primerno delo ponuja, pa čeprav je to le priložnostno delo ali delo za določen čas. Vendar ponujenega dela ne sprejmejo, ker se jim bolj splača biti prejemnik denarne socialne pomoči, kot pa imeti vsakodnevno obveznost zaposlitve. Dopolnilo k 23. členu, ki je bilo sprejeto na matičnem delovnem telesu, preprečuje oziroma zmanjšuje možnost šikaniranja prejemnikov denarnih socialnih pomoči. O tem se je veliko razpravljalo tako na matičnem odboru kot tudi v državnem zboru. Verjamemo, da takšni primeri obstajajo, in prepričan sem, da vsi vemo, da je to nedopustno. Rešitev, kot je predlagana v 23. členu, je po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije dobra in jo bomo kot tako tudi podprli. Tudi zaradi tega razloga dopolnil k 23. členu, ki so jih za tretjo obravnavo vložili poslanska skupina Socialnih demokratov in poslanski klub Liberalne demokracije, v naši poslanski skupini ne bomo podprli. Seveda pa Nova Slovenija v celoti podpira spremembe zakona o socialnem varstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospod Miran Potrč. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Spoštovana gospa državna sekretarka in gospod Kociper, kolegice in kolegi, podpredsednik državnega zbora! Moja razprava o zakonu v celoti bo namenjena predvsem predlogom, ki smo jih v poslanski skupini Socialnih demokratov dali za dopolnitev zakona. Prepričani smo namreč, da je od vsebine sprejema ali ne sprejema teh dopolnitev zakona, kot je rekla kolegica mag. Majda Potrata, odvisna tudi naša pripravljenost zakon podpreti. Naše pripombe, sugestije, amandmaji so pravzaprav popolnoma enake vsebine, kot so bili v drugi obravnavi. In žal nam je, da ni prišlo do nikakršnega napredka v času od druge do tretje obravnave pri razumevanju ne samo dobronamernosti, ki nam je sicer ni nihče očital, ampak tudi razumljivosti in potrebnosti predlaganih amandmajev. Prvi, kot veste, zadeva vprašanje pogoja zaposlitve, pogoja, ki ima za posledico, če ni izpolnjen, da opravičenec izgubi pravico do socialne dajatve. Mi smo prepričani, da je ustrezen naš predlog, ki ta pogoj izenačuje z zakonom o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti, ne glede na to, da gre za dva različna zakona. Postavljati pogoj za to, da dobiš pravico do socialne pomoči, da moraš sprejeti vsakršno zaposlitev brez kakršnekoli omejitve, tudi če gre za mladega človeka, tudi če gre za tistega, ki prvič išče zaposlitev, pa se je znašel, glede na socialen položaj sebe in svoje družine, v situaciji, ko ne dobi zaposlitve, niti ne more sam sebe preživljati, da mora karkoli sprejeti. Mi smo napisali v naši obrazložitvi tudi dela, ki so častna. Jaz soglašam, vsako delo je častno, vendar ne stimulira možnosti, da bi do zaposlitve prišlo. In mi ne razumemo od kod velike besede, kdaj pa kdaj tudi ustrezna dejanja, vendar tega drugega je manj, ministra in ministrstva, kako želimo ustvarjati pogoje za čim prejšnjo vključitev v delo, so skladne s takimi opredelitvami. To vendar niso hitri pogoji za vključitev v delu, če ne pričakujemo, da je delo res karkoli, ne pa tisto, kar se je ali podobno čemu se je nekdo izobraževal, v kar je vlagal svoj trud in konec koncev tudi v kar je vlagala država svoja sredstva, da je do ustrezne izobrazbe prišel. To je najlažji način za prevaliti kompletno odgovornost na tistega posameznika, ki je v stiski in ne more rešiti svojega problema, namesto da bi del te odgovornosti prevzela država. Država na ta način, da bi iskala in nudila ustrezno zaposlitev, ki bi bila vsaj, če že ne primerna, v smislu popolnoma izenačene izobrazbe in pogojev, ki jih izpolnjuje, pa vsaj za eno stopnjo nižja. Če bi namreč to rešitev sprejeli, potem bi to stimuliralo tudi zavode za zaposlovanje, državo, da ustrezno zaposlitev trajno išče. Če ne, potem bo pač toliko mesecev, kolikor bo imel pravico, dobival socialno podporo, potem bo rečeno, bog pomagaj, pogoji po zakonu niso več izpolnjeni, te pravice nima. Gospe in gospodje iz koalicije in predstavniki ministrstva! Dajte še enkrat razmisliti o tem, da boste ugotovili, da je to res najslabša možna rešitev za ljudi, zato da bi bila dobra za državo. Mislim, da to ni prava formula. Dobro za državo je lahko samo tisto, kar je tudi sprejemljivo in dobro za ljudi. To pa ni. In drugo. Ko smo govorili in kolegica Majda Potrata je mimogrede omenila, bo pa prav gotovo še tudi sama več govorila o amandmajih, ko smo v drugi obravnavi predlagali, da bi v primerih, ko se mora sprejeti kakršnokoli delo, ali v primerih, ko se sprejema tudi brezplačno humanitarno in podobno delo, le zagotovili neko stimulacijo tistemu, da mu ne bi bila ukinjena pravica, ki jo sicer ima. Takrat je minister, lahko gremo gledat magnetograme, bil zelo naklonjen takšni možnosti in je rekel, da, potem bomo pa res razmislili in predlog pripravili. Meni je žal, jaz upam, da ni pozabil, upam, da ni bila samo prijazna gesta v neposrednem soočanju, ampak da resno o tem razmišlja. Še je čas, da razmišljamo tudi o tem. Ali je naša rešitev tako kot je zapisana edina možna, ni, lahko je tudi kakšna drugačna, samo odklanjati jo pomeni biti nepripravljen in pomeni tudi to, da bo minister, da rečem, pojedel svojo besedo, ki jo je v drugi obravnavi dal, da bo pripravljen v tej smeri kakšno rešitev poiskati. Morda se zdijo to drobne reči, vendar so drobne za nas, zelo, zelo pomembne za posameznika, ki se v taki situaciji znajde in predvsem o tem bi morali razmišljati. Na koncu še nekaj, kar nima popolnoma neposredne zveze z zakonom, ima pa zvezo z odnosom te države do socialnih transferov. Pred dvema dnevoma smo na spletni strani ministrstva za finance, mislim, našli novi zakon o usklajevanju socialnih transferov, ki ga pripravlja vlada. Gospe in gospodje, vse tisto, kar govorite, kako želite pomagati, se s tistim zakonom razvrednoti. V dveh letih bo za 7 in pol milijard tolarjev manj sredstev in realno bodo socialni transferi vsako leto padali, ker priznate samo še enkrat ustno usklajevanje za vse in poznate samo še usklajevanje s predvideno rastjo življenjskih potrebščin, se pravi socialni transferi v nekaj letih bodo, če bo, upam, res, kar obljubljate in kar tudi mi želimo, da bi k splošnemu stanju pripomogla nekaj povečana aktivnost dela in realno povečanje plač. Recimo, gospod predsednik vlade nam je v svojih odgovorih povedal, realno povečanje bo okoli [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]inflacija ali pa povečani življenjski stroški 2.5%, se pravi, za 2.5% se bo vsako leto zmanjševala realna vrednost socialnih transferov in v nekaj letih bodo to postala sredstva, ki bodo nesprejemljiva, ki ne bodo mogla več niti slučajno pokrivati tega. A, to veste, gospodje iz ministrstva, ali soglašate s tem, kaj boste o tem povedali? To bo po tistih informacijah, ki jih mi imamo, predlog, da mora to državni zbor sprejeti po hitrem postopku, ker gre pač za vprašanja, ki so, ne vem, najbrž elementarna nesreča ne, ampak pomembna za državo. Kako boste vi to utemeljili? Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Prosim.
Spoštovani! Verjamem, da smo Slovenke in Slovenci priden in delaven narod, ter da večina tistih, ki so brez dela in prejemajo denarno socialno pomoč ali denarno nadomestilo, z veseljem zagrabi vsako priložnostno oziroma vsako priložnost za delo. Vsako delo je primerno, če se v zaposlitvenem načrtu ugotovi, da jo je oseba sposobna opravljati. O predlaganih amandmajih so potekale že živahne razprave na matičnem delovnem telesu kakor tudi na seji državnega zbora. Občutek imam, da nekateri nikakor nočejo zapustiti prejšnjega sistema in še vedno hočejo živeti v svetu privilegijev, ki pa jih predvsem niso deležni pridni. Sedanja ureditev dopušča preveliko stopnjo pasivnosti prejemnikov denarnih socialnih pomoči in dela zmožni prejemniki so v sistemu denarnih socialnih pomoči po nekaj let, kar pa mislim, da ni dobro oziroma je nesprejemljivo. Sistem socialnih pravic je torej zastavljen napačno. Namesto da se spodbuja aktivnost, delavnost, ustvarjalnost in pridnost se poraja občutek, da se predvsem zaradi kopičenja socialnih pravic velikokrat izkaže v praksi, da so pridni prikrajšani za marsikatero ugodnost, ki jo ponuja sedanja ureditev. Naloga države je, da pomaga osebi, ki se je znašla na robu preživetja, naloga posameznika pa je, da pristopi k reševanju nastale situacije, v kateri se je znašala, še posebej, če je za delo zmožna. Zato obstajajo le določeni razlogi za odklanjanje vsake vrste zaposlitve: zdravstveni problemi, invalidnost, saj si bo s sprejemom ponujene zaposlitve posameznik izboljšal materialni položaj, omogočeno pa mu je pridobivanje delovnih navad, izkušenj in socialnega vključevanja. Jasno in glasno je treba povedati, da se pravica do denarne socialne pomoči ne ukinja, temveč se o njej odloča na podlagi razpoložljivega dohodka in v skladu z veljavnimi določbami. Denarna socialna pomoč ni in ne more biti nagrada za opravljanje delovnih aktivnosti, saj za to obstajajo drugi mehanizmi. Naj ponovim mnenje vlade Republike Slovenije. Osebe, ki so psihofizično zmožne za delo, so tako kot ostali državljani dolžne opravljati delo, ki se jim ponuja. Ob vseh razpravah, ki so bile glede predlaganega zakona, je možno z zagotovostjo potrditi, da so spremembe zakona dobre in pozitivne, zato ne bom podprl predlaganih amandmajev, ker ne sledijo cilju predloga zakona. Z veseljem pa bom podprl zakon. Verjamem, da bomo čez čas že lahko prejeli informacije o vseh pozitivnih spremembah, ki bodo vidne skozi novelo zakona.
Besedo ima gospod Rudi Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz mislim, da je predlog zakona, ki je danes tu pred nami, mislim, da je to že skrajni čas, da se je vlada lotila teh problemov iz enostavnega razloga, kot sem že tudi v uvodu sam povedal. Poglejte, povečanje upravičencev, ki se je od 62.000 v letu 2002 povečalo na 90.000 v letu 2004, se pravi kar 45% povečanje takih prejemnikov socialne pomoči in podatek imam tudi za leto 2005. V letu 2005 povprečno število denarnih socialnih pomoči je 60.000 in v letu 2006 do konca septembra 2006 že 59.271, kar pomeni, da smo že v 9 mesecih dosegli lanskoletno številko. To pa pomeni, vsaj po moje, da je izkoriščanja tega instituta preveč, še posebej, ko se na drugi strani srečujemo s podatkom, da je 45% mladih, ki to dobivajo, in na drugi strani spet, da iščemo delovno silo v tujini in prihaja vse več iskalcev zaposlitve tudi v Slovenijo. Po radiu poslušam, kako veliko je pomanjkanje šoferjev. Jaz mislim, da je to tak poklic, katerega se loti lahko vsakdo, vendar če je premalo interesa in če je lažje hoditi okoli in zbirati podpise, češ, da me nekdo noče vzeti, dobivam pa še vedno denarno socialno pomoč, kot pa da bi si sam prizadeval, da preneham biti breme širše in ožje skupnosti, potem mislim, da je nekaj narobe in da vlada vleče prave poteze in želi narediti tukaj na tem področju red. Trdim pa, da se nobene pravice ne jemljejo in ne zmanjšujejo. Poglejmo kar primer pokojnin, poglejmo, kako smo sprejemali zakonodajo v zvezi z mladimi mamicami, z invalidi. Nič se ne ukinja, ampak se želi na tem področju narediti red, transparentnost in situacijo, kjer naj dejansko tisti, ki so potrebni, jaz se strinjam in tudi vlada je naredila tak predlog, ki k temu vodi, da se za tiste, ki so res upravičeni in v skrajni sili, da se omogoči, da dobivajo to denarno socialno pomoč. Seveda pa se morajo pri tem sami potruditi. Mislim, da je naloga vsakega brezposelnega posameznika, da si z intenzivnim iskanjem poišče delo in da se maksimalno prizadeva za dosego tega cilja. Naloga države pa je, da zagotovi pogoje in delovna mesta in samo v skrajnem primeru, da pomaga tistim, ki si kljub intenzivnemu prizadevanju niso uspeli najti delovnega mesta. Prepričan sem, da v taki situaciji ni vprašanje, kaj delati in kako delati, ampak samo da se dela. Da prizadeti ni v breme družini in družbi, da je med ljudmi, da navezuje kontakte, nova prijateljstva, nova znanstva, kar je gotovo velik kapital za možnost pridobiti primerno delo njegovi izobrazbi in sposobnostim. Situacija, da nekdo doma čaka ob denarni pomoči delo, se mi zdi, da je zelo problematična, ker prihaja do tega, da počasi posameznik zapade tudi v depresijo, kar pa je zelo škodljivo tako zanj kot za družbo, za svojce in za bližnje. Sam sem mnenja, da zdrava oseba z normalnimi psihofizičnimi lastnostmi je dolžna sprejeti vsako delo iz razlogov, ki sem jih že naštel. V potrditev temu naj spomnim na ankete, ki so bile narejene tudi na nacionalki, kjer so spraševali ljudi glede tega vprašanja. Bil sem presenečen, da je skoraj večina odgovorila, da je pripravljena sprejeti vsako delo. Trdim, da obstoječi sistem dopušča veliko pasivnosti iskalcu zaposlitve. Dokaz je v številkah, ki sem jih v uvodu že navedel. Glede na vse to, mislim, da je predlog, ki nam ga je posredovalo ministrstvo in ki je danes tu pred nami, primeren in da amandmaji, ki smo jih dobili s strani opozicije, vodijo oziroma spreminjajo zakon v tem smislu, da bi pri teh vprašanjih pravzaprav zgrešil tisti osnovni namen, o katerem se pogovarjamo danes. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marjetka Uhan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, poslanke in poslanci! Zakon je dober. Minister Drobnič je prvi minister, ki si je upal brcniti v ta nakopičen red, ki se mu reče socialni prejemki, socialno varstvo. Je prvi minister, ki si je upal povedati, da socialna pomoč pripada ljudem, ki dela ne dobijo, ki ga ne zmorejo, ki so bolni, stari, nepokretni, ne pa tisti, ki delo namerno zavračajo ali se jim ne ljubi delati. Nobene socialne pravice do sedaj v tem mandatu nismo še ukinili, tudi s tem zakonom je ne bomo. Smo prvi, ki smo poskrbeli za upokojence, mlade, nosečnice pri zaposlovanju, starejše ljudi, rizične skupine. Vse to se stimulira v zadnjih dveh letih. Je tudi prvi minister, ki je nastopil proti zlorabam. Vsi, ki ste nastopali, ste omenjali, da nimate nič proti zlorabam, špekulacijam, torej veste, da obstajajo. Ampak ničesar niste naredili, da bi te zlorabe zmanjšali, pač pa se iz leta v leto [[...]]
Mir prosim. Gospod Anderlič, lepo prosim.
[[..]]povečuje število socialnih prejemnikov 90.000 ljudi v Sloveniji prejema socialno pomoč. Po drugi strani pa uvažamo 43.000 delovne sile iz tujine, ker nimamo slovenskih ljudi, ki bi opravljala dela v Sloveniji. Številni podjetniki, avtoprevozniki pa tudi humanitarne organizacije prihajajo, naj že za božjo voljo minister da več dovoljenj za tujce. Zakaj? Nimamo Slovencev, ki bi delali? Revoz je po javnih medijih razglašal, da rabi delavce, pa jih uvaža iz Bosne, iz nekdanje Jugoslavije, od vsepovsod, ker očitno nimamo delovne sile v Sloveniji, kljub veliki številki brezposelnih. Mar ni zavračanje dela ponižujoče do vseh tistih delavk, ki delajo v tovarnah za stroji za ubogih 100 tisoč tolarjev. To je ponižujoče. Kako stimulirati humanitarno delo? Tako, da jim poveš, da je plemenito dejanje, če skrbiš en teden za starega človeka, četudi je to tvoj oče, bolan otrok ali pa sosed, in če ti prejemaš socialne prejemke. To je stimulacija. Ne pa že naprej povedati, da določena dela niso humanitarna, ne vzbujajo samozavesti, da poslabšujejo samopodobo itn. Saj delo dajejo delodajalci pa razne humanitarne organizacije itn. in tudi one ne bodo vsakega verjetno sprejele, če bodo videle, da ni primeren za določeno delo. Ne delajmo si iluzij, da bo prav vsakega vsak sprejel, če bo že na obrazu videl, da mu ni do tega dela. Kar se tiče družinskega pomočnika, se mi zdi, da je dobro urejeno. Recimo samo ta pomoč za nego in skrb bolnega človeka. To pripada človeku in ni res, da bodo starši invalidnih otrok to pomoč izgubili, če bodo to delo opravljali starši. Ne moreš pa ti prejemati od države, pa delo prepustiti nekomu drugemu. To pripada človeku, ki je nepokreten, ki je bolan, ki ni sposoben delati, ne pa nekomu, ki je zdrav, pa tega dela ne bi opravljal. In mislim, da je to dobro rešeno. Delamo red po celem svetu, od Darfurja, Iraka, mislim da ga imamo veliko za napraviti na tem področju tudi v Sloveniji. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Majda Širca. Prosim.
Spoštovane Slovenke, spoštovani Slovenci! Važno je, da si podčrtamo, kaj mislimo o nas samih, kaj sporočate, kakšne Slovenke so in kakšni Slovenci so. Živimo, kot danes poslušamo, v državi, ki je zagotovila polje privilegijev in privilegiji se vlečejo iz preteklosti. Živimo v državi, kjer podpore niso deležni pridni - vas samo citiram - in živimo v državi, kjer se socialne pravice kopičijo in kjer je socialnih pravic preveč. To sporočate ob tem zakonu in važno je, da veste, kaj vam sporoča minister, ki naj bi skrbel za vas. Sporočate, da ni važno kaj nekdo dela, samo da dela. Važno je, da diplomirani kemik lahko dela kot kuhar ali da kuhar lahko dela kot diplomirani kemik. Lahko kemik oziroma kemičarka, lahko meša spojine, lahko kuharica oziroma kuhar namesto kemika meša epruvete. Ni važno, samo da dela. Preveč tujcev imamo, ker Slovenci nočemo delati, namesto nas delajo, pravim nas, pripadniki iz nekdanjih republik, pravite iz Bosne, ker Slovenci nočemo delati. Zakaj bi take, ki nočejo delati podpirali, zakaj bi z njimi zapravljali? Slišimo, da je minister Drobnič prvi minister, ki se je upal brcniti v socialne privilegije. Jaz se bojim, da bo zaradi primata doživel brco tudi sam.
Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa. Ko sem poslušala besede, pa sem že prej v uvodni predstavitvi povedala, velike besede nekaterih predstavnikov vladne koalicije, bi lahko dejala, da, ne vem, ali ste toliko brezbrižni, nimate morale, vesti sami do sebe in do ljudi, ki se znajdejo na socialnem robu preživetja ali pa dejansko ste tako naivni ljudje in preprosto preberete, pa niti ne veste, kaj preberete. Tisto, kar vam pač da minister oziroma njegovi ljudje v roke. Jaz sem jasno in glasno povedala, zakaj v Slovenski nacionalni stranki tega zakona ne bomo podprli. Pa mi dovolite še eno cvetko, ki je objavljena v Sobotni prilogi Dela z dne 23. septembrom 2006. Gre za intervju z ministrom Drobničem. Gospa Tomažič, ki je iz samega vrha kabineta, kot verjetno veste pri ministru Drobniču, je tudi v tajništvu sinode rimskokatoliške cerkve skupaj z gospodom Ivanom Štuhecem in gospodom Janezom Grilom. "Ima to vpliv", sprašuje novinarka, "na odločitve na ministrstvu za delo, družino in socialne, kjer je veliko odločitev, kot ste dejali, povezanih tudi z vrednotami?" Sedaj sem prebrala vprašanje, dobesedno sem ga citirala, novinarke oziroma novinarja. Minister odgovarja, to ima pozitivne vplive. Sinodalni dokument se dotika civilne sfere in vloge družine ter otrok, kar je pravna podlaga za delo na ministrstvu, pravna podlaga za delo na ministrstvu. Dokument govori o družbi pravičnosti, sožitja in ljubezni. Se naj temu odrekamo? Vesel sem, da so sodelavci oziroma da sodelavci delujejo tudi v nevladnih organizacijah. Pa smo prišli do formulacije, kaj pod taktirko tega ministra pomeni nevladna organizacija. Veste, rimskokatoliška cerkev v celoti, oprostite, ne more biti in ne sme biti nevladna organizacija, pa ima vpliv, pravno podlago tudi pri tem zakonu, ki ga sprejemamo danes. Prišli smo do tistega, zakaj morajo delavci, brezposelne osebe sprejeti vsako delo, v nasprotnem primeru izgubijo denarno, socialno pomoč. Tudi humanitarno delo oziroma prostovoljno delo v nevladnih organizacijah, torej v okviru rimskokatoliške cerkve. Slišali smo, gospod Pojbič je dejal, da ne more biti denarna socialna pomoč nagrada za opravljanje delovnih obveznosti. Jaz upam, da gospod Pojbič ve, kaj pomeni denarna socialna pomoč. Verjamem, da pravzaprav ni človeka v tej naši ljubi državi, ki bi dejal, da je ponosen, ker prejema 40 tisoč slovenskih tolarjev - zdaj sem navedla pavšalen znesek denarne socialne pomoči. Pred dnevi smo lahko brali v dnevnem časopisju, koliko stane kilogram kruha, in da se je cena kruha, ki bi moral biti osnova, v zadnjih letih povečala za več kot 300%. Lepo vas prosim! Pa naj še kdo reče, da je 40 tisoč slovenskih tolarjev, ki jih prejema brezposelna oseba, najsi bo mlada najsi bo stara oseba, ki pač ne dobi ustrezne zaposlitve, da je to nagrada za neopravljanje delovnih obveznosti. Mislim, da je to dolžnost države, dolžnost, ki jo mora čutiti do slehernega državljana in državljanke Republike Slovenije, ki se pač ne po svoji krivdi znajde na robu socialnega preživetja ali pa v socialni bedi, če hočete. Je pa beda tudi to, kar poslušamo v tem državnem zboru, od strani številnih poslancev, ki prihajajo iz vladnih krogov, ki krojijo politiko na področju sociale. To pa je beda, in to si upam trditi na tem mestu. In, dovolite, še nekaj smo slišali. Slišali smo, da je ta vlada oziroma ta minister poskrbel za vse kategorije ljudi. Za nosečnice? Pa, ne se hecat! Upam, da se spomnite obravnave zakona o starševskem varstvu. Tam se ženskam jemlje osnovna pravica, pravica do odločanja, ki jim je bila po starem zakonu dana! Na kakšen način je minister Drobnič poskrbel za nosečnice?! Bolni otroci - predlog novega ministra za zdravje je, da se bolniške nižajo, tudi za tiste starše, ki pač morajo na bolniško, ker imajo doma bolnega otroka. V Sloveniji imamo primer - več primerov, ampak omenila bom konkretno enega -, mati, ki ima otroka z avtistično motnjo. Mati, ki mora za tega otroka skrbeti 24 ur na dan, ker je otrok tako zelo bolan in ker v Sloveniji ni institucije, ki bi imela program, da bi se lahko strokovnjaki ukvarjali s tem otrokom. Taka mati 24 ur na dan skrbi za otroka, je brez zaposlitve, ravno zaradi skrbi za otroka. Minister Drobnič je v številnih razpravah, ki smo jih izpostavljali v tem parlamentu, rekel, ne, me pač ne zanima takšen problem. In ta mati ni upravičena niti do tolarja sredstev iz državnega proračuna, pa bi si jih še kako zaslužila. Ne vem, če minister Drobnič na tak način skrbi za vse kategorije ljudi, potem bom rekla, v kakšni državi pa živimo! Pa naj nam bog pomaga! To je edino, kar nam še ostane.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana predstavnika vlade! Dovolite nekaj razmišljanj o tem zakonu, brez časopisnih člankov in brez razprave o katoliški cerkvi, ki je očitno izredno sladka kost, vendar mislim, da se da tudi drugače, in upam, da ne bom komu povzročil kakšnih žolčnih bolečin. Iz gradiva, ki ga je pripravilo ministrstvo v zvezi z zakonom, ugotavljam, da je osnovni cilj predloženih sprememb in dopolnitev zakona o socialnem varstvu, da so izboljšanja obstoječega stanja predvsem v smeri večje racionalizacije javnih izdatkov, potem boljšega nadzora in doseganja večje pravičnosti pri dodeljevanju denarnih socialnih pomoči ter izboljšanje nadzora nad porabo sredstev s strani upravičencev do izredne, denarne socialne pomoči. Ključne spremembe za prejemnike denarnih socialnih pomoči so po mojem naslednje: bolj učinkovito spodbujanje brezposelnih prejemnikov socialne pomoči k večji delovni aktivnosti za vse, ki so za to sposobni. Tako je prejemnik pomoči dolžan sprejeti vsako zaposlitev oziroma delovno aktivnost, ki mu je ponudi Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje v skladu s predpisi o zaposlovanju, zavarovanju za primer brezposelnosti. Učinek delovne aktivnosti je večstranski, prejemniki pomoči ohranjajo delovne navade in stike z okoljem, pridobivajo delovne izkušnje, ki so lahko koristne za kasnejšo morebitno običajno zaposlitev oziroma sklenitev delovnega razmerja na podobnih delih in nalogah, izboljšujejo socialno vključenost v družbi in skozi delovno aktivnost lahko prispevajo k splošni družbeni koristi. Po mojem prepričanju predlog zakona odpravlja prejemanje denarnih socialnih pomoči po zaposlitvi, ko je že sklenjena zaposlitev in je razumljivo, da v tem času prejemnik prejema plačo za svoje delo. Z zakonom se izboljšuje nadzor nad porabo sredstev s strani upravičencev do izredne denarne socialne pomoči predvsem kar zadeva prilaganja dokazil, ki izkazujejo porabo sredstev. To je bila ne nazadnje tudi pripomba računskega sodišča ob nadzoru, da je pravna podlaga premalo jasno določena. Izboljšuje se sistem za pridobivanje kontrolnih podatkov od prejemnikov upravičencev do denarnih socialnih pomoči tudi za daljše obdobje za nazaj, ki je podlaga za učinkovito izmenjavo podatkov med javnimi evidencami. Centru za socialno delo se s tem zakonom omogoča, da ne dodelijo pomoči oziroma da delijo pomoč v nižji višini v tistih primerih, ko ugotovijo, da je pri prosilcu za socialno pomoč šlo zgolj za fiktivno prijavo lastnega gospodinjstva na istem naslovu, na katerem je sicer že bival. Z zakonom se uvaja tudi vračanje denarnih socialnih pomoči, če so bile izplačane kot nadomestna oblika pomoči za čas čakanja na rešitev o drugi pravici, ki se je uveljavila pred denarno socialno pomočjo, denimo denarno nadomestilo za čas brezposelnosti. Po obstoječem zdaj veljavnem zakonu bi potemtakem oseba prejemala pomoč iz dveh naslovov. S spremembo zakona se spreminja tudi sistem izplačevanja subvencije iz enkratnega izplačila v mesečni način izplačevanja, ki bo preprečil in omejil potencialne zlorabe oziroma poenostavil postopke izterjave, ki bi se lahko pojavljali, če bi še naprej obstajal sistem enkratnega izplačevanja. Naj zaključim svoje razmišljanje z odločno podporo zakonu. Zakon po mojem na primeren način spodbuja delo in skrajni čas je, da tudi ta državni zbor delu vrne čast. To sicer ni naloga, ki bi se jo dalo opraviti v enem ali dveh mesecih, to je gotovo naloga, ki jo bomo morali izvajati kar nekaj časa. Upam, da se bo čast vrnila tudi delu, recimo gradbenih delavcev itd. Še kako zagovarjam 2. člen slovenske ustave, Slovenija mora biti in mora ostati socialna država, ampak po načelu pravičnosti in poštenosti. Ker se ne bom kasneje oglašal pri razpravi o amandmajih, želim na tem mestu povedati, da jih ne bom podprl, ker ne prispevajo k izboljšanju zakona. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Naj začnem z neko asociacijo. Slišala sem, da je delu treba vrniti čast. Večina svojega življenja sem preživela v sistemu, katerega geslo je bilo: "delu čast in oblast". Sedaj pa k zakonu, o katerem ne govorimo prvič, pa se kljub vsemu nismo uspeli prepričati o nekaterih bistvenih rečeh. Socialni demokrati in z njimi sama nimamo nič proti nadzoru nad dodeljevanjem socialnih transferov. Ne moremo pa pristati na trditev, da doslej ni bilo čisto nič storjeno za to, da bi se nadzor nad dodeljevanjem denarnih pomoči in drugih socialnih transferov vpeljal. Že v prejšnjem mandatu je bilo storjeno vse, kar se sedaj samo izvršuje ali dopolnjuje, tako da malo distance do tistega, kar je tukaj pogosto mogoče slišati, da se šele s to koalicijo, s to vlado vse začenja, bi pa le dobro bilo, da ohranimo. Drugo, kar mislim kot svojo splošno pripombo ob teh številnih obravnavah in razpravah pripomniti, je to, da bi bilo dobro, če bi uspeli, poslanke in poslanci zadržati v svojem spominu vse, kar smo v tem času že sprejeli, pa potem primerjati s tistim, kar v trenutku sprejemamo, da bi lahko v resnici presojali, ali so te rešitve primerljive ali vse res vodijo k tistemu cilju, za katerega nekateri trdijo, da se zavzemajo. Sama se zavzemam za zaščito ranljivih skupin prebivalstva. To je tudi eden od postulatov socialne države in v njej zelo pomembne vrednote, ki se ji reče solidarnost. Sama pa ne morem spregledati tega, da je skrb te koalicije usmerjena v zagotavljanje boljšega položaja za tiste, ki imajo več, z utemeljitvijo, da bo tako spodbujena njihova ustvarjalnost in bodo s tem zagotavljali več in boljša delovna mesta. Kje je to jamstvo? Ni ga. Jaz si sicer predstavljam tako odgovornega lastnika kapitala, da presežke investira ustvarjanje novih delovnih mest, vprašati bi se pa bilo treba, ali je res tako. Zato sem presenečena, da nekateri v državnem zboru nenehno razmišljajo samo o tem, kako zaščiti delodajalce, kako njim omogočiti, naravnost frapantne so bile včerajšnje nekatere izjave o tem, kaj bo 0.6%, ali, kaj bi to pomenilo za konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Ampak ko to razpravo povežem s tistim, o čemer je govoril kolega Potrč, kaj se napoveduje, da bi izhodišče za vse socialne transfere pri usklajevanju v Sloveniji bila ocenjena inflacija, ne pa realna rast življenjskih potrebščin, šele sedaj razumem, za kaj gre. Tam ne gre samo za 18 tisoč brezposelnih oziroma prejemnikov minimalne plače, ampak gre za bistveno večji krog upravičencev. Prav bi bilo, da si odgovorimo na vprašanje, ali smo v novostih, ki jih sprejemamo, res vedno naravnani v zagotavljanje enake dostopnosti socialnih transferov ali ne. Mislim, da smo nekatere stvari krepko spremenili in bi se bilo treba se vprašati v imenu katerih vrednot. Bi povedala še kaj, kar sem prebrala v javnih občilih, čeprav nam je bilo povedano, da se na to ne smemo sklicevati. Pa mimogrede, pri drugi obravnavi se je celo minister skliceval na to, da je javno mnenje, ki ga je bilo mogoče prebrati v javnih občilih, usmerjeno proti brezposelnih, češ, da je javno mnenje tisto, ki meni, da so to ljudje, ki iščejo, kako se izogniti zaposlitvi in da gre za zlorabe. Znana slovenska sociologinja in antropologinja je govorila o kulturnem kapitalu, ki ga imamo in da bi bilo treba razvojno politiko usmerjati v duhu kulturnega kapitala, ki ga nosimo s seboj iz izkušenj tudi države, v kateri smo živeli poprej. Vprašati bi se bilo treba, kakšne so te vrednote. Jaz vidim solidarnost kot eno od tistih temeljnih vrednot. Niso to samo tiste vrednote, ki jih priznava sinodalni svet in ki jih je mogoče povezovati samo z vrednotami katoliške cerkve. Tudi prejšnja družba je imela vrednote, na katere kaže staviti in jih ne kaže zanemarjati. Poleg tega so tu tudi nekatere univerzalne vrednote, ki niso domena ene same skupine. In če se dotaknem še tega, kar sem prej omenila, odnos do brezposelnih, do prejemnikov denarne socialne pomoči. Jaz ne morem o teh ljudeh razmišljati samo kot o delomrznežih in kot tistih, ki se ne želijo vključevati v trg dela. Ne morem. In mislim, da bi se odrekla dobršnemu delu vrednot, v imenu katerih sem opravljala svoj pedagoški poklic tri desetletja, če bi tako verjela. Izobraževala sem v smeri, za katero je zadnje čase tudi mogoče ugotoviti, da je na udaru brezposelnosti in da se diplomanti teh smeri težko zaposlujejo. Ali naj zdaj te diplomante kar tako štejem za delomrzneže in za ljudi, ki bi radi iz državnih jasli jemali, ne da bi v to, kar ta država je, tudi kaj vlagali. To se pravi, v ljudi. Nesprejemljivo je zame tako gledanje. V resnici mislim, da bi bilo treba veliko več storiti za to, da bi se mladi ljudje lahko zaposlovali v smeri, za katero so se izobraževali. Tisti, ki smo kdaj učili, vemo, kako hitro znanje zastara. In ali smo res tako zelo bogati, da bomo zavrgli vse to, kar so ljudje med izobraževanjem pridobili? Verjamem, da je temeljna vrednota znanje. Verjamem tudi, da je ena od značilnosti izobraženega človeka, da se zna znajti v različnih življenjskih okoliščinah. Ampak hkrati se mi pa tudi zdi, da ni treba pristajati na to, da bi moral tisto, kar je pridobil, kar tako zavreči. In zato se mi zdi tako zelo pomembno vztrajati pri primernem delu. Tudi se zavedam, da je družbeno koristno delo izredno pomemben vzgojni dejavnik. Ampak od vzgoje do tega, kar daje tudi sredstva za preživetje, je pa vendar še korak. In želela bi, da bi bili pri uvidevanju teh problemov, s katerimi se srečujejo iskalci zaposlitve, bolj tolerantni. In tolerantni tudi do tistih, ki opravljajo delo, pa niso ne državljani in državljanke ali ne ljudje s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji. Jaz ne razumem, da se vsega, kar nam Evropska unija prinaša, ne zavedamo, med drugim tudi gibljivosti delovne sile, pa če to hočemo ali pa ne. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Franc Capuder.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mogoče nismo bili dovolj jasni, ampak vsi tisti, ki govorimo o tem, da bi morali prejemniki denarne socialne pomoči prijeti za vsako delo, sporočamo samo to, da ne bodo prejemniki denarnih socialnih pomoči le tisti in res samo tisti, ki si sami ne morejo zagotoviti sredstva za svoje preživljanje. Ali so primerni zato? V zakonu so predvidene komisije, ki bodo te stvari ugotavljale. Vse ostalo je le izraba tega inštituta. Številke, ki sem jih navedel v svoji predstavitvi, govorijo same zase. V letu 2004 90.000 upravičencev, zato je bilo porabljenih 33 milijard slovenskih tolarjev. In to zelo veliki porasti v dveh letih. Humanitarno delo ni samo stvar rimskokatoliške cerkve. Obstaja veliko ostalih inštitutov civilne družbe, ki ravno tako organizirajo humanitarno delo in ne se samo spotikati na rimskokatoliško cerkev. Res pa je, da je ravno rimskokatoliška cerkev tudi v svinčenih časih, ko je bilo še prepovedano opravljati humanitarno delo, pomagala velikemu številu tistih, ki so bili potrebni pomoči, pa država za njih ni znala oziroma ni hotela poskrbeti. Veliko je govora tudi o specializantih teološke fakultete in o tem, da so neprimerni za strokovno delo oziroma za strokovne delavce. Poglejte, v zakonu so zelo jasno zapisani kriteriji, ki morajo biti zagotovljeni. Imeti morajo enoletne delovne izkušnje na področju socialnega varstva, imeti morajo končano ustrezno specializacijo iz tega in opravljen morajo imeti strokovni izpit. In ravno strokovni izpit je tisto orodje, ki ugotovi, ali je določena oseba primerna za neko določeno delo. Pri nas v gradbeništvu je tako, jaz ne morem projektirati gradbenih inštrukcij, če nimam opravljenega strokovnega izpita, pa čeprav imam pet diplom, pet doktoratov mi nič ne pomaga. In strokovni izpit je tisto zadnje orodje, s katerim se izkažeš pred družbo. In vsi argumenti, ki jih podajajo nekateri razpravljavci, so lahko res samo ideološke narave z nekim malo čudnim gledanjem do rimskokatoliške cerkve, kot enega izmed členov naše civilne družbe. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi! Zakon, ki ga tokrat prinaša ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, je spet eden tistih, ki seveda ob lupini pozitivnega figurira kot trojanski konj, znotraj pa je seveda polno takšnih zadev, ki govorijo prav nasprotno kot sicer osnovni nameni. Ampak že pri osnovnih namenih bi se dotaknil vsaj prvega, da je namen zakona racionalizacija proračunskih odhodkov pri podeljevanju denarnih socialnih pomoči. To ne sme biti namen zakona. Tudi namen tega ministrstva ne sme biti to. Namen tega ministrstva je, da izboljšuje socialne pogoje, da utrjuje socialno državo, da pomaga ljudem, da jih ne pušča na milost in nemilost tistemu, čemur je zadnjič gospod predsednik vlade rekel, sedaj imamo pač tržno gospodarstvo. Zadeve seveda ne morejo biti postavljen tako out-out. Druga stvar, ki me zelo moti, je tole zmerjanje vseh, ki prejemajo socialne pomoči, ki jih sedaj v tem trenutku sprejemajo. Jaz prihajam iz okolja, kjer je brezposelnost ena največjih v Sloveniji. V urbanih okoljih prav gotovo največja. Ti ljudje seveda nimajo možnosti ohišnic, pridobivanja dela dohodka od drugod, ampak lahko živijo zgolj od socialne pomoči. In seveda vsi se zelo trudijo, da bi prišli do dela. Kar poglejte, kakšni so migracijski tokovi iz Zasavja. Če se ljudje ne bi sami potrudili in si iskali delo, bi bilo vseh teh 90 tisoč multipliciranih vsaj 3-krat, 4-krat. O tem govorimo. Če bi res vsi samo čakali. In to je žaljivo do državljank in državljanov, da se jim v tistem trenutku, ko prosijo za socialno pomoč, ko jo dobijo, da se jih šteje za napol kriminalce. Ne se hecati, ljudje. Druga stvar, ki moti. V nekaterih delih ta zakon prinaša nekaj, kar je absurdno in paradoksalno, to je prisilno prostovoljno delo. Če ne boš vzel dela, boš ob socialno pomoč, boš kaznovan, boš tako naprej itn. Delo je lahko kakršnokoli, delo je lahko tudi tlaka. Ne slepimo se, da ta zakon omogoča to možnost, prisilno delo, da omogoča tlako, da se vračamo pravzaprav ne samo v kapitalizem najbolj surovega tipa iz 19. stoletja, ampak še kam bolj nazaj. Zato v Liberalni demokraciji temu nasprotujemo. Mi smo ob prvem branju zakon podprli, ker smo računali vendarle, da bomo lahko s pametnim dogovorom, s pametnimi amandmaji zadevo spremenili, utirili v neko solidno humano obliko. Sedaj seveda se je pokazalo, da so bile to iluzije, da dogovora ni moglo biti, da se je vse preglasovalo in na takšen nehuman zaključek, na takšno protičloveško ravnanje ne bomo pristali. Tukaj ne gre samo za stare, ne gre samo za uboge, gre tudi za mlade. Na vse načine so na nek način postavljeni na socialni rob in zakon, ki naj bi ljudi vendarle spravljal v sredino, v življenje, v živost, jih na nek način spremlja na rob, jih diskriminira in seveda jih že vnaprej obsoja. Sklicevali ste se seveda na mnenje bralstva različnih časnikov. Saj se ne bi bilo treba. Gospod minister sam lahko natanko ve, koliko je teh zlorab ali pa lahko predvidi koliko je teh zlorab v resnici in tiste zlorabe je treba na nek način odpraviti, ampak ne na ta način, da vsem zmanjšuješ, da čisto vsem zmanjšuješ. Zadnje dni veliko govorimo o tem denarju. Ne vem zakaj je bila takšna naklonjenost do članov nadzornih svetov. Tam pa je seveda vse možno, vse dovoljeno in vse dopuščeno, ker je pač tržno gospodarstvo. Zakaj je bila čisto drugačna zamisel o zajamčenem dohodku, kjer bo to podrlo slovensko gospodarstvo, ne vem do kakšnega niča. Tukaj seveda smo spet pri istem. Revne narediti še bolj revne, še bolj brezupne, še bolj poslušne. Tistim, ki jim pa ni treba, predvsem nekaterim, ki imajo dvojna državljanstva ali delajo za dve državi, tistim se daje pa vse, ali individualno v obliki socialnih prispevkov ali pa kar , z dodeljevanjem del. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Nekaj odgovorov bi rad podal v zvezi s prejemanjem socialne pomoči in kriterijev. Ne gre samo za zlorabe v tem sistemu. Gre pravzaprav za napačno postavljen sistem, z neustreznimi kriteriji. Poglejte, v Sloveniji se dviguje standard, ko pa ob tem pogledamo število prejemnikov socialnih pomoči, vidimo, da so v zadnjih treh letih zelo, zelo narasli. Zelo je problematično pravzaprav, da je med temi prejemniki denarnih socialnih pomoči, ki so namenjene predvsem tistim, ki ne morejo delati, ki si ne morejo pomagati, kar 40% mladih do 26 let. Torej, ta sistem je postavljen narobe. Izplačila za socialne pomoči so se v treh letih povečala za 100%, število izplačil. Torej, ne gre samo za zlorabe, gre za sistem, ki ni dobro domišljen in ga moramo sedaj popraviti. Nobenemu socialno ogroženemu, ki je upravičen do socialne pomoči, se ne bo nič zgodilo. Se pa sprašujemo: "Kakšna je ta solidarnost, če se posameznik ne odloči za delo, saj to je njegova svobodna odločitev? Očitno ima druge oblike virov premoženja, preživljanja, da mu ni treba iti delat. To je v naši državi svobodno. Vendar pa me davkoplačevalci na to opozarjajo, zakaj dovoljujete ljudem, da prejemajo pomoč, če se ne želijo odločiti za delo. V Sloveniji imamo preko 40.000 delovnih dovoljenj za delo tujcev, mnogo tudi za delo v sezonskem delu. Ugotavljamo, da se prejemniki socialnih pomoči nočejo odzivati na sezonsko delo. Pravijo, da je ta status za njih ugodnejši. Z vidika davkoplačevalcev je to razumna in potrebna odločitev, in na to sem kot minister tudi odreagiral. Ne znižujejo se socialne pomoči. Nikjer ni, da se znižujejo. Ne, samo kriteriji se postavljajo na pravo mesto. Samo za to gre v tej Sloveniji. In to so tudi davkoplačevalci, državljani Republike Slovenije, zelo pozdravili. In dajmo narediti te spremembe, ki ne gredo proti najrevnejšim, ampak tistim, ki so to zlorabljali. To je to. In je kriv sistem, ki je to omogočal. Tega ni bilo mogoče preprečevati. Zato delamo te spremembe. Torej, 40.000 delovnih dovoljenj, med njimi mnogo tistih, ki so prišli iz tujine in opravljajo delo namesto tistih, ki prejemajo denarna nadomestila ali denarne pomoči. Zato se moramo v Sloveniji vprašati, za kakšno socialno politiko se bomo odločili. To je ves odgovor. Ni naperjeno v zmanjševanje pomoči. Sicer pa v teh dveh letih, odkar deluje vlada in odkar delam kot minister, se ni nobena pravica zmanjšala kot taka. Izboljšali smo pozicijo upokojencev, izboljšali pozicijo invalidov, veteranov, mamic, staršev, vsi so dobili dodatne pravice - tisti, ki so resnično upravičeni, nobena se pa ni zmanjšala. Razen morda dobroimetja, kjer smo videli, da se ne izrablja dobro kot starševska pomoč, sicer pa ne. Ta vlada deluje z dobrim občutkom za socialno politiko, ampak hkrati tudi za pravičnost. Sedaj se moramo vprašati, da tisti, ki prejemajo, recimo, 100 tisoč, pa gre vsak dan delati, kako on subvencionira potem tistega, ki se ne odloči za delo, pa prejema socialno pomoč. To je vprašanje temeljno. To je naše vprašanje na osnovi državljanstva, na osnovi socialne pogodbe, nekakšne socialne pogodbe, že na osnovi katere pravzaprav živimo v tej državi.
Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 26.9.2006. V razpravo dajem 23. člen in štiri amandmaje poslanske skupine Socialnih demokratov ter dva amandmaja poslanske skupine LDS. Prosim za prijavo. Čas za prijavo teče. Izvolite, gospod Boštjan Zagorac, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Sam bom amandmaje k 23. členu predloga zakona podprl. Še ena - bom rekel - zadeva, ki me je k temu podkrepila, je bilo sedanje ali pa trenutno izvajanje ministra, ko se je zopet skliceval na analize. Veste, gospod minister, od takrat, ko smo obravnavali zakon o zavarovanju za primer brezposelnosti, ko ste navajali analize, jaz vašim analizam več ne verjamem. Spomnite se, da ste pred vso to dvorano klicali, naj hitro naredijo in ste imeli vzorec 700 anketiranih, 30 jih je odgovarjalo, pa verjamem, da vsi z vaše stranke. Kar se tiče primernih del in humanitarnih del. Veste, vsako delo, se strinjam, da ni samo RKC humanitarno delo, ampak je očitno predlog te vlade, da bo financirala samo humanitarno delo, ki ga izvaja RKC. Lahko pač tako tudi razumemo, da gre za vračanje uslug, ki ste jih dolžni. Povejte mi: "Nekoga, ki je pač ateist, mu boste vzeli denarno pomoč, zaradi tega - ker vi, ki ste tako demokratični - ne bo hotel iti delati za fare? Neumnost.
Gospod Miran Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. Predlogi, ki jih dajemo ob 23. členu, so prav neposredno povezani z vprašanjem, ali imamo v zakonu prave kriterije ali ne. Tako kot je gospod minister povedal, da se socialna politika sama postavlja na pravo mesto, da pa sicer ne spreminja nikakršnih pravic in nikomur nič ne jemlje, tako mi trdimo, da se na teh dveh točkah, kjer dajemo amandmaje, ne postavlja na pravo mesto. Tudi mi smo za to, da se na ustrezen način opredeli, da mora imeti ustrezne kriterije, samo kriterij sprejemanja kakršnekoli zaposlitve za nas. Za mladega človeka, ki prvič išče zaposlitev in ima ustrezno izobrazbo, ni pravi kriterij. Gospod minister, za nas ni pravi kriterij. Vi ste ga lahko postavili, vi ga boste lahko z večino sprejeli. Samo ne mi reči, da se potem pogoji in pravice ne bodo spreminjale, tudi zmanjšale. Ja, s tem zakonom se bodo spremenile in zmanjšale. Jaz bi vam rad povedal, da nekaj vaših izjav, ki bi jih lahko z nekaj rahle hudobije ocenil tudi kot nestrokovne ali pa demagoške. Moram komentirati, poglejte, vi pravite, imamo višji standard in več izplačil. To nima nobene neposredne povezave in je lahko celo popolnoma logično, ne pa nelogično, kot vi trdite. Mi imamo povprečno višji standard, mi imamo več ljudi z višjimi plačami, še več jih bomo dobili, ko bo vaša davčna reforma sprejeta. Samo hkrati imamo tudi pomemben delež ljudi, ki več ne more živeti in seveda pač imajo pravico do socialnih dajatev. Kdor noče delati, ne more dobiti pomoči. Gospod minister, vi ste razen za delo, tudi za socialno politiko minister. Taka izjava ni korektna, ker ni mogoče vsem tistim, ki dobivajo socialno pomoč, reči, da nočejo delati. Ni mogoče. In jaz mislim, da ni prav, da na ta način želite prikazati neko politiko kot idealno. O konkretnem vprašanju, ki je vsebina tega amandmaja in o konkretnih rešitvah, pa ne poveste nič, nobenega argumenta, ki bi jih pač ovrgel. Hvala.
Gospa mag. Majda Potrata imate besedo. Prosim!
Hvala. Štirje amandmaji, ki so vloženi k 23. členu, pravzaprav ne prinašajo novih zahtev in novih rešitev, ampak kažejo le na to, da je naše prepričanje o tem, kako je treba tudi pri prejemnikih socialne denarne pomoči izhajati iz stališča enake obravnave z zavarovanjem tistih, ki dobivajo nadomestilo za primer brezposelnosti, trdno in da od tega ne nameravamo odstopiti. Menimo namreč, da bi morali vztrajati pri primerni zaposlitvi, ne pa kakršnikoli. Ne vem, kolikokrat smo to že utemeljevali, zakaj je prav vztrajati pri primerni, saj ta je definirana. Ni enaka, smo z enake ali ustrezne definirali na primerno, ki je znižana od dosežene ravni izobrazbe. Treba je vedeti, da se znajde v krogu prejemnikov denarne socialne pomoči zelo raznolika množica iskalcev zaposlitve in tistih, ki so potrebni družbene skrbi. In zato vztrajanje pri tem, ni neka pikanterija ali neko dlakocepstvo, ampak je v interesu ljudi, zlasti mladih. Kar pa zadeva pripravljenost za delo ali nepripravljenost, naj še z eno izkušnjo iz okolja, ki se je spopadalo z veliko brezposelnostjo, povem: "Veliko takih, ki so se preko zavoda za zaposlovanje usposabljali za kakšno delo, dobili tisto delo, se lahko v zelo kratkem času znova znajde na listi brezposelnih in se znova vključujejo v sistem izobraževanja in usposabljanja za nova dela." Govoriti o tem, da so vsi, ki so v takem položaju, neobčutljivi za delo, da ne sprejemajo dela kot vrednote, se mi ne zdi ravno primerno za tiste, ki jim je po ustavi in po položaju, ki ga imajo, naložena skrb za vse državljanke in državljane te države. Z rastjo standarda se dviguje tudi prag revščine, zato se mi zdi pač normalno, da se kriteriji spreminjajo. Ne morem pa reči, da se kriteriji vedno spreminjajo v prid tistih, ki slabo živijo. Kar nekaj primerov bi bilo, gospod minister, mogoče našteti, s katerimi bi vas lahko demantirala, kaj vse smo spreminjali, pa ni bilo vse samo v prid. Bilo je zaostrovanje, pa če to hočete priznati ali pa tega ne priznate. Hvala.
Besedo ima gospod Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Seveda ko danes poslušamo ponovno razprave, ki smo si jih že velikokrat povedali, je meni ob tem ali ob teh amandmajih nekako vest narekovala, da odgovorim na to, gospod minister, kar ste v svojem nastopu malo prej govorili. Govorili ste o dveh stvareh. Ta vlada je učinkovita in ta vlada je pravična. Jaz se potem vprašam: "Ko analiziramo ukrepe, za koga se izvaja te učinkovite ukrepe?" Včeraj smo govorili ne o tistih, ki so prejemniki denarne pomoči, ampak delajo. Delajo in za svoje delo so plačani skromno. Govorili smo o minimalni plači in govorili smo o tem, da kriterij, ki ste ga postavili, gospod minister, pa ne samo, da ste ga postavili, v zakon ste si zapisali, da boste vi tisti, ki ga boste postavljali še leta naprej. Kriterij za izračun minimalne plače ste postavili zelo nizko. Mi smo včeraj govorili o tem, da tisti ki delajo, naj bodo in imajo za plačilo v - recimo - delovno intenzivnih panogah, v panogah, kjer so nizke plače, hitrejše gibanje rasti plač. Ne. Zanimivo, nismo bili z argumenti uslišani v tej skupini ljudi tukaj v parlamentu, pa smo govorili o tistih, ki delajo, pri čemer smo velikokrat opozorili na dodatne ali pa popolnoma nasprotujoče si ukrepe, ko sprejemate zakon o dohodnini v tej vladi, kjer recimo določeni skupini ustvarjate možnost, da bodo v neto plačah prejemali bistveno večje plače. Ali je to ta pravičnost? Včeraj smo govorili o tistih, ki delajo. Danes govorimo o tistih, ki so zaradi takšnih ali drugačnih razlogov brezposelni in še v taki situaciji, da so prejemniki denarnih socialnih pomoči. Gospod minister, sam sem iz okolja, kjer velikokrat spremljam tako na zavodu za zaposlovanje kot v centru za socialno delo, kaj se dogaja. Zakaj? Zaradi tega, ker prihajam iz okolja, kjer smo izgubili veliko delovnih mest. Nihče v tistih vrstah ne stoji s ponosom, nihče. In ko se z njimi pogovarjam, pravijo, da bi bistveno raje delali, kot pa da so danes tam in morajo biti odvisni od tega, da prosijo za pomoč. Imam prijateljice in prijatelje, ki so na minimalni plači ali brezposelni. Brezposelni je vključen v aktivno politiko zaposlovanja preko javnih del za 5, 6 tisoč večjo nagrado, kot bi jo dobival - recimo - preko denarne socialne pomoči, pa dela. In ko je izpadel iz teh programov, pride k meni in sprašuje, kaj se zdaj tu dogaja. Ko sem ta vikend obiral jabolka - meni ni problem početi tudi take stvari, najrazličnejše -, so me mladi ljudje spraševali: "Povejte vi meni, kako dolgo bom v tem krogu, da bom sprejemal ta začasna dela, diplomiral takrat in takrat. Nimam priložnosti za to, da bi se vključil skozi svojo diplomo v takšna delovna mesta, kjer bi lahko uresničeval svoje ambicije. To, da bom oblikoval družino, da bom lahko dodatno varčeval za pokojninsko zavarovanje, da bom lahko najel kredite. Povejte vi meni, kakšni so ti ukrepi?" In ko sem analiziral, kaj se dogaja v mojem okolju, sem lahko ugotovil, da smo s 33% brezposelnosti res padli na 16% skozi ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Ampak, od leta 2004 je to več ali manj konstanta. Ko pa analiziram aktivna delovna mesta, aktivno prebivalstvo, pa vidim, da od leta 1996, ko smo imeli 2.500 aktivnih, imamo danes 2.200 aktivnih. In potem vprašam na zavodu za zaposlovanje, katera dela ponujamo. Ponujamo nižje stopnje izobrazbe, srednje stopnje izobrazbe in samo eno delovno mesto s šesto stopnjo izobrazbe. In potem se vprašam, kakšna je perspektiva, kakšna je regionalnost ali pa skladnost regionalnega razvoja, če ponujamo takšno perspektivo. A ti ljudje nočejo delati? Se pravi, zaradi svojih izkušenj nikakor ne morem pristati na to dejstvo, da bi rekel, ti ljudje pa nočejo delati, saj na ta način, ko stojijo tam v vrsti, zato da uveljavljajo pravice zaradi minimalnih prihodkov iz denarnih socialnih pomoči, zagotavljajo sebi in svojim najbližjim mogoče boljše materialno stanje. Ko govorimo danes, da imamo 40.000 dovoljenj in da nam primanjkuje avtoprevoznikov - tudi to sem analiziral v zadnjem obdobju, ko smo razpravljali v drugi obravnavi o tem vprašanju. Kaj pomeni to, da je nekdo nekoga vzel v lesarsko delavnico in si je - recimo - na tem delovnem mestu odrezal tri prste iz preprostega razloga, ker nikoli ni bil vključen v take delovne procese? Ali kdo analizira to zgodbo, ko govorimo, da mora nekdo iti in biti avtoprevoznik? Jaz vam povem, da ni ljudi, ki bi rekli kar tako, ne želim se s tem ukvarjati. Ampak obstajajo določene omejitve pri vsakem posamezniku, ki se - recimo - čuti sposobnega za neko delo, za neko delo pa ne. In nikakor ne morem sprejeti to, da nekdo danes tukaj enostavno reče: "Ja, saj on bo pa na obrazu videl, da nekomu neko delo ne pristoji, na obrazu". Tako poenostaviti, tako enostavno obravnavati ta vprašanja, ki se dotikajo dostojanstva ljudi, ki se dotikajo možnosti in perspektive vsakega takšnega posameznika. Ko se na drugi strani vprašam, ko govorimo o socialni politiki, ko govorimo o politiki trga dela v Evropski uniji in še ko smo bili opazovani s strani evropskega parlamenta, smo jasno postavili polno zaposlenost, boljša delovna mesta. Ne nižja delovna mesta, ne zniževati kriterijev zato, da bomo morali delati vse na strani ponudbe zato, da bi motivirali za izobraževanje, pa tega ne počnemo. Tukaj manjka celovitost teh ukrepov, ki smo jih že velikokrat v tej dvorani povedali, varna fleksibilnost. Torej, fleksibilnost da, ampak na kakšen način, celovita z vsemi ukrepi. In ko govorite o tem, da je bil napačno postavljen sistem. Jaz zdaj vprašam: "Vkrepi, ki jih izvajate, dajete več tistim, ki že imajo več, dajete manj tistim, ki imajo manj, hkrati pa govorite o tem, da ljudje nočejo delati? Jaz mislim, da ravno s temi ukrepi postavljamo napačen socialen sistem. Ni bilo razpravljavcev v tej dvorani, pozicijskih, opozicijskih poslancev, ki niso zagovarjali povečane kontrole, povečanega nadzora in utemeljenosti nadzora nad prejemniki denarne socialne pomoči. In ko sem poslušal skozi vso razpravo vaše argumente leta 2004 toliko, leta 2006 toliko. Nihče v tem obdobju ni postregel z argumenti, zakaj se to dogaja, zakaj ste naredili analizo. Prinesite nam podatke, da so Slovenci delomrzneži in da z veseljem hodijo na center za socialno delo, da z veseljem stojijo v vrsti zato, da bodo uveljavljali zahtevo po denarni socialni pomoči. Jaz imam drugačne izkušnje. Hkrati pa spremljam, kaj se dogaja na našem območju, ker ugotavljamo demografsko bistveno različno podobo. Mladi odhajajo zaradi perspektive, ki je boljša drugje. Bojim se, ko se sprašujemo, zakaj mladi strokovnjaki odhajajo v tujino, da odhajajo zato, ker rečejo: "Ja, povejte mi gospod poslanec ali bom lahko jutri pričakoval korektno delovno mesto?" Jaz pa rečem: "Gospod ali gospa, sprejeti boste morali vsako delo, boste zaposlen, nezaposlen, zaposlen, nezaposlen, kako dolgo bo to trajalo, ne vem." In tukaj se mi zdi, da bi bilo ključno sporočilo, ključno, kaj bi moral ta parlament, ta vlada početi, ustvarjati pogoje za to, da bo čim več priložnosti za kvalitetna delovna mesta. In ko govorimo o tem, da znižujemo sredstva proračuna za subvencije za delovna mesta, seveda govorimo o tem, da gradimo napačen sistem, gradimo ga na napačnih osnovah. In te razprave, ki so gluhe, torej neuslišane. Morate verjeti, da ne govorimo zato, ker smo opozicijski poslanci in želimo nekomu nekaj slabega, govorimo zato, ker imamo tudi drugačne poglede na osnovi izkušenj iz okolij, v katerih živimo. In to, da bi danes sprejeli te amandmaje tedaj nekdo izgubi pravice iz delovnega razmerja, to nastane tudi takrat, ko odkloni primerno delo, je po mojem mnenju prava pot pri reševanju teh problemov, seveda zato z malim upanjem, da bo amandma podprt, še zadnjič apeliramo na vas, razmislite o tem in podprite ta amandma. Hvala lepa.
Besedo ima gospod minister.
Hvala lepa, ponovno za besedo. Glede na to, da je bila splošna razprava ali postavljeno nekaj splošnih trditev, je potrebno odgovoriti za celovitost pristopov. Celovit pristop o zaposlovanju invalidov, kvotni sistem vzpodbujanje, povečanje zaposlitev za 40% na slovenskem trgu dela v zadnjih 7-ih mesecih. To je dober ukrep, potem imate predlog za izboljšanje najnižjih pokojnin iz državljanov, ki so delali v nekdanjih republikah SFRJ in gre tudi za uvedbo dodatka za pomoč in postrežbo. V zadnjih 10-ih letih ni bilo te spremembe, vlada je prisluhnila tem stvarem. Preprečevanje dela na črno. Ravno tako predložen zakon s strani vlade, kako se bo to preprečevalo, kajti to ruši varnost in zdravje ljudi in zlasti tistih, ki opravljajo delo na črno, da se jim zagotovi dostojno plačilo. Minimalna plača, da, minister je predlagal, zato ker se zaveda, da je potrebno dvigniti, pa če tudi samo za zaostajanje za standardom, pač socialni partnerji se niso uspeli dogovoriti. Zato je pač vlada na mojo pobudo sprejela ta predlog, da se dvigne minimalna plača. Dvig nadomestila za brezposelnost v času pogajanja o delovnih razmerjih. To je vlada tudi predlagala. Torej, dvig nadomestila za čas brezposelnosti, to je celovit ukrep. Potem, imamo celovite ukrepe za tiste, da se jim priznava delovna doba, staršem, ki imajo štiri otroke, dva otroka, itd. Zakaj je ta prikaz potreben? Poglejte, vse več imamo v Sloveniji upokojencev, ki jim je zagotovljen standard. To vidite iz podatkov, to ni nobena falsifikacija, to je jasno. Dviguje se delež aktivnega prebivalstva, dviguje se delež zaposlenih. Poglejte v letošnjem letu, kakšna je ta rast. Zmanjšuje se število brezposelnih in na drugi strani se nam povečuje število nadomestil za čas brezposelnosti in denarnih socialnih pomoči. Po normalni logiki vsakega državljana se lahko vprašamo, kaj je s tem sistemom narobe in to smo pogledali narobe. Vsak, ki se bo odzval na ponujeno delo, se mu ne bo nič zgodilo, ne odpravljajo se nobene pravice, ne zmanjšuje se jih. Ampak, tisti, ki se pač ne odločijo za delo, za humanitarno delo, pač ne bodo več prejemniki socialnih pomoči in to so ljudje pozdravili. To je vsa umetnost tega. Saj ti ukrepi niso tako komplicirani, ljudje zelo dobro zastopijo to in so dali nam jasno sporočilo. Ne trdim, da je bil prejšnji sistem v celoti narobe. Bil je, uvedel je celovit pristop k prejemanju denarne socialne pomoči, da se vsi prejemki upoštevajo in potem se izračuna. Ta pristop je dober. Mi nadaljujemo z enotno vstopno točko in uveljavimo te kriterije. Sistem se nadgrajuje in to je sporočilo javnosti. Ne pa, kdo ima bolj prav. Seveda smo pa zaostrili ravno zato, ker delodajalci pravijo, da ne dobijo delavcev za opravljanje teh poslov, ne dobijo jih. Sicer pa se moramo tako pošteno vprašati. Država je veliko vložila v našo izobrazbo, da imamo visoko izobrazbo, magisterij, tudi sam. In na osnovi tega, ker so država in drugi davkoplačevalci veliko vložili, imam potem jaz privilegij, da cel spekter dela odklanjam. Tisti za katerega bilo vloženo tukaj notri toliko državnih sredstev, pa nima nobene pravice odkloniti ker za njega je pa vsako delo primerno. Tudi iz tega vidika bi morali kdaj pomisliti na to. Jaz nisem nič uperjen proti tistim, ki se bodo odzvali na delo in bodo obdržali denarno socialno pomoč. Torej, brez zadrege lahko to tako naredimo. Glede teh kriterijev. Vlada je ravno iz tega razloga podprla oziroma podpira tak zakon. Seveda se boste poslanci odločali sami.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Prijavil sem se tudi zato, ker je potrebno vsaj tistemu, ki že dalj časa tudi na tem socialnem področju dela v tem parlamentu, tudi kakšno besedo reči v popotnico samoslavospevov gospoda ministra. Jaz seveda pristopa po tem amandmaju ne podpiram, zato ker trdim, da moramo ta dva korektiva jemati vrednostno različno. Eno je nadomestilo za čas brezposelnosti, ko nekdo izgubi delo zaradi takih in drugih vzrokov, predvsem zaradi prenehanja delodajalca in tehnoloških viškov itn [[..]]Zato je za ta primer tudi plačeval on in delodajalec, zavarovanje. Drugo je pa korektiv denarne socialne podpore. In seveda, mi neko zavezo po delovni obveznosti sedaj enostavno preslikamo eno na drugo, vendar tukaj država daje neposredno za socialno denarno podporo sredstva iz proračuna, ki so povsem druga sredstva, kot so morda sredstva, ki so bila namensko skozi zakon o zaposlovanju in zavarovanju bila rezervirana, če se ti to zgodi. Tako da, po tej plati tega težko sprejemam. Sem se pa potrudil, da smo tudi na odboru ta pretrd pristop predlagatelja pri tem vprašanju omilili, postavili neko varovalko, ki bi kolikor toliko onemogočila zlorabe tako trdo zastavljenega korektiva v nasprotni smeri kot trdimo, da sedaj zlorabe so. So zlorabe, ampak ne toliko zaradi tega, ker je s sistemom nekaj narobe. Sistem ni dober, pravi minister. Hvala bogu, ampak ko smo mi nekoč v prejšnjem mandatu želeli spreminjati posamezne slabe popotnice nekega sistema tega zakona, je bil takratni opozicijski poslanec povsem nekdo drugi, takrat je bil mag. Janez Drobnič s povsem drugim pristopom do razumevanja določenih socialnih vprašanj. Veste. Ljudje po vprašanju in državni organi socialne politike, socialne občutljivosti, socialne zdržnosti posameznika, pa se tako ne moremo obnašati. Nimamo legitimacije, da se lahko tako obnašamo. Veste kaj je bilo eno ključnih slabosti v sistemu, ki ga sedajle spreminjamo kot dober s tem zakonom, marsikaj popravljamo in mi podpiramo, osebno jaz močno podpiram? In česar ne odpravljamo? Nobenega praktičnega nadzora in ukrepanja ni bilo nad prihodki upravičencev do socialne denarne pomoči in tudi sedaj jih minister ne vgrajuje, ali v ta ali v katerikoli drug zakon. Mi imamo konstantne prejemnike socialno denarne pomoči, ki odklanjajo delo. Ampak zakaj ga odklanjajo? Ker imajo prihodke od oddajanja lastniškega stanovanja, ki je sicer nekako drugače vknjižen, v najem, od oddajanja takšne ali drugačne nepremičnine v najem. Tega je nebroj. In sedaj zaradi tega, ker tudi v tem sistemu minister tega ne odpravlja, seveda, pa veliko pričakujemo nad trdim korektivom, ki smo ga v zakon vgradili, da je udarjen tudi tisti, ki sedaj ni odklanjal dela zaradi tega, ker mu tega ni bilo treba, ampak zato, ker je dostikrat psihično labilna oseba, kar je velik del teh upravičencev, tistih pravih upravičencev do te socialno denarne pomoči, ker država kot socialna država jim mora iti nasproti. Ni drugače. Vrsto stvari je, ki jih ne odpravljamo. In vprašanje minimalne plače. Gospod minister ve in vlada je bila dolžna, da je pravočasno prinesla zakon, ne da ste prišli z njim prepozno, kar sem opozarjal, da smo v bistvu stali v pravni praznini. Noben drug ne more tukaj ukrepati, kot vlada. Zato ji je upravljanje države zaupano. Tudi vprašanje zakona o slovenskih državljanih - bomo pri naslednji točki govorili - ni tako blesteče, veste in idealno rešeno. Gospod minister včasih je le dobro biti malo samokritičen, sploh kadar je vprašanje pristnosti in postopanje v najbolj občutljivem socialnem aspektu. Po tej plati je meni po svoje žal, če se bo ta trdi ukrep, ki bi moral imeti dosti veliko varovalko, kadar nekdo odkloni vsakršno delo, zlorabljal. Ne bi se smel, če bomo upoštevali v drugem odstavku 36.b člena, da takrat vstopa nek arbiter kot ta strokovna komisija, ki bo to možnost odpravila oziroma omilila ali onemogočila. Drugače pa je dejstvo, veste, prejemniki socialnih pomoči niso mladi strokovnjaki, ko vse počez govorimo sedajle, kaj vse se odklanja. Prejemniki socialne pomoči so ljudje, ki ali imajo neko računico, ker potrebujejo čas za nekaj drugega, da se jim nek prihodek še povečuje, ali pa so ljudje, ki so do te pomoči upravičeni, ker so takšni, kot so, del te družbe, ki si sami ali ne morejo pomagati ali je nad njimi takšna usoda. Pa jih ne bom našteval, ki se sicer trudijo, pa so neuspešni. In do zdaj in od zdaj naprej, ali smo sistemsko to rešili zdaj na boljši sistem ali ne, bo država, kdorkoli bo, ta minister in ta vlada, morala te socialne zadeve preslikati tako, kot smo jih tudi do zdaj - pomagati jim je treba. Zato pa pobiramo davke in tako naprej. Hvala lepa.
Gospod Aleš Gulič, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Dotaknil bi se samo še nekaj zadev. Tu je bilo veliko govora o delu na črno, kot da je delo na črno prostovoljna izbira. Delo na črno je ravno tako prisilna izbira in nuja. Tisti, ki zaposlujejo, zaposlujejo na črno. In ljudje ne iščejo tega posebej. Prav gotovo bi se raje zaposlili "na belo", če bi bilo, ampak ni. Kar pojdite ob štirih zjutraj ob slovenske ceste gledat, kam hodijo zidat fantje na črno. 40.000 dobijo podpore, 40.000 dajo za stanarino in od česa naj potem živijo? Tujci, ki prihajajo, saj jih zaposlujejo naše organizacije, ker je lažje izkoriščati Romune, Bolgare, ki so brez pravic ali z zelo malo pravicami. Tudi naši počnejo to. V naših ambasadah tudi zaposlujejo "lokalce", zato da prikrijejo kakšne stroške in tako naprej. Ali boste to uredili? Nekateri mladi ne morejo dobivati pomoči zato, ker morajo opravljati volontersko delo, se pravi, zastonj po bolnišnicah, zastonj. Ampak v tistem trenutku seveda pa ne more prositi za pomoč. Se pravi, na oba načina so "škartirani". Ali ste to reševali? Ali sploh kaj rešujete s tem?
Besedo ima gospa Marjetka Uhan.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Smo pri amandmajih poslanskega kluba Liberalne demokracije in SD. Mi je žal, da poslanec SLS ni kakšnega boljšega amandmaja predlagal v tem smislu, da bi še izboljšal zakon, ki je pripravljen, in bi lahko kot koalicijski poslanec pripomogel k temu. Glede amandmajev, ki jih imam pred seboj, pa me je pri 23. členu zmotila predvsem obrazložitev: "Fakultetno izobraženi bodo morali brezplačno kositi travo ali pa obirati hmelj in to bo res uničilo njihovo samopodobo in samozavest." Tako kot je dejal že poslanec pred mano, niso vsi fakultetno izobraženi. Tisti, ki dobivajo socialne prejemke. Pa tudi tisti agronomi, ki smo že taka dela opravljali, nimamo zato nič slabše samopodobe, samozavesti, ampak smo ponosni, da znamo še kaj drugega delati, kot v tem parlamentu sedeti in poniževati določena opravila. Mislim, da tudi kakšno drugo delo, na primer, medicinske sestre v kakšnem domu ni tako lepo, pa ga vendar z veseljem opravlja. Zato jemljimo vsa dela enakovredno. Poznam skupino ljudi, 400 ljudi je recimo Romov v Trebnjem. Pa sta zgolj dva zaposlena, tista dva, ki pa sta zaposlena, sta pa šikanirana, sta pa šikanirana od svojih kolegov, Romov, ker pravijo, da sta neumna, ker delata, ker bi več dobila, če ne bi delala. To pa je nekaj narobe s tem sistemom, ki dovoljuje tako mišljenje. Tako da teh amandmajev ne bom podprla in tudi zavračam take misli, kot so bile, da bodo družine, ki so na robu, ki so socialno ogrožene, sedaj pa izgubile prejemke. Nikjer to ne piše in tudi s tem zakonom jih ne bodo izgubile. Mogoče pa se bo kakšna institucija potrudila, pa komu izmed njih poiskala kakšno delo, ki bo mogoče samo začasno, lahko pa tudi trajno. Hvala lepa.
Gospod Brenčič, replika.
Hvala lepa. Veste, gospa Uhanova, za poslanca Slovenske ljudske stranke ni ne ta ne prejšnja koalicija kletka, iz katere tisti, ki ima kolikor toliko pristen socialni čut, ne bi manj pogledal. Velikokrat sem že manj pogledal, pa še bom pogledal. Tudi včeraj ne bi bilo potrebno, da smo zakon o minimalni plači dolgovezili tako dolgo, če bi tega poslanca na odboru le upoštevali, ki je tako omenil ta predlog, da ga tudi vi včeraj niste zavračali. Bodite dostojanstven.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala. Najprej bi reagirala na tisto, ali so bili kriteriji poprej ustrezni ali ne. Če ne, bi bila slovenska zakonodaja usklajena z evropsko, če ne bi evropskega pravnega reda sprejeli, z njo tudi evropske socialne listine, pa še marsikaj, kar določa evropska socialna listina, pa še marsičesa, potem tudi ne bi bili sprejeti v Evropsko unijo, to kolikor zadeva sedaj ustreznost ali neustreznost zakonodaje in zakon o delovnih razmerjih, je že eden tistih, ki je bil pri tem ključnega pomena. Rada bi se samo na tole še odzvala, kar je minister mag. Drobnič omenjal, o dosežkih, ki jih ima to ministrstvo. Ne rečem, da je za posamezne skupine prebivalstvo mogoče sedaj bilo najti kakšne rešitve, ki so drugačne od prejšnjih, ampak smisel spreminjanja zakonodaje je, da gre k boljšim rešitvam. Ampak tisto, kar ugotavljam, je, da je za nekatere skupine ljudi zagotovljena možnost izbire, za nekatere skupine ljudi pa možnosti izbire ni. Jn če smo se odločili spodbujati starševstvo pri mladih ljudeh, je to dobro, ampak morali bi enako dobro poskrbeti tudi za tiste, ki si izberejo drugačno pot v življenju, do česar imajo vso pravico, pa kot mladi ljudje niso izenačeni zato, ker po vseh principih izpadejo iz možnosti za kandidiranje za kakšne zadeve. Tako, da ne želim odpeljati razprave v drugo smer, ampak samo pošten je treba biti pri nekateri rečeh. Tako pošteno bi bilo treba tudi premisliti, ali je z obeh strani dovolj dobro poskrbljeno zavarovala. K temu teži amandma v 36b. členu, kjer menimo, da je treba vendarle zagotoviti tudi, da nekdo presoja o utemeljenosti odgovora, da je tisti, ki presoja, o tem tudi ustrezno postavljen. Ni mogoče kar tako reči, da se brez kakršnihkoli kriterijev neki ugovor šteje za nesprejemljiv. Mora biti varovalo, da mora biti to komisija iz drugega odstavka tega člena. Sedaj, ali je vsaka utemeljitev k amandmaju res najboljša, je prepuščeno presoji, ampak pri sistemskih rešitvah je vedno tako, da sistemske rešitv puščajo na obrobju tudi posamične primere. Prav je, da ko presojamo ustreznost neke rešitve, pregledamo, da pokrije večino tistega ali ne. Menimo, da tistih primerov prejemnikov brezplačne socialne denarne pomoči, ki imajo izobrazbo, ne pokriva ustrezno. Res pa je, soglašam s predsednikom odbora, da je slabo poskrbljeno za vse tiste, ki nimajo niti izobrazbe, ki so nekonkurenčni na trgu dela bodisi še zaradi kakšne druge osebne okoliščine ali česar drugega. Ampak oprostite, včasih se mi pa zdi, da je žolčnost nekaterih razpravljavcev in razpravljavk marsikdaj motivirana tudi s kakšno neravno pogosto izrečeno, ampak skrito pripombo, ki kdaj pa kdaj pa le pride na plan. Hvala.
Gospod minister, imate besedo.
Odgovor spoštovanemu poslancu glede nadzora. Uveljavili smo en transakcijski račun, tako da prejemniki na družino dobijo samo eden račun tako, da je pregled. Drugo. Vsi transferi, ki so na starševskem varstvu, socialni politiki, so računalniško vodenje, baze podatkov, ki se med seboj povezujejo. Potem, uveljavljamo E kontrolo po novem. Do novembra pa bo vlada pripravila tudi zakon o enotnem postopku vlaganja pač za vse transfere, s katerim bomo pravzaprav tudi vstopili v sistem medsebojnega izključevanja posameznih pravic in v tej zvezi tudi spremembo zakonodaje. Ker smo ugotovili, da je približno 100 transferjev različnih vrst, ki se akumulirajo in pri tem se moramo vprašati, koliko te akumulacije približno nanesejo. Pri nekaterih smo ugotovili, da tudi milijon tolarjev mesečno neto. To je tisto, o čemer se mora vsaka država in vlada vprašati. Ne delujemo pa nič z ihtavostjo, ampak s treznim premislekom. Seveda pa, zagotovo, kot pravite, kontrola - domnevam in predpostavljam - da bi jih lahko uvedli še kakšne, da bi izključevale zlorabe. Za dobronamerne predloge se seveda vsakemu lahko zahvalim in jih bom tudi upošteval.
Želi še kdo razpravljati? Prosim, za prijavo. Izvolite, gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa. Torej, samo še ob pavšalni ugotovitvi, da želite povečevati aktivnost iskalcev zaposlitve. Seveda nikjer ni odgovora in analize o tem, ali so danes res iskalci neaktivni. Mislim, da delate veliko krivico ljudem. Iz razprave je pa tudi videti zelo veliko nekonsistentnosti, kajti, gospa Uhanova, rekli ste, da pričakujete, da bo neka institucija za nekoga poskrbela. Mislim, če govorite o tem, da je premajhna aktivnost, potem je treba ravnati z ukrepi v smeri povečane stimulacije, ne pa z represijo. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Končali smo razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.25 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SOCIALNE VARNOSTI SLOVENSKIM DRŽAVLJANOM, KI SO UPRAVIČENI DO POKOJNIN IZ REPUBLIK NEKDANJE SFRJ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Prosim, gospod minister Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada s tem predlogom sledi načelnemu stališču ob osamosvojitvi Republike Slovenije, da se slovenskim državljanom zaradi osamosvojitve Slovenije ne smejo poslabšati že pridobljene ali pričakovane pravice iz sistema socialne varnosti. To je bilo izrecno določeno za borce NOB in vojaške upokojence, za druge pa se je samo predpostavljalo. Največje razlike so se pokazale pri pokojninah. Po razpadu nekdanje skupne države se našim upokojencem godi bolje kot upokojencem v drugih republikah, kar je dobro. Kljub nekaterim napakam in zastojem je standard slovenskih upokojencev v preteklih šestnajstih letih sledil rasti plač. Obdržali so vse socialne pravice, varstvene pravice, dodatke, ki so jim šle poleg pokojnin v prejšnjem obdobju. Priznane pa so jim bile še nekatere nove. Istočasno pa se je standard upokojencev v drugih republikah nekdanje SFRJ zelo poslabšal. Do tega je prišlo zaradi splošnega upada življenjskega standarda, pa tudi zaradi relativnega zaostajanja pokojnin za plačami in krčenja pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Večinoma so ukinili socialnovarstvene dodatke, ki gredo poleg pokojnin. To so: dodatek za pomoč in postrežbo, dodatek za rekreacijo, invalidnine in druga nadomestila iz invalidskega zavarovanja in podobno. Ob tem se je odprlo vprašanje slovenskih državljanov, ki živijo v domovini, vendar so si pokojnine zaslužili v drugih delih nekdanje države, od kjer zdaj prejemajo svoje pokojnine. Zaostajanje njihovih pokojnin zaradi slabše valorizacije, ki velja v drugih republikah, je bilo kompenzirano z dodatki po zakonu o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ. S tem pa ni bilo rešeno vprašanje dodatnih pravic, ki se upokojencem zagotavlja po slovenskih predpisih, ne pa tudi s predpisi, ki veljajo v drugih državah na območju nekdanje SFRJ. Te pravice se po svoji vsebini pravice iz splošnega sistema socialne varnosti in se tudi financirajo iz državnega proračuna, ne pa iz prispevkov zavarovancem. Zato vlada s to novelo predlaga, naj se slovenskim državljanom s prebivališčem v Sloveniji, ki prejemajo pokojnine od nosilcev zavarovanja v drugih državah na območju nekdanje SFRJ, poleg dodatka k pokojnini iz tujine prizna še pravico do enkratnega letnega dodatka ter dodatka za pomoč in postrežbo z zneskom, ki bi jim šli, če bi si pokojnino zaslužili pri slovenskem nosilcu zavarovanja. Dodatek za pomoč in postrežbo dobi upokojenec, ki zaradi starosti ali bolezni ne more sam skrbeti zase. Namenjen je poplačilu dela stroškov, ki jih ima upravičenec, ker zaradi trajnih sprememb v zdravstvenem stanju za opravljanje osnovnih življenjskih potreb nujno in stalno potrebuje tujo nego in pomoč. Upravičenost ugotavlja invalidska komisija na podlagi upokojenčeve zahteve. Dodatek se določi glede na potrebe, in sicer znaša za najtežje prizadete 61.368 tolarjev na mesec, za tiste, ki lahko neke osnovne življenjske potrebe še opravljajo sami, 30.648 tolarjev, za najtežje prizadete, ki rabijo stalno nadzorstvo in pomoč, pa 87.669 tisoč tolarjev. Spoštovane poslanke in poslanci, problem, ki ga rešujemo s tem zakonom, je že star. Vprašanje ni težko, o njem se je že govorilo in marsikaj obljubljalo v prejšnjih mandatih in prejšnjih vladah. Razprav je bilo že veliko. Zato obžalujem, da bomo tudi danes o tem problemu, ki je vsem že jasen, samo razpravljali, ne pa odločili. S tem se bo problem naših sodržavljanov s pokojninami iz drugih držav na območju nekdanje SFRJ podaljšal za en mesec. Zato je zdaj čas, da nekaj storimo. Predlagam, da zakon podprete.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovani predsedujoči! No, tematika zakona, ki je danes pred nami, ni nova tematika, kar smo slišali ne nazadnje tudi iz besed ministra za delo, družino in socialne zadeve, ki je pripravljal ta zakon. Dejstvo je, da se s sprejetjem zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju razširjajo pravice, ki puščajo slovenske državljane, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje Jugoslavije v neenakopravnem položaju. Ti so pravzaprav na svoj težaven položaj opozorili že v prejšnjem mandatu. Kajti dogaja se, da so nekatere pokojnine iz drugih republik bivše oziroma nekdanje Jugoslavije, celo pod najnižjo določeno pokojnino v Republiki Sloveniji in dejansko ne omogočajo socialnega minimuma. Na seji matičnega delovnega telesa so bili sprejeti sklepi, na podlagi katerih je bila vlada zadolžena, da naredi izračune in predlaga tudi ustrezne rešitve. Vnovič smo se z omenjeno tematiko srečali pred točno letom dni. Na seji odbora za delo, družino, socialno politiko in invalide, torej v tem mandatu, kjer so prizadeti državljani vnovič opozorili na nevzdržno situacijo in neposluh oziroma ignoranco države do njihovega problema. Prispevki upokojencev, ki so delali - na primer - v izpostavah posameznih podjetij, prispevke odvajali v posamezne Zpize oziroma zavode za pokojninsko in invalidsko zavarovanje bivših republik, so bili večinoma nižji, kot so bili v Republiki Sloveniji. To je tudi eden izmed ključnih razlogov ali pa prvi razkorak oziroma prvi razlog za razkorak v pokojninah. Po osamosvojitvi so bile pokojnine sicer kolikor toliko enake, so se pa začele razlike stopnjevati s hitrejšo gospodarsko rastjo v naši državi. Tako, da je bila ta razlika vedno bolj očitna. Po razpadu Jugoslavije so bili slovenski upokojenci, ki so se upokojili v drugih republikah bivše Jugoslavije, postavljeni v slabši položaj, kot če bi pridobili pravico do pokojnine pri slovenskem nosilcu zavarovanja z enako pokojninsko dobo in pokojninsko osnovo še v času, ko je bila Slovenija del Jugoslavije. Med ključnimi zahtevami omenjene, jaz sem sicer rekla prizadete skupine upokojencev je dodatek za pomoč in postrežbo na domu, do katerega do sedaj niso bili upravičeni, ter izplačilo enkratnega letnega dodatka, prej tako imenovanega rekreacijskega dodatka. Pravico do pokojnine sicer dobi vsaka oseba, ki je bila po slovenskih predpisih zavarovana pri Zpizu oziroma zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Velja pa izjema za slovenske državljane, po kateri se za pridobitev in odmero pokojnine po slovenskih predpisih upravičencu upošteva slovenska zavarovalna doba tudi za čas oziroma čas do 31.3.1992, v katerem je bil zavarovan v kateri od drugih republik bivše Jugoslavije. Skratka, po osamosvojitvi in spremembi temeljne zakonodaje na področju pokojninskega zavarovanja so bili slovenski upokojenci, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje Jugoslavije, celo grupirani v več skupin. In kot je bilo zelo natančno razvidno na seji matičnega delovnega telesa, pred letom dni so najslabšo potegnili upravičenci na podlagi sporazuma z Republiko Hrvaško. Skratka, gre za neenakopraven položaj tudi med tako imenovanimi skupinami, odvisno pač od države, ki izplačuje pokojnino. Med cilji novele zakona je v prvi vrsti ustrezno upoštevati enakost vseh upokojencev, torej slovenskih državljanov. Predlog zakona pa vsebuje tudi zahtevo, ki je bila izpostavljena tekom predhodnih razprav na delovnih telesih, se pravi da se slovenskim državljanom s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji, ki prejemajo pokojnine od nosilcev zavarovanja v drugih državah na območju nekdanje Jugoslavije, poleg dodatka k pokojnini iz tujine prizna še pravica do enkratnega letnega dodatka ter seveda do dodatka za pomoč in postrežbo v zneskih, kakršni gredo upokojencem, ki so pokojnino uveljavljali pri nosilcu zavarovanja. Ta del se sliši zelo lepo in pošteno urejen, pa vendar roko na srce, gre za neke vrste lepotni popravek. Dovolite, da v okviru te novele omenim še nekaj dejstev oziroma pomanjkljivosti, ki pa se jih vlada oziroma pristojno ministrstvo ni lotilo s popravki v okviru te novele. Dejstvo je, da bi vlada morala predložiti zakon o odmeri pokojnine slovenskih državljanom, ki so delali v bivših republikah nekdanje Jugoslavije. Vlada bi morala ponuditi možnost ponovne odmere pokojnine slovenskim državljanom. Kaj se dejansko danes dogaja? Če je slovenski državljan le 5 let delal na Hrvaškem, potemtakem se mu odmera šteje, kot da je celotno obdobje delal na Hrvaškem. To pa ni pravično. Ni pravično do vseh ostalih državljank in državljanov Republike Slovenije. Vlada bi morala uvesti tako imenovan evropski standard, ki omogoča odmero pokojnine glede na dejansko obdobje, ko je nekdo delal v tujini oziroma za tuje podjetje. Vlada bi morala, če bi želela odpraviti problem, uvesti tudi tako imenovane reciprocitete. Morali bi torej upoštevati primerljive pokojnine z Republiko Slovenijo. Slovenska vlada bi morala napram bivšim republikam nastopiti predvsem bolj ostro. Zakaj? Morali bi zamrzniti izplačilo pokojnin oziroma zamrzniti izplačevanje upokojencem - tujim državljanom. Pa bom dala za primer Srbijo ali pa Bosno in Hercegovino. Pogrešila v tem primeru je prejšnja vlada. Prejšnja vlada, ki je brez pravne osnove izplačevala pokojnine na primer srbskim upokojencem, srbska oblast pa našim slovenskim ni nakazovala, kljub temu da bi morala, ker pač ni sklenjenih sporazumov. Gre dejansko za to, da je slovenski proračun v tem primeru dvakrat oziroma dvojno obremenjen. Kot sem že dejala, Slovenija plačuje tujim državljanom, obratno pa se v velikih primerih ne dogaja in je Slovenija tista država, ki mora plačevati ne nazadnje tudi razliko za slovenske državljane, ki na tujem ne dobijo pokojnine, do katere so upravičeni. In dovolite še konkretne podatke, ki bodo dodatno podkrepili, da gre za dvojno obremenitev slovenskega proračuna. 20.000 ljudi prejema pokojnine iz drugih republik. Dovolite, minister je danes tudi omenil, da bo vlada konkretno s tem zakonom zvišala pokojnine. Jaz sem dejala, da gre v osnovi za lepotni popravek, ki ne rešuje problema v jedru. Minister je dejal, da bo zvišala pokojnine, jaz bom rekla, da valorizacija pomeni nekaj drugega kot dejansko povečanje dohodnin. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli predlog zakona o dopolnitvah zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje Jugoslavije. Bomo podprli, še vedno pa apeliramo na ministra, ker gre danes za prvo obravnavo, da seveda pristopi k spremembam, ki v osnovi odpravljajo tisto, kar je pereče v samem zakonu in nenazadnje tudi povzroča neenakopravnost oziroma diskriminacijo v tem pogledu. Kot sem že dejala, podprli bomo ob prvi obravnavi, računamo pa seveda tudi na sodelovanje ministra in vladne koalicije tekom nadaljnjih obravnav.
Hvala lepa. Prisrčen pozdrav vsem skupaj. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in vabim mag. Žnidaršiča, da predstavi stališče DeSUS-a.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Naša poslanska skupina bo ta zakon podprla iz preprostega razloga, ki pa je v tem, da so naši državljani, ki so delali v bivših republikah skupne države, odvisni malodane od miloščine tamkajšnjih gospodarskih razmer in tamkajšnje ureditve pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Kmalu po osamosvojitvi smo imeli tudi mi v blagajni težave in je prišlo v nekem obdobju celo do zamrznitve pokojnin, ampak vendarle naša ekonomska moč je bila boljša in upokojenci so imeli tiste pokojnine, ki so jih pričakovali po zakonu in ki so bile bistveno boljše od tistih v ostalih republikah. Še posebej je težava nastopila za tiste naše delavce, ki so pri istih podjetjih delali v obratih na drugi strani primer je Rogaška Slatina, ki je imela obrat na Hrvaški strani, in tisti delavci iste tovarne so prišli v pokojnine, ki so bile daleč pod polovico naših, z vsemi posledicami tudi v tem smislu, da tamkajšnja ureditev ne določa dodatka za pomoč in postrežbo in letnega dodatka in mislim, da še varstvenega dodatka ne. Prizadetost teh delavcev je velika, zadeva traja že preveč dolgo časa in prav je, da država nekaj stori. Moram povedati dve besedi o sporazumu med državama, sprejet na to temo. Mi v stranki ocenjujemo, da je bil sporazum zelo slab, da naša država takrat ni izkoristila vseh možnosti, da bi pripravila sporazum, ki bi dal kaj več kot suho pokojnino po tamkajšnjem zakonu. Ker pa to ne velja tudi za tiste upokojence, ki so delali s tiste strani pri nas. Zato je rešitev, s katero bi ublažili materialni položaj oziroma to preveliko razliko za naše državljane, ki dobivajo pokojnino iz bivših republik, zlasti iz Hrvaške, teh je največ, na način, kot je predlagano v zakonu, sicer postopoma, pa vendar. Gre za dodatek za pomoč in postrežbo, ki je nujna pravica za vse tiste, ki sami ne morejo več skrbeti zase in katerih življenje se dramatično poslabša, ko to pomoč potrebujejo, ker ni poceni. In marsikdaj tudi ta, ki je določena z zakonom, ne pokrije dejanskega stroška nekoga, ki je popolnoma obležal in je pač potreben celodnevnega varstva, ne samo zdravstvene, pač pa tudi socialne in še kakšne nege. Enako velja za letni dodatek. Mi smo podpirali rešitev, da bi le-tega priznali že v tem letu. Vendar ker se to leto skoraj izteka, do te rešitve ni prišlo. Govorili smo o tem, da bi morda v sorazmernem delu izplačali ta dodatek, pa tudi ta rešitev, ne vem, če bo uspela. Na vsak način pa je prav, da ta letni dodatek, ko bo mogoče, dobijo vsi ti zavarovanci v enakem obsegu, kot to pripada tistim našim državljanom, ki so delali v naši državi, in da s tega vidika ne bo razlik, bo pa pomembno prispevalo k izboljšanju materialnega položaja onih, ki imajo daleč manjše pokojnine in nimajo drugih pravic po zakonu iz bivših republik. Skratka, naša poslanska skupina ve in se zaveda, da ta zakon ni celovito rešil tega problema, vendar pa mislimo, da je bolje nekaj takoj in še kaj kasneje, kakor pa nič in še naprej pustiti naše državljane v tej nezavidljivi situaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Veršnika, da predstavi stališče SDS. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je predlog zakona o dopolnitvi zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskih državljanov, ki so upravičeni do pokojnine iz republik nekdanje SFRJ. Pokojnina je pravica zaposlenega, da jo prejema, ko izpolni pogoje, ki so določeni z zakonom. Seveda pa nastane problem pri slovenskih državljanih, ki so živeli in delali v republikah bivše skupne države in prejemali bistveno nižje pokojnine. Zato je bil že v preteklosti sprejet zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ko so se te razlike med pokojninami nekoliko popravile in skušale izravnati. Kljub temu popravku pa se je vsa ta leta tej skupini slovenskih državljanov delala krivica, saj jim ni pripadal enkratni letni dodatek, to je tako imenovani dodatek za rekreacijo, in za prizadete tudi ne znesek za pomoč in postrežbo. Šele s to spremembo zakona, ki jo obravnavamo danes, bodo izenačeni s tistimi, ki so živeli in delali v Republiki Sloveniji ves čas do izpolnitve pogojev za upokojitev. Po podatkih ministrstva je približno 1800 oseb, ki jim danes dajemo pravico do letnega dodatka in dodatka za pomoč in postrežbo. Šele sedaj bo tudi ta skupina izenačena z ostalimi upokojenci v slovenski družbi. S tem zakonom dodatno obremenjujemo proračun za cca. 140 milijonov tolarjev, kar pa je zanemarljivo v primerjavi z zadovoljstvom, da se odpravlja krivica, ki je bila povzročena tej skupini državljanov. V Slovenski demokratski stranki smo vedno zagovarjali osamosvojitev Slovenije in se držali obljub, ki so bile dane v času osamosvajanja, zato tudi danes napovedujemo podporo temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Germič v imenu LDS.
Gospod podpredsednik, gospa sekretarka, kolegice in kolegi! Današnja novela zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz nekdanjih republik SFRJ, pomeni tretjo spremembo tega zakona in dejstvo je, da je vsaka sprememba prinesla določene izboljšave položaja tej skupini prebivalcev. Zato v poslanskem klubu LDS podpiramo tudi te predlagane spremembe. S to novelo se predlaga, naj se tej skupini upokojencev poleg pokojnine iz tujine in dodatka k pokojnini po slovenskih predpisih prizanaša pravice do enkratnega letnega dodatka ter do dodatka za pomoč in postrežbo v zneskih, kot gredo upokojencem, ki so pokojnino uveljavili pri slovenskem nosilcu zavarovanja. Z novelo zakona se delno uresničujejo sklepi s seje matičnega delovnega telesa z dne 7. septembra 2005. Žal je navedena sprememba zakona prišla šele po enem letu po seji odbora, čeprav smo pričakovali, to pa kažejo tudi vsebine današnjega predloga, da bi zakon lahko obravnavali že v lanskem letu in bi bilo mogoče finančne obveznosti vključiti že v proračun za leto 2006. Še bistveno pomembnejše pa je dejstvo, da bi upravičenci lahko uveljavljali pravice zakona že leto prej, kar je glede na njihovo pričevanje in upoštevanje starosti upravičencev izrednega pomena. Je pa dejstvo in ob tem ostaja grenak priokus, da minister Drobnič ni upošteval velike večine sprejetih sklepov matičnega delovnega telesa državnega zbora z dne 25.5.2004 in z dne 7. september 2005. V poslanskem klubu LDS smo pričakovali, da se bo minister Drobnič opredelil do teh sklepov, da nam bo predstavili stališče vlade, na ta način bi storil še večji korak naprej. Ljudje, ki se zavzemajo za svoje pravice, bi vedeli, kaj lahko in česa ne morejo pričakovati od te vlade. Vendar glede na dejstvo, da predstavnik ministrstva ni želel sodelovati na seji matičnega delovnega telesa septembra lanskega leta, ko so se obravnavala ta vprašanja, lahko sklepamo, da ministrstvo tem odprtim vprašanjem ne namenja dovolj velike pozornosti. Seveda pa odgovori zelo zanimajo slovenske državljane, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, kar so s svojo udeležbo in velikokratnimi obiski na ministrstvu in v posameznih poslanskih skupinah to tudi že velikokrat pokazali. Zato vas ponovno sprašujemo, gospod minister, kakšno je stališče ministrstva in kakšno je stališče vlade do teh vprašanj? Kakšni so vaši odgovori na vsebino sklepov odbora državnega zbora Republike Slovenije za delo, družino in socialno politiko in invalide, sprejetih na 7. redni seji septembra lanskega leta? Dovolite mi, da na kratko obnovim vsebino sklepov. V prvem sklepu odbor ugotavlja, da se sklepi, naslovljeni na vlado Republike Slovenije, ki jih je odbor sprejel ob obravnavi teh vprašanj, povezanih s problematiko slovenskih državljanov, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, zlasti iz Hrvaške, na svoji 24. redni seji dne 25.5.2004, niso realizirali. V drugem sklepu pa odbor ugotavlja, da je obstoječe stanje diskriminatorno do slovenskih državljanov, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, zato ponovno predlaga vladi RS, da pripravi poseben zakon o priznanju in odmeri pokojnin teh državljanov. Zato smo v poslanskem klubu LDS nekoliko razočarani nad ravnanjem ministra in njegovih predstavnikov, ki se ne želijo opredeliti do sklepov pristojnega delovnega telesa državnega zbora. Ob spoznanju, da so na matičnem odboru nekateri poslanci in poslanke iz vrst vladajoče koalicije pokazali razumevanje za to problematiko in željo, da se čim prej razreši ta problematika, nas seveda preseneča, da imamo danes, leto dni potem, na klopeh polovičen zakon, ki nima obrazložitve, zakaj ostalega predlaganega ni v zakonu. Zato želimo med razpravo izvedeti, zakaj ministrstvo za delo pri pripravi zakona ni upoštevalo sklepov, ki jih je sprejelo matično delovno telo že maja 2004. Samo v osvežitev spomina, s katerim sta se takrat strinjala in takrat tudi aktivno sodelovala pri njihovih oblikovanjih sedanji minister za gospodarstvo, gospod Vizjak, in sedanji predsednik državnega zbora, gospod Cukjati. Če naštejem nerealizirane sklepe matičnega odbora, sprejete dne 25. maja 2004, ki so vladi predlagali, naj pri pripravi zakona upošteva, želel bi poudariti le prvi del sklepa, ki govori, da je pokojnina pravica, ki izhaja iz dela, zato mora temeljiti na delovni dobi in mora odražati vse delavčevo aktivno obdobje, zato ne sme predstavljati le socialnega korektiva. Med razpravo torej pričakujemo, da se bo ministrstvo za delo opredelilo do teh predlogov, predvsem pa predstavilo svoje stališče, ali gre pri teh upravičencih za socialno reševanje te problematike, ali ta pravica izhaja iz dela, kar ima za posledico drugačen izračun pokojnin. Kot sem dejal že na začetku, bomo v poslanskem klubu kljub le delnim rešitvam, ki jih ta zakon prinaša za reševanje te problematike, seveda zakon podprli in še enkrat z željo, da bomo v tej razpravi tudi dobili odgovore na vprašanja, kakšno je stališče tega ministrstva, te vlade do celovitosti tega problema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo kolega Potrč v imenu Socialnih demokratov.
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Gospod minister je najbrž zavestno malo ošvrknil poslansko skupino Socialnih demokratov, ki je predlagala splošno razpravo, in nam celo očital, da bomo zato krivi kasnejšega sprejema zakona. Naj povem, da to res ni korektno, ker bi moral ošvrkniti sebe, ker v okviru svoje pristojnosti pač dve leti ni storil ničesar, da bi bile predlagane spremembe in dopolnitev sprejete, posebej tudi od lanskega septembra, ko je ponovno matično delovno telo sprejelo dovolj jasne sklepe. Naj to na začetku povem kot prvo, ker se mi zdi, da je škoda, da na točkah, kjer bi deloma lahko našli soglasje, iščemo razlike. Drugo, prepričan sem, da je splošna razprava o tej tematiki in o tem zakonu, govorim zavestno o tematiki in o zakonu, potrebna, ker iz tega, kar je govoril minister, pa tudi kar so ali pa smo govorili, mogoče boste za mene rekli enako, kolegice in kolegi, poslanke, in poslanci čutim in razumem, da problem ne vidimo na enak način. Da minister misli, da s predlaganim zakonom, ki je koristen in ga bomo tudi mi podprli, in hvala bogu, da je vsaj sedaj vložen in da bo del krivic popravil prizadetim, vendar minister misli, da rešuje vse probleme. Rešuje pomemben del problemov, ker gotovo za prizadete dodatek za pomoč in postrežbo in letni dodatek pomeni pomemben prispevek, kar je lahko tudi velik del glede na relativno nizko pokojnino, ki jo imajo, vendar se temeljni problemi s tem ne rešujejo. Mi bomo torej ta predlog podprli. Radi bi pa enako, kot je to recimo že bilo narejeno s strani gospoda Germiča, poudarili tudi sami, da še mnogo mnogo nalog, ki so bile vsebina sprejetih sklepov v odboru za delo, družino in socialno politiko, ostaja nerealiziranih. Kje vidimo mi probleme? Prvič, gre dejansko za tri skupine državljanov, ki imajo na zelo različen način urejen položaj. Značilnost vseh pa je, da so del ali celoto svoje delovne dobe opravili v stari bivši Jugoslaviji in v drugih republikah prejšnje skupne države in sedaj na različen način dobivajo ovrednoteno to svoje delo. V najboljšem položaju so upokojenci, ki so se upokojili do denarne osamosvojitve Slovenije, se pravi do 8. oktobra leta 1991. Njim je takrat iz pokojnine, ki so jo dobili, izenačeno bilo na slovenski tolar in dobivajo potem vsako leto naprej usklajevanja tako, kot jih dobivajo slovenski upokojenci, skratka delijo z našimi upokojenci usodo. In razlike, ki na tej točki ostajajo, ostajajo samo v razliki na nominalnem nivoju, ki je pač bila že včasih glede na plačo in pokojnino med Slovenijo in drugimi republikami bivše skupne države, vendar te razlike niso tako nesprejemljive. V drugo skupino sodijo državljani, ki so bili upokojeni zaradi dela v drugih republikah po 8.10., zaradi tega, ker so od takrat naprej prejemali pokojnino iz drugih republik ne upoštevaje predpisov, ki so veljali v Sloveniji. In ker se je k sreči relativno kmalu ugotovilo, da iz tega nastajajo res veliki problemi, je bil že v letu 1992 sprejet prvič zakon, ki je zagotavljal socialno varnost slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz drugih republik nekdanje SFRJ, in jim deloma ta položaj popravljal. Ko se je ugotovilo, da za te nove upokojence ni predvidena osnova, je bil zakon popravljen in se jim je začela pokojnina izplačevati do razlike za znesek najnižje pokojnine v Sloveniji, in je s tem bilo dodatno popravljeno. Vendar kar mene zadeva in na to smo opozarjali in dali pripombe že takrat, ko se je zakon sprejemal, ne glede na to, v čigavi vladi smo bili ali ne, da je to izhodišče po našem prepričanju napačno. Namreč, pomagalo je ljudem, vendar je pomagalo po načelu socialne pomoči, ne pa pravice iz dela. In je reklo, vi dobite najnižjo pokojnino, da vam s tem popravimo socialni položaj, ni pa upoštevalo, kaj je dejansko kdo 10, 20, 30, 40 let delal v neki drugi republiki in koliko bi primerljivo za enako delo dobil pokojnine, če bi jo dobil po slovenskih predpisih. V tretjo skupino pa sodijo državljani, ki imajo deljeno delovno dobo in del pokojnine dobivajo iz druge države - gre predvsem za Hrvaško in Makedonijo, s katerima imamo sklenjeno ustrezno konvencijo o socialnem varstvu -, del pa dobivajo v Sloveniji. Ti so tudi v sklopu teh problemov iz razloga, ker so pokojnine v Makedoniji in pokojnine na Hrvaškem le še precej nižje in je razlika v višini pokojnin, ki jih dobivajo za recimo enako delo in enako delovno dobo iz Slovenije in iz te druge države, 20-, 30-, pa tudi 50- in večodstotna. In to je vprašanje, ki bi ga tudi še morali rešiti. Tako mi vidimo problem in menimo, da bi morali pristopiti k reševanju vseh teh problemov v celoti. Sklepi, ki jih je na žalost res pozno sprejelo matično delovno telo, vendar ne po svoji krivdi, ampak tudi prejšnje vlade, ki ni kazala dovolj razumevanja za to vprašanje oziroma je do tega vprašanja bolj izhajala iz sociale, iz tega, ali imamo denar ali ne, ali se bo dalo ugotoviti primerljive kriterije, ali bo možno najti sredstva in podobno, kar vse so bili razlogi, vendar temeljni razlog, da moraš človeku, ker je prišlo do razpada države, zagotoviti pravico, ki jo je pred tem imel, ne glede na to, ali je delal v tem ali drugem delu bivše države, tega pač ni bilo, to ni bilo v zadostni meri upoštevano. Torej bili so sprejeti sklepi, najprej, kar je bilo že omenjeno, spomladi leta 2004 in na zahtevo predsednika matičnega delovnega telesa, gospoda Brenčiča, ki je postavil to stvar na dnevni red, ponovno 7.9.2005. Jaz ne bi želel citirati sklepov v celoti, bi pa poudaril iz njih dvoje. Prvič - bistvena značilnost teh sklepov je reševati problem na podlagi pravice iz dela in to doslej ni bilo rešeno. Tudi s tem predlogom ta vlada tega ne rešuje. Jaz bi želel, da ostaja naša skupna ugotovitev, da je to obveznost, ki to vlado še čaka. In drugo, da mora na podlagi tega, da bi to lahko uredila, pripraviti poseben predlog zakona, s katerim naj se ta pravica zagotovi. Skratka, da ne gre samo za socialne korektive, ampak da gre za pravico iz dela. In zato pričakujem, da bomo večinsko, tudi z veseljem v poslanski skupini Socialnih demokratov sedanji predlog zakona podprli, daje pravice, za mnoge bodo te pravice pomembne. Mi smo govorili tudi s predstavniki društva slovenskih državljanov, upokojenih v drugih republikah nekdanje Jugoslavije, in absolutno je njihova želja, da se ti zakoni podprejo in čim prej sprejmejo, zavedajoč se, da je boljši vrabec v roki kot golob na strehi; ker jim je bilo zelo jasno povedano, to smo sedaj sposobni storiti, če želite sprejmite, o ostalem morda kdaj ali pa tudi ne. Ampak naša naloga je, da tisto "o ostalem morda kdaj ali pa tudi ne" ne bo točno in da bo državni zbor, jaz pa verjamem, ker je to doslej delal tudi predsednik in matično delovno telo vztrajalo, da se v koaliciji oblikujejo tudi predlogi, ki bodo trajno rešili to vprašanje. In če to skupaj ugotovimo, potem je splošna razprava več kot potrebna, ker že leta in leta se vedno vrtimo v krogu, vedno vrtimo v krogu, in ko že enkrat mislimo, da smo se načelno dogovorili, kako je treba problem rešiti, se najde nekdo in po stranski poti in bližnjici rešuje samo nekaj koristnih in potrebnih socialnih vprašanj, ampak problema v celoti pa ne reši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mikolič bo predstavil stališče Nove Slovenije. Prosim.
Lepo pozdravljeni, predsedujoči! Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Končno je pred nami zakon, ki bi naj odpravil krivico, ki se več kot 10 let godi upokojencem, slovenskim državljanom, ki so bili zaposleni v drugih republikah bivše Jugoslavije. Novela, ki dopolnjuje obstoječi zakon, ima dva oziroma tri člene, ki nakazujejo rešitve, in v naši poslanski skupini Nove Slovenije se sprašujemo, čemu splošna razprava. Bom tudi jaz ošvrknil SD in se vprašal, ali ima kdo morda šele danes slabo vest, da se problem vleče tako dolgo debelo desetletje. Sprašujemo se, ali je predlagatelj za splošno razpravo imel korektne namene, ali pa je komu celo interes, da se agonija nadaljuje. Zakaj pomisleki, in to upravičeni? Tisti, ki ste v preteklih mandatih bili v vladi, ste imeli možnost, da prisluhnete tem ljudem, upokojencem, ki večinoma živijo ob slovensko-hrvaški meji. Danes lahko rečemo, da ste imeli možnosti. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, tisti, ki ste v preteklem obdobju bili na oblasti, takrat ste bili dolžni, da bi problem rešili, saj so tudi ti ljudje vam zaupali. Samo teh, ki so delali na Hrvaškem, govorim o teh ljudeh, je bilo več kot 5.000, danes jih je samo še 1.300. Lahko se vprašamo, ali je danes teža problema kaj drugačna, kot je bila pred desetletjem. Vsekakor ne. Gre za kategorijo naših državljank in državljanov, ki jih je življenjska usoda v preteklosti tako ali drugače za marsikaj prikrajšala. Gre za ljudi, ki se borijo za popravo materialnih krivic, gre za ljudi, ki so po desetletnem boju z državo leta 2003 v Rogatcu ustanovili Društvo slovenskih državljanov, upokojenih v drugih republikah nekdanje SFRJ. Društvo je bilo ustanovljeno z namenom oziroma zaradi tega, ker akcije posameznikov ali skupine oškodovancev niso obrodile sadov. Moramo se zavedati, da pri tem problemu ne gre samo, tako kot smo že prej slišali, za reševanje socialnih problemov z vidika izenačevanja pokojnin, ampak moramo na ta problem gledati tudi z vidika zagotavljanja pravic iz dela. Po razpadu nekdanje SFRJ se pokojnine, ki so jih prej zavarovanci v različnih republikah uveljavljali na podlagi istega jugoslovanskega zakona, v vsaki od novih držav usklajujejo na svoj način. V Sloveniji se upokojencem zagotavlja bistveno večji obseg pravic. Razliko najbolj občutijo slovenski državljani, upokojenci, ki prebivajo v Sloveniji in prejemajo pokojnino iz sosednje Hrvaške. V poslanski skupini Nove Slovenije stojimo na stališču, da je skrajni čas, da je tudi tem ljudem, ki so delali 35, 40 ali še več let, potrebno zagotoviti jesen življenja, primerno dostojnemu človeku. Zato smo tako v lanskem kot v letošnjem letu podpirali vse aktivnosti, ki jih je vodilo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, glede rešitve te problematike. Moramo poudariti, da so bili prizadeti še kako razočarani potem, ko je nekako bilo po številnih razgovorih doseženo soglasje, da se večina najbolj perečih vprašanj razreši s priznanjem pavšalnih dodatkov, ki sicer gredo k slovenskim pokojninam. Na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve je to bilo vključeno v novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vemo, kako se je zadeva razpletla, in ti ljudje so tudi v letu 2006 ostali brez letnega dodatka. Grenak priokus za vse, tudi za nekatere, ki sedimo v tem državnem zboru in živimo s temi ljudmi, poznamo njihovo socialno stanje in regresa, če lahko tako rečem, ne rabijo za letni oddih, ker si ga ne morejo privoščiti, ampak bi ga rabili predvsem zato, da bi si zagotovili vsakdanje življenjske potrebščine. In sem tam, kjer sem bil na začetku oziroma kar sem na začetku dejal, zakaj splošna razprava. Ali nam problem po desetih letih ni dovolj poznan? Spet se vse skupaj zavlačuje. Rešiti ga moramo danes, kajti jutri bo za marsikoga že prepozno. Pa bom zaključil še enkrat s podatki. Govorim samo o upokojencih, ki so bili zaposleni na Hrvaškem. Teh je bilo leta 1992 okrog 4.250, danes jih je, reci in piši, samo še 1.300. Vsak čas bomo dosegli številko 3.000 ljudi, ki so že našli svoj večni mir in pomoči več ne potrebujejo. Zato pomagajmo tistim, ki jim danes še lahko po magamo. Hvala.
Hvala lepa. Še zadnji bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke gospod Brenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Najprej bom v imenu poslanske skupine začel tam, kjer sem čutil potrebo maloprej, da začnem. Smatram, da smo v tej hiši zmožni biti tako sprevrženi, da je grdo. Ko se je ta materija, ki jo obravnavamo danes, želela urejati tam, kjer tudi sam pravim, da bi se morala, v zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, vgradila v zakon, sem jaz, seveda s svojo poslansko skupino, v imenu poslanske skupine močno nasprotoval takemu početju - da bomo te maloštevilne slovenske državljane obravnavali diskriminatorno napram vsem drugim, njim enakim državljanom. In jim bomo priznali najprej samo nižji letni dodatek, kot smo ga priznali tistim, ki dobijo maksimalne pokojnine, in jim tudi nismo bili pripravljeni priznati vsaj sorazmernosti že za letošnje leto. In zato je bila takrat situacija taka, da se je to raje ven vrglo iz tistega zakona, kot da bi se ta diskriminatornost na moje "trdo klistiranje" popravila. Bodimo nekoliko bolj načelni pri tem vprašanju. Vprašanje, ki ga s tem predmetnim zakonom urejujemo, se mi zdi zelo pomembno ne glede na to, da se nekako dotika majhnega števila naših državljanov, ki so za marsikoga nepomemben element po vprašanju volitev, ampak vendar. Mi smo se zelo resno s tem vprašanjem na odboru, tudi v mojem imenu kot predsedujočemu, začeli ukvarjati z začetkom leta 2004. Tudi takrat sem jaz glede na to, da smo spoznali situacijo pa da smo v letu 2001 tudi popravljali predmetni zakon, ki po socialnem aspektu poskuša vzdržno stanje napraviti do teh državljanov, svetoval ljudem, ki so mi prezentno postavili situacijo, naj se organizirajo, naj se organizirajo kot društva, kakorkoli, da bodo s tem toliko bolj uspešen sogovornik državnim organom, ker nam je povsem jasno, če je številčnost nekega vprašanja premajhna ali vprašanje, ki je vezano na premajhno število ljudi, je njihovo reševanje težko. Ampak kljub temu - dobro smo začeli in moram povedati, korektno tudi pripravljal se je zakon, žal se je mandat prehitro končal. Začeli smo volilno kampanjo, v kateri so, zanimivo, nekateri celo imeli izenačitev teh državljanov povsem 50:50 z našimi, tudi v višini penzije, v svojem volilnem programu, zato je prejšnji vhod izhodiščnega poročevalca oziroma tisti, ki je predlagatelj zakona nepotreben. Minister to razume. Trdno stojim za tem, da bi se to vprašanje lahko v tem mandatu že zdavnaj rešilo, ker ne predstavlja tako velikega finančnega bremena, da zmožnost države tega ne bi zmogla, ampak pustimo to stati, dobro je, da se premikamo. Kdo so ti državljani? Zelo mi je všeč, ker je predlagatelj v svoji obrazložitvi cilja in načela opisno povedal, kdo so ti državljani, do njih imamo mi kot država do svojih državljanov dolžnost, ampak ta dolžnost se mora refleksirati tudi materialno, temu pa ni tako, ampak kljub temu. To so naši državljani, ki plačujejo davke kot vsi mi, davke, s katerimi se polni državni proračun. Veliko pravic, ki izhajajo iz zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, sploh kar je dodatnih pravic, se financira iz teh davkov, ne iz izhodiščnega denarja, ki se ustvarja iz naslova dela za pokojnine. To se pravi, tudi ti ljudje ustvarjajo denar za varstveni dodatek, za dodatek za pomoč in postrežbo in tudi za letni dodatek, zato meni ni šlo v razum, da smo mi zelo hitro po volitvah v naslovu iste vlade, moje vlade in mojega ministra predlagali letni dodatek tudi tistim, ki imajo najvišje penzije. Teh ljudi pa takrat nismo mogli vključiti v to, smo se zgovarjali na zmožnost države, to je nekorektno. In zato trditi, da sedaj mi to rešujemo, ja, "malo več kasno", je že čas, že takrat bi lahko to rešili, ob prvi noveli pokojninsko invalidskega zavarovanja v tem mandatu, če bi bili pristni. In zato pozdravljam vsaj ta del, ki izvira iz javnega denarja, ki ga vsi ustvarjamo, tudi ti državljani, tudi tem državljanom to priznamo. Ampak to ne diskriminatorno polovični znesek, oziroma manjši znesek kot je bilo malo nazaj zastavljeno. To je neodgovorno početje in temu nasprotujem, pa tudi če jih je samo 1500. Pozdravljam to, da se je ta premik končno sedajle zgodil, da jih bomo v tem posebnem zakonu, sicer mi smo imeli vizijo, da bi se o tem vprašanju "lex specialis" zakon napravil; ampak dobro, kjerkoli je že, važen je namen in cilj zakona oziroma rešitev. In v poslanski skupini pozdravljamo, da se jim to prizna, tudi sprejemamo to dobro, če je stanje v javnih financah tako; da pa ne moremo jim priznati varstvenega dodatka, čeprav jim tudi ta pravica gre, ljudje moji. Ne vem, v čem so ti državljani drugačni, da jim ta pravica ne bi šla. Problem pa je to, da so njihovi prejemki tako nizki, da bi bilo teh Upravičencev do varstvenega dodatka seveda več, ampak govorimo, kaj jaz vem, o 200, 300 milijonih. Mi to vsekakor pozdravljamo. Kar se osebno mene tiče in naše poslanske skupine, niti slučajno nimamo slabe vesti, ker smo bili v prejšnjem mandatu že v strukturi, ki je morala ta problem rešeti. Reševali smo ga pristno, nismo ga pa uspeli do konca reševati. Lahko bi ga pa že poprej kot danes rešili. Jaz sem prepričan, da je to dobro, da smo vsaj to napravili sedaj. Mislim, da je potrebno še nekatera bolj akutna vprašanja dati ponovno pod drobnogled in v doglednem času poskusiti tudi s tem nasproti, čeprav je tudi to res, da se pokojnine na Hrvaškem nekoliko hitreje dvigujejo kot pri nas in da se ta velik disproporc med pokojnino, ki bi jo imeli, če bi bili tukaj v našem Zpizu ali tam, nekoliko manjša. Vsekakor, jaz sem vesel, da je do tega prišlo. Morda je tudi prav, da smo danes uvodoma spregovorili o tem, prav je še vedno, da bi v tem zakonu, če že ne moremo dati javnofinančne slike, dali notri tudi varstveni dodatek, da vendar jim priznamo, kolikor ostaja še do konca leta, samo sorazmerni del tega letnega dodatka. In na nekaj bom še opozoril, spodbudil me je pa prej minister. Mi imamo sedajle pred očmi že na klopeh, vsaj koalicija, predlog zakona o usklajevanju socialnih transferov itn. In se vprašam - pristnost današnjega nastopanja. Mi v tem zakonu tisti dodatek, ki smo ga po zakonu o zagotavljanju socialne varnosti dali k pokojninam teh državljanov, da smo prebrodili tisti največji disproporc, dosegli nek limit. Dobro, ta dodatek, normalno, kot vse izvirajoče zadeve iz pokojninsko-invalidskega zakona, smo usklajevali enako kot pokojnine. Zdaj ga bomo prenesli na usklajevanje z rastjo cen življenjskih potrebščin. S tem avtomatsko povzročamo, da bo ta disproporc med upokojencem, našim državljanom, ki prejema ta dodatek oziroma pokojnino iz Hrvaške recimo, vedno večji oziroma se bo povečeval do doma, primerljive pokojnine. Hočem samo reči, bodimo pošteni in zavedajmo se dejanj, ne samo izrečenega. Sam in naša poslanska skupina se s tem ne strinjamo, upam pa, da bomo o tem vprašanju spregovorili v dobro vseh državljanov Republike Slovenije in tudi teh 1.500 ali 1.600, kolikor jih je še ostalo. V vsakem primeru bom pa vztrajal, če nič drugega, da jim bo prej ko slej priznan tudi varstveni dodatek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Dovolite mi pri tem prošnjo, da vse poslanske skupine odjavijo tiste poslanke in poslance, ki ne želijo razpravljati, kajti takole, na prvi pogled je očitno teh kar nekaj. Zato ima besedo že mag. Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, sama sem podpisala zahtevo za splošno razpravo tega zakona na seji državnega zbora in nič ne zardevam zaradi tega, ker se mi zdi prav, da razpravljamo o teh stvareh. In tudi če si kakšno gorko rečemo v uvodnem delu, vendarle skušamo vsaj zdaj, ko smo pripravljeni reševati ta problem, rešiti problem tako, da bi vse tisto, kar nas še čaka, vsaj zabeležili in prispevali k temu, da se čim prej reši, ne pa da se odlaga spet za naslednjih, ne vem, koliko let. To, kar zadeva vprašanje splošne razprave. Sicer pa moram reči, da je to razprava o pravici iz dela, kar pokojnina je, ko sama o tem govorim tudi s stališča predsednice komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ker komisija pogosto dobiva zahtevke posameznikov, ki so tako ali drugače nezadovoljni z izračunom tistega, kar naj bi kot pravico iz dela dobili. Med takimi, ki so se na komisijo obračali, so bili zlasti ti, ki so svoje delo opravljali na Hrvaškem. Druga izkušnja, ki sem jo imela, je izkušnja iz poslanske skupine. Zato lahko zatrdim, da smo si v poslanski skupini v resnici prizadevali reševati ta problem že v prejšnjem mandatu, da pa nismo bili uspešni, je pa tudi res. Res pa je tudi, da smo na odboru za delo, družino in socialne zadeve sklepe, ki jih je predlagal predsednik odbora, podprli. Naj vsak iz povedanega vzame in si naloži odgovornosti, kolikor jo glede na položaj mora nositi. Ne bi želela, da bi se ustvarjal vtis, da je zahteva za splošno razpravo kakršnakoli želja po zavlačevanju sprejemanja tega zakona ali karkoli drugega. Začutiti je bilo na trenutek, kot da bi imeli Socialni demokrati zaradi te zahteve kakršnekoli pomisleke. Menimo, da je prav, da se uredi to, kar se ureja, seveda pa menimo, da se ureja premalo. In zato pričakujem, da bodo pripravljavci zakona prisluhnili upravičenim zahtevam in seveda tudi tretjo zahtevo, varstveni dodatek, vključili v zakon; če ne sedaj, pač v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim kolega Prijatelja.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister! V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je novela tega zakona le res zgolj kozmetični popravek, ki ne rešuje bistva. V bistvu jo lahko tudi podpremo, vendar ostaja osnovno odprto vprašanje: kdaj in na kakšen način bo vlada rešila bistvo. To je ponovno odmerjanje pokojnin. Vlada Republike Slovenije bi morala ponuditi možnost ponovne odmere pokojnin slovenskim državljanom in vlada bi morala uvesti tako imenovan evropski standard, ki omogoča odmero pokojnine glede na dejansko obdobje, ko je nekdo delal v tujini oziroma za tuje podjetje. Povedal bom primer Slovenskih železnic. Mi smo po osamosvojitvi podarili vso nepremičnino tako imenovane Istrske železnice, puljske proge Hrvaškim železnicam. Seveda do takrat so naši delavci delali na tem območju in plačevali prispevke v tako imenovano takratno železniško transportno podjetje Ljubljana, ŽTP-ji so bili takrat, in ko so se ti isti ljudje upokojevali, niso imeli pravice do tistega sorazmernega dela pokojnine, ki naj bi pripadala delavcem za čas dela sedaj na hrvaškem območju. To, da predsednik odbora govori, oprostite, gospod Brenčič, moram polemizirati z vami, ljudem smo rekli, naj se organizirajo, je žalostno, veste; in da je dobro, da se premika, mislim tudi, da to ni izjava predsednika matičnega delovnega telesa. Čas resnično, kot pri borcih, dela tudi v tem kontekstu za vas in upokojencev bo sigurno v nekem časovnem obdobju vedno manj. In teh, katerim se poraja krivica, bo verjetno tudi vedno manj. Vendar poglejte, nevzdržno je, da se tako slabo skrbi za naše državljane in da ne moremo zahtevati recipročnosti, če vemo podatek, in preseneča me, da ga predsednik matičnega delovnega telesa ne ve, da smo v bistvu mi dolžni plačevati pokojnine, ki jih vzorno plačujemo za 20 tisoč ljudi, ki so delali v Sloveniji, slovenski državljani pa v bistvu prejemajo pokojnine oziroma nadomestila pokojnin v približno 5 tisoč v pravi množici. To, da v bistvu ne vemo, koliko je strošek dodatkov, tudi ni res. Okoli 1800 uživalcev dodatkov k pokojninam je iz nekdanje Jugoslavije in zato bi bilo potrebno izplačati 90 milijonov letno, ne pa 300 milijonov, kot navaja predsednik. Za izplačevanje dodatkov za pomoč in postrežbo nekje okoli 50 milijonov. To so podatki, ki so lahko dostopni in vsaj tistemu, ki kroji to politiko in sprejema takšne sklepe, ki so polovični in mogoče sedaj všečni pred volitvami, da si v bistvu malo "pocukramo" to politično dogajanje, v bistvu pa zelo napol narejena zadeva, niso dobri. Če že popravljate krivice, popravite jih tako, da ne boste povzročali novih. S to novelo zakona prav gotovo odprta rana tistim, ki so ta denar zaslužili in ga niso dobili, ostaja. Če govorimo o pravni državi, potem bodimo vsaj toliko državotvorni, da zahtevamo od drugih držav, ki ne spoštujejo mednarodnih standardov, da to storijo, pa četudi moramo za to iskati pomoč na evropskih organih oziroma znotraj EU. Toliko, moj pomislek k temu, da iščete opravičila in govorite o tem, kaj vse bi morali narediti, pa niste, vendar ste imeli možnost to narediti. Verjamem v to, da če se denar lahko razsipa in meče skozi odprto okno, da bi se tudi za tiste, ki so ustvarjali davčni nivo skozi desetletja, poskrbelo tako, da jim damo tisto, kar jim pripada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, itak ste na vrsti za razpravo.
Proceduralno. Gospod Prijatelj, neke minimalne norme je dolžan spoštovani sleherni poslanec v tej dvorani, kot mu jih nalaga poslovnik.
Hvala lepa. Ampak, gospod Brenčič, imate besedo. Se odpovedujete. Hvala lepa. Gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Glede na čas seveda, ki je bil na voljo za pripravo celovite rešitve tega zakona, in ker so se zadeve vendarle začele že v prejšnjem mandatu, tam v maju, mislim, da je bila ena od pomembnih sej, ki je zadolžila odgovorne, da pripravijo in da se potrudijo za to, da bodo te krivice pa ti disproporci med tistimi, ki so delali v drugih republikah, in med tistimi, ki so delali v Sloveniji, rešeni. Mislim, da ta rešitev v tem trenutku ni ne najboljša niti ne optimalna niti ni dobro, je pa seveda prav gotovo bolje kot nič. Meni je to pravzaprav skorajda najtežje reči, kadar govorimo o teh zadevah, ker vem, da bi se dalo zadevo celovito rešiti tudi zaradi tega, ker je bilo že v maju 2004 poudarjeno, za kaj gre. Mislim, da je takrat o tem kar na dolgo in dokaj koncizno razpravljal sedanji minister za gospodarstvo, gospod Andrej Vizjak. Ampak kakorkoli že, jaz sem prepričan, da bomo v naši skupini to novelo podprli, ker vendarle rešuje vsaj en del socialne stiske ljudi, ki so, ne po svoji krivdi, v glavnem ne po svoji krivdi, ne po svoji odločitvi, samostojni, prišli v takšno situacijo. Zavedati se je treba, da so vendarle uživalci teh pokojnin ljudje, ki so živeli na robu slovenskega etničnega ozemlja in iskali delo v kakšni od sosednjih republik ali pa so bili z dekreti poslani v druge republike. Treba je vedeti, da se je včasih zaposlovalo na ta način in da pravzaprav ni bilo kakšne posebne možnosti izbire, in da se takrat seveda ni govorilo o prostem pretoku delovne sile in takih zadev. V glavnem ti ljudje so konec koncev že v skupni državi ustvarili podlago za to, kar imamo tudi danes in prav gotovo imajo, imamo mi seveda dolžnost, da uresničujemo njihove pravice iz dela in to ni nobena milost. Zaradi tega mislim in upam, da sklepi iz maja 2004 pa tudi iz leta 2005, ki nalagajo popolnoma isto sedanjemu aktualnemu ministru, še vedno veljajo, da jih ta novela zakona ne bo pogasila, ne odmaknila in ne prestavila v neko imaginarno prihodnost. Torej v tem trenutku tudi pozivam ministra, da pripravi v skladu z vsemi sklepi matičnega odbora zakon, ki bo te zadeve celovito rešil, ne pa tako na pol. Hvala lepa.
Hvala lepa. In besedo ima že mag. Capuder. Prosim. Se odpoveduje. Potem pa gospod Mikolič.
Hvala še enkrat za besedo. Prav gotovo bom eden od najbolj veselih ali pa zadovoljnih poslancev v tem državnem zboru, če se bo ta problem rešil, glede na to, da je število teh upokojencev največje v občini, iz katere prihajam. Zato sem pri predstavitvi našega stališča omenjal to, da je nujno potrebno, da problem čim prej rešimo. Ravno s tega vidika sem imel pomisleke glede splošne razprave. Ljudje, ki so deležni teh problemov - pravzaprav moram povedati - poznajo predlagane rešitve in jih bodo prav gotovo tudi z veseljem sprejeli. Na žalost te rešitve niso rešitve za letošnje leto. To sem želel prej tudi poudariti in bi bil sam zelo zadovoljen, če bi bilo to uresničeno že letos. Me moti v razpravi, ko nekateri poudarjate predvolilni čas. Mislim, da so ti ljudje so že dali ne vem koliko in koliko predvolilnih časov skozi in ostali so tam, kjer so danes. Moram pa tudi poudariti, da sem sam zadovoljen, da sem lahko kot župan in da smo kot občina jim lahko pomagali. Zdi se mi malo, če lahko rečem neenakopravno z vidika tistih ali pa državne institucije, ko delimo denar, recimo, socialno ogroženim, ko v proračunu razpolagamo z določenimi finančnimi sredstvi za enkratne denarne pomoči, je bilo sedaj popolnoma prav v naši občini, da smo večji del teh sredstev namenili tem ljudem. Bil bi zelo vesel, če bodo v prihodnje tudi ostali občani, ki tudi čutijo kdaj potrebo po tem denarju, prišli na vrstni red. Tudi s tega vidika bi bilo prav, da se ta problem uredi, da smo glede tega tudi lokalne skupnosti v Sloveniji enakovredne. Zato bi tudi sam apeliral na vse vas, poslanke in poslanci, da ta predlog novele zakona čim prej sprejmemo, z veseljem ga bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Germiča.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav! Seveda ne vem, kako naj ocenim to, da je gospod minister na začetku in nato kolega Mikolič ošvrknil poslansko skupino Socialnih demokratov, da je zahtevala splošno razpravo. Če bi bil dobronameren, bi lahko rekel, da je to nagajivost. Seveda pa ne morem verjeti, da je to bilo izrečeno nagajivo. Iz enega preprostega razloga, ki sem ga predstavil že v stališču poslanske skupine. Septembra lani smo na odboru predlagali sklepe, septembra letos imamo zakon na klopeh. Gospod, bom poskušal odgovoriti tudi na to, če mi bo dovoljeno. To pomeni v letu dni ni bilo storjenega nič. Ko dobimo na mizo pa zakon, vidimo da delno rešuje to, kar smo poslanci tudi že v prejšnjem mandatu počeli. Bilo bi korektno, če producirate željo po razložitvi, da potem poslanci tudi ostanete, da lahko to korektno naredimo. Seveda pa je mogoče provokacija način dela, kar se meni ne zdi korektno. Če lahko nadaljujem. To pomeni, leto dni smo imeli sklepe. Sedaj pa se poslanski skupini, ki je zahtevala splošno razpravo, ki je za mene bila logična v smislu, da rešujemo samo del tega, kar smo na odboru sprejeli, za to vsebino zakona, ki je danes na mizi. Jaz sem v imenu poslanske skupine jasno postavljal vprašanja, kakšen je odnos te vlade do teh sklepov. Jasno sem tudi vzpostavil, da na odboru tega ni bilo možno zaslediti, ker predstavnikov vlade na tem odboru ni bilo. Zdi mi se smiselno, da v tem širšem kontekstu lahko razpravljamo v okviru prve obravnave, kajti na drugi obravnavi lahko govorimo samo o vloženih amandmajih, o vsebini, ki se tičejo zakona. Seveda želim in pričakujem, da bomo do teh odgovorov prišli, zato se meni zdi popolnoma utemeljeno, zakaj splošna razprava in nikakor ne v tem smislu, ki jo želite prejudicirati, da se naj neka agonija pač nadaljuje. Jaz lahko - mi je žal, da je mag. Capuder odšel rečem - da ni bilo narejenega veliko ali pa ne dovolj v prejšnjem obdobju. Sam sem bil poslanec prejšnjega mandata in moramo povedati, da smo te diskusije opravljali tudi na odboru .Ampak v prejšnjem mandatu smo uspeli s podporo poslancev koalicije in takratne opozicije sprejeti določene sklepe, ki smo jih naložili - če lahko tako rečem - vlado, ki smo jo sooblikovali v želji, da se te stvari seveda rešujejo. Danes, gospod Mikolič, ko naslavljate na nas apel, da naj podpremo ta zakon, mi smo povedali, da bomo ta zakon podprli, ampak kaj od vas pričakujem, zakaj ni apela na gospoda ministra, da bi celovito uredil to zadevo. Dve leti je ta vlada že - tako se reče - v pisarni in ureja stvari, za katere je dolžna, da jih ureja. Jaz imam tukaj izjave vaših kolegov na odboru, ki so bili takrat, ko smo to obravnavali, torej septembra lani, zgroženi nad temi razmerami, ki so na tem področju bile zatečene. Po enem letu apelirate na nas, naj to podpremo, kar smo vedeli, da bomo podprli, ker smo podpirali že sklepe tako pred dvema letoma kot lani, da to naredimo. Ampak ali razmišljate, da naj ne odpremo zgodbe, da vidimo, ali bomo v tej vladi uspeli te zadeve rešiti ali pa tudi kot je bilo povedano pred dvema letoma, da bomo poslanci poskušali pripraviti takšen zakon, če takoimenovana naša vlada tega ne bo sposobna urediti? Danes smo veliko slišali o tem, kaj je ministrstvo naredilo, naredilo, naredilo. In za to, danes korektno povedal minister, v enem letu nismo naredili več kot to, da ne bom rekel v dveh, ne reče to, ampak "ošvrkne" poslansko skupino, kako si ona predstavlja, da bomo pa en mesec zamujali, zato da bomo odprli vsa ta vprašanja, ki jih v drugi obravnavi ne bi bilo mogoče, kajti rekli bi, da kršimo poslovnik, da teh tem ne moremo odpirati iz preprostega razloga, ker to ni vsebina zakona. S tega vidika se mi zdi to pomembno, kolega Mikolič. Jaz se strinjam, apel naj bo, naj ta državni zbor sprejme ureditev za te ljudi tako, da jim bo zagotovljena socialna varnost, ne iz socialnega naslova, ampak iz pravice do dela. Seveda me pri tem še bolj preseneča - to sem povedal že v predstavitvi stališča poslanske skupine -, danes je gospod Vizjak minister te vlade. Preberite si magnetograme njegovih izjav, ki jih je zagovarjal v času, ko je bil opozicijski poslanec. Torej, ima vse vzvode v svojih rokah, da te stvari uredi. V dveh letih nam žal to ni uspelo, skupaj s to novo vlado, ki danes govori, kako je bolj učinkovita, kako je bolj pravična. Potem naj te zadeve tudi dejansko pokaže. V dveh letih je bilo vsaj na tem segmentu narejenega bistveno manj. Prosim?
Prosim, samo gospod Germič ima besedo, minister pa jo dobi potem.
Se vam zahvaljujem, gospod podpredsednik, za intervencijo. Seveda to obkladanje, kdo, kaj, zakaj, ne bo pripeljalo do bistvenega izboljšanja problema, o katerem danes govorimo. Jaz samo poskušam utemeljiti vsebino zahteve za splošno razpravo, ki se mi zdi logična. Nelogično in nekorektno se mi pa zdi, da se očita tistim, ki so danes to splošno razpravo zahtevali, kajti le na ta način lahko odpremo bistveno več širine tega problema, ki dejansko obstaja. Ne želimo tega ponovno zapreti, brez da bi lahko o tem govorili. Seveda pričakujem, da bo gospod minister v svojem nastopu jasno opredelil vsebino odgovorov, ki sem jih postavil že v času predstavitve stališča poslanske skupine in sedaj, ko je ta splošna razprava. Kajti na ta način bo tudi nam vsem jasno, da ne bo treba naslavljati apelov drug drugemu, kakšna bodo ravnanja te vlade. Še enkrat želim opozoriti na to, da je v prejšnjem mandatu na odboru bilo sprejetih vrsta sklepov, ki so nakazali smeri. Vlade so se zamenjale in danes pričakujemo, po dveh letih te vlade jasne odgovore na ta vprašanja. In želimo si, da bo volja v takšni smeri, da tem ljudem čim bolj pomagamo. Hvala lepa.
Hvala. In še kolega Veršnik, prosim.
Hvala za besedo. Ker ne morem verjeti, da je temu res tako. Pred petnajstimi leti smo ob osamosvajanju obljubili državljanom Republike Slovenije, da se jim zaradi samostojnosti Slovenije ne bodo poslabšale pridobljene pravice iz socialne varnosti. Gre za skupino državljanov, ki živijo v Sloveniji, so upokojeni, pred upokojitvijo pa so bili zaposleni v drugih republikah nekdanje skupne države zaradi boljšega standarda kot smo že danes ugotovili in višjih pokojnin v Sloveniji so se jim te razlike odpravile ali bolje rečeno nekoliko zmanjšale z dodatki, ki so jim bili priznani z zakonom o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik SFRJ. Do tu je vse lepo in prav. Od tu dalje pa so se v preteklosti dogajale stvari, ki meni, kot poslancu z manj kot dveletnim stažem niso več razumljive. Da bi v celoti uresničili osamosvojitveno obljubo je morala ta skupina državljanov čakati polnih 15 let in verjetno bodo morali počakati še kakšno leto, da se jim končno dodeli tisto, kar jim že od vsega začetka pripada. Zdi se mi sramotno, da tisti, ki se vedno hvalijo s čutom za socialno pravičnost in so imeli vse vzvode oblasti v svojih rokah v 15-tih letih niso zmogli zbrati toliko volje ali toliko poguma, da bi jim zagotovili tudi te pravice, za katere danes ugotavljamo, da jim niso bile odobrene. Danes smo pred tem oziroma v tem postopku smo pred tem, da se bo storil velik korak. To se jim je priznalo bo dodatek za pomoč in postrežbo in tako imenovani dodatek za rekreacijo. Glede na to, da so njihove pokojnine verjetno bistveno nižje od naših upravičencev, jim bo to pomenilo kar dosti. In to ni majhen korak. To je velik korak za njih. Na žalost pa je verjetno tudi veliko takih, ki ne bodo priče popravi za njih gotovo boleče krivice, da se je zgodila našim državljanom - poudarjam - našim državljanom, ki so verjetno včasih tudi ne po svoji krivdi in volji živeli in delali v drugih republikah nekoč naše skupne države. Šele z dnem uveljavitve tega zakona bodo lahko rekli, da so korak bliže k enakopravnosti svojim vrstnikom, ki so vseskozi živeli in delali v Sloveniji. Ko se govori o tem, ali je bila zahteva po splošni razpravi upravičena ali neupravičena, bom samo rekel, da sem po naravi bolj praktičen človek. Mislim, da je ta zahteva kljub temu, da sem zelo temeljito prisluhnil, razlagam tako spoštovanega gospoda Potrča, kot spoštovanega gospoda Germiča in ne morem si zamisliti, da zavlačujemo s tem postopkom, da bodo ljudje, tisti, ki dejansko težko čakajo te dodatke, pač, verjetno dobili te dodatke mesec ali dva kasneje. Jasno, za nas to ne pomeni veliko. Za tiste, ki se težko preživljajo, pa bi vsak mesec prišel prav, še zlasti, če vemo, da so to stari ljudje in da je za njih vsak dan dragocen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj dajem besedo še ministru mag. Drobniču.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Sprememba zakona je usmerjena s socialno političnega vidika. Vsi ti dodatki, ki so, dodatne pravice izhajajo iz predpostavke, da je potrebno zagotoviti boljšo socialno varnost. Ne izhajajo pa iz osnove, torej vplačanih prispevkov. Na osnovi plačanih prispevkov je bilo v socialnem sporazumu med Republiko Hrvaško in slovensko državo to zagotovljeno. Vendar zaradi razlik v standardih, razlik v pokojninah prihaja do takšnih razlik. Do podobnih razlik prihaja tudi pri upokojencih, državljanih Republike Slovenije, ki so delali v katerikoli drugi državi kjer so nižje pokojnine. S tega vidika lahko dobite jasen odgovor: ne. Iz naslova dela niso te upravičenosti. So pa seveda iz naslova socialne varnosti. Zlasti so nas upokojenci opozorili v primerih, ko se postarajo, ko potrebujejo pomoč in postrežbo, da se takrat bistveno povečajo stroški življenja, bodisi zaradi uvajanja pomoči na domu, bodisi zaradi namestitve v dom za ostarele. Takrat se stroški zelo veliko povečajo. Zato je ta pravica dodatek za pomoč in postrežbo ravno pravšnja, ravno tista, ki je najbolj ustrezna. Ni potrebno govoriti, da so to drobtinice, morda za nekatere. 87.000 mesečno mislim, da niso drobtinice, da je to potrebna pomoč za nekoga, ki ima nizko pokojnino in je nameščen v domu za ostarele, da lahko to zmore. Seveda dobijo tisti, ki se jim povečajo stroški za življenje zato, ker je njihovo zdravstveno stanje poslabšano. To je dejstvo, sicer pa imajo pokojnino. S tem enkratnim letnim dodatkom pa si bodo približno zvišali pokojnino za 10%. To je motorično dejstvo. Kaj je zaradi tega, da bi prej sprejeli ta zakon? Bil je v predlogu zakona o pokojninskem invalidskem zavarovanju. Vendar pa se je vlada odločila, da bo vse dodatne določbe umaknila iz tistega zakona sprememb o pokojninskem invalidskem zavarovanju zaradi grožnje evropskega sodišča. Tudi v zvezi s spremembami, ki so nujne glede zavarovalnih organizacij, glede nepremičninskega sklada, upravljanja zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in glede te določbe. Vse smo umaknili zato, da bi izpolnili lahko pogoj obravnave po skrajšanem postopku, kajti morali smo to uvesti. Seveda postopek priprave zakona je nekoliko zahtevnejši na ministrstvu za delo, zato ker se je potrebno najprej dogovoriti z nevladnimi skupinami, potem je medresorsko usklajevanje, usklajevanje s socialnimi partnerji, partnerstvom za razvoj, koalicijsko usklajevanje in še vrsto drugih. Vsak si vzame določen čas. Tako, kot ste si tudi vi vzeli nekaj časa. Vendar zakon je pripravljen in vlada ga je po najboljših dobrih močeh, v dobri veri tudi posredovala v državni zbor za sprejem. Torej notorično dejstvo je, da je vlada odreagirala, da je odreagirala primerno, da je to na osnovi socialne varnosti, socialnega varstva. Na osnovi dela so vsi pogoji izpolnjeni že, ker gre tudi za bilateralni sporazum. Samo predlagamo, da ga čim prej sprejmete.
Hvala lepa. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, kar nekaj ga je ostalo, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Seveda se bomo prijavili v skladu z modernejšo tehnologijo. Torej vabim vas, da pritisnete na gumb, v kolikor boste razpravljali. Prijava teče. Hvala lepa. Imamo samo gospoda Germiča. To seveda ne pomeni, da boste razpravljali eno uro in 12 minut, ampak samo 5 minut. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Namen moje razprave je samo pojasnilo, kaj zakon prinaša, da ne bi bilo nedvoumnosti v smislu tega, kaj prinese mesec dni. Kajti če bi natančno brali zakon, bi to tudi vedeli. In za kakšne številke gre, ker mislim, da je to treba ponoviti, da ne bi ostalo v zraku. Še enkrat preberem člene, ki o tem govorijo: "Pravica do dodatka za pomoč in postrežbo iz 4.b člena zakona gre upravičeno od uveljavitve tega zakona, če vloži zahtevo v 6-tih mesecih po uveljavitvi tega zakona, sicer pa od prvega naslednjega dne po vložitvi zahteve." Druga pravica, ki gre: "Pravica do letnega dodatka iz 4.b člena zakona gre upravičeno od začetka prvega koledarskega leta po uveljavitvi tega zakona." Tako da ne bi zavajali ljudi, kako ta mesec zdaj stvari spreminja. Kajti če bi želeli tako narediti od septembra 2005 do decembra 2005, bi lahko to naredili in bi celo leto 2006 padalo kot pravica za dodatek tem ljudem. Samo to, da ne bi izpadlo, da mi govorimo in ne želimo nekih stvari reševati, da smo licemerni, ko nekaj govorimo. Vi pa potem govorite, da ta mesec prinese bistvene zamike pri uveljavljanju teh pravic. To se mi zdi nekorektno. Mislim, kolegice in kolegi poslanci, da velikokrat, vsaj na podlagi mojih izkušenj, je v poslanskih skupinah možno zaznati pač neke drugačne poglede, kot jih, recimo, v nekem trenutku ima vlada. Ampak bodimo med sabo korektni, ko govorimo o teh vprašanjih. Seveda, ko govorimo o tem, kaj prinese ta mesec, poglejte, kaj smo zapisali v zakon, kajti na ta način bomo korektni do ljudi. Kajti zdaj bo zgledalo, kot da je en mesec bistveno pomemben za to, kaj se dogaja s pravicami, ko pa beremo vsebino zakona, pa vidimo, da bo pravica, ki nosi 90 milijonov finančnih obveznosti na leto, uveljavljena s 1.1., medtem ko pravica, ki odnese 50 milijonov, pa z dnem, ko se vloži po uveljavitvi tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Minister, želite še besedo? Vendar, minister, bi se morali prej prijaviti, vsaj ročno, takšen je običaj.
Ali se moram ročno ali ne vem. Kako se prijavljam?
Ročno.
Tega nisem vedel. Sicer pa mislim, da ni treba nič odgovarjati.
Ampak glede na to, da je za vse nas koristno, da slišimo morda še dodatno mnenje, vam dajem besedo.
Zadnje čase ste nekoliko spremenili te naprave in postopke, tako da nisem bil seznanjen. Se opravičujem, a veste, vnaprej pa ne morem vedeti, ker ni bilo na vlado sporočeno, da ste spremenili režim. Če dovolite, lahko samo odgovorim, da gre dodatek za pomoč in postrežbo takoj. Ker se pa enkrat letno izplačujejo vsi v mesecu juniju, zato je takšna določba, da gre tako kot za vse upokojence v prihodnjem letu z mesecem. Ni nič slabonamernega, dobronamerno je bilo. Mislim, da smo s tem pokrili vse, da ni potrebe.
Hvala lepa. Drugače pa še pojasnilo. Pri prijavljanju je takole. Poslanci se lahko zdaj prijavljajo elektronsko, vlada pa še vedno ročno, zaradi enostavnega razloga, ker pač niso vedno isti predstavniki vlade na istih sedežih in se tega ne more registrirati. In ko delimo preostali čas, je pač takrat treba dvigniti roko, da si izgovorimo za pet minut. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bi samo vprašal, zakaj niste še ponovili eden krog glede na to, da sem se prej prijavil in mi pač ni uspelo. Ne vem, kakšen je tukaj sistem. Kdaj končate, glede na to, da bi na osnovi predhodnika imel še kaj za razpravljati? Še enkrat pravim, ravno zaradi te teme, ki se nanaša, ki jo je pač izbral moj predhodnik, in vedno še obstaja neka možnost oziroma bi naj bilo, poslancu potem dana možnost, da bi spregovoril oziroma razpravljal. Hvala.
Hvala lepa. Tudi tu pojasnilo. Praksa je, da pri delitvi preostalega časa opravimo samo eden krog. V kolikor je možno, lahko vsak poslanec dobi 5 minut, če je časa manj smo se dogovorili, da se izračuna preostali čas torej tudi na sekunde, če je to treba. Običajno se ne zgodi in jasno modernejša tehnologija oziroma elektronsko prijavljanje tega ni spremenilo. Upam, da sem odgovoril na vaše vprašanje. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda. To je sedaj že jasno, da bo pred 21.25 uro, tako da je bilo prvotno mišljeno. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se zahvaljujem ministru, državni sekretarki za sodelovanje. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVLJANSTVU REPUBLIKE SLOVENIJE - EPA 979 /IV. Na voljo imamo 2 uri in 35 minut za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada RS. V zvezi s tem zakonom je skupina 10-ih poslank in poslancev s prvopodpisano Darjo Lavtižar Bebler zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Dober dan. Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Pred vami je predlog novele zakona o državljanstvu Republike Slovenije, ki ureja področja pridobitve, prenehanja in evidentiranja državljanstva. Cilj novele zakona je na eni strani poenostavitev in racionalizacija postopka o delu, ki sedaj povzroča težave pri naturalizacijskih postopkih. Po drugi strani pa uvedba institutov, ki zagotavljajo večjo učinkovitost v premeru zlorab zakona. V tem uvodnem nagovoru vam želim predstaviti bistvene spremembe, ki jih predlog novele tega zakona prinaša. In sicer, prenos stvarne pristojnosti o postopkih pridobitve in prenehanja državljanstva, in sicer se ta prenaša na upravne enote. Naslednje. Ministrstvo za notranje zadeve Republike Slovenije se v postopkih pridobitve državljanstva postavlja v vlogo nadzornega organa, ki v postopkih pridobitve državljanstva opravlja revizijo razen v postopkih pridobitve državljanstva po 13. členu zakona. Na ta način se bo ohranil centralni nadzor nad pridobivanjem državljanstva. Ob tem velja omeniti, da je vlada Republike Slovenije brez dodatnih zaposlitev ob letnem pripadu približno 2.000 vlog zmanjšala zaostanke iz 7.886 nerešenih zadev konec leta 2004 na 1.594 nerešenih zadev na dan zadnji avgust letos. Prav tako je skrajšala čakalno dobo za pridobitev državljanstva iz dveh let, kar je bila praksa preteklosti, na vsega tri do štiri mesece, če je seveda vloga popolna. Z novelo pa nekako predlagatelj želi ta čas še skrajšati. Nadalje, prisega o spoštovanju svobodnega demokratičnega ustavnega reda Republike Slovenije nadomešča dosedanjo izjavo, da oseba s pridobitvijo slovenskega državljanstva soglaša s pravnim redom Republike Slovenije. S prisego se želi še bolj poudariti pomembnost pridobitve državljanstva Republike Slovenije, saj se ta kaže tudi v spoštovanju posameznika do ustavnega demokratičnega reda naše države. Oprostitev pogoja prenehanja dosedanjega državljanstva za državljane tistih držav članic EU, ki ob pogoju vzajemnosti za državljane Republike Slovenije, ki zaprosijo za tuje državljanstvo, ne zahtevajo dokaza o prenehanju državljanstva, kar je - kot sem rekel - v skladu z načelom recipročnosti. Naslednje, spregled pogoja prebivanja v Republiki Slovenije za zakonce slovenskih državljanov, če je na primer razlog za prebivanje v tujini zaposlitev prosilca ali njegovega zakonca v institucijah EU. K spregledu pa bo morala vlada Republike Slovenije vsaki konkretni zadevi podati soglasje. Potomci slovenskih izseljencev, ki so se preselili v Republiko Slovenijo, bodo lahko pridobili državljanstvo ne glede na oddaljenost od sorodstva. Do sedaj je bilo to nekako limitirano s tretjim kolenom. Naslednje, za osebe, ki so obiskovale in uspešno zaključile najmanj visokošolski program v Republiki Sloveniji, novela omogoča zanje olajšanje pogojev za pridobitev državljanstva, in sicer se skrajšuje doba neprekinjenega prebivanja. Naslednje, olajšani so pogoji za pridobitev državljanstva za osebe slovenske narodnosti, ki živijo v tujini in prosijo za državljanstvo po izredni naturalizaciji. Torej, vir preživljanja ni več pogoj. Naslednje, podrobneje in natančneje se definirajo pojmi nekaterih pogojev za pridobitev državljanstva, kot je dejansko življenje v Republiki Sloveniji in zagotovljena materialna ter socialna varnost. Novela zakona pa tudi jasno določa, kdaj ima oseba urejen status tujca in kdaj lahko polnoletna oseba vloži izjavo o priglasitvi v državljanstvu. Nenazadnje postavlja se podlaga za vzpostavitev registra državljanstev, ki bo vodil evidenco oseb, ki so pridobile ali jim je prenehalo državljanstvo, hkrati pa se bo v povezavi z ostalimi registri skrajšal odzivni čas za posedovanje podatkov drugim upravičenim bazam podatkov. Hvala lepa za posluh.
Hvala lepa državnemu sekretarju za dodatno obrazložitev. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvega k besedi vabim gospoda Rezmana. Ga ni. Gospoda Ljubeljška potem. V imenu SDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! V slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije vsekakor podprli. Predlog zakona obravnava področje pridobitve prenehanja in pa evidentiranja državljanstva. Na osnovi tega bi lahko rekli, da ta zakon spada med osamosvojitvene zakone in je z vidika suverenosti Republike Slovenije pomemben, ker je takrat izpostavil tudi začetno državljansko telo Republike Slovenije, postavil pa je tudi pravno podlago za pridobitev državljanstva tistim stalnim prebivalcem države, ki ob razpadu prejšnje države niso imeli državljanstva Republike Slovenije. Potrebo po spremembi zakona narekuje na eni strani potrebno po spremembi nekaterih določil, ki povzročajo težave pri izvajanju naturalizacijskih postopkov, torej zaradi poenostavitve in racionalizacije postopkov. Obenem pa tudi vgraditev določb, ki zagotavljajo večjo učinkovitost v primeru zlorab zakona. Če pogledamo statistični podatek povprečnega letnega pripada prošenj za pridobitev slovenskega državljanstva, z naturalizacijo je kar 2500 in prošenj za prenehanje, kar je povprečno 170 na leto, vidimo tudi potrebo po spremembi prenosa pristojnosti v postopkih pridobitve in prenehanje državljanstva Republike Slovenije ter predlog novosti, da se prenese pristojnost za odločanje o postopkih pridobitve in prenehanje državljanstva Republike Slovenije na upravne enote. Sama odprava krajevne pristojnosti pa sledi temeljnemu konceptu, uporabniku prijaznejših in dostopnejših storitev državne uprave. Predlagane spremembe in dopolnitve zakona o državljanstvu Republike Slovenije ne odstopajo od ciljev in načel veljavne zakonodaje in pomenijo nadaljevanje dosedanje prakse. Bistveno se nam zdi poudariti naslednje. Dosedanja praksa izvajanja zakona o državljanstvu Republike Slovenije kaže, da je zaradi večje pravne varnosti uporabnikov in posledično temu preprečitve različne razlage in uporabe v praksi, slednje in še zlasti pomembno ob upoštevanju dejstva, da predlagana sprememba daje pooblastilo za odločanje dejanj v postopkih pridobitve in prenehanja državljanstva Republike Slovenije upravnim enotam. Je potrebno določiti vsaj okvirno vsebino nedoločnim pravnim pojmom, ki jih določa zakon, kot na primer pojma "dejansko življenje v Republiki Sloveniji" ali "zagotavljanje materialne in socialne varnosti" ter na novo postaviti nekatere rešitve v zakonu, ki so dopuščale različno razlago. Gre torej za pogoje za priglasitev osebe, stare med 18 in 36 let. Predlagana sprememba odpravlja tudi neskladja znotraj istega predpisa glede starostne meje glede priglasitve oziroma v odnosu do drugih predpisov, kot na primer usklajenost z ureditvijo evidentiranja v matičnem registru, usklajenost z zakonodajo na področju migracij. Pomembno se nam tudi zdi, da se uvaja tudi prisega o spoštovanju svobodnega demokratičnega ustavnega reda, ki je utemeljen v ustavi Republike Slovenije. V Slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona vsekakor podprli. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. K besedi vabim kolegico Lavtižar Bebler, da predstavi stališče poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! V poslanskem klubu LDS tega zakona, kakršen je predlagan, ne moremo podpreti, čeprav vsebuje nekatere izboljšave glede poenostavitve in racionalizacije postopkov, odpravo nekaterih neskladij znotraj istega predpisa, na primer starostno mejo glede priglasitve in odpravo neskladja z drugimi predpisi. So pa druge predlagane rešitve nepotrebne ali pa celo nesprejemljive. Utemeljitve zanje pa neprepričljive. Denimo. O državljanstvu bodo odločale poslej upravne enote, na območju katere ima oseba stalno ali začasno prebivališče. Prej je to bilo ministrstvo za notranje zadeve. Prenos pristojnosti naj bi zagovarjal koncept teritorialne dekoncentracije državne uprave. Toda z novo ureditvijo se bodo uradniki na upravnih enotah soočili s povsem novimi zadolžitvami. Zakon sicer daje upravnim enotam 9 mesecev časa, da se pripravijo na te nove zadolžitve. Ampak, ali prenos pristojnosti na upravne enote ne pomeni tudi možnosti, da bi pri odločanju o državljanstvih pomembno vlogo igrale denimo zveze in poznanstva? Vsako pozitivno odločbo upravne enote pa je glede na predlagane rešitve treba predložiti v revizijo ministrstvu za notranje zadeve. Oseba postane namreč državljan Republike Slovenije z dnem, ko je k odločbi upravne enote dano soglasje ministrstva. Torej, bo ministrstvo za notranje zadeve dejansko še vedno odločalo o vseh podeljenih državljanstvih kot revizijski ali kot pritožbeni organ? V čem je potem smisel prenosa stvarne pristojnosti v postopkih pridobitve in prenehanja državljanstva Republike Slovenije na upravne enote? Predlagatelj takšno ureditev zagovarja, češ, da gre za nadzor in kontrolo nad zakonitostjo izvedenega postopka ter zavrača, da bi se s tem posegalo v samostojnost upravnih enot. Potrdilo o državljanstvu bo lahko izdala vsaka upravna enota v Sloveniji, prej krajevno pristojna upravna enota stalnega prebivališča. Predlog prinaša natančnejšo definicijo pojmov, kot so desetletno bivanje v Sloveniji in potrebna sredstva za preživljanje, ki pa se zaostrujejo. Zaostrujejo se tudi pogoji glede kaznovanosti, prosilec za državljanstvo je zavrnjen, če je bil obsojen na zaporno kazen, daljšo od treh mesecev, prej eno leto, če je bil obsojen v državi, katere državljan je ali v Sloveniji. Prosilec je zavrnjen tudi, če je bil obsojen na pogojno zaporno kazen s preizkusno dobo enega leta. Prej oziroma doslej tega pogoja ni bilo. In pri tem ni jasno, ali mora biti dejanje kaznivo po predpisih Republike Slovenije, po predpisih države, katere državljan je, po predpisih obeh držav ali pa to sploh ni važno. Na primer, kdor javno sramoti zastavo tuje države, se kaznuje z denarno kaznijo ali zaporom do enega leta. Ni jasno, v kateri državi je prosilec moral biti obsojen, ali v Republiki Sloveniji, v državi, katere državljan je, v tretji državi ali pa to sploh ni pomembno. Predlog zakona ne priznava možnosti resocializacije nekdanjih obsojencev, ki so že prestali zaporno kazen oziroma jim zaostrujemo pogoje. V kategorijo, ko se lahko izreče zaporna kazen, daljša od treh mesecev, spadajo, na primer, kazniva dejanja lahke telesne poškodbe, sodelovanje pri pretepu, kršitev avtorske pravice, razžalitev, obrekovanje, kazniva dejanja zoper varnost cestnega prometa in tako naprej. Zaostrujejo se pogoji glede časa trajanja zakonske zveze. Zakonska zveza mora trajati vsaj tri leta, prej dve leti. Razlog za to naj bi bile fiktivne zakonske zveze. Ministrstvo za notranje zadeve pa ne razpolaga s podatki, koliko takih zvez je bilo res sklenjenih. Predlog pa prinaša olajšanje pogojev pri izredni naturalizaciji za Slovence po svetu. Gre za zamejce, zdomce in izseljence slovenskega rodu. Ni jim treba izpolnjevati pogoja neprekinjenega prebivanja v Republiki Sloveniji na podlagi urejenega statusa tujca. Ni jim treba imeti zagotovljenega trajnega vira preživljanja v višini, ki zagotavlja materialno in socialno varnost. Ni jim treba imeti poravnanih davčnih obveznosti, če niso zavezanci za plačilo davkov v Republiki Sloveniji. Predlog prinaša podaljšanje rokov za prosilca, če matična država zavlačuje z izdajo odpusta iz državljanstva. Doslej je bila dovolj izjava prosilca, da se odreka tujemu državljanstvu, če bo pridobil državljanstvo Republike Slovenije. No, in novost je tudi ta, da bodo morali novi državljani priseči državi. Kolikor smo izvedeli iz poročanja s tiskovne konference ministra za notranje zadeve, gospoda Mateja na novinarsko prošnjo ni želel prebrati te izjave oziroma prisege, pa naj vam jo preberem jaz: "Izrekam zvestobo moji novi domovini," verjetno mora biti "svoji" novi domovini, "Republiki Sloveniji in se s prisego zavezujem, da bom spoštoval svobodni, demokratični ustavni red Republike Slovenije," ne vem, kakšen sicer bi lahko bil ta demokratični ustavni red kot svoboden, "vrednote in načela svobode in demokracije in da bom kot državljan Republike Slovenije izpolnjeval svoje dolžnosti in obveznosti. Prisegam, da ne bom deloval in podpiral delovanja proti svobodnemu in demokratičnemu ustavnemu redu ali obstoju Republike Slovenije in da protipravno ne bom ogrožal organov Republike Slovenije ali predstavnikov teh organov. Prisegam, da ne bom podpiral delovanja zoper interese Republike Slovenije z uporabo nasilja ali pripravljalnih dejanj k uporabi nasilja." Menimo, da gre za nepotrebno obličnost, ki je za moderno evropsko državo povsem neprimerna in nemoderna, če hočete. Poleg tega gre za slab tekst, za plevnazem, saj če prisegaš na ustavni red, je jasno, da ne moreš podpirati nikakršnega delovanja zoper interese Republike Slovenije, kaj šele, da bi podpiral delovanje z uporabo nasilja. Skratka avtorju tega teksta, od tega avtorja tega teksta si ne bi obetali niti najpreprostejših stihov alpske poskočnice. Torej poslanski klub LDS takšnega zakona ne more podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Potrč v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki ministrstva, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Zakon o državljanstvu Republike Slovenije v zadnjem času kar pogosto spreminjamo in dopolnjujemo, deloma zaradi potrebnih, kdaj pa kdaj pa tudi zaradi manj potrebnih in nujnih popravkov. Tudi tokrat bi težko rekel, da so vsi pripravljeni predlogi ustrezni in tiste, za katere bomo ali pa menimo, da niso, jih bomo poskušali amandmirati v drugi obravnavi. V načelu pa ne nasprotujemo zakonu zaradi tega, ker prinaša nekatere novosti, ki so verjetno koristne in potrebne, to je olajšave pri pridobivanju slovenskega državljanstva državljanom EU. To je verjetno treba urediti osebam, ki so v Sloveniji zaključili najmanj visokošolski študij. Verjetno je to koristno in tudi zamejskim Slovencem, zdomcem in izseljencem slovenskega rodu, kar je pa zato posledica sprejetega zakona in bi težko potem, ko smo ga po mojem spominu praktično soglasno sprejemali, zdaj tega ne urejali. Prav pa je povedati, da ima zakon tudi nekatere zaostritve pogojev, ki ne vem, ali so ravno nujne ali ne, kar zadeva zagotavljanje materialnih pogojev, se pravi pogojev preživljanja, so pripombe oziroma so spremembe bolj formulacijske kot karkoli drugega in ne vem, zakaj so potrebe. Res pa prihaja do večjih zaostritev v zvezi s kaznovanjem in do podaljšanja časa trajanja zakonske zveze, kot pogoja za pridobitev državljanstva, kar se nam ne zdi potrebno in nujno. In zadnje. Tudi mi smo bili pozorni na predlog prisege in to iz dveh razlogov, prvič, ali je res sprememba lojalnostne izjave v prisegi nujno potrebna, in drugo, kakšna je ta vsebina. V zvezi s potrebnostjo spremembe menimo, da to ni vprašanje, ki bi zaradi njega se morala v celoti lomiti kopja, čeprav bi bilo zanimivo, da bi nam vlada povedala, kako so te stvari urejene v državah Evropske unije. Ker nam tega povedala ni, smo si šli pogledati sami in lahko vlado obvestimo, da od 25-tih držav Evropske unije jih 13 nima nikakršne prisege. Od 15., da rečem prejšnjih članic, predzadnjim sprejemom, jih nima nikakršne prisege 10. To pomeni, da ravno ni popoln običaj, da bi vse države Evropske unije kakšno prisego imele. Res pa je, da jih teh 12 prisego ima in mi smo šli gledat vsebino teh priseg. Upam, da so to šli pogledati tudi predstavniki ministrstva in da bodo ugotovili, da res tako z okraski okrašene, bi rekel, s pozitivno zahtevo in negativno prepovedjo o isti vsebini opredeljene, lahko bi rekli, "načičkane" prisege nima niti slučajno nobena država. Jaz bi skrajno resno prosil, da si na ta način ne delamo nepotrebnih bi rekel razprav, ker večina držav v prisegi pač zahteva zvestobo in lojalnost svoji ustavno in pravni ureditvi državi oziroma republiki in kjer gre za monarhijo tudi to je Španija in Velika Britanija tudi kralju in kraljici. V glavnem, se tukaj prisega neha, morda govori ponekod še v Veliki Britaniji, Grčiji in Češki o izpolnjevanju državljanskih dolžnosti, o lojalnosti in čem podobnem, ampak tu je zopet konec. Tako kot je pri nas prisega v predlogu pripravljena, kjer se res dajejo okraski, svobodni, demokratični ustavni red, da naš ustavni red moramo spoštovati. Hvala bogu, da je svoboden in demokratičen, najbrž ne vem, za koga bi morali to poudarjati. Vrednota in načela svobode demokracije po mojem so sestavni del našega ustavnega reda in če obljubimo, da bomo ustavni red spoštovali, potem bomo gotovo spoštovali tudi vrednote in načela svobode in demokracije. Potem kasneje prisegam, da ne bom deloval in podpiral delovanja proti svobodnemu, demokratičnemu ustavnemu redu. Sedaj, jaz bi razumel, da če je obljubil in prisegel, da ga bo spoštoval, da ne bo deloval proti tudi ne proti Republiki Sloveniji, da ne bo protipravno ogrožal Republike Slovenije ali njenih predstavnikov in organov. To so bi rekel stvari, ki po mojem terjajo resen razmislek. Mi smo z veseljem pripravljeni tudi naše ugotovitve, če jih ministrstvo nima dati na razpolago, predpostavljam pa, da so tudi sami pregledali, kako je to urejeno v državah članicah EU in da bodo ugotovili, da so s svojim predlogom le nekoliko pretiravali in da če se bomo skupaj odločili za prisego bo ta pač tista, ki je normalna in ki zahteva spoštovanje in lojalnost ustavnemu redu Republike Slovenije in morda še resnemu izpolnjevanju svojih dolžnosti in obveznosti, kaj več pa najbrž priseči ni treba. Če pogledamo prisego, ki jih dajejo na podlagi ustave ministri in predsednik države, potem bi videli, da je veliko manj, na kar prisežejo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo kolegica Kucler Dolinar v imenu Nove Slovenije.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegom poslancem in kolegicama poslankama. V Novi Sloveniji, ko smo zakon proučili, smo mu dali prvotno oceno, da so spremembe, ki so danes pred nami v tej sicer prvi obravnavi zakon posodabljajo, odpravljajo nedoločene pojme in olajšujejo pogoje za pridobitev državljanstva za nekatere skupine ljudi. V okviru dostopnejše in prijaznejših upravnih storitev se prenaša stvarna pristojnost z ministrstva na upravne enote, kar gotovo približa to ljudem. To pomeni, da bodo vloge sprejemale in o njih odločale upravne enote, ministrstvo pristojno za notranje zadeve pa bo opravilo revizijo odločitev. V skladu z elektronskim vodenjem matičnega registra in registra prebivalstva se vzpostavlja tudi elektronski register državljanstva. Po eni strani bo to razbremenilo osebe, ki delajo na tem področju pri vnosu podatkov. Po drugi strani pa, kar je še bolj pomembno, pa to pomeni vzpostavitev nujno potrebne zahteve zaradi prenosa pristojnosti na upravne enote. Z vidika demografske problematike pa se nam ravno v nasprotju s kolegi iz LDS zdi izredno pomembno, da imamo občutljiv odnos tudi glede tega vprašanja v zvezi z vsemi Slovenci, ki živijo izven meja Slovenije, torej izven matice. In z vidika pridobivanja državljanstva Slovencev, ki živijo v sosednjih državah se nam zdi pomembna novost, da je pogoj znanja slovenskega jezika izpolnjen, če je oseba dokončala osnovno ali srednjo šolo s slovenskim učnim jezikom na območjih, kjer živijo pripadniki avtohtone slovenske narodne skupnosti v sosednjih državah. Podpiramo tudi predlog, da je eden od pogojev za pridobitev državljanstva fizična prisotnost osebe in da med njo in Republiko Slovenijo obstaja trajna in tesna povezava. Izjema od pogoje neprekinjenega bivanja je določena za zamejske Slovence, zdomce in izseljence slovenskega rodu, ki uveljavljajo korist države iz nacionalnih razlogov. Predvsem ob vseh razgovorih, ki jih imamo s Slovenci, ki živijo zunaj meja Slovenije, je najbolj težko slišati tiste, ki govorijo, da zaradi posameznih birokratskih ovir, ko so zaprosili za državljanstvo, do tega niso mogli priti. In to je izjemno občutljivo in res so bili prizadeti. Zato pozdravljamo te novosti odprave res nekaterih banalnih ovir za pridobitev slovenskega državljanstva tem naštetim, torej zamejskim Slovencem, zdomcem in izseljencem slovenskega rodu. Pod olajšanimi pogoji bodo sedaj lahko zaprosili za sprejem slovensko državljanstvo tudi potomci slovenskih izseljencev, ne glede na oddaljenost sorodstva. Sprememba se uvaja na podlagi predloga komisije državnega zbora za Slovence v zamejstvu in po svetu. Prosilci za državljanstvo morajo sicer izpolnjevati pogoj trajnega vira preživetja, vendar pa so ti pogoji za prosilce iz nacionalnih razlogov odpravljeni zaradi neenakih prihodkov iz nekaterih specifičnih držav. V izogib izigravanju v zvezi s pridobivanjem slovenskega državljanstva, ki ga je pokazala praksa, pa nekako se strinjamo s predlogom, ki ga vsebuje zakon v zvezi z zaostritvijo časovnega pogoja trajanja zakonske zveze z dveh let na tri leta, da zakonec, ki ni slovenski državljan, lahko zaprosi za pridobitev. To so razlogi, poleg še ostalih pridobitev, ki jih zakon prinaša, dovolj visoki, da bomo zakon v prvem branju podprli, seveda pa oblikovali tudi posamezne predloge za morebitno njegovo izboljšavo tekom zakonodajnega postopka.
Hvala lepa. Naslednjega vabim gospoda Presečnika, da predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije je namenjen izboljšanju nekaterih določb zakona in popravkom, ki so potrebni zaradi izkušenj v dosedanji praksi uporabe tega zakona. Pridobitev državljanstva pomeni tudi pridobitev pravic in dolžnosti, ki jih ima posameznik kot državljan posamezne države. Novela zakona, ki ureja to pomembno področje, sledi dosedanjim usmeritvam zakona in po našem mnenju ne prinaša vsebinskih sprememb, ki bi lahko vplivale na pogoje pridobitve državljanstva Republike Slovenije. Novela zakona ohranja dosedanjo pravno varnost, pri čemer vsebinsko bolj določno pojasnjuje pogoje za pridobitev državljanstva. Dosedanja ureditev namreč dopušča določene dvome pri razlagi posameznih kriterijev, kar ni dobro, še posebej, ko gre za odločanje o tako pomembnem vprašanju, kot je pridobitev ali ne pridobitev državljanstva. Bolj precizna določitev teh kriterijev je toliko bolj pomembna upoštevajoč dejstvo, da bodo o državljanstvu po novem odločale upravne enote. Dekoncentracijo državne uprave tudi na tem področju v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo. Jasni kriteriji pa so edina garancija za zagotavljanje enotne prakse v postopkih pridobitve ali prenehanja državljanstva Republike Slovenije. Pozitivna novost predlaganih sprememb je tudi odprava krajevnih pristojnosti, ki po zgledu mnogih drugih področjih predstavlja za uporabnika bolj dostopno storitev. Poleg tega zakon odpravlja tudi nekatere neskladje z drugimi zakoni. Postopek pridobitve državljanstva je zelo formaliziran in zahteva dokazovanje cele vrste različnih dejstev, ki so pogoj za njegovo pridobitev. Iz tega razloga v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo uvedbo tako imenovane prisege o spoštovanju svobodnega demokratičnega ustavnega reda, ki nadomešča dosedanjo izjavo, da posameznik s pridobitvijo državljanstva Republike Slovenije soglaša s pravnim redom Republike Slovenije. Ta izjava ima po našem mnenju pomembno vlogo, saj daje pridobitvi državljanstva nekaj simbolike in to pridobitev naredi za bolj slovesno. S to prisego posameznik na slovesen način izreče zvestobo Republiki Sloveniji. Ob branju te prisege pa se pojavi še eno vprašanje, ki sicer ni materija tega zakona, ga je pa vsekakor potrebno omeniti. Državljanska zavest ali pripadnost naših državljanov v slovenski državi ni na preveč visoki ravni, zato bo vsekakor potrebno, zlasti skozi šolski sistem, državljanski vzgoji nameniti več pozornosti. Kakšna prisega ali podobna slovesna izjava bi bila gotovo dobrodošla tudi v kakšnem drugem primeru. Poslanci Slovenske ljudske stranke predlagani zakon na podlagi vsega povedanega podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. In zdaj vabim še kolega Zagorca, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, predsedujoči. Mogoče bo koga moje izvajanje malo presenetilo, predvsem kolege iz vladne koalicije, ampak v Slovenski nacionalni stranki bomo zakon podprli. Zdi se nam, da prinaša več [[...]]Gospod Kokalj, saj, če imate težave s sluhom, bom ponovil - bomo podprli zakon. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da ima zakon več pozitivnih rešitev kot pa negativnih. Ima tudi svoje negativne, ki jih bom tokom svojega izvajanja omenil in seveda pričakujem odgovore s strani predstavnikov vlade. Zdi se nam, da je prav, da se uvajajo strožji pogoji za pridobitev državljanstva za prosilce, ki so bili pravnomočno obsojeni za kazniva dejanja. Prav tako se nam zdi prav, da se podaljšuje doba trajanja zakonske zveze za prosilce, poročene z državljani Republike Slovenije, kar bo po našem prepričanju pripomoglo k preprečevanju zlorabe sklepanja fiktivnih zakonskih zvez. Kar se tiče olajšanja okoliščin za pridobivanje državljanstva zamejskim Slovencem, gre pač za zadevo, ki jo je ta vlada napovedovala in obljubljala že nekaj časa ljudem, ki živijo izven meja Republike Slovenije. Moram reči, da v Slovenski nacionalni stranki smo za to, da se to olajša zamejskim Slovencem in zdomcem. Kar se pa tiče tistih izseljencev, ki so pobegnili zaradi svojega napačnega prepričanja, pa bi ta zadeva lahko bila tudi drugačna. Pri prenosu stvarne pristojnosti odločanja v postopkih pridobitve in prenehanja državljanstva Republike Slovenije z ministrstva za notranje zadeve na upravne enote se nam poraja vprašanje, ali morda to ne pomeni, da bodo pa sedaj uradniki po mili volji delili državljanstva, bodisi sosedom bodisi prijateljem z ulice, ministrstvo pa bo vskočilo z revizijo samo takrat, kadar se bo kdo pritožil; ali mogoče sistem narekuje kaj drugega. Po našem prepričanju je državljanstvo pristna vez med posameznikom in državo, se pravi, domovino tistega, ki to državljanstvo pridobi. In predlagana sprememba, ki uvaja svečano prisego, se nam zdi vsekakor dobrodošla in neke vrste patriotizma oziroma izjava posameznika, da pripada določeni državi, kajti tu smo do zdaj Slovenci bili pač potisnjeni nekako v svojo lastno zavest in kolikor se je pač kdo čutil patriota, toliko je bil Slovenec. Zdaj pa celo z zakonom nekomu narekujemo, da pač mora biti Slovenec, če se za to odloči. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Ponovno prosim, da poslanske skupine poskrbijo, da odpovedo tiste, ki ne želijo razpravljati, kajti tako bi bilo lažje voditi sejo, pa tudi za druge, da vedo, kdaj se pripravijo. Zdaj je že kar na vrsti mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegici in kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Dotaknila se bom samo ene točke predlaganega zakona, ki v uvodu niti ni napovedana, zato jo moraš seveda iz zakona razbrati. Meni pa jo je pomagalo zaznati to, kar je bilo že omenjeno, da je bila na novinarski konferenci omenjena - prisega. In spraševala sem se, ali je to besedilo še zaenkrat pod embargom, ker naj bi bilo tako skrivnostno, ali kaj drugega, da minister ni hotel tega prebrati. Ko pa sem besedilo dobila v roke, mi je postalo popolnoma jasno, zakaj tega ni storil. Če kot učiteljica slovenščine berem to besedilo in če upoštevam, da bi ga naj uvrstili v zakon na zahtevo ministrstva za pravosodje, češ da naj bi to pripomoglo k večji slovesnosti, jaz slovesno izjavljam, da je to besedilo skoraj nemogoče, če se ga poprej nisi naučil, prvič, ko ga dobiš v roke, lepo, dobro interpretativno prebrati. Drugo vprašanje, ki se mi zastavlja, pa je, kakšen je pravzaprav namen tega besedila in dobro bi bilo, da bi se pripravljavci besedila posvetovali s kakšnim strokovnjakom, ki se spozna na besediloslovje, da bi seveda uskladil tisto, kar besedilo obljublja, kakršen je njegov namen in komu je to besedilo treba prebrati. To je namreč že treba upoštevati, ker jaz sicer ne vem, v kakšnih okoliščinah se bo prisega izrekala. Ali bo tisti, ki bo postaval državljan, to besedilo izrekal na upravni enoti ali bo to pred kakšnih drugim pooblaščenim uradnikom ali visokim uradnikom, o vsem je potrebno kaj vedeti, ko izrekam svoje mnenje o prisegi, če naj bi ta bila res nek slovesen akt. Ne bi želela komentirati priseg, ki sem jih poslušala v državnem zboru. To ni tako preprosta stvar, zato mora biti besedilo zelo premišljeno, če se že zanj odločimo in predvsem mora biti kratko. Besedilo, ki pa imamo pred seboj, pa je po nepotrebnem dolgo, zato ker tisto, kar od novega državljana zahteva, da mora izreči, izreče v prvi polovici v trdilni obliki, v drugi polovici pa zanika tisto, česar ne bo delal. Sedaj jaz ne vem, mene so včasih opozarjali, kako je priseči seveda pomembno tisto, kar boš delal, čemur se zavezuješ. To moraš narediti, zavezuješ pa se k spoštovanju ustavnega reda Republike Slovenije in oprostite, ali ustavni red Republike Sloveniji ni demokratičen, ni svoboden, to je bilo že povedano; ampak potem ko smo že to dali, mora še enkrat načela svobode in demokracije podpirati. Tako da jaz res ne razumem. Poglejte, enkrat izreka zvestobo, drugič se s prisego zavezuje, tretjič in četrtič prisega. Mislim, da se, da to narediti na dosti bolj strnjen in učinkovit način. Res smo v naši poslanski skupini dobili pregled nekaterih priseg bližnjih in malo manj bližnjih držav, ampak moram povedati, da je naše besedilo daleč najdaljše. Sedaj, zakaj je treba tudi v prisegi izreči, da ne bo ogrožal organov Republike Slovenije ali predstavnikov teh organov? Res je, da nimamo angleške kraljice, ampak sedaj smo pa zapisali v zakon, prosim, da "da prisego o spoštovanju svobodnega demokratičnega ustavnega reda, ki je utemeljen v ustavi Republike Slovenije". Saj že to, kar je tu zapisano v zakonu, je pleonazem! V nekem javnem občilu se je večina vprašanih, ne spomnim se pa sedaj, koliko čez 50% vprašanih res da odločila za to in podprla prisego, nimamo pa nobenega drugega relevantnega podatka o tem, zakaj je prisega res potrebna, razen tistega, da ministrstvo za pravosodje meni, da je treba neko tako svečano dejanje opraviti, ko postaneš državljan, ampak treba je misliti na vse okoliščine in potem tudi premišljeno zapisati tako v zakon kot v besedilo prisege nekaj, kar bo mogoče z veseljem izreči in kar naj bi tistem, ki izreka tako prisego, tudi ustrezno slavnostno razpoloženje vzbudilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kokalja.
Kot je že povedala kolegica poslanka, ki je predstavila stališče naše poslanske skupine, predlog zakona podpiram, ker bistveno izboljšuje možnosti za pridobivanje državljanstva, ki vemo, da je ta trenutek precej velik problem za mnoge. Je bil problem, čeprav vem, da se sedaj ustrezni organi tudi v skladu s sedanjim zakonom trudijo, da bi postopki čim hitreje potekali. Sam nisem tako slovenistično pronicljiv, kot je bila moja predhodnica, vendar imam kljub vsemu nekaj vprašanj, zato da bi sam mogoče si razčistil nekatere povezave, ker tudi sedanjega zakona v celoti nisem natančno preštudiral. Pa bi mogoče začel kar od začetka, pa bi prosil potem tudi za kakšen odgovor. Ta meja 36 let. Ali ta meja pomeni absolutno mejo za vsak primer ali je samo to meja pod pogoji, ki so navedeni potem naprej v novem 6. členu?Sam menim, glede na to, da je sedaj novi 6. člen oziroma 6. člen tega zakona napisan zelo pozitivno do zamejskih Slovencev, zdomcev in izseljencev slovenskega rodu, da če je ta meja 36 let absolutno, na splošno, bi jo bilo pametno za te primere, ki so v sedanjem 6. členu tega predloga napisani, vsekakor povišati. Potem sprašujem. Se pravi, ali se v 2. členu zakona, ki spreminja 6. člen sedanjega zakona, 3. točka nanaša na 2. točko ali se nanaša na prosilca za državljanstvo - glede prenehanja na podlagi odpusta, odreka ali odvzema. Potem sprašujem, ali je mišljen pod upravno enoto tudi krajevni urad. Formalno vem, da krajevni urad spada pod upravno enoto. Ali je možno podati vlogo tudi konkretno na krajevni urad? Krajevni uradi so bolj razpršeni po terenu. Potem pa nisem zasledil ali pa razumel, po moje najbolj bistvenega dela, in sicer roka, v katerem mora upravna enota rešiti vlogo. V samem 27.a členu je natančno obrazloženo, kako poteka postopek od takrat, ko se vloži zadeva na upravni enoti, določen je rok, v katerem mora organ zbrati podatke, in potem rok, v katerem mora zadevo predložiti v revizijo. Se opravičujem, ampak sprašujem, ali je kje določen rok, mogoče že v obstoječem tekstu zakona, v katerem upravna enota mora rešiti vlogo. Če tega roka ni, potem mislim, da ne glede na to, da je določen rok, v katerem mora potem notranje ministrstvo izpeljati revizijo, potem pravzaprav ne moremo pričakovati ali pa ne vemo, koliko bolj ekspliditivno se bo ta postopek odvijal. In še mogoče v sedanjem 27.c členu. Sprašujem zakaj je potrebno v primeru, da se odločba upravne enote odpravi, rok podaljševati. Ker verjetno ministrstvo, ko odloča, odloča, mislim, da zadevo prouči v dveh mesecih, kot tu piše, izda soglasje oziroma če ne more izdati soglasja, bi verjetno v istem roku lahko tudi odpravilo odločbo upravne enote. Govorim z vidika zmanjševanja teh časovnih zamikov. To so moja vprašanja, seveda pa generalno zakon podpiram in tudi v nadaljnji obravnavi bom tudi sam osebno poskušal prispevati k čim boljši končni verziji tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz predlagam, državni sekretar, da morda na koncu odgovorite na vsa vprašanja, imamo še nekaj razpravljavcev, da bo bolj racionalno in ekonomično, če je to boljše. Zato vabim k besedi dr. Gantarja.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Najbrž je nekaj teh sprememb, ki jih v zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu vlada predlaga, smiseln in koristen in ga je potrebno sprejeti. Praksa iz podeljevanja državljanstev narekuje določene boljše poenostavitve, tudi mogoče kakšne dopolnitve, ki bi preprečile kakršnekoli zlorabe ali podobno, o tem ni dvoma. Toda, kot običajno, ta vlada vedno ob tem, ko predlaga nekatere nujne, razumne in smiselne spremembe, vedno prinese še neke druge spremembe pod krinko teh sprememb, ki v marsičem spreminjajo podobo tega zakona in potem, ko bo sprejet, če bo sprejet, tudi podobo te države, odnosa državljanov in države nasploh in nas uvrstil v neko drugo orbito, v neko drugi sfero. To se dogaja tudi s tem. Prva zadeva, kar zadeva poenostavitve v tem smislu, da lahko ta državljanstva pravzaprav podeljuje oziroma na osnovi postopka podeli tudi upravna enota. Jaz se s tem osebno prej strinjam kot ne v tem smislu, ker mislim, da je smiselna dekoncentracija določenih državnih funkcij, in ker mislim, da so določena tveganja, ki so tu prisotna - znanstva in podobno - so problem, vendar jih je mogoče tudi omejiti. S tega vidika jaz nima problema, toda če mora potem to avtorizirati, soglasje k tej odločbi dati ministrstvo za notranje zadeve, potem ne vidim nobenega pravega smisla in učinka teh sprememb, kvečjemu odločanje na dveh ravneh brez potrebe. Zato je ta sprememba, ki bi jo jaz osebno čisto pozdravil, se mi zdi, da je popolnoma nesmiselna, nesmiselna v luči tega, da ministrstvo za notranje zadeve potem daje soglasje tem spremembam, zato temu nasprotujem. Pravzaprav so zelo nejasni členi v določbah, ki opredeljujejo, kaj se ne sme zgoditi oziroma česa ta posameznica ali posameznik, ki bi zaprosil za državljanstvo, ne sme početi - ne sme biti kaznovan. Zdaj ni več jasno, po katerih zakonih katere države se to kaznivo dejanje ne sme zgoditi in tako naprej. Lahko, da je nekdo storil kaznivo dejanje v državi in to kaznivo dejanje pri nas sploh ni prepoznavno kot kaznivo dejanje, recimo, na področju svoboščin, politike ali kaj podobnega. Tako da tu se mi zdi, da ministrstvo dobiva preveč diskrecije v roke, preveč tega, da lahko odloči pravzaprav na osnovi čiste diskrecije. Tisto, kar pa presega vso mero, je pa seveda ta prisega. Prvič, ne razumem, zakaj bi sploh prisegali tisti, ki dobijo državljanstvo, kajti že s tem, ko so zaprosili za državljanstvo, so izkazali namero in pripravljenost, da bodo spoštovali, jasno, ustavni red te države. Drugič, to je zakon o državljanstvu, medtem ko pa prisega pravi "izrekam zvestobo moji novi domovini". Tisti, ki ne pozna razlike med domovino in državo ter ustavnim redom, lahko zameša vse stvari med seboj. Domovina ni pravna kategorija, domovina je lahko pojem domoljubja, patriotizma, lahko je politološki, sociološki pojem, lahko je pojem iz našega vsakodnevnega življenja. Vsi smo v isti državi, vsi spoštujemo, kolikor moremo, ta njen pravni red in si prizadevamo, da bi ga čim bolj ali pa v celoti, vendar imamo morda zelo različne poglede o tem, kaj je naša domovina in kako izgleda naša domovina. Zato mešati domovino v nek takšen akt je popolnoma nerazsodno in pravzaprav govori o tem, da so sestavljavci tega predloga patrioti iz 19. stoletja - patriotizem, ki je že zdavnaj presegel svoje okvire časa in prostora. Če bi se še borili tako kot v 19. stoletju, potem bi to še razumel, zato da sploh lahko pišemo, govorimo, da imamo sploh lahko karkoli, potem bi še razumel. Samostojna država, ki je samozavestna, ki ima svoje mesto v evropskem in širšem, svetovnem prostoru, ne rabi patriotizma 19. stoletja in pravzaprav me prav moti, da nekateri še živijo v tem stoletju. Lahko, samo prosim, naj nam vsem drugim ne težijo s tem. In moram reči, da sem si predstavljal, kaj bi bilo, če bi oseba Pavel Gantar na nek čudežen način z vsem tem, kar predstavljam, izgubil državljanstvo, saj jaz te prisege sploh ne bi mogel podpisati - po tem, kar ste mi včeraj povedali, po tem, kar mi je povedal predsednik vlade! Jaz namreč po mnenju predsednika vlade kršim, delujem zoper slovenske interese. Včeraj ste mi povedali, da LDS-ovci kršimo tako svobodo, državo, torej ustavno ureditev in podobne stvari. In mi sploh ne bi mogli podpisati te izjave oziroma, bom rekel, ali bi nas izpisali na osnovi te izjave? Ne moremo reči, da nekdo ne zagovarja nacionalnih interesov ali pa državnih interesov, ne vem kaj, če se ne strinja s predsednikom vlade, podpredsednikom vlade ali pa z vodjem opozicije - da se razume, ista zgodba. Ta izjava je sramota za civilizirano, moderno družbo, ki temelji na ločitvi med civilno družbo in državo, ki temelji na vladavine prava, na pluralizmu političnem, na ekonomski svobodi, itd. Ta izjava je dejansko nekaj, kar nas bo umestilo v krog, v katerega sem mislim, da Slovenija ne spada več. Mislim, da ni treba, da gremo nazaj v 19. stoletje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Mislim, da je zakon napisan pravzaprav res iz različnih časov, na različne načine, da ima tako različne želje, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Za kaj gre? Gre za to, da so se tukaj pomešale mnoge kategorije. Tisto, kar je pa pravzaprav najbolj sporno, je pa to, kar sem pripovedoval že pri zakonu, ki smo ga obravnavali danes dopoldne, namreč, da je to spet nek trojanski konj. Se pravi, forma, ki sicer na videz učinkuje zelo lepo in prijetno, govori o tem, da naj bi se poenostavili, racionalizirali postopki, kar je seveda zelo dobro in vedno podpiramo, ker vemo, koliko težav imajo ljudje, kadar se soočajo z administracijo, birokracijo in s temi posli, ampak ob tem ali pa v tem so pa različne tempirane bombe, ki seveda se pokažejo šele kasneje. Ena takih zadev, o katerih je govoril že kolega Gantar, je prav zagotovo ta romantizirani pristop izrekanja zvestobe Republiki Sloveniji kot državi. Jaz moram povedati, da celo v bolj zoprnih sistemih, v katerem smo živeli, so se prisege dajale ob vstopu v različne organizacije in pa seveda v vojsko, sicer pa državljani niso dajali kakšnih posebnih priseg, in tudi tukaj ne vidim razloga. Druga zadeva, ki me moti na nek način, da ni jasno, kako je z olajšanjem pogojev pri izredni naturalizaciji za Slovence po svetu. O tem smo seveda na odboru na dolgo in na široko govorili, kaj vse jim ni potrebno, kaj vse pravzaprav imajo lažje kot drugi državljani, ki so pač tukaj. Mislim, da bi bilo treba te zadeve bolj natanko in bolj jasno doreči, da ne bo prihajalo seveda do pretirane rabe, do zlorabe, česar se pa seveda v nekaterih drugih primerih bojimo, pri zakonskih zvezah in pa pri kaznovanosti, kjer seveda so prav gotovo izenačeni vsi tako imenovani politični delikventi, ki so bili kadarkoli obsojeni. Recimo, lahko se najde seveda tudi kdo, ki je bil po 133. členu obsojen iz prejšnje države, in je, recimo, potem odšel pa bi se sedaj rad vrnil - po tej logiki seveda se ne bo mogel več vrniti in postati državljan, itd. Zadeva je seveda vredna bolj tehtnega premisleka in ponovnega pisanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hval lepa za besedo, gospod podpredsednik. Prej sem nekako zaslutila, da je prišlo do nekega nesporazuma v zvezi s predstavitvijo našega stališča poslanskega kluba LDS glede zamejcev oziroma Slovencev po svetu. Tudi mi smo podprli tisti zakon, tako da mi ne nasprotujemo temu oziroma mi odobravamo to, da se olajša pridobitev državljanstva Slovencem, ki živijo zunaj naših meja, ampak vendar ne moremo razumeti, zakaj jim, recimo, ni treba imeti zagotovljenega trajnega vira preživljanja v višini, ki zagotavlja materialno in socialno varnost, in zakaj jim ni treba imeti poravnanih davčnih obveznosti, če niso zavezanci za plačilo davkov v Republiki Sloveniji. To je nekaj, kar je normalno tudi za naše državljane; in zaradi tega na eni strani gremo v takšno ohlapnost v zakonu, po drugi strani pa seveda zaostrujemo vse mogoče pogoje za pridobitev državljanstva. S tega vidika sem tudi nasprotovala in nasprotujem sploh uvedbi te prisega, ker mislim, da je to za današnji čas povsem nemoderno in neprimerno. Morda imajo nekatere države Evropske unije takšno prisego uveljavljeno, ampak vprašanje je, kdaj so jo uvedli in s kakšnim namenom. Prepričana sem, da je fetišiziranje državljanstva danes povsem neprimerno, kajti imeti državljanstvo, je nekaj povsem običajnega in normalnega, je pa bilo že omenjeno, včasih smo imeli, recimo, naši fantje so prisegali Jugoslovanski ljudski armadi, pa vemo, kaj je potem bilo s tem. Tudi ko skleneš zakonsko zvezo, mislim da še danes velja, da prisežeš zvestob, obljubiš zvestobo, pa vemo kaj se dogaja v običajnem življenju. Tako da, morda je potrebna prisega, verjetno je, ima nek poseben smisel pri malteškem viteškem redu, ampak za tukaj danes pa res ne vidim nobene potrebe. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še gospod državni sekretar, če bi želeli besedo? [[Ne.]] Želite besedo? Ja, prosim.
Hvala lepa. Se opravičujem, sem tudi s tem sistemom jaz malo skregan, očitno. Hvala lepa, spoštovane poslanke in poslanci, za vprašanja. Poglejte, zavedamo se, da je to in zalogaj in dokaj zapletene rešitve za posamezne določbe tega zakona. Nekako se strinjamo, da bi se morda dalo tudi samo zaprisego, ali kako jo že imenujemo, tudi drugače formulirati. Vlada se zaveda, da je to občutljiv tekst, vendar pa ob tem, ko ga je uvrstila v eno izmed določb te novele, je s tem povedala, da je to vendarle izjemno pomembno, da je tudi za samega tujca, prosilca za državljanstvo Slovenije, to izjemno pomemben trenutek. Seveda pa v zakonu se nismo dotaknili neke forme oziroma obličnosti, na kakšen način se bo ta zaprisega prezentirala. To zagotovo bo dorečeno. Mislim pa, da je še dovolj časa, da ta del, morda kot sporen, kot ga nekateri tukaj predstavljate, še uskladimo, saj zato je vendarle prvo, drugo in tretje branje. Poglejte, odločanje, preneseno na upravne enote, ste nekateri pokomentirali kot izjemno negativno. Mi smatramo, da je za prosilce nekako ugodnejše, bolj dostopno za stranke. Upravne enote v bistvu že postopke sedaj nekako vodijo, vendar pa ne odločajo. To je edina razlika. Pristojnosti padejo z odločanja na upravne enote. Seveda je ministrstvo, kot sem že uvodoma povedal, si je pridržalo nadzorstveno pravico nad odločanjem in tudi revizijo, kot veste. Vprašanje je bilo, kako nizko torej spustiti zadevo. Na krajevne urade zagotovo ne, spoštovani gospod poslanec, kot je vprašal. V kolikor pa pride, da krajevni urad sprejme takšno vlogo, je dolžan po stvarni pristojnosti odstopiti upravni enoti v nadaljnje reševanje. Zakon naj bi bil večkrat spremenjen. V bistvu je z vsemi predpisi tako. Ta konkretni zakon je bil nazadnje spremenjen leta 2002, se pravi, v štirih letih ni bil spremenjen in še takrat smo spreminjali samo 19. člen zakona. Kar se tiče zgornje meje, je gospod poslanec vprašal, zakaj smo fiksirali 36 let, torej razmak 18-36. Poglejte, to je določba, ki velja iz leta 2002 v starem zakonu in je nismo spreminjali, je pa nekako v enem primernem, se nam zdi,v sorazmerju z ureditvijo drugih mnogih ostalih držav. 27.a člen - glede rokov ste vprašali. Moram reči, da 27.a člen konkretno ne govori o rokih, vendar pa tukaj navaja splošni roku po ZUP-u. Kar se tiče 6. člena, ti pogoji, ki so tam našteti, nanašajo se na starše prosilcev. Se pravi osnova [[...]] [[Ste razumeli.]] Nadalje mislim, da je bil omenjen 27.c člen. Rok podaljšanja ministrstva še za dva meseca. Poglejte, to je v bistvu takšna varovalka, če tako rečem, če se sama stranka izogiba in ni dosegljiva, na tako drugačen način je to še potem tisti rok, ki je kolikor toliko po naši oceni optimalen in v dveh mesecih se seveda o zadevi odloči. Spregled davkov kot pogoj za sprejem v državljanstvo za tujce. V Sloveniji, če so že tukaj in so zavezanci, se seveda preverja. V kolikor gre za primere, da gre za obvezo v tujini, tu Slovenija si teh podatkov pravzaprav ne more ali bi si pa izredno težko pridobila. Mislim, da je to vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Vendar imamo precejšen zalogaj časa še na razpolago, zato sprašujem, ali želi na podlagi poslovnika še kdo razpravljati. V skladu z našo novo tehnologijo bom vseeno opravil to prijavo, če kdo želi, lahko pritisne tipalko. Hvala lepa. Ugotavljam dva, Dimitrij Kovačič, Pavel Gantar in potem še predstavnik vlade. Gospod Kovačič, prosim, pet minut.
Hvala lepa. No, tudi tokrat, kot doslej vedno, sem bil na tem žrebu izžreban kot prvi, ne vem, zgleda, da me ima računalnik rad. Bi pa ob tem, ko sem poslušal današnjo razpravo, povedal naslednje. Namreč, zelo me je zmotilo, kako nekatere poslance iz opozicijskih vrst moti prisega, ki naj bi jo novi državljani oziroma tisti, ki so sprejeti v državljanstvo Republike Slovenije, morali izreči. Namreč, ta vstop v državljanstvo sem si vedno predstavljal in si še vedno predstavljam kot neko zelo pomembno dejanje, zelo pomemben dogodek, to je neka slovesnost, slavnostni dogodek, ob katerem se v tej proceduri nekako spodobi tudi neka prisega, neka slavnostna izjava. Za bistveno manj pomembne stvari, kot je pridobitev državljanstva, se priredijo slavnostni dogodki, slovesnosti, na katerih se tudi izreče neka uradna izjava, neka prisega, karkoli. Ta prisega je neka dodana vrednost temu dogodku, temu vstopu v novo državljanstvo, to je nekaj pozitivnega in ne smatram tega za nekaj obremenjujočega ali pa neko maltretiranje tistega, ki mora to izjavo izreči. Jaz sem prepričan, da se bo tudi njemu ob tem dogodku zdelo nekaj dobrega, nekaj takšnega, za kar je vsekakor vredno izreči tudi te besede. Sama vsebina, na katero so bili tudi očitki, je lahko stvar debate in ni nobenega problema, če najdemo še boljšo formulacijo, da tudi to naredimo, saj konec koncev je pred nami še nadaljnji potek tega zakonodajnega postopka. Ampak zdaj samo zaradi tega to označiti kot nek bistveni zadržek k podpori zakona, se mi zdi pa zelo nenavadno. Ali pa, da naj bi bila ta prisega nekaj nemodernega, nekaj povsem izven konteksta današnje družbe. Zdaj, človek je vendar kulturno in družabno bitje in v tem svojstvu se naj bi pomembni dogodki tudi opravljali v posebni obliki, naj bi bili ti dogodki oblični. Tudi sklenitev zakonske zveze je obličen dogodek, tudi tam se izreče prisega, pa zaradi tega ne moremo povedati, da je to nekaj nemodernega. Rečeno je bilo, naj bi to prisego kar izbrisali oziroma, da je naj ne bi bilo, ampak saj tudi pri sklenitvi zakonske zveze - ali naj tudi tam to kar ukinemo? Naslednje vprašanje je, zakaj pa je potem sploh sklenitev zakonske zveze, zakaj je sploh ta dogodek, zakaj se naj to sploh opravi? Pa naj bo promiskuiteta - mogoče, mogoče je pa to tisto, kar si ljudje, ki pravijo, da so liberalni, želijo. Potem tudi, zakaj imamo potem sploh državljanstvo, potem pa tudi državljanstva ne potrebujemo. Zakaj! Ne vem, če je to pravilna smer razmišljanja. Mislim tudi to je bilo izrečeno, da je ta izjava sramota za našo družbo, mislim jaz ne vem, ali smo tako anarhistično usmerjeni, da nam je lahko taka izjava sramota. Torej, menim, da se lahko pogovarjamo o vsebini te izjave, o formulaciji, ampak da kar tako, z levo roko, z lahkim srcem rečemo, da je pa ta izjava nevredna tega zakona in da je to bistveni element našega nasprotovanja, pa smatram zelo neresno. Hvala.
Hvala lepa. Še dr. Gantar. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi samo povedal, da glede na tisto elektronsko napravo, gospod Kovačič, prvi bodo zadnji, zadnji bodo prvi. Elektronska naprava je že vedela, zakaj naj bi jaz govoril za vami in ne pred vami. Vedno bodo prvi in vedno bodo zadnji. Ne vem, če vas ima rada, ampak kakorkoli. Prva zadeva, ki je, je ta, da mene v bistvu, čeprav je bil državni sekretar nekako nedoločen, me vendarle v zvezi s to izjavo oziroma prisego veseli smer razmišljanja, da so pripravljeni proučiti besedilo. Jaz sam bi tudi rekel, da bi bilo dobro, če bi to prisego preimenovalo v izjavo - to je že sedaj, se mi zdi. Nimam nič proti temu, da v tem aktu - pridobitev državljanstva seveda vendarle ni vsakodnevna zadeva - tisti, ki to dobi, ali pa tista, da podpiše neko izjavo, neko aklamacijo k temu, ki se nanaša na to, da bo pač spoštoval ustavni red in vse te stvari, kar je. Tu ne vidim problema, to je že do sedaj bilo približno v tej obliki, se mi zdi, in to je pravzaprav nek akt volje na koncu izrečen in tu jaz ne vidim problema. Problem imam s tem, da se ta izjava glasi prisega in problem imam s tem, da se prisega domovini. In ne bom še enkrat ponavljal, kakšna je razlika med državo, domovino, ustavnim redom, pravnim redom in ne vem kaj. Veseli me, če boste zmogli toliko poguma, da boste najprej sami, potem pa tudi v sodelovanju z drugimi, premislili, kakšen tekst bi lahko ta izjava imela, in mislim, da ga sploh ni težko sestaviti, če hočemo normalno narediti to zadevo. Jaz upam, da bo šla stvar v to smer. Povedal bi še to, da okoli 2. člena je državni sekretar pač omenil, da je ta pogoj 36 let bil že prej, to je res. Vendar, od prej pa niso bili ti trije dodatni pogoji pod številkami 1, 2 in 3, pri čemer je posebej druga zelo zanimiva, ker nakazuje, da ta pogoj veže državljanstvo na rod. Nacionalnost se lahko veže na rod, se strinjam, čeprav bi vsi imeli, če bi šli na analize DNK, težave z dokazovanjem in tako naprej in bi bili podobni še marsikomu drugemu, ne samo nam, ki smo Slovenci. Ampak državljanstvo se pa ne veže na rod, to je treba vedeti. In to je dobro vedeti za vse nas, ne samo za tiste, ki mislijo ves čas, da so Slovenci ali pa da smo Slovenci. Tako da to je zelo vprašljiva zgodba. Druga zadeva, ki bi jo rad omenil, pa je naslednja. Jasno, globalizacija, ki se dogaja, približuje kulture in civilizacije, pospešuje migracije in postavlja vrsto vprašanj pred razmeroma dilemo, koliko ljudi spustiti v državo, koliko ljudem, ki bi želeli, omogočiti državljanstvo in tako naprej. Ta diskusija je v Sloveniji, tako kot v nekaterih drugih državah, preveč obremenjena z ideološkimi konotacijami. Če smo sposobni to diskusijo spraviti v realna razmerja in razmišljati, kaj lahko tudi mi pridobimo s tem, kaj bi nam pomenilo, če bi dober inženir, matematik ali kdo drug dobil državljanstvo hitro in po skrajšanem postopku. Kaj bi nam pomenilo? Kaj je pomenilo Združenim državam Amerike dejstvo, da se je bil cel segment evropske populacije, od židovske skupnosti do drugih, prisiljen preseliti v ZDA? Kaj bi to pomenilo za gospodarski, kulturni in tehnični napredek v državi? Dajmo se vprašati enkrat tudi izven drugih kontekstov, dajmo se vprašati, kako bomo parirali tem globalnim zadevam, kaj nam to pomeni, kaj pomeni biti državljan Slovenije in kaj lahko tu mi naredimo za druge, ne samo zase. Seveda smo majhni, seveda moramo biti občutljivi, seveda ne moremo sprejeti ne vem kaj in ne vem kako, ampak vsaj razpravljajmo o tem, kaj bi lahko storili. Ta zakon v celoti ne gre v to smer, ampak poskuša zaostrovati. Omogoča Slovencem po rodu in drugače hitrejšo pridobitev državljanstva. Sam s tem nimam problemov, ampak še enkrat opozarjam, zdi se mi, da je tu zapisan nek neviden kot novega, lahko bi rekli, elementa klavstrofobije. Dajte razmisliti, če je to res dobro za Slovenijo kot celoto in za njene državljanke in državljane, tiste, ki smo, in tiste, ki nemara še utegnejo postati. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še državni sekretar, prosim, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Se opravičujem, dva poslanca sta vprašala glede zaostritve pogojev in sem dolžan odgovore. In drugič, gospod poslanec Gantar je govoril o limitih, torej 36, 18, ter o 6. členu in razlagal, da smo uvedli novitete. Moram reči, da obstoječi zakon v bistvu prinaša enake določbe, s to razliko, da so med dva in tri člene nekako razdeljeni, ta novela pa te pogoje samo združuje v 3. členu. To je vsa razlika. Kar se pa tiče zaostritve pogojev - zaostritev je morda pomembna samo na dveh segmentih. Prvo je torej limit, ki se dviga, torej za zakonsko zvezo z dve na tri leta. To je ta noviteta, ki je morda tudi, bi lahko rekli, kakšna varovalka in pa torej izključitveni faktor - kazniva dejanja. Ob tem moram dati razlago to, da pri tem mislimo pozitivno pravno zakonodajo, ne tistih kaznivih dejanj, ki so mogoče v kakšni državi, pa naš pravni red teh kaznivih dejanj ne pozna. Ta, seveda, ne pridejo v poštev. Omenjen je bil tudi bivši SFRJ kazio, 133. člen, verbalni delikt ste verjetno imeli v mislih. Ne, ta je bil takrat odpravljen v naši zakonodaji in to ni začetni faktor. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Kot rečeno, interpretacija 71. člena in praksa je, da se čas razdeli samo enkrat po 5 minut, potem ni več drugih krogov. Tako je bilo do sedaj in tako naj bo tudi v bodoče, če se ne odločimo drugače. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda. Hvala lepa. Zahvaljujem se predstavnikom vlade za sodelovanje pri tej točki. Mi pa smo že pri 20. TOČKI DNEVNEGA REDA - ZADNJI TOČKI DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OBČINSKEM REDARSTVU, EPA 1013-IV . Za razpravo imamo kar štiri ure in 10 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 12 poslancev s prvopodpisanim mag. Milanom M. Cviklom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Pozdravljam predstavnike vlade v naši sredini in prosim ministra dr. Žagarja za dodatno obrazložitev predloga zakona.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je predlog zakona o občinskem redarstvu, ki ureja način opravljanja nalog občinskega redarstva. Vprašanje zagotavljanja lokalne varnostne problematike je na lokalni ravni namreč vse bolj aktualno, kar je mogoče razbrati tudi iz uradnih statistik, opozoril strokovnjakov in nevladnih organizacij, ki delujejo na tem področju. Pri tem je opaziti vedno večje zavedanje o nujnosti povečanja vloge lokalne skupnosti pri zagotavljanju varnosti ljudi in premoženja, pri čemer želijo lokalne skupnosti na tem področju postati tudi partner. Naloge s tega področja in organizacijske oblike, ki so v pristojnosti lokalne skupnosti, so pretežno osredotočene na nadzor nad prometom in zagotavljanjem javnega reda; sicer pa opravljanje teh nalog občinam nalaga druga področna zakonodaja, in sicer zakon o varnosti cestnega prometa, tudi zakona o lokalni samoupravi ter zakon o varstvu javnega reda in miru, ki ste ga v državnem zboru nedavno tudi sprejeli, ter seveda sprejeti akti samih občin. Novosti, ki jih prinaša predlog zakona o občinskem redarstvu, torej niso nove naloge občinskim redarstvom, pač pa se prvič celovito ureja uresničevanje pristojnosti občine za ustanovitev in organizacijo ter določitev delovnega področja in nalog občinskega redarstva. Zakon določa tudi pogoje za opravljanje nalog pooblaščenih uradnih oseb občinskega redarstva, pooblastila občinskega redarja, uniformo, označbo in opremo občinskih redarjev ter vsebino in način vodenja evidenc. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Posebej bi rad poudaril najpomembnejše rešitve, ki jih prinaša predlog zakona. Občine bodo odslej lahko organizirale redarstvo na tri načine. Lahko bodo ustanovile občinsko redarstvo, lahko bosta dve ali več občin ustanovili medobčinsko redarstvo kot skupni organ občinske uprave, pri čemer jim bo država zagotovila 50% sredstev za delovanje take skupne uprave. Če pa občina ne ustanovi občinskega redarstva ali medobčinskega redarstva, določi z odlokom o organizaciji in delom na področju občinske uprave, da naloge občinskega redarstva opravlja občinski redar kot pooblaščena uradna oseba. Kar je za mene zelo pomembno, je to, da predlog zakona zahteva, da občine sprejmejo tako imenovani občinski programski varnostni načrt, ki obsega naloge v zvezi z varnostjo, določene z zakoni in občinskimi predpisi, lahko pa tudi druge naloge, ki jih določi občinski svet glede na oceno varnosti v občini. Izvajanje občinskega programa varnosti je potrebno uskladiti s programi policije. Dokler program varnosti ni usklajen, opravlja pooblastila občinskega redarstva policija. Z enotnim strokovnim usposabljanjem redarjev bo država zagotovila enak standard usposobljenosti redarjev na celotnem teritoriju države, po predlogu zakona pa bo potrebno opraviti še poseben program usposabljanja, ki ga bo izvajalo ministrstvo za notranje zadeve. Naloge občinskih redarjev, kot jih določajo trije področni zakoni, zahtevajo seveda ustrezna pooblastila. Značaj pooblastil občinskega redarja, predvsem pa njegov neposredni odnos do posameznika zahteva, da osebe, ki ta pooblastila izvajajo, izpolnjujejo pogoje, ki jih kar v največji meri zagotavljajo zakonitost in sorazmernost izvajanja pooblastil in v tem okviru varovanje človekovih pravic in svoboščin. Zato predlog zakona natančno odmerja način izvajanja teh pooblastil. Spoštovane poslanke in poslanci! Prepričan sem, da bo sprejem in uveljavitev zakona o občinskem redarstvu pozitivno prispeval k večji varnosti lokalnih okolij, zato vam predlagam, da ga podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvega vabim k besedi gospoda Pojbiča v imenu SDS.
Spoštovani! Osrednja vsebina predloga zakona o občinskem redarstvu je ureditev zakonskih pristojnosti za organiziranje občinskih redarstev ter temelj za nastajanje različnih vrst pooblaščenih občinskih uradnih oseb po nazivu in pooblastilih oziroma po imenu in vsebini različnih občinskih uprav in prekrškovnih organov. Opravljanje nalog občinskega redarstva občinam nalaga tudi zakon o varnosti cestnega prometa ter zakon o lokalni samoupravi. Na njuni podlagi imamo urejena občinska redarstva kot organizacijske enote občinskih uprav organizirane v 23 občinah, v 11 pa so sistematizirana delovna mesta občinskih redarjev, vendar občine ugotavljajo, da redarstvo ni ustrezno urejeno, predvsem zaradi tega, ker redarji nimajo tako imenovanih varnostnih pooblastil, čeprav gre za praktično enake ukrepe in sredstva, kot jih je zakonodajalec že pred leti podelil zasebnemu varovanju. Prav ta pooblastila so sedaj predvidena v besedilu predloga zakona o varstvu javnega reda in miru. V predlogu je predvideno, da bodo stopila v veljavo skladno z zakonom o občinskem redarstvu, kar je dodaten razlog za njegov sprejem. Slovenske lokalne skupnosti hkrati opozarjajo, da bo že sama prisotnost uniformiranega varnostnika z ustreznimi pooblastili nemalokrat delovala preventivno in bi na ta način pomembno dopolnila delo policije. Na podlagi predhodne ocene stanja zagotavljanja javne varnosti ter javnega reda in miru na lokalni ravni lahko razloge za pripravo besedila predloga zakona o občinskem redarstvu strnemo v tri temeljne kategorije. Prva se nanaša na pomanjkanje ustrezne sistemsko pravne ureditve, ki bi omogočala usklajeno ocenjevanje, obvladovanje in nadzorovanje varnostnih problemov in procesov za njihovo urejanje na horizontalni in vertikalni ravni. Veljavna zakonodaja, predvsem predpisi o sistemu državne uprave in lokalne samouprave ne zagotavljajo vseh potrebnih pogojev, da lahko upravljanje javne varnosti na državni in lokalni ravni poteka usklajeno in čim bolj uspešno, kar je sicer ključnega pomena za strateško in krizno opravljanje javne varnosti na obeh ravneh. Druga kategorija so uradne ocene o razraščanju pojavov nasilja in vandalizma, ki ogrožajo varnost življenja ljudi, premoženja, javni red in mir v lokalni skupnosti. Posamezne lokalne skupnosti imajo na račun vandalizma velike stroške, čeprav po statističnih podatkih o višini teh stroškov, kar je lahko eden od pomembnih kazalcev merjenja potreb po drugačnem pristopu k reševanju varnostnih problemov, na lokalni ravni ni. Tretja kategorija vsebuje vse ostale razloge za pripravo besedila zakona, ki pomenijo deficit in neekonomično upravljanje javne varnosti na lokalni ravni, zlasti obremenjenost državne policije in neustrezna pooblastila občinskih redarjev pri zagotavljanju varnosti življenja ljudi, javnega reda in miru. Predlagani zakon temelji na ugotovitvi, da zagotavljanje javnega reda in miru ter v zvezi s tem varovanje življenja in zdravja ter premoženja prebivalcev in lokalne skupnosti pomeni potrebno in interes tako občin kot države v celoti. Gre za naloge, ki jih lahko opravljajo samostojno, vendar je izvajanje teh nalog neločljivo povezano z ukrepi, ki lahko pomenijo poseg v človekove pravice in temeljne svoboščine, kar pomeni da je treba zagotoviti tako organizacijo služb in usposobljenost izvajalcev nalog oziroma pooblaščenih oseb, da bo zagotovljeno zakonito in sorazmerno delo pooblaščenih uradnih oseb občinskih redarstev. Predlog zakona temelji na načelih pravne države in načelu enakosti pred zakonom. Obe načeli pa hkrati dopuščata poseg v načelo samostojnosti občin z zakonom, s katerim je določen zakonski okvir za organiziranje ustreznih služb, usposobljenost pooblaščenih delavcev ter njihova pooblastila v službi. Predlog zakona o občinskem redarstvu ureja delo redarstev tako, da izhajajo iz načela enakosti pred zakonom, ki izključujejo samovoljo občinskega redarja in preseganje njegovih pooblastil, saj po načelu strokovnosti z nadzorom nad opravljanjem redarske službe ne dopušča dvomov v korektnost dela občinskega redarja. Hkrati besedilo temelji na načelu delitve odgovornosti med posameznimi nosilci nalog s področja varnosti v Republiki Sloveniji. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, zato menimo, da je predlagan zakon potrebno sprejeti ter ga čim prej udejanjiti v praksi, zato bomo predlog zakona o občinskem redarstvu podprli.
Kolega Pojbič, hvala za predstavitev. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Besedo ima poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi in kolegice. Najprej v zvezi s časom in terminom sprejemanja zakona o občinskem redarstvu. Predlog zakona o občinskem redarstvu je bil poslan v proceduro v mesecu juliju. To je bil tudi čas, ko so občine lahko nanj dajale pripombe, in to v skrajno neprimernem času med poletnimi počitnicami. Drugo. Zakon obravnavamo tik pred lokalnimi volitvami, kar pomeni, da pravzaprav tisti, ki največ vedo o omenjeni problematiki, nimajo časa za aktivno ukvarjanje z vsebino. O nalogah in pristojnostih občinskih redarjev je bilo zelo veliko govora in povedanega že ob obravnavi zakona o javnem redu in miru, ko je bilo med drugim močno izpostavljeno dejstvo in tudi večkrat poudarjena kritika, da Slovenija z določenimi zakoni, in seveda vrh tega je prav predlagani zakon o občinskem redarstvu, ustvarja in postavlja tako imenovano lokalno policijo, za katero je značilno, da bo imela veliko pristojnosti s področja policijskih pooblastil. Policija naj bi se umikala iz neposrednega življenjskega okolja na lokalni ravni. Pravijo, da zaradi vedno večjih potreb pri zagotavljanju varnosti pred hujšimi oblikami kriminala in kršitvami javnega reda na nacionalni ravni. Seveda ta umik s področja lokalnih ravni iz občin tako občanke in občani kot tisti, ki delamo v lokalnih skupnostih, že dolgo časa opažamo in seveda tudi brez zakona policija na lokalnem nivoju že kar nekaj časa ni prisotna. Dejstvo je tudi, da ima Slovenija, to smo že poudarili pri zakonu o policiji, daleč največje število zaposlenih policistov na 1000 prebivalcev, pa vendarle se poskuša prelagati del policijskih pooblastil in nalog na občine in se prelagajo naloge, ki jim občine v tem trenutku prav gotovo niso in ne bodo kos. Morda seveda gre za vprašanje, ali je policija pravilno organizirana glede na to, da imajo tako veliko število policistov, da jih na lokalni ravni pravzaprav ne opazimo, nekaj prav gotovo je s policijo narobe. O tem seveda govori marsikaj tudi analiza in študija, v kateri je bilo v zadnjih dneh več govora. Prav gotovo pa gre za neprimerno strukturno prerazporeditev policistov in seveda kapljica v tem bo tudi to, da seveda policija meni, ker bo del teh pristojnosti preložila na lokalno raven, bo pač več časa za ukvarjanje s tako imenovanimi državotvornimi zgodbami. V poslanskem klubu LDS se s tem ne strinjamo in bomo predlogu zakona nasprotovali tudi iz razloga, ker zagotavljanje javnega reda in miru pomeni pomembno funkcijo države, ki jo mora zagotavljati policija. Občinam se v tem trenutku nalagajo naloge, ki jih ne bodo zmogle. Mnoge občine so posredovale tudi zelo resna opozorila v zvezi s temi novimi nalogami. Pri tem je treba povedati, da občine nimajo v tem trenutku niti ustreznih kadrov niti ustreznih finančnih sredstev, kajti vsem tem službam bo treba zagotoviti opremo, prostore, vozila, obleke, skratka, ti stroški bodo za občine izjemno veliki. Zakon nikjer eksplicitno ne poudarja, ali bodo občine te stroške dobile s strani države povrnjene. Nenazadnje, glede na to, da je v Sloveniji 210 občin, bo prav gotovo treba zaposliti na nivoju lokalnih skupnosti po moji oceni najmanj 100 novih ljudi. Tudi tega stroška ta zakon nikjer eksplicitno ne predstavlja. Seveda zato, ker ima policija težave in ker se na državni ravni zelo natančno spremlja povečanje zaposlovanja, se bo ta zadeva skrila skozi občine, pri čemer še posebej poudarjam, da občinam niso zagotovljena ustrezna sredstva za uresničevanje pooblastil iz tega zakona. In, minister Žagar, to bo prvi zakon doslej - moram reči, da ste zaslužili vse pohvale, kajti resnično ste občine branili pred novimi pooblastili in pristojnostmi, ki naj bi jim bile naložene -, to bo prvi zakon, kjer ste kot služba za lokalno samoupravo po moji oceni šli na limanice ministrstvu za notranje zadeve. In žalostno je, da danes vi in vaša služba zagovarjata popolnoma neprimerno rešitev, ki bo občinam povzročila tudi velike finančne obveznosti. Zakon je jasen, še enkrat poudarjam, če se na občine prenašajo državne pristojnosti - in javni red in mir je državna pristojnost, v funkciji policije -, potem mora država prenesti in občinam tudi zagotoviti ustrezna dodatna finančna sredstva. Ne mi govoriti, da bo to zagotovljeno v nekem paketu, kajti to bo zelo težko ugotoviti, kaj je znotraj tistega paketa primerne porabe prav tisti procent, ki naj bi ga občine dobile za to. In tega ni nikjer eksplicitno navedenega. Prav tako naj bi bile občine pri opravljanju svojih nalog samostojne, tako govori zakon, tako govori tudi ustava. Zakon pa vnaša in ima celo vrsto pasti, po moji oceni, in nejasno razdeljene naloge in vloge ter, da rečem zelo grobo in najbolj kritično, še več, občine neposredno podreja državnim organom. Posamezni členi zakona na to kažejo, kajti občine bodo postale podrejene policiji in ministrstvu za notranje zadeve, saj bo treba program varnosti v skladu z zakonom uskladiti s policijo oziroma ministrstvom. Torej, vsaka občina bo z ministrstvom usklajevala občinski program varnosti, občinski redarji pa so, tudi v skladu z enim od členov zakona, dolžni ravnati pri svojem delu po navodilih policije. To je eksplicitna kršitev zakona o lokalni samoupravi, ki govori o tem, da je občina pri svojem delu samostojna in govorim in poudarjam to zato, kajti ta zakon ima ključno slabost prav v tem, da zamegljuje in nejasno določa zakaj je kdo zadolžen, kaj je pristojnost občine in kaj je pristojnost policije. In ko bodo konkretne situacije nastale v stilu Lipe, kjer se še danes župana hodi spraševat, kaj je župan kriv v primeru Lipe, kjer nikjer ni napisano, da pravzaprav občina nima na tem področju nobene pristojnosti, vendar še vedno mikrofon molijo pred župana Žagarja, bo na tem segmentu, na segmentu javnega reda in miru, in na segmentu varnosti, ki jo prinaša z vsemi pooblastili ta zakon, ko pravzaprav redarji dobivajo celo vrsto zelo nevarnih pristojnosti, nevarnih v narekovaju, prihajalo do ekstremnih situacij, ko bodo občani in občanke prav od občine terjali in pričakovali ukrepanje, policija se bo umaknila in seveda jaz sem prepričana, da bodo mnogi župani in županje v izjemno neprijetnih situacijah, kot bodo morali, kajti oni so bistveno bližje neposredno kritiki ljudi s terena, ne pa policija, ko bodo pravzaprav odgovarjali tudi za mnoge stvari, za katere niso pristojni in odgovorni. V zvezi z zakonom opozarjam še na naslednje dileme. Takoj ko bo dano pooblastilo in tudi pristojnost s področja javnega reda in varnosti občinam, bodo terjali, da tudi občine začnejo to izvajati. To bo čas takoj po volitvah in ljudje bodo pričakovali, da se sedaj začnejo te stvari urejati. Občine nimajo kadrov, imajo neprimerne kadre in tretjič, teh kadrov v Sloveniji primanjkuje. Vsi bodo morali na novo na izobraževanje. Preden bomo občine vzpostavile vse te možnosti, prostore, opremo, obleko, prisilna sredstva in vse naprej, mislim da bo minil kar en lep čas, še posebne glede na to kako dolgo je trajali recimo, da so manjše občine lahko ustanovile recimo neke skupne občinske organe in pripravile vse ustrezno, da te organi lahko poslujejo. V naši neposredni bližini, bili ste tudi na obisku v občini Trzin, kjer je več občin skupaj naredilo občinski inšpektorat, se srečujejo z neverjetnimi težavami pri skupnih računih, pri pristojnostih, pri tem, kdo opravlja in izvršuje funkcije s področja delovnih razmerij in podobno. Kritike bodo usmerjene na občine in jaz v tem primeru menim, da v tem primeru danes manjka tukaj policija in žalostno je, da samo vi boste zagovarjali ta zakon, ki se je že elegantno umaknila in jo na tem segmentu več ni. Seveda je pa že postala brez tega odtujena od lokalnih nivojev, nedejavna in neučinkovita. To smo soočeni s tem pravzaprav vsak dan na lokalnem nivoju, ko se župani in županje s policijo moramo dogovarjati, jih prositi in rotiti, da so več na terenu. Ni to njihova krivda, niso krive policijske enote na posameznih postajah, nimajo ljudi, nimajo kadrov, nimajo prave volje, tako kot so pokazali v anketi in tudi ni prave volje, da delajo te stvari, ki so v funkciji občin. Občinski redarji bodo dobili nova in obsežna pooblastila, ki bodo posegla na izjemno občutljiva področja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vendar imajo na delu po zakonu, pri tem svojem delu, če pogledate zakon, na razpolago kot prisilna sredstva le fizično silo, citiram zakon, in pa plinski razpršilec ter sredstva za vklepanje in vezanje. Jaz osebno moram reči, da sem vesela, da novembra ne bom več županja, kajti ne vem, s kakšno odgovornostjo bodo župani, ki bodo vrhovno pristojni za to zadevo, pošiljali občinske redarje na teren z razpršilcem v izjemno kritične situacije, ki jim jih bo zakon dovoljeval, in kaj se bo vse na tem področju lahko tudi dogajalo. Ne nazadnje, poučili so me strokovnjaki, danes teh ni, iz vrst policije, da ima policija cel sistem kako funkcionira, bom rekla, v smislu obrambe, ko se nekaj začne dogajati, morda postane nevarno za policiste, so pravzaprav določena natančna pravila in organizacija, kako ravnati v teh primerih. Večina občin ima 5.000 prebivalcev, kar pomeni, da bo imela enega redarja. Na koga se bo obračal ta redar, kdo bo njemu priskočil na pomoč, kdo mu bo pomagal, če bo slučajno v neprijetni situaciji, kdo morda celo s pištolo nanj nameril, on pa bo imel malo razpršilca in lisice za pasom? Pristojnost smo dali gromozansko, bom rekla, po drugi strani pa popolnoma nezaščitenega redarja bomo spuščali v popolnoma neprimerne situacije. Še občinski program varnosti. Ta je pa višek cele zgodbe. Kakšen program občinske varnosti bodo lahko delale občine? Kdo si je to sploh spomnil? Veste, kaj je varnostni program na nekem teritoriju? To obsega celo plejado različnih zadev, od kriminala, prometa, javne varnosti, intervencij večjih prireditev. To so vsa področja, sedajle sem jih naštela, kjer občina nima nič. Občina in svetniki in občanke in občani bodo od občine terjali in pričakovali, da pripravijo občinski program varnosti. Torej, popolno mešanje funkcij. Mi se bomo ukvarjali prav gotovo s kriminalom na svojem področju in ne vem, kaj bomo počeli svetniki in svetnice in župani, ko bomo tam debatirali o teh zadevah in o stvareh, kjer doslej in tudi poslej nimamo nikakršnih pristojnosti. Večje prireditve. Poglejte si, ali ima občina karkoli s katerokoli večjo prireditvijo v občini? Nič. Upravna enota izda odločbo, na upravni enoti se srečajo organizator, policija in pa drugi, ki so udeleženi. Občina ni povabljena, niti na to obravnavo, kjer se izdaja odločba. Ampak občine so dolžne po tem zakonu, predlogu zakona o občinskem redarstvu v roku enega leta sprejeti občinske programe varnosti in jih uskladiti z ministrstvom za notranje zadeve. Jaz moram reči, da ta zadeva je pa, bom rekla, vredna enega pravnika, ki bi jo pogledal, kje ima tukaj kaj repa in glave. Ko kakšen odlok na občini sprejmemo, v katerem napišemo kakšno zadevo, ki jo pričakujemo od državnega organa, se ta organ takoj oglasi. Naj bo to nek drug inšpektor, ne občinski, ki ni več občinski in tako reče, ne, ne tukaj pa občina nima kaj posegati. Tu imamo pa celo nalogo, da s svojim občinskim varnostnim programom posegamo na polja, ki pravzaprav nimajo z občino nič. In seveda dovolj bi bilo, če bi nekaj teh očitkov, ki so jih občine kljub poletno neprimernemu času vendarle posredovale v zvezi s tem zakonom, da bi vendarle danes prevladala pamet, tako kot predlagamo v poslanskem klubu LDS, in tega zakona ne bi razglasili kot primernega za nadaljnjo obravnavo, predvsem zaradi številnih škodljivih posledic, zamegljevanja pristojnosti, popolne kolizije na tem področju, kar bo povzročilo izjemno veliko nejevolje na terenu, in to na tako občutljivem področju, kot je javni red in varnost. Očitki občin, jaz sem jih zbrala, so takšni: pristojnosti policije se prenašajo na občino brez tega, da se občinam zagotovijo zadostna sredstva in kader; občinska redarstva niso ustrezno usposobljena za ukrepanje v primerih kršitev javnega reda in miru, za ravnanje oziroma uporabo prisilnih sredstev so usposobljeni samo policisti, redarji. In še nekaj. Policija si je pa velik posel s tem naredila, še velik posel so zraven naredili, kajti vsi občinski redarji bodo morali na usposabljanje, vsi, in kar je eksplicitno napisano, strošek usposabljanja je strošek občin. To pomeni, da bo visoka policijska šola in njeni kadri bodo še na račun tega krasno zaslužili in v naslednjih dveh letih bo truma nekih 300, 400 slovenskih redarjev šla skozi ta usposabljanja. V tem trenutku nihče ni ustrezno usposobljen. In tudi nikakršna analiza v zvezi z zakonom in vsebino zakona doslej ni bila narejena v obstoječem stanju: kje so občine, kaj imajo, koliko redarstev, kako so opremljene in usposobljene. Jaz menim, da so trenutno redarske službe na občinah popolnoma ustrezne, vendar prilagojene tistim pristojnostim, ki so jih imele do sedaj in ki so bile striktno vezane na stvari, ki so povezane z lokalno skupnostjo, ne pa na prevzemanje funkcij, ki jih bi morala v celoti opravljati policija. In še ena od pripomb. Zakon prelaga odgovornost za varnost na občine oziroma župane. Jaz pri tem moram še reči, ker vas nekaj županov, bodočih, tudi sedi tu notri, župani boste pa pritožbeni organ v zvezi z vso to zadevo, ki jo danes boste sprejeli. Tako da dobro premislite, kaj boste glasovali, kajti pritožbeni organ je župan, kar pomeni, da bo o vseh teh štorijah potem še odločal na drugi stopnji pritožbenega organa. Mislim, da bo to [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Gospod Bajc, jaz predstavljam stališče poslanskega kluba, pa bi prosila, če boste potem vi govorili, ko boste predstavili to zadevo. Hvala lepa.
Hvala poslanki Cveti Zalokar Oražem. Kolega Bajc, jaz vas prosim, da omogočite, da govorniki za govornico povedo svoje, tudi vi boste imeli to možnost. K besedi pa vabim poslanca Bojana Kontiča, da predstavi stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V uvodu zakona vsekakor drži ugotovitev, da se varnostna problematika, še posebej v urbanih središčih, zaostruje, seveda pa tudi podeželje ni imuno na kazniva dejanja z elementi nasilja. Varnost je v hierarhiji vrednot med ljudmi zelo visoko rangirana. Zato tudi opozarjajo na vse odklone, ki jih opazijo v svoji okolici. Največ pripomb oziroma opozoril je namenjenih vandalizmu, ki je vse pogostejše in ga posamezniki ali skupine zganjajo po zgledu negativnih filmskih junakov. Na drugem neslavnem mestu je vsekakor prodaja prepovedanih drog. Preprodajalci so vedno bolje organizirani, vedno bolje opremljeni in na žalost vedno bolj predrzni, tudi nasilje jim ni tuje. Naslednja nevšečnost, ki najbolj moti občanke in občane, je prepovedana vožnja po neprometnih površinah, pa naj bodo to motoristi ali vozniki osebnih vozil. Torej ugotovitve, da je treba nekaj spremeniti, so vsekakor na mestu. Zastavlja se le vprašanje, kako to spremeniti in kdo naj to počne. Delo policistov bi vsekakor morali približati ljudem, tam, kjer se pojavljajo težave. V mislih imam predvsem preventivno delovanje. Že samo sprehod uniformiranega policista po neprometnih površinah za nekaj časa odvrne morebitne kršitelje prometnih predpisov. Tudi pojavnost policistov v bližini šol zelo hitro posledično pomeni premik preprodajalcev prepovedanih drog izven območja šol. Mnogokrat ljudje ugotavljajo, da so policisti prisotni tam, kjer to ni zelo nujno, manjkajo pa na območjih, ki kar kličejo po njihovi prisotnosti. Prava rešitev bi vsekakor bila zagotovitev dodatnih policistov, torej kadrovska popolnitev policijskih postaj, boljša tehnična opremljenost in kvalitetnejši vozni park, ne pa da preprodajalci prepovedanih drog pri svojem početju uporabljajo avtomobile visokega razreda, policisti pa stara, dotrajana in zato tudi nevarna vozila. Soglašamo, da je treba področje občinskega redarstva ustrezno sistemsko pravno urediti, vendar pa se bojimo, da predlog zakona pomeni prenašanje izvajanja ukrepov v primeru kršitev s policije na občinska redarstva in s tem prenašanje odgovornosti države na področju določenega dela varnostne problematike na župane, brez da imajo občine na voljo za uresničevanje tega zakona potrebna sredstva in ustrezen kader. Zakon o varnosti v cestnem prometu in zakon o varnosti javnega reda in miru predvidevata nove, dodatne pristojnosti za občinske redarje. Treba je poudariti, da občinska redarstva niso ustrezno usposobljena za vsa ukrepanja v primerih kršitev javnega reda in miru. Policija je usposobljena za ukrepanje, policisti so izurjeni za ravnanje oziroma uporabo prisilnih sredstev, občinski redarji to vsekakor niso. Občinski redarji imajo težave že z zagotavljanjem nadzora nad mirujočim prometom, kjer so deležni tudi fizičnih obračunavanj in bi velikokrat potrebovali pomoč oziroma sodelovanje policije. Občinski redarji ne bodo mogli izvajati določenih ukrepov, ki jih predvideva predlog zakona - zadržanje storilca prekrška in kaznivega dejanja, uporaba prisilnih sredstev, fizične sile, sredstev za oklepanje in vezanje plinskega razpršilca. Kako se bo izvajalo v praksi, da policija poseže takrat, ko to izhaja iz same narave stvari oziroma če tako sama oceni? Menimo, da bi bilo potrebno v predlogu zakona dodatno opredeliti razmerja med policijo in občinskim redarstvom. Glede usposabljanja občinskih redarjev se predvideva pomoč ministrstva za notranje zadeve. Seveda se bo ta pomoč plačala iz občinskih proračunov. Menimo, da takšno usposabljanje po prilagojenem programu ne bo učinkovito, niti ni jasno časovno obdobje takšnega usposabljanja kot tudi ne sama njegova vsebina. Menimo, da razprava o vsebini predlaganega zakona brez, da se naredi temeljita analiza obstoječega sistema redarstev v občini, njihove opremljenosti in usposobljenosti, za vodenje dosedanjih postopkov so redarji strokovno usposobljeni, ter tako oceni višina sredstev potrebnih za to, da bi občine lahko storile to, kar jim veleva ta zakon. Do takrat je sprejemanje tega zakona v obliki in v vsebini, kot jo imamo danes, nesmiselno. Takojšnje vidno izboljšanje varnostne problematike bi država lahko dosegla s tem, da poveča število policistov ter jih primerno opremi. Postopno, za kar bo potrebno desetletje, pa tudi v občinah vzpostavi občinsko redarstvo, ki bo ustrezno usposobljeno in opremljeno, da tudi pri občanih sprejeto oziroma spoštovano enako ali pa vsaj tako kot državna policija. Zato se občinam, ki bodo imele občinsko redarstvo, zagotovijo tudi vsa potrebna sredstva, ne le del sredstev. Predlagani zakon samo prelaga odgovornost za del varnostne problematike na občine oziroma na župane. Odgovor pristojnega ministrstva na zahteve občin, da se izboljša varnostna problematika na določenih področjih in poveča prisotnost policije, bo lahko, da je državna policija obremenjena, in da lahko občine same rešujejo varnostni deficit, saj imajo v tem zakonu vso pravno podlago, da same zagotovijo izboljšanje varnosti na svojem območju. Pa še nekaj. Sedanja predvidena ureditev bo pomenila, da bodo občine prisiljene iskati možnosti, kako v redarske vrste zvabiti sedanje policiste, ki so edini usposobljeni za izvajanje predvidenih pooblastil po tem zakonu. Torej bo posledično policija še dodatno kadrovsko podhranjena. Predloga torej ni mogoče podpreti takšnega, kot je danes predlagan. Dodaten argument za nasprotovanje je vsekakor v tem, da bodo posamezne lokalne skupnosti imele različno urejeno redarstvo. Seveda ni nepomemben podatek tudi ta, da bo strošek občin neravno nizek. Cenim sicer osebno napor ministra dr. Žagarja, da poizkusi storiti kaj več na področju varnosti v lokalnih skupnostih, a bo verjetno pri tem moral sodelovati predvsem minister za notranje zadeve.
Hvala, kolega Kontič. K besedi vabim poslanca Martina Mikoliča, da predstavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala, kolega Kontič. K besedi vabim poslanca Martina Mikoliča, da predstavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lepo pozdravljen minister s sodelavci. S predlogom zakona o občinskem redarstvu se zaključuje večletna dilema, ali zakon potrebujemo ali ne. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da zakon občine potrebujejo. Zakon o lokalni samoupravi z opredelitvijo izvirnih nalog in zakon o varstvu cestnega prometa občinam, oba zakona občinam že nalagata odgovornost za varen in nemoten potek prometa po občinskih cestah ter sprejem ustreznih predpisov za področja varnosti v cestnem prometu. Dodatno je zakon o varstvu javnega reda in miru občine zadolžil za prevzem dela odgovornosti za varno stanje v njenem okolju. Prav tako je med podlagami, ki narekujejo sprejem zakona o občinskem redarstvu tudi zakon o prekrških, po katerem so občinska redarstva pridobila status prekrškovnega organa. S predlogom zakona se torej gradi zakonski okvir za organizacijo in izvajanje nalog občinskega redarstva, za katere so občine že zadolžene s prej naštetimi zakoni. Občine se bodo odločile, ali bodo redarstvo organizirale kot samostojno službo, ali bodo redarja zaposlile v občinski upravi. Glede na v letu 2005 sprejeti zakon o financiranju občin pa bodo tiste občine, ki bodo oblikovale organ skupne občinske uprave, deležne 50% sofinanciranja stroškov delovanja tega skupnega organa iz državnega proračuna. Pri izvajanju nalog lahko pride do poseganja v temeljne človekove svoboščine in pravice, zato je potrebno izvajalce oziroma pooblaščene osebe za izvajanje nalog občinskega redarstva tudi še ustrezno usposobiti. Enotno, strokovno usposabljanje bo zagotovilo enak standard usposobljenosti redarjev na celotnem teritoriju Republike Slovenije. Predvideva se ustrezno usposabljanje, preizkus znanja in periodično izpopolnjevanje. Občinski redar bo moral poleg strokovnega izpita, ki ga mora opraviti vsak javni uslužbenec, in preizkusa iz prekrškovnega prava opraviti tudi posebno usposabljanje v organizaciji slovenske policije. Tovrstno usposabljanje je potrebno zaradi izvrševanja pooblastil in nujno zato, ker bo redar v samoobrambi lahko uporabljal tudi prisilna sredstva. Zanimivo je dejstvo, da predlog zakona ne predvideva zagotovitve dodatnih sredstev državnega proračuna za te namene, saj bo usposabljanje izvajala policija. Namen zakona, da prvič celovito uredi organizacijo delovanja, delovno področje in naloge občinskega redarstva pa bo dosežen, odvisno od kakovosti varnostnega programa. Prav tu se bo dokazala strokovnost in sposobnost posameznih občin, tudi županov in predstavnikov policije, ki so odgovorni za izvajanje nalog policije v posamezni občini, da bodo na osnovi ocene varnosti v občini dobro določile potrebne naloge za zagotavljanje varnosti in tako določile tudi nosilce teh nalog. S tem bo rešena dilema pristojnosti policije oziroma občinskega redarstva. Kako bo to občinam uspelo, pa je odvisno tudi od predlagatelja zakona in resornega ministrstva, v kakšni meri bosta svetovala občinam pri izvajanju zakona. Hvala.
Hvala vam. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil poslanski kolega Jakob Presečnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, kolegice in kolegi! Občine oziroma lokalne skupnosti se dejansko na mikro nivoju srečujejo s kriminalom in zlasti kršitvami javnega reda in miru. Prebivalci občin od županov in občinskih uprav pričakujejo, da bodo tudi na tem področju naredili red in zagotovili varnost občanov. Seveda pa so, kar ni treba posebej poudarjati, pristojnosti občin glede teh vprašanj omejene zgolj na raven občinskih sosvetov. Občinski redarji imajo zelo omejena pooblastila zlasti na varnostnem področju in ne morejo izvajati nobenih ukrepov, ki jih sicer zakon podeljuje zasebnemu varovanju. Razlogov za pripravo zakona o občinskem redarstvu je torej več. V Sloveniji potrebujemo ustrezno sistemsko pravno ureditev tega področja. Poleg tega se v zadnjih letih povečuje število pojavov vandalizma, ki ogroža prebivalce lokalnih skupnosti. Za to področje je seveda pristojna policija, vendar ta, upoštevajoč vedno več dodatnih nalog, ne more zagotavljati učinkovitega varstva življenja ljudi ter javnega reda in miru. Zakon prinaša zakonski okvir za organiziranje občinskih redarstev, določa osnovo za sprejem občinskih programov varnosti, ki so glede na povečevanje kršitev javnega reda in miru ter drugih kršitev potrebni za učinkovito delo redarjev. Z njimi se bo tudi določilo vrsto in obseg nalog občinskih redarjev, kar je potrebno glede na različne specifike in potrebe posameznih lokalnih skupnosti. Jasno določena pooblastila redarjev zagotavljajo dovolj visoko stopnjo pravne varnosti in onemogočajo, da bi redarji pooblastila uporabljali v nasprotju z zakonom. Ob tem velja posebej izpostaviti uporabo prisilnih sredstev, ki jim bo verjetno namenjene veliko razprave. Zakon je pri uporabi prisilnih sredstev sicer jasen in jih veže na odvrnitev istočasnega protipravnega napada. Gre torej za silo, ki jo lahko posameznik, ki ni redar, uporabi v silobranu na podlagi kazenskega zakonika. Seveda gre pri občinskem redarju za pooblaščeno osebo, zato je poudarek istočasnega protipravnega napada popolnoma ustrezen. Zakon določa tudi pogoje, ki jih morajo izpolnjevati redarji, da lahko opravljajo svoje naloge. Ustrezno strokovno usposabljanje je predpogoj za uspešno in zakonito delo redarjev. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je sistemski zakon o občinskem redarstvu potreben. Menimo, da je pred nami dober predlog, ki ga velja potrditi. Nenazadnje gre za zakon, ki bo v lokalnih skupnostih omogočil bolj varno življenje in pripomogel k zmanjševanju kršitev javnega reda in miru ter na drugih področjih, za katera bodo pristojni občinski redarji. Organi v lokalni skupnosti imajo najbolj neposreden kontakt s terenom in se najbolj zavedajo težav, ki pestijo posamezno občino. Naša dolžnost je, da občinam omogočimo, da izpolnijo pričakovanje ljudi tudi na področju varnosti. Hvala lepa.
Hvala vam, poslanec Presečnik. Kolega Boštjan Zagorac pa bo predstavil stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvoli.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči! Da ne bo kdo preslišal, ampak tokrat po praksi v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli predloga zakona, ki ga predlaga vlada Republike Slovenije. Po našem prepričanju gre za to, da vlada s tem zakonom hoče nekako vsiliti v to državo prepričanje nevarnosti in uvaja neke vrste lokalno policijo. Lokalno policijo pod dejstvom, da se v posamezni lokalni skupnosti v Republiki Slovenije povečujejo kazniva dejanja. Do danes oziroma do sprejetja tega zakona smo bili vsaj v Slovenski nacionalni prepričani, da je za kazniva dejanja oziroma za zmanjšanje števila kaznivih dejanj pristojna policija. Se pravi nekdo ne opravlja svoje naloge in meni je zelo žal, spoštovani gospod minister Žagar, če vam je vaš vladni kolega iz ministrstva za notranje zadeve naprtil to zahtevno nalogo in boste reševali težave, ki se pojavljajo pri njem. Nismo mi krivi, da on ne izpolnjuje svojih nalog. Kar se tiče same, v narekovajih, "oborožitve" in pa izobraževanja teh naših vrlih mestnih redarjev, ki jih je trenutno v Sloveniji 143, namenili ste jim 166 ur izobraževanja, oborožili s plinskim razpršilcem in lisicami. 166 ur, to je ravno toliko, da se naučijo uporabljati ta plinski razpršilec. Če vprašate mene, edina oborožitev, ki bi jo po mojem prepričanju nek mestni redar, ki naj bi v svoji občini poskrbel za dobro počutje, ne samo občanov, ampak tudi tistih, ki v to občino prihajajo bodisi kot gostje bodisi kot turisti, je mobi kartica, s katero bi lahko, če pride res do kakšnega kaznivega dejanja in je on prvi na prizorišču, poklical tisto številko, ki je za to pristojna, se pravi 112. Takrat bi lahko prišli tisti, ki bi naj opravljali in reševali kazniva dejanja. Kot je že povedala poslanska kolegica, zakon, ki je pred nami, nekako podreja lokalne skupnosti oziroma občine državi. Nenazadnje bi naj bili po predlogu zakona redarji pod vplivom policije, tudi usposabljala bi jih naj policija, torej ministrstvo za notranje zadeve, torej tisti, ki so krivi, da je prišlo do porasta kaznivih dejanj v Republiki Sloveniji. Sam oziroma v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da če bi ti policisti in naše ministrstvo za notranje zadeve opravljalo svoje naloge in se ne šlo, bom rekel, biznisa, kajti vemo, da približno 40 tisoč tolarjev bo stalo izobraževanje posameznega redarja, potem občinskih redarjev v takšni obliki kot ga danes predlagate, kot nek represivni organ, v posamezni občini enostavno ne bi bilo potrebno. Nenazadnje se obremenjujejo občinski proračuni, ne državni, občinski proračun. Vsi mi prihajamo iz določenih občin, v sili bomo prispevali v te občinske proračune tako, kot prispevamo v državnega. Država pri predlogu zakona sicer obljublja, da bo refundirala oziroma pri pripravi novega zakona o financiranju občin, da bo ta sredstva občinam povrnila. Glede na izkušnje, ki jih imamo s to vlado, vsaj v Slovenski nacionalni stranki, temu zelo težko verjamem. Verjamem, da takrat, ko bomo to obravnavali, bo prišlo do tisoč in enega izgovora, zakaj ta denar ni namenjen za namene, za katere danes obljubljate in prav zanimivo bo takrat slišati rešitve, ki jih je danes vlada pripravila. Zanima me tudi in v samem predlogu zakona piše, da sama prisotnost, in to je tudi nekdo od mojih predhodnikov omenil, sama prisotnost uniformiranega varnostnika deluje preventivno. Sam nisem ravno prepričan, da mestni redarji v svojih zelo lepih rdeče vijoličnih uniformah delujejo preventivno oziroma strah zbujajoče, ampak sam si zastavljam tudi vprašanje, kaj se pa zgodi, če ti redarji ne bodo dosegli zmanjšanja kaznivih dejanj, kaj bomo pa potem uvajali. Nekoč je bila ena težnja po uvedbi trojk, mogoče nova vlada, da ne bo kopirala, bo izvajala pa četvorke. Sam nisem prepričan, da so redarji pravi naslov za zmanjšanje kaznivih dejanj, da je to zelo plehek izgovor za neopravljanje dela posameznega ministrstva v tej državi, zato, vsaj v Slovenski nacionalni stranki takšna trditev ne vzdrži. Dejstvo je, da tudi pripombe, ki smo jih dobili v poslanske skupine s strani občin, ki ne podpirajo predloga zakona predvsem zaradi obremenitve občinskega proračuna, se pravi tudi občine vam ne verjamejo, kako naj potem verjamemo mi. In pa za mene najbolj pereč problem, ki so ga navedli predstavniki posameznih občin, je problematika zaposlovanja. V občinah, tudi po naših izkušnjah, ki smo jih imeli v Slovenski nacionalni stranki, enostavno ni kadra, ki bi se prijavljal na razpise za mestnega paznika. Potemtakem boste morali ponuditi, da bo delo bolj atraktivno, še kaj več kot samo 166 ur izobraževanja, plinski razpršilec in višja pooblastila. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala vam. In sledi še predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS. Poslanec Ivan Jelen, izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister! Država je dolžna poskrbeti za uresničevanje pravice ljudi do varnosti in dostojanstva z varovanjem pred dejanji, ki posegajo v telesno in duševno celovitost posameznika, ki ovirajo izvrševanje pravic in dolžnosti ljudi, državnih organov, organov samoupravnih lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil. Nesprejemljiva družbena dejanja morajo biti jasno in določeno opredeljena ter ustrezno določno sankcionirana. V poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da zagotavljanje javnega reda in miru ter varnosti ni samo interes državnih organov temveč je to tudi interes lokalnih skupnosti, ki lahko s svojo organizacijo in usmerjanjem redarske službe senzibilneje reagirajo na varnostno problematiko lokalne skupnosti. Predlog zakona uvaja občinsko redarsko kot organizacijsko obliko zagotavljanja javnega reda in miru v lokalnih skupnostih, in sicer tako, da so mestne občine dolžne ustanoviti ta institut, vse ostale občine pa imajo na podlagi predloga fakultativno pravico, da same ocenijo in odločijo, ali za varnost ljudi, premoženja ter na sploh varnosti reda in miru takšne službe potrebujejo. Glede na to, da je predlagano financiranje tega instituta iz občinskega proračuna, v poslanski skupini DeSUS menimo, da občine, ki nimajo obligatorne dolžnosti ustanoviti omenjeni institut, le-tega ne bodo ustanovile, pred tem moramo vedeti, da imamo 11 mestnih občin, torej te bodo dolžne ustanoviti občinsko redarstvo, ter tretjinO občin, ki do danes nimajo organizirane redarske službe. Po dikciji predlaganega zakona bodo [[...]] [[Nerazumljivo]] v osrednjih občinah morale vse naloge s področja nadzora javnega reda in miru, ki naj bi jih opravljali redarji, opravljali policisti. Tako pa se pojavi vprašanje smotrnosti tega predlaganega zakona oziroma ali bo namen, ki ga zasleduje, sploh dosežen. Menimo, da predlog korenito posega v organizacijo občinske uprave in s tem še dodatno finančno obremenjuje občinske proračune. Občina naj bi za zagotavljanje delovanja občinskega redarstva zagotovila kadrovske, materialne in druge pogoje. Predlagatelj ni predvidel dodatnih sredstev občinam, ki so dolžne oziroma lahko ustanovijo občinsko redarstvo. Ustava Republike Slovenije v 140. členu določa, da lahko država prenese na občino opravljanje posameznih nalog iz državne pristojnosti, kar področje varnosti, reda in miru vsekakor je, le s predhodnim soglasjem občine na podlagi zakona in kar je v zvezi s tem predlogom zakona pomembno, če za opravljanje nalog zagotovi ustrezna finančna sredstva. Poslanci DeSUS-a opozarjamo, da v predlogu obravnavanega zakona ni zaslediti, da bi država za uvedbo občinske redarske službe zagotovila ustrezna denarna sredstva. Tudi zakon o financiranju občin tovrstna vprašanja ne ureja v zadovoljivi meri, zato v poslanski skupini DeSUS upamo, da bodo s sprejemom novega zakona, ki je v pripravi, zagotovljeni dodatni finančni viri. Nov predlog zakona o financiranju občin v tej fazi večjim mestnim občinam, na primer Ljubljana, odvzema finančna sredstva. Menimo, da je dolžnost države v skladu z ustavnim načelom zagotoviti potrebna finančna sredstva tako mestnim kot drugim občinam, ki bi se odločile uvesti voditi ter izvajati redarske službe. V poslanski skupini DeSUS glede razmejitve pristojnosti vodenja in odločanja v prekrškovnem postopku med policijo ter redarstvo menimo, da je le-ta nejasna, premalo določena, kar lahko vodi do velikih nesporazumov, do sporov v pristojnosti, do prelaganja odgovornosti ali celo do podvajanja vodenja postopkov. V tem delu bi bilo potrebno predlog korenito izpopolniti v smislu odprave omenjene nepreciznosti. Po naši oceni mora biti občinski redar za opravljanje nalog, ki mu jih nalaga tako predlagani zakon, kot že sprejeti zakon o varnosti cestnega prometa ter zakon o varstvu javnega reda in miru, ustrezno strokovno usposobljen. Pod tem terminom pa v naši poslanski skupini razumemo teoretično ter psihofizično usposobljenost ravnanja z napravami in tehničnimi sredstvi, ki jih uporabljajo pri svojem delu. Svoje znanje pa bi morali po določenih časovnih obdobjih tudi izpopolnjevati. Zato predlagamo, da se predlog zakona v tem smislu ustrezno dopolni. Naj se dotaknem še določb o nadzoru nad izvajanjem zakona. Glede na to, da so naloge, ki naj bi jih opravljali redarji do sedaj opravljali policisti, ter da država sedaj prenaša opravljanje teh nalog na redarstvo, mora država poleg tega, da zagotovi finančna sredstva, opravljati nadzor, tako nad zakonitostjo kot tudi nad primernostjo in strokovnostjo opravljenega dela. Področje občinskega redarstva je vsekakor potrebno ustrezno sistematsko upravno urediti. Predlog zakona, ki ga imamo danes pred seboj, nedvomno teži k večji stopnji varnosti v naših občinah ter s tem tudi v državi Republiki Sloveniji. V poslanski skupini DeSUS sicer podpiramo predlog zakona v upanju, da bomo s skupnimi močmi ter z ustreznim dialogom skozi posamezne faze zakonskega obravnavanja z določenimi spremembami in dopolnitvami na koncu le sprejeli takšen zakon, ki bo usklajen z ustavo ter bo precizneje in določneje urejal obravnavo varnostne problematike. Hvala.
Hvala vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Vrstni red na podlagi preteklih prijav. Prvi ima besedo poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. V Slovenski nacionalni stranki smo, kot smo slišali ob predstavitvi stališča poslanske skupine, že izrazili mnenje, da v bistvu je ta zakon nepotreben in jaz bi želel povedati tudi, zakaj je nepotreben. Večina občin ne podpira predloga zakona in ravno zaradi obremenitve občinskih proračunov v bistvu je to nesprejemljivo dejanje. Tudi občine same se zavedajo tega problema in mi zopet z neke višje instance to vsiljujemo občinam. Poglejte, zakaj je tudi nesprejemljivo, da v bistvu vsiljujemo to odločitev. V mnogih občinah nismo zagotovili ureditve funkcionalnih zemljišč. V mnogih občinah tudi nimamo ustreznih parkirišč, kar se je tudi pokazalo v bistvu v Ljubljani, ko uvajamo dodatni represivni organ, to je mestno redarstvo, pri tem pa v bistvu ne moremo zagotoviti ne pretočnosti prometa niti ne moremo zagotoviti zadostne količine javnih parkirišč. Opozarjajo občine tudi na to, da je v bistvu že sedaj problematika zaposlovanja, da ni prijav na razpisana prosta delovna mesta redarjev, da je to na nek način ponižujoče delovno mesto, kot je bilo včasih, biti orožnik ali, ne vem, žandar. Po drugi strani pa tisti, ki spremljate evropske trende, lahko kaj hitro ugotovite, da s tehniko, ki jo danes omogoča v bistvu tudi satelitska kontrola, sam sem bil prisoten v Bruslju na razpravi komisije, ki je razpravljala o satelitskih zmožnostih kontrole prometa, tako imenovani program Galileo, ki bo omogočal tako kontrolo prometa kakor tudi sankcioniral prekršitelje, omejeval v bistvu kontrolo pri nadzoru prometa in cestninsko pobiranje cestninjenja in seveda iz tega naslova bo kar čez eno desetletje nastal velik višek policajev v naši državi. Danes uvajamo novo delovno mesto, ki ga imenujemo redarsko delovno mesto v občinah, pojutrišnjem bomo ugotavljali, da je to brezpredmetno. Če ugotovimo dejstvo, da v bistvu občine ne želijo tega in da je to v bistvu represija za državljane in državljanske, dodatna represija, potem lahko kaj hitro ugotovimo, da je to zopet neka vsiljena rešitev, ki jo vsiljujemo po principu preglasovanja in tudi zaradi tega v Slovenski nacionalni stranki nasprotujemo temu. Zgolj kratki "šnelkurs" kot bi temu lahko rekli, 166-urno izobraževanje in potem pa kar nekaj pooblastil, ki bi jih imeli in ki bi v bistvu sovpadale v pooblastila, ki jih danes ima policija, torej po tem predlogu bi redarji dobili tudi precej pooblastil. Naj jih naštejem samo nekaj: uporabo prisilnih sredstev, zadrževanje storilca na mestu kaznivega dejanja in seveda tudi, kot smo že slišali, bi bili na nek način oboroženi. To je seveda nesprejemljivo in jaz ne verjamem, da bodo to občani in občanke z aplavzom pozdravili. Zato bomo temu predlogu zakona o občinskem redarstvu nasprotovali in glasovali proti.
Hvala. Besedo dajem poslancu Dušanu Kumru. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Najprej dve, tri pripombe ob rob razprave, ki sem jo poslušal. Nekateri se boste spomnili razprave o zakonu o javnem redu in miru, kjer smo nekateri opozarjali na določbe, ki so v tistem zakonu dajale redarjem policijske pristojnosti. In danes seveda žanjemo posledice tega zakona. Tako da tisti, ki tu tako vehementno podpirate ta zakon, tako kot je zdaj napisan, sami niste konsistentni ali pa takrat niste bili pozorni na te stvari in niste tega resno dojeli ali pa danes drugače razmišljate. Moje osebno mnenje še vedno ostaja in tudi sedaj me vsebina tega zakona, tako kot je napisan, predvsem ta vsebinski, policijski, represivni del navaja k temu, da bi ta zakon moral biti del zakona o policiji, in sicer posebno poglavje, ki se zaradi mene lahko tudi imenuje lokalna policija. Tretja zadeva. Ves pristop in posledice me spominjajo na deset in nekaj let nazaj, ko smo v državi razformirali, mislim, da tri, štiri institucije, ki so se ukvarjale z osebnim varovanjem premoženja, in smo potem čez čas dobili dvesto in nekaj teh. Danes imate primere učinkovitosti teh služb - rop SKB, organiziran kriminal, kraje in tako naprej, da ne naštevam teh stvari. To so posledice, ki jim danes ob taki organiziranosti ne moremo streči. In nenazadnje še četrta, ki je, priznam, malo politikantska. Varnostni program, tako kot je opredeljen zdaj, se bomo nekateri spomnili ali pa kar precej vas je tu notri, včasih se je delala varnostna politična ocena in načrt na podlagi te varnostne politične ocene. In na žalost, ne vem, ali se časi ponavljajo ali nostalgija, ampak v glavnem se nekatere stvari res tudi skozi zakonske tekste ponavljajo. Rad bi opozoril na dve, tri stvari, z rešitvami katerih v tem zakonu se nikakor ne morem strinjati. Ena je ta, da ne glede na to, da gre v tem primeru še za eno področje, ki ga z državnega nivoja prenašamo na občino, ker pač nismo sposobni na državnem nivoju odpravljati problemov, ki se pojavljajo v zvezi z javnim redom in mirom, moram pritegniti tistim, ki ste danes že omenili, da s tem dodatno obremenjujemo občinski proračun. Prenašamo pristojnosti, obveznosti in naloge, ki bi jih naj opravljali z državnega nivoja, in seveda zopet brez sredstev obremenjujemo občine. Nisem župan, nisem niti podžupan in nisem svetnik, ampak vam kljub temu pritegujem. Kajti tako, kot je opredeljeno v sami zakonski dikciji in tudi v obrazložitvi, je občina tista, ki mora sama zagotoviti kadrovske, materialne in druge pogoje za delo občinskega oziroma mestnega redarstva. In prav zato bo prišlo na nek način do neenakopravnega položaja med posameznimi mesti in občinami. Tisti, ki imajo denar v proračunu, bodo to naredili, nekateri to že imajo, drugi pa seveda ne. Zato je zagotovilo, da tam, kjer pač teh redarstev ne bo, bo še naprej skrbela za javni red in mir policija, rahlo zavajajujoč v tej obrazložitvi. Kajti temeljni razlog ali podlaga, ki jo je zapisal sam predlagatelj v obrazložitvi zakona, zakaj se te policijske pristojnosti prenašajo na redarstvo, je, citiram: "da državna policija zaradi vedno večjih potreb po zagotavljanju varnosti pred najhujšimi oblikami kriminala in kršitvami javnega reda na nacionalni in nadnacionalni ravni je objektivno vse manj prisotna v neposrednem življenjskem okolju na lokalni ravni", konec citata. Torej temeljni razlog za prenos teh pristojnosti in pooblastil na redarstvo je prav v tem, da policija tega ni zmožna. Če pa bo zagotovilo v tistih občinah, kjer ne bodo imeli redarstva, pa se bodo lahko pritožile tiste občine, ki bodo dajale denar za redarstvo, drugim občinam pa tega seveda ne bo treba, ampak to je drug problem, s katerim se bo ukvarjalo to ministrstvo. Zame je bolj zaskrbljujoč ta problem, ki ga izpostavljam, in sicer ko gre za prenos policijskih pristojnosti in pooblastil, ki lahko v konkretnih situacijah so zelo subtilne in občutljive z vidika posega v človekove pravice in temeljne svoboščine. Zato seveda le nek tečaj ali nekaj deseturno izobraževanje priučitvene narave po mojem mnenju ne more zadostovati, da bi redar v prihodnje lahko opravljal, tako kot je navedeno, mislim, da tam, ne vem, v katerem členu, varnostni pregled, ko me bo ustavil, zaseg predmetov, če bo ugotovil, da je to potrebno, me bo zadržal zaradi kaznivih dejanj. Če vse to po mirni poti ne bo šlo, bo pa uporabil fizična prisilna sredstva za vklepanje, vezanje in tako dalje. Notri so navedeni tudi časovni termini, kako dolgo lahko to z menoj počne. Pri pregledu me lahko zadrži 30 minut, dokler ne pride policaj. Če ne bo prišel policaj, me bo prepustil [[...]] [[Nerazumljivo.]] Pri vklenitvi je to 60 minut. In če se policist v 60 minutah ne bo znašel tam, me mora odkleniti iz lisic in me izpustiti. Ampak moja reakcija takrat, jaz kot Štajerec, je lahko zelo kruta, če ne bo policista v 60 minutah na tem kraju. Zato bi seveda bilo smotrno, če že gremo v tole, da bi zakonsko predpisali program izobraževanja in zakonsko opredelili obveznost opraviti ta program za področje policijskih pooblastil. To ni tečaj, to ne more biti samo 160-urno usposabljanje, to mora biti posebej narejen program, ki ga mora vsak opraviti. V nasprotnem primeru bodo te pogoje izpolnjevali samo bivši ali sedaj aktualni policisti. Lahko se celo dogodi, če bodo pogoji boljši na redarstvu, da bomo imeli veliko preseljevanje narodov iz policije na redarstvo. Če bodo, seveda, delovno okolje, pogoji, boljše plače, bo okrnjena policija, še bolj kot je sedaj, ko ne zmore tega svojega opravljati. Drugi problem, ki po mojem ravno tako ni zanemarljiv, je ta hierarhični odnos, ki je opredeljen v 9. členu zakona, ko skupaj opravljata redar in policist neko akcijo, je seveda redar podrejen policistu. Tu me spominja na aktualno situacijo, ki jo imamo danes v zvezi s policijo in tožilstvom. Ravno tako je zakonsko z akti vse opredeljeno, vendar se v konfliktnih situacijah, ko pride do problemov, ko se stvari ne rešujejo tako, kot bi se moralo, išče krivca, kdo je tisti, zaradi katerega nek postopek ni bil izpeljan tako, kot mora biti, in če išče krivca enkrat na strani policije, v drugih primerih na strani tožilstva. Gre za aktualen problem, ki ga bo treba seveda tudi zakonsko razrešiti. Mislim, da tukaj ravno tako peljemo v te vode.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Ga ni. Besedo dajem poslancu Branku Mariniču.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi. Kakorkoli bi ocenjeval dosedanjo razpravo, bi lahko ugotovil, da tako eni kot drugi poslanke in poslanci pa tudi sam minister imamo različne poglede na sistemski zakon, a vendarle se je potrebno vprašati, od kdaj pravzaprav štejemo tisto obdobje, ko je bilo nujno in ko je bilo potrebno na tem področju vendarle nekaj storiti. Zagotovo ne gre za obdobje po letu 2004, ampak gre za obdobje pred letom 2004, ko so se zaradi racionalizacije in zaradi spremembe načina dela v policiji policisti umikali iz policijskih postaj v večino občinskih središč. Tako smo po reorganizaciji policije dobili v nekaterih občinah zgolj tako imenovane policijske pisarne, ko so se policisti ob določenih dneh v tednu, ob določenih urah pač nahajali na lokacijah občin ali na lokacijah prejšnjih policijskih postaj. Sama situacija na področju varnosti v lokalnem okolju je začela narekovati pač potrebo zaradi vse večjega vandalizma po tem, da bi se lokalne skupnosti morale na neki način organizirati in v sodelovanju s policisti zagotoviti osnovni red in mir, ki ga je tako, kot je bilo že povedano, možno kombinirati tudi z zakonom o javnem redu in miru in o zakonu o lokalni samoupravi, vendar je tudi to področje bilo premalo. Če bi na osnovi analize ugotavljali, kaj se je pravzaprav dogajalo v naših lokalnih skupnostih, predvsem v nočnem času ob vikendih, praznikih, počitnicah, bi lahko ugotovili, da so se vandali spravili na rušenje sakralnih objektov pa še mnogih drugih javnih dobrin, kar seveda na neki način je lokalna skupnost tista, ki mora znati poskrbeti za to. In meni se zdi zelo pomembno, da se je pristojno ministrstvo za lokalno samoupravo in regionalni nadzor lotilo sestave tega sistemskega zakona, ki je po mojem osebnem prepričanju nujen. Kaj pravzaprav prinaša, katere so novosti, je minister Žagar uvodoma lepo navedel. Tako se mi zdi, da bi bilo danes preuranjeno ugotavljati, ali bo sistemski zakon imel učinke 100%, ali bo potrebno s časom ugotoviti, da nekatere stvari vendarle niso dobre; in običajno je, da se potem sčasoma tudi ti posamezni členi dopolnijo, spremenijo. Kakorkoli že, seveda ni to praksa, da bi se sistemski zakon spreminjal na krajši rok, pa vendarle bo potrebno slediti nekim konkretnim analizam in stanjem na tem področju. Zdi se mi malce pretirano, ko ugotavljamo, da vendarle nimamo ustreznega kadra, in da bo potrebno ustrezen kader šele dobiti na trgu oziroma skozi proces dodatnega usposabljanja. Vendarle stvari niso tako enostavne, pa tudi ne tako načelne, da bi lahko govorili, da tega kadra ne moremo dobiti z nekim sistemskim načinom dodatnega izobraževanja, tako da bodo tisti, ki bodo opravljali to občinsko redarsko službo, natančno vedeli, kaj in katere so njihove dolžnosti, pa tudi kakšni so postopki v konkretnih primerih. To seveda niso policisti v tem smisli, kot jih poznamo danes, ki imajo povsem drugačna in druga pooblastila od občinskih redarjev. Jaz sem prepričan, da bi bilo mogoče tukaj celo nekako primerjati to področje občinskega redarstva z delom skupne občinske uprave, pa morda tudi s kakšnim režijskim obratom, skratka menim, da gre za področje, ki ga na nek način zagotavljajo večje občine same, lahko pa tudi dve ali več občin skupaj ustanovijo to občinsko redarsko službo. Občinski programski varnostni svet, ki ga bo mogel po tem zakonu sprejeti občinski svet, je tudi en poudarek na tem, da bo občina kot lokalna skupnost morala bolj profesionalno poskrbeti za vandalsko početje, ki se v določenih občinah, v nekaterih bolj, v drugih manj, pojavlja. Program usposabljanja za vse redarje bo šlo skupaj, po mojem prepričanjem, z ministrstvom za notranje zadeve, ki bo kandidatom, ki se bodo želeli dodatno usposobiti in tudi zaposliti kot občinski redarji, znalo povedati, katere in kakšne so njihove pristojnosti, tako po strokovni kot čisto po konkretni nalogi. Menim, da je sistemski zakon dober, da ga je potrebno čim prej sprejeti in s tem zagotoviti in na nek način preprečiti tudi vandalska početja v naših občinah, ki so zelo izrazita ob vikendih, po praznikih in še morda ob katerih drugih dneh. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janc.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Govorimo o prvi obravnavi predloga zakona o občinskem redarstvu, ki je pred nami, materija, ki je po moji oceni pripravljena dobro. Gre res za neke nove naloge lokalnih skupnosti, to drži, res je, da bomo pri tem tudi kaj na novo zaposlili, izobrazili ljudi. Je pa res, da tisti, ki mogoče malo bolje poznamo lokalno življenje pa pristojnosti policije, aktualne, ki imamo, pa zakona o policiji, pa kar počnejo, pa kaj bi že mi kot občine želele početi v lokalnem prostoru, je to neke vrste partnerstvo, aktualna policija, redarstvo v lokalnih skupnostih. Jaz sem prepričan, da ta zakon, ki je predlagan zdaj, da gre za eno zadevo, en premik v pozitivnem smislu, kjer bi združili lokalne moči z aktualno policijo in poskušali tiste primere, ki se danes pojavljajo bodisi mirujoči promet, danes zato ni pristojna aktualna policija. Kako je s tistim redarstvom javnega reda in miru, kako je z večjo varnostjo prometa? Določene stvari ne opravlja in ne izvaja aktualna policija. Mi v lokalni skupnosti si želimo, da bi naši občani in naši državljani živeli čim bolj varno, da bi vendarle tudi to, ki si ga vsak župan želi, urejen, mirujoč promet, ki ga danes tako ali drugače ne varuje nihče; in to se mi zdi, da je ta predlog zakona samo ena od dopolnitev enim skupnim zadevam, ki si jih vsi skupaj tako ali drugače želimo. Uspeh vse te zgodbe bo odvisen od posamezne občine, posameznega župana in ne nazadnje od posamezne ekipe ljudi redarjev, ki jih bo zaposlil, ali bodo primerni, ali bodo vzorni, ali bodo delovni ali ne, ali bodo kompatibilni ne nazadnje tudi z aktualno policijo in tako naprej. Res je pa to, da verjetno bo tudi to dodatna obveza lokalnega proračuna, verjetno tisti prekrški in globe ne bodo zadostile za vse materialne in plače teh ljudi, ki v tem prostoru; so in to je za majhne občine verjetno malo večji problem. Ampak tukaj vendarle zdrava pamet povezovanje, združevanje. Konec koncev, morda bo celo redar iz druge občine bolj uspešen v tvoji občini, saj lokalci bolj ali manj poznamo te stvari, kajti tudi policistu iz domačega okolja je včasih malce nerodno svojega soobčana ali sostanovalca v bloku kaznovati. Tukaj so možnosti odprte. Nikjer ne piše, da to mora biti v vsaki občini. Tiste občine, ki so mogoče večje, pa jim to zagotovo bo ena prednost, ena možnost dana, bo to izkoristila, tam kjer ne, bo naprej policija v okviru danih pristojnosti zakona, ki [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], vodila te aktivnosti, ki so. Jaz nimam težav z lokalno policijo oziroma z uradno policijo, zadeve so dobre, uspešne, vendar jaz si sam kot župan želim več in to je priložnost, to je možnost, ki nam je dana, mi pa rečemo: vzemimo ali pa pustimo. In jaz sem prepričan, da mnoge občine bodo to vzele, izkoristile in da bodo tudi s to zgodbo naredile korak več, tisto, kar si želijo v lokalnem prostoru. Preventiva, jaz sem prepričan, zakaj policija pušča prazne avtomobile ob cesti, to je neke vrste preventiva. Mi "bremzamo", ko pridemo mimo praznega avtomobila ob cesti. Če se bo postavil redar nekje na javnem mestu, na parkirnem mestu, verjemite, da tisti voznik ali voznica ne bo parkirala tam, kjer je prostor za invalide. Mislim, da bo avtomatična "bremza", "čaki", tukaj je pa redar, tukaj tabla, ne bom parkiral. In tako naprej, na zelenicah in tako dalje. To čisto psihološko deluje na nas, voznike, na nas, ki včasih tudi kaj "pokršimo" po domače. In če bodo redarji aktivni, delovni in tudi strokovno usposobljeni, in verjemite, tudi te bomo našli v vsaki občini nekaj, da bomo lahko te stvari izpeljali, in sem prepričan, da je to velik korak naprej. Seveda, vse pa ni idealno, zagotovo. Jaz kot župan normalno pričakujem, da bi občina tudi zagotovila vire za izvajanje tega redarstva v občini. Normalno, jaz tako razmišljam. Nekaj so možnosti, drugo so realnosti in tretje verjetnosti. Ampak vem pa, da bi bilo to najbolj idealno. In dogaja se nam res velikokrat, pa tudi v preteklosti je to bilo, da ni imela družinskega pomočnika [[?]] , bom ponovil, prinese na lokalno skupnost, ti pa financiraj. To seveda ni pošteno, ni v redu. In prav bi bilo, da gre tu za neko sinergijo tudi med državnimi viri in tistimi občinami, ki se bodo bodisi povezovale bodisi te službe ustanavljale v dobrobit skupnega dobrega, tako uradne policije kot lokalnega redarstva oziroma občinskega redarstva, v skupno dobro. Imamo številne primere, ki danes niso pokriti, ki so črne lise, in prav je, da s tem zakonom to omogočimo občinam. Sem pa za to, da med prvo obravnavo, pa verjetno bo še druga in tako naprej, najdemo še kaj boljšega, da bi mogoče še kako zadevo skozi razpravo popravili. Saj zato pa je konec koncev ta državnozborska procedura. Saj verjetno tudi vlada ni najbolj pametna, verjetno tu nekaj poslancev še kaj ve. Nenazadnje iz lokalnih okolij, kot smo danes poslušali primer, ne vem, kolegice Oražmove, ki ima verjetno neko svojo zgodbo, mi imamo svojo, v Prekmurju imajo pa verjetno spet svojo zgodbo okoli tega zakona. In prepričan sem, če bomo ta zakon dobro pripravili, da bo sprejemljiv, bo zagotovo dajal pozitivne učinke v lokalnih skupnostih slovenskih občin. Res pa je, 210 občin, 210 zgodb na tem področju, vsaka ima nekaj svojega in vsaka ima nek svoj pogled. Da smo pa župani tako in tako krivi za vse, kar se v občini dogaja, je popolnoma jasno. Saj če nekdo ne dobi gradbenega dovoljenja na občini, kdo je kriv - župan. Če je nekdo prehitro peljal, pa je dobil kazen za storitev prekrška, kdo je kriv - župan. Če nekdo na geodetski upravi ni dobil postopka uspešno rešenega, je kriv župan. Kajti mnogo je še občanov, ki ne ločijo, kaj je lokalna pristojnost, kaj je državna pristojnost in kaj je upravna enota. In verjemite mi, tudi tisti, ki so kaj v šolo hodili, še ne vedo, ali je v občinski stavbi, ker je ista stavba za upravno enoto in lokalno skupnost, večina ljudi ne ve, kaj je v pristojnosti župana, kaj je v pristojnosti načelnice in države. Za to bomo porabili še nekaj časa, da bomo te stvari ločili in da se bodo ljudje navadili. Zato je pa dobro, če oba organa odlično sodelujeta, potem ni težav za župana. Tam pa, kjer tega ni, je pa to sigurno dosti težje. In ne nazadnje, po mojem globokem prepričanju je ta zakon dobro pripravljena podlaga za prvo obravnavo, da gremo skozi, da dodamo še kako dobro, pozitivno izkušnjo iz te razprave. To poslušajo trije odgovorni na tem ministrstvu in prepričan sem, da bo zakon dobra podlaga za nadaljnjo obravnavo in da ga bomo lahko tudi v čim krajšem možnem času sprejeli, v dobrobit tistih občin, ki želijo več reda in miru, predvsem pa reda v svojem lokalnem prostoru. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Janko Veber. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Na začetku bi povedal, da predlog zakona o občinskem redarstvu, kot ga imamo pred sabo, podpiram. Mislim, da odpira kar precej možnosti županom in občinskim svetom, da določene stvari v svojih okoljih uredijo. Je pa tako kot vedno, ko govorimo o zakonodaji, ki se tiče lokalne samouprave; problem, ki nastopi, ker so občine zelo različne po obsegu, po številu prebivalstva, po problematiki, in mislim, da je to ključni problem. Iz izkušenj, ki jih imam z redarstvom, lahko rečem, da skozi ta zakon lahko določene stvari bistveno bolje uredimo, kot so bile do zdaj. Dejansko je bil do sedaj občinski redar odgovoren samo za mirujoči promet, kajti te pristojnosti mu je dajal zakon o cestnem prometu. Ta predlog zakona omogoča, da redar, ki ga imamo postavljenega, izvaja tudi občinske odloke na vseh drugih področjih, tako v preventivnem smislu kot tudi v kurativi. Pristojnosti, ki so s tem zakonom omogočene v smislu bolj policijskega odrejanja zadev, so pa stvar posamezne občine, kako v svojem internem aktu uredi pristojnosti občinskega redarstva, pristojnosti svojega inšpektorata in na kakšen način doseže sodelovanje z ne nazadnje policijskimi strukturami v svojem območju. Zakon to dopušča, ni pa to nujno, da se na tak način, kot je bilo prej s strani večjih kolegov predstavljeno. Ves čas se govori samo o tem nekako policijskem ukrepanju redarja, odmišlja pa se vso drugo paleto, ki jo ta zakon omogoča, se pravi nadziranje odlokov, ki jih občine sprejemamo. Tisti, ki smo bolj v turističnih območjih, vemo, kaj to pomeni za izvajanje. Težave so nastale takrat, ko je policijski segment opustil izvajanje občinskih odlokov oziroma občinskih uredb in je v bistvu tu nastal prazen prostor. Redarji, ki smo jih do sedaj imenovali, so v bistvu brez pooblastil lahko nekatere stvari izvajali. In izkušnje, ki jih imajo občine, ki so redarstva uvedle, spet govorim bolj o turističnih območjih, lahko potrdijo, da edino skozi tak način so lahko določene stvari regulirale, čeprav v nobenem od zakonodaje dosedanja ni bila zadeva legalno pokrita. Jaz bi ta zakon vsekakor podprl. Mislim, da ima določene stvari v samem gradivu, ki niso najbolj primerno urejene. Mislim, da je prva obravnava ravno tisti trenutek, da se na posamezne probleme opozori in da se jih odpravi. Absolutno pa podpiram, da se skozi ta zakon omogoči lokalnim skupnostim, da del svojih odlokov in uredb dejansko tudi v življenju lahko nadzirajo in tudi "sprovajajo".
Hvala. Nadaljujemo na podlagi sistema prijavljenih. Besedo ima poslanec Josip Bajc. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Drago Koren. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zakon, ki ga danes obravnavamo, smatram, da je zelo potreben, kajti k temu, da sprejmemo tak zakon, nas narekuje situacija, kot se pojavlja v našem okolju, v naših občinah. Že ob sprejemanju zakona o varstvu javnega reda in miru je bilo dosti govora, kakšna je situacija pri nas. In jaz vidim prav v tem vzrok, da je potrebno sprejeti ta zakon. To, kar je v uvodu zakona tudi že napisano: porast vandalizma, kriminala, mladostniškega nasilja in tako naprej. Vemo pristojnosti policije, kakšne so trenutno, vemo pa, kako se tudi lokalne skupnosti prizadevajo in borijo še marsikje zato, da bi dosegle v svojem kraju ali v svoji občini policijsko postajo. Mislim, da sem tudi že od marsikaterega poslanca tega državnega zbora slišal za takšne nujne potrebe, da pripeljejo v svoj kraj policijsko postajo. Menim, da samo z represijo teh zadev ne moremo rešiti. Je pa prav, da se vsi in vsak zase vpraša, kaj pa lahko storimo še na drugih področjih, da ne bi bilo potrebno tako teh občinskih redarskih služb kot policijske službe. Vsak pri sebi v svojem okolju, bom rekel, kot oče v svoji družini lahko pripomore k temu, da bi bilo tega manj. Je pa res, da popolnoma odpraviti in zatreti, da tega ne bi bilo potrebno, pač enostavno ne moremo. Če pa se na tak prekršek, ki ga vsi delamo, parkiranje, ko ni parkirnih mest, pa se nam mudi, pa pustimo avto na neprimernih mestih, tudi osebno moram reči, da se dostikrat jezim na redarja, če se zgodi, da mi pusti obvestilo o prekršku in me tudi oglobi. Glede pomislekov, da je [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]preveč represivna in da daje zakon prevelika pooblastila tem občinskim redarjem, jaz osebno moram reči, da ne gledam na stvar tako, jaz vseeno jemljem to redarsko službo kot podaljšano roko naše policije. Moram pa reči, da se pa osebno tudi strinjam, da dejansko gre nekje tudi za prestavljanje pristojnosti iz države na lokalne skupnosti, se pravi da se država nekje otresa te naloge in jo pač prepušča lokalnim skupnostim. Je pa dobro, da imajo v zakonu lokalne skupnosti možnost, več možnosti, da ustanovijo svojo redarsko službo ali da se povežejo z drugimi občinami, medobčinsko redarsko službo, in na ta način jim tudi država pokrije polovico stroškov. Jaz bom rekel tako, kjer so bile zadeve že zelo kritične, so občine tako redarsko službo ustanovile. Za primer iz Velenja, ki je najbližje mojemu kraju, kjer imajo redarsko službo, moram reči, da so se zadeve bistveno izboljšale, odkar deluje ta redarska služba, kot pa prej, ko je ni bilo. Sem pa prepričan, da bo čas pokazal tudi kakšno pomanjkljivost tega zakona in da bo potrebno pristopiti tudi spremembi zakona. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec dr. Pavliha.
Hvala, kolega podpredsednik, za besedo. Bog ne daj, da bi konkuriral kolegicam županjam in županom in drugim, ki kandidirate na lokalnih volitvah, in tratil dragoceni čas. Zato bom kratek in jedrnat, čeravno me mika, da bi spregovoril tudi o pravnih in etičnih dilemah, ki se pojavljajo pri tem pričujočem zakonu zlasti z vidika, kjer gre za nek način za uvajanje lokalne policije oziroma za umivanje rok s strani policije pred resnimi problemi. Jaz sam bi se problema lotil tako, da bi poskušal najti rešitev znotraj policije in ponovno uvesti takšne policaje ali pa včasih smo imenovali miličnike, ki so že njega dni obstajali, ki so jih ljudje poznali, ki so bili desetletja z njimi v nekem manjšem kraju, pa ne samo v Butalah, tudi kje drugje, in so imeli bistveno več uspeha kot sedaj, ko je prvič - policistov premalo, drugič - so prehitro zamenjani in ne igrajo takšne vloge, kot bi jo morali. Ne. Danes bi rad govoril v imenu občine Piran, ki ima konkretne pripombe na predlog zakona, zlasti z vidika, ki je bil danes že večkrat omenjen. Prvič, glede pretiranega in tako rekoč neprenosljivega finančnega obremenjevanja; in drugič, glede kadrovske problematike. Pa mi dovolite o vsaki od teh dveh stvari nekaj besed. Občine bodo težko ali pa nekatere sploh ne bodo zmogle tega dodatnega finančnega bremena, kajti zakon ne predvideva dodatnih sredstev oziroma je finančno breme, kot tudi navaja naša občina, ustanavljanja redarstev ali preobrazbe obstoječih omejil le na prvo leto. Občina Piran je podobno kot Bovec pa nekatere druge, Izola, bomo slišali, turistična občina in turistična sezona na našem delu Slovenije traja tako rekoč pol leta, šest mesecev. Na podlagi predloga zakona mora občina Piran število redarjev povečati z obstoječih štiri na najmanj 12. To seveda morda niti ne bi bil tak problem, če bi ljudi takšen poklic zanimal. Nedavno je občina razpisala prosto delovno mesto redarja, na katerega se po dolgem času še vedno ni prijavil nihče, a potrebovali jih bomo jutri več kot oziroma najmanj 12. To je problem, pred katerim si ne smemo zatiskati oči. Drugi problem. Zakon sicer ne predvideva posebnih prostorov za pridržanje, ampak na drugi strani pravi, da naj bi se storilce zadržalo, če lahko karikiram, na kraju zločina. Občina Piran kot zopet turistična občina tega ne zmore. Pomeni, da bi morala na podlagi zakona imeti posebne prostore, imeti specializirano vozilo pa še kaj. To je popolnoma nerealno in če bo zakon sprejet v taki obliki, upam, da se da še vedno spremeniti kakšne člene, oziroma se jih da, in da bo predlagatelj prisluhnil lokalnim skupnostim. Nenazadnje je ta zakon namenjen njim, da se bodo te pomanjkljivosti odpravile. In še zadnji vidik - usposabljanje redarjev. Del bremena usposabljanja je tudi na plečih lokalnih skupnosti, na občini in seveda mi ni treba posebej poudarjati, da bo tudi to dodatno finančno breme, ki ga vsaj naša občina, tam, kjer živim, Piran, ne zmore. Tukaj je še nekaj drugih pripomb, naj navedem le eno, do katere imam jaz osebno določene pomisleke, na primer v občini pravijo, da bi bilo smiselno kot prisilno sredstvo obdržati, citiram, "tudi palico, ki bi imela navzven psihološki učinek", konec citata. Kot rečeno, to pač je pripomba, ki jo boste upoštevali ali ne. Sam osebno imamo imam na splošno do prisilnih sredstev odklonilno mnenje in v tem primeru mislim, da ni potrebno. Skratka, v imenu občine Piran prosim, da se te pripombe upoštevajo, in če bo že zakon sprejet takšen, kot je, da se vsaj potem tekst delno popravi in izboljša. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Pavliha. K besedi vabim poslanca mag. Janeza Krambergerja. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec mag. Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav, gospod minister, kolegice in kolegi. Kar nekaj časa smo si želi imeti lokalno policijo po ameriškem zgledu, kjer pa pač ni druge policije, ampak je samo lokalna policija. V tem zakonu o občinskem redarstvu pa dobivamo neke vrste komunalne redarje, ki prevzemajo tudi del funkcij policije ali vsaj varnostnikov, če že ne policajev. Res je in jaz popolnoma razumem, da policija zaradi drugih nalog in prioritet ne more tako zavzeto uveljavljati in preprečevati prekrškov na lokalnem nivoju, na lokalnih cestah, zelenicah, javnih površinah itd. Rešitev v tem zakonu, če bi bila izpeljana na način, da preoblikujemo komunalno redarstvo na neke vrste varnostnikov ali celo policajev in da zamenjamo obstoječe komunalne redarje, ki nikakor niso usposobljeni za nekatera predvidena dejanja, ki jih ta zakon predvideva, bi bila zadeva pravzaprav v celoti sprejemljiva in bi morebiti celo dosegli ta učinek. Jaz sedaj detajle okoliščin tega zakona ne poznam, ampak zato, da bi zamisel tega zakona lahko realizirali, bi bilo potrebno, da lahko nekatera pooblastila prepustimo za to bolje usposobljenim podjetjem, če hočete. Ustava se bo v tem smislu spremenila, da je možno določene upravne ali javne funkcije prenesti s pooblastilom na tiste, ki te storitve lahko izvajajo kot zasebna podjetja, in v tem vidim tudi enega od načinov, kako rešiti problem. Imeti take komunalne redarje, kot jih predvideva koncept zakona, oziroma kako rešiti tudi finančni problem zagotavljanja ali usposabljanja takih ljudi, ki naj bi v določenih primerih izvajali fizične ukrepe, da dosežejo tisto, za kar so pooblaščeni. Vsekakor vemo, da je kultura tako voznikov kot nekaterih občin, ko uporabljajo javne površine, predvsem v prometu, taka, da smo prisiljeni s fizičnimi ukrepi in z velikimi stroški in nejevoljo vseh tistih, ki to spoštujejo, zagotavljati vsaj minimalno javno varnost, mislim tukaj predvsem na promet, javni promet, ko z grbinami recimo poskušamo doseči omejitev hitrosti, ker pač vemo, da z drugimi ukrepi in s prisotnostjo policije to enostavno ni mogoče oziroma se temu vsi na nek način izogibamo. Pa ne bi govoril sedaj o mirujočem prometu. Ta zakon pravzaprav zahteva kar precejšno spremembo usposobljenosti in sploh tipov ljudi, ki bi bili komunalni redarji, če bi v resnici želeli, da pravzaprav so sposobni ukrepati skoraj na meji izšolanih policajev. Vemo pa, da si to želimo v občinah, in na nek način bi to morali doseči, morda malo pozno. Kajti tukaj sama vzgoja nas vseh še vedno ni taka, da bi predpise kar tako spoštovali, in v resnici bo potrebno na nek način za trenutne razmere drastično poseči v način, kako smo sposobni s kaznovalno politiko in odkrivanjem kršiteljev in njihovim kaznovanjem doseči javni red in mir. Jaz osebno si želim že kar nekaj časa, da bi določene zahtevnejše naloge lahko prenašali na bolje usposobljene firme, podjetja, varnostne agencije in tako naprej, ki že zaradi narave dela, ki ga izvajajo za druge partnerje, lahko hkrati pravzaprav izvajajo tudi nekatere od teh funkcij. In morda je v tem tudi rešitev, da je to, kar je v tem zakonu predvideno in je težko brez velikih finančnih in kadrovskih sprememb to doseči, ena od rešitev. Jaz v bistvu pozdravljam tak način, da morda na ta način počasi pridemo do občinskih policajev, pa ne mislim sedaj na ta grob pomen policaja, ampak da bi z občinsko policijo vzpostavljali nek odnos ljudi do javnih zadev, ki se dogajajo. Vemo, da je tukaj ogromno kršitev. Veliko stvari, kjer policija težko ukrepa, komunalni redarji tudi po tem konceptu pa bodo težko, tudi ne morejo oziroma ne bi smeli, so vsa ostala v bistvu že skoraj ali dejanja, ki so kazniva, ali pa dejanja, ki mejijo na kriminaliteto, in bi ti komunalni redarji, če že to ne delajo, niso pravi policaji, občinski policaji, pa bi morali imeti zelo tesno povezavo s policijo, da na drug način samo obveščajo policijo, ki v celoti spremlja in obvladuje določena ali možna ali dejansko že kazniva dejanja. Da bi pa ta zakon ali občinski redarji, policaji, jaz jim rajši rečem policaji, po sedanjih razmerah zagotavljali tudi po tem zakonu, pa seveda ni možno. Končni cilj bi moral biti, da imamo občinsko policijo v pravem pomenu besede, seveda še brez občinskih zaporov, kot je tudi v Ameriki, ampak da dosežemo tak nivo spoštovanja predpisov, občinskih predpisov in tudi drugih, da bo to efektivno. Jaz mislim, da težišče bi bilo lahko v tem, da res zahtevnejše naloge ali pa vsaj dejanja prepustimo ali policiji ali pa za to usposobljenim specializiranim firmam, da se tako pooblastilo s transparentnim postopkom lahko odda po pogodbi zunanjim izvajalcem, če hočete. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Anton Kokalj. Izvolite.
Predlog zakona je logično nadaljevanje zakona o varstvu javnega reda in miru, ki smo ga sprejeli, po drugi strani pa izraz potrebe življenja lokalnih skupnosti. Vemo, da pravna podlaga za organiziranje občinskega redarstva je že v dosedanji zakonodaji, o kateri je bilo že rečeno nekaj danes, seveda se pa postavlja ob tem nekaj vprašanj, ki so bila tudi že izpostavljena. Najbolj pomembno se mi pa vseeno zdi, da je pomembno, da zakon je na mizi, da predlog je na mizi in da se je zadeva začela sistematično obravnavati. Mislim vseeno, da je občinski red, če poenostavljeno rečem, tudi ena od oblik izvajanja avtonomije lokalnih skupnosti v skladu s tako ustavo kot tudi z mednarodnimi pogodbami. Mislim, da je zadevo treba resno obravnavati, pri čemer je treba biti pozoren, kje je meja med državo in občino, če preprosto temu tako rečem. Ker pa trčimo na zelo konkretno vprašanje, kje je meja med policijo in občinskim redarstvom? Tudi o tem je bilo danes nekaj že rečenega, predvsem se postavlja vprašanje sodelovanja občin pri pripravi tega zakona. Ne poznam zgodovine, ampak mislim, da bi tak zakon moral biti maksimalno usklajen z občinami, ker nekatere občine imajo izkušnje pri izvajanju občinskega redarstva, ker nekatere oziroma vse občine imajo problem pri zagotavljanju predvsem reda in miru za konec tedna. To je posebno vprašanje, ki se ga po mojem v tem predlogu še ne rešuje, ker vemo, da tudi policijske enote so ravno takrat, ko je problem največji, najbolj številčno šibke, in tudi v primeru ustanavljanja občinskih redarstev v skladu s tem zakonom se bo verjetno iz stroškovnega vidika pojavljal enak problem, da ravno v tistem času, se pravi popoldanskem, nočnem času in času, ko so tarife za plače malo višje, bo težko zagotavljati redarstvo. Tukaj, se mi zdi, da je eno od vprašanj, ki ga bo treba med razpravo doreči oziroma tudi ugotoviti, na kakšen formalen način bi se ta zadeva lahko rešila, s kakšnim, seveda z odlokom, po drugi strani je pa to res vezano na občinske finance. In mislim, da je treba najti eno rešitev, kot sem prej rekel, z občinami tudi na tem področju. Postavlja se mi tudi vprašanje uporabe prisilnih sredstev. Glede na to, kakšna pooblastila naj bi imel občinski redar, nisem prepričan, da oprema, ki je navedena, zadošča in zagotavlja izvajanje teh prisilnih sredstev oziroma zagotavlja izvajanje vseh pooblastil, ki jih ima. To sem že razpravljal ob drugi priliki, da bi bilo treba razmisliti, ali je s tem plinskih razpršilcem dejansko sposoben redar izvesti vse ukrepe oziroma vsa pooblastila, ki jih v skladu z 10. členom ima. 6. člen je bil danes že večkrat izpostavljen, se mi zdi zelo splošen pri opravljanju nalog in pooblastil, občinski redarji sodelujejo s policisti. Če občinski radarji opravljajo naloge skupaj s policisti, so dolžni ravnati po navodilu policista oziroma vodje policijske enote. Zadeva se sliši logična, vendar jo je treba pravno dobro utemeljiti na tej ravni, kot sem prej povedal, kje se konča avtonomija lokalne oblasti in kje se začne pristojnost državne oblasti. Vsekakor jaz sam mislim, da je sodelovanje s policisti nujno, ampak ga je treba pred izvajanjem čim bolj natančno doreči. Sam sem bil pred leti, ko sem bil še župan, priča enemu zanimivemu dogodku, ko sem nekdanjemu ministru za notranje zadeve pač povedal, če policija ne bo ukrepala - v tistem času je bilo ogromno vlomov na področju naše občine - da bomo pač ustanovili lokalno policijo. Malo za šalo, malo za res. Vendar se je minister razhudil, ker je mislil, da mislim resno. Ja, kaj boste pa storili, če bo moral ta vaš policist streljati, kaj boste pa potem narediti. Ampak jaz sem želel samo vzpodbuditi razmišljanje, kot je bilo že danes omenjeno, da se je policija mogoče res preveč umaknila s terena, predvsem za konec tedna. Mislim, da to spada tudi v kontekst razmisleka tega zakona, ki sicer ni glavna vsebina zakona, ampak če ne bomo uspeli zagotavljati boljšega reda in miru, potem ti stroški, ki bodo relativno visoki, pač ne bodo upravičili svojega namena. Drugače pa, kot sem že povedal, mislim, da je glavno, da se je začelo s sistematičnim pristopom, in eden od znanih starih slovenskih politikov je rekel, "edina umetnost je, začeti je treba".
Hvala. K besedi vabim poslanca dr. Mitja Slavinca. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Jaz bi najprej šla na najbolj banalno stvar, ki se ponavadi pojavlja pri obravnavi novih zakonov, in to je ocena finančnih posledic, kjer je v poglavju Druga javnofinančna sredstva zapisano, da naj bi letna plača občinskega redarja brez dodatka na delovno dobo znašala približno 2,8 milijona tolarjev. Jaz sem danes preverila, kakšne so plače naših redarjev v Izoli, imamo dva nivoja, eden je 2.4 koeficienta in eden je 2.5 koeficienta. Ta z 2.5 koeficienta ima bruto plačo več kot 2.8 milijona tolarjev, tako da bi rekla, da ob upoštevanju dejstva, da bo treba zagotoviti tudi še dodatek na izvajanje pooblastil po 10. členu zakona, ni treba računati, da bo ta plača najmanj 10% višja, mislim vsaj, da mora biti toliko. In poleg tega, ker bo občinska redarska služba, ki bi ji jaz rekla glede na vsebino tega zakona vendarle občinska policija, potrebno je vedeti, da ta občinska policija bo pravzaprav izvajala velik del nalog in pooblastil, ki jih sedaj opravljajo policisti, ki se ukvarjajo z vodenjem policijskih okolišev. Namreč, kot vse kaže, je dejansko to, kar je že nekaj kolegov predhodno povedalo, gre v tem zakonu za prenašanje policijskih pristojnosti na lokalne skupnosti, se pravi državnih policijskih pristojnosti na lokalne skupnosti - in to brez kakršnegakoli pokrivanja teh stroškov. Očitno je, da je bil ta zakon pripravljen in obravnavan znotraj vlade, preden je bil pripravljen predlog zakona o financiranju občin, in da zakon o financiranju občin ni predvideval tega, da bo potrebno konkretno za izvrševanje tega zakona zagotoviti v vseh občinah, ki že imajo redarsko službo, vsaj podvojeno število redarjev ali občinskih policistov. Pri nas imamo šefa inšpekcij, kot rečemo temu, ki je istočasno tudi predstojnik oziroma šef redarjev, in pet redarjev. Komaj, dejansko komaj v obdobju, ko imamo nekoliko večje prireditve, ko se ukvarjajo z drugimi zadevami, recimo ne nadzirajo mirujočega prometa, ne ukvarjajo se z nevestnimi lastniki psov in njihovim ravnanjem v okolju, ne ukvarjajo se z divjim odlaganjem odpadkov, ker se morajo v času turistične sezone ukvarjati z vsemi drugimi stvarmi, zlasti seveda z mirujočim prometom. Ko bodo dobili kot osnovno pristojnost, jaz bom tukaj rekla, tisto, zaradi katerih so moji kolegi, jaz nikoli nisem bila posebej navdušena nad tem, da bi imeli občinsko policijo, nekateri moji kolegi so pa zelo zagreto zagovarjali stališče, da bi morale imeti občine svojo policijo, zlasti mestne občine, ampak po mojem nikoli niso razmišljali o tem, da bi pokrivali s svojo mestno policijo področje javnega reda in miru. Kajti področje javnega reda in miru je področje, v katerem nosijo izvajalci nadzora javnega reda in miru glavo naprodaj. Jaz moram reči, da že to, da v tem zakonu piše, kaj se zgodi, če je kdo od obravnavanih kršiteljev poškodovan v času postopka ali mrtev, ti da misliti, kaj se lahko zgodi redarju na drugi strani. Streniranost, usposobljenost, opremljenost redarja za tako naravo dela pomeni, da moramo dobiti na občino za občinske redarje v enačaj občinske policiste, izšolane, strenirane policiste, ki imajo tudi časovno omejitev uporabe, ker pri določeni starosti niso več sposobni takih prijemov, kot nekateri naši redarji, pri meni ne, ampak vem, da obstajajo, da so po Sloveniji redarji, ki imajo čez 50 let. Si lahko predstavljate, kako bodo oni s strokovnimi prijemi onesposobili in vklenili nekega kršitelja oziroma povzročitelja kaznivega dejanja, kaj šele, če gre za kaznivo dejanje. In zaradi tega menim, da je prvo, kar lahko pripomnim, to, če občini nalagamo, da samo bruto plača - pazite, ker vse drugo je enostavno zamolčano -, samo bruto plača znaša konkretno za našo občino najmanj 15 milijonov tolarjev, najmanj, v resnici je to okrog 20 milijonov tolarjev, ker je treba računati bruto-bruto, ker so še prispevki delodajalca in tudi pokojninsko zavarovanje in ne vem, kaj še vse zraven, davek na plače, dokler še je, in tako naprej. Izračun je zelo zelo ohlapen, predvsem pa navzdol. In drugo, kar je, ko govorimo o opremi, moram reči, da take napake, ali pa gre za "robokope", mislim, da uniforma občinskega redarja ne more stati 700 tisoč tolarjev, razen če gre za oklep, za čelado, za masko, za, ne vem, kaj vse. Za božjo voljo, ne me strašiti. Moram reči, če slišim, da obleka občinskega redarja stane 700 tisoč tolarjev, potem pomeni, da mora biti to nekaj groznega. To mora biti nek tak, ki se bori proti demonstrantom ali kaj takega. Jaz si ne predstavljam, kakšne so cene, vem pa, da uniforma občinskega redarja stane 50, 60 tisočakov, ker vem, koliko to plačujemo. Pa brez zamere, gospodje, imajo lepšo tkanino kot pa gospoda, ki zdajle poslušata razpravo. Nadalje bi pa šla še na nekatera druga določila, ki so zapisana v tem zakonu. In sicer, izrecno nasprotujem, kot tudi moji kolegi v poslanski skupini, temu, da bi občinski redarji v takih pogojih, kot jih imamo, nadzorovali javni red in mir. Moram povedati, da konkretno v Izoli, za druge občine ne vem, vendar kolikor mi je znano, je situacija zelo podobna vsepovsod, imamo namesto 36 sistemiziranih policistov na 36 delovnih mestih bi moralo biti 36 policistov in policistk, jih imamo, se mi zdi, 23; bilo jih je 26, zdaj jih je že 23, kljub temu, da občina Izola stalno in neprestano zagotavlja službena stanovanja za policiste, ki delajo na izolski policijski postaji. Mi imamo sedaj že 7 službenih stanovanj, ki smo jih namenili policistom. Zakaj? Zaradi tega, ker policija ne zagotavlja stanovanj za svoje delavce. In ker seveda, normalno, fantje in dekleta, ki so bila razporejena in so bili razporejeni po končanem šolanju v Izolo, doma so s Štajerske, gredo seveda tja, kjer lahko nekje živijo ne pa da so v samskem domu, in to v takem samskem domu, kjer imajo postelje na nadstropje. Mislim, da tu kaže na to, da vse tisto, kar je zdaj bilo po časopisih okrog raziskav o počutju policistov znotraj slovenske policije, kaže na to, da nihče ne razmišlja o tem, kako se ti ljudje pri svojem vsakdanjem delu sploh počutijo. Oni se ne počutijo niti potrebne niti zaželene, oni se počutijo odveč. In jaz vam povem nekaj, če bo zakon sprejet, v kar žal ne dvomim zaradi tega, ker tako ali tako vem, kako funkcionira ta državni zbor, potem bo v občini Izola zagotovo dovolj redarjev, zmanjkalo bo pa policistov, toliko, da smo si na jasnem. Zaradi tega, ker se bo to verjetno tudi zgodilo marsikje drugje, ker bodo vedeli policisti na izolski policijski postaji pa tudi na koprski, piranski in kjerkoli že drugje v tisti bližini, ki jo jaz poznam, da bodo imeli socialno varnost večjo, da bodo imeli pogoje za življenje, svoje civilno pa službeno življenje, bolj človeške in da bo nekdo o njih razmišljal. Tukaj je osnovni problem, da se uporablja, da uporabljamo in delamo zakone, pri katerih zaradi tega, ker nismo sposobni zagotoviti našim policistom v Sloveniji občutka, da jih potrebujemo in da jih imamo radi. Čisto po domače povedano. Zaradi tega gremo in prenašamo velik del pristojnosti, tukaj gre za časovno in kadrovsko pristojnost, kadrovsko zasedenost ljudi, ki te pristojnosti izvajajo, ki so tukaj notri napisane. Tukaj ne gre za to, koliko stanemo ali stanejo ali koliko poberejo kazni ali koliko bo več reda zaradi tega. Ne. Tukaj gre za popolnoma človeška vprašanja, ki jih v slovenski policiji niste znali urediti. Pa tudi kot ponavadi, jaz pri takih stvareh ne gledam na politiko, tukaj jaz gledam na čisto praktično, delodajalsko delo, delojemalska razmerja, nič drugega. Potem bi pa še rekla nekaj v zvezi s samo nadrejenostjo in podrejenostjo občin. Moram reči, da se mi zdi absolutno izpod vsake kritike, da bi občinski program varnosti pred sprejemom moral biti usklajen s predpisi, programskimi dokumenti ministrstva za notranje zadeve in policije na področju javne varnosti ter s potrebami varnosti v občini. Se pravi, da potrebe varnosti v občini so šele na koncu, ni pa osnova vsega varnost v občini, ki jo mi ugotavljamo, ki mi vemo, kaj je z njo, in šele potem lahko policija, ki tako ali tako, prejle je bilo rečeno, da se je policija umaknila pri izvajanju nadzora nad izvajanjem zakona o ZVCP-ju, zakona o varnosti cestnega prometa. Moram reči, da je to zelo različno. V Izoli, Kopru in Piranu, tam, kjer poznam, me še nikoli ni kaznoval policist zaradi napačnega parkiranja. V Ljubljani že dvakrat. Policist, ne občinski redar. V Kopru, Piranu in v Izoli me kaznujejo občinski redarji, ker policisti enostavno nimajo časa, pa tudi verjetno ne volje, da bi kaznovali prometni prekršek, ki se mu reče napačno parkiranje. Celo napačno parkiranje, ker tega jaz sicer ne počnem, ki ogroža varnost cestnega prometa zaradi tega, ker recimo zapira prehod za intervencijska vozila. Tudi tam se policisti sploh ne pojavljajo. Jaz sem sama, tako ni treba skrbeti za moj čas. Imam še celih deset minut. Tako da se mi zdi zamalo, da bi morali pri ocenjevanju lastne varnosti in potreb lastne varnosti čakati najprej na soglasje ministrstva za notranje zadeve. Mislim, da je ministrstvo za notranje zadeve tisto, ki pri nastajanju programa varnosti v občini sodeluje, ni pa tisto, ki bo reklo "ja ja, pridni ste, prav ste naredili". Mislim, da takih pooblastil ne more imeti ministrstvo za notranje zadeve. In bom ponovila samo tisto zelo na kratko, kar je že rekel kolega Kumer, smešno je govoriti o tem, da sme zadržanje trajati samo do prihoda policistov oziroma najdlje eno uro. Prvo, kar je, kakšni policisti so to, ki bodo rabili več kot eno uro, da pridejo na kraj dogodka in da prevzamejo storilca kaznivega dejanja, to je prvo, kar mi je nenavadno, da sploh lahko kaj takšnega razmišljamo. In drugo, kar je, kaj pa če slučajno se policijski avto po poti razbije pa niso mogli priti v eni uri, kaj potem bo pa tega izpustil pa bo lahko "haral" naprej pa na okoli ljudi "štihal" in ne vem, kaj še vse, tisti, ki je povzročitelj kaznivega dejanja? In isto velja kar se tiče same nadrejenosti in podrejenosti, tudi jaz se s tem ne morem strinjati, da bi policist pri skupni akciji na terenu bil nekako nadrejen redarju. Tukaj gre za to, da ta policist, ki bo skupaj z redarjem opravil nek nadzor, ki bo imel nek obhod in bo imel identično kvalifikacijo kot policist, to ne bo nič nižja kvalifikacija, tudi s posebnimi pooblastili, ki jih ima redar, razen tega, da policist lahko nosi pištolo, medtem ko je redar ne bo nosil, in upam, da je nikoli ne bo nosil. Samo to je razlika. Drugače pa njuno znanje, njuna fizična usposobljenost in tudi sicer poznavanje ravnanja z ljudmi in tako naprej, vse te stvari so identične. Za božjo voljo, kdo se je spomnil pa rekel, da en redar, ki ima vse izpite in vsa dodatna usposabljanja opravljena, da bo zaradi tega ne samo podrejen, ampak tudi nižje plačan kot policist. S kakšnim razlogom? Saj ni tisti policist kriminalist. Tisti policist je ravno tak, bom rekla, nadzorni in represivni organ, kot je v tem primeru občinski redar, če bo usposobljen po tem zakonu. Jaz mislim, da je cela vrsta razlogov, ker ne dvomim v to, da boste zakon v prvem branju ocenili, da je primeren za nadaljnjo obravnavo, da boste vsaj toliko razumni, ne morem reči korektni, ker tukaj ne gre več za korektnost, tukaj gre za razum in za razumevanje posledic, ki jih bo ta zakon prinesel. Ne gre samo za finančne posledice, gre tudi za hierarhijo nadzora znotraj te države, za sourejenost, prirejenost funkcij policije in občinskega redarstva. Že samo ime "občinsko redarstvo" v primeru, da funkcionira redar na področju javnega reda in miru, je podcenjevanje teh mož in žena, ki bodo delali na tem področju. Občinski redar je pojem, ki smo ga povezali z nadzorom javnega reda in miru in materialnega reda v občini, se pravi čistosti, odlaganja odpadkov, ravnanja z živalmi in tako naprej, medtem ko pa vse ostalo, kar se tukaj notri, v tem zakonu nabere, zagotovo pomeni, da je dvignjen redar na nivo občinskega policista. In zaradi tega menim, da bi morali potem zelo jasno govoriti o občinski policiji in o občinskih policistih, kadar in če bodo izvajali naloge, ki so naloge s področja policijskega nadzora in represije. Dejstvo je, da pristojnosti policije s tem zakonom se prenašajo na nivo občine, nadzor se izvaja nad izvajanjem državnih predpisov. Tukaj gre za nadzor nad zakonom o javnem redu in miru, ne pa nad občinskim odlokom in javnem redu in miru; in gre za nadzor nad izvajanjem zakona o cestnem prometu, sicer na lokalnih cestah, vendar pa o cestnem prometu v celoti, od mirujočega do gibljivega prometa. Torej ne moremo govoriti več o funkciji občinskega redarja, to je občinski policist. In zato je treba tudi na ta način poskrbeti za to, da smo dovolj jasni in da priznamo tem ljudem, ki bodo delali na tem področju, ali ki bi delali na tem področju njihovo vlogo in zelo velik pomen. Jaz si upam trditi, da v vseh občinah, kjer so občinski sveti in župani se odločili, da bodo uvedli redarsko službo, je reda in tudi volje, da se red vzdržuje, mnogo več, kot ga je tam, kjer teh redarjev ni. Še to bi povedala, da so redarji praviloma sicer zelo zmerjan del človeštva, to vemo vsi, ker so pogosto vse drugo, samo ne ljudje. Vendar ljudje, potem ko se "skadijo", na koncu priznajo, če ne bi bilo teh redarjev, bi bil tak kaos pri nas po Sloveniji, da se ne bi dalo več živeti. In zato moram reči, kar naravnost povem, če bom izvoljena in če bo ta zakon sprejet, ga bomo izvajali na tak način, kot sem rekla. Potem pa naj gospod Mate kar poskrbi za to, da bo ohranil svoje policiste na svojih delovnih mestih.
Gospa Breda Pečan in vsem ostalim, če boste izrabljali svoje nastope za volilno propagando, bom vsakemu vzel brez opozorila besedo. In ena izmed teh je, ko obljubljate, kaj boste kot županja naredili. K razpravi se je prijavil minister Ivan Žagar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Z ozirom na razpravo bi jaz še enkrat poskušal nekatere stvari pojasniti v zvezi s pripravo in predlogom tega zakona. Kar zadeva nalaganje nalog občinam iz tega naslova, torej iz varnosti, skratka s področja javnega reda in miru, vas moram opozoriti, da ste vi te naloge občinam, ta cenjeni zbor je te naloge občinam že naložil v tistem trenutku, ko je sprejel še v letošnjem letu točno ta zakon. Te naloge ste občinam v bistvu že naložili in ta zakon ne nalaga ničesar novega občinam. Preberite 27. člen, ker sicer se ta zakon sploh ne more izvajati. Ta zakon je na nek način zakon, ki ureja način izvajanja teh nalog, ne pa tistih nalog, ki so bile naložene občinam. In obseg teh nalog, ki so bile [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[..]] [[Kdo ga je sprejel?]] Sprejel ga je verjetno ta državni zbor. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ne, mi ga nismo predlagali, služba za lokalno samoupravo ga ni predlagala, predlagala ga je vlada verjetno, seveda se strinjam, sprejel ga je pa ta državni zbor, če smem. [[Oglašanje iz dvorane.]]
Gospod minister, samo vi imate besedo. Govorite, ne pustite se zmesti.
Hvala. Zato sem pa počakal. Obseg nalog je lahko, kar zadeva prenesene naloge, največji, kot je zapisan v tem zakonu. Dejanski obseg nalog se bo pa določil s programom varnosti, kjer se bo naredila razmejitev med tistim delom, ki ga bo opravljala policija, in tistim delom, ki ga bo opravljalo naprej občinsko redarstvo s tega področja. Ne s tistega področja, kjer že zdaj pravzaprav redarstva opravljajo naloge, ker so redarstva že v veliki večini občin ustanovljena za opravljanje nalog iz naslova zakonske oziroma podzakonske regulative iz občinskega naslova. No, moram reči, da sem se s tem zakonom kar nekaj ukvarjal, nenazadnje tudi zaradi tega, ker sem si pri svojem desetletnem delu kot župan občine, kjer smo imeli in še vedno imamo redarsko službo, nabral nekaj izkušenj. Kar zadeva nekatera vprašanja, ki so se tu postavila, tudi v zvezi z vprašanjem javnega reda in miru, ta vprašanja so na občinskih svetih običajno na dnevnem redu, vsaj kolikor imam jaz osebnih izkušenj, pa čeprav občine niso za to pristojne. Zato poskušamo s tem zakonom in predvsem s tem programom varnosti razmejiti ta del, ki ga bo opravljala v prihodnje policija, in tisti del, ki ga bo dejansko opravljalo redarstvo, in zelo jasno določiti, kaj je čigavo. To zdaj ni jasno, ker je to načelna opredelitev v tem členu tega zakona. Kar zadeva področje financiranja, kjer je bilo tudi dokaj veliko vprašanj. Kar zadeva financiranje te naloge, je zadeva nekoliko bolj kompleksna, ker ni klasičen prenos naloge z države na občine. In sicer je za financiranje tega obsega pravzaprav več virov, če smo popolnoma iskreni. Nenazadnje smo že, ta vlada je že zagotavljala dodatna sredstva v obsegu dviga primerne porabe. Tudi z novim zakonom se bo ta obseg sredstev dodatno povečal; to je en del vira. V primeru skupnih občinskih uprav je ta del povezan, v bistvu sofinanciran skozi 50% v primeru formiranja skupne občinske uprave. In tudi to moram reči, da nekatera vprašanja, ki se pojavljajo okrog formiranja skupnih občinskih uprav, bomo tudi pomagali razjasniti v naši službi. Sicer pa v nekaterih primerih takšne skupne občinske uprave celo izjemno uspešno že delujejo in nimajo nikakršnih težav. Tako da ne vem, kje so te administrativne ovire, če pa so, jih je pa treba dejansko poiskati in jih tudi odpraviti. Kar zadeva samo občinsko redarstvo, pa sta še dva finančna učinka iz tega naslova. Čeprav ni namen redarstva v represivnem smislu, ampak vsekakor izvajajo določene naloge in del virov so seveda kazni, čeprav, še enkrat poudarjam, to ni osnovni namen. Bistveno bolj pomemben je preventivni namen. Nekje sem prebral nek podatek, da ima mestna občina Ljubljana iz naslova vandalizma nekje med 500 in milijardo tolarjev na leto stroškov. Jaz pričakujem s povečanjem učinkov na področju delovanja javne redarske službe, da se bo ta strošek bistveno zmanjšal, in je to posredno na nek način pozitiven učinek na financiranje iz tega naslova. Kar zadeva samo funkcioniranje redarstva. Dejstvo je, mi smo predvideli različne oblike iz preprostega razloga, ker imamo zelo različne občine. In tudi te občine je ustanovil ta državni zbor. Mi se zavedamo tega, da ni mogoče v tisti najmanjši občini na enak način izvajati redarstva kot v največji - ljubljanski, pa tudi specifike in potrebe te občine so verjetno bistveno drugačne. In tudi zaradi tega je predviden program varnosti, kjer bo vsaka občina posebej te stvari uskladila. V primeru, in s tem zakonom zdaj to zelo jasno napišemo, da ne pride do programa varnosti, potem je pa policija dolžna izvajati zakonska določila, ki ste jih napisali v zakonu o javnem redu in miru in za področje cestnega prometa. To je pa zelo jasno napisano v tem zakonu, v prejšnjem pa ni bilo. Jaz pa sem seveda prepričan, da bodo v tistih občinah, kjer želijo poboljšati varnostno situacijo, seveda uspeli doseči tak dogovor in te stvari dejansko tudi razmejiti. Sedaj, kar zadeva kadrovsko problematiko in nekatera vprašanja, ki so bila iz tega naslova, v tem trenutku jaz ne morem povedati, da bi bilo potrebno kar "ad hoc" neko povečanje. [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]teh stvari je treba seveda temeljito proučiti, je pa vse odvisno od izvajanja skozi program varnosti, kolikšen del bo izvajala policija in kolikšen del se bo izvajal na področju redarstva. Kar pa zadeva nekih dodatnih prostorov in o tem v tem zakonu ni govora in mi ne vidimo nikakršne posebne potrebe, ker je v primerih takšnih kršitev, da je potrebno posredovanje policije, se policijo seveda pozove in nam je bilo zagotovljeno, da policija seveda pride znotraj teh okvirov, ki so na nek način v zakonu zapisani. Je pa res, da bi bilo potrebno tudi zapisati varovalko, da bi se v nekem izjemnem primeru zgodilo lahko kakšno nemogoče pridržanje, in zato je ta varovalka tudi napisana, samo tudi v tem primeru je oseba, ki je bila tam začasno pridržana, dejansko poznana. Kar zadeva uporabe prisilnih sredstev - so prvenstveno namenjeni, to tudi v zakonu piše, osebni zaščiti, kar do sedaj ni bil primer. Do sedaj so bili redarji pravzaprav izpostavljeni, niso imeli nikakršne osebne zaščite. Ni namen tega, da bo redarstvo posegalo na področje delovanja policije. Jaz tudi ne morem govoriti o policiji in ne želim tega govoriti zaradi tega, ker samo eden del nalog iz tega zakon bi naj bil prenešen na redarstvo, to je nemogoče govoriti o neki obliki policije, policija ima pa verjetno še številne druge naloge iz drugih področij, ki jih pokriva zakonodaja. In seveda tudi zaradi tega je sam program usposabljanja pač toliko krajši. Kar zadeva stroškov programa usposabljanja, v tistem delu, ki jih prinaša ta zakon in sta povezana z usposabljanjem, ki bi ga naj izpeljalo pač ministrstvo za notranje zadeve, bo pokrila država, v drugem delu jih pa že sedaj morajo pokriti občine tam, kjer že izvajajo naloge redarstva; v bistvu so to naloge, ki jih že v tem trenutku občine dejansko tudi izvajajo. Kar zadeva ocene opreme, je popolnoma jasno, da je tako ali tako potrebno speljati naročila v skladu z zakonom o javnih naročilih. Potem so pač rezultat teh razpisov stroški, vendar je pa bila ocena povezana s celotno opremo, ki bi naj tu zajemala ne samo uniformo, ampak tudi celotno računalniško opremo, ki pokriva registracijo in vse ostalo. Meni je bilo posredovano, da je to oprema, ki je povezana z računalniškim spremljanjem teh listkov za kaznovanje in teh zadev. Mogoče bi v tem trenutku še to povedal. Jaz se strinjam, da je verjetno v nekaterih točkah zakon mogoče izboljšati, mi smo seveda za to odprti in pričakujemo konkretne pripombe. Nekatere so sicer že bile podane v tej razpravi, vendar pa vseeno verjamem, da bo sprejetje tega zakona skozi to, da je že druga zakonodaja bila sprejeta in že nalaga te naloge, vsekakor prispevalo k temu, da bomo pač imeli tudi na tem področju dejansko razmere v prihodnje nekoliko ali pa mogoče bistveno boljše, kot so sedaj. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Minister, hvala vam. Besedo ima poslanec Vili Trofenik. Ga ni. Besedo ima poslanec Ivan Grill. Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Milan Jerič. Ga ni. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Je ni v dvorani. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite, prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister, cenjene kolegice in kolegi! Hvaležen sem gospodu ministru Žagarju, da je opozoril na goljufijo, ki se je pripetila ob sprejemanju tega zakona oziroma obeh dveh zakonov, da se je najprej na nek način sprejel posledični zakon in sedaj moramo na silo sprejemati vzročni zakon. Temu se lahko reče tudi kako drugače, ampak veste, da najprej so ene stvari, potem so druge in potem tretje; in da ponavadi v življenju ne sme biti tako, da je najprej rezultat in šele potem prilagajamo vse druge elemente, ki ga sestavljajo, temu samemu. To je ena od zadev. Druga stvar, ki me pri tem zelo moti, je kar naprej sklicevanje na to, da se policija umika iz lokalnih skupnosti, da se umika s cest. Kam se pa umika, zavraga, ta policija! Ali ima kje kaj prostora? Mi imamo v Sloveniji enega policista na 250 ljudi. To je zelo zelo visoka številka, v svetovnih razmerah, tudi v tako imenovanih policijskih državah ne dosegajo take številke, teh ljudi pa ni. In seveda, vsa logika je potem ta, da je ta segment nadzora države zelo zelo opešal, da je "švoh", da ne zmore, da se je zapletel sam vase. Če pogledamo tudi rezultate njihovih notranjih anket o tem, kako bi ali kako ne bi ostajali v policiji, je potem zelo jasno, da je tam nekaj zelo zelo narobe. In meni je prav žal, gospod minister, da so na vas prevalili vse te zadeve, ki se dogajajo tam. Da so se iz notranjih zadev preselile čisto nekam drugam. Mislim, da ni "fer" do vas in da ni "fer" predvsem do državljanov in državljank Slovenije. Sedaj naj bi se uvajali občinski policisti, jaz bom kar tako govoril, da bo stvar bolj jasna, ki naj bi opravljali naloge tistih policistov, ki so to počeli doslej, pa se počasi umikali. Ne vem, če bo to dobro. Ne vem, če so dovolj kompetentni, niti ne vem, če bodo tako izobraženi in tako opremljeni, da bodo dovolj kompetentni. Mislim, da lisice in pips ali, kaj bodo nosili s seboj, ni dovolj. In poleg tega predstavlja težavo tudi to, da bodo to vendarle ljudje iz okolja, ki bodo postavljeni v različne situacije, ko se bodo morali na nek način konfrontirati s svojimi sodržavljani ali fizično pa koruptivno, kakorkoli že. Nič od tega ni dobro in velikokrat so tudi policijo opozarjali na to, da ni dobro, da so ljudje preveč blizu itd., zaradi mnogih razlogov. Tu se govori samo o vandalizmu in večinoma o tistem, kar govori zakon o javnem redu in miru. Jaz vas pa vprašam, kaj se bo pa zgodilo, če bo v takšno okolje prišel kakšen takšen, ki naj bi ga nadzorovala tista prava policija, ki se je nekam umaknila. Kaj, če pride grozovit razbojnik Cefizelj nad občinskega policaja? Kako se bo ta zgodba končala? Ali bo župan odgovarjal za svojega delavca, če ga poškoduje, če ga ubije? Tako piše v enem od členov zakona. Ali ste vse predvideli, kar se lahko zgodi? Je bila narejena kakšna simulacija? Ni bila. Napisana je bila pač neka zgodba, ki se je potem po odstavkih očlenila in postala zakon. Zaradi vsega tega se mi zdi, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, četudi mi je pa zelo jasno, da tisti poslanci, ki so tudi župani in imajo s tem izkušnje, lahko govorijo tudi kaj v plus in v prid temu zakonu, ker so seveda v stiski - ker nimajo policistov, ker imajo njihovi občinski redarji premalo kompetenc. To je razumljivo, ampak vseeno ni treba pristajati na tak zakon. Dobro premislimo, komu dajemo v roke večja pooblastila in koga predvsem bremenimo s tem. Prepričan sem, da tudi vsi župani niso prebrali, kaj vse jih čaka zaradi tega zakona. Saj ne čaka samo redarje oziroma občinske policiste - čaka čisto vse. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Gulič. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Dovolite mi, da še enkrat [[...]]Gospod minister, meni je resnično žal, da morate sami oziroma ob podpori, druge vrste vladne vojske zagovarjati takšen zakon, ki ni v vaši pristojnosti. Ampak ko ste dejali, tako kot je moj predhodnik dejal, "posledični zakon ste sprejeli prej", vladna koalicija ga je sprejela prej, vzročni zakon imamo danes pred sabo. Omenjali ste, gospod minister, če lahko najprej na vaše izvajanje povem par besed, preventivni namen. Jaz verjamem, da to ni vaš resor, da to k vam ne spada, ampak resnično bi vam rad prebral 10. člen zakona [[ne vem, mogoče ga znate na pamet]] : "Občinski redar ima naslednja pooblastila: opozorilo, ustna odredba, ugotavljanje istovetnosti, varnostni pregled osebe, zaseg predmetov, zadrževanje storilca prekrška ali kaznivega dejanja, uporaba fizične sile, sredstev za vklepanje in vezanje in plinskega razpršilca." [[Konec prvega odstavka 10. člena.]] Povejte mi preventivo, ki jo vi vidite v tem. Povejte mi preventivo! Rekli ste, da zakon ne posega na področja policije. Pa vam bom še enkrat prebral šesto alinejo: "Zadržanje storilca prekrška in kaznivega dejanja." Kaznivo dejanje obravnava drug zakon, zakon, ki daje pooblastila policiji. S tem dajemo pooblastila redarjem, da padejo v področje policije. Ne mi govoriti, da ta pooblastila, ki jim jih dajete v 10. členu, ne posegajo na področje policije. Seveda, če jim dajete pristojnosti ukrepanja v primeru kaznivega dejanja. Seveda posegajo, bodimo realni! Tudi tako imenovana druga vrsta vladne vojske je govorila o tem, da ni dobro preštudirala zakona. Ja, potem je bolje, da se sploh ne vstaja glede na to, da so govorili o tem, da bi bilo mogoče treba nekim posameznikom ali s.p.-je, ali bodisi d.o.o-jem, ki se s tem že ukvarjajo, dati na občinskem nivoju pooblastila, da izvajajo službo mestnega redarstva. Ampak ravno zaradi tega, ker tega zakona niste prebrali, vam bom prebral, kolega Štebe, če prekinete vaš razgovor, vi ste to izvajali, vam bom prebral prvi odstavek 2. člena, ko ste govorili o s.p.-jih, da se jim to daje. "Mestna občina ustanovi mestno redarstvo, občina pa lahko ustanovi občinsko redarstvo z odlokom, ki ga na predlog županje ali župana sprejme občinski svet." Do sedaj je bila praksa, da je bilo to v okviru občine. To je vedno bilo tako. Govorimo o občinskem redarstvu, ne o G7, ne o Varnosti, ne o komerkoli drugem. Lepo je, na začetku ste priznali, da zakona niste prebrali, zato je včasih molk lahko tudi zlato. Ker se pristojnost širi tudi na kazniva dejanja, 166 ur usposabljanja ste namenili mestnim redarjem, ki po statistiki dosegajo sledečo izobrazbo v Republiki Sloveniji: 9 jih ima srednjo poklicno šolo, 82 srednjo splošno šolo, kamor spada gimnazija, in 7 jih ima višjo strokovno izobrazbo. Njim ste dodali še 166 ur posebnega izobraževanja, da bodo posredovali v primeru kaznivega dejanja, se pravi se igrali neke male Sherlock Holmese oziroma detektive, po 166 urah. Se vam ne zdi, da tukaj zopet posegate v področje policije, področje tistih, ki se šolajo štiri leta srednje izobrazbe in še dodatek, da postanejo detektivi. Mislim, da ja oziroma prepričan sem, da ja. In ko je nekdo rekel, da so občinske policije izraz neke potrebe, niso izraz potrebe. Potreba se je pokazala zato, ker enostavno policija ne opravlja svoje dolžnosti. In ko smo že pri kaznivih dejanjih, ker širite pristojnost na kazniva dejanja, pa bi pričakoval, da bodo občinski redarji tudi v strategiji nacionalne varnosti, ki jo bo ta vlada predstavila. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanka Cvetka Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz bi se želela najprej odzvati na besede in pojasnila ministra Žagarja, predvsem na tisti del, češ da ste si sami v parlamentu zakuhali to zgodbo. Moram reči, da tako v poslanskem klubu LDS kot tudi sama osebno mislim, da tisti, ki danes nasprotujemo zakonu o občinskem redarstvu, smo vsi zelo veliko govorili in nasprotovali spremembam zakona o policiji oziroma zakonu o javnem redu in miru z istimi argumenti. Jaz lahko celo povem, da je del mojega današnjega uvodnega razmišljanja popolnoma enak, kot je bil takrat prezentiran oziroma prebran predstavnikom ministrstva za notranje zadeve. Žal vladajoča koalicija teh argumentov ni poslušala, jih ni želela slišati in že takrat smo napovedali, da nas čaka ta zakon, ki, mislim in upam, da bo vendarle danes svojo pot končal, kajti mislim, da je tako nedorečen, da poti nadaljevati ne more in se ga ne da dopolniti. In jaz moram reči, da v tem smislu se mi zdi, da ste, in ponavljam, šli vendarle v službi za lokalno zakonodajo na limanice ministrstvu za notranje zadeve in da boste tokrat resnično delali medvedjo uslugo občinam, kajti način, na katerem temelji, vsebina tega zakona sta takšna, da bo povzročila konflikte, težave in enormne finančne obveznosti. Jaz moram reči mogoče najprej okrog financ. Nekaj so kolegi že omenjal. Moram še enkrat reči, da moja ocena je, da 143 obstoječih redarjev, večinoma v večjih mestnih občinah, kjer jih imajo tudi po več, 15, 20, večje mestne občine, da teh 143 redarjev ne bo zadostovalo, in predvidevam, da bo potrebno najmanj, ponavljam, 100 novih zaposlitev. Vendar to ne pomeni samo novih zaposlitev, pomeni tudi obvezno izobraževanje, ki je v zakonu predvideno, opremo, prostore, vozila in prisilna sredstva, kar pomeni strošek minimalno, po moji oceni, 5 milijonov na posameznega redarja; in s tem ste za leto 2007 slovenske občine obremenili za najmanj 500 milijonov. Zakaj 2007? Spoštovani kolegi, ni res, da ne bo potrebno ustanoviti občinskih redarstev in da se bo občina sama odločala, bi ali ne bi. Trije členi so s tem povezani in o tretjem nihče ne govori. En člen govori o tem, da občina ustanovi občinsko redarstvo, v kolikor ne službe kot samostojne, pa mora imeti vsaj enega občinskega redarja, lahko tudi skupaj z drugimi. Potem je člen, ki govori o tem famoznem varnostnem načrtu. Ta varnostni načrt oziroma program, ki ga župan predloži občinskemu svetu, mora občinski svet sprejeti in do takrat, ko tega načrta ne sprejme, vse funkcije še opravlja policija, res je. Ampak 35. člen zakona nalaga občinam obveznost, da te varnostne načrte sprejmejo v roku enega leta, kar pomeni - v roku enega leta varnostni načrt, opredelitev občinskega redarstva in pristojnosti nalog, ki jih bo opravljala posamezna občina, in v roku enega leta se bodo policisti dokončno umaknili iz lokalnih skupnosti za tiste pristojnosti, ki jih je naložil predvsem zakon o javnem redu in miru in ki se meni zdijo izjemno sporne. Še nekaj členov, ker vidim, da večina, tudi kandidatov za župane, tega zakona žal ni uspela prebrati, jaz sem že protestirala proti temu, da je zakon šel v proceduro, in so ga imele občine možnost študirati in dopolnjevati v mesecu avgustu, uradno, z državnega zbora smo ga dobili 31. julija in "pripombe naj pošljemo državnemu zboru do 31. avgusta, podpisan gospod Cukjati". To je bil čas, ko smo občine nanj dajale pripombe, in večina je bila z mislimi že pri volitvah, saj večina tudi mandate ponavlja in zato se je zelo malo ljudi s tem ukvarjalo. Jaz bi še enkrat nekaj členov vendarle prebrala, ki se mi zdijo absolutno sporni, ker ste rekli, da želite konkretne pripombe. "Če občinski redarji opravljajo naloge skupaj s policisti, pravi 9. člen, so se dolžni ravnati po navodilu policista." To je po moji oceni poseganje v avtonomijo občin, ki mora biti zagotovljena. Naprej. V 10. členu, nekaj, o čemer še nisem govorila, zelo zanimivo se mi zdi. "Če s tem zakonom ni določeno drugače, se za izvajanje pooblastil opozorila, varnostnega pregleda, zasega predmeta - skratka, teh prisilnih sredstev - smiselno uporabljajo določbe zakona o policiji in podzakonskih aktov, ki urejajo načela in način uporabe istovrstnih pooblastil za policiste." Kaj pa je smiselno uporabljanje določb? Kdo pa bo ugotavljal, kaj je smiselno in kaj ni smiselno uporabljanje policijskih zakonov na segmentu redarjev? Mislim, da take določbe so na ustavnem sodišču doslej vse po vrsti padle, pa vas opozarjam, da smiselnega uporabljanja zakonov ni. Naprej. 14. člen - "Občinski redar sme uporabljati fizično silo, plinski razpršilec", pips, o katerem smo danes že veliko govorili, "samo v primeru, če drugače ne more od sebe in kogar drugega odvrniti istočasnega protipravnega napada". Še enkrat pravim, v izjemno nevarne situacije se bodo podajali občinski redarji in za vse to bo nosil odgovornost tudi njihov delodajalec, to bodo pa občine. 16. člen, tudi še nismo govorili, pa mogoče nekateri niste tega opazili. Tretji odstavek pravi: "V primeru, da je osebi med postopkom povzročena telesna poškodba ali smrt, "bog vari"s, je dolžan vodja občinskega redarstva najkasneje oziroma takoj, v 24-ih urah pisno obvestiti župana s pobudo za ustanovitev neodvisne komisije za oceno zakonitosti, strokovnosti ravnanja občinskega redarja." Ali gremo sedaj župani ali pa bodo šli bodoči župani kar v dežurstvo? Če bo na sobotni veselici slučajno prišlo ob nekih zadevah ali pa na podobnem dogodku do telesne poškodbe, mora župan odreagirati v 24-ih urah, mora biti pisno obveščen in mora ustanoviti takoj komisijo, ki bo proučevala to zadevo. Jaz ne vem, če so slovenski župani v vseh najmanjših občinah, ki ste jih v koaliciji tako veselo ustanavljali, tudi pod tisoč prebivalcev, sposobni. Jaz mislim, da tudi večina županov v manjših občinah opravlja funkcijo neprofesionalno. Težko si zamišljam, na kakšen način lahko župane [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]pravzaprav jim odrejate neprestano dostopnost in neprestani angažma kot tistim, ki so za to tudi plačani in imajo cel sistem, kar policija ima. Ta komisija mora biti sestavljena itd., in seveda še enkrat, pritožbeni organ za vse te zadeve, recimo tudi za smiselno uporabo policijskih zakonov, bo pa župan. Župan mora pritožbo iz prejšnjega odstavka proučiti in o svojih ugotovitvah in ukrepih v 30-ih dneh pisno obvestiti pritožnika. Po meni znanih podatkih ima policija cel sistem pritožbenih organov in ljudi, ki skrbijo za te zadeve. Mi bomo pa nesrečnega župana, tam pod 2 tisoč prebivalcev - takih občin, se mi zdi, da je okoli 90 -, pripeljali v situacijo, da bo moral v 30-ih dneh svojim pravnikom, če jih bo imel, na tako občutljive zadeve reagirati, kot so človekove pravice, poseg v te pravice, poseg, veste, kakšne so te pristojnosti. Mislim, da absolutno prevelika pristojnost, in ubogi županje in župani, ki bodo tole dobili na glavo. Jaz se bojim, v kakšne situacije bomo v Sloveniji padali, mikrofoni bodo pred njihovimi usti iz vseh televizij, ki bodo želele, kaj delajo, kako ukrepajo, kako so se odločali, zakaj so se tako odločali. Mislim, da absolutno je treba v zvezi s tem zakonom še veliko premisliti, in seveda tudi predvsem, ali bodo občine zmogle 500 milijonov novega stroška v letu 2007.
Hvala. Besedo ima poslanec Alojz Sok. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Matjaž Švagan. Ga ni v dvorani. Besedo ima poslanec Mitja Ljubeljšek. Ga ni v dvorani. Besedo ima dr. Pavel Gantar. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom tako, kot so govorniki pred menoj, vendarle začel s tem, da smo prav na to, na kar je minister za lokalno samoupravo opozarjal in naprtil ta greh državnemu zboru, da smo vsaj v opoziciji temu dejstvu, da se v zakon o javnem redu in miru določi redarstvo in se potem s posebnim zakonom uredi te naloge, da smo temu zelo močno, odločno na plenarni seji nasprotovali. Sam se spomnim, da smo imeli posebni pogovor pred drugo obravnavo na delovnem telesu, pogovor z gospodom ministrom Matejem, da je celo razumel jedro teh zadev, ampak je nekako pokazal, da se ne more več umakniti nazaj. To valjenje krivde na državni zbor v celoti je popolnoma neupravičeno, je dejstvo, da je vlada tedaj ta zakon predlagala, in dejstvo, da ga je koalicija, takšna kot je, sprejela. Sam bi začel predvsem s tem, da imamo jasno zelo raznolike občine, od zelo velikih za slovenske razmere, do izjemno majhnih, in da enotna ureditev lokalne samouprave marsikje kaže na številne pomanjkljivosti, predvsem pa tudi pri tem zakonu. Dejstvo je, da po mojem mnenju velika mesta, bom naštel: Ljubljana, Maribor, mogoče obalna konglomeracija, rabijo precej več, kot je ta zakon in policijsko redarstvo in podobno. Mogoče bi rabile celo nekaj, kar bi lahko imenovali metropolitanska policija, ker so narave urbanih problemov in konfliktov zelo drugačne, kot so siceršnji problemi. Ampak o tem sedaj ne bom govoril. Tisto, česar se jaz najbolj bojim, je to, ker prihaja do tega, da bodo redarji opravljali tudi določene naloge na podlagi zakona o javnem redu in miru, da se bo zgodilo, ne da bodo preveč reagirali, ampak da bodo situacije, v katerih ne bodo reagirali ne eni in ne drugi, da bodo policisti rekli, to bodo delali redarji, in da bodo redarji rekli, to je policijska naloga. Prav to je največji problem, ki se bo tukaj pojavil. Ne mi govoriti o varnostnih načrtih, ne mi govoriti o zgodbah, kako se bodo med seboj usklajevale itn., ne mi govoriti o tem, kako bodo varnostni načrti ponovna priložnost za ljudi, ki jih bodo ciklostirali in razmnoževali, tako kot so nekoč prilagajali podjetniško zakonodajo, zakon o združenem delu, nekateri se bodo spomnili. Skratka, to bo po mojem mnenju resen problem. Druga zadeva. Jaz bi razumel, če bi rekli, "okej", občinsko redarstvo opravlja in izvršuje naloge in zadeve, ki se vežejo na uresničevanje in kontrolo občinskih odlokov, policija pa pač države in zakonov. To bi bila čista rešitev. Ta rešitev bi bila nujna zaradi tega, ker se je policija tedaj, ko se je razdelila javna uprava na državno upravo in lokalno samoupravo, kjer je nekaj stvari, kot so nekateri kolegi pred mano, tudi moj sosed, opozorili na to, da se je policija iz nekaterih stvari umaknila. To bi razumel. Toda te rešitve ni, vsaj ne tako, kot bi morala biti. Predvsem pa še enkrat opozarjam na to, na kar so nekateri že opozorili - to, kar bodo delali redarji, pomeni tudi posege v človekove pravice, svoboščine in tako naprej. Mi imamo za to policijsko šolo, ki traja štiri leta, celo vrsto izobraževanj in podobne stvari, in ne bodo mogli hitri tečaji nadomestiti vseh teh znanj, vedenj in tudi tehničnih ter fizičnih sposobnosti, da bodo ti lahko opravljali svoje delo. Zato menim, da s tega vidika ta zakon, takšen kot je, ker vnaša dodatno zmedo, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da bi ga moral predlagatelj temeljito spremeniti, če želimo, da ne bo povzročal dodatnih zmed in problemov v naših lokalnih okoljih. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala za besedo. No, tudi sam sem mnenja, da je materija, ki jo danes obravnavamo, dokaj občutljiva, predvsem ko pridemo do segmenta oziroma do področja, kako razmejiti pooblastila, če lahko tako rečem, na eni strani med občino oziroma neposredno redarstvom in na drugi strani policijo. Jaz se nič ne čudim, da je danes v državnem zboru do predlaganega zakona toliko različnih mnenj, ravno zaradi tega, kot je bilo že večkrat rečeno, ker je pač toliko različnih občin v Sloveniji. Moram povedati, da recimo obmejne občine imajo prav gotovo popolnoma drugačen delež na prebivalca z vidika števila policistov kot pa neke občine sredi Slovenije. In bom tudi sam povedal tisto, kar sem že večkrat, kar me precej moti, da si pravzaprav težko predstavljam, da v neki obmejni občini, kjer je sto policistov, pravzaprav ti policisti ne delajo nič drugega, razen tisto, kar jim predpisuje zakonodaja na področju varovanja meje; oziroma neka mala občina, kot je naša, ima tudi dva mejna prehoda, da je to njihova osnovna naloga in potem zaustavljanje voznikov. Mnenja sem, da smo v zadnjem obdobju precej, bom zdaj rekel pod narekovaji, razvrednotili policijo. Jaz nisem danes nič presenečen, če nekateri občani nimajo nobenega, kot smo včasih rekli, "rešpekta" do teh ljudi. In to so dejstva, ki na drugi strani potem nakazujejo situacijo, takšno kot je, z vidika javnega reda in miru posamezni lokalni skupnosti. Ampak moram povedati, da policisti, kolikor jaz poznam zadevo, so pa s tem zelo zadovoljni, veseli, ker pač jim ta drug segment, kar jaz kot župan nekako gledam mogoče drugače kot nekateri drugi, bi lahko opravljali. Jaz sem vam povedal, da sem zadnjič slišal primer, ko mi je kolega povedal, na območju Obsotelja in Kozjanskega potrebuješ 40 kilometrov po neki cesti, ki več ni cesta, greš prek šest železniških prehodov, vmes te pa še policija trikrat ustavi. Kdaj boš prišel na avtocesto? To so dejstva, ki tudi držijo. Tudi sam bi bil nekako bolj zadovoljen, če bi predvsem v teh občinah policisti opravljali kaj več nalog, predvsem na tem segmentu, ki ga danes obravnavamo, v prihodnje. Jaz zakon bom podprl. Okvirji so nastavljeni. Imam pa tudi sam določene pomisleke in mislim, da bomo do druge obravnave tudi na kakšnem delu kaj spremenili. Bi pa dodal samo še to, upam, v zakonu res piše, da je pritožbeni organ župan. Ali je to dobro, ali ni, pa upam, da ni koga ravno to določilo odvrnilo od tega, da ne bo kandidiral za župana, pa ni to predvolilna kampanja. Hvala.
Hvala vam. Naslednji na seznamu prijavljenih poslancev je Milan Petek. [[Ga ni.]] Zadnji izmed do sedaj prijavljenih poslancev na seznamu je poslanec Marijan Pojbič. [[Ga ni.]] Potem pozivam vlado Republike Slovenije, da odgovori na vprašanja, izpostavljena med dosedanjo razpravo. Izvolite, minister.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz bi vseeno ponovil to, kar sem že večkrat danes, ali pa vsaj dvakrat, bom tako rekel. Prepričan sem, da ima sprejetje zakonodaje na tem področju v državnem zboru tako tiste, ki je že bila sprejeta, kot te, dober namen. In to je, da se poboljšajo varnostne razmere. Kar zadeva prenosa teh pristojnosti, moram seveda opozoriti, da to ne izhaja samo iz tega mandata, iz tega zakona, ampak izhaja iz zakonodaje, ki je bila sprejeta že prej, zakona o cestnem prometu, ki je pa že, in tudi iz lastnih izkušenj govorim, ker sem se s tem srečeval, prenašal določene naloge v zvezi z urejanjem mirujočega prometa na občine. In tudi to se sedaj ureja s tem zakonom. Kar zadeva časa in usklajevanja z občino. Moram reči, da smo mi ta zakon predstavili občinam na obeh združenjih. Da smo tudi tam izmenjali svoja mnenja in da so nekatere korekcije zakona bile narejene tudi na podlagi te diskusije, tako da niti približno ne drži, da občine niso imele vpogleda v ta zakon, ravno obratno. Moram tudi reči to, da tudi iz izkušenj, ki jih imam iz svojega predhodnega dela, je ta zakon nastal in verjetno tudi nekatere rešitve v zakonu o javnem redu in miru ravno iz potreb in zahtev posameznih občin, ki so želele imeti tovrstni način urejanja tudi tega področja, ker imajo določene specifike. In potem je potrebno z enim zakonom slediti željam, potrebam v prihodnje, zdaj 210. občinam, to je dejstvo in različne občine imamo v Sloveniji. Zdaj, kar zadeva stroškov, jaz še enkrat ponavljam, da skozi sam povečan obseg financiranja občin skozi sistemsko financiranje, sem prepričan, da en del stroškov je v tem zajet. Kar zadeva stroškov izobraževanja, so zajeti v stroških pristojnega ministrstva. Jaz absolutno pričakujem, da je tako imenovano posredno vračanje sredstev v proračun iz preventivnega dela, preventivno delo v tem smislu, da se obseg vandalizma zmanjša iz tega naslova in s tem posledično tudi stroški, če se o tem pogovarjamo. In ne nazadnje so tudi tukaj kazni, ki so verjetno potem v stroškovnem smislu simbolične in ni namen tega kaznovanje. Morajo pa ta pooblastila biti dana, če želimo, da bo lahko redarstvo svojo službo izvajalo. In zdaj še enkrat, kar zadeva vprašanje oziroma komentar poslanca gospoda Gantarja. Ne mi govoriti o programu varnosti. Program varnosti je temeljna točka v tem zakonu in program varnosti je tisti, ki bo razmejil in ki mora razmejiti, ko bo zakon sprejet, tisti del pristojnosti nalog, ki jih bo izvajala policija, in tisti del, ki jih bo izvajalo potem redarstvo. In jaz sem prepričan, da tudi pristojno ministrstvo, skupaj s službami, ki pokrivajo to področje, mislimo resno. In sem prepričan, da bo čas pokazal [[...]] [[nerazumljivo.]] [[..]], da gredo rešitve v pravi smeri. In bi v zaključku še enkrat rekel, da menim, da rešitve gredo v pravi smeri. Smo odprti za izboljšanje, ne nazadnje je verjetno ta razprava danes tukaj tudi v državnem zboru temu namenjena, seveda v smislu tega, da se bodo izboljšale varnostne razmere tudi na tem segmentu delovanja. Hvala lepa.
Minister, hvala vam. Ker nam je čas k 20. točki še preostal, in sicer minuto in trinajst, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 171. člena poslovnika še kdo besedo? Vsak razpravljavec bo imel maksimalno pet minut. Jaz pa bom z našo računalniško tehniko preveril, kdo želi besedo. Prijave. Za enkrat imamo tri prijavljene poslance. Prvo besedo dajem poslanki Cvetki Zalokar Oražem. Se odpovedujete. Potem ima besedo poslanec Bojan Starman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam. Jaz bom verjetno podprl predlog zakona, vendar pa s tem ni rečeno, da bom podprl končno verzijo zakona, če ta ne bo kar v precejšnji meri spremenjena. Najprej bi eno od stvari, ki jo ni nobeden povedal. Mi bomo morali poskrbeti v naši državi za zmanjšanje javne porabe, ne pa za povečanje. Ta zadeva funkcionira lahko na tak način, da se pač glede na to, ker se določene pristojnosti policiji zmanjšajo, obseg dela se zmanjša, se mora seveda to breme, teh dodatnih stroškov kriti iz tega ministrstva za notranje zadeve, tu ne vidim nobenega razloga in tu mora biti najmanj "ena ena" v sami računici. Nadaljnja stvar, ki je, ko je vpliv na državni proračun ocenjen z nula, bo potrebno tam napisati, da je minus in seveda pri drugih javnih finančnih sredstvih pa toliko plusa, da se izenači. Druga stvar, ki je, je stvar odgovornosti in pooblastil v tej zadevi. Mislim, da bi te naloge tudi vnaprej morali opravljati ljudje. Tisti, ki bi izgubili službo v policiji, sedaj opravlja delo verjetno kot občinski redar, vendar za področje varnosti in prometne varnosti bi morala biti to osnovna pristojnosti, tudi izdelave načrtov pa vsega tega, bi rekel policije, ki je za to specializirana. Jaz mislim, da župani vsak po svoje ne bomo kreirali in ne bomo znali kreirati teh zadev. Skratka, treba bo določene stvari korenito popraviti, veliko stvari je bilo tukaj navrženih, mislim pa, da je prenos pristojnosti treba še bistveno dopolniti in določiti bolj natančna pravila igre, sistem financiranja in vsega skupaj. Drugače pa seveda ta stvar ni smiselna in se bomo na žalost, sem prej računal, da mogoče, če v občini ne bi sprejeli tega načrta, potem me je pa kolegica spomnila, da je v enem letu treba, jaz bi se koristil tega na samem konkretnem primeru, da sploh ne bi tega načrta sprejel in prepustil, da še naprej policija opravlja svoje delo. Še nekaj. Mi imamo težave z občinskimi redarstvi, z inšpekcijami, to pomešujemo levo, desno, ustanavljamo z občinami skupaj, seveda te pristojnosti so za nas pomembne. Tu gre za izvajanje odlokov, od katerih izterjamo določene kazni itd., tukaj bomo pa pač delali v korist državnega proračuna na teh stvareh. Jaz bi prosil, da se to dejansko bistveno dopolni pa korigira, da ne bomo streljali v prazno. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Starman. Zaenkrat zadnji prijavljen je poslanec Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala za besedo. Ne bom porabil 5 minut, samo na kratko. Je rešitev. Po mojem mnenju tega zakona, tako kot je pripravljen, sploh ni treba sprejeti in bi predlagal, da rečemo, da ni dober za nadaljnjo obravnavo. Če ugotavljam skozi vse ankete, ocene in pregled stanja in razmer, da so razmere na lokalni ravni glede javnega miru in reda slabe, naj policija v okviru svojih pooblastil, ki jih ima zakonske, okrepi svojo prisotnost na lokalni ravni, redarstva pa naj opravljajo naloge, ki so povezane z odloki v občinskih svetih oziroma mestnih svetih; in imamo stvar rešeno. Verjemite mi, da od 147 redarjev, ki jih je sedaj, ki opravljajo druga dela, ne ta, ki jim jih nalaga ta zakon, z dodatnimi 100 redarji mi tega ne bomo rešili. Tega problema ne bomo rešili. Ta problem bomo rešili samo z večjo pristojnostjo, kar nekdanji direktor policije, gospod Čelik poudarja deset let, z večjo pristojnostjo policije na lokalni ravni. Hvala lepa.
Hvala. Ker so vsi razpravljavci dobili besedo, s tem tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 18.30 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali kakor rečeno, ob 18.30 uri. Do tedaj hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem varstvu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 23. členu. Glasujemo. Ugotavljam, da je glasovalo 65 poslank in poslancev, za 27, proti 38. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Obenem opozarjam, če je ta amandma sprejet, postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 2 poslanske skupine LDS k 23. členu. Glasujemo. Glasovalo je 68 poslank in poslancev, za 27, proti 40. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 3 poslanske skupine Socialnih demokratov k 23. členu. Glasujemo. Od navzočih 67 poslank in poslancev je za glasovalo 28, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 4 poslanske skupine Socialnih demokratov k 23. členu. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za 29, proti 40. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 5 poslanske skupine Socialnih demokratov k 23. členu. Glasujemo. Glasovalo je 68 poslank in poslancev, za 28, proti 40. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 6, poslanske skupine LDS k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 41. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 21. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 13. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o dopolnitvi zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 2. (Za je glasovalo 65.)(Proti 2.) Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o občinskem redarstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o občinskem redarstvu, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 23. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v drugo obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo predloga zakona o preskrbi s krvjo. Državni zbor je včeraj obravnavo te točke prekinil zaradi proučitve ustreznosti vloženega uskladitvenega amandmaja vlade k 33. členu zakona. Vlada je po ponovni proučitvi ugotovila, da ne gre za neusklajenost zakona, ki bi nastala zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa, zato je uskladitveni amandma umaknila. Umik ste prejeli na klop. Prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 5. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani zakon v celoti sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 20. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala.