Spoštovane kolegice poslanke in poslanci, prosim za malo pozornosti. Lepo pozdravljeni! Lepo pozdravljeni tudi gostje na balkonu! Začenjam 29. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 58. člena ter prvega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Jelka Godec, Felice Žiža, Ferenc Horváth, mag. Matej Tonin, Jernej Vrtovec od 14.30 dalje, Aleksander Reberšek od 17. ure dalje, Blaž Pavlin, Iva Dimic, mag. Andrej Šircelj, Žan Mahnič, Željko Cigler, Luka Mesec od 13. do 16. ure, Primož Siter, dr. Franc Trček do 15. ure, Samo Bevk do 15. ure, dr. Matej Tašner Vatovec in Gregor Perič od 13. do 15. ure. Na sejo so bili vabljeni tudi predstavniki Vlade. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 29. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 15. novembra 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejela, zato zboru predlagam, da za današnjo sejo Državnega zbora določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 51 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 29. izredne seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, gospe ministrici mag. Kseniji Klampfer. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Poglavitne spremembe, ki jih novela zakona prinaša, lahko zajamemo z dvema ciljema. Prvi cilj sprememb je zagotovitev dostojnih pokojnin oziroma primernejšega dohodka za varno starost, ki ga bomo dosegli z dvigom odmernih odstotkov ter posledično izboljšanjem socialnega položaja upravičencev iz sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Pri tem smo posebno pozornost posvetili zvišanju socialne varnosti najranljivejših skupin v okviru pokojninskega sistema, med katere spadajo prejemniki najnižje starostne, invalidske in družinske pokojnine ter tudi nadomestil iz invalidskega zavarovanja. Drugi cilj je podaljševanje delovne aktivnosti, ki jo želimo doseči s spodbudami za ostajanje v zavarovanju ter zagotavljanjem sočasnega prejemanja višjega dela pokojnine in opravljanja dela upokojencev. Posodobitev zakona vključuje tudi nujne spremembe na področju izvajanja poklicnega zavarovanja, v slovenski pravni red se prenašajo tudi določbe Direktive o dejavnostih in nadzoru institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje. Naj na kratko izpostavim bistvene spremembe. V zvezi z dvigom odmernih odstotkov je predvideno, da bi v šestih letih, kolikor bi trajalo prehodno obdobje, za moške zagotovili dvig odmernega odstotka za 40 let pokojninske dobe s 57,25 % na 63,5 %. Ta odstotek bi bil tako enak za oba spola, pri čemer bi ženske letošnji odmerni odstotek v višini 63,5 % obdržale tudi v prihodnje. Če te spremembe ne bi naredili bi se v naslednjih letih ženskam odmerni odstotek znižal na 60,25 %. Velja omeniti tudi dvig odmernega odstotka za najnižjo pokojnino za dopolnjenih 15 let zavarovalne dobe, ki se bo dvignil na 29,5 %. Nadalje bi izpostavila tudi dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 % za vsakega otroka. V povezavi s tem bi omenila, da pri tem institutu ponujamo možnost izbire na način, da se lahko nekdo na račun vzgoje otrok nekoliko prej upokoji v skladu z veljavnim zakonom ali pa se odloči, da oddela polnih 40 let in je še dodatno nagrajen z dodatnim odmernim odstotkom, ki pomeni tudi dolgoročno izboljšanje posameznikovega socialnega položaja. Glede na statistiko bomo s tem pomagali predvsem starejšim ženskam, ki so najbolj na udaru, kar zadeva tveganja revščine. Naj omenim tudi dvig odmernih odstotkov pri ostalih pokojninah, tako pri družinskih kot pri vdovskih, pa tudi invalidskih pokojninah in invalidskih nadomestili in nenazadnje tako imenovani dvojni status, kjer predvidevamo, da bi nekdo, ki v prvih treh letih od izpolnitve pogojev za upokojitev ostane v zaposlitvi, lahko po novem prejemal 40 % pokojnine in ne več 20 %. Na ta način naj bi več posameznikov ostalo v zaposlitvi, in sicer ne le za polni, temveč tudi za krajši delovni čas. To pomeni, da bodo navedenega bonusa v sorazmernem delu deležni tudi tisti, ki bodo nadaljevali z delom vsaj v okviru polovičnega delovnega časa. Ministrstvo je k pripravi sprememb zakonodaje pristopilo sistematično. Najprej smo pripravili izhodišča, ta je potrdila koalicija, nato še Ekonomsko-socialni svet. Na podlagi sklepa Ekonomsko-socialnega sveta je bila ustanovljena posebna pogajalska skupina, v kateri smo v osmih krogih prišli do soglasja socialnih partnerjev glede predlaganih rešitev. V teh časih je to redek in zelo dragocen dosežek in dobra popotnica predlogom, ki jih imate danes pred seboj. Bi pa na tem mestu želela posebej poudariti, da smo si bili socialni partnerji tekom pogajalskega procesa enotni, da bo treba v kratkem začeti s pripravo naslednjega paketa pokojninskih sprememb pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Pogajalska skupina na nivoju Ekonomsko-socialnega sveta je ravno v ta namen ostala aktivna. Iz navedenega izhaja, da proces sprememb zakonodaje še ni zaključen in da nas čaka še kar nekaj dela, pri čemer ocenjujemo, da bi lahko že takoj po tem, ko bo zakonodajni proces tega paketa ukrepov zaključen, lahko pristopili k nadaljnjim spremembam ob upoštevanju zastavljenih obstoječih ciljev, ki so v zagotavljanju dostojnih pokojnin in podaljševanju delovne aktivnosti ter ob pozornosti na to, da sistem ostaja dolgoročno finančno vzdržen. Državnemu zboru predlagam, da v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora na isti seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa, gospa ministrica. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po rednem postopku. Državni zbor je na 12. seji o predlogu zakona opravil splošno razpravo in sprejel sklep, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavniki Državnega sveta, predstavnik Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, predstavnik delodajalskih in sindikalnih združenj ter tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja je predstavil predlog zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora pa je tudi povedala, da je predlagatelj pripravil ustrezne amandmaje, glede ostalih nejasnosti pa podal pismena pojasnila. V dolgi razpravi je največ pripomb k predlogu zakona dala Poslanska skupina Levice. Med drugim so opozarjali, da spremembe, ki bi morale odpravljati revščino, le-to uzakonjujejo. Z dopolnili so med drugim predlagali, da bi se minimalna pokojnina s polno pokojninsko dobo s 530 evrov zvišala na 613 evrov, kakor znašajo minimalni življenjski stroški, absolutna najnižja pokojnina pa s 233 evrov na 440 evrov. Večina razpravljavcev je poudarila pomen soglasja socialnih partnerjev za predlagano tako imenovano mini pokojninsko reformo in pozdravila vložene napore ministrstva. Poslanske skupine Desus, SAB in NSi so vsaka s svojim dopolnilom predlagale, da bi se prehodno obdobje glede zvišanja odmernega odstotka za moške za 40 let pokojninske dobe dvignilo na 63,5 %. To obdobje naj bi se skrajšalo za 3 oziroma 4 leta. Predlog Vlade predvideva obdobje 6 let, do januarja 2025. Poslanska skupina NSi je ob tem predlagala tudi uveljavljanje pravice do dodatnega odmernega odstotka zaradi skrbi za vsakega rojenega ali pa posvojenega otroka na 5 otrok in ne na največ 3, kot je predlagano v noveli. Ob tem je bil podan predlog, da bi se zaradi mladih, ki vstopajo na trg dela, dvojni status omejil na 6 let. Kot pozitivno je bilo prepoznano prizadevanje Vlade, da se doseže več delovno aktivnih v starostni skupini od 55 do 64 let, saj je v tej skupini delovno aktivnih le 35 %, kar je eden najnižjih deležev v Evropski uniji. Predstavnik Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke je bil nasprotno mnenja, da pokojninski sistem potrebuje celovito prenovo. Predloge koalicijskih poslanskih skupin za dopolnitve zakona je ocenil kot boj za upokojenske glasove znotraj koalicije. Tudi nekateri člani odbora so opozorili na lahkotno zlaganje amandmajev oziroma populizem. Predstavnik predlagatelja in predstavnik ZPIZ sta izčrpno odgovorila na dileme in pomisleke razpravljavcev. Predlog zakona rešuje anomalije iz ZPIZ-2. Opozorila sta, da pokojninski sistem ne vzdrži amandmajev Poslanske skupine Levice, ki tudi sicer niso finančno ovrednoteni. Poudarjeno je bilo, da se socialna politika ne more reševati na račun pokojninske blagajne. Prav tako je treba skrbeti za njeno dolgoročno vzdržnost. Predstavnik predlagatelja je tudi menil, da so predlagane rešitve usklajene med socialnimi partnerji, sklep Ekonomsko-socialnega sveta, zato so po njegovem mnenju dopolnila k predlogu zakona nepotrebna. Menil je, da se s tem pod vprašaj postavlja zaupanje v socialni dialog. Predlog zakona prinaša več pravic, je bilo kasneje izpostavljeno. Smo edina država, kjer že mladi z delom dijakov in študentov vplačujejo v pokojninsko blagajno, s čimer se pokojninski sistem že prilagaja demografskim spremembam. Odbor je sprejel številne amandmaje, pripravljen je dopolnjeni predlog, ki je danes pred vami. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 12. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališča poslanskih skupin ni možna. Tako prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Ker je amandma Poslanske skupine Levica k 9. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 126. členu in ker je amandma Poslanske skupine SDS k 9. členu vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 11. in k 126. členu, bomo o navedenih členih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 9., 11. in 126. člen ter amandmaja Poslanske skupine Levica ter amandmaja Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ker vidim, da ja, odpiram prijavo. Prijavljena imamo dva razpravljavca. Prvi dobi besedo gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Uvodoma se ne morem strinjati s tem, kar je bilo rečeno v poročilu matičnega odbora, in sicer, da se socialna politika ne more reševati v pokojninski blagajni. Jaz sem prepričan, da je v resnici ravno pokojninska blagajna tista, kjer je trenutno največja socialna kriza. Imamo, če pogledate strukturo, 58 tisoč upokojencev, ki živijo z manj kot 500 evri na mesec, imamo 160 tisoč upokojencev, ki živijo z manj kot 600 evri na mesec. To so ljudje, ki so celo življenje delali, to so ljudje, ki so celo življenje prejemali slabe plače in sedaj prejemajo pokojnine, ki so daleč pod pragom tveganja revščine. Lahko si oziroma mislim, da si težko predstavljate, kako je živeti s 500, 600 evri, kaj ostane od tega, ko ti ljudje plačajo račune, ko plačajo ogrevanje, televizijo, dopolnilno zdravstveno zavarovanje, elektriko. Kaj jim ostane? Životarjenje iz dneva v dan. Če je kje treba začeti popravljati socialno sliko Slovenije, je trenutno to definitivno v pokojninski blagajni. Ne moremo se tako obnašati do starejših. Ti ljudje nimajo druge možnosti, kot da jim pomagamo s pokojnino, za delo v velikih primerih niso zmožni oziroma so svojih 40 let oddelali, dobivajo pa take sramotno nizke pokojnine. Ob tem ko se govori, da se ne more reševati socialna slika upokojencev s pokojninsko blagajno, slišimo še drugi napev, ki je stalen, to je dolgoročna vzdržnost pokojninske blagajne. Z dolgoročno vzdržnostjo je takole. Pri nas imamo v resnici padajoč delež sredstev za pokojnine. Leta 2015 je ta država gledano skozi delež bruto domačega produkta namenila za pokojnine 10,9 % svojega BDP in že takrat smo bili pod povprečjem Evropske unije, ki znaša 12,6 %. Veste, koliko namenimo danes leta 2019 ob tem rekordnem proračunu? Namenimo pod 10 %, namenimo 9,8 % BDP za pokojnine. Ko je zadnjič minister Bertoncelj govoril o tem, da imamo najboljši proračun v Evropi in koliko je uspel privarčevati, je pozabil povedati, na kom je uspel privarčevati. Največja postavka, ki se je od 2015 do 2019 v proračunu znižala, so pokojnine. 2015 je ta država namenila 600 milijonov več iz centralnega proračuna za pokojnine, kot nameni letos. Sedaj boste seveda rekli, ja, ampak se je vmes povečala pokojninske blagajna. Se je, ker se je povečala zaposlenost, ampak govorim o tem, da se varčevalni proračun, ki bo leta 2021 prihranil oziroma ustvaril presežka 627 milijonov evrov, kar bo šlo več ali manj v poplačilo dolga nekim bankam v tuji lasti, ta presežek se ustvarja v veliki meri na hrbtih upokojencev. Če mi ne verjamete, poglejte, koliko namenjajo druge države Evropske unije za pokojnine. Mi namenjamo 9,8 %, povprečje EU je 12,6 %, Avstrija namenja 14,4 %. Potem pridejo ministri na delovna telesa razlagat, da mi moramo gledati na dolgoročno vzdržnost pokojninske blagajne in razni ekonomski instituti kažejo svoje projekcije, ki svarijo pred tako rekoč bankrotom države, če se bodo sredstva za pokojnine povečala na 14 %, kar je manj kot danes namenja Avstrija. To je manj, kot danes namenja Avstrija. Veste, koliko je namenjala Nemčija pred Schröderjem? Ravno zadnjič sem bral podatek. 20 % BDP je v 90. letih Nemčija namenjala za pokojnine in še danes po številnih rezih ima ta delež bistveno večji od Slovenije. Mi imamo pa pač tukaj izjemno majhno pokojninsko blagajno, iz proračuna tako rekoč dodatnih sredstev upokojenci več ne dobivajo in posledica tega je ta slika, ki sem jo na začetku povedal: 160 tisoč upokojencev pod 600 evri. Tega se ne da popravljati drugače kot z večjimi prihodki in kdorkoli misli, da se bo zgodil nek čudež, da se bodo te stvari popravile, je v zmoti. Država, družba se bo morala odločiti, da bo začela za upokojence skrbeti bolje kot doslej. Kje je glavna napaka ali pa kje je izvor problema? Poglejte si leto 1996, prepolovljeni so bili prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za delodajalce in do 2014 je na ta račun v pokojninski blagajni zmanjkalo 13 milijard evrov. 13 milijard evrov s tega naslova. V koalicijsko pogodbo smo zapisali lani poleti, da se bo ta krivica vsaj deloma popravila, da naj bi se po 0,8-odstotnih stopnjah štirikrat zaporedoma ta sredstva zvišala, da se dobijo sredstva v pokojninsko blagajno za zagotovitev boljših pokojnin, ampak tega ni. In ker tega ni, je posledica – kaj? Lepotni popravki pokojnin. Lepotni popravki na vseh nivojih. V bistvu še največ, kar s to pokojninsko reformo Vlada sporoča upokojencem, je, ne bomo vam zagotovili višjih pokojnin, uvajamo pa dvojni status, torej lahko ob prejemanju pokojnin še delate in si s tem pomagate. Ampak to je spet zelo kritično, ker vprašajmo se, kdo lahko dela. Lahko bodo delali ljudje, ki delajo v intelektualnih poklicih, lahko bodo delali profesorji, lahko bodo delali uradniki. Vsi tisti bodo verjetno tudi zainteresirani, da bodo delali še naprej. Saj nenazadnje so celo v uredništvu Dela pred časom svarili, da bo osivel javni sektor, če se to sprejme. Ampak če se vprašate, kaj bo s fizičnimi delavci, ali oni lahko delajo po 40 letih. Več ali manj ne, ker so izgarani, ker imajo poškodbe od 40 let garanja in niso več zmožni fizičnega dela. Če boste pogledali pričakovano življenjsko dobo v Sloveniji, boste videli, da je zelo razredna. Inženir lahko pričakuje 80 let življenja, fizični delavec lahko pričakuje 71 let življenja. In zdaj boste vi temu zlomljenemu fizičnemu delavcu, ki bo že v osnovi dobil zaradi odmere bistveno manjšo pokojnino, kot bi jo dobil inženir ali pa zdravnik, rekli: Ja, saj če imaš manj kot 600 evrov, boš pa pač delal. Imaš dvojni status, torej lahko delaš.« To ni noben odgovor na krizo v pokojninski blagajni. To nikomur ne bo rešilo položaja. Res je, poskrbeli boste za tiste, ki bi radi še delali po 65. letu. In ni jih malo, da bodo lahko delali še naprej in prejemali pokojnino kot nekakšno rento. Ampak tukaj govorimo o višjem in višjem srednjem razredu. Medtem ko za te, ki so zares v krizi, ki prejemajo manj kot 600 evrov, takih je več kot petina upokojencev, za te odgovora ni. Če bomo hoteli za te ljudi poskrbeti, jim ne moremo govoriti pojdite delat. Še manj jim lahko govorimo, odprite si varčevalni račun. Kako zaboga naj si odprejo varčevalni račun ob nizkih plačah, ki jih prejemajo? Edino, kar lahko naredimo, je, da ustvarimo družbeni dogovor, po katerem se zagotovi več sredstev v pokojninsko blagajno in sprejme to, kar je zapisano v koalicijski pogodbi: 613 evrov oziroma zdaj je prag revščine že višji, prag tveganja revščine mora biti enak najmanjši zagotovljeni pokojnini za 40 let delovne dobe. Vse tiste, ki so se morali invalidsko upokojiti zaradi bolezni, zaradi poškodb, ne smemo puščati na 300 ali pa 400 evrih, kot je danes, ampak jim moramo tudi zagotoviti neko dostojno življenje. Jaz mislim, da so oni trenutno največje žrtve sistema, ki ga imamo v Sloveniji, in da je treba, ko se pogovarjamo o pokojninski reformi, v prvi vrsti imeti pred očmi revne upokojence. Nanje je država pozabljala, na njih država ustvarja presežke v proračunu, zaradi njih je proračun, kot pravi minister Bertoncelj, najboljši v Evropi, največ bo prihranil. Ampak cena tega je druga stran te enačbe – ogromna revščina med najstarejšimi, ki so tej družbi tudi največ dali, mi pa nanje pozabljamo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo. Moram reči, da vsi ti predlogi, dani s strani Vlade, niso prav nič sistemski, kot Vlada to zelo rada poudarja in izpostavlja, ampak so bolj kot ne populistični in nekateri tudi všečni. Žal, ne rešujejo tistega, kar bi morali – naš pokojninski sistem še naprej ostaja zelo nepregleden, temelji na neki nezdravi solidarnosti in še vedno bodo obstajale številne krivice med upokojenci. Ko se pogovarjamo s s starejšimi ljudmi na terenu, se največ vprašanj veže na pokojnine. Zelo so prizadeti tisti z najnižjimi pokojninami. In velikokrat slišimo: »Delal sem 36, 38 let, 40 let, na koncu imam pokojnino nižjo kot nekdo, ki v Sloveniji ni delal niti dneva in vseskozi prejema socialno pomoč.« Veliko je te kritike. In se vprašamo, ali je potem takšen sistem pravičen. Ne, ni pravičen, je pa resnično krivičen. Ko povprašamo mlajše generacije, marsikdo reče, »eh, saj penzije tako ali tako ne bomo dobili, glede na to, kako gre vse skupaj [[…]]« Tudi ko pogledamo ta predlog, žal, vidimo, da ni nobene spodbude za naprej. Ni neke garancije, da bodo mladi z veseljem vsak mesec prisilno vplačevali v pokojninsko blagajno, zato ker tako ali tako ne vedo, kaj bo na koncu, ko bodo izpolnili teh 40 let ali mogoče takrat že bistveno več, če bodo sploh imeli kakšno pokojnino. Žal je tako, naš sistem je tak, da pokojnine izplačujemo iz trenutno vplačanih prispevkov v pokojninsko blagajno in s tistim, kar moramo vsako leto dodati še iz proračuna. Žal se v pokojninsko blagajno ne nateče dovolj, da bi jih poplačali. V času gospodarske rasti, kjer smo danes, še vedno damo skoraj milijardo oziroma 940 milijonov za to, da poplačamo trenutno stanje. In ko pogledamo te predloge, se tudi vprašamo, kako bo pa to finančno vzdržno, kaj se bo zgodilo takrat, ne vem, leta 2025, ko bo dejansko vse to stopilo v veljavo. Ampak prav je tako, številni izmed teh predlogov so na mestu in upokojenci si resnično zaslužijo višje pokojnine, je pa seveda vprašanje, na kakšen način bo to izvedeno. Verjamem, da se tudi na ministrstvu tega zavedajo, zato so predlagali to postopno in na nek način prenašanje vsega bremena v leto 2025, ko bo povsem druga vlada na njihovem mestu. Če se navežem na naš amandma. Resnično je, bom rekla, krivično, vi zdaj dvigujete za vse tiste, ki so si že zaslužili polno pokojnino, ki so svoje dejansko oddelali. Na nek način je cilj tega pokojninskega zakona, da bi ljudje čim dlje časa ostali v delovnem razmerju, in na tak način jih želite spodbuditi. Ampak, glejte, ti ljudje so svoje oddelali, delali so 40 let, 40 let so pošteno plačevali prispevke v pokojninsko blagajno, zdaj pa jim pripada samo 40 %. Nam se zdi to resnično krivično. Če resnično želite, da ljudje ostanejo na trgu dela, tisti, ki to želijo, naj dobijo tisto, kar so si zaslužili, če so svoje oddelali, naj dobijo polno pokojnino. In to predlaga naš amandma, za tiste, ki želijo. Seveda pa od tega, ko delajo, ne glede na to, ali delajo polni delovni čas ali skrajšani delovni čas, recimo, za polovico ali tri četrt, ni važno, od tistega ponovno plačujejo prispevke v celoti, ponovno vplačujejo prispevke v pokojninsko blagajno, in država tako ali tako od njih spet dobi nazaj. Tisto več, kaj bodo imeli, ker so si to zaslužili, bodo pa nenazadnje tudi potrošili pri nas in spet bomo dobili prek drugih davkov v sam proračun. Če vi želite ohraniti in izpolniti ta cilj, ki ste si ga zadali, in to je, da zavarovanci ostanejo dlje časa v delovnem razmerju, potem resnično ne vidim razloga, zakaj ne bi podprli tega amandmaja in jim dejansko omogočili, da dobijo polno pokojnino, ker so za njo že oddelali in si jo dejansko tudi zaslužijo. To bi bilo edino pošteno in tudi pravično. Jaz seveda računam, da boste ravno iz tega razloga ta naš amandma tudi podprli. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati pri teh amandmajih? Vidim, da ja, zato odpiram ponovno prijavo. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prva dobi besedo gospa Janja Sluga, pripravi se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa. Tista začetna pozicija, pri kateri verjamem, da se vsi v tej dvorani strinjamo in lahko nekako štartamo iz enotnega stališča, je, da so pokojnine zagotovo pri nas zelo nizke. Tu mislim, da ni nekih različnih mnenj. Zakaj so se pokojnine skozi leta in skozi pretekle mandate ves čas nižale, je pa druga zgodba. Na to pa jaz, ki pri tem nisem sodelovala, seveda nimam odgovora, lahko pa povem, kaj si mislim o tem. Zato ker je bilo pač tako najlažje. Ko se je ugotavljajo, da sistem ni vzdržen, da denarja ni, da je ne vem kaj, je bilo najlažje znižati odmerne odstotke. In to je bilo to. Tista rešitev, ki je bila najhitreje na mizi. A jaz seveda mislim, da to ni prava pot. Tisto, kar se je skozi zgodovino izkazalo, je, da ob vsakem spreminjanju pokojninskega sistema vedno in zagotovo nastanejo nove krivice – do ene skupine, do druge skupine, do tretje skupine. To zdaj vemo, ker se nam tudi posamezne skupine oglašajo in nam razlagajo, kje so tiste stvari, kjer so se jim zgodile krivice, kjer niso bile spremembe dovolj premišljene ali pa so vlekle poteze za eno skupino in s tem so se naredile še večje krivice eni drugi skupini. In to je tisti razlog, kjer se moramo vsi ustaviti in dobro skupaj razmislit, kadar spreminjamo pokojninsko zakonodajo. Ravno v tem je stvar, spremembe pokojninske zakonodaje zagotovo ne smejo biti nepremišljene, zagotovo ne smejo biti neusklajene in zagotovo ne morejo nastati 5 minut pred sejo. Zagotovo ne. In potem imamo na mizi cel kup nekih amandmajev, ki spreminjajo en člen, pa drugi člen in hkrati ne preučijo, kaj bo sprememba tega prinesla pri vseh ostalih in kako bo učinkovala. Kot sem že na odboru povedala, zelo sem vesela, da se je okrog tega predloga sprememb pokojninske zakonodaje dosegel tako širok konsenz. Na Ekonomsko-socialnem svetu se je teklo 8 krogov, plus še potem 2 v končnem usklajevanju in dosegel se je konsenz. Ni bil enostavno dosežen, kot smo slišali že tudi na odboru. O več stvareh se je dolgo pogajalo, se je sklepalo kompromise, se je delal tudi korak nazaj, za dva naprej. Ampak tisto, kar je najpomembneje, je, na koncu so se zadeve uskladile, so se zadeve ocenile z vseh vidikov, kako bodo učinkovale in se je ta konsenz dosegel. Tako se je spreminjala v preteklosti pokojninska zakonodaja in takrat, ko je dosežen tako širok konsenz, seveda lahko pričakujemo, da bodo te spremembe učinkovale tako, kot smo si zamislili in kot smo si želeli. Ministrica je danes že povedala, da cilj tega, kar imamo danes na mizah, je zagotoviti dostojnejše pokojnine za vse in podaljševanje delovne aktivnosti, pri čemer se ta drugi razlog seveda tudi v neki meri navezuje na prvega. Naj opozorim, da v preteklem mandatu se je prvič zgodilo, da so se pokojnine zamejile, da se je natančno določilo, koliko lahko znaša najnižja pokojnina za polno starost in polno delovno dobo. Če sem prej govorila o tem, da so se pokojnine ves čas nižale in odmerni odstotki ves čas nižali, pa se je v preteklem mandatu prvič zgodilo, da se je dosegel tudi ta konsenz, da je treba najnižje pokojnine določiti v nekem znesku, zato da bodo zagotavljale neko dostojnejše preživetje. In ta znesek je danes po vseh uskladitvah 533 evrov. Zagotovo bi bilo dobro, da bi bil še višji, in treba je razmisliti tudi, kako premišljeno z nepovzročanjem nekih novih krivic bi lahko tudi to dosegli. Tisto, kar pa danes obravnavamo, pa je dvig odmernega odstotka po zelo zelo dolgem času, ki bo povzročil, da se bo ta odmerni odstotek za vse dvignil na 63,5 %. Ja, seveda v prehodnem obdobju. Zakaj? Zaradi tega ker spremembe v pokojninski zakonodaji nikoli in nikdar ne smejo biti z danes na jutri tako velike, da bi povzročile nove krivice, o katerih ves čas govorim, in je treba te prehode vedno opraviti postopno. In drugič zato, da se resnično ljudi motivira, da ostajajo v delovnem razmerju. Mi se sedaj lahko pogovarjamo o tem, da nekateri ne zmorejo več delati. Ampak tisti, ki lahko in tisti, ki želijo, naj seveda delajo. Podatki kažejo, da Slovenija dosega najbolj nezavidljiv nizek odstotek pri delovni aktivnosti starejših od 55 let. Tu smo vodilni v Evropi. Čisto vse države nas prehitevajo, kjer je pri njih aktivnost te starejše populacije višja, kot je pri nas. Zagotovo je treba tukaj narediti neke korake, da se ta stvar spremeni. Namen je, da se z nekimi bonusi, da tako rečem, ohrani ljudi v delovnem razmerju. In ti bonusi so takšni, da se za vsako dodatno leto po izpolnitvi pogojev pokojnina zviša za 3 %. Tudi za nego in varstvo otrok se bo lahko uveljavljalo, se bo lahko izbiralo, ali se bo to štelo na račun delovne dobe ali pa se bo za 1,36 % zvišala pokojnina. In tako pri treh otrocih za dobre 4 %, kar ni zanemarljivo. Sam dvig odmernega odstotka na 63,5 % bo imel seveda učinek tudi na vse ostale pokojnine, tako na vdovske, invalidske in tudi na invalidska nadomestila, kjer se pričakuje učinek tega dviga odmernega odstotka med 10 in 15 %, kolikor bi to na koncu pomenilo višje odmerjene te pokojnine. Če govorimo še o dvojnem statusu, ki je nekako najbolj stimulativni ukrep za ostajanje v delovnem razmerju. Naj opozorim, da je bilo tukaj kar nekaj debate o tem, kako zadevo izpeljati. Ali da delavec lahko kar ostane neprekinjeno v delovnem razmerju, nekateri so želeli, da bi se to delovno razmerje prekinilo, da bi se delavec upokojil in potem ponovno nadaljeval. Ampak moram reči, da se je tukaj postavilo kar nekaj vprašanj, tudi meni osebno, na katere še danes nisem dobila odgovora. Govorim o primeru, da bi se delavec moral upokojiti in potem ponovno aktivirati v delovno razmerje. Kot sem že izpostavila tudi na odboru, ne predstavljam si primera, kako bi se to zgodilo, kako bi v bistvu v primeru, ko bi se delavec moral upokojiti, potem zagotovilo temu delavcu, da se bo resnično naredilo tako, kot se je z delodajalcem tudi predhodno dogovoril oziroma da se ga dovolj zaščiti, da ne pride do izkoriščanja te situacije tudi s strani delodajalca. Govorim o primerih, ko ni mogoče nekega konsenza med delavcem in delodajalcem, delavec se potem mora upokojiti, za to delovno mesto se naredi nov razpis, tekom razpisa se ugotovi, da se je pa mogoče prijavil kdo, ki bi ga delodajalec rajši vzel v delovno razmerje, in tako se potem tega delavca več ne vzame nazaj v delovno razmerje. Ali pa reče delodajalec, ah saj ti boš pa dobil zdaj plačo in pokojnino, potem ti pa za isto delo ne rabim več toliko plačevati, lahko dobiš malo manj, ker boš dobil tudi pokojnino, in mu za isto delo nameni bistveno nižje plačilo. Ali pa za primer, ko gre za obrtnike in samostojne podjetnike, ki imajo na primer, ne vem, pet zaposlenih, kako se bo ta espe, najprej zaprl firmo, upokojil, kaj bo naredil s temi svojimi zaposlenimi in kako se bo ponovno potem nazaj aktiviral in kaj se bo zgodilo s temi zaposlenimi. Kot rečeno, tukaj je mnogo dilem, na katere ni odgovorov. Bi pa kljub vsemu povedala, da glede na to, da že danes obstaja ta možnost, se pravi, da se nadaljuje z delovno aktivnostjo in se hkrati prejema 20 % pokojnine, pa smo seveda zahtevali podatke o tem, kdo danes ostaja v delovnem razmerju tudi po izpolnitvi pogojev. Moram reči, da so podatki, ki smo jih dobili, nekako v nasprotju s tem, kar smo se ves čas tudi pogovarjali, kot so bila tudi nekako moja pričakovanja. Presenetilo me je, zato vam bom tudi prebrala. Skupaj ostaja v delovnem razmerju, se pravi s tem dvojnim statusom v trenutku, kot velja, 9 tisoč 597 ljudi, od tega jih je v zasebnem sektorju kar 78 %. Že tukaj, ko se pogovarjamo o tem, kdo je tisti, ki bo ostajal v delovnem razmerju, se ves čas pogovarjamo o učiteljih, o predavateljih in tako naprej. Vendar ta podatek kaže na čisto neko drugačno razmerja. Torej 78 % v zasebnem sektorju in komaj 21,5 % v javnem sektorju. S tem da te naše debate ravno tako ovrže informacija, da je med temi, ki ostajajo kar 53 % nizko in srednje kvalificiranih delavcev. Seveda v tem trenutku, ko je mogoče pridobiti 20 % pokojnine. Ko se bo ta procent spremenil, zagotovo bo to v neki meri na to vplivalo, ker je predvideno, da dobivajo prva tri leta 40 % pokojnine. Ampak ne glede na to, ti podatki kažejo, da v tem trenutku, tako kot je postavljena zadeva, ne prihaja toliko do nekih zlorab, da bi ostajali v delovnem razmerju tisti, ki lahko, ki se jih v resnici ne potrebuje, kot smo tudi v nekih razpravah slišali. Bi si želela, da bi našli neko rešitev, kjer bi nekako vseeno imel delodajalec nekaj besede pri tem, kdo bo ostal in kdo ne. Ampak kot je bilo rečeno, tu je mnogo dilem, za katere resnično ne vem, na kakšen način jih rešiti. Če nekako povzamem. Prvič po dolgem času se odmerni odstotki dvigujejo. Prvič po dolgem času lahko delavci z neko dodatno delovno aktivnostjo pokojnine sebi višajo na tak način, da se jim dejansko na koncu tudi v resnici pozna. Glede na to, da je bil konsenz družbenih partnerjev dosežen v tako visoki meri, tudi to pozdravljam. Zagotovo pa je treba v prihodnosti, in to zelo hitro, nasloviti tudi vse te krivice te skupine, ki so se oglasile, ki so v preteklosti te krivice doživele, jih identificirati in tudi zanje najti ustrezne rešitve. To pa je po zagotovilu državnega sekretarja, da bo ta pogajalska skupina, delovna skupina ostala aktivna in se bo kar zelo hitro že pogovarjala tudi o odpravi teh krivic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji dobi besedo gospod Miha Kordiš. Pripravi se gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Hvala za besedo predsedujoča. 58 tisoč upokojencev, ki živijo pod pragom tveganja revščine. 160 tisoč takih, ki imajo pokojnino pod 600 evrov. In kaj jim pripravi Vlada? Pokojninsko reformo za dvig najnižjih pokojnin, ki lahko upokojence reši revščine in jim omogoči dostojno preživetje? Ne. Vlada palico že ima, tej palici se reče pokojnina, ki preživetja ne omogoča , zdaj ponuja še korenček v obliki subvencioniranja dodatnega dela upokojencev, takrat ko bi ti morali uživati penzijo z dohodkom, ki so si ga prislužili. Ta ukrep ni ukrep za pravično penzijsko reformo. To je ukrep za nepravično reformo trga dela in pomeni še dodatno prekarizacijo. Upokojencev ne rešuje, revščine upokojencev ne naslavlja, marveč jih sili, da tudi po izpolnjenih pogojih za pokojnino, na trgu dela ostanejo. Ne zaradi tega da bi realizirali sami sebe, ne zaradi tega ker radi delajo, ampak ker morajo iz naslova golega preživetja. In to ni pokojninska reforma, to je reforma tega dela. V špuri vsega najslabšega, kar so reforme trga dela v zadnjem desetletju ali dveh prinesle. Še več prekarnosti, še več fleksibilnosti. Vzpostavlja se spirala, negativna spirala v dirki do dna. 40 % penzije bo upokojenec, ki ostane delovno aktiven, prejel, iz tega naslova predstavlja nelojalno konkurenco tistim, ki dejansko so delovno aktivni, propisno, mlajšim recimo. Zaradi tega bo prišlo do pritiska na mezde, se pravi do pritiska na plače, da bodo plače nižje, ker se bo rezervna armada dela povečala. Zaradi tega bo prišlo tudi do izpada delovnih mest za mlajše, vse skupaj bo prispevalo v nižja vplačila v pokojninsko blagajno in situacija, kar se pokojninske blagajne tiče, bo še slabša. Ustvarili smo pogoje, da bodo generacije bodočih upokojencev tolkle še več revščine, kot da te revščine že sedaj ni dovolj. To je resnica tega dvojnega statusa. Dvojni status ni nekaj, kar upokojencem pomaga. Dvojni status je nekaj, kar delodajalce subvencionira zdaj še na plečih upokojencev, in nič drugega. Edina rešitev prenizkih penzij je zelo preprosta, pa kolegice in kolegi o njej nočete ne slišati, ne razpravljati, kaj šele jih udejanjati, in to je, da se najnižje penzije dvignejo, pika, na mejo tega, da omogočajo vsaj osnovne ravni preživetja. Zato smo v Levici predložili na matičnem delovnem telesu v obravnavo tudi amandmaje, s katerimi niste želeli polemizirati, ki jih niste podprli. Določb teh amandmajev današnja obravnava zakona ne vsebuje, kajti amandmaji so konkretno dve določbi, da se absolutno najnižja penzija, ki zdaj znaša 233 evrov, dvigne na raven kratkoročnih življenjskih stroškov, 442 evrov, in da se zajamčena pokojnina za polno delovno dobo dvigne na 613 evrov, kar je raven dolgoročnih življenjskih stroškov. To je nek naračunan znesek, precej administrativno naračunan znesek. Zadnji izračun je bil narejen leta 2017, ki naj bi omogočil preživetje v tej državi. Tako velik del upokojencev do tega zneska ne pride. Ne zaradi tega ker bi bilo v tej državi premalo denarja. Denarja je dovolj. Ampak zaradi serije političnih odločitev, ki peljejo v to, da se bogatim dajejo davčni odpustki, da se proračunski denar zapravlja za Natove oklepnike, da se hvali z nekaj 100 milijonskimi proračunskimi presežki, hkrati se pa upokojence strada. Strada. 280 evrov pokojnine človeka v enemu mesecu ne pusti sitega. In zdaj pa v obrambi te vladne pokojninske reforme, ki je v resnici reforma za dodatno fleksibilizacijo trga dela, poslušamo naracije o krivicah, češ, ne smemo preveč posegati v penzije, dvigniti pokojnin, ker bomo ustvarili nove krivice. A, ja, a to, ko so pa zdaj ljudje lačni, ker imajo penzije, s katerimi ne morejo skozi mesec, pa pijejo cukrano vodo, da približno dobijo notri kalorije, a to je pa v redu? Pa dajte no, ali vas je kaj sram! Druga stvar, ki jo v Levici predlagamo za popravek položaja upokojencev, je, da se dvigi odmernih odstotkov, ki so mimogrede prenizki in so nepošteno prenizki tudi po spolu, upoštevajo tudi za nazaj, tudi za vse pretekle kategorije upokojencev, da se odmerni odstotek, kolikor se sedaj sploh dviguje, upošteva tudi za nazaj, da se na tak način popravijo pretekle krivice. Kako v resnici ni absolutno nikakršnega interesa, da bi odpravljali revščino upokojencev, da bi dvigovali najnižje penzije, zelo zgovorno priča tudi intervencija, ki jo je imel na matičnem delovnem telesu kolega Goran Lukić iz Delavske svetovalnice. On je govoril o delovnih invalidih in kakšne zneske ti delovni invalidi prejemajo. Povedal je konkreten primer enega delavca, ki je prišel preko Slovenije in je bil napoten v Bolgarijo. Tam je padel z gradbenega odra, se poškodoval in dobil odločbo invalid tretje kategorije. Ker tukaj nima stalnega bivališča, ima samo začasno bivališče, ne more uveljavljati niti socialnih pravic, kot bi jih lahko, pa so že te nizke. Sedaj mora ta invalid shajati z 282 evri dohodka. 282 evrov za invalida, delavnega invalida. Ali vladna pokojninska reforma položaj delovnih invalidov naslavlja? Tudi ne. Tudi je kolega Goran Lukić iz Delavske svetovalnice je vedel na odboru povedati, da neprestano trkajo na vrata ministrstva, pa se tam ekipe sogovornikov menjajo, vsakič na novo se razlaga položaj in problem, zgodi se nič ne oziroma kar se je zgodilo, obravnavamo danes. In to, kar obravnavamo danes, je slabo. Ne rešuje ničesar. Ni, da je v tej državi premalo denarja za odpravo revščine, ni, da je v tej državi premalo denarja za dvig najnižjih pokojnin. Prav nasprotno, denarja je dovolj. Prvič, samo v tem letu se je za razbremenitev najvišjih plač in regresov v proračun zvrtala 200 milijonov evrov težka luknja. To je 200 milijonov vsako leto proračunskega minusa. 200 milijonov, nekaj iz regresa, nekaj iz davčne oziroma dohodninske reforme za bogate. Te spremembe so se zgodile po poteh davčnih reform prejšnje vlade. Vlada Mira Cerarja je v štirih letih naredila za 100 milijonov evrov škode na leto z davčnimi razbremenitvami najvišjih plač. Se pravi, če pogledamo samo zadnjih pet let davčne politike, ki se je sprejela, je skupaj proračunu vzela 300 milijonov evrov vsako leto. Kam jih je dala? Tistim, ki imajo že sedaj vsega zadosti. Tam, kjer se začnejo dvakratniki, trikratniki, štirikratniki, petkratniki povprečne plače. Samo tukaj se je izgubilo 300 milijonov evrov. Povejte mi, kako v tej državi ni dovolj denarja, kako ta družba ni dovolj bogata, da bi omogočila dostojno preživetje svojim upokojencem. Je, seveda je, samo vi, kolegice in kolegi, vi, gospe in gospodje, se odločate, da bo ta denar šel v bogataške žepe pa za kapitalistične subvencije, namesto za solidarnost, za pravičnost, zato da bodo upokojenci lahko preživeli. Dalje. Se bom vrnil na dogajanje pred tednom oziroma dvema, ko se je sprejemal proračun, kjer imamo ministrsko ekipo, na njenem čelu ministra za finance, ki se hvali s proračunskimi presežki – 300 milijonov evrov na leto, 400, 600 milijonov evrov proračunskega presežka v letu 2021. Ali ste se vprašali, od kod ti proračunski presežki pridejo? Vam bom dal en namig. V zadnjih letih je transfer iz proračuna v penzijsko blagajno padel z več kot milijarde in pol pod raven 1 milijarde. Z lahkoto te številke interpretiramo precej točno na način, če rečemo, da je to denar, ki se je vzel pokojninam. Vaš proračunski presežek pomeni to, da 300 evrov pokojnine ostane na ravni 300 penzije, da bo 400 evrov pokojnine še naprej 400 evrov pokojnine, da bodo delovni invalidi še naprej životarili. Vse to so politične odločitve. Tu zadaj ni demografije, tu zadaj ni višje matematike. Prav nobenega otipljivega razloga ni, zakaj najnižjih pokojnin ne bi dvignili, zakaj revščine nasploh, pa danes, glede na to kaj obravnavamo, še posebej revščine upokojencev ne bi odpravili. Samo odločiti se je treba za to. Ampak na odboru ste take ukrepe zavrnili. Zavrnili ste to, da se absolutno najnižja penzija dvigne s 233 na 440 evrov. Zavrnili ste to, da tisti, ki je delal celo življenje, prispeval pošteno, da bi zdaj bil upravičen vsaj do 613 evrov zajamčene penzije. Namesto tega ljudem ponujate minorne dvige odmernih odstotkov. Saj to je okej, da se dvignejo odmerni odstotki, pozitivna stvar, ampak v resnici to, kar ste prinesli na mizo, je pljunek v morje revščine. Tisti, ki mu na koncu meseca zmanjka, ki se mora spraševati o tem, ali bo kupil makarone ali bo plačal položnico, tistemu ti vaši minimalni dvigi odmernih odstotkov ne pomagajo prav čisto nič. Zaradi tega dviga odmernih odstotkov noben upokojenec, ki živi v revščini, ne bo čisto nič manj lačen. Dajmo si naliti čistega vina. Potem pa zavračate pobude za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki bi efektivno predstavljale najvišji dvig pokojnin v tej državi, ker bi praktično vsem upokojencem ostalo 30 evrov na mesec več. Na sejah Državnega zbora se »cenkate« o tem, da bi se penzije uskladile za 6 evrov navzgor. 6 evrov. Jaz si ne predstavljam, kako ljudje preživijo s tako majhnimi zneski. Upam, da bodo danes sprejeti vsaj tisti naši amandmaji, ki režejo krivičen dvojni status, ki namesto da upokojencem omogočajo varno starost, jih silijo na trg dela iz naslova golega preživetja in da bo sprejeto tudi naše amandmiranje, ki te dvige, kolikor majhni že pač so, te dvige odmernih odstotkov in iz tega izhajajoče višje penzije omogoči tudi za te generacije, ki so že upokojene, ne pa samo za tiste, ki šele bodo šle v pokoj. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Ivanuša, pripravi pa se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Vsi prisotni v dvorani, lep pozdrav. Pred sabo imamo, bomo rekli temu, mini reformo. In je res mini, mini, ampak vseeno boljše kot nič. Daleč od tiste sistemske, ki bi naj prišla bi to uredila enkrat za vselej. Moti me to, da danes še prihajajo amandmaji na mizo, zdaj že ne vem, koliko jih je. Ne vemo jih več niti prešteti niti predelati, kajti prihajajo kar na mizo oziroma malo prej so prišli. To me izredno moti, saj se ne moremo prav nič odločiti, očitno nas posiljujete s temi amandmaji v zadnjem času in zopet se bo nekje neka krivica napravila, ne vem, mogoče so dobronamerni, ampak na neki drugi strani pa se zopet pojavi neka krivičnost do nekih drugih oseb. Jaz bi se pri tej mini reformici usklajevanje pokojnin dotaknil neenakosti glede moških in žensk. Imam občutek, da ni tako, kot bi moralo biti, kar imamo celo zapisano v ustavi. Razlike delati med moškimi in ženskami, v tej zgodbi bolj ali manj gre v slabo stran moškega, kajti vemo vsi, statistika pravi, moški v Sloveniji imajo krajšo življenjsko dobo, potem pa pri tem odmernem odstotku imamo nekje na šestih letih. Tako da jaz pri tem odmernem odstotku nisem naklonjen temu. Jaz bi dal izenačiti enega in drugega takoj, brez kakršnih koli dilem. Moti me tudi, kje je ta zagovornik načela enakosti, tako imenovani zagovornik, ki je po mojem totalno nepotreben organ v Sloveniji, ki je namenjen samemu sebi, saj se ni oglasil v tej zgodbi. Jaz mislim, da ne. Tu bi mu jaz zameril, da se enostavno ni oglasil, da bi mogoče vsaj poskušal pomagati pri tej dilemi. Moti me tudi, da se dviguje odmerni odstotek tistim, ki nimajo 15 let delovne dobe. Ali ne stremimo k temu, da bi imeli vsi v Sloveniji 40 let delovne dobe in več? To je tista smer. V poslanski skupini smo tudi mi predlagali, da se pokojnine, tiste, ki so res rigorozno majhne, govorim o kmečkih pokojninah, dvignejo na raven socialke 402,18 evra. Na eni strani je država kmetom dala nek nižji odsek pravic, na drugi strani pa jih je kaznovala z nizkimi pokojninami. Verjamem, da so ljudje vse to plačali, kakor jim je bilo naloženo. Ampak žal so pa prikrajšani oziroma so osiromašeni v končnem znesku. V naši družbi bi kmetje morali imeti posebno mesto, kajti oni so tisti, ki nas prehranjujejo. Rad bi tudi, da imamo zdravo in domačo hrano, ne pa da imamo nekakovostni uvoz in ne vem kaj vse, da potem prihaja do zdravstvenih težav. Danes imamo pač to pokojnino, ki je za 40 let delovne dobe ali več na 520 evrih. To je sedaj ta zagotovljenost. Ampak mi smo predlagali, dali smo pobudo, da vsi tisti, ki imajo 40 let delovne dobe in več, bi imeli 700 evrov. To je bil naš predlog, predlog nacionalen stranke. Tudi izračune smo delali. Govorimo o približno 125 tisoč ljudeh, ki imajo to delovno dobo in več, od teh 620 tisoč upokojencev, kolikor jih imamo v Sloveniji. Mi smo delali izračune in bi ti izračuni nekje bili v povprečju 68 milijonov evrov na leto. To bi bil končni znesek, da bi tisti, ki imajo danes 530 evrov, imeli 700 evrov pokojnine. Glede delnih pokojnin v višini 40 %, se pravi, predlog je, da bi bil potem dohodek služba plus tri leta 40 % pokojnine. Po treh letih pa gre zopet ta odstotek na 20 %. To se mi zdi totalno nesmiselno. Pri nas bi morali stremeti k temu, da tisti, ki je v službi, če izpolnjuje pogoje, da lahko dela in dobi tudi 100-odstotno pokojnino. V končni fazi se mu pa na koncu itak vse obračuna v dohodninskih lestvicah. Tako bi država imela bistveno več od tega, ne pa da to omejujemo z odstotki, najprej 40, potem pa zopet na 20. Nenavadno se mi tudi zdi, da delodajalci pri upokojitvi svojih delavcev nimajo nobene besede, kajti vsakega dobrega delavca si vsak delodajalec želi, da ga ima še naprej v svoji sredini. Pa še glede upokojevanja v javnem sektorju. Imamo ogromno zdravnikov, sodnikov, profesorjev, ki se držijo na teh pozicijah, zasedajo dobro plačana delovna mesta in enostavno se ne dajo v pokoj. Jaz bi rekel, da je treba dati priložnost mladim, ki imajo energijo, ki so dosti bolj produktivni kot pa tisti stari kadri, ki se držijo bolj ali manj samo zaradi tega, da se pač držijo in da imajo nek monopol. Tako kot smo zadnjič slišali, pri zdravnikih, profesorjih, recimo, to je katastrofa, ti se enostavno ne dajo ven. Bi pa posebej vprašanje postavil gospodu državnemu sekretarju, ki ga moram citirati: Zakaj v dopolnitvah 39.a člena ZPIZ niso zajeti zavarovanci, ki izpolnjujejo pogoje za predčasno pokojnino in so do sedaj že uživali pravico do 20 % predčasnih pokojnin. Predlog sprememb zakona namreč navaja samo zavarovance, ki imajo pravico do starostne pokojnine. Kaj bo v bodoče z zavarovanci, ki imajo po obstoječem zakonu pravico do predčasne pokojnine? Moram priznati, da Slovenska nacionalna stranka v Odboru za delo nima svojega člana, poskušamo nekako dojemati stvari bolj od strani. Še dodatno vprašanje imam za državnega sekretarja, kako je s temi zadevami, recimo, ta starostna struktura, ki se upokojuje, so vsi bili v Jugoslaviji v vojski, vsi so vojsko služili. Nekateri so si odkupili ta čas v vojski, tudi firme so kupovale, če so imele denar, so tudi svojim delavcem plačevale ta čas, ko so manjkali. To se je plačalo, vendar ne vidimo tega, kje se to realizira, ali se sploh realizira ali pa se ne. Toliko z moje strani. Se bom pa še naknadno vključil v razpravo, saj je še kar nekaj dilem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Nataša Sukič ima besedo. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane in spoštovani! To, kar je pred nami, je, oprostite izrazu, navadno neoliberalno skrpucalo, in to od vladne koalicije, v kateri sedi stranka Desus, ki bi se morala prva boriti za upokojence, sploh tiste najrevnejše, stranka SAB, ki se širokousti, kako bo poskrbela za upokojence, in to v trenutku, ko je v tej državi več kot 200 tisoč upokojencev skrajno revnih. Pokojninski sistem naj bi bil, moral bi biti, pa, žal, ni, sistem socialne varnosti. Ali je res? Ali sploh je še to res? In kako je potemtakem možno, da je vse več upokojencev revnih, da živijo v skrajni bedi, ampak resnično v skrajni bedi, spoštovane in spoštovani, skriti za zidovi svojih domov, da jih mi zdajle tukaj ne vidimo, ker nimajo več kam, samo še hirajo lahko in čakajo na tisti zadnji izdih. Pokojninski sistemi so že 30 let pod nenehnim udarom neoliberalnih politik. In to je razlog, da se sistem solidarnosti razgrajuje, iz vlade v vlado vse bolj razgrajuje, dokler se ne bo razletel na prafaktorje. Nič se ne naredi v smeri, da bi se to stanje izboljšalo. Prav tako se ne naredi nič pri dolgotrajni oskrbi, samo govori se, kako se bo naredilo. In če vse to združimo, razpadajoči, razgrajen pokojninski sistem in dolgotrajna oskrba, nedelujoča, ki je ni, če to dvoje združimo, lahko razumemo, zakaj je ta trenutek več kot 200 tisoč upokojenk in upokojencev, ljudi, ki so svoje življenja dali tej družbi, zato da na koncu hirajo, živi kot živi. In to je dejstvo. Nehajmo se sprenevedati. Od vlade do vlade je slabše. Stanje se slabša. Novela, ki je pred nami – kaj kaže ta novela? Kaže, da si predlagatelj ne upa predlagati resne pokojninske reforme, da je v bistvu dezorientiran, da se boji. In kdo bo nastradal, kdo bo tisti, ki bo najbolj na udaru, ki bo največji poraženec te novele? Ja, seveda, spet tisti najrevnejši upokojenci. Napoveduje se neka večja reforma v prihodnje, v drugem koraku. Te zgodbe o dveh korakih so sila popularne, vemo pa, kaj pomenijo. V prvem koraku se ne naredi nič, za drugega pa bo prepozno, ker bodo že nove volitve na obzorju. In potem bo prišla nova vlada in zgodba se bo ponovila in se bo ponavljala v nedogled. Pa poglejmo zdaj ta 9. člen, ki mu mi predlagamo amandma oziroma uvajanje tako imenovanega dvojnega statusa upokojencev. V čem je problem? Čeprav na prvi pogled to ni očitno, se v temelju zažira ta predlog dvojnega statusa, spreminja, se zažira v sam koncept pokojninskega sistema. Spreminja ga namreč iz sistema socialne pravičnosti in solidarnosti, ki temelji na predpostavki, da pokojnine zagotavljajo udobno in mirno starost, v tržni rentni sistem, kjer prvi kot pokojninski steber ne zagotavlja več ustrezne pokojnine, ampak mora biti le-ta dopolnjena bodisi s privatnimi zavarovanji bodisi z drugimi viri, kot je recimo dodatno delo. To prinaša ta dvojni status upokojencev. Dvojni status torej vodi v situacijo, v kateri pokojnine iz prvega stebra nikoli več ne bodo zagotavljale varne starosti. Nikoli. Če bomo šli po tej poti, bo samo še slabše. Dodaten problem je, da dvojni status ne samo, da se zažira v sam pokojninski sistem in ga razgrajuje na res neverjeten način, obenem ustvarja tudi nelojalno konkurenco na trgu dela in zaposlovanja na trgu delovne sile in zbija ceno delovni sili. Onemogoča mlade, ki bi lahko delali. Sili jih v prekarizacijo, v negotove zaposlitve, v delo za prenizko plačo. To ustvarja ta dvojni sistem, dvojni status, ki ga predlaga. In kaj pravzaprav počne? To je predvsem darilo zdravnikom, raznim profesorjem, raznimi birokratom. Ti bodo lahko delali. Njihova pričakovana življenjska starost je 80 let. Pričakovana življenjska starost najbolj zgaranih, tistih, ki so revni že za časa svojega aktivnega življenjskega obdobja, se pravi, ko še delajo, je pa 71 let. Ali mislite, da bo gradbinec, ko je že zgaran po celem življenjskem delu, še kopal jarke, ko bo star 67, 70 let? Ali bo pleskar še lahko barval, pleskal stene? Bo šofer težkega tovornjaka še lahko vozil na dolge relacije težke tovornjake? Ali mislite, da bo res? Ne, ne bo mogel. In njegova pokojnina bo skrajno nizka in še nižja in se ne bo nikoli popravila. Zakaj? Ker bodo tisti, ki so bili že itak za časa aktivne dobe dobro plačani, razni profesorji, zdravniki in podobni še dalje delali in dobili zraven še 40-odstotno rento mesečno. 40-odstotno rento bodo dobili, ki je, lahko rečemo, tudi svojevrsten univerzalni temeljni dohodek samo za posebno skupino ljudi ali ne vem, kako naj temu sploh rečem. Še pravniki opozarjajo, da rešitve nizkih pokojnin in želja za delo zmožnih upokojencev ni mogoče iskati v dvojnem statusu, ampak v višjih pokojninah. Dvojni status je po njihovem mnenju, po mnenju pravne stroke nepravičen in postavlja pod vprašaj načelo medgeneracijske solidarnosti. In pomislekom pravne stroke se pridružuje celo direktor ZPIZ Marjan Papež. Še več, direktor je na seji opozoril in povedal, da so dvojni status predlagatelji uredili tako slabo, da je povsem možno, da bodo nekateri dejansko ob delu prejemali še več kot 40 % pokojnine. Ali je bil kakšen odziv ministrstva? Ni ga bilo. Kar je povsem neverjetno in nedopustno. Če zaključim. Sistem solidarnosti lahko obstoji zgolj in edino le na temeljih, ki niso prekarni, ampak so stabilni. Kriza pokojninskih sistemov v resnici ni kriza staranja prebivalstva, ampak je odraz razkroja rednih zaposlitev in funkcionalnega trga dela in zaposlovanja. Zato Levica zagovarja ponovno vzpostavitev osnovne solidarnostne infrastrukture. Nek zaupanja vreden pokojninski sistem pa je recimo temeljni gradnik le-tega, kar predlagamo. Če se še samo strogo omejim na obrazložitev amandmaja, ki ga predlagamo k 9. členu. Celo naša zakonodajno-pravna služba je opozorila na številne pomanjkljivosti le-tega. Zapisala je, da bi nasprotujoča si stališča stroke lahko vodila v nasprotujoči si cilje predlagatelja pri urejanju te problematike. Opozorila je, da predlagatelj delno pokojnino razume kot socialno pravico, hkrati pa tudi kot finančno spodbudo. In s tem opozarja na kontradiktornost predlagane ureditve. Še bolj alarmantno je, da je predlagatelj v svojem pojasnilu k mnenju ZPS zapisal, da je kontradiktoren sistem dvojnega statusa urejen konsistentno. Prav to, da je protislovje konsistentno prisotno v zakonski materiji, je namreč osnovni problem tega dvojnega statusa. Še enkrat poudarjam to, kar je bilo danes že povedano, reforma trga dela ne sodi v pokojninsko zakonodajo. Pika. Ne sodi. Mi trga dela ne moremo in ne smemo reformirati na račun upokojencev. Mi je zelo žal. Cinizem predlagatelja, ki v svojem odgovoru pojasnjuje, da gre tako za cilj kot sredstvo, je na žalost več kot očiten. Predlagana reforma bo dodatno prekarizirala trg delovne sile, kar sem prej že povedal, povečala bo konkurenco med delavci ter s tem povzročila dodatni upad delavskih pravic. Obstoječe stanje je torej še vedno boljše kot predlagana reforma, zato mi predlagamo, da se ta 9. člen popolnoma črta. Ob koncu naj povem, da ne podpiramo amandmaja SDS, ki predvideva še huje. Amandma SDS bi tistim, ki delajo, ko dosežejo upokojitveno starost, dal kar 100-odstotno pokojnino. Dobro, vladna koalicija bi jim pa dal 40-odstotno. Lepo vas prosim, ljudje moji, kdo so tisti, ki delajo, ko dosežejo upokojitveno starost? Premislimo še enkrat o tem. Tisti, in teh je večina, ki so zgarani, uničeni, invalidni, bolni, tistim to gotovo ne prinaša nič, razen še dalje stanje, v katerem ne bo mogoče zvišati osnovnih pokojnin, pa bi jih morali. Stanje, ki omogoča, da več kot 200 tisoč naših upokojenk in upokojencev ta trenutek dobesedno hira, ki ima pokojnine manjše, kot so najnižji življenjski stroški. A je to tista družba, h kateri stremimo? Je to sploh še s od solidarnosti, od družbene solidarnosti? A je to nekaj, česar se pravzaprav mi tukaj ne bomo nekega dne sramovali, če bomo še dalje nadaljevali s tem dobesedno pogromom oziroma pogubnimi neoliberalnimi politikami? Resnično se vprašajmo, drage poslanke in poslanci, ali ni čas, da končno preobrnemo miselnost po 30 letih dobesedno pustošenja vseh sistemov, ki so zagotavljali vsaj minimalno dostojanstvo ljudi. Še enkrat apeliram predvsem na Desus, ki sedite v Vladi. Vi ste tisti, ki ste prvi odgovorni upokojencem. SAB, vi govorite, da boste naredili za upokojence nekaj. Naredite! Ampak ne tega, da boste ponovno ustvarjali razredne razlike. Tisti, ki so že itak za časa aktivnega življenja bogati, bodo naprej še bogatejši, reveži bodo pa tako in tako ostali reveži in bodo samo še bolj revni. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil sedaj državni sekretar gospod Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Pa bi začel nekje na koncu. Se pravi, predlog, ki ga imate pred sabo in je zdaj šel že skozi prvo branje, skozi odbor, ni več tisti predlog, ki je bil vložen. Zato je tukaj prvi odziv na tisto, kar je bilo v mnenju Zakonodajno-pravne službe. Vloženi so bili določeni amandmaji. Točno na tisto, kar ste vi sedaj omenjali, je bil tudi že dan dodaten odziv Zakonodajno-pravne službe in podali smo tudi pisno utemeljitev tistih zadev, ki niso bile vezane na amandmaje, zakaj je predlog utemeljen oziroma kaj je razlog za to, da se določene stvari naredi tako, kot se. Res je teh gradiv veliko, ampak so in so javno tudi objavljena na spletni strani Državnega zbora. Predlog, ko je bil pripravljen, temelji, kot je bilo že tudi povedano, na izhodiščih, ki so bila v koalicijski pogodbi. Vmes je bil tudi en sporazum z vami, z Levico, in takrat ste pristopili k temu. Se pravi, da določene stvari so razumem, tudi takrat, ko ste s temu pristopili, bile v tem duhu, kot si predstavljate. Moram pa vseeno povedati, da to, kar je bilo rečeno, če povzamem to, kar je bilo zdaj čisto na koncu rečeno, je tako, da višje pokojnine za prihodnje generacije – slabo, več sredstev za upokojence – slabo. Jaz tega ne razumem. Zaradi tega ker vse, kar se dela zdaj s to spremembo, je dejansko prvi cilj, ki mu dosledno sledimo, boljši socialni status upokojencev, to je v tem duhu, da pridemo na raven dostojnih pokojnin. In druga zadeva, ki pa gre z vidika vzdržnosti sistema, ker je treba ves čas gledati obe komponenti, kaj bomo naredili na tistem, kjer nam gre dejansko zelo slabo, in to je delovna aktivnost nad 55 let. Ne govorimo o delovni aktivnosti nad 65 let. Govorimo o delovni aktivnosti 55 do 64 let, kjer smo na evropskem repu. Razlogov za to je veliko. Od tega tudi ministrstvo ne beži, ker večina zadev se tiče našega ministrstva. Se pravi, se tiče tudi pogojev dela, se tiče vključevanja starejših v delo, se tiče dejansko zagotavljanja nekega podpornega okolja v duhu novih veščin, znanj in vlaganja v zaposlene, se tiče tudi varnosti in zdravja na delovnem mestu in tako naprej. In to skupaj z določenimi mehkimi ukrepi, ne s prisilnim zadrževanjem ljudi na trgu dela, ampak z neko ponujeno roko v tej smeri, da si lahko tako na kratek rok – v smislu dvojnega statusa, kot tudi na zelo dolgi rok, izboljšajo svoj socialni položaj, je tista smer, za katero smo ocenili, da je prava in je razumna. Vsi s tem pridobijo oziroma vsi s tem tudi kot sistem, če gledamo v širšem smislu, tudi kot družba pridobivamo. Moram reči, da s tem, ko se ves čas slika neka katastrofična slika pokojninskega sistema, ki to ni, je to bolj ali manj izključno oglas za komercialne zavarovalnice za prodajo njihovih produktov. Zato me malo preseneča tako oglaševanje. Mi imamo prvi steber, je integralni del našega sistema socialne varnosti, ga moramo čuvati, skrbeti za njega, da bodo tudi prihodnje generacije iz tega črpale. Jaz sem že večkrat povedal, da gre verjetno za eno izmed največjih civilizacijskih pridobitev družbe, ko se pogovarjamo o prvem stebru, ko se pogovarjamo o pretočnem sistemu, ko se zagotavlja skozi tega tudi določena socialna varnost. Je pa res, da je ta sistem zavarovalni in je bil vedno odvisen od tega, koliko je nekdo vplačal in koliko let je to vplačeval. In iz tega potem sledijo tudi posledice v višini pokojnin. Se pravi, nihče se ni rodil pri 60 letih. Vedno ima neke predhodne razloge za to. Nekateri so lahko na strani tiste osebe, ki se upokojuje, lahko so pa tudi določeni razlogi, ki pa niso bili v moči te osebe. In v tem primeru imamo določene korekcijske mehanizme z vidika solidarnosti tako v pokojninskem sistemu kot tudi v sistemu socialnih transferjev, ki potem zagotavljajo neko dostojno raven bivanja, ko je glede na možnosti, ki jih imamo, možno zagotoviti, glede na ostale prioritete, ki so tudi vzpostavljene. Od tu naprej na določena vprašanja, na takšne zadeve, kot so »neoliberalno skrpucalo« in podobno, se pa ne bom odzival, kljub temu da imam jaz kar dosti prebranega iz te pa iz one strani. Ker to pa je, moram reči, je pa nekoliko žaljivo, ker če bi dejanskotiste koncepte, ki so bili konec koncev tudi neoliberalni ali na drugi strani dosledno se prebiralo pa bi se primerjalo, v katero smer gre ta predlog boste težko potegnile takšne vzporednice, kot so bile danes risane. Od tukaj naprej tudi je bilo vprašanje predstavnika SNS, in to dve zadevi. Eno je bilo glede vojske, se pravi, kako se to upošteva. Upoštevata se dve tretjini služenja tega vojaškega roka, in to se lahko upošteva na več načinov. Eno je že zagotovo to, če imate izpolnjenih 40 let pokojninske dobe, se lahko to uporabi za znižanje starosti, da se lahko starostno upokojite pri malenkostno nižjih pogojih. Se pravi, da se upošteva. Če so pa dokupljena leta, se pa to upošteva takrat, ko se izpolni pogoj 40 oddelanih let, in če imate morda eno leto dokupljeno, se bo od takrat odmerila pokojnina, se pravi starostna, od 41 let. Se pravi, da v vsakem primeru, ko se izpolnijo polni pogoji za upokojitev, če se malo pogovorno izrazim, se to tudi upošteva, se pravi nikakor ne gre v nič, ampak se zrcali skozi višjo pokojnino, ki se potem prejema za celotno obdobje. Od tukaj naprej je bilo tudi vprašanje na 39.a člen, se pravi, v nekem smislu dvojni status, ker smo spremenili eno zadevo. Se pravi, da obstoječi dvojni status predvideva, da lahko nekdo 20 % odstotkov črpa že ob izpolnjevanju pogojev za predčasno pokojnino. Zaradi tega ker se ta odstotek sedaj dviga in da smo tudi, ko smo gledali podatke ugotovili, da je smiselno stimulirati naslednje generacije, se pravi, tiste, ki izpolnjujejo polne pogoje, smo tukaj ta pogoj spremenili. Tisti, ki pa sedaj to že prejemajo, bodo prejemali do izpolnitve polnih pogojev. Če bodo pa delali od takrat naprej, bodo pa potem upravičeni tri leta do prejemanja 40 %. Bilo je rečenih še nekaj stvari, ki bi jih veljajo malo obdelati, kakšne so dejansko pokojnine v Sloveniji. Zagotovo ena izmed pomembnih stvari, ki se jo velja pogledati, je v bistvu, kakšne so pokojnine pri izpolnjevanju določenih pogojev. Se pravi, če so izpolnjeni pogoji 40 let, je povprečna pokojnina, ki jo lahko nekdo pričakuje, približno 840 evrov neto. Povprečna starostna pokojnina trenutno v Sloveniji znaša okoli 740 evrov neto, če ne upoštevamo delnih pokojnin. Zakaj ne upoštevam pri tem delnih pokojnin? Zaradi tega ker delna pomeni, da imaš še nek drug dohodek – ali iz dela ali nekega drugega vira, ki ti dejansko potem šele pokaže tvoj socialni položaj. Ne more ti ga, recimo, če si polovično upokojen, polovično pa delaš, pogledati samo polovico, se pravi te pokojnine, in reči, da to je sedaj status nekoga in s tem mora preživeti. Ta informacija ni točna, ker se ti dohodki, s katerimi oseba razpolaga, med seboj seštevajo. Tukaj je bil komentar na to, zakaj dvigujemo odmerne odstotke, če sem pravilno razumel, tudi za tiste, ki imajo zgolj 15 let pokojninske dobe. Mi smo se odločili, da se dejansko vsem nekoliko dvignejo postopoma odmerni odstotki, govorimo o najnižji odmeri, se pravi za 15 let pokojninske dobe in 65 let starosti tudi pri vdovskih, pri družinskih, pri invalidskih, pri invalidskih nadomestilih tudi pri starostni pokojnini. Se pravi, pri vsem v določenem deležu dvigujemo odmerne odstotke, kar bo na koncu prehodnega obdobja prineslo med 10 in 15 % višje pokojnine, ker stremimo k temu, da morajo imeti vsi nekako boljšo kakovost bivanja v času, ko so upokojeni. Kar se tiče teh razlik, ko je bilo rečeno, da jih delamo med moškimi in ženskami. Tukaj bi vseeno omenil, da prehodno obdobje 6 let bo pripeljalo do tega, da se bo ta odmerni odstotek za moške in ženske izenačil na 63,5 %. Zakaj ne gremo v to nemudoma? Iz več razlogov, to smo tudi na odboru pojasnjevali. Zaradi tega ker bi s tem kreirali dodatne razlike in distorzije v sistemu. In tudi zaradi tega, ker je ena izmed rdečih niti, kot smo tudi že povedali, podaljševanje delovne aktivnosti. Na ta račun ocenjujemo, da bo zakonska novela poleg tega, da izboljšuje status upokojencem, dodatno pripomogla tudi k temu, da bo kdo morda delal nekoliko dlje in si še dodatno izboljšal svoj položaj v prihodnje. Določeni komentarji so bili vezani na davčni sistem, se pravi na domnevno škodo in tako naprej. Jaz bi s tem v zvezi vseeno predlagal, da se pogleda realizacija pobranih dajatev na Fursu za zadnjih pet let, preden se dajo takšne izjave. Kar se tiče tega, da kar obravnavamo danes, je slabo. Jaz se s tem ne strinjam, sem tudi že povedal, ampak ne bi se v tem delu ponavljal. Bilo je rečeno, da bo s tem povzročen pritisk na plače in da bo delavcev več in s tem, da se bo zgodil damping. Tu je treba vseeno opozoriti tudi na eno izmed nedavnih analiz Umarja, pa tudi na našo analizo, nenazadnje tudi tisto, kar smo poslali v informacijo Fiskalnemu svetu, kar ste tudi tukaj dobil, kakšna so predvidena gibanja, kako se bomo Slovenci starali. Starali se bomo zelo hitro, tudi hitreje kot nekateri drugi. Zato je treba določene ukrepe narediti. Dejansko bo problem prej to, da delavcev ne bo, kot da delavci bodo. Iz tega razloga moramo, podobno kot so ostale države, postopoma dvigovati delovno aktivnost v starostni skupini 55 do 64 let pa tudi tistih, ki to želijo, ki so stari več. Večkrat smo že dali primer Švedov, ki živijo približno enako časa, lahko pričakujejo doživetveno starost kot mi, sočasno pa delajo v povprečju 7 let več. Pa tega ne jemljejo, se pravi Švedska, kot nek neoliberalni koncept, ampak jemljejo kot to, da se morda ne počutijo tako hitro starejši, da imajo vključujoče okolje na delovnem mestu, da se v zaposlene vlaga in posledica tega so seveda na drugi strani tudi bistveno višje pokojnine. In k temu tudi mi stremimo. Glede tega, kaj se bo zgodilo v tem smislu, da dajemo teh 40 % kot neko spodbudo za delo. Gre za kombinacijo dveh spodbud, se pravi na eni strani tisto, kar se da takoj, se pravi, če nekdo po izpolnitvi polnih pogojev za upokojitev dela naprej, tri leta prejema 40 %. Ampak ne gre zgolj za to. Gre tudi za to, da v tem času akumulira izdatno višji odmerni odstotek. Kaj to pomeni? Tisti, ki bi eventualno delal tri leta dlje, to pomeni ne samo teh 40 %, ki jih je stalno prejemal, ampak pomeni približno 15 do 16 % višjo pokojnino ob upokojitvi, in to za trajno. Če se pa to zgodi v prehodnem obdobju, ko ti odstotki rastejo, lahko to za takšno osebo pomeni tudi do 22 % višjo pokojnino, ki je trajna. Na ta način pa mislimo vseeno, da se izdatno izboljšajo pogoji za dostojno življenje na starost. Zagotovo pa je tukaj treba vseeno še izpostaviti nekaj drugih zadev. Prej je bilo rečeno tudi to določeno šparanje. Glede na projekcije, ki jih imamo, pa če pogledamo, kako se bo vse skupaj gibalo, kako se bodo prihodnje generacije upokojevale, je ocenjeno, da iz obstoječih približno 10 oziroma pod 10 % BDP bomo približno v 20 letih tukaj prišli na 15 % BDP, v naslednjih petih do desetih letih pa še tam nekje na 17 % BDP. Če to primerjamo s tem, kar akumuliramo danes, kar naredimo danes, in zakaj tudi denar potrebujemo, se pravi za šolstvo, za varnost, za zdravstveni sistem in tako naprej, in glede na to, kakšne so tendence, je treba o tem razmišljati danes in se na to pripravljati. Ker pokojninski sistem, zato da dobro deluje, mora biti na nek način vsake toliko podvržen rednemu servisu, ko se pogleda, kakšne so predpostavke, pogleda, kaj se dejansko dogaja, kako s tem shajajo in živijo ljudje in se potem išče neka ustrezna sredina, da se pride do rešitve. Tako kot se je iskala ustrezna rešitev pri dvojnem statusu. Na eni strani imamo predlog, da bi lahko nekdo ob izpolnitvi pogojev prejemal 100-odstotno pokojnino, na drugi strani imamo predlog, da ne bi smel prejemati nič. Tudi tu v okviru pogovorov s socialnimi partnerji je bilo zelo zanimivo, bile so zelo različne argumentacije in mi smo jim seveda prisluhnili, imeli tudi nekako svojo vizijo, kako bi to realizirali. Na koncu smo prišli do tega, da prva tri leta 40 %, nato pa 20 %. Sočasno je bilo danes tudi večkrat povedano, da gre tu zgolj za profesorje in javni sektor in tako naprej. Bi še enkrat poudaril, ker je bilo danes v eni razpravi to že izpostavljeno, dvojni status že imamo. Ta obstaja. Trenutno, kot se izvaja, je razmerje, da približno 22 % koristnikov dvojnega statuta izhaja iz javnega sektorja, 78 % iz zasebnega sektorja, kar kaže na to, da ne gre za neko bojazen, ki se je realizirala ali pa se realizira, ampak relativno dobro sledi razmerjem – če pogledamo, koliko je aktivnega prebivalstva v zasebnem in koliko v javnem sektorju, je to zelo, lahko rečemo, uravnoteženo razmerje. Dodatna reč, kar se tiče pokojninske blagajne, ko je bilo rečeno, da se nekako tudi varčuje, upokojenci in tako naprej. Leta 2016 je bila pokojninska blagajna težka 5 milijard, leto kasneje 5,1 milijarde, leta 2018 5,3 milijarde, 2019 5,6 milijarde, leta 2020 bo težka že skoraj 6 milijard in potem tako naprej, leta 2022 predvidoma približno 6,5 milijarde evrov. Že s to uskladitvijo, ki se bo zgodila v naslednjih dveh mesecih, se pravi, izredna 1,5 in redna 3,5 %, je to skupaj približno 5 %. In to bo v naslednjem letu znašalo nekaj manj kot 300 milijonov evrov. Kar pomeni, da tudi tisti, ki so obstoječi upokojenci, bodo preko indeksacije, preko teh prerazporeditev bodo deležni 300 milijonov evrov dodatnih sredstev. Kar se tiče tega za nazaj, se pravi morebitne korekcije odmernih odstotkov, kot so bili predstavljeni danes v razpravah, čeprav se to tiče naslednjih členov, pa se bom vseeno tega zdaj dotaknil, glede na to, da je bilo o tem že razpravljano. Ne gre za tako enostavno nalogo. Mi smo si zadali, da do konca leta pripravimo analizo, kje je prišlo do morebitnih krivic. In zakaj to ni tako enostavno? Preprosto zaradi tega, ker je bila vmes indeksacija zamrznjena. Tistim, ki so se v vmesnem obdobju upokojevali, ko se je vzelo njihove plače v obzir, da se je izračunalo, koliko jim dejansko pripada, so se v času, ko so se potem upokojili, vseeno revalorizirale pretekle plače, kar pomeni, da so v drugačnem položaju. Istočasno po letu 2013 se niso vsi upokojevali s 24-letnim povprečjem najboljših plač, ampak nekateri z manjšim, to velja šele za zadnji dve leti, da se upokojujejo pri teh višinah. In tu je še dosti drugih faktorjev, ki na to vplivajo. Iz tega razloga je treba dejansko dati podatke na mizo, jih pogledati, preračunati in ugotoviti, kje so dejansko odkloni. Tam, kjer so, jih je pa treba potem nekako ciljno nasloviti, morda z nekimi prihodnjimi nadgradnjami izrednih uskladitev, ki bi bile bolj ciljno usmerjene. Ampak do tega bo moralo priti tudi skozi razpravo na Ekonomsko-socialnem svetu in tudi v tej hiši. Kar se tiče morebitne diskriminacije, se pravi odnos do mlajših. Vseeno moram povedati, da pri dvojnem statusu lahko pride do večjih težav, če bi bila zagotovljena 100-odstotna pokojnina, ne mladih v primerjavi s starejšimi, ampak med starejšimi samimi. Se pravi, nekdo, ki bi bil star 60 let in bi izpolnil pogoje za upokojitev, bi oddelal 40 let pokojninske dobe in bi prejemal 100-odstotno pokojnino, bi bil z vidika tudi trga dela, kar bi se tam začelo dogajati, in določenih tenzij bistveno bolj konkurenčen kot tisti, ki je star 59, 58, 57, 56, 55 let, to je pa ravno tista skupina, ki je tudi, po podatkih, ki jih imamo, posebej ranljiva, posebej občutljiva, ker če izgubi službo, jo tudi zelo težko najde. Iz tega razloga smo mi tudi nenaklonjeni temu, da bi bil ta dvojni status 100-odstotna pokojnina. Na drugi strani se pa tudi postavlja vprašanje, ali ni morda bolje del sredstev, ki jih imamo v državnem proračunu, nameniti temu, da bi mladi prej prišli na trg dela, prej dobili zanesljivo in ne prekarno zaposlitev, prej si rešili svoj stanovanjski problem, prej tudi morda ustvarili družino in da bodo tudi sami lahko prej začeli prispevati v pokojninsko blagajno, da bo ta solidarnost s starejšimi zaživela prej in da bodo tudi sami, ko se bodo upokojili, lahko računali na to, da bodo mlajše generacije zagotavljale ustrezna sredstva zanje. Hvala.
Hvala lepa. Preden odprem nov krog prijav, imamo repliko. Gospa Sukič, izvolite.
Hvala, predsedujoča, za repliko. Poglejte, v Levici ne trdimo, spoštovani sekretar, vam repliciram, mi ne trdimo, da bo do dampinga prišlo, ker bo na trgu dela več ljudi, več oseb, ampak ker bodo upokojenci za tisto mesečno pokojninsko rento pripravljeni še dalje delati tudi za nižje plačilo. In to bo posledično povzročilo damping, posledično zmanjševalo plače ali pa plačilo za delo, posledično povzročalo dodatno prekarizacijo na trgu dela. In kaj ste vi pravzaprav povedal prejle? Povedali ste, ja, prvi steber bi moral dejansko vsem zagotavljati minimalno varno starost. Ampak ne, mi ne bomo delali več na tem, da bo prvi steber to zagotavljal, mi bomo ljudi silili, da se bodo izmozgavali do konca, dokler še za silo stojijo na nogah. Kako si predstavljate, da bodo mladi, ki bodo prisiljeni v prekarne zaposlitve, kdaj dosegli 40 letno zaposlitev, da bodo potem, ko bodo prišli do svojega 65. ali 67. leta starosti, imeli 40 let delovne dobe? Povejte mi, kako, če se bo vse to odvijalo na trgu dela, kar sem vam zdaj opisala, če bodo mladi vse težje prihajali do rednih, stabilnih, varnih zaposlitev, da bodo lahko si ta leta nabirali. Kako? Nikakor. Vse huje bo in ljudje bodo na koncu delali dobesedno, dokler bodo lahko za silo še stali na nogah in družba se bo lepo razbremenila odgovornosti do njih, čeprav so svoja življenja vgradili v izgradnjo te družbe. In to je tisto, o čemer govorimo. In o teh posledicah dampinga govorimo. Ne zato, ker bo več ljudi, ampak ker bodo ti ljudje pripravljeni delati za manjšo ceno samo zato, da bodo lahko na koncu imeli več, ker s samo pokojnino iz prvega stebra očitno ne bi več imeli dovolj. Hvala.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala za besedo. Bi samo opozoril na to, da ta zakonski predlog ne vsebuje zahteve po prekinitvi delovnega razmerja, kar pomeni, da za takšen damping, kot je bilo zdaj nekako predvideno, ne bi smelo biti prostora. Se pa strinjam, če bi prihajalo do obvezne prekinitve ali če bi delodajalec imel pri tem besedo, bi dejansko lahko bile težave. Druga zadeva. Mi imamo koncept Vsako delo šteje. Tudi študenti, ki delajo prek študentskega servisa, vplačujejo v pokojninsko blagajno, približno 60 milijonov je tega na letni ravni. Marsikdo, ko zaključi študij, ima že nekaj, vsaj nekaj mesecev pokojninske dobe. Je pa preprečevanje prekarnosti ena izmed priorritet tega ministrstva in se s tem tudi ukvarja. Spomladi bomo tudi predstavili določene ukrepe, ki si jih predstavljamo tudi na področju mladih, da bi prej prišli do rednih zaposlitev. Glede na čas, približno 50 % delodajalcev poroča o primanjkljaju kadrov, je čas odličen za to, da se ta prekarnost dodatno zameji. Hvala.
Hvala lepa. Ker vidim, da je še interes za razpravo, odpiram nov krog prijav. Imamo 7 prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Marijan Pojbič, pripravi se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Prepričan sem, da vsi, ki sedimo v tem parlamentu, in tudi vlada, se zavedamo, da je stanje v našem pokojninskem sistemu pa stanje za veliko upokojenk in upokojencev problematično. Mi imamo zelo zapleten pokojninski sistem in se mi zdi, da z vsakim novim zakonom ga še bolj zapletemo. V danih okoliščinah, če bi želeli pokojnine in vse povezano s pokojninami na pravi način urediti, bi potrebovali nov sistemski zakon. Razlogov je veliko. Posamezne razloge ne bom posebej našteval, vsi vemo, da se družba stara, da gre veliko denarja iz proračuna, v nekih časovnih obdobjih je bila tudi milijarda in pol vplačanega iz proračuna v pokojninski sistem, da so se lahko izplačevale pokojnine. Imamo problem s privilegiranimi pokojninami, imamo problem pri dedovanju pokojnin, ki je sedaj vse znotraj pokojninske blagajne in tako naprej. Te stvari bi bilo treba urediti, jih izločiti iz pokojninske blagajne in cel kup je še takih stvari. Prej sem poslušal gospoda državnega sekretarja, ko je rekel, da je povprečna pokojnina za 40 let delovne dobe 840 evrov. Pa ga sprašujem in ga prosim za podatek, koliko upokojencev, ki imajo 40 let delovne dobe, ima pokojnino od 500 do 600 evrov. Kakšna je ta številka? Govoriti o povprečni pokojnini 840 evrov je, mislim, malo zlagano do sebe. To je zavajajoč podatek. Jaz imam cel kup prijateljev, ljudi, ki jih poznam po celi Sloveniji, ki so zelo slabe volje, jezni, ker imajo pri polnih 41 letih delovne dobe 500 pa nekaj evrov pokojnine, nekaj čez 500 za polni delovni čas. In so objektivno jezni na vse nas, ki sedimo tu notri. Če bi mi sistemsko pristopili k rešitvi tega stanja, ne bi sprejemali takšne zakonodaje, kot je danes na mizi. Zakaj? Vsi se zavedamo, da s tem zakonom delamo veliko razliko med upokojenci glede na čas njihove upokojitve. Imamo en velik problem, da za tiste, ki so se upokojili z odmernim odstotkom 57,5 %, se s tem zakonom ne naredi čisto nič. Oni od tega nimajo nič. Jaz nimam nobene težave, da se na tem področju stvari izboljšujejo. Absolutno podpiram vse stvari, ki gredo v to smer. Ampak če želimo pravično urediti to situacijo, potem se jo je treba lotiti na tak način, da tudi tisti, ki so se upokojili s 57,5-odstotnim odmernim odstotkom, bi od tega zakona imeli tudi določene pozitivne rešitve. To bi bilo pravično. Če za en del tistih, ki se bodo upokojili, zvišujemo na 63,5 % za moške, bi bilo prav, da na nek način najdemo tudi ustrezno rešitev, seveda nihče ne pričakuje, da bi se to zgodilo od danes na jutri, ampak v nekem časovnem obdobju, da bi se obe zadevi spravili na neko sprejemljivo raven pokojnin. In ne morem mimo tega, enostavno ne morem mimo tega, da še naprej, namesto da bi razlike zmanjševali, da bi stanje na tem področju izboljševali, delamo še večje razlike. In to ni prav. Poglejte, danes sem poslušal marsikaterega izmed razpravljavcev pred menoj, da se zavedamo, da ljudje s 300, 400, 500, 600 evri, delovni invalidi, upokojeni po III. stopnji na primer, je nemogoče preživeti. In za te ljudi bi morali poiskati neko ustrezno rešitev. Neka solidarnost, neka pravičnost bi morala biti, ampak na tak način, da bi tudi ti ljudje lahko živeli pa preživeli iz meseca v mesec. Jaz upam, da se tega čisto vsi zavedamo, ki tukaj v tem parlamentu sedimo, vlada, koalicija in opozicija. Ni vprašanje, kdo je v kateri politični opciji, še enkrat to povem. Ko odpiramo tako pomembna vprašanja, kot so pokojnine, in problem, ki ga imamo na tem področju, potem tukaj ne bi smeli biti ne eni ne drugi, ne levi ne desni, ne taki ali drugačni. Ta problem je tako akuten, tako pomemben, tako izpostavljen, problematičen, da bi tukaj pa morali najti nek pomemben konsenz. Tukaj bi pričakoval tudi od pozicije, koalicije in Vlade, partnerstvo, tako kot je bilo za časa, ko smo vodili mi vlado. In bi bila zadeva bistveno lažja, bistveno bolj sprejemljiva in našli bi bistveno boljšo rešitev, kot je danes na mizi. Upam, da se s tem strinjate, da ni tu nikogar, ki bi rekel, da temu ni tako. Da se tu zdajle igramo, kdo je bolj pameten, kdo je manj pameten, na plečih teh obubožanih upokojenk in upokojencev v naši družbi. Prej sem posebej opozoril na delovne invalide, glede katerih se ne moremo poenotiti, da bi jim pokojnine spravili na neko točko, s katere bi lahko vsaj s tistim najbolj nujnim preživeli. Ampak ne! Ne! Mi dajemo na mizo rešitve, ki imajo tudi neke dobre stvari, absolutno, tu ni nobene dileme. Odmerni odstotek 57,5 % je absolutno treba popraviti, tu ni nobenega dvoma, nobene dileme. Vendar, kot pravim, poiskati je treba neko pravično varianto, takšno, ki se bo dotaknila vseh najbolj ranljivih. Tega pač jaz pri tej zakonodaji in iz te zakonodaje ne vidim. In to se mi zdi zelo nepravično, nepošteno in ni prav. Razlike se povečujejo, in to ni prav, ne bi se smele. Amandma, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, bom seveda osebno podprl, ker nimam nobenega problema, če si je nekdo zaslužil za 40 let delovne dobe polno pokojnino, zakaj je ne bi prejemal, če ima zasluženo. Vseskozi govorimo, da ima zasluženo pokojnino. Zakaj bi mi njemu, če želi delati naprej, vzeli njegovo pokojnino, ki je zaslužena, ki jo je pridelal! Pravico ima, da to pokojnino prejema. Če pa želi delati in ostati na trgu, kar pa je interes vseh skupaj, mislim, da tudi vseh političnih opcij, ki smo v Državnem zboru, da bi ljudje delali dlje, če le lahko delajo, da dobi plačo, od katere plača vse prispevke, kot jih plača vsak, ki je zaposlen. Jaz tu ne vidim nobenega problema. Danes sem Levico poslušal, tisoč in en argument, zakaj je to narobe in tako dalje. Pri Levici jaz vidim tudi en velik problem pri njihovih razpravah, na žalost moram pač to omeniti – vse, kar slišiš, kar pride z njihove strani, je to, kako bomo delili in kaj bomo delili. Niti enkrat od njih ne slišim, da bi se vprašali, od kod vzeti denar, kdo ga je zaslužil, ali ga bomo imeli v proračunu ali ga ne bomo imeli v proračunu, kdo polni proračun. Potem pa so vsi tisti, ki zaposlujejo, ki vodijo podjetja, lopovi, izkoriščevalci in ne vem kaj vse, na drugi strani. In to so tisti, ki polnijo proračun! Tu se mi postavljajo zadeve neverjetno nerazumljive. Jaz se z Levico v marsičem strinjam, pa tudi v Slovenski demokratski stranki vedno damo glas, če vidimo, da je stvar dobra, da je treba rešiti. Včeraj smo imeli nek tak problem, kjer je na koncu bil zakon soglasno sprejet, ne glede na to, da je bila Levica predlagateljica, s podpisi Slovenske demokratske stranke. Torej dokazujemo, da ko gre za dobre stvari, držimo skupaj, stopimo skupaj. Ampak ko govorimo o tako pomembnih vprašanjih, kot je pokojninski sistem, sprememba pokojninskega sistema, pa mislim, da bi se morali zavedati tudi tega, kako več pripeljati v proračun, da lahko na drugi strani dajemo več. Z veliko mladimi sem govoril in vsak dan z njimi govorim, ki mi pravijo: »Glej, Marijan,« tako kot je danes že nekdo menda rekel, »zakaj bi pa jaz šel delat, saj je vprašanje, ali bom kdaj dobil pokojnino, pa mislim, da je ne bom dobil nikoli.« Jaz vsakemu poskušam razložiti, da to ni tako, da je še kako pomembno. Tu ima Vlada veliko manevrskega prostora, da se potrudi mlade ustrezno informirati, skupaj z vsemi nami, da bodo imeli interes začeti delat čim prej. Hkrati je od Vlade in koalicije odvisno, ali bodo ustvarili pogoje za to, da bodo mladi lahko čim prej prišli na trg. To pa je v domeni Vlade in koalicije, ker škarje in platno ima Vlada v svojih rokah. In še druga stvar. Poglejte, zadnjič ste imeli, če ste na Facebooku brali, odmeven primer, kjer je bilo zapisano: »Zapuščava službo, ker nama je na socialnih korektivih lažje živeti pa boljše živeti.« Ampak nobeden pa ni napisal, kaj pa bo s pokojnino. Od kod pokojnina tistim ljudem, ki so po 10, 20, 30 let na centru za socialno delo na socialni pomoči? In zdaj imamo tisti hendikep, tisti problem, ki nam je povzročal to, da imamo zdaj 91 tisoč 500 ljudi na socialni pomoči ali na teh socialnih transferjih. Ko se je v enem letu ta številka povečala za 15 in ne vem koliko tisoč. Ja, seveda, ti ljudje bodo takrat, ko bodo imeli stisko, ko bodo stari 50, 60 let, imeli problem, kako preživeti. Pokojnine ne bo. Vse to so pomembne stvari. Ko se o tako pomembnih stvareh pogovarjamo, bi tukaj pričakoval od vseh političnih akterjev, da bi znotraj tega iskali tiste primerne pametne rešitve. Ne pa na horuk eno stvar narediti, da se na drugi strani podre celoten sistem. In to je to. In to ni prav. Morali bomo enkrat to razumeti, če želimo, da bodo vsi upokojenke in upokojenci lahko dostojno preživeli svojo starost. In vsak tisti, ki je 40 let delal in ima 40 let delovne dobe, si to zasluži. Mi vsi, ki pa sedimo v tem parlamentu, in tisti, ki bodo sedeli tudi za nami, in vlada bomo pa morali tukaj najti neko pametno, ustrezno in odgovorno rešitev, da bodo upokojenci tudi v prihodnje lahko prejemali pokojnine. Da ne bomo postavili pod vprašaj pokojninski sklad oziroma pokojninski sistem. V Slovenski demokratski stranki smo v programu, ko smo nastopali na volitvah, zelo veliko stvari napisali, kako bi se morali lotiti tega vprašanja, med drugim tudi demografski sklad. Jaz bom ta amandma, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, podprl. Od vseh politikov pa tudi vlade pričakujem, da bomo streznili glave in v nekem trenutku resnično pripravili pravo pokojninsko reformo, ki je nujno potrebna, ki bo sledila času in reševala probleme časa. Ne danes na jutri, ampak na dolgi rok. To je nujno potrebno. In od vseh vas, drage kolegice in kolegi, tudi to pričakujem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Bandelli, pripravi pa se gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Mene je izzvala Levica, da povem svoje razmišljanje. Ne toliko to, kar se dogaja, ampak imam kar nekaj dilem, na katere bo verjetno ministrstvo znalo potem ali odgovoriti ali nam povedati, če je to res. Ker se nam postavljajo določena vprašanja, predvsem statistična z moje strani tukaj, če gledano te podatke praga revščine, stopnje tveganja revščine, vse to, kar ima Levica vedno v prvih besedah katerega koli svojega govora. Zdaj mi je žal, da ni nobenega od Levice, razen enega kolega tukaj, ker so nas tako izzvali s svojo debato in nas 20 minut prepričevali o nekih zadevah. Govoriti, da je to en neoliberalni zakon, je napaka. Ker tukaj ne gre za neoliberalni zakon, socialistični zakon, desničarski zakon. Tu govorimo o enem zakonu, s katerim bi nekako izboljšali položaj. Samo o tem. Padla je tudi beseda, naj bi, ponovno, saj to je vsakokrat ista zgodba, zvišali prihodke, da bi lahko najrevnejšim dali večje penzije. Za zvišanje prihodkov je samo en način. To, kar je rekel kolega Pojbič – tolči po žepih marljivih ljudi, obrtnikov in podjetnikov. Samo to je vaš način. Obstajajo pa verjetno tudi sistemi racionalizacije, pregleda. Kdo dobiva vse te penzije, se jaz večkrat sprašujem. Jaz dostikrat imam sam pri sebi dilemo. Bom povedal nekaj podatkov, ki jih imam tukaj o Sloveniji napram Italije. Vi vedno dajete primerjave z Avstrijo, pa ne vem, zakaj, ker nam je najbližja ali kaj. Ni res, Italija nam je bližja. Mi imamo vse podatke, mi smo s Primorske in točno vidimo, kaj se dogaja v naši sosednji državi Italiji, sedmi, pozor, sedmi najbolj industrializirani državi na svetu. To, upam, da veste. In potem gledam te podatke. Mi imamo v Sloveniji Statistični urad, ki je urad, ki daje podatke po Evropi, v Italiji imamo pa Istat, ki je ista zadeva. In tukaj gledam neke podatke in meni tukaj neke številke ne štimajo. Življenjski stroški v Italiji so za 50 % višji, kot so v Sloveniji, če ne 70 %. Elektrika je dvakrat dražja, vodovod je trikrat toliko, telefonija je toliko dražja, vrtci, noben ni zastonj, zato Italijani prihajajo v Slovenijo, ker mi damo vse zastonj tukaj, čim več bi radi dali in še vedno premalo za marsikoga. In potem se sprašujem, kdo so tisti, ki imajo pri nas – eno vprašanje, ki mi vedno pade na pamet – teh 400 evrov penzije ali manj ali več. Je treba pogledati, kdo so ti ljudje. Ali so ti ljudje resnično delali 40 let? Ali so bili kmečko zavarovani, ki so plačevali samo 50 evrov na mesec? Vprašam. Ker to velja tudi za obrtnike. Večkrat sem na obrtni zbornici, ko debatiramo o tem, ko se potem obrtniki tudi tako pritožujejo, kako nizko penzijo imajo. Ampak če ne plačuješ, tudi čakati ne moreš. In to je treba vedeti. Kolikor eden plača, toliko dobi. Predvsem kar se tiče obrtnikov. Ampak če se vrnem na hitro samo na to statistiko. Imam eno vprašanje za sekretarja Božiča, če ve, zakaj so take razlike. Na primer, prag revščine v Italiji je 640 evrov. Pazite, zdaj mi govorimo o pragu revščine. To je tako zavajajoč izraz, ker tukaj so stopnje tveganja. Ni rečeno, da je tisti revež pri tistem denarju. Tvega. Ne more si privoščiti vsega, kar bi bilo treba. Jaz sem šel na dopust, ko sem živel v Italiji, prvič, ko sem imel 17 let, ker sem si zaslužil, da sem lahko šel. Moji starši niso mogli. Sicer sem bil v tujini in povsod zaradi dela, ampak če bi rekel na dopust, to, kar je imela bivša Jugoslavija pa kar vidimo mi zdaj tukaj možnosti, tega ni bilo, se pravi, da je revež. Jaz sem bil revež, ker nisem mogel iti na dopust. Prag revščine v Italiji, sem vam povedal, je 640, v Sloveniji 662. To so uradni podatki – Istat in Statistični urad Republike Slovenije, pa s tem, da imamo življenjske stroške za 50 % nižje. Solata stane pri nas polovico manj kot v Italiji, če dam en banalen primer. Jaz se sprašujem, zakaj so ti podatki. Zdaj dam še en podatek, zelo zanimiv podatek. Istat vedno daje podatek, tisoč 400 evrov je stopnja tveganja revščine za družino, to je mož in žena in en otrok. Tisoč 400. Pogledam Statistični urad Republike Slovenije, s tisoč 400 pa je mož in žena in dva otroka. Kaj imamo zdaj to? Kakšna statistika je to zdaj? Ali imamo enake parametre mi tukaj v tej Evropi ali nimamo? Poglejte, to so uradni podatki, vam jih pokažem. Ali mi tukaj moramo nalašč tako govoriti, da smo vsi reveži in kje je ta prag revščine, pa dajemo potem [[…]]Zakaj ne damo pet otrok? Tega jaz ne razumem. Zdaj samo sprašujem, če ve morda ministrstvo povedati, zakaj. Kar se tiče invalidov, se jaz tukaj strinjam stoprocentno, bi jim morali nuditi čim več in tudi dati možnosti, jih vklopiti v firme. Saj smo marsikaj naredili na tem področju in tukaj se strinjam, da tukaj kaj manjka. Ampak da mi nekdo reče, da ima, jaz bi rad vedel. Poglejte, slovenska statistika je pokazala, ko sem gledal podatke, 20,4 % je ljudi, ki dobi tisto nekaj sto evrov penzije, ker niso delali nikoli v življenju. Niso delali. Če nisi nikoli delal, nisi nikoli dajal v pokojninsko blagajno, kako lahko pričakuješ 600 evrov penzije? To je popolnoma nerazumljivo. Dajmo povišati tistim, ki ne morejo. Jaz poznam tri osebe, osebno poznam osebe, ki niso nič delale celo življenje. Šlepali so se na drugih, delali malo na črno, dobivali socialo, ker pri nas je sociala neverjetna. To ne gre tako. Seveda moramo dvigniti penzije in to, kar je bilo napačno narejeno takrat, tisti, ki so dejansko dali, je tudi prav, da dobijo. Ampak dajmo pogledati vse te podatke, ki so vedno po ustih Levice. Kje so ti podatki? Povejte vi meni. Je prelahko govoriti to. Evropa ima statistiko 17,3 stopenj tveganja revščine. Italija 13,9, Slovenija 13,3. Ampak če mi pogledamo potem podatke, tisoč 400 evrov za 2 + 1 v Italiji, tisoč 400 za 2 + 2 v Sloveniji.. Tukaj nekaj ne štima. 640 je prag revščine za Italijo, 662 je prag revščine za Slovenijo, pa so v Italiji 50 % do 70 % višji življenjski stroški. Najemnine, ko smo govorili o najemninah, sem vam zadnjič povedal, ko smo imeli razpravo o najemninah, kako funkcionira to v Italiji. Tu je treba nekaj narediti, to se strinjam. Da ne boste vedno govorili samo o Avstriji. Jaz dam za primer druge države, bi lahko dali Nemčije, Francijo. Sem pregledal statistiko, Romunija 26 %, Češka pa 9,7 %. Ali se vprašamo, zakaj je tako? Kakšen sistem imajo? Ne govorim o socialni izključenosti, kjer so 2 ali 3 % višje, kar se tega tiče. To so taki podatki, ki so meni malo [[…]]Seveda tudi pri nas obstajata sever ali pri nas bolj bolj vzhod – zahod. V Italiji je sever – jug, tam so tudi take cifre, da človek ne more verjeti. Zakaj? Zato ker so na jugu tisti, ki so vedno čakali, kot nekateri pri nas, in vpili na državo, da ti ne da nič. Pa tisti, ki najbolj vpije, je tisti, ki celo življenje ni nikoli napravil nič. V to sem pa prepričan stoprocentno. Jaz bi s tem pustil besedo tudi drugim. Ampak ti statistični podatki so mi, državni sekretar, bili malo sporni. Za kaj tukaj gre? Ali imamo kakšen odgovor? Če ne, bom naredil pisno poslansko vprašanje na ministrstvo, da mi povedo, zakaj so tako različni ti podatki. Ali smo mi drugačni? Predvsem ta stopnja tveganja revščine 640 evrov v Italiji, 662 evrov v Sloveniji. To meni ne gre skupaj, nekaj tukaj ni v redu. Ali hočemo tako prikazovati določene stvari? Potem pa pogledamo statistiko, smo pa na eni tretjini napram celi Evropi. Na eni tretjini smo. Vedno govorimo o tem in zmeraj ponavljamo, kako je majhna kakšna penzija. Ne, ni tako, je treba pogledati efektivno in tudi resnično, kako je s podatki. Predvsem pa višine pokojnin, zakaj nekdo dobi res toliko manj. Verjetno tisti, ki dobiva minimalno, je eden od tistih, ki ni nikoli dal. Mislim, da bo tukaj treba malo o tem debatirati. Predsednik hvala, toliko z moje strani.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj. Ugotavljam, da je ni. Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Spoštovani državni sekretar! Vedno me veseli, ko se primerjamo z drugimi državami, še posebej s sosedi, in sem hvaležen kolegu Marku Bandelliju, da je predstavil relacije med Slovenijo in Italijo, ki jo on zelo dobro pozna. Seveda jaz imam tudi v glavi podatek, da je v Italiji povprečna mesečna bruto plača v lanskem letu bila točno 50 % višja, kot je pri nas. Da ne govorim o Avstriji, pa to sedaj ni tema, ampak tako da se malo primerjamo, kje smo v tej Evropi oziroma v tej globalni vasi. V Avstriji pa je bila lansko leto povprečna mesečna plača kar 3 tisoč 632 evrov. To se pravi, več kot dvakrat več kot pri nas. Kar se tiče te novele zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, priznam, da smo v Novi Sloveniji pričakovali, da bo sedaj prišlo do res neke modernizacije pokojninskega sistema, ki ga v Sloveniji že dolga leta pričakujemo. Dobili smo, oprostite, brez zamere, kozmetične popravke in nič drugega. To ni več pokojninski sistem, ker sistem je nekaj, kar je stabilno, srednjeročno in dolgoročno. Naš pokojninski sistem ni stabilen, zato tudi ni sistem. Res je, pa ne bom sedaj s številkami, prag tveganja revščine in tako dalje, vse to poznamo. Imamo pravzaprav zaradi tega, ker politika nikoli ni zbrala vsaj v zadnjih nekaj letih, od leta 2012 naprej, dovolj politične volje, da bi modernizirala politični sistem. Pokojninskega sistema nimamo, ni bilo politične volje, da bi modernizirali pokojninski sistem. Imamo pravzaprav eno samo veliko pokojninsko revščino. To pač tako je. Znotraj pokojninske blagajne so tudi mnoge stvari, ki bi jih morali davno že tudi nekako popucati, jih dati na neke druge konte oziroma proračunske postavke in tukaj bi se moralo iz pokojninske blagajne izplačevati izključno to, kar je dejansko rezultat vplačevanja prispevkov. Da bi govorili res samo o tem, da pokojninska doba je 40 let, 40 let je državljan plačeval prispevke in iz tega izvira pravica, ki se ji reče pokojnina. To je pravica. Jaz čakam še vedno, gospod državni sekretar, vaše podatke o tistih pokojninah, ki pa so izplačane in niso na podlagi prispevkov. Saj ne pričakujem seznama imen, ampak kakšno starostno strukturo in tako dalje. Menda imamo, nekje sem prebral, več kot 55 vrst različnih pokojnin, nekih posebnih pokojnin, ampak v redu. Mi smo imeli tudi pogovore z gospo ministrico glede tega zakona, za kar sem ji hvaležen, tudi njeni ekipi, ampak dobili smo sporočilo ne vlagati, ne spreminjati, ne vlagati amandmajev, to, kar je, je usklajeno z Ekonomsko-socialnim svetom in pika. Ja, zakaj imamo pa potem danes to sejo, če je to tako? Mi vemo, kaj predstavlja Ekonomsko-socialni svet. Prav je, da ga imamo, da gre za tripartitni organ – delodajalci, delojemalci, Vlada, ampak še vedno pa ostaja Državni zbor zakonodajna veja oblasti. Da je bilo osem krogov pogajanj, verjamem. Kakšen je potem konsenz? Lepo bi pa bilo, in to je sedaj kritika vladajoče garniture, da bi dosegli konsenz, ko gre za tako pomembna vprašanja tudi znotraj slovenske politike. Ampak ne, vi ste šli naprej, lahko rečem tudi z glavo skozi zid. In sedaj imamo to, kar imamo, torej zgolj neke kozmetične popravke. Sprašujem vas, kolegice in kolegi iz koalicije, ali se bodo od sprejetja tega zakona mladi bolje angažirali, tisti, ki vstopajo na trg dela, ki stopajo v pokojninsko zavarovanje, ali se bodo bolje odločali, da bi morda še kaj več vplačevali za stara leta. To, kar je normalni in naravni razmislek v nekih zdravih družbah, v nekih zdravih demokracijah. Moj odgovor je ne, ker ni nobene neke atraktivne ponudbe, da bi mladi lahko, torej tisti, ki vstopajo na trg dela, da bi nekoliko, če seveda imajo možnost, normalno, več vplačevali za svoja stara leta. Prav je, kolegice in kolegi, da ta zakon prinaša, kot je bilo že večkrat povedano, da bo odmerni odstotek za ženske na ravni 63,5 odstotka fiksen in da se ne bo zmanjševal. Prav je, prav je. Vedno si prizadevamo, da smo nekoliko bolj pozorni prav do žensk, do mater in tako naprej. Ni pa prav, da ste tukaj spregledali moške. Ni prav. To sem napovedal že pri prvi obravnavi, ko je Nova Slovenija glasovala za to, da gre zakon naprej v drugo obravnavo in sem tudi napovedal, da se bomo pa tokrat ne samo za ženske, ampak da se bomo postavili tudi za moške. In to smo tudi naredili. Hvaležen sem s tega mesta vsem, ki ste naš amandma podprli in tudi še posebej Stranki Alenke Bratušek in Poslanski skupini Desus, ki so poleg nas vložili podobne amandmaje, in sicer, da se to prehodno obdobje za moške skrajša, da začne tudi za moške veljati 63,5 odmerni količnik po treh letih. Se pravi leta 2020 še ne, leta 2021 še ne, 1. 1. 2022 pa ja. Vlada zdaj predlaga, da bo to za moške šele s 1. 1. 2025. Vlada razlaga, da je to zato, da bi moške dalj časa obdržali na trgu. Ne vem, če je vlada šla kaj po terenu in testirala, kaj to pomeni, kako to ljudje razumejo. Razumejo natančno tako, kot razumemo mi v Novi Sloveniji, v Desusu in v SAB. Ker ljudje pravijo »tri leta bi zdržal, bi potegnil«, seveda če mu zdravje omogoča in tako naprej, »šest pa ne«. Šest let, ko si tam v 60. letih, je ogromna, predolga doba. Gospe in gospodje, jaz verjamem, da na tem svetu nismo enaki. Vem in žal nismo tudi enakopravni. Želel pa bi si, da bi v tej hiši sprejemali zakone in ljudi obravnavali kot enakovredne. Mi smo enakovredni. Ampak ta zakon pravi, da nismo enakovredni. Nekaterih političnih strank so polna usta o enakosti spolov. Jaz sploh ne vem, kaj to pomeni. Neka ideologija. Ma, kakšna enakost spolov?! Jaz želim, da v tej dvorani do konca mandata nihče več ne bi govoril o tem. Ali pa gre za primer neke nekredibilne politike, za primer neke politike, ki nima prav nobene integritete. Ker eno govori, delo pa povsem napačno, povsem drugo. Tukaj se moški počutimo diskriminirane. In ne mislite, da bo Nova Slovenija podpirala zakone, ki diskriminirajo ali ženske ali moške. In ne mislite, da bo Nova Slovenija podprla zakone, ki imajo vgrajeno neko nepravičnost, neko neenakost, ki vgrajujejo pogled, načelo, da v tej državi nismo enakovredni. Če pogledamo statistiko ljudi, ki so lansko leto zapustili ta svet, ugotovimo, da so ženske dosegle povprečno starost 81,4 leta. To je eksakten podatek za tiste, ki so lani umrli. Moški, ki so lani umrli, pa so dosegli povprečno starost 74 let. Razlika je torej 7,4 leta. Ženske, hvala bogu, da se razumemo, ženske so torej živele, torej tiste, ki so lani umrle, so živele 7,4 leta dlje kot tisti moški, ki so lani umrli. Danes obstajajo tudi metodologije, po katerih znajo napovedati pričakovano življenjsko dobo, leta življenja. Če to pogledate za tiste, ki so se lansko leto narodili, te metodologije pravijo, da bodo moški dočakali 78 let, to je napovedana življenjska doba, ženske pa 84 let. Razlika je torej 6 let. Tisti, ki so bili lani rojeni, bodo torej ženske po teh napovedih živele 6 let več. Hvala bogu. In preprosto ne razumem tega arugmenta, ki ne zdrži resne presoje, ker pravi vlada, da moški naj kar počakajo še 6 let in potem bodo oni dobili 63,5 %, torej odmerni količnik v višini 63,5 %. To ne vzdrži nobene resne presoje in takšna rešitev je diskriminatorna. In še enkrat hvala vsem, ki ste tukaj pomagali na odboru to diskriminacijo reševati. Žal smo bili prekratki, kot se reče, amandmaji niso bili izglasovani, 6 za, 6 proti – 1 glas je zmanjkal. Ampak tako pač je v tej državi in tako pač je pri glasovanju. Ko govorimo o noveli zakona, še enkrat želim argumentirati, zakaj ne gre za reformo, kot ste to napovedovali in kot smo mi pričakovali, da zdaj pa bo res neka modernizacija sistema. Te rešitve, ki so v tem zakonu, še zdaleč ne zagotavljajo finančne vzdržnosti pokojninske blagajne. In če ta vzdržnost ni zagotovljena, pomeni, da nimamo sistema. In še enkrat, kakšno je to sporočilo za mlade, ki vstopajo na trg dela, ki pojma nimajo, kakšno penzijo bodo imeli, če jo bodo sploh imeli. Dokler ne bomo tukaj resno pristopili, tako kot to imajo nekatere države rešeno, dobro rešeno, do takrat se bodo tudi bodoče generacije, bodoče sestave državnega zbora tukaj pogovarjale o prenizkih pokojninah in res o kepici sladoleda, ki jo bomo dali upokojencu na mesec z izredno uskladitvijo pokojnin. To ni rešitev, to ni sistem. Še ena zadeva, še ena diskriminacija, kot jo mi vidimo, kot jo mi razumemo. Ko gre za neko priznanje za materinstvo oziroma starševstvo, je prav, da se odmerni količnik dvigne za 1,36 za vsakega otroka, no, ne za vsakega, ne več kot za tri. Se pravi, Vlada sporoča tistim družinam, ki imajo več kot 3 otroke, da je 4., 5., 6. otrok višek, da je 10. brat višek. To je zelo jasno sporočilo in takšne družinske politike mi ne podpiramo. Res je, bo zdaj takoj državni sekretar rekel, da Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ni družinska politika. Res je, to mi zelo dobro razumemo, ampak, tukaj bi dejansko morali, kar smo mi v amandmaju predlagali, upoštevati vsaj 5 otrok, če že ne morete neke rešitve brez omejitve. Tudi tukaj nismo uspeli, ste nas gladko povozili in družinam sporočili to, kar sem enkrat že povedal in ponavljam, da niste zaželeni, da imate več otrok. To je zelo jasno sporočilo in obžalujemo, da tako gledate na bodočo slovensko družbo. Tukaj so tudi, kot sem povedal, diskriminatorno očetje dejansko v določenih primerih izvzeti. Prav je, da dobijo matere, ampak če so koristile porodniški dopust, starševski dopust. Nekateri smo, če smem tako reči, rojevali še v času Juge, takrat starševskega dopusta ni bilo in če bi recimo mama bila doma, je potem normalno, da je bil oče v službi in normalno, da ni koristil nekega starševskega dopusta, ki ga ni bilo, in tudi ne porodniškega. Se pravi, diskriminacija tretjič, in ne mislite, da bo Nova Slovenija podpirala zakone, ki imajo inkorporirane, vgrajene diskriminatorne rešitve. Kar zadeva amandma SDS k 9. členu, gre torej za dvojni status. Že najmanj dvakrat ali trikrat smo mi vložili novelo Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ker smo želeli ta dvojni status rešiti. Mi dejansko natančno tako razumemo, ko je nekdo izpolnil 40 let pokojninske dobe, se mu prižge zelena luč, na kateri dodatno piše: pravica pokojnina. Ampak vi sedaj pravite: »Ne, ne, čakaj malo, ti, ki hočeš naprej delati, te bomo mi malo kaznovali in ne boš dobil 100 % te pravice, ampak samo 40 %.« Upam, da se razumemo. Na tak način se mi gotovo ne bomo umaknili z mesta, ki ga kot slabi rekorderji zasedamo znotraj Evropske unije, da se zelo hitro umikamo s trga dela in rekordno pozno stopimo na trg dela. To je problem slovenske družbe in tudi problem pokojninske blagajne. Zdaj ne bom nikogar v slabo voljo spravljal, ker sedaj nima smisla, da gledamo nazaj, morali bi gledati naprej. Večkrat pa sem že povedal pravilo dveh devetk. Če pogledate časovno obdobje od leta 2008, se pravi 1. 1. 2009 naprej do 2017 je devet let in v tem devetletnem obdobju je odmerni količnik padel za točno 9 odstotnih točk. Zato je to pravilo dveh devetk. Devetletno obdobje in padec odmernega količnika za 9 odstotnih točk s 67 na 58 %. Ampak pustimo zdaj to, tudi če bi s prstom kazal, ne bo pravzaprav nič pomagalo. Kolegica Janja Sluga je pokazala zelo korektno, kar zadeva dvojni status na nek presežek v negativnem smislu, birokratski presežek, ko enostavno mi poslanci ne vemo, kako bo zdaj tisti, ki bo hotel uživati dvojni status, kako bo zdaj to šlo. Ali tisti, ki bo recimo imel espe, a bo zdaj ta moral espe zapreti, pa jutri odpreti novega z vsemi temi birokratskimi postopki, ki so v Sloveniji fantastični. Tega preprosto kolegica iz stranke, iz katere prihaja ministrica za socialo oziroma tudi za pokojninski sistem, ne razume. Kako naj potem to razumemo v opoziciji? Amandmaja SDS k 9. členu bomo mi podprli, zakona nikakor ne. Spoštovani gospod podpredsednik, zaradi časovne racionalizacije in glede na to da, imam kmalu že ene obveznosti, bi pa rad, če dovolite, samo dva stavka še povedala o amandmaju, ki smo ga mi vložili k 125. členu, ki pa govori o tem, da bi popravili krivice. Mnoge stranke ste pred volitvami govorile, »popravili bomo krivice, predvsem upokojencem«. Za kaj tukaj gre? Mi tukaj vgrajujemo nov četrti odstavek v 125. členu in vsebinsko dejansko res pomeni popravo prikrajšanosti, popravo krivic uživalcem pokojnin, ki so se upokojili od uveljavitve ZPIZ-2 do uveljavitve tega zakona z nižjim odmernim odstotkom in imajo zaradi tega nižje pokojnine od uživalcev na primerljivih delovnih mestih s primerljivimi vplačanimi prispevki. Po našem mnenju je nujno tem uživalcem omogočiti izenačitev višine pokojnin s temi, ki se bodo odmerile po novem povišanem odmernem odstotku. Javni interes za to popravo je utemeljen že s ciljem novele zakona, ki jim sledi tudi ta amandma. Zakaj govorim o javnem interesu? Zato ker bi gotovo marsikdo rekel, a to pa je retroaktivnost, to pa ne gre. Gre v posebnih primerih, ko je tukaj dovolj dobro argumentiran javni interes. Nikomur nič ne jemljemo, popravljamo krivice. To pa je tudi z retrogradnostjo zakona dovoljeno. Tako da tukaj prosim za razmislek in podporo našemu amandmaju k 125. členu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. Pripravi naj se Franc Kramar.
Hvala za besedo, podpredsednik. Zdaj imam mogoče malo smole, da sem na vrsti za tako odličnim govornikom, kot je gospod Horvat, mi je pa vseeno dal nekaj iztočnic, na katere bom poskušala tudi sama odgovoriti. Preden bi šla na vsebino zakona in amandmajev, bi nas pa najprej rada vse skupaj spomnila na glavne cilje te mini reforme. V prvi vrsti je cilj zagotavljanje dostojnih pokojnin, kar bomo vsekakor dosegli z dvigovanjem odmernih odstotkov, sicer res postopno, ampak vsi, tako ženske kot moški, bomo prišli na 63,5 %, trenutno so moški na 57,5 %. Drugi cilj je podaljševanje delovne aktivnosti. Ja, danes smo že slišali, da ima Slovenija eno najnižjih delovnih aktivnosti v starosti od 55 do 65 let. In tega podaljševanja ne bomo delali kot obvezno in na silo, ampak res prostovoljno in stimulativno. Kaj to pomeni? Da bo vsak, ki bo želel podaljšati svojo delovno aktivnost nad 40 let, torej nad polno dobo, bo na leto pridobil tri dodatne procente, tri dodatne odstotne točke pri svoji pokojnini oziroma že za vsakih šest mesecev bo 1,5 odmernega odstotka povišanja. Vsi skupaj pa ne smemo pozabiti tudi na tisti tretji cilj, ki pa je finančna vzdržnost. Žal se te finančne vzdržnosti moramo najbolj zavedati koalicijski poslanci in Vlada, seveda se opozicijskim ni treba, zato ves čas vlagajo všečne amandmaje tako na odboru kot na današnji seji. Pa naj se zdaj malo dotaknem teh amandmajev. Predvsem trenutno govorimo o amandmaju k 9. členu, kjer bi Levica popolnoma ukinila ta dodaten del pokojnine za tiste, ki bi delali nad polno pokojnino, kjer bi potem desnica dala 100 % pokojnine. Mi moramo biti pa vedno nekje v sredini, pa tudi Ekonomsko-socialni svet. Vsi partnerji na Ekonomsko-socialnem svetu so se dogovorili, da bodo prva tri leta po izpolnitvi pogojev ljudje, ki bodo ostali v polnem delovnem razmerju, dobivali 40 % svoje izračunane starostne pokojnine. Nekateri bodo celo dobivali res malenkost več kot 40 %, se pravi tisti, ki so zdaj že leto, dve ali pa tri delali čez izpolnjene pogoje. Ampak vseeno je to tista sredina med nič in sto, kot se danes tu prerekamo, in to je tudi dogovor na Ekonomsko-socialnem svetu. Mislim, da je tudi prav, da tako ostane in da se nobenega od teh amandmajev tudi ne podpre. Kot sem rekla, opozicija vedno vlaga populistične amandmaje pri različnih zakonih, ne samo danes. Vsi skupaj pa se moramo zavedati finančne vzdržnosti in tudi fiskalnega pravila. Sprejetje kateregakoli amandmaja za večji delež dodatnih pokojnin ali, recimo, skrajšanje obdobja, kar sicer na odboru na srečo ni šlo skozi, vse to potegne za sabo velik finančni vložek, zakon obrne povsem na glavo, zato cilji sploh niso doseženi. Dejansko, če se sprejme katerikoli amandma, to pomeni kontra efekt zakonu. Še nekaj bi rada poudarila, kar je bilo jasno razloženo na odboru, pa danes še ni bilo povedano. Vsi primerjamo pokojnine nekoč in danes, ampak vsi pozabljamo, da je nekoč bil nek količnik, valorizacijski količnik se mu je reklo, ki je leta in leta zniževal pokojnine. Generalni direktor ZPIZ nam je zadnjič na odboru jasno in glasno povedal, da je sedanjih 57,25 %, kot jih imajo moški, dejansko enako nekoč 78 % pokojnine, in da bo 63,5 % pokojnine, kar bodo, če bo zakon sprejet, prihodnje leto dosegle ženske in moški potem čez šest let, enako več kot 85 % nekdanje pokojnine. Meni se zdi to res pomembno, ker vidim, da tudi nekateri, ki se na to malo bolje razumejo, mešajo, kaj šele vsi ostali ljudje. Vsi se primerjajo s tistimi, ki so nekoč imeli take visoke procente, ampak to dejansko ni enako in ni za primerjati. Res je, da bo nova reforma, tega se vsi zavedamo, morala biti kmalu – tudi delovna skupina na Ekonomsko-socialnem svetu se ni razpustila – in bo morala celovito urediti kar nekaj stvari. Med temi so tudi kmečke pokojnine, zagotovo invalidske pokojnine, vdovske pokojnine, ki se v tem zakonu že postopno dvigujejo in se bodo dvignile za 5 odmernih odstotkov. Kar nekaj na invalidskem področju rešujemo s tem zakonom, kar bom posebej tudi povedala. Je pa res, da so prihajali določeni amandmaji tako Kmečke zveze in vseh drugih, ampak jaz mislim, da z enim, dvema amandmajema ne moremo rešiti pravično in celovito nekega sistema, ampak da je to res potem naloga za naslednjo reformo in za naslednja pogajanja na Ekonomsko-socialnem svetu. Moje mnenje je, da je zakon vsekakor pozitiven. Seveda se postopno odpravljajo krivice. Če menijo, kot je gospod Horvat rekel, da je to diskriminacija, če bomo moškim v šestih letih izenačili z ženskami, zakaj pa niso potem tega naredili prej? Saj vsa leta, odkar jaz pomnim oziroma odkar živim, so imele ženske višji odstotek. Pa je to bilo tudi z nekim namenom. Tako da sem jaz prepričana, da je tako tudi prav, da se v nekem določenem roku to izenači. Prvič, ni finančno vzdržno, da bi mi zdaj takoj vsem naenkrat dvignili, pa še prevelik razkorak bi bil. Kaj pa med temi, ki so se lani ali pa predlani upokojili? Tu bi bile tako velike razlike, da je v bistvu nemogoče. Zato je tudi prav, da je to postopno prehodno obdobje. In tudi do sedaj je vsak zakon imel najmanj 5-letno prehodno obdobje. In tudi ta ga ima. Glede žensk, malo sem se tega že dotaknila, ker je bila s strani predhodnega govornika omenjena ta diskriminacija. Ampak če ta zakon kot tak ne bo sprejet, se ženskam potem v naslednjem letu znižajo pokojnine za dva odmerna odstotka, kar pomeni več kot 3 % pokojnine. Potem bomo imeli že letos v decembru večji naval upokojevanja žensk. Ženske že sprašujejo in nas spremljajo, kaj bomo delali. Po tej zakonodaji so ženske lahko znižale starost zaradi otrok. Po novi pa sta dve varianti, se pravi, lahko si bodo znižale starost zaradi otrok ali pa bodo vzele za vsakega otroka 1,36 %. Je pa res, da je to v zakonu tudi predvideno za moške. Običajno res ni za te moške, ki se sedaj upokojujejo, ker niso koristili porodniškega dopusta. Ampak vnaprej pa lahko vsak moški, ki je koristil več kot 120 dni porodniškega oziroma starševskega dopusta, bo potem koristil oziroma se bosta dogovorila, kdo bo vzel ta odstotek. Kot sem rekla, se bom posebej dotaknila invalidov. Tudi danes so bili izpostavljeni in tudi zadnjič na seji. Nekatere največje anomalije v tem zakonu vlada v bistvu že rešuje. Celovito pa, kot rečeno, upam, da bo naslednja. In kaj je to? Ves čas, vsa leta nazaj sta tako ZPIZ-2 kot ZPIZ-1 razlikovala invalide, ki so bili na dan invalidske komisije zaposleni ali pa so bili nezaposleni, torej niso bili na dan invalidske komisije obvezno pokojninsko zavarovani. Ta druga kategorija, kljub temu da so delali isto, imeli enako let delovne dobe, plačevali enake prispevke enako dolgo v pokojninski sistem, so ti imeli 20 % nižja nadomestila za invalidnost oziroma tudi nižje invalidske pokojnine ali pa delne invalidske pokojnine. To se zdaj s tem zakonom izenačuje. Poleg tega se rešujeta tudi še dve zadevi. Vsi tisti, ki se jim je zdravstveno stanje poslabšalo in gredo zaradi tega ponovno na invalidsko komisijo in se jim je v sedaj zdaj v zadnjih letih potem nadomestilo znižalo, ker so imeli po novih pogojih, po ZPIZ-2 in ne več po ZPIZ-1, ki je imel višja nadomestila, vsi ti bodo lahko dali vloge za povrnitev višjih nadomestil. Oziroma vsi tisti, ki bodo na novo ocenjeni, potem ne bodo avtomatsko padli v nova nadomestila, ampak bodo lahko ohranili prejšnja. Glede teh pogojev za nazaj. Kot je rečeno in nam je tudi s strani ministrstva za delo obljubljeno, se bo za nazaj naredila res neka analiza, da se bo ugotovilo, ali so mogoče res bili v določenem obdobju ljudje veliko bolj prikrajšani. Danes ne moremo kar tako primerjati vse povprek. Kot rečeno, eno je ta količnik, ki so ga nekateri imeli, potem ga od leta 2013 naprej več ni bilo. Drugo je pa to, da se nazadnje jemlje, kot smo rekli, 24-letno povprečje plač, prej je bilo 18- letno. Se pravi, vsako leto se je tu dvigovalo, nekoč je bilo še nižje. Tako da tukaj neka primerjava in kar tako vsem dati neke procente, kot tudi predlagajo določeni amandmaji, nikakor ni možno. Ampak je res treba narediti neko analizo in ugotoviti, ali je res mogoče določena skupina, katera je bila tista skupina in kako to rešiti. Glede na vse to, kakšne pokojnine bi kdo komu dal, jaz bi tudi dala, ne vem, tisoč evrov je že nekoč en politik obljubil, pa je potem verjetno ugotovil, da to ne gre. Vsi bi dali več, če bi šlo. Ampak mi se moramo zavedati, da je pokojninska blagajna pokojninska blagajna, socialna blagajna pa je socialna blagajna. Tega ne moremo enačiti. Zakonodaja je takšna, da iz pokojninske blagajne lahko izplačujemo toliko, kot smo tja tudi vplačali. En del je solidaren, če se nekdo poškoduje, se invalidsko upokoji, se potem fiktivna leta, leta, ki bi jih še oddelal, če bi bil zdrav, prištejejo, nekaj solidarnosti je v tem. Ampak ne moremo pa vsi dobiti isto. Če bi sedaj dvignili te najnižje pokojnine, kot v enem od amandmajev predlaga Levica, potem bi izenačili tiste, ki imajo 15 let delovne dobe s tistimi, ki imajo 32 let delovne dobe. Vsi smo sicer lahko populistični, vsi lahko govorimo, da bi dali ne vem kaj, ampak moramo se zavedati, da ima tudi blagajna ZPIZ dno in da ima tudi državni proračun dno. Obljubljamo lahko marsikaj, ampak če to ni realno in ni izvedljivo, potem nima smisla. Za konec bom samo še to rekla. Gospod Pojbič je prej omenil en primer, ki kroži na Facebooku. Po mojem mnenju, ki poznam ta sistem, je ta primer izmišljen. Zakaj, mu lahko osebno razložim, ne bom pa naših minut kradla, ker ni potrebno. Ampak tisti, ki je to pisal, ne ve, ne kaj so denarna nadomestila zavoda, ne ve, kaj so socialne pomoči ne ve, kdaj se na novo preračunavajo te najemnine, otroški dodatki, vrtci. V glavnem, primer je izmišljen. Jaz upam, da ljudje vsemu temu ne nasedajo, kar kroži po Facebooku. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Kramar. Pripravi naj se Franc Jurša. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Sedaj neki očitki letijo na Stranko Alenke Bratušek, da si mi prizadevamo za upokojence, kar je seveda res. Ampak včasih to žalosti, ker prebiraš, da bi se pravzaprav mi ne smeli prizadevati za upokojence, da je to bolj kot ne stvar druge stranke, ampak vseeno se mi zdi, da smo dosegli že kar nekaj in s sprejetjem tega zakona bomo dosegli tudi tisto, kar smo zapisali v koalicijsko pogodbo. Treba se je vrniti nazaj, kdaj je pravzaprav bilo upokojencem največ vzeto. Zujf. Zujf je takrat upokojencev vzel 7,2 % na vseh ravneh, in to predvsem tudi tem 89 tisočim, ki živijo pod pragom revščine. Prav za te si v Stranki Alenke Bratušek najbolj prizadevamo. Jaz prihajam iz periferije. Na periferiji pokojnine niso bleščeče. Verjemite mi, večina pokojnin je vezanih na minimalno plačo in taka je tudi, ko je odmerni odstotek upoštevan, višina pokojnine. Jaz bom malo poskušal obrazložiti, kako s to vlado usklajujemo redno in pa izredno pokojnine. Letos je bila že uskladitev v višini 2,7 %, sedaj bo izredna decembra 1,5 %, februarja pa 3,5 %, skupaj 7,7 %. Če se sedaj vrnem na Zujf, ker je bilo 7,2 % vzeto, smo, lahko rečem, že prešli to mejo in smo že nekje na tisti ravni, ki jo upokojenci zaslužijo, to pa je, da se jim vrne tisto, kar jim je bilo z Zujfom vzeto. Če se vrnem pa na nominalne vrednosti, kaj pomenijo usklajevanja, ki so že bila in bodo v tem in prihodnjem letu. Če povem s preprostimi besedami – tisti, ki ima pokojnino 300 evrov, bo konec leta 2020 prejel 329,6 evra, tisti, ki ima pokojnino 600 evrov, bo prejel konec leta 652,7 evra, tisti, ki ima pokojnino 800 evrov, 868,1 evra, tisoč evrov pokojnino bo znašalo konec leta 2020 tisoč 83,5 evra in pa tisoč 500 evrov, tisoč 622 evrov. Se pravi, da se pokojnine dvigajo, so se dvigale v tem letu in se bodo dvigale tudi v naslednjem letu. V naši stranki smo se tudi prizadevali, da bi se regres izplačeval v dveh višinah. Zakaj? Ker je to zapisano v zakonu ZPIZ-2 in 5 in 6 razredov po naši oceni ni skladno z ZPIZ-2. Treba je tudi povedati, da sam osebno sem razočaran nad tem, da se bo odmerni odstotek usklajeval do leta 2026. To se mi zdi hudo narobe. Mislim, da bi to morali takoj uskladiti, da to ublažimo in dobimo kompromis, bi bila primerna tri leta. To bi prineslo, verjemite, določene prednosti vsem tistim, ki se mislijo na novo upokojevati. Ob tem bom pa še to rekel, da me je prijatelj, ki se je letos upokojil, vprašal, ali bomo mi dobili tudi razliko do 63 ali bomo ostali pri tej višini, ki je danes? To pa pomeni, da bodo prikrajšani v tem primeru tisti, ki se upokojujejo letos, na račun tistih, ki se bodo upokojevali v prihodnosti, zdaj je to na 6 let in ne vem, zakaj ne bi šli naproti s tremi leti, ker mislim, da bi bilo to bistveno boljše. Poleg tega ženske dobijo 1,36 % za vsakega otroka, prve tri leta, kar je spet dodaten priliv pokojnini, tako da mislim, da je tukaj kar nekaj bilo narejenega in da se je s tem treba pohvaliti. Tudi to, da pripada nekomu, ki bo še delal, ob upokojitvi 40 %, se mi zdi nek procent, ki ga je nekdo pač izračunal. Jaz osebno mislim, da bi moral dobit 100 %, ker če dela, delo mora biti plačano, pokojnina je pa z delom pridobljena pravica. Plačeval bi 100 % procentov naprej v blagajno in ob tem prejemal pokojnino, ki ni vezana na delo, ki ga opravlja zdaj. Tako da, po moji oceni bi tukaj moralo biti 100 %, pa je 40 %, pa še to samo 3 leta, potem pa spet pade na 20 %. Tako da to se mi ne zdi v redu. Jaz upam, da bo ta zakon sprejet. Upam, da bo kateri od amandmajev, o katerih sem govoril, tudi sprejet in da bo ta zakon šel v smeri tega, da se približujemo upokojencem in jim dejansko skušamo pomagati, saj vemo, da marsikdo, predvsem tisti s kmečkimi pokojninami, živijo res že včasih malo na robu preživetja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnikoma Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, enake možnosti. Vsaj s strani stranke Desus, ki se imenuje Demokratična stranka upokojencev, nihče ni rekel tega, da ima pravico samo ona zastopati interese upokojencev. Mi smo zelo veseli, da smo dobili še kakšne stranke, predvsem pa pred volitvami, da zastopajo interese upokojencev. Veste, moram pa nekaj povedati. Eno stvar pa vseeno koalicijski partnerji v SAB morate razumeti. Še enkrat bom ponovil, vaši vodji poslanske skupine sem to že večkrat obrazložil in jaz jo prosim, da vam to prenese tudi na sestanku poslanske skupine. Eno je ohranjanje vrednosti pokojnine, spoštovani Franc Kramar, druga stvar pa je povezana z dvigom pokojnin. In mi ohranjamo vrednost pokojnine v skladu z zakonom 40 – 60 formula, in to je zgodba. Zakon ZPIZ-2 popravljamo. Res pa je, da smo v času gospodarske krize z ZIPRS to zadevo spreminjali in popravljali. Ampak to so bili neki drugi časi in so bi časi suhih krav, zdaj pa so časi malo debelejših krav in zdaj je treba nekaj rešiti v korist upokojencev. Pohvalil bi Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da so se lotili tega, pa razumem tudi vas, spoštovana gospoda, da ste se morali tega lotiti, kajti stanje upokojencev v Sloveniji je zaskrbljujoče, in to moramo vsi tudi priznati. Prej je kolegica Sukičeva govorila, tako kot ona govori, in je na nek način opravljala piar službo znotraj Državnega zbora. Lahko govoriš takrat, ko ne prevzemaš odgovornosti. Oni so imeli idealno možnost. Sedanja manjšinska koalicija je vabila Levico, da pride zraven, da pomaga, ampak ne, tega niso hoteli, zdaj pa pač špilajo na piar službo, in to je nobel stvar, bi rekel, to je fino za videti. Ključno vprašanje, spoštovane kolegice in kolegi, pa je pri celotni zadevi sledeče. Zakaj mi nimamo dovolj denarja za pokojnine? Zakaj nimamo dovolj denarja za pokojninsko blagajno? Enostavno, preprosto, leta 1996 so zmanjšali prispevno stopnjo. Jaz to govorim nenehno, ampak moralo bo priti na prava ušesa. Zdaj pa ni junaka, ki bi predlagal in spremenil dejansko ta znesek. 15,42 plačujemo mi, ki smo zaposleni, delodajalci plačujejo 8,85. Nekdo reče, da to vse plačujejo delodajalci. Ja, plačujejo, za naš interes plačujejo, kajti oni imajo vkalkulirano dejansko v ceno svojih produktov tudi stroške dela. In v stroških dela je tudi ta prispevek. Veste, logično je, da država na svoj način želi imeti roko nad pokojninsko blagajno, ker so, na primer, v letu 2013 prispevali milijardo 531 milijonov v pokojninsko blagajno. Zdaj že bistveno manj, s tem proračunom, ki smo ga sprejeli za leti 2020, 2021, je to pod 950 milijonov. To pa že ptički čivkajo, kar se tiče prispevne stopnje, da ne plačujejo delodajalci in delojemalci isto, to pa je unikum v Evropski uniji. Lahko greste od države do države, pa boste videli, da nikjer nimajo tako zadeve urejene, kot jo imamo mi. Ker je bila takrat pokojninska blagajna dovolj polna, je bilo dovolj sredstev za pokojnine, so se dali tudi določeni transferji iz pokojninske blagajne in so se v preteklosti izvajale tudi investicije in plačevale iz pokojninske blagajne. Vidite, kako se svet vrti in kako se stari obračajo. Jaz sem že večkrat omenjal tudi razmerja med pokojnino in neto plačo v Sloveniji. Pa smo prišli z 78 % na 57,5 %. To se pravi, da nam tukaj nekaj hudo škriplje. Ne bom ponavljal, koliko imajo upokojenci v Avstriji pokojnine, to se radi primerjamo, in koliko imajo v Sloveniji, ker bodo upokojenci preveč slabe volje. Jaz pa zastopam njihove interese in jih ne bi rad spravljal v slabo voljo. Pa kakšni so deleži pokojnin v BDP. O tem sem zadnjič govoril na odboru pa tudi v tej dvorani. Poglejte, v Evropski uniji je 12,6 %, v Avstriji 14,5 %, v Sloveniji pa 9,8 %. To je odprto vprašanje, o katerem moramo razmišljati. Pa ne bom sedaj pokazal s prstom na vaju, ki tam sedita. To je vprašanje politike, nas, vseh skupaj. In boste rekli, vi ste sedeli tu ne vem koliko časa. Ja, v težkih časih, se jaz spomnim, da smo bili, pa nismo bili preveč nabildani, nismo bili dovolj močni, da bi imeli pomemben in odločujoč vpliv. Število upokojencev je z nekega določenega obdobja ne dolgo nazaj prišlo, tako daleč, da je za 30 % več upokojencev. BDP pa se je zmanjšal za 19 %. 19 % dajemo manj sredstev za pokojnine, upokojencev pa imamo za 30 % več. Zadovoljiti potrebe upokojencev, ki so vplačevali v pokojninsko blagajno in po tem Bismarckovem sistemu imajo pravico, da to črpajo, enostavno ne moremo ali pa nočemo, sedaj ne vem. Mogoče tudi nočemo. Prioriteto bi morali dati v vsakem primeru upokojencem. Glede davka, o tem sem že večkrat govorili, kako so obremenjene plače v Sloveniji, pa govorimo, da so v Avstriji bistveno manj, pa govorimo, da so v Evropski uniji bistveno manj, vam moram povedati, da z Evropsko unijo imamo isto povprečje 43 %, v Avstriji pa imajo plače celo bolj obremenjene kot v Sloveniji, imajo pa bistveno več denarja za pokojnine. Če bi se dotaknil vprašanja, ki je bilo povezano s samim zakonom, pa potem tudi konkretno z določenimi členi, o tem, o čemer v tem trenutku razpravljamo, moram reči takole. Mi smo o tej zadevi govorili od marca letošnjega leta. Imeli smo vedno pomisleke v zvezi s tem, v kakšnem obdobju bi se naj dvignil ta odstotek. Mi smo bili zagovornik treh let. Ker smo čutili, da na ministrstvu imajo drugačno gledanje, smo imeli neko drugo varianto pripravljeno tudi za šest let. Ampak oni so nas poslušali, ste nas poslušali in ste nas tudi slabo slišali. To je ključno vprašanje. Bili smo zelo razočarani, da nismo mogli doseči nekega konsenza v nekih določenih odstotkih. Če se nekdo pogaja, potem morata s teh pogajanj oditi zadovoljna tako eden kot tudi drugi. Te možnosti tukaj nismo imeli. Če bi gledali na to, potem bi v naši poslanski skupini enostavno rekli, da mi tega zakona ne bomo podprli. Ne, bomo ga podprli. Bomo ga podprli, ker če ga ne bi podprli, enostavno upokojenci ne bi še tega dobili, kar jim pripada po tem zakonu. Kar pa je najbolj ključno vprašanje pri odmeri pokojnin, spoštovani gospodje in gospe, pa je, da to obdobje, ki je sedaj 24 let, zmanjšuje izračune pokojnin. Se vam zahvaljujem, da ste me poslušali. Lep dan vam želim še naprej!
Hvala lepa. Replika Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Kolega Jurša je očitno nam v Levici nekaj o odgovornosti. Poglejmo to odgovornost, kot jo lahko vidimo s strani Desusa že zadnjih 20 let. Vedno gre za reševanje vojaka Karla Erjavca, da ima ta udoben ministrski fotelj, da ima lučke na avtu, da ima varnostnika, da ima tak položaj, da ga tujina treplja po hrbtu, revščino upokojencev pa še kar vztraja. To ni odgovornost. To je lomljenje besede. Ko se boste vi prednostno zavzeli ne za vojaka Karla Erjavca, ampak za dvig najnižjih pokojnin, takrat pa lahko tudi nas štejete zraven. Tako ste pa nekaj dni nazaj na odboru zavrnili naš amandma, ki dviguje minimalno pokojnino za polno delovno dobo na 613 evrov, in revščina upokojencev, tistih, ki so delali celo življenje, bo še naprej vztrajala.
Hvala lepa. Postopkovno Franc Jurša. Izvoli.
Spoštovani gospod podpredsednik, jaz mislim, da bi morali kolega Kordiša v tem primeru opozoriti na to, da danes razpravljamo o nekem zakonu, ki se čisto konkretno imenuje tako, kot imamo zapisano v vabilu za današnjo sejo. To, kar pa on govori o vojaku Karlu pa o njegovih interesih in željah, to pač on govori, ker takrat, ko je Karl Erjavec že nastopil funkcijo, je bil on še otrok.
Hvala lepa, gospod Jurša. Razprava oziroma replika kolega Kordiša je bila v sklopu razprave in odziv na vašo razpravo. Odprem lahko nov krog razprave pa boste potem to razčistili. S postopkovnimi predlogi pa se to ne da urediti. Ker to so mnenja posameznik poslancev pri tej razpravi. Miha Kordiš, postopkovno. Izvoli.
Hvala, predsedujoči, da ste ta nedostojni proceduralni predlog, ki to ni bil, zavrnili. Morda mi kolega Jurša res lahko reče, da sem otrok, ampak ta otrok ve, da je revščina huda stvar. Ve tudi, da jo tolče veliko upokojencev [[…]]
Postopkovno, kolega, postopkovno. To ni postopkovni predlog. To nima nobene zveze s poslovnikom.
Česar kolega Jurša očitno ne registrira. In bom na tej točki zaključil, predsedujoči. Hvala.
Dobro. Zaključujemo ta del. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes za razpravo. Bomo sprožili prijavo. Postopek poteka. Prijavljenih je šest razpravljavcev. Začne magistrica Karmen Furman. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni vsi skupaj tudi v mojem imenu! Danes je bilo s strani razpravljavcev že marsikaj povedano. Pozorno sem poslušala in lahko rečem, da se nekako v osnovi strinjamo v tem dejstvu, da so danes pokojnine tako kot plače v povprečju zelo slabe. Seveda, ker je eno v relaciji z drugim, so slabe pokojnine zato, ker so tudi plače vse nižje. Ampak dejstvo pa je tudi, da ljudje živimo vse dlje, vemo, kakšna je naša demografska slika v Sloveniji, po drugi strani pa je vse manj zaposlenih, ki plačujejo v pokojninsko blagajno. Če se uvodoma vsi strinjamo s takšno sliko, pa lahko po drugi strani rečem, da se samo v opoziciji očitno zavedamo, kakšne so stiske današnjih upokojencev. Te stiske so izredno velike in tudi zato smo se v opoziciji odzvali z vloženimi amandmaji na vaš predlog sprememb pokojninskega zakona. Je pa res, da sedaj letijo takšni in drugačni očitki. Glede na stanje, kakršno je trenutno na področju pokojninskega sistema, smo vendarle pričakovali, da bo danes na mizi nekakšna pokojninska reforma, ki bo zagotovila dolgotrajno vzdržnost pokojninskega sistema. Vidno je, da ste se lotili predvsem nekakšnih minimalnih lepotnih popravkov trenutnega pokojninskega sistema. Če lahko tako rečem, je več kot očitno, da vas to stanje staranja prebivalstva in potem posledično, kaj se danes dogaja na tem področju, finančne, socialne stiske naših upokojencev, očitno ne skrbi. Nekaj časa nazaj je tukaj predstavnica vladne koalicije poudarila, da je namen današnjega zakona, ki ga imamo v razpravi, citiram, »zagotoviti dostojnejše pokojnine za vse upokojence«. Torej za vse. Jaz se sprašujem – in sprašujem tudi danes tu prisotnega sekretarja Vlade, kaj bodo od vašega zakona imeli današnji upokojenci, torej tisti upokojenci, ki so danes prejemniki pokojnin in morajo preživeti z 200, 300, 400, 500 evri pokojnine. Osebno menim, da nič ali pa bore malo. Odmerni odstotek, ki se povišuje s spremembo zakona, velja od določenega leta naprej in ne velja za te, ki so danes že prejemniki pokojnin. Moramo pa se zavedati, da so tudi ti ljudje leta in leta pošteno delali, plačevali prispevke v pokojninsko blagajno in zagotovo si tudi ti ljudje zaslužijo dostojno življenje v svoji starosti. Zdaj imate sprejet rekordni proračun, a glede na predlog zakona, ki ga imamo danes v obravnavi, tudi tokrat za upokojence niste poskrbeli. S tem predlogom, ki ga danes obravnavamo, niste poskrbeli niti za odpravo tistih krivic, na katere vas dlje časa opozarja tudi varuh človekovih pravic. V Slovenski demokratski stranki smo te krivice želeli večkrat popraviti. Med drugim smo predlagali popravek krivic več kot 56 tisoč ljudem, ki se jim doba dokupa ne prizna, pa so jo pošteno plačali po takrat veljavnih predpisih. Želeli smo popraviti krivice kmečkim zavarovancem, ki se jim pokojnina ne prizna glede na višino vplačanih prispevkov; namreč, tudi ti so plačevali višje prispevke v pokojninsko blagajno, pa se danes, glede na to, koliko jim je odmerjena kmečka pokojnina, slednjega ne upošteva. Ampak tudi za popravek teh krivic z vaše strani, torej s strani Vlade, ni bilo posluha. Imeli smo predlog sprememb invalidskih pokojnin, upokojencev, ki danes prejemajo po 200, 300 evrov pokojnine. Tudi ti po tem vašem vladnem predlogu s sprejeto spremembo tega zakona očitno ne bodo prejeli niti mesečnega zneska, ki je določen kot tisti minimum za preživetje. Medtem ko za naš predlog zakona, ki bi to vendarle popravil, da bi ti invalidski upokojenci prejeli vsaj tisti minimum, ki si ga zaslužijo za preživetje čez mesec, žal z vaše strani takrat ni bilo podpore. Tako niste želeli podpreti predloga stranke za dvig, če se smem tako izraziti, teh danes res sramotnih pokojnin, ki se izplačujejo invalidskim upokojencem. Še več, v svoji pokojninski zakonodaji imate celo diskriminatorne ureditve vdovskih pokojnin, na katere sem vas tudi sama opozarjala s svojim poslanskim vprašanjem, na katerega nisem dobila želenih odgovorov oziroma vsaj ne odgovorov v smeri, da se boste lotili tudi popravka takšne diskriminatorne zakonske ureditve. Govorim o tem, da v primeru vdovskih pokojnin slovenski državljani po svojem umrlem partnerju lahko izbirajo med svojo in vdovsko pokojnino ali pa, če jim je to ugodneje, zahtevajo vdovski dodatek, medtem ko tuji državljani lahko poleg svoje pokojnine v državi, kjer jo pridobivajo, zraven dobijo izplačano še celotno vdovsko pokojnino po svojem partnerju. Glede na to, da naj bi torej pravica izplačila pokojnine temeljila na vplačanih prispevkih v pokojninsko blagajno, se tu, mislim, da povsem na mestu sprašujem, zakaj v tem primeru takšna ureditev temelji na nekem državljanstvu, kraju prebivališča oziroma zakaj ti elementi potem razlikujejo med tujimi državljani in slovenskimi državljani in zakaj so potem po takšni ureditvi slovenski državljani v bistveno slabšem oziroma celo diskriminatornem položaju napram tujcem. S strani državnega sekretarja je bilo danes tudi rečeno, da je povprečna pokojnina za 40 let delovne dobe nekje okoli 840 evrov neto. Jaz težko poslušam takšne besede, zlasti ko vemo, kakšne so socialne stiske naših upokojencev. Glede na to, da številni upokojenci za polno delovno dobo po veljavni zakonodaji, ki je veljala takrat, ko so se upokojili, dobivajo po malce več kot 500 evrov izplačil, kar ne zadostuje niti za pokritje osnovne domske oskrbe v nekem domu upokojencev, moram reči, da je to resnično, milo rečeno, sprenevedanje oziroma zavajanje. Seveda je to neko povprečje, ampak predvsem na račun tega, da so tukaj štete tudi tiste posamične pokojnine, ki bistveno odstopajo od teh številnih pokojnin, ki so nekaj nad 500 evrov, ki se danes izplačujejo slovenskim upokojencem. Tudi tukaj imam jaz mesečni statistični pregled za mesec oktober 2019 in največja številka izplačil je tam od 500 pa do 600 evrov, kar, še enkrat poudarjam, ni dovolj niti za to, da si lahko slovenski upokojenec plača osnovno nego v domu starejših. V svoji spremembi zakonodaje se niste v ničemer dotaknili izplačila letnega dodatka. Tukaj moram reči, da že iz leta v leto kršite veljavno zakonodajo, kršite celo svoj koalicijski sporazum. Že po sedaj veljavni zakonodaji vemo, da bi se moral letni dodatek izplačevati v dveh višinah in kljub temu da ste se s koalicijsko pogodbo zavezali, da ga boste izplačevali v dveh višinah že za leto 2019, vemo, da temu ni bilo tako. V naslednjem letu imate rekordni proračun. Našel se je denar za vse drugo, ampak za upokojence pa očitno znova ne. Tudi za leto 2020 je predvideno izplačilo letnega dodatka v petih različnih razredih. Jaz se sprašujem, kje so danes vse tiste predlagane rešitve s strani koalicijskih strank, ki smo jih lahko in so jih številni volivci poslušali v času volilnih obljub, torej v času volitev. Očitno je, da v koaliciji ni volje, da bi se trenutnim prejemnikom pokojnin finančni ali pa socialni status vsaj malce izboljšal. V Slovenski demokratski stranki smo predlagali dobro rešitev, in sicer smo predlagali zakon o demografskem skladu, ki bi finančni in socialni položaj slovenskih upokojencev v marsičem izboljšal. Predvsem pa, kar je najbolj pomembno, zagotovil bi varnejše in stabilnejše pokojnine vsem upokojencem. V naši stranki zagovarjamo, da vsak upokojenec, ki je po veljavnem zakonu delal in tudi oddelal svoje, je plačeval prispevke v pokojninsko blagajno, si na svojo starost zasluži neko dostojno preživetje. Glede na predlog sprememb, ki pa ste jih vi, spoštovani kolegi in kolegice iz koalicije in Vlada danes predlagali nam v sprejetje, pa lahko rečem, da očitno koalicija ni tega mnenja. Po drugi strani nam očitate populistične rešitve, pa čeprav so to rešitve, s katerimi bi se stanje upokojencev bistveno izboljšalo. Govorim predvsem o upokojencih, ki so danes prejemniki pokojnin. Vi pa teh stisk ne znate ali pa nočete reševati. Glede na stanje, kakršno je v pokojninski blagajni, in glede na to, kakšne so dandanes slovenske pokojnine, bi bilo resnično prav, da bi danes tukaj govorili o reformi pokojninskega sistema, ne pa o nekih minimalnih popravkih, ki so daleč daleč od zavez, ki jih imate zapisanih v koalicijskem sporazumu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegi in kolegice poslanci! Boj za upokojence in za njihovo dostojno življenje se torej nadaljuje. Nadaljuje pa se tudi boj za upokojenske glasove. Če bi bil jaz danes v vlogi penzionista, bi gotovo rekel, da bom volil tistega, ki mi bo dal 600 evrov, ker je še s tistim v Sloveniji kar težko za preživeti. Da bi bili v tem momentu vsi naši upokojenci zadovoljni, verjetno ne moremo narediti. Je pa, če tako rečem, s temi popravki, amandmaji, čeprav med koalicijskimi strankami, kako naj rečem, niso nič kaj usklajenega, bi morda tudi prinesli nekatere prednosti z nekaterimi popravki, ki bodo potem z določenimi dopolnili v naslednjih letih malo izboljšali status upokojencev. Da bi bili vsi zadovoljni, sem že povedal, verjetno ne bo šlo, kajti dejstvo je, da so naši upokojenci odvisni od neke vreče denarja, ki je omejena. Leta 2060 bo že takšno razmerje, da bo za enega upokojenca delal samo en zaposlen. S tega naslova moram reči, da je vse odvisno od te vreče. Ta vreča bi lahko bila tudi v boljšem stanju. Sam sistem bi bil lahko finančno bolj močan in vzdržen, če se v preteklosti ne bi naredile nekatere, tudi velike napake. O nekaterih smo že slišali. Jaz bom pa še omenil, da imamo velik manko zaradi tega, ker so se nekateri upokojevali pri 50 letih. Recimo z beneficiranim delovnim stažem je pred leti brez problema šel v pokoj s 30 leti delovne dobe nek uslužbenec pri policiji, ne policist v patrulji, uslužbenec pri policiji. Danes ima kar visoko pokojnino. S tega naslova so te odlivi nadpovprečni. Imamo tudi druge nepravične odlive. S tega naslova nismo nič spreminjali. Potem pa tudi dodajam, da bi se lahko, če ne bi vsako leto 7 do 8 tisoč mladih izobraženih, dobro usposobljenih ljudi odhajalo na delo v tujino in bi se tukaj zaposlovali, ko je gospodarska rast, bi iz teh 7 do 8 tisoč dokaj visokih ali pa vsaj srednje visokih plač imeli še boljše prilive, kot so sedaj. Gospod Papež iz Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je na odboru povedal, da nekako imamo kar spodbudno situacijo. Pravim pa, da bi bilo možno narediti, da bi bila še boljša. Če se dotaknem našega amandmaja, ki sledi temu, da tistim, ki želijo ostati še aktivni, so sposobni, zdravi, omogočimo, da si podaljšajo to delovno aktivnost za naslednja leta, ko že imajo tudi pravico do pokojnine. Če je 40 % ali je 100 %, jih s tem nekako motiviramo, ampak bi pa v skladu s tem 39.a členom oziroma popravkov 9. člena dodal, da bi bilo dobro potem popravljati nekako člene, ki so iz zakona o trgu dela. Zakaj? Zato da ne bi ti starejši, ki bi ostajali v zaposlitvi, potem izpodrivali mladih prvih iskalcev zaposlitve s trga dela. V tem smislu nekako računamo, da smo tudi v Slovenski demokratski strani prišli z določenimi predlogi, ki bodo izboljševali situacijo upokojencev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Na začetku še enkrat velike čestitke in pohvala ministrstvu za opravljeno delo. Vsakokratne spremembe pokojninskega zakona se seveda težko delo. Treba je iskati zelo širok kompromis, kompromis tudi s socialnimi partnerji. Tudi ta dialog je bil v tem postopku spoštovan in prišli smo do nekega rezultata, ki je danes pred nami. Tudi mi člani koalicije, koalicijski partnerji smo kot eno od pomembnih zadev na predlog SAB, seveda so se druge koalicijske stranke s tem strinjale, v koalicijsko pogodbo zapisali, da je treba izboljšati položaj upokojencev, sedanjih pa tudi bodočih. Kot je pri zakonodaji običajno, ta zakon naslavlja zlasti bodoče upokojence in veseli smo, da izpolnjujemo dve od treh zagotovil, ki smo jih dali v koalicijski pogodbi, to je, da zvišujemo odmerni odstotek na 63,5 % za moške, dodajamo še neke bonitete za ženske v smislu, da se nagradi oziroma nekako ovrednoti položaj, ko so imele otroke in je prišlo do nekega zastoja v njihovi karieri. Uvajamo tudi to možnost dodatnega dela upokojencev po tem, ko so dopolnili pogoje za starostno upokojitev. Mi v stranki SAB smo si sicer želeli, in tako je bilo tudi napisano v koalicijski pogodbi, da bi 63,5 % za upokojitev začelo veljati s 1. 1. 2019. Žal se to ni zgodilo. Nas je pač samo pet in ne uspemo vedno s svojimi predlogi, kar je povsem normalno. Smo pa tudi potem v nadaljnjem postopku na obravnavi na odboru predlagali, da bi to prehodno obdobje vsaj nekoliko skrajšali, vsaj na tri leta, kar bi bilo verjetno tudi finančno povsem vzdržno, vendar nas niste poslušali oziroma naš predlog ni dobil dovolj večine. Druga stvar, na katero smo ves čas tega postopka, ko se je zakon sprejemal, opozarjali, je, da bi veljalo dodatno premisliti, da v primeru, ko ljudje dobijo možnost dodatnega dela po dopolnitvi pogojev za upokojitev, da je potrebno, da pride v določenih primerih do prekinitve delovnega razmerja. Kaj namreč ureja ta zakon? Zakon ureja, da vsak delavec, ki ostane v delovnem razmerju tudi po izpolnitvi pogojev za upokojitev, dobi vsako leto dodatno okrog 3 % prva tri leta. S tem se ga seveda nagradi, da dlje časa vztraja v delovnem razmerju, kar je super in pravilno, predvsem zato ker je tudi ministrstvo večkrat poudarilo, da smo v naši državi, v Sloveniji najslabši po tem, kako zgodaj ljudje odhajajo s trga dela. Baje smo med najslabšimi ali celo drugi najslabši po tem, kako pozno mladi vstopajo na trg dela, in baje, kot pravijo, najslabši v Evropi po tem, kdaj starejši odhajajo s trga dela. Tako tudi sama podpiram te napore v smeri podaljšanja delovne aktivnosti za tiste, ki to želijo. V primeru, ko pa ti, ki ostanejo delovno aktivni, poleg teh treh odstotkov želijo dobiti še teh 40 %, kot zdaj določa zakon, pa se je nam v naši strani zdelo primerno, da bi pred tem delavec stopili do delodajalca in bi rekel, da razmišlja o upokojitvi, ima dosežene delovne pogoje, rad bi pa delal dlje oziroma želi delati dlje kljub doseženim pokojninskim pogojem, in če se tudi delodajalec strinja, bi podpisala nov dogovor, novo pogodbo o zaposlitvi. In na podlagi tega dogovora bi delavec dobil poleg teh 3 % še 40 % za to, da ostane v delovnem razmerju. Naj poudarim, da nihče po naši zakonodaji in po praksi Ustavnega sodišča že sedaj ne more nikogar prisiliti, da gre v pokoj, če to ne želi. Tako da ne govorim o tem. Govorim o dogovoru, ki bi ga sklenila delodajalec in tisti, ki bi želel delati pod temi pogoji še naprej, da se ta dogovor nekako formalizira in zapiše. Žal tudi ta predlog ni bil sprejet, tako da ostajamo v situaciji, ko je nek vpliv delodajalca na to, kdo lahko ostane v delovnem razmerju pod temi pogoji minimalen oziroma ga ni. Pred tem je ministrstvo ves čas poudarjalo pomen dogovora s socialnimi partnerji in ta dogovor je pomemben. Vendar dodajam – v tem socialnem dialogu niso zastopani vsi segmenti družbe. Recimo, konkretno ni zastopana pokojninska blagajna ali pa predstavnik ZPIZ in v konkretnem primeru tudi ne mladi, ki pa lahko imajo od takšne ureditve tudi kaj slabega v tem smislu, da bodo ljudje dalj časa ostajali zaposleni in bo manj zaposlitev za mlade. Toliko o tem, kaj bi si mi želeli, da bi se v tem zakonu še spremenilo in se bo morda lahko spremenilo še kdaj v bodoče, če bo praksa pokazala, da je to potrebno. Kar kolegi večkrat omenjate, je pa popravljanje krivic za nazaj. Krivice so bile in mnogi upravičeno to dajate pod vprašaj, kdaj se bodo uredile. Jaz bi rekla, da takrat ko so se te krivice delale, nisem bila v tej hiši, ne morem za vse odgovarjati, da pa absolutno mislim, da je treba vse ljudi, ki so se v zadnjem letu upokojevali pod slabšimi pogoji, dati na nek skupni imenovalec v tem smislu, da se ugotovi, ali so ti pogoji odmernega odstotka, število let, ki šteje v to, kako se jim odmeri pokojnina, starost in tako naprej, da se jih nekako razvrsti, kot je to predlagalo ministrstvo, in da se pri tistih, ki imajo res slabše pogoje, ki jim je bila res narejena krivica, to poskuša nekako popraviti. Ministrstvo že razmišlja v tej smeri. To, kar sem zdaj povedala, je njihov predlog in jaz jih pri tem popolnoma podpiram. Povedala bi še v tem kontekstu eno zanimivo stvar. Državni sekretar je omenil, da je sedanja ureditev 63,5 %, če vse te parametre postavimo na skupni imenovalec, prav primerljiva ali pa celo enaka 85 %, kot so imeli nekoč odmerni odstotek nekateri, ko so se upokojevali, pa bo imel morda državni sekretar še kaj o tem povedati. Skratka, mi moramo upoštevati, da imamo v našem pokojninskem sistemu vključeno tako zavarovalno načelo, ki nagrajuje tiste, ki delajo dlje, vplačujejo več, kar je popolnoma pravilno, in tudi solidarnostno načelo, ker moramo pomagati tistim, ki našo pomoč res potrebujejo in ki so delali in oddelali, kot je bilo rečeno, to, kar je zakon takrat od njih zahteval. Najlažje je opoziciji dajati všečne predloge, za katere pa je gospod papež iz ZPIZ-a zelo dobro in utemeljeno opozoril, kaj bi se zgodilo s pokojninsko blagajno, če bi bili predlogi Levice sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Danes govorimo o stanju upokojencev, o izboljšanju stanja upokojencev v prihodnje in pa nenazadnje tudi tem, ki so že upokojenci, se pravi, morali bi govoriti o teh, ki so že upokojenci, tistih, ki bodo to danes, jutri in tistih, ki bodo v prihodnje. Nekateri govorite o tem, da je na mizi mini pokojninska reforma. To seveda to ni. Ni ne minireforma, ni ne reforma, je pa antireforma. Je pa antireforma. Že Fiskalni svet je opozoril na vzdržnost javnih financ in ne vem, kako nekdo lahko imenuje neke rešitve za reformo, ki na koncu koncev niso niti finančno vzdržne v prihodnosti. Rešitve, ki so v tem zakonu, ne bom rekla, da so vse slabe, ampak načeloma so slabe, kajti ne prinašajo tistega, kar bi dejansko morale prinašati za prihodnje. Se pravi izboljšanje položaja upokojencev na eni strani in na drugi strani, da naše finance ostanejo vzdržne. Če pogledamo skupno, ni ne eno, ni ne drugo. Zanimivo mi je bilo poslušati kolegico Mašo Kociper iz Stranke Alenke Bratušek, ki je govorila, kako všečno je predlagati neke rešitve opoziciji. Ampak nekaj pozablja – njihova stranka, pa tudi stranka Desus sta pred volitvami obljubljali izboljšavo položaja upokojencev, tistih, ki so to danes, in tistih, ki bodo v prihodnje, še posebej tudi invalidskih upokojencev. To imajo zapisano v programih. Kaj pa danes? Danes ta predlog ne prinaša pravzaprav nobene rešitve za aktualne invalidske upokojence. Ko smo v Slovenski demokratski stranki to predlagali, ste nas zavrnili, češ, da pripravljate zakonodajo, ki bo vse reševala. Ki bo rešila tudi stisko invalidskih upokojencev, ki imajo te invalidnine, če tako rečem, tam 300 evrov, spoštovani. Oni morajo s tem preživeti. Ampak tega ta zakon ne rešuje. Na nek način se bo s temi spremembami zakona, če boste pozabili na aktualne upokojence, odprlo zopet področje novih krivic. Tisti, ki bo upokojen danes, bo za isto delovno mesto, za isto delovno dobo dobil manj, kot tisti, ki se bo upokojil čez nekaj let. To ni pravično. Dejstvo je, da je treba poskrbeti potem za take rešitve, ki bodo vsem omogočale enako dobro. Tukaj pa govorimo samo za tisto, kaj bo v prihodnje, pa še to ne vemo, kaj bo dejansko lahko v prihodnje, ali bo moral ta zakon potem imeti tudi nove popravke. Državni sekretar je rekel, da imamo približno 840 evrov povprečne pokojnine. Ja, ja, čisto mogoče, ampak pozabil je pa povedati, da so tukaj notri tudi pokojnine vseh privilegiranih. To so pa pokojnine tistih, ki niso vplačevali v sistem toliko. Kar težko verjamem, da je ta znesek 840 točen, glede na to, kolikšen znesek je tistih, ki imajo pokojnine na pragu revščine. Bilo je že povedano, da smo v Slovenski demokratski stranki pripravili takrat tudi predlog za invalidske upokojence – tako Desus kot Stranka Alenke Bratušek sta glasovali proti, češ, da se pripravlja nova rešitev. In zdaj sprašujem, kje je ta nova rešitev za aktualne invalidske upokojence. Ti ljudje bodo še naprej životarili in vsi dobro vemo, da gre to največkrat za ljudi, ki rabijo še dodatno pomoč, da lahko sploh preživijo, ker sami sebe ne morejo ne samo finančno, ampak tudi telesno vzdrževati in rabijo dodatno pomoč. Nenazadnje je tukaj tudi razlika med tistimi, ki so invalidsko upokojeni in se jim prizna invalidnina za bodisi bolezen, ki so jo dobili na samem delovnem mestu, ali pa invalidnina za tiste, ki naj je ne bi dobili v okviru delovnega mesta, pa morate vedeti, da so tukaj te stvari zelo nejasne. Zelo težko dobiš danes priznanje invalidnine z delovnega mesta, čeprav se natančno ve, da je bolezen lahko z delovnega mesta. Ampak tudi teh stvari nimamo rešenih, spoštovani, in se dogajajo izjemno velike krivice na tem področju. Govorili smo tudi o kmečkih upokojencih, ki so plačevali več, pa niso deležni primernih pokojnin. Jaz tega res ne razumem. Dejansko naš pokojninski sistem temelji na eni strani na zavarovalnem sistemu, ampak na drugi pa tudi na solidarnostnem. Ampak tukaj pa imamo ljudi, ki so v zavarovalnem sistemu vplačevali več, kot sedaj iz tega sistema dobivajo. To so pa neke nelogičnosti, ker govorimo o spodnji meji. Če bi to veljalo za vse, potem bi verjetno ta sistem ne mogel biti solidarnostni, ampak ko pa imamo te najnižje, pa bi se morali tukaj zavedati, da se takim upošteva zavarovalniški sistem, kvečjemu bi moral tukaj vstopiti še solidarnostni. Ampak kot rečeno, ti ljudje so vplačevali več in se jim to ne upošteva. Lepo je govoriti o izboljšanju položaja upokojencev pred volitvami. Nekatere stranke so takrat bile tako glasne, da bi človek mislil, da se danes že med upokojenci cedita med in mleko. No, sedaj ne predstavnikov stranke Alenke Bratušek ne Desusa niti v dvorani ni. To so borci za upokojence in za izboljšanje položaja upokojencev. Pred dnevi ste jim namenili 6 evrov, danes govorimo predvsem o upokojencih v prihodnosti. Nihče se pa ne ukvarja s tistimi, ki so upokojenci danes. Ne zares. Ne govorimo o neki mizernosti, ampak da bi ti ljudje živeli bolje. Kot rečeno, bo ta zakon prinesel samo to, da bodo potem še večje razlike, tudi krivice. To so krivice, če danes dobim jaz tako pokojnino po takem odmernem odstotku, tisti, ki se bo upokojil, sedaj govorim na pamet, čez eno leto, pa bo njegov odmerni odstotek povsem drugačen in bo najina razlika velika. Tukaj se pripravljajo posamezne rešitve. Nekatere so podane tudi v amandmajih. Če se ustavim samo še pri tem 9. členu. Jaz vas ne razumem, od kod 40 %. Kje ste dobili teh 40 %? Prosila bi državnega sekretarja, da mi razloži zakaj 40 %. Če je nekdo pripravljen delati še naprej in mu to zdravje dopušča, čeprav jaz mislim, da tega tako in tako ne more biti veliko, ker mislim, da se bodo sčasoma celo še leta dvigovala, ne zmanjševala, se pravi, da bomo morali delati še dlje. Naš sistem pač ni v formi in verjetno bo prišlo slej ko prej tudi do takih predlogov rešitev. Ampak tisti, ki so pripravljeni delati in bodo tudi plačevali, zakaj ne bi dobili 100-odstotnega deleža? Zakaj 40 %? Govorimo o neki stimulaciji. Naj bo stimulacija taka, kot si jo zaslužijo. Na eni strani morajo dobiti pokojnino, ki so jo zaslužili do takrat, in to je polno pokojnino za vsa leta, ko so vplačevali, in na drugi strani dobiti tudi denar, ki ga zaslužijo z delom. To je krivična rešitev 40 %. Zakaj? Kdor je pošteno vplačeval, naj pošteno tudi dobi tako, kot mu je izračunano. In na drugi strani, če bo delal, naj dobi za to tudi pošteno plačilo. Ne pa neki določeni odstotki, tukaj 40 %, lahko bi rekli 43 %, lahko bi rekli 52 %. Ne, 100 % naj dobi, saj tudi vplačuje. Ti ljudje bi tudi vplačevali v sistem. Jaz tukaj ne vidim tega, zakaj 40 %. Lahko boste pojasnili. Kot rečeno, pa sem zelo razočarana, kajti dvakrat ste zavrnili naš zakon o določitvi najnižje invalidske pokojnine vsaj na raven tako imenovane socialne podpore. Takrat ste nekako govorili, da zakon ni sistemski, da nima neke dobre rešitve, da bi povzročal nove krivice. Kaj pa je to? Ali ta zakon ne bo povzročal novih krivic? Jih bo. Ampak tega seveda vi ne poveste, moramo vam mi povedati. To pa je vaš sistemski zakon. To pa je zakon brez krivic. To pa je zakon, ki rešuje vse. Na drugi strani pa je še finančna vzdržnost pod vprašanjem. Jaz se ne morem strinjati s tistimi, ki delijo čestitke. Jaz mislim, da bomo lahko delili čestitke takrat, ko bodo naši upokojenci živeli bolje, ko bodo tisti, ki živijo na pragu revščine, prešli to revščino in bo dejansko v Sloveniji vsak upokojenec živel dostojno življenje. Hvala.
Besedo ima Aljaž Kovačič. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V LMŠ se nekako nismo odločili, da bi zastopali le eno skupino prebivalstva, ampak zastopamo vse enakovredno. Se pa vsekakor strinjamo z danes povedanim, da so pokojnine v Sloveniji na splošno prenizke. Vendar tega nismo storili mi, ampak so ukrepi, ki so se v preteklosti sprejemali, pripeljali do tega, da danes višina pokojnine ni takšna, kakršno bi si upokojenci zaslužili. Kljub temu da smo imeli že prvo branje tega zakona v plenarni dvorani in tudi drugo branje na odboru, se mi še vedno zdi, da nekaterim ni jasen ta pokojninski sistem oziroma kaj sploh pokojninski sistem je in zakaj ga je treba spreminjati in se tudi v bodoče bo pokojninski sistem vedno spreminjal. Kot sem že v svojih prejšnjih razpravah povedal, pokojninski sistem je živa materija, ki se vedno spreminja glede na trenutno situacijo, ki je, se pravi med tistimi, ki delajo, in tistimi, ki so upokojeni. Danes je to razmerje nekaj več kot 600 tisoč upokojencev napram nekaj več kot 900 tisoč zaposlenih. V preteklosti je bilo to razmerje nekoliko drugačno in je zaradi tega bilo v pokojninski in invalidski blagajni dovolj denarja, da so se lahko le iz njega izplačevale pokojnine. Tudi v idealnem sistemu bi bilo tako, da bi v sami pokojninski in invalidski blagajni bilo dovolj denarja, da bi upokojenci dobili dobre oziroma zaslužene pokojnine. Da pa bi to dosegli, bi se dejansko morale dvigniti plače, iz katerih se plačuje ta pokojninski sistem. V Sloveniji imamo solidarnostni sistem in govoriti, da ta sistem ne deluje, je po mojem mnenju neko umetno ustvarjanje negotovosti med upokojenci in med mladimi, podobno kot večkrat kdo govori, da imamo v Sloveniji porušen zdravstveni sistem. Večkrat se je tudi danes govorilo, kdo bi moral dobiti kakšno pokojnino. Pokojnino se iz prve vrste dobi, kot sem že rekel, ker imamo solidarnosti sistem, se pravi, danes tisti, ki delamo, plačujemo za tiste, ki so danes v pokoju, v preteklosti pa so tisti, ki so danes v pokoju, plačevali za svoje starše, če lahko tako rečem. Dejstvo je, da nekdo, ki ni v preteklosti plačeval oziroma ni delal 40 let, ne more imeti tako veliko pokojnino kot nekdo, ki je delal. Danes je bilo tudi večkrat omenjeno, da se danes ne rešuje upokojencev za nazaj. Seveda se jih ne rešuje, kajti vedno se pokojninski sistem – kot sem že povedal, je živa materija – sprejema za naprej in se sprejema za tiste, ki se šele bodo upokojevali. Za tiste, ki pa so se že upokojevali, pa se njihove stiske rešujejo na drugačen način, in to je z uzakonjenjem. Imamo zagotovljeno minimalno pokojnino, potem imamo redno in izredno usklajevanje pokojnin, za katere Vlada namenja, mislim da, okoli 140 milijonov evrov, potem imamo tudi regrese za upokojence, za katere Vlada namenja 17 milijonov evrov. Vlada tudi ohranja ta cenzus za varstveni dodatek. To so neki ukrepi, ki pomagajo današnjim upokojencem. Seveda bi bilo idealno, če bi lahko vsem za nazaj dvignili pokojnine do neke normalne vrednosti, ki so jih omejile prejšnje vlade. Se pa tudi tukaj sprašujem, ali to pomeni, da bomo vrnili tudi denar vsem mladim oziroma vsem drugim družbenim skupinam, ki jim ga je odvzel Zujf. Če lahko govorim z izkušnjami, ki smo jih takrat imeli mladi, je tudi s tem, ko je Zujf recimo omejil dohodkovne razrede pri štipendijah, bilo veliko število mladih neupravičeno ob štipendije. Potem se tudi sprašujem, če bomo tem mladim, ki več let niso dobivali štipendije, mislim da do petega dohodkovnega razreda, ali bomo tudi tem za nazaj vrnili štipendije. V Listi Marjana Šarca smo veseli, da se je vlada lotila tega zakona in ga tudi pripeljala v parlament. Ker je bilo v preteklosti veliko govora oziroma kritik, da se gre mimo ESS, smo še toliko bolj veseli, da je bilo teh 8 krogov, da so vse interesne skupine dejansko uskladile ta predlog in da je nenazadnje tudi predsednik vlade uspel nazaj vzpostaviti dialog na Ekonomsko-socialnem svetu, da se je podpisal dogovor o novem načinu delovanja tega sveta, ki je prilagojen tudi manjšinski vladi. Kateri so ukrepi, ki jih izboljšujemo s tem predlogom zakona? Bistvena zadeva je ta odmerni odstotek, ki ga s 57 % in nekaj za moške dvigamo na 63,5 %. Tudi ženske ohranjamo na tem odstotku. Obenem pa ne rešujemo le teh pokojnin, kot je bilo danes omenjeno, ampak tudi druge. Tako bomo povišali odmerni odstotek za invalidske pokojnine. Potem se bo povišala tudi najnižja odmerna osnova za vdovsko in družinske pokojnine z današnjih 33 % osnove na 38 % ter tudi dodatni odmerni odstotek v višini 1,36 % na račun skrbi za vsakega rojenega ali posvojenega otroka. Se pravi, da dejansko s tem dvigamo vse pokojnine. Zakaj je to prehodno obdobje? Prav zaradi tega da ne bi prihajalo do nekih krivic, če jim lahko tako rečemo. Čeprav, kot sem že večkrat omenil, vedno dejansko veljajo pogoji, pri katerih se upokojiš, in teh 6 let je nekako prehodno obdobje, da ne bo vseeno razlika med upokojenci velika, kajti vemo, da so v preteklosti nepremišljene spremembe teh dohodkovnih razredov povzročile, da so dejansko delovnoaktivni »tekli«, če lahko tako rečem, v pokoj, ker se jim je odstotek nižal. Večkrat je bilo danes že omenjeno, da primerjati nekdanjih 87 % z današnjimi 57 % ne gre, kajti skozi leta se je plačevanje v pokojninsko blagajno spreminjalo. Mislim, da je direktor ZPIZ povedal, da je teh današnjih 57 % dejansko nekdanjih 78 % odmernega odstotka za pokojnino. Druga zadeva, ki jo spreminjamo, je, da danes lahko upokojenec dela, ko ima pogoje za upokojitev, in dobi še 20 % pokojnine. Zdaj to dvigujemo na 40 % za prva tri leta ter potem za naslednji leti za 20 %, obenem pa si bo lahko še dvignil dejansko odmerni odstotek, če ostane v zavarovalni dobi. Tukaj sem tudi že ministrstvo večkrat pozval, da v drugih zakonih nekako uredi, da ne bomo po fakultetah imeli profesorjev, ki so stari več kot 80 let, mladim raziskovalcem, asistentom pa dejansko omejujejo možnost, da bi se lahko zaposlili. Kot sem prej rekel, da se mi zdi, da nekateri ne razumejo pokojninskega sistema, se mi tudi zdi, da nekateri ne razumejo demografskega sklada. Se pravi, če bi demografski sklad bil sprejet, ne bo rešitev za aktualne upokojence, ampak je dejansko demografski sklad sklad, ki je namenjen tem, ki še danes delajo in bi po idealnem scenariju nekako krpal luknjo v tej blagajni, ki je vsako leto velika, saj smo slišali, da je okrog milijardo evrov. Je pa dejstvo, da se bo tu politika morala poenotiti, kakšen demografski sklad želi. Tudi to sem že večkrat omenil, da na žalost nismo Norveška, ki je z nafto dosegla, da je, mislim da stanje v njihovem demografskem skladu okrog 800 milijard evrov. Glede amandmajev. Vsekakor ima vsak poslanec pravico, da lahko vlaga amandmaje, morda pa se mi vseeno zdi nekoliko neresno, da po osmih usklajevanjih na ESS, se pravi, da so vse interesne skupine bile pri tem usklajene, se poskuša z amandmaji postavljati zadevo na glavo. Tako sam in tudi v LMŠ smo zadovoljni z predlogom, ki ga je pripravila Vlada oziroma ministrstvo in bomo ga podprli.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil državni sekretar Tilen Božič. Izvoli.
Ponovno hvala za besedo. Nekaj krajših odzivov. Vmes je bilo rečeno, da nekako namignem, da je to zakon, ki rešuje vse. Zakon seveda ne rešuje vsega, rešuje tisto, kar je bilo možno na podlagi prioritet dati na mizo, in tisto, kar je bilo možno v tem času izpogajati. Gre za zelo zahtevno področje. Tudi v okviru Ekonomsko-socialnega sveta se v zvezi z ZPIZ običajno zahteva soglasje, ker se potrebuje za takšne spremembe, kakršnekoli že so v okviru tega zakona, zelo širok družbeni konsenz. Vprašanje je bilo, od kod 40 % pri dvojnem statusu, zakaj ne 100 %? Zakaj ne 100 %, sem že prej pojasnil, zakaj pa ravno 40 %, je to nastalo na podlagi kombinacije oziroma različnih možnosti, ki smo jih imeli na mizi. Se pravi, na eni strani podaljšujemo delovno aktivnost oziroma stimuliramo na ta način, da damo 40 % pokojnine, po drugi strani pa v tistem času lahko tisti, ki dela naprej, dela torej preko svojih pogojev za upokojitev, prejme tudi bistveno višje odmerne odstotke. Eno dodatno leto se mu šteje približno kot 2,2 leti običajnega dela. Se pravi, gre za dvojno stimulacijo – na eni strani takojšnjo, v obliki nekaj denarja, na drugi strani pa tudi dolgoročnejšo, se pravi na način, da bo imel trajno višjo pokojnino in na ta način užival varno starost. Od tu naprej tudi vprašanje, zakaj tistih 840 evrov, zakaj sem jih omenil. Zaradi tega ker pogosto, ko se pogovarjamo o pokojninah, se tako v medijih kot tudi v tej hiši omenja številka 640 evrov, brez da se pove, od kod izhaja. Se pravi, to so vse pokojnine, tudi tiste, ki so delne in se nekako pridobi ta povprečna številka. Od tu naprej sem danes podal še dve dodatni številki, ki ju je vredno vzeti v obzir zgolj zaradi predstave. Prva je tista, ki sem jo omenjal, se pravi 740 evrov, to je neto pokojnina, če upoštevamo le pokojnine, in to brez delnih pokojnin. Se pravi, da gre za tiste, za katere lahko predvidevamo, da v glavnini svoj dohodek prejemajo iz pokojnine, potem sem pa omenil še tiste, ki so se upokojili s polnimi pogoji – 40 let ali več pokojninske dobe. V tistem primeru pa je povprečna pokojnina 840 evrov. Nerodnost statistike je ta, da je to pač povprečje, ampak še vedno, če primerjamo podatek, ki se običajno uporablja – 640 v primerjavi z 840, ko se povejo tudi te dodatne informacije, potem postane malo bolj jasno, kakšna je dejanska situacija, ki jo lahko nekdo pričakuje. Glede obstoječih upokojencev, če nekoliko poenostavim tisto, kar sem že prej povedal, se v naslednjih dveh mesecih pričakujeta dve uskladitvi – 1,5 % izredna, 3,5 % redna. Kaj to pomeni? Za nekoga, ki prejema trenutno 500 evrov pokojnine, to pomeni na letni ravni približno 300 evrov več, za nekoga, ki prejema 800 evrov pokojnine, na letni ravno to pomeni približno 450 evrov več. Se pravi, nekaj več je. Na letni ravni sem tudi že povedal, kumulativno bo to nekaj manj kot 300 milijonov evrov na ravni pokojninske blagajne. Ena trditev je bila, da gremo v nekakšno antireformo. Jaz bi vseeno povedal, da smo si mi zelo temeljito pogledali stanje pri upokojencih, pri vseh tistih, ki se bodo v prihodnje upokojevali, dvigujemo odmerne odstotke in izboljšujemo položaj tudi na dolgi rok, na drugi strani pa smo tudi gledali, kaj dejansko najbolj vpliva na vzdržnost pokojninskega sistema kot celote. In tukaj je ta druga prioriteta – poleg dostojnih pokojnin tudi podaljševanje delovne aktivnosti. Ker zaostajamo, in to znatno, za povprečjem Evropske unije, za drugimi državami. Naš cilj je z nekimi pozitivnimi stimulusi to spodbuditi, ker se bo s tem stabiliziral sistem in bo s tem možno tudi izplačevati višje pokojnine. Se pravi, naslavljamo eno izmed ključnih težav, ključnih predpostavk, ki nam tudi pogosto, ko nam kaže ogledalo, kaže izjemno slabo popotnico za naprej. Kot rečeno, tega smo se z našimi ukrepi tudi zelo rigorozno lotili. Kar se tiče tega letnega dodatka, bi samo opozoril, da je bilo to tudi v eni točki na pogajalski mizi, vendar nismo dosegli soglasja med socialnimi partnerji. Ključen razlog je to, da je bila podana širša ocena, da gre tukaj za socialni korektiv, ki nima podlage v pokojninskem zavarovanju, in bi bilo bolj smiselno razmišljati, če bi ta korektiv raje vnesli na področje socialnih transferjev in na ta način razbremenili tudi do določene mere pokojninsko blagajno, kar je vsaj z vidika ustroja tega sistema in z vidika delovanja socialnih transferjev zelo razumen in utemeljen pomislek. Ne gre pa za to, da bi kakorkoli s tem v zvezi kršili zakon, ker mi imamo ZPIZ na eni strani, na drugi strani imamo Zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije, to je drugi zakon, ki jasno določa, da smo nekoliko bolj upoštevali, v kakšen socialnem položaju nekdo živi, in tistim, ki prejemajo nižje pokojnine, dali nekoliko več, kot tistim, ki prejemajo višje. Gre za političen konsenz, potrjen tudi seveda v tej hiši. Od tukaj naprej so še določena vprašanja. Tudi gospod Bandelli je izpostavil eno zanimivo zadevo, se pravi odnos italijanskih upokojencev – slovenskih upokojencev. Eno zadevo bi še dodal zraven. Se pravi, če gre slovenski upokojenec pri nas k zdravniku, je ena stvar, če greš pa v Italiji k zdravniku, dobiš ticket, se pravi, vsaka storitev, katerikoli obisk pri zdravniku se plača v določeni meri. Iz tega razloga je zelo težko primerjati med državami, koliko nekdo dobi za tisto pokojnino, ki jo prejema. Se pravi, to je tudi ta vidik, ko na eni strani gledamo, koliko dobi nekdo pokojnine, na drugi strani moramo pa gledati, kakšna je kakovost njegovega življenja na podlagi storitev, ki si jih lahko za ta denar privošči. Pri nas si lahko za ta denar privošči več, kot v tistem primeru, ko je bila omenjena Italija . Glede kazalnikov revščine. Gre za relativne kazalnike in jih je treba kot take tudi vedno jemati, da se jih pravilno razume. Ni nujno, da če nekomu kaže nekaj statistično v odstotkih nekaj več, da je boljše. Lahko je tudi nenazadnje slabše in obratno. Ko se lotevamo mi naše analitike, običajno pripravimo bistveno več kazalnikov, da se naredi neka razumna selekcija in ugotovi dejansko stanje, ne pa tisto, kar bi morda en ali drug kazalnik z neke statistične logike tudi kazal. Kar se tiče izplačevanja iz pokojninske blagajne za neke pravice, ki naj ne bi imele podlage v prispevkih, bi jaz tukaj vseeno opozoril na odločbe, ki so vezane tudi na našo ustavo. Iz tega razloga tudi razumem, da takrat, ko je bila delana reforma 2012, določene zadeve niso šle iz zakona, ker je dejansko ustavno to omejeno in določeno, kaj bomo mi zagotavljali, se pravi, kar se tiče tiste delovne dobe, ki je bila opravljena v Jugoslaviji, služenje vojaškega roka itn. Na hitro se takšna zadeva ne da spremeniti oziroma tudi ni bilo mišljeno, da bi se. Kar se pa tiče še amandmajev, bi pa povedal takole. Amandmaji, ki so predloženi, se iz več razlogov z njimi ne strinjamo, z izjemo tistega, ki ga je predložila koalicija, ker gre za nomotehnično korekturo na podlagi dodatnega komentarja Zakonodajno-pravne službe. Ena zadeva, ki bi jo morda izpostavil, če bi upoštevali amandma za nazaj, te popravke, bi to pomenilo približno 90 tisoč dodatnih odločb na letni ravni na ZPIZ za naslednjih šest let. Dodatno bi pomenilo nekaj čez 200 milijonov evrov bremena za pokojninsko blagajno. Kot rečeno, mi načrtujemo, da bi do konca leta vseeno pripravili to analizo, ki bo jasneje pokazala, kje so morebitne nepravičnosti. To pa zaradi tega, ker jih enostavno ni možno ugotoviti, ker se običajno več faktorjev med sabo tepe, je treba to izračunati, ugotoviti, bomo to prinesli tudi v to hišo, se pogovorili tudi s socialnimi partnerji. Na tej podlagi pa mislim, da bo lažje te morebitno ugotovljene nepravičnosti odpravljati. Hvala.
Hvala lepa. Želi poleg Alenke Jeraj še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes. Prosim za prijavo. Najprej dobi besedo Soniboj Knežak. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes so nekako vsi razpravljavci pred menoj poudarjali, nekateri bolj dramatično, nekateri bolj realno, težak položaj upokojencev v naši državi. Verjetno za tisti del, ki so na teh nizkih pokojninah, na ta del ne moremo biti ponosni in mislim, da moremo na tem področju v bodoče še marsikaj postoriti. Nekaj smo kljub temu že v teh mesecih postorili, dodatna usklajevanja, dogovor tudi za naslednje leto, znižali smo prag za ta izredna usklajevanja. Nekaj se premika tudi okoli regresa. Seveda pa vse to tistim z najnižjimi pokojninami, če se pogovarjamo o dvigu v odstotkih, ne prinaša bistvenega izboljšanja situacije. Tisto, kar bi rad sam na začetku poudaril, je to, da s tem zakonom, o katerem se pogovarjamo danes, ne izboljšujemo bistveno položaja sedanjih upokojencev. Pustimo, da se bodo z dvigom odmernih odstotkov poviševale tudi vse ostale pokojnine, vdovske, invalidske, in tudi to, da tisti od upokojencev, ki delajo že danes, kljub temu da so izpolnili pogoje za upokojitev, se jim bo z januarjem dvignil procent na obljubljenih 40 %. Če bomo hoteli nekako generalno poskrbeti in odgovoriti tudi na zahteve upokojencev po procentih, ki so jim bili odvzeti v preteklih letih z Zujfom, bomo pa verjetno morali razmišljati poleg zakonskih sprememb tudi o višjih sredstvih s strani države. Podatki, da dajemo iz državnega proračuna manj kot 10 % sredstev za doplačilo izplačevanja pokojnin, če je evropsko povprečje okoli 13 %, pri sosedih Avstrijcih mislim da celo nekaj pod 15 %, vidim tu kar neko rezervo, ki bi bila potencialen vir za izboljšanje položaja upokojencev v bodoče. Je pa tudi res, to si moramo pa tudi priznati, da je podatek, da samo 30 % od 622 tisoč upokojencev je šlo v pokoj s 40 leti oziroma z izpolnjenimi pogoji za to starostno upokojitev, 70 % pa je drugih kategorij. To pa je podatek, ki daje malo misliti, kljub temu da je direktor ZPIZ na ponedeljkovi seji odbora poudaril, da je trenutno blagajna v dobri kondiciji in da pozdravlja te predlagane spremembe. Če bomo hoteli stanje bistveno izboljšati, bomo morali razmisliti, ne vem, kolega Mesec je prej omenil mogoče nov družbeni dogovor, da več sredstev namenimo pokojninski blagajni. Drugih virov trenutno sam ne vidim, ob dejstvu da imamo rekordne presežke v blagajni, ob dejstvu, na kar sem opozoril tudi v svojem poslanskem vprašanju finančnemu ministru, da ne vidim ravno pravega razloga, da s takim velikim korakom zmanjšujemo javni dolg, kjer smo eni izmed najbolj uspešnih, hkrati nam pa zmanjkuje sredstev za razvoj, pa nenazadnje imamo tudi te zahteve upokojencev po izplačilu razlike za vsa ta leta, kar jim je odvzel Zujf. Če se dotaknem današnjih amandmajev in tega predloga zakona, ki ga seveda mi podpiramo. Se ponavljam, ker sem to že na odboru rekel, predvsem v prvi vrsti zaradi tega, kar je bil ta zakon usklajen na Ekonomsko-socialnem svetu. To se pravi, materija, ki je dala skozi neko časovno obdobje konsenze in soglasja vseh partnerjev. Tudi na ponedeljkovi seji odbora, kjer so bili vsi prisotni, so se zavedali, da ta rešitev ni najboljša, je pa en korak v smeri izboljšanja materialnega položaja predvsem tudi bodočih upokojencev. In kaj nam prinaša ta zakonodaja? Ponuja nam celo vrsto spodbud, s katerimi želi Vlada prepričati državljanke in državljane, da bodo ostali čim dlje v delovnem razmerju. Podatek, da se v Evropi upokojujejo večinoma pri 65. letu starosti, v Sloveniji pa mislim, da sem zasledil en podatek, da je povprečna starost ob upokojevanju nekje 58 let, nam že ta sam podatek več kot dovolj pove. Če teh spodbud, za katere jaz mislim, da so kar dobre tako procentualno, če tega ne bi sprejeli, naj spomnim, bi v januarju ženskam nadalje zniževali te pokojnine. Alternative v bistvu skoraj da nimamo. Razen alternative, da bo namesto teh spodbud sprememba predloga zakonodaje, ki bo pa pogojevala obvezo, to je pa verjetno višanje starostnega pogoja za upokojitev. Veliko debate je bilo že okoli tega dvojnega statusa. Tudi na mene se je obrnilo kar nekaj občank iz kraja, od koder prihajam. Tukaj so pomisleki. Predvsem ta, da to ni ukrep, ki bo spodbujal daljše delo za proizvodne delavce, da bodo to koristili tisti, ki delajo pisarniška dela, razni profesorji. Jaz mislim, da v tistem delu ukrepov, ki jih je danes že omenil tudi državni sekretar Božič, bo treba še kako zadevo dopolniti. Jaz vam lahko povem izkušnje, ko sem imel priliko obiskati sindikaliste v Nemčiji in v Avstriji. Oni imajo tudi različne spodbude, ali so to zakonsko urejene, da starejše predvsem v proizvodnji dajo na delovna mesta, kjer ni normativov oziroma če ostaja na teh normiranih, da jim znižujejo normative za 20 do 30 %, prerazporeditev na manj zahtevna dela, da pa ob tem obdrži plačo, ki jo je tudi prej prejemal. Jaz mislim, da je tukaj še dosti možnosti za neke dodatne ukrepe, ki bodo tudi šli v tej smeri, da bodo tudi delavci na teh težjih delovnih mestih videli spodbude, predvsem pa, da jih bodo zmogli in bodo ostali v delovnem razmerju tudi po tem, ko bodo izpolnili osnovne pogoje. Na drugi strani pa imamo pomisleke mladih. Danes sva si pisala z neko mlajšo žensko, ki jo pa skrbi to, da bodo starejši odžirali delovna mesta mladim. Jaz vam lahko iz osebnim izkušenj povem, ker sem delal na kadrovskem področju kar nekaj let, da večina delodajalcev si želi mlajših, tako jaz velike bojazni pri tem nimam. Mislim, da je tudi nekaj varovalk vtkanih v sam ta zakon. Tistim, ki so se upokojili po sedanjih pogojih s temi 57 %, jaz ne vem, če jih bomo lahko prepričali, da se jim ne godi krivica. Kljub podatku, ki je bil tudi za mene, moram reči, nov, izrečen od osebe, ki jo cenim, to je generalni direktor ZPIZ gospod Papeža, ker mislim, da ve, kaj govori, da je sedanjih 57 % ekvivalent bivšim 78 %, to pa moram reči, da je podatek, ki me je malo presenetil. Bomo pa težko ljudi prepričali, da jim dvigujejo, s tem bomo verjetno, če ne krivico, pa vsaj slabo voljo pri določenem delu tistih, ki so se že upokojili, povzročili. Če zaključim. Jaz bom zaradi vsega tega naštetega, ker s tem predlogom zakona v bistvu povečujemo odstotek za odmero pokojnin, izboljšujemo tudi položaj najranljivejših prejemnikov pokojnin in hkrati spodbujamo nadaljevanje dela tudi po izpolnitvi pogojev za delo za upokojitev, ta zakon podprl. Je pa to, kot sem že tudi na odboru omenil, en korak, en delček v mozaiku sprememb, ki nas v bodoče še čaka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Evropska komisija nam že nekaj časa priporoča oziroma nas opozarja, na katerih področjih smo kaj naredili ali pa nismo naredili nič. Za področje pokojnin je bilo ob zadnjem poročilu rečeno, da sprejeti niso bili nobeni konkretni ukrepi za zagotovitev dolgoročne vzdržnosti in ustreznosti pokojninskega sistema niti s povišanjem zakonske določene upokojitvene starosti niti z omejevanjem predčasnega upokojevanja. Ustreznost pokojninskega sistema najbrž ni enostavna reč in se je ne da kar tako narediti. Ampak mi smo vseeno pričakovali ob napovedih, da se bo naredila neka reforma, da bomo te stvari uredili. Državni sekretar je dejal, da odgovarjajo na vse očitke Evropske komisije oziroma priporočila. Eno od priporočil oziroma ugotovitev je, da ostaja zagotavljanje ustreznih pokojnin izziv, saj so nekateri prejemniki pokojnin še vedno na pragu revščine ali pod njim. Reforma bi morala odgovoriti tudi na to, kaj bomo naredili s tistimi upokojenci, ki so upokojeni danes, pa prejemajo prenizke pokojnine. Državni sekretar je rekel, da bi to stalo 200 milijonov na letni ravni. Jaz bi mu samo povedala, da 200 milijonov, za ta del govorimo, 200 milijonov je vaša vlada sprejela samo povečanja letos na pisarniškem materialu. Tako da najbrž ne bi smel biti tak problem zagotoviti 200 milijonov. Ampak pustimo to, ker je to pač proračun, tu pa govorimo o pokojninski blagajni. Reforma, ki smo jo izvedli leta 2012, je prinesla neke spremembe. Ustavila je nekatere stvari za kakšnih 10 let, manj ljudi se je upokojevalo zaradi podaljšanja dobe in podobno. Ampak od takrat naprej bi pa morali narediti kaj več. Ena od stvari je tudi dolgoročno zagotoviti ustrezne pokojnine, kot sem rekla. Ves čas, ko se pogovarjamo o pokojninski blagajni, se pogovarjamo tudi o tem, da bi jo bilo treba tudi očistiti vsega tistega, kar v pokojninsko blagajno ne sodi. Mi vemo, da imamo cel kup nekih pokojnin – izrednih, enkratnih, takih in drugačnih. Jaz nimam nič proti, da v tej državi damo dobrim športnikom, kulturnikom neko nagrado ali pa pokojnino, ampak če to ni vezano na vplačila, ni prav, da je v blagajni, ker na ta način v bistvu zastira pravi pogled na dejansko zbran denar od zaposlenih in vplačanih prispevkih od ljudi, ki so potem v nekem trenutku upokojenci. Vi predlagate spremembo, upokojenci z dvojnim statusom, ki delajo in istočasno prejemajo pokojnino, dobijo samo 40 % pokojnine. Mi zagovarjamo drugačno – če so si prislužili pokojnino, je prav, da jo dobijo v 100 %, ker sicer dvomim, da jih boste vi zadržali na delovnem mestu. Raje bodo šli potem v pokoj in imeli 100-odstotno pokojnino, kot pa da dobijo od pokojnine samo 40 % in še tisto, kar zaslužijo. Poleg tega je to nepošteno, ker od tistega, kar zaslužijo, plačujejo tudi vse prispevke. Se pravi vse davke in prispevke, vse, s čimer je obdavčen naš osebni dohodek oziroma plača. Ministrstvo bi moralo v bistvu odgovoriti z reformo tudi na podatke o tem, da je še vedno stopnja tveganja revščine za osebe, starejše od 65 let, pri nas nad povprečjem predvsem zaradi, kot sem že nekajkrat rekla, nizkih pokojnin. Nekateri kolegi, recimo iz Levice, so govorili o tem, ampak ko smo mi predlagali spremembo zakona, s katerim bi povišali invalidske pokojnine in pokojnine za kmečke zavarovanke, predvsem ženske, ker tveganje stopnje revščine je spet večje pri starejših ženskah, pa tukaj ni bilo nobene podpore s strani tistih, ki so vas polna usta sociale in kako je treba poskrbeti in tem ljudem to omogočiti. V času debelih krav velikokrat rečete, da v času prve vaše vlade 2004–2008 so se pokojnine povišale za 20 %. V času debelih krav so od povišanega BDP in dobrih rezultatov imeli nekaj tudi upokojenci. Kasneje v vseh teh letih do danes so se pokojnine povišale za 16 evrov oziroma v vsem času za 4 ali 5 %. 5 % v vseh teh letih, to je v 11 letih. Zdaj se prerekamo o tem, ali bomo dali upokojencem 6,5 evra ali jim bomo povišali pokojnino za 1 %. To je smešno in s tem ne bomo odgovorili na to, na kar nas opozarja Evropska unija, da pokojnine niso primerne. Vi bi morali z reformo odgovoriti tudi na to, kako bomo uredili zdajšnje upokojence. Tukaj imam podatke, koliko ljudi prejema kakšno pokojnino. Vsi vemo, da do 200 evrov ima pokojnino 8 tisoč 500 upokojencev, med 200 in 300 25 tisoč, med 300 in 400 38 tisoč, med 400 in 500 57 tisoč, med 500 in 600 123 tisoč. Potem so pa številke čedalje manjše v višjih kategorijah. Jaz vem, da vi govorite o povprečni pokojnini. Ampak vemo, kako se izračuna povprečna pokojnina, od tistih najvišjih do najnižjih. Kako odgovarjamo na to, da bodo ustrezne pokojnine tudi za te ljudi, ki so sedaj na robu. Po vašem novem zakonu, po noveli, ko se bodo ljudje sedaj upokojevali, ko se bo upokojil nekdo, ki je delal 40 let in je imel enako plačo kot nekdo, ki se je upokojil pred petimi leti, bo imel bistveno boljšo pokojnino. S tem delamo nove krivice, nove razlike med upokojenci, saj ljudje se poznajo, ne primerjajo svoje pokojnine z avstrijsko ali pa ne vem katero, ampak iz sosednjega bloka. Spet delamo novo krivico in v nekem trenutku se bodo tudi ti upokojenci začeli razburjati in bodo rekli: »Zakaj za enako delovno dobo ne morem imeti enake pokojnine kot moj bivši sodelavec.« Ampak seveda to lahko narediš šele takrat, ko si očistil sistem, ko je zelo jasno, kaj je v pokojninski blagajni, ko so tam samo pokojnine, ne pa še vse drugo, kar smo si izmislili in tja noter navlekli. Ko neke zadeve, ki jih imenujemo pokojnine, v resnici niso pokojnine, ampak so nagrade. Ampak ker so pokojnine, se tudi dedujejo. In njihovi otroci to dedujejo. Če bi dobil nekdo nagrado in se zapiše, da nagrada ni dedna, se zadeva zaključi. Pokojnino pa lahko deduje, to je pa nekaj drugega, ker je nekdo vplačeval v pokojninsko blagajno. Državni sekretar je tudi nekaj povedal o tem, koliko več denarja bo leta 2021 potrebnega v blagajni za izplačila pokojnin. Niste pa povedali za naslednja leta: 2025, 2030 [[…]]Ko bi videli, kako te številke rastejo, bi se vprašali, če je to, kar zdaj sprejemamo, v redu. Evropska komisija tudi ves čas pravi, da je pokojninski sistem naša stvar. Evropska komisija nam samo svetuje, mi pa sprejmemo ali pa ne. Ampak o ustreznosti pokojninskega sistema nas sprašuje in, kot sem rekla, ali so pokojnine v bistvu na nekem takem nivoju, da lahko ljudje s tem normalno živijo. Če bomo zdaj nekaj sprejeli, kar bo terjalo čez nekaj let veliko več denarja, kdo bo potem to reševal, ko denarja ne bo, ko ne bo take gospodarske rasti, ko ne bo toliko prihodkov v proračun, ko ne bo proračun kar zmogel dati milijardo v pokojninsko blagajno? Na to je opozoril tudi Fiskalni svet. Jaz mislim, da imamo bistveno premalo izračunov. Mi smo vsi za to, da se stvari izboljšajo, in za te nove upokojence se dejansko tudi bodo, ampak ali ne bomo s tem povzročili, ker ljudje pa vseeno imajo malo »računice« v glavi, tudi to, da se bodo hitreje upokojil, ker bodo zdaj imeli še dobre pogoje. Lahko se pa to kmalu spet spremeni, ker ne bomo v nekem trenutku mogli zagotavljati in bo ena vlada morala potem stvari zaostriti in spremeniti, ker sicer bomo spet pred bankrotom, tako kot smo že bili pred leti. Karkoli se počne v pokojninski blagajni, mora biti zelo previdno. In o tem govorimo velikokrat in ves čas. Ampak tisto, kar bi dejansko pričakovali od ministrstva, je to, da se sistem najprej očisti vsega tistega, kar tja noter ne sodi. Tako bi imeli bolj jasno sliko in bi se bolj videlo, kaj in kako, kako je s prihodki in odhodki. Kot je nekdo že rekel, da mladi pravijo, češ, saj mi tako ne bomo nobene pokojnine dočakali, in se zato tudi ne ukvarjajo veliko s tem, kaj vplačujejo. Tudi mnogi podjetniki ne, ki plačujejo prispevke za minimalno plačo, kar na koncu pomeni, da bodo imel mizerne pokojnine, ker pač sistem ni tak, da bi stimuliral. Mi smo predlagal pred leti, da je ves čas informativni izračun, da vsak mlad človek, ki vplačuje v blagajno, vidi, koliko vplačuje, kaj mu to pomeni za pokojnino in da v nekem trenutku, ko ima mogoče dobro plačo, ko je odplačal kredit za hišo, na primer, vplačuje nekaj več, da bo na stara leta nekaj imel. Ampak za to rabiš videti ves čas, kje si s svojim stanjem vplačila in kaj to na koncu pomeni zate. Nič od tega se ni naredilo. Če ne bomo stimulirali tistih, ki danes vplačujejo v blagajno, bomo imeli s pokojninsko blagajno ves čas problem. Kot ugotavljamo vsi, prebivalstvo se stara, upokojencev bo čedalje več, potrebe bodo čedalje večje, živimo dlje, odkrivamo več bolezni in tudi zdravila zanje, kar je vse na koncu dražje. Jaz bom seveda podprla naše amandmaje, ker mislim, da so v danem predlogu nekaj, kar je še mogoče najboljše, čeprav ocenjujemo, da je ministrstvo tukaj premalo napora vložilo v to, da bi res imeli čisto in precej bolj jasno blagajno in izdatke iz nje. Imamo tako zakompliciran sistem, da ga marsikdo ne razume, ampak očitno komu to tudi ustreza, ker si ljudje potem sami niti ne znajo izračunati, da bi se lahko razburjali, če kaj ni narejeno tako, kot bi bilo treba. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana vlada, spet smo pri eni temi, ki je zanimiva za večino ljudi. Pokojnine so nizke, prenizke, premalo denarja imajo ljudje, da sploh lahko preživijo. Vi ste tukaj mlad državni sekretar, jaz bi rad tukaj enkrat videl stare gospode in gospe, ki so bivšo in to državo vodili vse doslej in niso na tem področju naredili nič oziroma kje so zamočili, da je takšno katastrofalno stanje pri nas. Ljudje bi radi več denarja. Ne morejo tako živeti. Mi se tukaj pogovarjamo, da 6,5 evrov bomo dvignili, ne bomo dvignili, ali bomo malo dvignili regres, ali bomo ta dodatek, oni dodatek. Jaz verjamem, državni sekretar, da se trudite, ste mladi, ste padli notri v tole in verjamem, da ne boste s temi gasilskimi ukrepi mogli kaj dosti spremeniti. Povedano je že bilo, v času Janševe Vlade 2004–2008 so se dvignile pokojnine za 20 %. Zdaj vse stoji, stagnira, se gasi malo tukaj, malo tam, malo dodajamo, malo odvzemamo, bomo še malo dodali, pa ljudi hecamo in plahtamo. Dokler ne bomo naredili enega pravega reza pa prave pokojnine reforme, ki bo popolnoma jasna vsakemu, ki jo bo tudi prebral, ki bo razumel, ne da ima, vsak ima drugačno penzijo, to je katastrofa. Eden se je upokojil po takih pogojih, drugi po takih, oni spet po drugačnih, vsak ima drugačno pokojnino. Vsem je pa skupno to, da je prenizka. Jaz se skozi sprašujem, kaj hudiča tamle čez mejo v Avstriji počnejo, da imajo tako lepe penzije. Pa ne mi potem odgovarjati, da imajo večji BDP in tako naprej. Kakšen je odmerni odstotek, se vprašajmo. Pri kolikih letih hodijo v penzijo. Pa še bodo dvignili. Pod tisoč evrov praktično nimajo pokojnine. Ta je tam tisoč 500 do tisoč 800. Kaj je bilo pri nas tako narobe do sedaj, da imamo tako nizke pokojnine. Ali mislimo to enkrat presekati pa popraviti ali ne? Kdo je kriv za to? Koliko časa bomo še to poslušali in se tukaj toliko pregovarjali in pogovarjali in vsak poslanec bo dal nek svoj predlog, kako bo rešili ta pokojninski sistem. Ljudem je treba odgovarjati na vprašanja. Mene je sram, ker se z ljudmi pogovarjam, sem v Državnem zboru, izvoljen poslanec in me sprašujejo: »Kdaj bom jaz imel večjo penzijo? Jaz s tako penzijo ne morem več živeti, to ne gre nikamor.« Mi smo odgovorni ljudem in dajmo enkrat to presekati in prerezati pa ustanoviti ta demografski sklad, ki smo ga že zdavnaj predlagali, narediti prave pogoje, da bo dovolj denarja za pokojnine. Ljudje so delali, garali in si denar tudi zaslužijo. Pregovarjamo se, ali bo dvojni status, 40 % bo potem dobil še pokojnine pa celo plačo, plačal davke, prispevke. Ja, kje pa še imajo to? Spet poglejte čez mejo. Če dela po dopolnitvi pogojev za pokojnino, ima tako plačo kot pokojnino, kar je tudi prav. In tako si tudi ljudje zaslužijo. Moje mnenje je, da dajmo enkrat že nekaj narediti, ne pa s temi majhnimi gasilskimi prijemi po nekaj evrov dviga penzije in tako naprej gasiti neke težave. In še enkrat, dajte mi odgovoriti, glede na to, da ste mladi, od kod izvirajo te težave. Zakaj imamo tako nizke penzije, zakaj smo taki siromaki, kaj je pri nas tako narobe? V Avstriji, Italiji in drugje pa ne. Tam je vse v redu. Sploh ni težav, se o tem sploh ne pogovarjajo. Mi se pa ves čas pregovarjamo o tem, pokojnine so pa še kar takšne, kot so bile. To ne pelje več nikamor in treba je nekaj konkretnega narediti, ker drugače ne vem, kam to pelje. Pa da mi ne bo kdo rekel, da je to populistično. Ampak to tako je. Na cesti, ko se z ljudmi pogovarjaš, saj jih poznamo, imamo starejše doma. Pogledajo televizijo, čez mejo so penzije visoke, pri nas pa taka revščina. Dajmo to enkrat narediti in pogledati, kje so težave. Pa še enkrat prosim za odgovor: zakaj vi menite, ki ste mladi, da je takšna situacija, kakršna je pri nas? Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Izvolite.
Kar se tiče obstoječih upokojencev, kot rečeno, v naslednjih dveh mesecih se bodo pokojnine zvišale za približno 5 %. Kar se tiče novih, urejamo izboljšan dvojni status, se pravi večji delež dohodka. Dvigujemo vse odmerne odstotke v prehodnem obdobju. Kar se tiče na splošno, glede na to, da je razprava o amandmajih – ne podpiramo preostalih amandmajev, zagotovo pa podpiramo nomotehnični amandma koalicije. Ključno sporočilo je, da se splača počakati in se upokojiti v naslednjem letu. Zadnje vprašanje, ki ga je imel gospod Doblekar. Gre za to, da Avstrijci v povprečju delajo 5 let dlje in bistveno več prispevajo v pokojninsko blagajno. To je začetek odgovora.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o tem sklopu štirih amandmajev. Prehajamo k 16. členu. V razpravo dajem 16. člen amandmaja poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Hvala lepa. Besedo ima Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Seveda pozdravljamo to, da ste predlagali dvig teh resnično najnižjih, vdovskih in družinskih, pokojnin s 33 na 38 %. S tem se absolutno strinjamo. Ne moremo pa se strinjati s dejstvom, da to uvajate na način, da se to dviguje postopoma. Dejansko teh 38 % stopi v veljavo komaj v letu 2024. Naš predlog amandmaja zato gre v smeri, da teh 38 % nastopi takoj. Kar pomeni, da že prihodnje leto, ko zakon stopi v veljavo, bodo vse minimalne, vdovske in družinske pokojnine najmanj 38 %. Resnično ne vem, s kakšnim razlogom ste prišli na to postopno dvigovanje. Računam na to, da boste ta naš amandma tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? Ker ne želi, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. V razpravo dajem 34. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo tudi o teh amandmajih. V razpravo dajem 125. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije, amandma Poslanske skupine Levice in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Suzana Lep Šimenko, imate besedo.
Najlepša hvala. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se najvišji dodatni odmerni odstotek na podlagi novega desetega odstavka 37. člena, ki znaša v prvih šestih mesecih leta 2020 4,08, nato pa se za vsakega otroka dviguje za 1,36 %. Za kaj gre? V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je vsak otrok vreden enako. Nenazadnje pozdravljamo to, da se odmerni odstotek pri pokojnini za vsakega rojenega ali posvojenega otroka lahko staršem dviguje. Ne zdi se nam pa prav, da se to na nek način omejuje, zato predlagamo, da se to prizna za čisto vse otroke, ne glede na to, koliko otrok družina ima, in s tem omogočimo tudi tistim, ki imajo več otrok, da pridobijo ta dodaten odmerni odstotek. Veliko je bilo govora o tem, kako želite pomagati družinski politiki, staršem, na nek način tudi spodbujate to, da bi se družine odločile za več otrok, zato računam, da boste ta amandma podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o tem amandmaju? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Levica za nov 125.a člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Levica za nova 128.a in 128.b člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je 15 minut po prekinitvi 2. točke dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU TRGA DELA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. [[oglašanje iz dvorane]] Ugotavljam, da ga ni. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Mojci Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 33. nujni seji 25. novembra 2019 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V predlogu zakona je bila na podlagi 122. člena Poslovnika Državnega zbora opravljena tudi splošna obravnava. Državni zbor je na 12. redni seji 29. oktobra 2019 sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe ustavnopravne narave. Ena pripomba se je nanašala na skladnost določbe z uredbo EU o prostem gibanju delavcev v Uniji, večina pa se jih je nanašala na notranjo usklajenost predloga zakona, na jasnost in razumljivost posameznih določb ter na njihovo skladnost z nomotehničnimi pravili. Njihova predstavnica je pojasnila, da je v amandmajih poslanskih skupin koalicije velika večina pripomb ustrezno upoštevanih. Glede pripomb, ki jih predlagatelj ni upošteval oziroma glede katerih so predlagali dodatno obrazložitev, pa so bila dana pisna pojasnila ministrstva. Posebej pa je obrazložila pripombo glede 5. člena, ki brezposelnemu državljanu države članice EU v primerjavi z našimi državljani nalaga dodatno obveznost znanja slovenskega jezika v okviru aktivnega iskanja zaposlitve, ter določbo četrtega odstavka 54. člena, ki določa dva datuma zamika začetka uporabe nekaterih določb zakona. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki podpira predlagane spremembe, pri čemer poziva k urejanju posameznih segmentov urejanja trga dela na način, da bo v korist tako iskalcem zaposlitve kot delodajalcem. Uvodoma je predlog zakona predstavil predstavnik predlagatelja –državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Po njegovi predstavitvi je sledila razprava, ki je potekala predvsem o dvigu minimalnega zneska denarnega nadomestila za primer brezposelnosti, uvedbi vstopnega znanja slovenskega jezika za učinkovitejšo integracijo brezposelnih oseb, tujcev na trgu dela, povečanju števila ur začasnega ali občasnega dela upokojencev v posameznem koledarskem mesecu ter o črtanju sankcije v obliki znižanja denarnega nadomestila za osebe, ki se po vročitvi odpovedi pogodbe o zaposlitvi v treh dneh ne prijavijo v evidenco iskalcev zaposlitve. Po glasovanju o amandmajih je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 12. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možno. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o tem amandmaju. Ker so amandmaji Poslanske skupine Levica k 3., 5., 13., 18. in 36. členu vsebinsko povezani, bomo o navedenih členih razpravljali skupaj. V razpravo dajem torej 3., 5., 13., 18. in 36. člen ter amandmaje Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o teh amandmajih. V razpravo dajem 14. člen ter amandmaja Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. V razpravo dajem 37. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo tudi o tem amandmaju. V razpravo dajem 47. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem tudi to razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes čez 15 minut v okviru glasovanj, torej ob 15. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 29. izredno sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 15. uri. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 14.39 in se je nadaljevala ob 15.00.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Obveščam vas, da bo Državni zbor najprej opravil glasovanje o 1. točki nato pa še o 2. točki dnevnega reda. S tem spoštovane poslanke in poslanci prehajamo na glasovanja. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda – druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prehajamo na drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 29. 11. 2019. Spoštovane in spoštovani, odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 9. členu pod številko 1. Tu vas želim opozoriti, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 126. členu pod številko 1. Če ta amandma ne bo sprejet postane navedeni amandma brezpredmeten. Če pa bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine SDS k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Gospod Miha Kordič, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Upokojenci, sploh tisti najrevnejši so težko pričakovali dvig pokojnin in odpravo nekaterih krivic, ki so nastale tekom krize. Dobili so reformo trga dela, ki pomeni še več segmentacije, še več prekarnosti in prav nikakršnega odpravljanja revščine upokojencev. Vse to je zapakirano v tako imenovani dvojni status. Da nekdo tudi po tem, ko je izpolnil pogoje za penzijo še naprej ostaja na trgu dela, še naprej dela in ob tem prejema določen odstotek svoje pokojnine, 40 %, kot predvideva vladni predlog. Ampak to ni ukrep za to, da bi nekdo ostal delovno aktiven iz lastnega veselja, ker ima rad to, kar dela. To je ukrep za kompenzacijo prenizkih pokojnin, ki ne omogočajo preživetja. Nadaljnjo odpiranje vrat za to, da bodo ljudje delali do smrti, ker drugače ne bodo s penzijami, kot so, povezali začetka in konca meseca oziroma tega že sedaj ne morejo. Vlada namesto najnižjih pokojnin in njena koalicija ljudem ponujata delo, še več dela, slabe plače, še slabše pokojnine, namesto odrešitev revščine. V Levici predlagamo, da se ta dvojni status črta. Kar je potrebno, je dvig najnižjih pokojnin, ne pa to, da se ljudje zgarajo do smrti, ne glede na to, kako bi vlada in koalicija nekaj takega rada videla. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 62. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 62.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu pod številko 2. Tudi tukaj velja opozorilo, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 11. in 126. členu pod številko 2. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta navedena amandmaja brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Amandma ni sprejet. Ker amandma poslanske skupine SDS k 9. členu ni bil sprejet, sta postala amandmaja istega predlagatelja k 11. in 126. členu pod številko 2 brezpredmetna. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC, SAB in Desus k 34. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 125. členu pod številko 1. Gospod Miha Kordiš ima besedo v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ena izmed dobrih stvari, da ne rečem, praktično edina dobra stvar tega vladnega predloga je, da se ji nekoliko dviga odmerni odstotek. Ampak takoj naletimo na problem, tri probleme, če smo natančni. Prvič. Ta dvig odmernega odstotka je nezadosten, glede na to, kako nizke pokojnine so za velik del upokojencev. Drugič. Ta dvig odmernega odstotka je diskriminatoren, ker ignorira podrejen položaj žensk, in diskriminacijo, ki se dogaja na trgu dela, in različni odmerni odstotki vsaj v obdobju, ki naj bi veljalo za obdobje varne starosti, se odpravljajo. Torej dvig odmernega odstotka se bolj ali manj dogaja samo za moške, ne pa tudi za ženske. Tretji problem. Spremembe, ki prihajajo v prakso s tem zakonom, veljajo samo za naprej, ne pa tudi za nazaj. S tem se dela silna krivica ljudem, ki so odšli v penzijo v zadnjih nekaj letih, zlasti v času krize. Zakaj? Upokojili so se pod slabšimi pogoji, kot se bodo upokoji tisti, ki bodo odšli na zasluženo penzijo v naslednjem letu, leta kasneje oziroma tekom celega tega razpona šestih let, ko se postopoma odmerni odstotek dviguje. V Levici predlagamo amandma, da ukrep za dvig odmernega odstotka ne velja samo za bodoče upokojence, ampak velja tudi za obstoječe upokojence, ki so se upokojili pod slabšimi pogoji, kot jih določa ta zakon, ki bo sprejet oziroma pogoji bodo stopili v veljavo s tem zakonom. Hvala.
Skušam natančno poslušati in ponovno nisem slišal, kako boste glasovali. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, to, kar sedaj počnemo, ni prepričevanje drugih poslank in poslancev, ampak je obrazložitev lastnega glasu. Če imate pa besedo v imenu poslanske skupine, pa je obrazložitev glasu lastne poslanske skupine, ki se mora zaključiti na način, bom glasoval za ali proti. Prosim, da to upoštevate. Prehajamo na obrazložitev glasu posameznih poslancev. Dr. Trček, izvolite.
Glasoval bom za amandma Poslanske skupine Levica. Hvala za besedo.
Navdušili ste me. Najlepša hvala. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Tudi jaz bom glasovala za amandma Poslanske skupine Levica. Hvala.
Gospa Violeta Tomić, kako boste glasovali ?
Da ne bi bilo kakršnegakoli dvoma, jasno, tudi jaz bom glasovala za amandma Poslanske skupine Levica.
Najlepša hvala. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom glasoval za amandma. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ali želi še kdo obrazložiti svoj glas? Žal ne. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 125. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 41. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 125. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica za novi 125.a člen. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Podobno kot pri prejšnjem členu tudi pri tem členu v Levici predlagamo, da se dvigi odmernih odstotkov zgodijo za nazaj, le da ta člen ureja področje invalidskih in vdovskih pokojnin. Prav te pokojnine so med najnižjimi v državi. Obrnite se na kakšnega delovnega invalida, vam bo povedal, kako izgleda preživeti z 280 evri. Ne gre, ne gre. Najmanj, kar je, ampak najmanj najmanj, tukaj sem sedaj postavil zelo nizek standard, je, da se tudi za tiste, ki so se invalidsko upokojili oziroma ki prejemajo vdovske pokojnine, omogoči dvig odmernega odstotka za nazaj. Seveda veliko bolj pravičen ukrep bi bil to, da se sprejme amandma Levice ali da bi se sprejel, kot smo ga za obravnavo na matičnem delovnem telesu predložili, da se absolutno najnižje penzije dvignejo na 442 evrov, kolikor je raven kratkoročnih minimalnih življenjskih stroškov, penzije za polno dobo pa naj se dvignejo na 613 evrov, kolikor je prag dolgoročnih življenjskih stroškov. Slovenska družba je dovolj bogata družba, da nihče ne bi smel živeti v revščini. Dejstvo, da imamo proračunski presežek, ni nekaj, s čimer bi se lahko hvalili, ker je ta proračunski presežek narejen na revščini upokojencev. Samo revščina upokojencev, prenizke penzije so tiste, ki ta proračunski presežek omogočajo. Hvala. Glasoval bom za.
Spoštovani, prav razmišljam, ali moram ponoviti tisti traktat, ki je bil dolg 3 minute, ampak bom kljub vsemu to naredil. Spoštovane in spoštovani! Ko vzamete besedo v imenu poslanske skupine ali lastnem imenu v fazi glasovanj, in mi smo sedaj v fazi glasovanj, obrazložimo svoj glas in povemo, kako bomo glasovali. Vse ostalo je v bistvu izraba poslovnika. Prosim, da se tega držimo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 9. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 126. členu pod številko 1 brezpredmeten. Sedaj pa odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica za novi 128.a člen in novi 128.b člen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili smo glasovanje o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona in ker je predstavnica Vlade kot predlagatelj v začetku predlagala v uvodni obrazložitvi, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Opozarjam pa, da sklep ne bo sprejet, če bo temu nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 4. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ugotavljam, spoštovane poslanke in poslanci, da je bil v drugi obravnavi sprejet amandma k 34. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu konkretnemu členu vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. S tem prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas tudi, da me je Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada niste opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. S tem, spoštovane in spoštovani, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. V imenu poslanske skupine ima besedo gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Če bi bili amandmaji, ki smo jih k temu zakonu predložili v Poslanski skupini Levica, sprejeti, bi premislili o morebitni podpori temu zakonu. Ker niso bili, žal zelene luči za ta zakon ne moremo prižgati. Razlog je preprost. Ta zakon vpeljuje nekaj malega dobrega, to je ta dvig odmernega odstotka, pa zelo veliko slabega. Ne odpravlja revščine upokojencev, kot prvo, ampak upokojencem kompenzacijo za njihove nizke, prenizke pokojnine, da bi z njimi lahko normalno preživeli, ponuja podaljševanje delovne aktivnosti, kar je eden izmed korakov proti temu, da bo naša družba delala do smrti. Kmalu bomo tam, da sploh nihče več ne bo uspel zares užiti pokojnine iz preprostega razloga, ker bo iz naslova preživetja moral garati in garati. Sama penzija mu namreč osnovnih stroškov preživetja ne bo pokrila. Drugi problem, ki ga ta zakon ima, je, da tistih dobrih pridobitev dviga odmernega odstotka ne bodo deležni ljudje, ki so odšli v penzijo v zadnjih nekaj letih. Na tak način spet ustvarjamo nepotrebno dodatno razslojevanje upokojencev. Dviga odmernega odstotka bodo deležni samo bodoči upokojenci, ne pa tudi obstoječi upokojenci. Tudi tisti ne, ki so na najnižjih invalidskih pokojninah, vdovskih pokojninah in tako naprej, kar je narobe. Kar je narobe, ker mislim, da nam je vsem, ki sedimo v tej dvorani, jasno, da se krivice za nazaj ne popravljajo iz enega samega izključnega razloga, in to je, da se špara. Da se špara na najbolj revnih, tako kot je v naši državi v navadi. V tem konkretnem slučaju se špara na najbolj revnih upokojencih. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Ali želi še kdo spregovoriti v imenu poslanske skupine. Gospa poslanka, izvolite. Se opravičujem, ker sem vas skoraj spregledal, bom pazil, da v bodoče ne bo tako. Izvolite.
Je že v redu, hvala lepa. V Poslanski skupini SMC ta predlog ocenjujemo kot dober. A ne glede na to, kar je bilo predhodno povedano, gre za dvig odmernega odstotka. Če bo ta predlog sprejet, in kot kaže, bo, bodo upokojenci po 1. januarju prejemali višje pokojnine. Torej se dviguje odmerni odstotek za moške z dobrih 57 na 63,5 % v prehodnem obdobju šestih let. Ravno tako pa predlog povzroča, da se ženskam odmerni odstotek ne bo nižal. To pomeni nekje 10 % višje pokojnine za vse. Ravno tako predlog dela na tem, ne samo da se povišujejo pokojnine, pač pa se tudi s spodbudami podaljšuje delovna aktivnost. Slovenija je med državami članicami EU po odstotku delovne aktivnosti starejšega prebivalstva na samem repu. In tudi to naslavlja ta predlog zakona, ki ponuja neke spodbude, neke nagrade za ostajanje v delovni aktivnosti, in sicer za vsake naslednje leto po izpolnjenih pogojih za 3 %. Zato predlog ocenjujemo kot dober. Usklajen je v socialnem dialogu, dosežen je širok konsenz in menimo, da ga je treba podpreti. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Zelo jasno ste povedali stališče poslanske skupine, kako bo ste glasovali. Prehajamo na obrazložitev glasov posameznih poslancev. Odpiram listo za prijavo. Imamo štiri prijave. Kot prva ste gospa Nataša Sukič, pripravite se gospod Miha Kordiš. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa za besedo. Zakona, ki sledi light motivu koalicije povečevati delovno aktivnost za vsako ceno, na račun najrevnejših seveda, koalicije, ki je pred nedavnim želela revnim zaposlenim odvzeti dodatek za delovno aktivnost, da bi jih delovno spodbujala – verjemi, če moreš, koalicije, ki sedaj ponovno z isto sintagmo ali z istim light motivom nastopa pri tem zakonu, češ, povečevati je treba delovno aktivnost, se pravi tudi tistih, ki so dali vse tej družbi, ki so dočakali svojo starost, ko bi se morali upokojiti, varno upokojiti, se seveda ne bodo mogli na ta način varno upokojiti, da bi si lahko zagotovili eksistenco ali pa bo pač privilegirala nekatere, ki bi radi delali in še poleg tega dobivali nekako mesečno rento v obliki 40 % pokojnine. Skratka, s tem zakonom je marsikaj narobe. To ni neka resna reforma, ki bi jo človek počasi pričakoval, ki bi nekako uredila situacijo upokojencev, ampak je samo še nadaljnji korak v razgradnjo sistema solidarnosti, na katerem je temeljila naša družba. Zato seveda tega ne bom podprla. Hvala.
Hvala za vašo obrazložitev. Besedo imate gospod Miha Kordiš, pripravite se gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kakšno leto dni nazaj so kolegi z desne strani tega parlamenta vodili zakonodajno akcijo, ki je prav tako dvigala določene kategorije pokojnin tistih najnižjih, tistih, ki najtežje preživijo s svojo pokojnino. Takratne njihove pobude v Levici nismo podprli, čeprav smo se vsebinsko z njo strinjali, In smo tudi povedali, zakaj. Ker je bila obljubljena vladna različica, ki naj bi sledila določilom koalicijske pogodbe in upoštevala, da je revščino med upokojenci treba odpraviti, kot prvo. In kot drugo, da je za dvig pokojnin treba napolniti pokojninsko blagajno na način, da delodajalci pravično prispevajo vanjo. Trenutno prispevajo manj kot prispevajo delavci sami. Pa se je zgodilo, kot se je zgodilo. Danes smo lahko obravnavali vladni dokument in ugotovili, da smo bili naplahtani. Politično mi v Levici, kar se tiče preživetja, pa tisti upokojenci, ki morajo preživeti s 300, 400, 500 evri penzije. In za tako pokojninsko reformo, ki je v resnici reforma trga dela, ki ljudi, ki so si zaslužili varno starost, sili v mezdno delo iz golega naslova preživetja, ne morem podpreti. Vendarle pa je tu neka trohica dobrega, ki se ji reče dvig odmernega odstotka, zato ne bom pritisnil niti na rdeč gumb. Naj pa ob tem dodam, da je proračunski preseže,k s katerim se tako rada hvali vlada, zgrajen izključno na tem, da upokojence tare revščina. Transfer iz proračuna v pokojninsko blagajno se je v zadnjih nekaj letih zmanjšal z več kot milijarde in pol na slabo milijardo. Kje je razlika? Skriva se v tistih najnižjih pokojninah, skriva se v tem, da en upokojenec ne more preživeti meseca drugače, kot da si cukra vodo, da sploh prinese notri te kalorije. In to, kolegice in kolegi, je sramota.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Violeta Tomić, imate na razpolago dve minuti. Pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. Obrazložila bom svoj glas. Ves čas, ko poslušam to argumentacijo, mi hodi skozi glavo legenda, ki pravi, da je Maria Antonietta rekla svojim podanikom: »Če nimate za kruh, pa jejte potico.« Ravno tako mi zveni vladni predlog, ki reče: »Če ne morete s pokojnino preživeti, pa še delajte.« Seveda tisti, ki so delali intelektualno, lažje podaljšajo svojo delovno dobo, večina tistih, ki so zgarani, ki so delali fizično, pač niti v sanjah ne more delati po upokojitveni dobi, mnogi ne dočakajo niti starostne pokojnine, ker so zgarani, obrabljeni, ker imajo poklicne bolezni. Dejstvo je, da je najrevnejši segment naše družbe ravno upokojenski. In ko smo začeli govoriti o pokojninski reformi, so vsi upokojenci, ki sem jih srečevala, z upanjem v očeh spraševali, ali to se bo tudi za nas, ali odmerni odstotek bo dvignjen tudi za nas. Upala sem, da bom lahko odgovorila pritrdilno. S 1. januarjem se bo zgodila nova krivica, da bodo novi upokojenci lahko imeli višji odmerni odstotek, stari pa žal še vedno nižjega. Tega nikakor ne morem podpreti. Žalostna sem, da tudi stranke, ki se hvalijo in obljubljajo upokojencem, da bodo poskrbele za njih, in ki so prišle v parlament z glasovi upokojencev, danes mirno podpirajo ta socialno nepravičen predlog, ki bo našim upokojencem prinesel samo še več gorja. Naši upokojenci stikajo po smeteh, živijo v mrazu in si težko kaj privoščijo. Nikakor ne morem podpreti takega predloga. Hvala.
Hvala gospa poslanka. Sedaj imate besedo dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Takoj bom rekel, da bom pri glasovanju vzdržan iz identičnih razlogov, kot jih je navedel kolega Kordiš. Nekako sem se sam odločil, da v drugem mandatu ne sodelujem v razpravah, ki so bolj ali manj zgolj neki prazni partijski populizem kogarkoli že. Odposlušal sem večino tega, kar ste danes govorili, in ni se pogovarjalo o neki ključni zadevi. Pokojninska blagajna je podobna kot zdravstvena blagajna, tako imenovana pretočna blagajna. Ni tam, kot si še vedno izkrivljeno določeni ljudje predstavljajo, da je neka štumfa, kjer piše Židan, Irgl, Sluga, Trček, pa se nekaj nalaga, potem pa, ko pride čas za penzijo, se pa iz tistega počasi meče ven. Ko in če se pogovarjamo o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, bi se v osnovi morali pogovarjati o gospodarskem modelu razvoja te družbe in o tem, kar jaz neuspešno že šesto leto Počivalšku tulim – o strategiji pametne specializacije kaj delati in kako delati. Dokler bo kako delati to, kar tuli Gospodarska Zbornica Slovenije in kar v glavnem prevzemajo koalicije, ker nekdo nekoga poboža po glavi, da je delavec klobasa, ki se ga reže, dokler Furs vidi, kdo ne plačuje, pa si nekako zapre oči, do takrat ne bo nekega preboja. Preboja ne bo tudi do takrat, dokler ne bomo mi razmislili, kaj bomo delali kot izvozno gospodarstvo, da bomo s tem lahko dvignili BDP, da bomo s tem lahko polnili pokojninske in tudi druge blagajne. Zgrešen gospodarski model najbolj po hrbtu udari mlade, na katere se pozablja. Kje imajo pa mladi milijardo evrov v proračunu? Pokojnine bi bile še slabše, če jih ne bi fugirali, kot jih fugiramo. Ampak to, kar zdaj ubesedujem, glede tega se bolj sam s sabo pogovarjam, upam pa, da čez šest let bo neka druga sestava parlamenta, tudi če jaz ne bom v njej, ki se bo tega zavedala. Hvala za besedo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim preverite glasovalne naprave. Hvala. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasoval 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju trga dela v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 29. 11. 2019. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 46. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu ob opombi, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajema istega predlagatelja k 5., 13., 18. in 36. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postanejo navedeni amandmaji Poslanske skupine Levica brezpredmetni. Gospod Miha Kordiš v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Vladni zakon o urejanju trga dela je izjemno problematičen in mislim, da ni dobil dovolj javne pozornosti. Na prvo žogo se vladna stran hvali, da dviguje nadomestilo za brezposelnost, ampak prvič je treba povedati, da je ta dvig nadomestila za brezposelnost nezadosten in ne prileze do ravni minimalnih življenjskih stroškov, se pravi do tega naračunanega zneska 613 evrov, kolikor jih ti porabiš za to, da približno sploh prideš skozi mesec. Kot drugo. Za tem členom se skriva cela serija problematičnih ukrepov, ki odrekajo pravice in stopnjujejo represijo nad različnimi kategorijami zaposlenih. Konkretno pri tem 3. členu gre za določbo, ki jo počrtava rasizem. Za tuje delavce iz tretjih držav vpeljuje tako imenovane jezikovne izpite. Jezikovne izpite, ki naj jih ljudi opravijo, če naj koristijo socialne pravice pri nas v primeru njihove brezposelnosti. Keč je v naslednjem, ti ljudje, tudi če ne znajo slovensko, so očitno dovolj dobri, da švicajo, občasno tudi umirajo na slovenskih gradbiščih, plačujejo, ko pa pride do tega, da bi koristili te svoje pravice in tudi zavarovanja iz dela, pa je kar naenkrat pomembno, ali govorijo slovensko ali slovensko ne znajo. Delavec je delavec, človek dela, zasluži si pošteno plačilo za pošteno opravljeno delo in zasluži si pokritje tudi takrat, ko je dela oropan, še zlasti, če je ta to pokritje sam prispeval. V Levici predlagamo črtanje teh jezikovnih izpitov. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 66. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 66.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Levica k 3. členu ni bil sprejet, so postali amandmaji istega predlagatelja k 5., 13., 18. in 36. členu brezpredmetni. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 14. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine Levica k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 45. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 14. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 42. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 37. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 46. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 47. členu. Gospod Kordiš ima besedo v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo. Prej sem govoril o diskriminaciji na podlagi znanja jezika, ampak v tem zakonu kar mrgoli še drugih represivnih ukrepov in odrekanja pravic še drugim kategorijam delavcem. Konkreten primer, tu so delavci, ki ne prihajajo iz držav Evropske unije, pa tudi zanje veljajo nianse rasizma in jezikovni izpiti. Žal je bil to eden od amandmajev Levice, ki je bil zavrnjen. Zavrnjena je bila tudi pobuda, da se izčrta iz zakona odjava iz zavoda, če pride do kršitve. Se pravi, da se delavca odjavi iz zavoda ob njegovi prvi kršitvi, še posebej, ker ta zakon v 37. členu počne nekaj ravno nasprotnega za delodajalce. Se pravi, takoj ko delavec nekaj naredi narobe ali pa domnevno naredi narobe, se ga črta iz evidenc, se mu na tak način onemogoča koriščenje njegovih pravic, socialnih ali iz dela. Ko pa se pogovarjamo o delodajalcih, je pa trend ravno nasproten. Ta zakon združuje oboje, po eni strani zaostruje represijo nad delavci, po drugi strani pa rahlja manevrski prostor za delodajalce, jim niža globe, uvaja razpone, še posebnega odpustka pa so deležni neki mali kapitalistki. Ta odpustek lahko znaša tudi v znesku tisoč 500 evrov nižje globe. V Levici črtamo del, ki za delodajalce, ki kršijo delavska pravice, niža globe. Pred manj kot mesecem dni smo obravnavali letno poročilo o delovni inšpekciji, iz katerega je zelo jasno razvidno, da trend rasti kršitev delavskih pravic v tej družbi vztraja, da so goljufivi delodajalci vedno bolj iznajdljivi, kar nam zgovorno priča o tem, da če kaj, globe niso previsoke, globe so kvečjemu prenizke. Prav tako predlagamo črtanje globe za upokojence. Ta zakon tudi določa, da upokojenci lahko delajo, določa, kakšne urne postavke so lahko deležni, in določa tudi globe, če pride do kršitev. Ne, za kršitve so odgovorni delodajalci, ne delavci. Delavci so tisti, ki so šibkejša stranka. Njih je treba zaščititi. Tudi ko posegajo po nelegalnih ali po legalnih oblikah dela, so v to prisiljeni iz naslova golega preživetja. Na drugi strani slabi delodajalci to počnejo iz naslova golega pohlepa. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 47. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 48. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem ugotavljam, da smo zaključili razpravo o amandmajih in tudi drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Imate željo za obrazložitev? Gospod dr. Trček, v imenu poslanske skupine, izvolite.
Predsedujoči, imam dolžnost, ne željo. Poglejte, zagovornik načela enakosti, ki ga je takrat naredil etično moralni SMC, pravi ob drugem, da je predlog zakona, ki določa zahtevo po vstopnem znanju slovenskega jezika v 3. in 5. členu, kar je prej govoril kolega Kordiš, v neskladju z direktivo 98 iz leta 2011 in uredbo EU, št. 492 iz istega leta, citiram: » [[…]]neupravičeno razlikuje med registrirano brezposelnimi osebami na podlagi osebne okoliščine državljanstva, posredno pa lahko tudi na podlagi drugih osebnih okoliščin.« Konec citata. S kolegico Lidijo sva bila na Štajerski gospodarski zbornici, kjer je ekipa iz ekonomske fakultete naredila študijo o napotenih delavcih v tujino. Gre za okrog 70 tisoč delavcev. Tri četrt jih je nedržavljanov Republike Slovenije, 51 % gredo napoteno delat v glavnem gradbeništvo, transport, v premajhnem številu na neko tehnično-strokovno delo v Nemčijo, 13 % v Belgijo, če sem si prav zapomnil, 12 % v Avstrijo, 9 % v Italijo in še nekaj v druge sosednje države. Ti ljudje plačujejo, dvigujejo naš BDP, plačujejo v naše blagajne. Ko sem poslušal ta nek šepet kolegov, jih ne bom tukaj imenoval, in njihovo kao modrovanje, sem se spomnil, kako pa je bilo, ko je sosednja Avstrija hotela določene, dajmo reči, otroške doklade zniževati na podoben način. Takrat smo cmerarjevsko bentili, ne dovolj aktivno in učinkovito, zdaj se sami gremo dva odtenka iste zadeve, ki jo jaz imenujem mikrofašizem in ki je v neskladju z evropskim pravnim redom. In to je to, kar vi zdaj prenašate v zakon. V ponedeljek in v torek bom na Cosacu, kjer se bomo pogovarjali o več pravne države v Evropi. Največja nevarnost za pravno državo v Evropi so takšni politiki in tovrstno neodgovorno početje in uvajanje mikrofašizma. Tudi zaradi tega bomo v Levici glasovali proti. Hvala.
Hvala. Spoštovane poslanke spoštovani poslanci, želi še kdo spregovoriti v imenu poslanske skupine ? Ne. V lastnem imenu? Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo. Ravnokar ste lahko prisluhnili tovarišu Trčku, ki vam je povedal nekaj o dopisu, ki smo ga prejeli s strani zagovornika načela enakosti. Naj dodam samo naslednjo sklepno misel, ki naj služi kot obrazložitev temu, zakaj bom glasoval zoper ta zakon. Iz vladno koalicijske večine, ki ga je pripravila, namreč zelo pogosto lahko slišimo o pravni državi. Pravna država to pravna država ono, ampak, kolegice in kolegi, ki stojite za tem zakonom, vaša pravna država ščiti vsakega delodajalca, ne glede na to, koliko je ta slab, koliko delavca izkorišča in koliko ga goljufa. Hkrati pa ta ista vaša pravna država niti dobrega delavca ne bo nikoli nagradila. Zakon o urejanju trga dela, kot ga imamo, je protisocialen, mestoma celo rasističen, globoko protidelavski in je pač tak kot dopis, ki bi ga pričakovali na Gospodarski zbornici. Hvala.
Spoštovane poslanke spoštovani poslanci, preverite delovanje glasovalnih naprav! Hvala. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 5. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 29. izredno sejo zbora. Želim vam prijeten vikend. Nasvidenje. Seja je bila končana 29. novembra 2019 ob 15.45.