Poštovani predsjedniče HS, poštovane saborske zastupnice i poštovani saborski zastupnici, pred nama je Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora. Ovim Zakonom se u hrvatsko zakonodavstvo preuzima Direktiva 2016/2102 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2016.-te godine o pristupačnosti internetskih stranica i mobilnih aplikacija tijela javnog sektora sa svrhom usklađivanja nacionalnog zakonodavstva država članica s temeljnim načelom uključenosti i pristupačnosti kojim se osigurava dostupnost mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora osobama s invaliditetom, starijim osobama i drugim ranjivim skupinama na razini na kojoj su te usluge dostupne drugim građanima. Tijela javnog sektora sve se više koriste različitim oblicima elektroničke komunikacije, kako bi javnosti pružila informacije i usluge iz područja svojih djelatnosti. Stoga je važno da je taj sadržaj dostupan svim korisnicima, osobito pripadnicima ranjivih skupina koji zbog različitih oblika invaliditeta često ostaju prikraćene u pristupu digitalnom sadržaju. Svrha donošenja ovog Zakona jest učiniti mrežne stranice i programska rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora dostupnijim, ne samo osobama s invaliditetom, već svim korisnicima koji će, primjerice, u otežanim uvjetima vidljivosti imati bolje mogućnosti pristupanja sadržaju. Također, na ovaj način će se omogućiti starijim osobama da u većoj mjeri zadrže aktivnu ulogu u društvu, uključujući pri tom i produženje njihova radnog vijeka ukoliko to žele. RH kao potpisnica svih ključnih Konvencija i standarda u području socijalne i ekonomske sigurnosti građana, preuzela je obvezu zaštite i promicanja ljudskih prava osoba s invaliditetom s ciljem njihovog ravnopravnog sudjelovanja u građanskim, ekonomskim, političkim, kulturnim i društvenim područjima života. Nacionalna strategija izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2017.-te do 2020.-te godine, između ostalog, naglašava upravo obvezu države da osobama s invaliditetom omogući slobodno pretraživanje, primanje i prosljeđivanje javnih informacija i informacija o javnim uslugama i da im osigura pristup osobnim podacima i elektroničkoj komunikaciji u javnom sektoru na ravnopravnoj osnovi s drugim članovima društva. Ovim Zakonom osigurala bi se provedba obveze RH iz Direktive 2016/2102, te ostvarili ciljevi iz nacionalne strategije izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom i strategije e-Hrvatska 20/20. Zakonom se propisuju zahtjevi u pogledu pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, kako bi se oni učinili pristupačnijim svim korisnicima, a posebno osobama s invaliditetom. Pristupačnost se postiže primjenom načela i tehnika koje treba uzeti u obzir pri izradi mrežnih stranica. Takvi standardi predviđaju, primjerice, da bi uz slike trebao postojati tekst koji ih opisuje ili da se mrežne stranice mogu pregledavati bez uporabe miša, što olakšava pristupačnost sadržajima za neke osobe sa invaliditetom. Konačni prijedlog Zakona u odnosu na prijedlog Zakona neznatno je izmijenjen i to u pogledu nomo tehničkog i redakcijskog uređivanja teksta na prijedlog Odbora za zakonodavstvo, te sukladno primljenim prijedlozima i primjedbama nadležnih tijela u cilju poboljšanja teksta Zakona. Razlike između teksta prijedloga Zakona i teksta Konačnog prijedloga Zakona se odnose na nomo tehničku dorađenost uvodne rečenice čl. 5. i korekcije pojedinih članaka u kojima se spominju provedbene odluke koje će donijeti Europska komisija na način da se u istim člancima u Konačnom prijedlogu Zakona upućuju na konkretne provedbene odluke Komisije koje su donesene i objavljene dana 12. listopada 2018.-te godine u Službenom listu EU. Njima se propisuje predložak izjave o pristupačnosti, te se utvrđuje metodologija praćenja i načina izvješćivanja država članica o pristupačnosti. Izmijenjen je čl. 10. na način da je prvenstveno Središnje tijelo državne uprave nadležno za razvoj digitalnog društva, nositelj poduzimanja mjera i aktivnosti osposobljavanja i promicanja svijesti o pristupačnosti. Izmijenjen je st. 2. čl. 11. na način da je Središnje tijelo državne uprave nadležno za razvoj digitalnog društva temeljem podataka koje mu dostavi povjerenik za informiranje, nadležno za podnošenje izvješća Europskoj komisiji. Brisan je čl. 13. kao nepotreban s obzirom da je u čl. 12. reguliran i nadzor nad provedbom Zakona i inspekcijski nadzor. Zaključno, donošenjem ovog Zakona osigurava se lakši pristup javnim uslugama i informacijama svim korisnicima s posebnim naglaskom na osobe s invaliditetom i starije osobe koji će im pomoći u svakodnevnom životu i uživanju njihovih prava, pružiti širok spektar informacija i usluga na internetu koje su ključne za javnost i osigurati bolju kvalitetu života odnosno veću uključenost ranjivih društvenih skupina i njihovih pripadnika. Hvala na pažnji.
Hvala državnom tajniku, imamo tri replike. Prvi je kolega Grmoja, izvolite.
Hvala, ma samo bih oko amandmana koje ćemo uputiti znači na prijedlog zakona već smo na Odboru za informiranje iznijeli te pritužbe, nešto od toga je bilo prihvaćeno, a tiče se znači samog kažnjavanja gdje predlažemo znači da ako se u određenom roku isprave nedostaci da se ne ide znači sa novčanim kažnjavanjem, nego ovaj da se prihvati to da su nedostaci uklonjeni. Isto tako imat ćemo znači amandman koji se tiče toga da smatramo znači da prije izricanja novčanih kazni za prekršaje koji obuhvaćaju radnje iz stavka 1. točke c, d i e znači na redovito objavljivanje ili neažuriranje da se znači omogući korisnicima da te nedostatke uklone tako da uputit ćemo 3 amandmana vidjet ćemo što ćete od toga, što ćete od toga ovaj prihvatiti, a možda kasnije u pojedinačnoj raspravi [[Upadica: Hvala.]] objasnim detaljnije.
Želite što kazat il ne? Dobro onda idemo na kolegu Marasa, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kada govorimo o ovom prijedlogu pa ali i cijelom mogućnosti informiranja i rada i dostupnosti informacija javnosti, moram napomenuti da u ovom trenutku imamo možda jednu od najskandaloznijih prodaja odnosno privatizacija koje su u tijeku u RH. Znači mi u ovom trenutku i javnost ne zna šta se dešava u Uljaniku, šta se dešava u 3. maja, nego se krije od javnosti informacija tko za koliko novaca na koji način misli poslati vlasnik te tvrtke. I onda šta ćemo uopće govoriti o dostupnosti bilo čega od informacija bilo čega kada te najosnovnije stvari Vlada RH krije od naših sugrađana. Znači o tome treba ovdje vrlo jasno progovoriti.
Želite odgovor? Kolega Parić izvolite, treća replika.
Oh ispričavam se, poštovani državni tajniče sama direktiva i zakon su definitivno hvale vrijedni i ne vidim uopće mogućnost pronalaska razloga zašto biti protiv. Zašto sam se javio za repliku, da vas dodatno zamolim s obzirom da mi u mnogim drugim zakonima počevši od Zakona o graditeljstvu i svim drugim imamo upravo te dijelove pomoći osobama s invaliditetom da se prilagode sve i svašta kako bi oni mogli živjeti zajedno u istim uvjetima kao i svi mi ostali. Međutim, sjedite u kolica invalidska i prođite Splitom, Zagrebom, Rijekom i drugim gradovima i vidjet ćete da to nije uopće slučaj u provedbi. Ono što sam vas htio zamolit da se uistinu vaš ured i vi dodatno pobrinete da se ovaj zakon uistinu provede i da uistinu kada stupi na snagu da se potrudimo da se strane prilagode. Pa barem da u ovom aspektu, u ovom segmentu uistinu prilagodimo interne strane osobama s invaliditetom kao što to nije slučaj u graditeljstvu i svakodnevnom životu u Hrvatskoj nažalost još iako imamo zakon. Eto hvala.
Nema odgovora, pa onda pozivam sad izvjestitelja odbora ako žele uzeti riječ, ne. Onda idemo na raspravu, prva je na redu u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovana zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege, evo drago mi je da danas kao prva točka dnevnog reda je točka koja govori o pristupačnosti. Pa mi dozvolite prije nego što kažem nekoliko riječi o konačnom prijedlogu ovog zakona da kažem samo evo jednu, dvije rečenice o pristupačnosti koju poštuje i ovaj visoki dom. Gospodine predsjedniče dozvolite da evo zahvalim vama osobno i svim službama u Hrvatskom saboru što ste učinili i ovaj visoki dom pristupačnim svim osobama s invaliditetom pa tako evo i meni kad govorim u ime kluba i našoj pravobraniteljici za osobe s invaliditetom kad dođe u ovaj visoki dom predstaviti svoje izvješće. U ovom trenutku ovo je bilo najbolje rješenje, znam da su neki od kolega govorili i o tome kako to nije rješenje, da nisu zadovoljni međutim vjerujte ovo je bilo najbolje rješenje oko nekakvih mogućih novih rješenja ćemo razgovarati u budućnosti, ali važno je da je postignuta pristupačnost. TO je ono što smo željeli i još jednom gospodine predsjedniče najljepša hvala na razumijevanju. Dakle, pred nama je Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, kao što znate RH je još daleke 2007. godine potpisala kao 3 zemlja u svijetu Konvenciju UN-a o pravima osoba s invaliditetom. Nadalje, RH je prošle godine donijela Nacionalnu strategiju izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom i ovaj zakon je upravo ja bih rekla zakon koji izjednačava mogućnosti. Kao što je državni tajnik rekao ovim zakonom u nacionalno zakonodavstvo preuzima se Direktiva EU 2016/2102 i tom direktivom dakle kao što i Nacionalna strategija i konvencija nalaže se da se osobama s invaliditetom učini određena prilagođenost, odnosno učini određena pristupačnost. Tijela javnog sektora sve se više koriste različitim oblicima elektroničke komunikacije kako bi pružila informacije. Međutim, te informacije moraju, moraju biti dostupne osobno kako svima tako i osobama sa invaliditetom i starijim osobama. Stoga i jest svrha donošenja ovoga zakona učiniti mrežne stranice i programska rješenja dostupna svima korisnicima sa posebnim naglaskom na osobe sa invaliditetom i starije osobe. Zakonom se propisuju zahtjevi u pogledu pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora kako bi se oni učinili pristupačnijim kao što sam već napomenula osobama sa invaliditetom i starijim osobama. Pristupačnost se postiže primjenom načela i tehnika koja treba uzeti u obzir pri izradi mrežnih stranica. Takvi standardi predviđaju npr. da bio uz slike trebao postojati tekst koji opisuje slike ili da se mrežne stranice mogu pregledavati bez uporabe miša. Dakle i to je olakšavanje pristupačnosti. Postoje osobe sa invaliditetom koje ćete danas vidjeti npr. u kolicima a nećete primijetiti da one ne mogu koristiti miš, no međutim ako se radi o progresivnim dijagnozama one danas nešto mogu a pitanje da li će to moći i sutra. Ovaj konačni prijedlog zakona u odnosu na prijedlog zakona neznatno je izmijenjen. Ja sada neću govoriti koji su to članci izmijenjeni jer je o tome govorio i državni tajnik ali želim posebno naglasiti da je izmijenjen članak 10. i to na način da je prvenstveno Središnje tijelo državne uprave nadležno za razvoj digitalnog društva, nositelj je poduzimanja mjera i aktivnosti osposobljavanja i promicanja svijesti o pristupačnosti. Dakle u tom članku 10. u stavku 2. to središnje državno tijelo zajedno sa krovnom organizacijom zajednicom saveza osoba sa invaliditetom provoditi će osposobljavanje, podizati će svijest o osobama sa invaliditetom i to doista može učiniti Središnje državno tijelo isključivo i jedino sa krovnom organizacijom koja će znati kada u osposobljavanju treba sudjelovati predstavnik koje kategorije osoba sa invaliditetom. Donošenjem ovog zakona osigurava se lakši pristup javnim uslugama i informacijama svim korisnicima. I još jedanput ću spomenuti sa posebnim naglaskom na osobe sa invaliditetom i starije osobe. Na ovaj način još ću reći starije osobe mogu ostati dulje u svijetu rada i to je ono što je izuzetno važno. Ovim zakonom pomoći ćemo osobama sa invaliditetom i starijim osobama u svakodnevnom životu, u uživanju njihovih prava, pružiti im spektar informacija i usluga na internetu a ono što je najvažnije izjednačiti ćemo njihove mogućnosti. Klub HDZ-a podržati će donošenje ovog zakona. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Idemo sada na drugi Klub zastupnika, to je Živi zid i SNAG-a, međutim nema njihovog predstavnika Ivana Vilibora Sinčića pa gube pravo govora. Sada je na redu Klub zastupnika SDP-a i zastupnik Darko Parić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Sabora, poštovani gospodine predsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice, kolegice i kolege. Ja ću na početku rasprave u ime Kluba SDP-a ponoviti ono što sam rekao u replici. Ovaj zakon ustvari jako je teško naći bilo kakav razlog da netko bude protiv ovakvog zakona jer ovo je u principu sve ono pozitivno što neki zakon treba donijeti u neku zemlju. Međutim ono što sam zamolio i što bih ponovno htio zamoliti vaš državni tajniče prvenstveno i osobno da se uistinu potrudite da ovaj zakon bude proveden u potpunosti onako kako treba jer problem naše zemlje najčešće je što mnoge zakone koje imamo jako loše ili skoro nikako provodimo, recimo, kad su u pitanju upravo prava i prilagodbe kompletne zemlje i društva osobama sa invaliditetom, iskreno govoreći, RH je tu strašno loša, jako loša ili gotovo pa nikakva. Evo najbolji primjer je ovaj naš Sabor gdje nam je trebalo niti manje niti više, skoro 30 g. da se sjetimo i da stavimo jednu prilagođenu ... [[Govornik se ne razumije.]] pritom nemojte shvatiti to molim vas, osobno niti vi niti sadašnja vlast jer kroz ovaj Sabor je prošlo mnogo vlasti, tako nijedna se do sada nije sjetila toga, govorim samo ne kao kritiku bilokoje vlasti nego kao kritiku o principu stanja svijesti svih nas, da stvari koje su savršeno jednostavno, nama treba jako puno, jako dugo vremena da ih napravimo a uopće ih nije problem napraviti i upravo zato kad pričamo o osobama sa invaliditetom, imate Zakon o graditeljstvu, Zakon o urbanom življenju, kako god, probajte sjesti u kolica invalidska i probajte proći Splitom, probajte proći Zagrebom pa ćete vidjeti koliko su naši gradovi u potpunosti neprilagođeni i kako ustvari osobe sa invaliditetom a pogotovo osobe u kolicima, jako teško samostalno mogu živjeti u našim gradovima jer su im u potpunosti neprilagođeni iako je sve propisano zakonima da treba biti prilagođeni, međutim mi smo evo takvi kakvi jesmo, iako postoji zakon, mi ga se jako slabo držimo odnosno jako slabo ga provodimo i tako imate i tu našu situaciju u Saboru gdje smo sad konačno nešto napravili ali opet smo napravili na inicijativu svih nas a nismo se držali nečeg što smo zajedno tamo napisali. Mislim da je ovo jako bitno u pitanju ovoga zakona, da se uistinu pokuša u pravom smislu te riječi sprovesti. E sad, druga stvar, ovaj zakon koji se tiče informatizacije odnosno digitalizacije društva i ono što ja već par godina cijelo vrijeme govorim da ustvari informatizacija ili digitalizacija RH je alat koji ustvari može riješiti jako puno problema koji mi u ovoj zemlji imamo. Međutim nažalost još nikad nismo to prepoznali to na pravi način i proveli određene radnje da to napravimo. Ja ću vam postaviti jedno pitanje, zašto mislite da banke i trgovine ulažu toliko novaca, proračuna i sredstava kako bi izašli na Internet i svoje usluge stavili u online, ajmo to tako reći, na Internet da kupci i njihovi korisnici mogu vrlo jednostavno doći do toga? Ne zato što su oni jako dobro i žele da građani, njihovi kupci i korisnici imaju bolje ili ne znam ni ja kakve usluge, nego jednostavno zato što su shvatili da ako svoje usluge prebace na Internet, da će uz manje truda zaradit više novaca, da će njihove usluge biti dostupne od 0 do 24, da će puno manje koristiti njihove prostore, njihove ljude, službenike, zaposlenike i sve ostalo a novac će zarađivati zato što će ljudi i građani koristit sve te usluge. Nažalost, mi u Hrvatskoj tako nešto prepoznajemo što je dokaz u principu kompletne ajmo reći informatizacije koja se događa kroz Ministarstvo uprave i kroz online usluge za građane gdje imamo sustav E-građani međutim još uvijek nismo svi zajedno učinili dovoljno toga da napravimo taj jedan veliki iskorak da bi ova država postala ravnopravno društvo zapadnoeuropskih država u tom pogledu. Nedavno, odnosno prije par mjeseci je izišlo ponovno istraživanje o famoznom Doing Businessu ili o tome kakvi smo u svijetu u regulativi poslovanje i rezultati za nas su bili porazni, bilo smo ako se ne varam, tu sam si zapisao, 58. Isto tako, neki dan je izišlo istraživanje po indeksu percepcije korupcije gdje se Hrvatska nalazi pa smo zaključili da smo jako loši u odnosu na EU i da je to isto područje na koje moramo jako puno poraditi. Nažalost, kolegice i kolege, to je slika Hrvatske danas. U principu znači da kroz ta dva istraživanja je savršeno jasno da je hrvatsko društvo i hrvatska administracija jako jako neorganizirana, da svi naši procesi poslovni odnosno upravni, već kako hoćete reći su jako komplicirani, spori i teški i upravo i to je jedan od velikih razloga zašto se razvija i korupcija. Ono što ja tvrdim i usuđujem se tvrditi, da jedna informatizacija jaka strateški postavljena i uistinu prava u RH je u stanju riješiti iskorijeniti oba ova problema jer ja tvrdim da je i digitalizacija ili informatizacija najbolji oblik borbe protiv korupcije i isto tako da je to savršen način za napravit reformu javne uprave i ja ću vam to potkrijepiti sa dva primjera. Prvi primjer kad pričamo o mogućnosti korupcije, mi imamo danas u našoj zemlji odnosno danas već dugi niz godina, online upise na fakultete i u srednje škole, takoreći od nedavno. I ono što je fantastično u tim sustavima je to što u principu se sve dešava javno, transparentno, na temelji bodova kroz jedan informacijski sustav i možemo reći da takoreći ne postoji bilokakav oblik kreativnosti inače poznat kod nas Hrvata, koji može nešto promijeniti kako bi netko bio u boljoj poziciji u cijelom tom procesu koji je informatiziran a netko pak u lošijoj poziciji. Prije nego što je postojao jedan takav sustav uvijek u vrijeme upisa fakulteta ili bilo čega su bili strašni pritisci na mnoge ljude koji rade na različitim fakultetima kako bi netko objasnio kako je njihov mali ili mala genijalan ali eto, nešto ga nije išlo pa treba malo pomoći ili već kako. Danas je to nemoguće, nemoguće iz razloga što ustvari iz cijele te priče smo makli kariku koja najčešće zna biti najslabija, makli smo čovjeka. I kompletan proces smo informatizirali i napravili smo ga transparentnim i jednoznačnim i ne postoji način da ga itko na bilokakav način promijeni. To vam je savršen primjer kako se možete boriti protiv korupcije od najsitnijih stvari pa do najvećih stvari. Ako u drugim segmentima društva primijenimo ovakve procese, ovakve postupke, u principu ono što ćemo dobiti, što ćemo postići da ćemo maknuti ljude iz nekakvih kompliciranih postupaka, dobit ćemo efikasnost, dobit ćemo brzinu, dobit ćemo transparentnost i maknut ćemo tu pod navodnike nazovimo je kreativnost zbog koje se nalazimo u principu na dnu rang ljestvice po korumpiranosti u EU. Drugi primjer je ono što želim isto tako reći da je informatizacija fantastičan alat za reformu javne uprave. Ja ne spadam u one koji misle da će javna uprava reformirati tako ako otpustite 30% ljudi ili ako prenesete 100 kg ljudi sa lijeve strane na desnu ili promijenite 5 uprava. Ja mislim da je to sve prelijevanje iz šupljeg u prazno. Ja osobno sam duboko uvjeren da je prava i reforma javne uprave u principu promjena zastarjelih i nikakvih poslovnih i upravnih procesa koje danas imamo u javnoj upravi. Kad promijenimo procese, kad moderniziramo procese, samim tim informatiziramo, apsolutno mnoge stvari će se momentalno izmijenit. I za to imam primjer iz Ministarstva uprave, primjer o matičnim knjigama, to su rodni listovi, vjenčani, smrtni, domovnice i sve ostalo što ide. Ne znam da li vam je poznato, ali na tim poslovima prije nekih 5, 6, 7 godina je radilo u RH negdje oko 800, pa možda i više ljudi. To je baza podataka svih ljudi u RH koji žive, koji su rođeni, vjenčali se, koji su nekad umrli i već kako na koje radi oko 800 ljudi. Ja se usuđujem reći da je baza HT-a ili T-mobile koji svaki mjesec izdaje telefonske račune, kompliciranija i teža od te baze i da oni puno manje koriste za jedan takav posao, a mi smo koristili sve te silne ljude zato što smo taj posao radili, kako se to kaže, na ruke, bez previše upliva tehnologije i svega. Danas, zahvaljujući nekoliko Vlada od danas, pa nazad, procesi u tom području su u potpunosti informatizirani. Sve ono što radi Ministarstvo uprave u tom procesu se nalazi na internetu odnosno u e-građanima, sve usluge koji oni daju danas možete napraviti kroz e-građane. Znate što to znači? To znači da svi oni koji koriste e-građane ne moraju više ići u Urede državne uprave tražiti rodne, vjenčane i sve ostale slične listove. To isto tako znači da u svim tim Uredima ne trebaju ljudi koji su do sada radili 8 sati dnevno na tome, sjedit tamo i čekat sve te silne stranke, mogu radit neke druge stvari. To znači perspektivno ako sustav e-građani kao naš centralni sustav za e-usluge sa današnjih 600 000 građana koji ga koriste, dođu sutra na 2 000 000. To znači da se postavlja pitanje uopće potrebe tih silnih 800 ili koliko ljudi da rade na jednom poslu koji je u potpunosti informatiziran. Pri tom apsolutno ne mislim da te ljude treba otpustiti ili bilo šta napraviti. Postoje stvari koje se zovu prekvalifikacije, postoje prirodni odljevi ljudi i sve ostalo. I ono što želim reći ustvari, to je reforma javne uprave. Sa jednom takvom stvari ste u potpunosti promijenili jedan kompletan poslovni sektor, u potpunosti je promijenjen. I mislim da je to put kojim svi ostali sektori u državi koji pružaju bilo kakve oblike usluga, jednostavno prije ili poslije trebaju krenuti jer to je jedini način da na toj famoznoj dujing biznis ljestvici nešto promijenimo i bez obzira koliko to danas djeluje komplicirano, stvar je savršeno tehnički i inženjerski jednostavna. Treba sjesti neka Vlada, donijeti strateške ciljeve, izdefinirati gdje smo slabi i pripremiti sredstva i ljude da se to promijeni i to napraviti. Jednostavno, ja definitivno tvrdim da sustavi kao što su on line usluge, naši e-građani, matični listovi i sve ostalo, mogu donijeti revoluciju jako brzo u ovoj državi. Ne znam da li ste svjesni, ali danas u RH putovnicu možete dobiti iz dnevnog boravka, iz fotelje, u potpunosti preko interneta, definitivno. Ne znam da li ste svjesni, ali postoje usluge e-novorođenče koja vam omogućava bilo kome tko dobije novo dijete da ne ide nigdje prijavljivat to dijete, da to sve odradi kroz sustav e-građani. Prije toga su roditelji morali hodati na, ne znam koliko mjesta i potrošiti koliko dana da sve to obave. Ono što želim reći da informatika genijalno pojednostavljuje život naših gađana i ljudi, a mi smo tu i naš je zadatak u principu da to učinimo. I mi u sustavu državne uprave definitivno imamo ljude koji su u potpunosti u stanju iznijeti sve te stvari. Ono što nam treba je da se organiziramo i da krenemo u tom smjeru. Zadnjih 10-tak godina je prošlo već nekoliko Vlada kroz ovu zemlju i moram priznati da sve Vlade koje su tu zadnjih 10-tak godina su jako puno radile na ovom pitanju i danas dan rade i znam da u principu nas čekaju neka veća sredstva iz Europskih fondova koje bi u principu trebale potkrijepiti sve ove stvari, ali ono što želim reći da moramo, moramo puno više raditi na ovome jer, ja sam duboko uvjeren da RH kroz ove godine koliko smo tu, smo jako puno novaca dali za jako puno toga, za spašavanje puno stvari, davali smo milijarde i milijarde u različite poticaje, poticaje pogotovo, mnogo poticaja dajemo, nismo ih nikad iskontrolirali što se uopće dogodilo s njima. Ako bi nekim čudom se jedna Vlada odlučila da u IT sektoru u ovoj zemlji odnosno da u informatizaciju ove zemlje bukvalno uspe u pozitivnom aspektu tri, četiri milijarde kuna koje smo bez problema sve ove godine davali za sve i svašta, ja se usuđujem garantirati uz pravo vođenje i na pravi način mi gomilu naših problema s kojima danas muku mučimo, možemo riješiti u perspektivi od 3 do 4 godine, jer informatizacija je srećom genijalna stvar jer nas ne vodi ni u kakve podjele u društvu, niti ideološke, niti povijesne, informatizacija je stvar koja jednostavno svima nama može donijeti samo dobroga, informatizacija je stvar koja će državu pretočiti svim građanima defakto u njihov dom, na njihova računala i država će biti ono što treba biti, na usluzi građanima, brza, efikasna i jeftina. I ja uporno tvrdim da informatizacija nije projekt, nije proces, informatizacija jedne države je put koji traje i RH je krenula tim putem, međutim, mislim da možemo svi zajedno, to uvijek govorim jer ovo mora biti nacionalni konsenzus, možemo puno brže ići tim putem ako se svi zajedno složimo da je to prioritet i ono što stalno tvrdim, da gomilu problema, koje danas imamo, kao što su korupcija, kao što je potreba za reformama, sa jednom dobrom efikasnom informacijom i sa ne tako puno novaca, možemo bez problema riješiti u roku od vrlo malo godina. Hvala i na kraju SDP će podržati ovaj zakon, kao što smo ga podržali i u prvom čitanju. Zahvaljujem.
Idemo sada na Klub zastupnika GLAS-a i HSU-a poštovana kolegica Nada Turina Đurić, izvolite.
Hvala g. predsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Evo pred nama je Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje i tijela javnog sektora u drugom čitanju i ja ću na početku odmah reći, mi kao Klub nismo sudjelovali u raspravi u prvom čitanju, nismo imali nekakvih posebnih zamjerki na prijedlog zakona, ali ćemo u drugom čitanju podržati zakon i to … [[Govornik se ne razumije.]] ćemo ga podržati. Mislim da je kolega Parić, koji je govorio prije mene, rekao gotovo sve, odnosno, temu je proširio upravo onako kako treba, a to je da je digitalizacija društva, a posebno javnog sektora nešto što je uvjet, uopće za funkcioniranje države na jedan suvremeni način, a na način prije svega, onaj koji mi želimo a to je da je javni sektor servis našim građanima. Tako da, načelno zakon, ne samo da je dobar zbog toga što se ovdje specifično bavi osobama koje imaju određenu vrstu invaliditeta ili određenih teškoća, pa im je korištenje informatičke tehnologije, nešto što im je prozor u svijeta na neki način i mogućnost da budu u korak sa informacijama, koje su im potrebne za svakodnevni život, nego i općenito, naravno da svakom čovjeku, svakom građaninu je izuzetno važno, da javni sektor bude informatiziran, da bude transparentan, da bude ažuran, da bude u svakom trenutku istinit, dostupan, pravovremen itd. sve ono što naravno bi mi htjeli. Ono što, ja ću samo kratko skrenuti pozornost, jer kažem kolega Parić, mislim da je rekao gotovo sve, je to da mora država inzistirati na tome, da javni sektor bude u korak sa vremenom, znači, ja znam da sam sticajem okolnosti radila dosta u lokalnoj i regionalnoj samoupravi, tre balo je previše vremena i predugo vremena je prošlo, dok su eto jedinice lokalne samouprave, sve krenule u izradu svojih web stranica. Dan danas čini mi se da te stranice nisu kod svih jedinica lokalnih samouprave, znači neću nikoga prozvati pojedinačno, ali nisu dovoljno niti ažurne, a ja bi čak rekla onda istinite i nisu servis našim građanima, često ih dovode nažalost i u zablude, a to je nažalost slučaj i kod naših nadležnih insinuacija koje su unutar ministarstava, pa recimo nekakve upute koje možete pročitati za ishodovanju određenih potvrda ili određenih papira su već zastarjele, pa kada dođete na šalter spremni, sa određenim podacima, se ispostavi da se je u međuvremenu nešto promijenilo, ad a na web stranicama to nije zabilježeno, odnosno, da se nije promijenilo. Takve stvari, mislim da bi trebalo pa čak i kažnjavati, mislim, naravno u nekakvom prvom koraku, je uvijek upozorenje da se isprave. Međutim, tako nešto ne može stajati na stranicama niti ministarstva, niti nekakvih javnih institucija, kao sva ta istina, da bi onda pojavom na šalteru neke od tih institucija, saznali a to što tamo piše nije istina, a pogotovo se to odnosi naravno na ljude i na osobe koji imaju otežano kretanje ili na neki drugi način su zakinuti za funkcioniranje kao i svi ostali ujedno rečeno normalni ljudi. Tako da mislim da prema onima koji se ne drže istinitosti informacijama na svojim mrežnim stranicama, koje ih pravovremeno ne ažuriraju, mislim da bi trebalo nakon tog prvog koraka nekakve opomene stvarno ići sa drastičnim kaznama. Mislim isto tako, da još uvijek ipak debelo kaskamo u toj informatizaciji i digitalizaciji za privatnim sektorom, za trgovačkim društvima, znamo koliko se novaca vrti upravo na internetu, u mogućnosti pružanja određenih informacija koje se odnose na trgovinu, na bankarstvo, na ne znam, razno razne usluge, koje se ili prodaju ili se nude preko interneta. Mislim da debelo kasna javni sektor u tom smislu da pravovremeno daje istinitu informaciju svojim građanima o određenim mogućnostima natječajima, ne znam, razno raznim drugim informacijama koje se pojavljuju. Ta pravovremenost ta dostupnost informacija preko mrežnih stranica ili preko interneta, preko ovih naših pokretnih uređaja, imamo ih sada već ono desetine vrsta na koji način možemo pristupiti tim informacijama, izuzetno je važno da pogotovo osoba s invaliditetom, starijim osobama, koje možda nisu imale priliku pravovremeno kroz školski sustav, biti obučene za korištenje takvih uređaja, pružiti šansu i pružiti mogućnost, vidjeti kroz nadležna ministarstva, na koji način, tim ljudima dati određenu edukaciju o korištenju interneta, bez obzira što je nama to svima ili veći ljudi stvar koja se smatra kao normalna i kao nešto što svi koristimo to ipak nije, nije tako, a pogotovo nije tako za te neke specifične ugrožene ja bi rekla skupine, koji naprosto ili nemaju financijskih mogućnosti ili naprosto nisu se našli u određenoj situaciji da ta znanja i mogućnosti steknu kako bi koristili to. Znači tu svakako po meni treba to učiniti, to je po meni puno jeftinije, po nama puno jeftinije nego ulagati u neke stvari koje su puno skuplje, evo kolega Parić je čini mi se baš prošli put u raspravi u prvom čitanju govorio o građevinskim zahvatima odnosno o ukidanju tih barijera koje ovaj koje su invalidima naravno veliki problem i naravno nismo ih nažalost riješili još u potpunosti ili nažalost možda u većini slučajeva ih nismo riješili. Evo pozdravljam i ja da smo učinili jedan mali korak evo u Hrvatskom saboru i osigurali barem eto jednakost naših kolega koji su invalidi u smislu nastupa prema javnosti u Hrvatskom saboru na način da smo jednu prilagođenu govornicu stavili uz ovu koju svi poznaju. Znači mi moramo činit te korake oću reć skrenula sam pažnju na te građevinske zahvate koji su često vrlo skupi i pitanje u stvari jel taj odnos nekakav broja korisnika uopće želje naših invalida odnosno volje naših invalida da dolaze u nekakve institucije s obzirom da su 1.000 puta već poljubili vrata i vidjeli da ne mogu ući na adekvatan način u određene institucije, da sa tim novcima koji se možda i ulažu negdje i trebaju se ulagati, da se olakša pristup, da se ulaganjem znači proporcionalno ulaganje u opremu, znanje, edukaciju vezno za pristup ovakvim informacijama putem interneta ovaj bilo višestruke čak ja bi rekla jeftinije, a to je ovo šta ja kažem kolega Parić reko malo prije, jedna vlada će valjda jednog dana odlučit da ne samo zbog invalida nego zbog svih svojih građana uloži, ne potroši, nego uloži novce na pravi način u digitalizaciju i informatizaciju. Imat ćemo puno manje problema sa lažnim vijestima, prenošenjem lažnih vijesti, fabriciranjem i prefabriciranjem određenih vijesti koje su pogotovo koje se odnose na političke odluke i odluke koje se odnose na javni sektor i javnu uslugu. Evo ga, naravno o tome svemu bi se puno moglo i vjerojatno će još kolege skrenut pozornost na još neke stvari koje se pojavljuju u ovome sektoru, naravno inzistirat na tome bi trebalo gotovo ono svakodnevno da se digitalizira javni sektor, bilo bi puno manje ono što sam rekla lažnih vijesti, fabriciranih vijesti, bilo bi u konačnici i manje korupcije jer bi građani mogli pravovremeno biti informirani o stvarima koje bi trebale biti transparentne i koje bi mogli vidjet negdje, jednostavno ih pročitat, da ne kažem o javnim natječajima za razno razne stvari, o natječajima za poso itd., itd. Evo, tako da pozdravljamo ovo, nadam se da će invalidi osjetiti vrlo brzo koristi primjene ovakvog zakona odnosno inzistiranja na primjeni ovakvog zakona. Hvala lijepa.
Sada je na redu Klub nezavisnih zastupnika i poštovani kolega Tomislav Žagar, izvolite.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege, evo odmah u početku reć da svakako ovaj zakonski prijedlog valja podržati. Kolegica Ljubica Lukačić je u svome obrazlaganju u ime kluba govorila o prednostima ovoga zakona i tu se slažemo i naravno da znam i uvjeren sam koliko kolegica Ljubica Lukačić se zalaže za prava osoba sa invaliditetom. Međutim, to nije sve na Ljubici Lukačić, naravno da mi ostali moramo učiniti sve i više, a društvo u cjelini pogotovo da osobama s invaliditetom učinimo život jednostavnijim, lakšim i pristupačnijim što na kraju krajeva donosi i ovaj zakon. Pazite tehnologija se brzo razvija o tome su govorili moji prethodnici, tehnološka rješenja dolaze, a mi kao društvo se ipak nešto malo sporije razvijamo. I ako se igdje vidi odnos društva prema manjinama vidi se u odnosu prema osobama s invaliditetom, kako se odnosimo prema osobama s invaliditetom ne moramo glumit da se odnosimo prema drugim manjinama drugačije. I zbog toga treba napraviti više napora, više, više ovoga dobrih rješenja u tom smjeru kako bi tim osobama život učinili lakšim, evo ja ću spomenut ovu govornicu, naravno da je dobro da je ona ovdje ali da se, da pokušamo shvatiti razliku između određenih pristupa, ja sam sad trebao govoriti za ovom govornicom pa bi vidio kako mi, kako bi mi to bilo teško, jer riječ je jednostavno o pristupačnosti. No ajmo se vratit na suštinu ovoga, ovoga zakona, dakle ovaj zakon je dobar iskorak, međutim smatramo da još nije nikako dovoljan. On u sebi sadrži određena rješenja koja će pomoći, ali neće biti dovoljno jasna za pravu implementaciju u svojoj primjeni. Pa prije nego što krenem na samo obrazlaganje ovih članka koji mi se čini, čini malo ovoga upitnim htio bih navesti da Zakon o elektroničkim komunikacijama u svojim člancima također navodi određene, određeni smjer prema osobama s invaliditetom. Tako u članku 5. navodi koje su to mogućnosti koje se moraju osigurati korisnicima infrastrukture, članka 34. govori o jednako dostupnim elektronskim uslugama, elektroničkim usluga, a taj se članak povezuje na pravilnik. I članka 35. definira da univerzalne usluge moraju jednako dostupe, biti dostupne svim građanima. Pomalo mi je malo zapravo čudno što u ovom zakonu se nisu, nema poveznice sa Zakonom o elektroničkim komunikacijama, ne znam, ne kažem da je to loše, ali malo mi se to činilo čudnim, posebno što čl. 35 evo govori o st. 5, to su posebne mjere, hitna služba, obavijesne informacije jer istina, ovi čl. o elektroničkim komunikacijama se odnose na sve, na sve dionike društva, međutim mi ovdje govorimo sad o javnom sektoru i ovaj Zakon se odnosi na javni sektor. HAKOM je inače razvio jednu aplikaciju, ja sam je danas baš gledao, zove se Kviz, gdje se mogu osobe s invaliditetom koristeći taj Kviz, a i ostali građani vidjeti koje su sve teškoće koje se pojavljuju prilikom korištenja aplikacija osoba s invaliditetom, pa tako možete birati motoričke probleme, tremo ruke, tremo glave, ometanje, zatim vizualne, slabovidnost, ja ne znam što znače ovi nazivi protanopija, tritanopija, deuteranopija i kognitivne, pomicanje teksta, skakanje slova, dakle, to je vrlo dobra aplikacija u kojoj možemo vidjeti kako se pojedina tehnička rješenja koriste da bi se osoba s invaliditetom omogućilo njihovo bolje korištenje. I još jedna stvar prije nego što krenem na konkretne odredbe, svatko od nas, vjerujte svatko od nas može biti ili postati osoba s invaliditetom, ne znamo što nam život nosi. U tom smislu su i pojedine, kad je u pitanju autoindustrija, pojedine kuće, pa mislim da i se jedna od aplikacija zove Putni anđeo, recimo razvila aplikaciju u trenutku prometne nesreće da se vaš mobilni uređaj spaja sa sustavom 112 i automatski obavijesti o tome, ako ste vi u tom trenutku nepokretni ili ako ne možete na drugi način ukazati na to da ste u opasnosti, da vam ta aplikacija to omogući, to je jedan od primjera dobrih tehničkih ili tehnoloških rješenja. Idemo sad na konkretne primjedbe. Dakle, kolegica Ljubica Lukanović je u prvom čitanju ukazala na čl. 3 gdje se ovaj zakon ne primjenjuje na dječje vrtiće, osnovne i srednje škole te učeničke domove, osim za sadržaje koji se odnose na ključne internetske i administrativne funkcije. I tu smo u obrazloženju se kaže da bi to iziskivalo značajna financijska sredstva, resurse koje možda ne bi oni mogli ostvariti i u tom dijelu se razumijemo, međutim vidite, dobro bi bilo da ovaj zakon, osim prekršajnih odredbi ima i poticajne odredbe jer upravo edukacija, upravo obrazovanje mladih ljudi, ne samo na korištenje onih kojima je potrebno posebnih uvjeta ili posebne pristupačnosti određenih novih tehnologija, već i onih koji ih budu izrađivali jer izrađivanje takvih aplikacija koje su potrebne za osobama s invaliditetom zahtjeva određena znanja koja su specifična znanja. U tom smislu bi obrazovne institucije se mogle uključiti pa bi poticajno se moglo napraviti čitave projekte u kojima bi se mladi ljudi, naravno, kad govorimo o osnovnoj školi, to je onda već nekakva razina gdje bi se mogla, srednja škola pogotovo, a da ne govorim o znanstvenim zapravo fakultetskim institucijama, gdje bi onda se studenti se mogli uključiti u izradu takvih aplikacija, koje bi se nagrađivale. Čl. 10 ovdje je spomenut, tu je definirano u st. 2 da suradnja s državnom školom za javnu upravu, povjerenikom za informiranje i krovnom nacionalnom organizacijom osoba s invaliditetom organizira i provodi programe osposobljavanja djelatnika tijela javnog sektora i drugih .../nerazumljivo/... za izradu, vođenje, održavanje sadržaja mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje u skladu s ovim zakonom. Dakle, govori se o obrazovanju djelatnika javnog sektora, to neće biti dovoljno po mom skromnom mišljenju, dakle, trebat će se uključiti ljudi koji imaju specijalizirana znanja, ne možemo mi obučiti baš, osim ako su u tijelu u javnom sektoru sami programeri, dakle informatičari, teško ćemo obrazovati sve djelatnike da to rade, a posebno evo sad ćemo se osvrnuti na jedinice lokalne samouprave, kolegica Nada Turina Đurića spomenula da mnoge nemaju zapravo svoje web stranice, ako ih ima, onda su to zombi stranice, ne održavaju se, a znate zašto ih nemaju jer održavanje i izrada košta, to je novac, a sami djelatnici tih općina i gradova, općina, ajmo se zadržat, pretpostavljam da gradovi ipak imaju taj određena sredstva, općina ne mogu to sami isfinancirati. Dakle, u ovom smjeru zakon ide ka tome, ali nećemo postići dovoljan rezultat jer evo najspornije meni u zakonu je, kad govorim sporno u zakonu, ja ne kritiziram zakon jer zakon, od nekud se mora krenuti, ali se bojim kako će ta biti provedba. U čl. 8 se kaže: Tijelo javnog sektora provodi početnu procjenu u kojoj mjeri postizanje usklađenosti sa zahtjevima pristupačnosti utvrđene u čl. 6 ovog zakona, nameće nerazmjerno opterećenje. I onda u st. 2: Pri procjeni iz st. 1 ovog članka, tijelo javnog sektora uzet će u obzir osobito veličinu resursa i prirodu tijela javnog sektora i procijenjene troškove i koristi za tijelo u odnosu na procjene koristi za osobe s invaliditetom, uzimat će u obzir učestalost i trajanje uporabe pojedinačne mrežne stranice ili programska rješenja za pokretne uređaje. I onda se to veže naravno na Izjavu o pristupačnosti i povratnu informaciju. E sad je samo pitanje tko izrađuje ovu početnu procjenu? Tko će tu procjenu izrađivati? Iz zakona meni to nije jasno. Hoće li to biti neko ovlaštena osoba ili tijelo koje će moći jer ako mi ostavimo jedinicama lokalne samouprave da same izrađuju te procjene, onda su nas zapravo se vrtimo u kruh kao pas kad ganja svoj rep jer imamo dosta rigorozne, vidim da je kolega Grmoja najavio amandman, dosta rigorozne prekršajne odredbe gdje se kažnjava, gdje se jedinice lokalne samouprave i naravno, odgovorna osoba jedinice i ne samo jedinice lokalne samouprave, tijela javne vlasti, od 2-50 tisuća kuna, a osoba od 500-5 tisuća kuna. Ja nemam posebne primjedbe na to je li taj iznos previsok, ali je primjedba u tome hoćemo li postići cilj, što će u tom izvještaju pisati i tko će napraviti procjenu. Evo to ako možete mi predstavnici ministarstva ili Središnjeg državnog ureda pojasniti, a što se tiče drugih odredbi, mislim da su u redu i da je ovo usklađenje sa ovim smjernicama ili direktivama koje smo preuzeli iz EU i da ovaj zakon u tom smislu napredak, a na kraju još jedanput da zaključim, ovo nikako nije dovoljan, neka bude početak za jedno intenzivniju akciju koju će Središnji državni ured, a i vlada u cjelini, pa i mi u ovom Visokom domu, budućnosti učiniti, kako bi život osobama invaliditeta učinili pristupačnijim i kvalitetnijim. Podražiti ćemo zakon, najljepše vam hvala.
Idemo sada na Klub zastupnika Mosta nezavisnih lista, poštovani kolega Nikola Grmoja, izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče, poštovane kolegice i kolege naravno i mi ćemo najvjerojatnije podržati zakon, neovisno o tome, kako prođu ovi naši amandmani koje ćemo uputiti jer je zakon sigurno jedan korak naprijed. Ono što bih se složio s kolegama koji su govorili prije mene, to je naravno informatizacija, digitalizacija, ali mi o tome samo pričamo, nažalost, jako malo se radi, a i kada se radi ti pomaci nisu dovoljni, posebno ako govorimo o onome što je govorio kolega Parić, a tiče se reforme javne uprave. Imamo u Ministarstvu uprave ostavljen akcijski plan, osiguran je iz europskih fondova 880 milijuna kn, međutim, ta ključan reforma se ne događa, ona je važna ne samo zbog transparentnosti, važna je i zbog efikasnije javne uprave, jeftinije javne uprave, u konačnici jeftinije državne administracije, međutim, znamo da bi to u konačnici dovelo do toga, da bi oni koji na toj javnoj upravi, odnosno, oni koji tu javnu upravu koriste kao poligon za stranačko uhljebljivanje izgubili veliki dio svoje političke moći, onda naravno da nema političke volje da se krene u tom smjeru. To je ključna reforma, jer mi trošimo 27,8 milijardi kuna za plaće službenika i 13 milijardi kuna za materijalne rashode. Znači javna uprava mora biti učinkovita, mora biti depolitizirana, mora biti optimizirana, a naravno, ključ je digitalizacija. Ali, vidimo da i oni projekti koji su ostavljeni, koji su gotovo, za koje su osigurana sredstva ni to se ne provodi, ministar Kušćević, ide samo djelomično u implementaciju određenih projekata, samo jednog od ta četiri koja čini akcijski plan reforme i javne uprave, ali što možemo očekivati od čovjeka, koji kaže da koristi privatni ili službeni mail ovisno o tome, kakav je signal internetske mreže. To govori o njegovom poznavanju, znači same digitalizacije i ovih procesa. Što se tiče samog zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora rekao sam da ćemo ga podržati, dati ćemo 3 amandmana. Znači 1 amandman je na članak 10. stavak 2 gdje prilažemo da se mijenja i glasi, tijelo iz stavka 1 ovog članka, u suradnji s držanom školom za javnu upravu povjerenikom za informiranje i predstavnikom organizacije civilnog društva na prijedlog savjeta za razvoj civilnog društva vlade RH izrađuje plan i program osposobljavanja djelatnika tijela javnog sektora i drugih relevantnih dionika za izradu, vođenje i održavanje sadržaja mrežnih st ranica i programskih rješenja za pokretne uređaje u skladu s ovim zakonom. U dosadašnjem stavku, predlagatelj ističe krovnu nacionalnu organizaciju osoba s invaliditetom, bez navođenja kriterija izbora. Jedna od zadaća savjeta za razvoj civilnog društva, kao savjetodavnog tijela Vlade RH, koje djeluju na razvoj i suradnji Vlade RH i organizacije civilnog društva u RH, je i kandidiranje izbor predstavnika organizacija civilnog društva u povjerenstvo, savjetodavan ili radna tijela na zahtjev tijela državne uprave, ureda Vlade i drugih tijela javne vlasti. Time bi savjet za razvoj civilnog društva, preuzeo obvezu prikupljanja kandidatura, izbora krovne nacionalne organizacije osoba s invaliditetom, koja će sudjelovati u organizaciji, provedbi programa osposobljavanja. Također izmjenom stavka je predviđena izrada lana i programa osposobljavanja koje izrađuje središnje tijelo državne uprave, nadležno za razvoj digitalnog društva u suradnjom s državnom školom za javnu upravu, povjerenikom za informiranje i savjetom za razvoj civilnog društva Vlade RH. Drugi amandman koji predlažemo, je u članku 11. znači da se članak 11. stavak 2 mijenja i glasi, povjerenik za informiranje, uz podatke i mišljenja koje mu donosi središnje tijelo državne uprave, nadležno za razvoj digitalnog društva koje se dostavljaju kao prilog izvješću, podnosi Europskoj komisiji izvješće o rezultatima praćenja uključujući i izmjerene podatke, kao i informacije u nadzoru. Obrazloženje je da budući da su ovim konačnim prijedlogom zakona predviđene ovlasti povjerenika za informirane da prati usklađenost mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, sa zahtjevima pristupačnosti, te provodi nadzor nad provedbom ovog zakona, a središnje tijelo državne uprave nadležno za razvoj digitalnog društva poduzima mjere kako bi se olakšala primjena zahtjeva pristupačnosti i na druge vrste mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje, potrebno je radi očuvanja neovisnosti izvještavanja povjereniku za informiranje dati ovlasti za podnošenje izvješća Europskoj komisiji, uz mišljenja i podatke središnjeg tijela državne uprave, nadležno za razvoj digitalnog društva koji je sastavni dio Europskoj komisiji. I treći amandman koji sam spomenuo ovdje u replici, znači u čl. 14. u čl. 14. se dodaje stavak 3 koji glasi, novčana kazna za prekršaj stavka 1 točke C, D, i E neće biti izrečena ako nakon pisanog upozorenja tijela nadležnog za nadzor o prekršaju tijelo javnog sektora, u primjernom roku, izvrši naredbe i ukloni uočene nedostatke. Znači prije izricanja novčanih kazni za prekršaje koje obuhvaćaju radnje iz stavke 1 točke C, D i E znači neredovito objavljivanje ili neažuriranje na svojoj mrežnoj stranici na pristupačnom obliku izjavu o pristupačnosti za mrežnu stranicu ili programska rješenja za pokretne uređaje ako se ona ne preuzima prilikom preuzimanja programskog rješenja u skladu s čl. 9. stavcima 1 i 3 ovog zakona, ne objave poveznicu kojom bi se svim korisnicima omogućilo da obavijestilo tijelo bilokojoj neusklađenosti sa zahtjevima pristupačnosti i da zatraži informacije o dijelovima sadržaja koji nisu pristupačni u skladu sa člankom 9. stavkom 2. podstavkom 2. ovog zakona, ne objave poveznicu na inspekcijski nadzor kojim bi se moglo pokrenuti u slučaju nezadovoljavajućeg odgovora na obavijest ili zahtjev korisnika u skladu sa člankom 9. stavkom 2. podstavkom 3. ovoga zakona, potrebno je preventivno i edukativno djelovati prema tijelima. Ukoliko tijela u danom roku ne izvrše naredbu tijela nadzora i ne uklone uočene nedostatke, tada izricanje novčanih kazni ostaje kao zakonska mogućnost osiguravanja izvršenja obveze tijela. Znači prijedlog je da se ide edukativno, da se uklone nedostaci, onda ako se to ne napravi u određenom roku da onda se ide sa novčanim kaznama. Evo to je ukratko to, mislim da bi ovi amandmani poboljšali ovaj prijedlog zakona ali mi ćemo svakako neovisno o stavu i ovim amandmanima podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Idemo sada na dvije pojedinačne rasprave, prva je na redu poštovana kolegica Irena Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče g. Gršić sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. U prethodnim raspravama čuli smo da je teško naći razloge zašto bi itko bio protiv ovog zakona, ja mogu samo reći da ne postoji niti jedan razlog zašto bi bio itko protiv ovog humanog i antidiskriminirajućeg zakona i ono što je bitno reći dakle tijela javnog sektora, svi odredba imaju mrežnu stranice i određenu vrstu internetske interaktivnosti i zaista bi bilo diskriminirajuće da starije osobe, osobe sa invaliditetom, slabovidne osobe ili općenito osobe koje već su u realnom životu na neki način diskriminirane, nemaju pristup sadržajima, internetskim tijelima javne uprave i svim ostalim tijelima koja su definirana ovim zakonom i na nama da im omogućimo što će se i omogućiti ovim zakonom, jednake uvjete i poslovanje i zapravo pristupa informacijama tijelima javnog sektora. Ono što je bitno reći da je prole godine istraživanje pokazalo da u RH 94% osoba koristi pametne telefone i to se odnosi na osobe između 18 i 30 g. U tom postupku dakle, među tim osobama su i osobe sa invaliditetom. I sad možete zamisliti što bi bilo da se osobama sa invaliditetom onemoguće ravnopravan pristup tijelima javne uprave i svim tijelima koja su regulirana ovim zakonom. Ono što je prethodnoj raspravi rekao kolega iz MOST-a, mi smo imali jednu raspravu na Odboru za informiranje, informatizaciju i medije, gdje sam ja obrazložila zašto amandmani koji kolege iz MOST-a predlažu, jedan amandman može proći, on je zapravo potpuno benigan u smislu da ne zadire u druge zakone, ostali amandmani koje kolege predlažu iz MOST-a, pokazuju nerazumijevanje ovog zakona u smislu da se zadire u posao zakona odnosno meritum drugog zakona kojim se zapravo regulira rad povjerenika za informiranje. Ako smo pozorno pročitali ovaj zakon, onda vidimo da imamo u članku 12. zapravo ulogu povjerenika za informiranje koji vrši nadzor nad provedbom ovoga zakona i da su tu inspektori Ureda povjerenika za informiranje i isto tako članak 11. na koji se u prethodnoj raspravi referirao kolega iz MOST-a o tražeći amandman, također ne može biti nešto što je argumentirano zato što taj članak ponovno zadire u druga dva zakona, zakon po kojem radi Središnji državni ured za digitalno društvo i s druge strane povjerenik za informiranje, dakle ne možemo očekivat da se u ovaj zakon nasilno utrpa nešto što potpuno neprirodno bi bilo da se utrpa u ovaj zakon, tako da bilo bi za očekivat da se zapravo amandmani niti ne podnosu na ovak način samo radi toga da bi se podnijeli. E-Hrvatska je spomenuta u prethodnoj raspravi od zastupnika Parića, e-Hrvatska je jako strategija, ja bi bila jako sretna da se ona zaista provede u cijelosti. Mi sam imamo situaciju u javnoj upravi što smo čuli iz prethodnih rasprava, da je zapravo naša digitalizacija ili informatizacija ako hoćete javne uprave, parcijalno provedena. To znači, ja to gledamo ako hoćemo metaforički, kao da imamo sir sa rupama, pa tu gdje su rupe, tu nemamo međusobnu povezanost tijela javne uprave a ostatak je kompaktan. Da bismo postigli da sve bude kompaktno, potrebno je ujednačiti tijela javne uprave u razini informatiziranosti jer ta razina je protočna do neke razine a onda tu sve staje pa ako želite koristiti uslugu e-Građani, onda ćete doći do određene razine, ići ćete u dubinu horizontalno i vertikalnu, u širinu i onda ćete stati zato što ćete doći do jednog tijela javne uprave koje ne podržava tu razinu koja se očekuje da bude umrežena u sklopu cijelog projekta. Imamo dakle niz parcijalnih projekata ali nemamo još uvijek sustavno obuhvaćena sva tijela javne uprave zato što naprosto ta tijela javne uprave nisu u mogućnosti dati tu razinu koja je očekivana da budu sastavni dio ovog cjelokupnog paketa. To je nažalost tako ali ja vjerujem da će se u narednom periodu uz pomoć središnjeg državnog ureda i svih nas ovdje i svih relevantnih postići i ta razina prohodnosti, protočnosti i zapravo pretraživosti i usluge našim građanima zato što istraživanja su isto pokazala da najviše građani očekuju te usluge u zdravstvu i u javnoj upravi, znači svi želimo da što lakše dođemo do nekog dokumenta, da nam je što lakše pretraživo i da je što kraći put kako da dođemo do tog dokumenta, u tom smislu da ne duljim, svakako ovaj Zakon je nešto što treba pohvaliti i što ide, dakle, ka unapređivanju javne uprave, a naročito antidiskriminacije osoba s invaliditetom. Hvala.
Imamo 3 replike, prvi je kolega Parić, izvolite.
Zahvaljujem g. predsjedniče. Poštovana kolegice Vuksanović, jedna, možda netipična replika da obranim kolege iz MOST-a koji nisu tu. Oni su dali par Amandmana istina, ali na kraju je, ako sam dobro čuo, kolega Grmoja rekao da će ipak prihvatili ili ne te Amandmane, oni podržati ovaj Zakon, što u stvari mi je jako drago jer time pokazuju da shvaćaju apsolutnu bitnost i sve ono što ovaj Zakon treba donijeti i to je u ovom sadašnjem sazivu Sabora kakav je, napredak, vjerujte mi. I druga stvar, imate odličnu analogiju oko sira i rupa, samo bih tu analogiju malo promijenio na način da, pošto puno manje ima rupa nego sira, one rupe su informatizirani dijelovi naše države, a ono što trebamo odraditi je onaj sir okolo, ali analogija vam je uistinu odlična, svaka čast, evo, hvala.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Parić, ima različitih vrsta sireva, pa onda neki imaju više rupa, neki imaju manje, a što se tiče potrebe obrane kolega iz MOST-a, nema potrebe da branite, niti su oni bili napadnuti. Radi se samo o tome da su pokušali nekakve nedostatke nekih drugih Zakona riješit preko ovog Zakona, što nije rijetkost i ja sam sretna što će podržati ovaj Zakon, kao i svi mi i drago mi je da pokazujemo tu razinu suglasnosti kad su ovakva pitanja koja su zaista od općeg interesa i antidiskriminirajuća tema. Hvala lijepo.
Druga replika, kolega Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolegice Petrijevčanin, na repliku me je ponukala vaša rasprava, vi govorite o povezanosti državne uprave. Jedan Zakon koji je donešen tamo davne 2008.-me, 2009.-te godine, Zakon o osobnom identifikacijskom broju (OIB) je podrazumijevao da će se kompletna državna uprava informatizirati, da će se u središnjem registru koji će biti, da li u Poreznoj upravi ili u APIS-u ili u FINA-i, uopće nebitno, skupljat svi podaci upravo temeljem toga OIB-a i da će na takav način hrvatski građani, svi i oni koji i osobe sa invaliditetom i oni koji nisu, moć praktički sa, doć do informacija i do rješenja bez da posjećaju kancelarije državne uprave. Međutim, taj OIB je trebao biti krvna slika imovinskog stanja i pojedinaca i poduzeća i onda je to tamo negdje u prošlim godinama zapelo na pola puta, a 2010.-te je potpisan Protokol o međusobnoj razmjeni [[Upadica: Hvala]] podataka, dakle, već tada smo rekli da se [[Upadica: Hvala vam]] državna uprava treba informatizirati.
Odgovor, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče. Poštovani kolega Šuker, znam taj Zakon zato što u to vrijeme sam malo se s tim bavila i proučavala te Zakone i inače od 2005.-te pratim tu informatizaciju. Dakle, mi težimo jednoj vrsti sira koji ima što manje rupa, sad ne znam je li to edamac, ementaler ili ementaler ima puno rupa, vjerojatno, ne znam, ne razumijem se toliko u sireve, ali ovaj Zakon je bio isto dobar, ali kao što sam rekla i kolegi Pariću, vi, recimo, imate Zakon o kibernetičkoj sigurnosti gdje se očekuje da 19 ili 20 tijela javne uprave i Središnji državni ured međusobno su na istoj razini i imaju jednake razine zaštite, recimo, informacijskih sustava. To je praktički nemoguće jer jedno Ministarstvo, recimo, je na jednoj razini, drugo Ministarstvo je na drugoj. Kad postignemo što veću ujednačenost tih tijela javne uprave u smislu da je njihov informacijski sustav jednak, onda će biti i ta protočnost.
Hvala. Imamo povredu Poslovnika, kolega Parić izvolite.
Poštovani predsjedniče HS ja se unaprijed ispričavam i slobodno mi dajte opomenu što ću zloupotrijebiti povedu Poslovnika, ali [[Upadica: Ne, ne, ne može, ne možemo tako, ne, ne, pa vi svjesno, znači, namjerno najavljujete da ćete prekršiti Poslovnik i da zloupotrebljavate ovaj institut, to nije u redu]] ne, ja, ja, jednostavno, evo, ja ću samo jednu rečenicu reći, ja moram, moram, moram to reći [[Upadica: A ne možete, ne možete]] [[Govornik se ne razumije]] svega OIB sustav je temelj informatizacije RH, oko njega je bilo dosta lutanja, ali bez njega danas ne bi bila moguća informatizacija [[Upadica: Kolega Parić]] evo, ispričavam se.
Moram vam dati opomenu, ali nemojmo to raditi. Ma da, ali to kao da kaže igrač, ja ću sad uklizati u protivnika, dajte mi crveni karton, ja ću mu slomit nogu, pa nije baš sad tako. Kolegice Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa. Pa kolegice, vi ste se u vašoj raspravi osvrnuli na Amandmane koje je kolega Grmoja u ime MOST-a detaljno obrazložio. Već jednim dijelom ste, evo i vi rekli zašto oni nisu osnovani, ja ću samo, želim još jedanput reći, bitno je istaknuti da u čl. 10. st. 2. ne govorimo ni o kakvom, ali baš ni o kakvom Povjerenstvu, već govorimo o savjetovanju koje doista ne može pružiti nitko, nitko drugi iz civilnog društva, nego krovna organizacija zajednice savezom osoba s invaliditetom. Hvala vam lijepo.
Odgovor, izvolite.
Poštovana kolegice Lukačić, tako smo govorili i na Odboru za informiranje i informatizaciju i medije, a ove prethodne čl. 11. i 8. odnosno 11. 8. i 12. smo isto isproblematizirali na taj način, tako da smo oko toga suglasni.
Hvala vam. Idemo sada na iduću pojedinačnu raspravu, poštovani kolega Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepa g. predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, kada govorimo o Zakonima koji će pomoći da naši građani imaju kvalitetniju informaciju, javnu uslugu i prema tome, ja bi rekao i transparentnije upravljanje državom i tijelima javnih vlasti, to naravno odmah treba podržati i treba otvoreno reći da se država već neko vrijeme, što manje, što sa više uspjeha, trudi unaprijediti određena rješenja u području mrežnih stranica i programskih rješenja za građane. Mogu tu istaknuti i rješenja koja su dobila i neke nagrade, kao što je to bio slučaj za e-građanin prije četiri, pet godina i svjetske nagrade gdje smo napravili jedan iskorak prema građanima gdje se ono šta bi trebalo biti normalno i nažalost s čim se nije nastavilo takvim tempom u narednim vladama, omogućili. Znači da se određene usluge mogu napraviti putem programa bez dolazaka sa manje papirologije, primjerice evo i otvaranje obrta, prije evo sad se sjećam već više 4 godine odnosno pardon 3 i nešto godine, sad će biti 4 godine, kada smo tu uslugu pustili, pustili u promet i sa te strane voljeli bi da ova Vlada nastavi sa tom vrstom transparentnošću i sa količinom usluga koje nude svojim građanima kako bi oni imali efikasniju javnu upravu. Ono šta nažalost imamo sada u poziciji odnosno situaciji, znači građani imaju sve manje informacija i nažalost te usluge se ne nude na, ja bi rekao dovoljno brzi način i ne razvijaju na način na koji bi se trebale razvijati koje se razvijaju u nekim možda drugim zemljama EU ili nekim drugim svjetskim napredno tehnološkim zemljama. Znači sa te strane mogu reći, evo kao što sam rekao i u uvodnom izlaganju, naši transparentnost naše Vlade je korak nazad u ovom trenutku jedna velika industrija o njoj se odlučuje, nitko ništa ne zna, iza zatvorenih vrata se analiziraju ponude vezane za brodogradnju i gotovo je nevjerojatno da kolega Horvat, ministar gospodarstva odbija javnosti podastrijeti uopće podatke ko je kakve ponude podnio za koji novac, koliko će radnika raditi, koja je uopće perspektiva tih tvrtki u budućnosti. I sa te strane ja moram reći da nisam zadovoljan kako se naša Vlada prema toj transparentnosti odnosi. Ili primjerice zbog čega ne bi imali razvijenu uslugu u zdravstvu, u javnom zdravstvu da ljudi budu svjesni da li mogu obaviti neki pregled kod svoga liječnika opće prakse, dobiti neko cjepivo ili ne mogu. Moram vas upozoriti, dame i gospodo, ovaj je podatak vrlo važan za sve naše građane da u ovom trenutku u Hrvatskoj kao da smo u srednjem vijeku, vlada nestašica cjepiva za tetanus. Ne možete gotovo kod ni jednog doktora opće prakse dobiti to cjepivo zbog toga što ministar nije odobrio uvoz, a uništen je Imunološki zavod koji je to cjepivo proizvodio. Evo gdje je Hrvatska danas, gdje je naše zdravstvo, gdje je informacija gospođo Lukačić to bi bilo normalno da imamo informaciju, mrežni program koji će te obavijestit ne možeš dobiti cjepivo za tetanus jer ga nema u Hrvatskoj. Kao da je Hrvatska u 3 vijeku, evo kolega, građanin prativši danas sjednicu sabora mi je poslao mail i upozorio na tu alarmantnu situaciju da cjepiva za tetanus u Hrvatskoj nema, da vlada nestašica. Šta je sa našim građanima koji tu informaciju nemaju, koji možda danas žele otići dobiti cjepivo, ozljede se, ode kod svog doktora i ne može se cijepiti. Ili za 6 mjeseci nakon što mora ponoviti cjepivo, ne može se cijepiti. I zbog čega naša, recimo bio bi normalno da Ministarstvo zdravstva ima takve programe koje bi obavijestile građane o redovnim cijepljenjima, o situaciji kakvo je stanje na zalihama, da li možeš, da li ne možeš itd. obaviti određenu uslugu koje ti to ministarstvo, doktor opće prakse, bolnica treba dati. Znači ta rješenja kod nas ne postoje, kod nas postoji, ja bi rekao princip da se ide korak nazad, da se ne omogućuje ljudima da dobiju potpunu pravodobnu informaciju, nego se kroz medije kao što to ministar Kujundžić dosta često govori, govori o idiličnoj situaciji u zdravstvu, a nemamo ni najosnovnija cjepiva koja bi trebali imati. Zamislite danas u Hrvatskoj nema cjepiva za tetanus raspoloživog kod doktora opće prakse, ukoliko se ozlijedite kako bi se neki od naših sugrađana mogli normalno cijepiti odnosno možda ima kod nekih, ali u pravilu vlada nestašica zbog toga što ministar nije odobrio uvoz, a oko Imunološkog zavoda nije u stanju već 3 godine ova Vlada gotovo i Oreškovićeva vlada nisu u stanju napraviti bilo kakav posao kako bi ta tvrtka koja može to raditi, profunkcionirala i kako bi naši građani imali određenu zaštitu koju bi svaki normalni građanin trebao, trebao imati. I sa te strane kada vidite sve te primjere čovjek se pita kakva rješenja, kakvi programi će se opće raditi, izrađivati, znači mi ćemo ovdje usvojiti zakon koji može biti dobar, podržat ćemo ga svi i želimo da se što više naša uprava i informatizira i da se rješenja rade, da naši građani imaju potpunu informaciju, da primjerice znamo danas da kliknemo ovdje na, na stranice Grada Zagreba da ja odmah u prvi tren vidim kakva je kvaliteta zraka na Jakuševcu, kakva je kvaliteta zraka kod odlagališta otpada koji Grad Zagreb ne rješava više od 10 godina, znači već je trebalo po najavama gradonačelnika Jakuševec zatvoriti prošle godine, ali sada će se raditi do 2029. ja želim odmah taj čas imati 3 mjerne stanice koje tamo funkcioniraju da mi kažu koja je kvaliteta zraka. To su rješenja koja našim građanima trebaju, a koja naše tijela javne vlasti, znači da li lokalna razina, da li državna ne rade. Želim znati kako teče postupak ocjenjivanja ponuda u Uljaniku i u 3. maju, ali ne to se ne može dobiti ni na kapaljku zbog toga šta kod nas vrijedi pravilo da dovedemo problem do eskalacije, uništenje brodogradnje, Agrokor u problemima, smeće na Jakuševcu i onda u zadnju 100-tinku se nude rješenja uzmi ili ostavi i obično nekim interesnim lobijima zarade 10-tke miliona EUR-a i više novaca kako bi, kako bi privatni interesi u biti bili oni koji su najvažniji, a ne naših građana koji eventualno te usluge koriste. I zato podržavam ovaj zakon, želja mi je da što više se programa, određenih rješenja za i tablete i mobitele rade, da imamo mogućnost što manje da građane inkomodiramo, a da im što više informacija dajemo, ali sam skeptičan, skeptičan sam prema tome da li će to Vlada koja je u poziciji napraviti jer ona se u pravilu ljuti kada iscure mailovi poput afere Borg iz Agrokora, znači njima je to problem, znači ne smije se znati što se iza žita rješava, a ne da se da još potpuna informacija. Želim još jednom, treći put, namjerno istaknuti ovu temu da mediji to čuju u Hrvatskoj nema na tržištu cjepiva za tetanus, ministar nije osigurao elementarnu zdravstvenu zaštitu našim sugrađanima. Hvala lijepa.
Imamo 4 replike. Prvi je kolega Davor Vlaović. Izvolite.
Hvala predsjedniče HS-a. Kolega Maras, rekli ste da ovaj zakon je dobar alat da bi građanima imali kvalitetnu i javno dostupnu informaciju i kvalitetnu javnu upravu, ali evo prema jednom projektu koje je radio istraživanje još uvijek preko 80% državnih tijela, tijela u regionalnoj i lokalnoj samoupravi traži od naših sugrađana da donesu dokument fizički, znači još uvijek mi uz sva ova nastojanja i uz ovaj zakon koji je dobar i dobar alat, tražimo od naših građana da donose dokumente, da troše svoj novac i vrijeme, a ono što je također loše za Hrvatsku, da dnevno 47% građana se suoči sa lažnim vijestima. Dok je u EU prosjek oko 37% i da Vlada ne staje iza toga, nego čak cure informacije iz državnih tijela, a krivi su novinari i urednici. Hvala.
Želite li odgovoriti?
Hvala lijepa kolega Vlaović. Vi ste rekli nešto što je svima znano, znači mi možemo, mi usvajamo tu zakone razno razne, imamo kolege koji su prošli svijeta, živjeli u razvijenim demokracijama, evo tu je ambasador Kovač koji je bio u Berlinu, zna kako tamo stvari funkcioniraju, ali usvojimo li mi zakone, to ne znači da će oni zaživjeti u praksi, mora postojati politička volja. Mora postojati želja da naši građani dobiju informaciju, ne da se zabavlja građane sa fake newsom i da imamo svaki put kad je neki skandal, paralelno ide određeni fake news da bi ga pokrio. Kao što smo imali sad slučaj kod aviona, kod Agrokora, konstantno se to proizvodi i ja imam osjećaj da postoji čak i neki savjetnik za fake news koji rade u uredu premijera Plenkovića, znači koji se samo time bavi kako bi plasirao određene teme u javnost, kako bi pokrio afere koje se dešavaju u Vladi HSZ-a i premijera Plenkovića.
Druga replika, kolegica Petrijevčanin Vuksanović, izvolite.
Hvala. Kolega Maras, opet ste imali potrebu baciti sivo-crne nijanse boja. Nije situacija u javnoj upravi uopće tako loša kako se prikazuje, dakle, naš projekt e-Građani, vi to vjerojatno ne znate, je bio proglašen najboljim projektom digitalizacije javne uprave u Europi, a međunarodni stručnjaci iz 19 zemalja, 25 neovisnih stručnjaka su ga proglasili najboljim projektom digitalizacije javne uprave u Europi. To je sir sa nekoliko rupa i to je činjenica, ali nije ovako crno niti može biti ovako crno kao što ste rekli. Nije dobro generalizirati jer ovoliko crnila zapravo nije realna situacija. Realna situacija da imamo dobrih stvari, da imamo loših stvari na kojima radimo da budu bolje, znači nije ovako crno. A što se tiče tetanusa, jučer je moja djevojčica od 6 godina primila cjepivo DTP-a. Difterija, tetanus, polimilitis, prema tome očito ga ima.
Odgovor izvolite.
Onda je sretna okolnost da je kod vašeg doktora tako, pitajte malo ostale općine, da, da, pa nisam ja to izmislio, ja sam provjerio na 3, 4 mjesta nema tog, nestašica je na tržištu, znači tko se kako snađe, ja ne znam kod kog vaša djevojčica ide, ali taj se očitao snašao, ali nije poanta da se jedan snađe, nego da svi imaju, to je poanta. A zahvaljujem se na pohvali jer ovo što ste rekli nije nova stvar, to se desilo za vrijeme vlade Zorana Milanovića, ta nagrada, je, je, znači tako da hvala vam lijepo što pratite i što ste primijetili tu nagradu, vjerojatno vam se kolega Pavić može posebno zahvaliti jer je on bio tad zadužen za to, tako da drago mi je da primjećujete da je u vrijeme vlade Zorana Milanovića bilo dobrih stvari i ja se s vama naravno tu mogu samo složiti, ne? Žao mi je što samo tempo nije nastavio se u tom smjeru kakav je bio tada nego je značajno usporio. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Gđa. Ljubica Lukačić.
Hvala vam lijepa. Kolega Maras, meni je jako drago što ćete vi podržati ovaj zakon, ali mi je izuzetno žao što ste vašu raspravu okrenuli u totalno drugom smjeru u nešto što nema veze sa ovim zakonom, dakle iskoristili ste ju za prikupljanje jeftinih političkih bodova. Što se ove Vlade tiče i osoba s invaliditetom, nemojte se brinuti, ja bi bila izuzetno sretna da je pokret osoba s invaliditetom imao takvu suradnju i sa vladom u kojoj ste vi bili ministar. Hvala vam lijepo.
Odgovor, gospodin Maras.
Hvala lijepa. Gđo. Lukačić, vama jeftini politički poeni, meni rješavanje problema sugrađana, znači meni je to vrlo važno ovdje reći. Pa ne mogu ja šutjeti ako meni građanin se obrati i kaže da ne može dobiti cjepivo protiv tetanusa. Pa kako da to ne kažem? Mislim, daj probajte me razumjeti, pa ne mogu ja zbog toga što trebam imati obzira prema HDZ-u sad to prešutjeti, meni je važnije da se taj problem riješi nego da li će HDZ biti pohvaljen ili neće. To možda vama nije, ali meni je. A što se spomenuli odnosa prema osoba s invaliditetom, to se vidi iz priloženog, evo uspio je predsjednik Sabora napraviti još jednu govornicu ovdje, što je privremeno rješenje, ako ćemo na tom primjeru pokazivati odnos HDZ-a, onda bolje da ga uopće ne pokazujemo. Imamo jako puno naših ljudi koji nažalost svoje probleme ne mogu riješiti, šteta je što imamo dvije govornice, evo sljedeći puta kada bude rasprava u ime kluba, ja ću govoriti sa govornice koja je vama namijenjena jer ne želim da se na taj način u HS-u dijeli. Hvala vam lijepo.
Dajte molim vas, nemojmo. Pređimo i držimo se, pređimo na nešto drugo i držimo se teme. G. Damir Felak, izvolite.
Poštovani g. dopredsjedniče. Kolega Maras, vi ste u svojem izlaganju, kao što je rekla i gđa. Lukačić, puno toga govorili najmanje o samom Zakonu, pa ste spomenuli i Uljanik i transparentnost ovih pregovora koji se sada vrše s potencijalnim ulagačima u Uljanik. Pa vi ste bili ministar u Vladi koji je bio zadužen za obrt i gospodarstvo i sigurno da dio tih problema je nastao i u to vrijeme, ali vi ste kao ministar koji je bio zadužen za takvo osjetljivo pitanje u gospodarstvu, trebali znati da se ovakovi pregovori sigurno ne mogu voditi pred očima javnosti ako želimo da oni uspiju. Prema tome, to su potencijalni privatni ulagači i moramo voditi računa i o njihovim interesima i kod tih pregovora koji su osjetljivi želimo postići, ova Vlada i ministar žele postići to da se izabere najbolji ulagač koji će sanirati probleme Uljanika koji su nastajali dugi niz godina, a velim 4 godine u nastajanju tih problema ste i vi sudjelovali kao ministar. Hvala lijepo.
Odgovor g. Maras.
Hvala lijepa. Vi ste nesvjesno, u biti, rekli u čemu je problem, ne. Znači, moramo voditi, rekli ste, moramo voditi računa o njihovim interesima, o interesima onih koji sada potajice žele kupiti te tvrtke, a da mi uopće ne znamo ni tko su, ni koje su njihove namjere. Pa problem ove Vlade HDZ-a je što samo vode interese o tima koji su sada u potajice u pregovorima, kao što su jučer vodili računa potajice u Agrokoru, kao što su prekjučer vodili računa potajice o privatizacije 90-tih. Znači, to je vaš problem, vi ne shvaćate da građani imaju pravo znati što će se desiti, da radnici imaju pravo znati tko kupuje, kakva će biti njihova perspektiva i koji su planovi. Što se tiče toga, to je vaš osnovni problem i dajte se osvijestite. Znači, ja vam sada ne želim loše, ja vam kažem osvijestite se, nije vaše da vodite računa i štitite interese onih koji žele zaraditi, nego štitite interese onih koji žele raditi, to je poanta, to je poanta cijele priče. Inače, nemojte napadati vašeg kolegu [[Upadica: Vrijeme]] koalicijskog partnera Vrdoljaka, on je bio direktno [[Upadica: Isteklo vam je vrijeme]] odgovoran, odgovoran za te [[Upadica: Vrijeme vam je isteklo]] [[Govornik se ne razumije]] nemojte ga napadati [[Upadica: Još treći put, ide opomena]] vjerojatno, vjerojatno… [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se]] [[Upadica: Opomena g. Maras, opomena, zapišite opomena i sjedite]] rekli ste 5 sekundi, nije još prošlo 5 sekundi [[Upadica: Molim vas sjedite]] rekli ste još 5 sekundi [[Upadica: Hoćete još jednu opomenu?]] Ne, ne želim [[Upadica: Onda sjedite, molim vas]] ali nemojte se tako ponašati da kažete 5 sekundi i da bude tako.
Sada je na redu državni tajnik Središnjeg državnog ureda za razvoj digitalnog društva g. Bernard Gršić koji će imati završnu riječ, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane saborske zastupnice i poštovani saborski zastupnici, samo kratko na kraju predstavljanja ovog Konačnog prijedloga Zakona. Znači, želja ovoga Zakona je da svi građani RH budu uključeni u digitalno društvo, da sadržaji koje pruža javna uprava budu prilagođeni osobama sa invaliditetom i svim osobama kojima će to dobro doći u korištenju, informiranju, informacijama koje pružaju tijela javnog sektora. Moram naglasiti da prilikom izrade ovog Zakona, Središnji državni ured kao nositelj ovog Zakona, stručne radne skupine i stručnog donošenja ovog Zakona je proveo i nekoliko edukacija odnosno sudjelovao je u nekoliko edukacija, čak i sami smo organizirali jedan Okrugli stol na temu Pristupačnosti i moram reć da, dakle, ja kao osoba koja nemam invaliditet ili barem još toga nisam svjestan, kada dođete u doticaj sa osobama koje imaju poteškoća u korištenju digitalnih tehnologija, onda tek možete sa sigurnošću i sa stvarnošću uvidjeti koji su to problemi s kojima se oni susreću. Dakle, ovaj Zakon ima cilj da se takvi problemi i izazovi koje digitalno društvo danas stavlja pred sve građane, za takve korisnike digitalnog društva upravo otklone. I naravno da je za suradnju potrebno sve institucije, osobito one koje imaju najveće znanje i najbolje u svojem životnom iskustvu, a to su invalidi, mogu artikulirati one prepreke koje postoje i u digitalnom društvu. Evo, to bi bilo sve od mene u završnoj riječi, zahvaljujem svima na raspravi i srdačan pozdrav, hvala.
Hvala i vama. Ne, Maras je imao prvo, g. Maras, izvolite.
Hvala lijepo. Evo, pitanje za državnog tajnika, on je ovdje rekao, s čim se ja slažem, da se želi uključiti sve više i više građana. Zanima me zbog čega i da li misli da je to problem da u jednom sustavu koji je, po meni jedan od ključnih za građane RH, a to je zdravstveni, da postoje više, ja bih rekao, aplikacije koje bi obavještavale građane i na ovaj način određenim raspoloživostima, primjerice, da ljudi znaju kada je nestašica cjepiva za tetanus, kao što je sad u ovom trenutku u RH, da se taj problem rješava. Znači, da li je moguće tako nešto napraviti i da li bi ministar kojem je u cilju da javno zdravstveni sustav funkcionira na što efikasniji način, trebao ići u tom smjeru, pokušat napraviti aplikacije koje bi građanima dostupniju uslugu dali informaciju kada što da rade, ne da odu kod doktora, a da cjepivo za tetanus nema. Hvala lijepa.
Hvala i vama. g. Parić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovani g. tajniče, moram reći da je ovo bila jedna vrlo dobra i konstruktivna rasprava cijelo vrijeme, nažalost, sve dok se moj kolega Maras nije javio, pa makao konstruktivnost iz nje. Ali zašto sam se javio, da još jednom ponovim, digitalizacija je, kolegice i kolege, put kojim trebamo svi zajedno ići i svi zajedno krenuti i to je put ka uspjehu ove zemlje i ovoga društva. I bit ćemo uspješni ako budemo zbilja iskreno zajedno svih na tom putu. I da još jednom da ponovim, da kažem ono zbog čega sam i opomenu danas dobio, sve preduvjete da budemo uspješni na tom putu imamo, tehničke preduvjete i sve ostalo još je samo stvar na nama da se mi posložimo kako treba, što se tehnike tiče famozni ovaj sustav koji je ovdje spomenut i mnogo puta spomenut i zbilja savršeno dovoljan alat da može podnijeti i upogoniti sve što treba u onom temeljnom prostoru, a sve ostalo je dalje na nama i na nama je da se složimo, dogovorimo i krenemo zajedno [[Upadica: Hvala.]] mi smo u ovoj zemlji imali [[Upadica: Hvala, hvala.]] evo rečenicu ispričavam se, imali jedan konsenzus [[Upadica: Hvala vam lijepa, vrijeme.]] koji je bio put u EU ovo je prilika za drugi. Evo, zahvaljujem.
Dobro, zaključujem raspravu glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Sljedeći će biti izjašnjavanje o amandmanima Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretanje uređenja tijela javnog sektora, drugo čitanje, P.Z.E. br. 409 predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske rasprava je zaključena, amandmane su podnijeli Odbor za informiranje i informatizaciju i medije te Klub zastupnika Mosta nezavisnih lista. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima, to će biti državni tajnik Središnjeg državnog ureda za razvoj digitalnog društva, poštovani Bernard Gršić. Ja vas molim malo tišine da se čuje što se govori. Prvo amandman Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče poštovane saborske zastupnice, poštovani saborski zastupnici. Smatramo da se najbolje rezultati u pogledi primjene ovog zakona, na ciljane skupine, odnosno, osobe s raznim oblicima invaliditeta, mogu postići u izravnoj vezi, odnosno, partnerstvu upravo s tim skupnima, a ne nekim drugim skupinama. Predloženim amandmanom, otvara se mogućnost da partner bude netko drugi, primjerice neka druga organizacija, civilnog društva, koja ne mora nužno okupljati skupine koje su ciljane ovim zakonom, stoga ostajem pri tome, da u zakonu bude navedeno da se radi o krvnoj nacionalnoj organizaciji osoba s invaliditetom.
Dakle, vi ne prihvaćate amandman.
Amandman se ne prihvaća.
U ime Odbora za informiranje, informatizaciju i medije poštovani zastupnik Mikulić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, povlačim amandman.
Hvala. Sljedeći amandman je amandman Kluba Mosta nezavisnih lista, najprije amandman broj 1. toga kluba.
Amandman se ne prihvaća. Dakle, amandman je istog sadržaja kao i prethodni, mogu ponoviti obrazloženje, ako treba, isto je obrazloženje.
U ime kluba poštovani zastupnik Grmoja.
Budući da se odbor složio znači sa ovim amandmanom, ne znam zašto je povučen amandman za kojeg je stao cjelokupan odbor ako ga vlada ne prihvaća. Mislim da je bilo korektno kolega, da ste dopustili ostalim taj amandman i onda da saborski zastupnici glasuju o tom amandmanu. Je li ovdje vlada nadređena Hrvatskom saboru i ako Vlada nešto odbija, odbor je predložio, vi u ime odbora to povlačite. Znači cjelokupan odbor se složio da je ovaj amandman i prijedlog dobar i samo ste još jednom pokazali, da ste običan dizač ruku, da ovdje petkom dođete i dižete ruke kako vam kaže Andrej Plenković, nadajući se nekakvoj funkciji koju ćete možda dobiti i to je [[Upadica Reiner: Kolega Gmroja, vi se očitujete o amandmanu.]] za mene potpuno neprihvatljivo. Obrazložen je amandman, odnosno, obrazložio je predstavnik Vlade zašto ne prihvaćamo amandman. A mi smo dali u amandmanu, zašto ovo tražimo i uostalom, cjelokupni odbor se s tim složio. Tražim glasovanje.
Hvala. Amandman broj 2 istog kluba.
Amandman se ne prihvaća. Dakle, uvidom u normativna postupanja država članica EU, kojima se u nacionalnom zakonodavstva implementiraju odredbe direktive, uočeno je u odnosu na izvješćivanje Europske komisije, da je uobičajena praksa, da izvješća podnose središnja tijela državne uprave, a ne neovisna nadzorna tijela, pa je u tome smislu predloženo da se za izvješćivanja u Europskoj komisiji, zaduži Središnji državni ured za razvoj digitalnog društva temeljem podataka koji mu dostavi povjerenik za informiranje i to je usklađeno i sa povjerenikom za informiranje.
U ime kluba poštovani zastupnik Grmoja.
Dakle, budući da s ovim konačnim prijedlogom zakona predviđene ovlasti povjerenika za informiranja, da prati usklađenost mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, sa zahtjevima pristupačnosti, te provodi nadzor nad provedem ovog zakona, a Središnje tijelo državne uprave nadležno za razvoj digitalnog društva poduzima mjere kako bi se olakšala primjena zahtjeva pristupačnosti i na druge vrste mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje, mi smatramo da je potrebno radi očuvanja neovisnosti izvještavanja povjereniku za informiranje, dati ovlasti za podnošenje izvješće Europskoj komisiji uz mišljenje i podatke središnjeg tijela državne uprave nadležnog za razvoj digitalnog društva koji je sastavni dio izvješća Europskoj komisiji, zato odbacujemo ovakav stav Vlade i tražimo glasovanje o našem amandmanu.
I treći amandman istoga kluba.
Treći amandman se ne prihvaća. Konačnim prijedlogom zakona navodi se da nadzor obavlja povjerenik za informiranje te da se na nadzor odgovarajuće primjenjuju odredbe posebnog zakona kojim se uređuje pravo na pristup informacijama. Odredbama Zakona o pravu na pristup informacijama detaljno je razrađen način rada inspektora te njegova prava i dužnosti među kojima je jasno vidljivo da inspektor može narediti poduzimanje određenih mjera u cilju uklanjanja nepravilnosti ili nedostataka te naložiti nadziranom tijelu da ih u određenom roku ispravi. Iz navedenog proizlazi da je ovim prijedlogom zakona već obuhvaćena mogućnost ovakvog postupanja.
U ime kluba, poštovani zastupnik Grmoja.
Dakle nikako se ne slažemo sa ovim obrazloženjem. Treba ovu mogućnost preventivnog djelovanja jasnije formulirati kako bi se moglo znači preventivno i edukativno djelovati prema tijelima da isprave znači uočene nedostatke i da se ne ide odmah sa novčanim kažnjavanjem. Tako da evo tražimo glasovanje o ovom amandmanu. Hvala.
Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, drugo čitanje, P.Z. br. 409. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Amandman su podnijeli Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista. O amandmanima smo se izjasnili ranije na sjednici, pa ćemo glasovati o amandmanima koje predlagatelj ne prihvaća, dakle, prihvaćen je amandman Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, drugi nije prihvaćen odnosno pardon, povučen je, ne nije prihvaćen, nego povučen, nije prihvaćen amandman Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista i o njemu moramo glasovati, pa vas molim da glasujemo. Utvrđujem da nije dobio potreban broj glasova, pa dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora, molim glasujmo. Utvrđujem da smo većinom glasova 108 ZA i 2 suzdržana donijeli Zakon o pristupačnosti mrežnih stranica i programskih rješenja za pokretne uređaje tijela javnog sektora.
Prijeđemo na drugu točku dnevnoga reda: - Prijedlog Zakona o željeznici. Predlagatelj je Vlada RH na temelju članka 85. Ustava RH i članka 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pomorstvo, promet i infrastrukturu. Želi li predstavnik odnosno predstavnica predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Ovdje je s nama državna tajnica u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture gospođa Nikolina Brnjac, izvolite.
Ja se zahvaljujem poštovani podpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane saborske zastupnice i saborski zastupnici, dopustite da vas u uvodu ovog izlaganja upoznam s Nacrtom prijedloga Zakona o željeznici koji se danas ovdje nalazi u prvom čitanju. Važećim Zakonom o željeznici uređuje se između ostalog način i uvjeti obavljanja željezničkog prijevoza, tržišta željezničkih usluga, upravljanje željezničkom infrastrukturom i uvjeti pristupa na infrastrukturu, načela i postupci koji se primjenjuju za određivanje naknade željezničke usluge te dodjelu kapaciteta željezničke infrastrukture. Cilj europske željezničke politike je održivi razvoj europskog gospodarstva kroz uspostavu upravo jedinstvenog europskog željezničkog prostora te otvaranja tržišta samih željezničkih usluga. Znači radi se o usklađivanju sa 4. željezničkim paketom, usklađivanje vezano uz tehnički i upravljački stup. U okviru upravljačkog stupa prenosi se Direktiva 2370/2016 i jedna Uredba 2338/2016. Direktiva se odnosi u pogledu otvaranja tržišta za usluge domaćeg željezničkog prijevoza putnika i upravljanja željezničkom infrastrukturom, a Uredba u pogledu otvaranja tržišta za usluge domaćeg željezničkog prijevoza putnika koja propisuje uvjete za liberalizaciju željezničkog prijevoza putnika. Postizanje cilja otvaranja tržišta željezničkih usluga odnosno otvaranje domaćeg tržišta željezničkog prijevoza putnika ostvaruje se kroz samo izmjene zakonodavnog okvira za upravljanje željezničkom infrastrukturom. Prije svega uspostavljanjem pravila o neovisnosti upravitelja infrastrukture. Upravitelju infrastrukture se omogućuje sad slobodan izbor. Pravilo neovisnosti znači između različitih organizacijskih modela, danas smo u horizontalnoj integraciji, omogućuje se u potpunosti vertikalna integracija s tim da je na jasan način raspisano kako i pod kojim uvjetima može doći do bilo kojeg drukčijeg načina organizacije. Na taj način da se osigura nepristranost upravitelja infrastrukture u njegovom pogledu obavljanja samih i osnovnih, osnovnih funkcija, upravljanje prometom i planiranja održavanja. Dodjelu prava također otvorenog pristupa željezničkoj infrastrukturi, svim željezničkim prijevoznicima u svim državama članicama EU u svrhu pružanja usluga željezničkog prijevoza opet pod pravičnim, ne diskriminirajućim i transparentnim uvjetima. Uvođenje javnog nadmetanja za dodjelu ugovora o javnim uslugama u željezničkom prometu, ugovorima o željezničkom prometu. Dakle, bitno istaknuti da je prema Uredbi 2338/2016 propisano da nadležno tijelo države članice u ovom slučaju govorim o Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture može odlučiti izravno i dodijeliti ugovore o javnim uslugama za usluge javnog željezničkog prijevoza. Naravno, pod određenim uvjetima ako smatra se da je izravna dodjela opravdana odgovarajućim strukturnim i zemljopisnim značajkama dotičnog tržišta i mreže što znači da ukoliko je godišnji opseg mreže manji od 23 miliona vlak kilometar, možemo dodijeliti izravni PSO ugovor, znači svakoj državi članici ostavljeno na svoj izbor. RH naravno ispunjava spomenuti uvjet, imamo oko 15 milion vlak kilometar i moramo reći da je RH sa trgovačkim društvom HŽ Putnički prijevoz upravo potpisala ugovor o javnim uslugama za usluge od općeg gospodarskog interesa za u javnom željezničkom prijevozu i time ograničila privređeno pravo pristupa uslugama prijevoza putnika. Ne moramo ni spomenuti dodatno da je taj način zaštićen naš nacionalni prijevozni operater HŽ Putnički prijevoz i cjelokupna mreža je pokrivena u slijedećih 10 godina. Nadalje, kako bi se omogućio putnicima pristup informacijama potrebnih za planiranje putovanja i kupnju karta unutar Unije, željeznički prijevoznik koji pruža usluge domaćeg prijevoza putnika će sudjelovati u zajedničkom informacijskom sustavu i sustavu za izdavanje jedinstvenih karata koje će uspostaviti nadležno tijelo. Dakle, to što je mreža naša pokrivena, znači PSO uslugama, ne znači da se netko drugi ukoliko vidi opravdani interes ne može javiti na nekoj drugoj dionici mreže koje, za koju HŽ Putnički prijevoz nije pokazao interes i samim time znači svim putnicima moraju se osigurati planiranje putovanja, znači neovisno, znači informatički sustav i naših prijevoznika ili drugih prijevoznika koji budu na, operirali znači na području, teritoriju RH, moraju biti usklađeni. Zajednički informacijski sustav i sustav iz jedinstvenih karata naravno trebaju biti interoperabilni i ne diskriminirajući. Željeznički prijevoznici trebali bi doprinijeti takvom razvoju sustava kojima se omogućuje multimodelne i prekogranične mogućnosti stavljanjem na raspolaganje, na ne diskriminirajući način i u interoperabilnom obliku svih relevantnih informacija. Osigurat će se da takvim sustavom se ne provodi diskriminacija između samih željezničkih prijevoznika. Prijedlogom zakona se predlaže da Vlada RH s ciljem dugoročnog planiranja razvoja željezničkog sustava po prvi puta donosi sektorsku strategiju na 10 godina. Kao što ste upoznati mi do sada iz sektorske strategije u željezničkom prometu kao što je vidljivo u samom stanju u željezničkom prometu nismo imali, znači nije postojala, utvrđuju mu se jasno ciljevi i mjere na koji način i kako će se provoditi indikatori uspješnosti provedbe te programi i razvoj usluga željezničkog prijevoza, razvoja željezničke infrastrukture kao i samo upravljanje željezničkom infrastrukturom. Također Vlada RH na prijedlog ministarstva s ciljem srednjoročnog planiranja razvoja željezničkog sustava donosi po prvi puta, do sad smo imali Nacionalni plan razvoja željezničke infrastrukture, donosimo i Nacionalni plan upravljanja željezničkom infrastrukturom i uslužnim objektima i razvoja usluga željezničkog prijevoza. Dakle, nacionalni planovi, za razliku od sektorske strategije, donose se na najmanje na 5-godišnje razdoblje. Na temelju nacionalnih planova upravitelji infrastrukture uz suglasnost ministarstva i središnjeg tijela nadležnog za financije, govorim o Ministarstvu financija, donosi godišnji plan građenja, modernizacije, obnove i održavanja željezničke infrastrukture koji mora biti sastavni dio poslovnog plana upravitelja infrastrukture iz čl. 20 ovog zakona. Kasnije, vlasnik željezničke infrastrukture zaključuje na razdoblje od najmanje 5 godina s upraviteljem infrastrukture ugovor o upravljanju sa željezničkom infrastrukturom o međusobnim pravila i obvezama u skladu s osnovnim načelima i parametrima iz priloga 4. predloženog zakona. Ugovorom će se definirati indikatori uspješnosti te poboljšanje praćenja poslovanja i ostvarenja samih planova HŽ Infrastrukture. On mora jamčiti financijski stabilnost i održimo poslovanje HŽ Infrastrukture kao upravitelja infrastrukture. Upravitelj infrastrukture dužan je također uspostaviti informatički sustav koji će omogućiti praćenje provedbe projekata temeljem nacionalnih planova i godišnjeg plana modernizacije, obnove i održavanja željezničke infrastrukture te realizacije investicija u željezničku infrastrukturu koji sadrži sve podatke i dokumentacije o svim projektima i investicijama te njihovom konačnom statusu. Upravitelji infrastrukture mora omogućiti ministarstvu kontinuirani pristup informatičkom sustavu radi upravo uvida u stanje projekata i investicija. I ono što je izrazito bitno, da su se povećale zakonske odredbe samog članka odnosno inspekcijski nadzor nad provedbom zakona provodi regulatorno tijelo HAKOM, a poslove inspekcijskog nadzora obavljaju inspektori koji su ovlašteni radnici regulatornog tijela. Ono što je bitno za napomenuti da, kroz izmjene ovog Zakona o željeznici, želimo napokon željeznicu okrenuti da služi svojoj svrsi, da služi razvoju hrvatskog gospodarstva i na korist samog hrvatskog društva i naših građana. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imate nekoliko replika. Prvu repliku je tražio g. Tomislav Lipoščak.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice .../nerazumljivo/... sa suradnicima. Pa evo, osobito mi je drago što zapravo i kroz ovaj zakonski prijedlog se naglašava važnost održivog razvoja zapravo željezničkog sustava i njegovog, možemo tako reći, opstanka u budućnosti i smatram da tu veliku ulogu ima, kao što ste i sami naglasili upravo sektorska strategija i mislim da bi njezino donošenje trebalo biti što prije. Tu bih naglasio, da bi takva sektorska strategija trebala biti neovisna o politici, odnosno da se ne bi trebala mijenjati sa promjenom odnosa na političkoj sceni, budući da to obično za sobom donosi i gubitak vremena i novca koji nažalost nemamo i zato ću i apelirati da i rokovi koji su vezani na izradu pravilnika koji definiraju sam način izrade, sadržaj i metodologiju izrade ove sektorske strategije budu što kraći i kako bismo što prije imali jasno definiranu strategiju i zapravo smjer kojim želimo ići. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor državna tajnice, izvolite.
Dakle, upravo smo vodili zbog toga i računa prvi puta, uvođenjem .../nerazumljivo/... 10-ogodišnje sektorske strategije, neovisno o bilo kojim izmjenama, promjena na političkoj sceni, znači mi moramo imati odrednice sektorske strategije koje će biti, davati nam jasne ciljeve. Ako znamo gdje idemo, onda znamo kako ćemo i do toga doći, zato smo vodili računa da upravo u minimalnom periodu od stupanja na snagu ovog zakona što brže se donosi sektorska strategija u roku od do otprilike nekakvih 12 mjeseci mora biti donešena, nakon toga nacionalni planovi koji moraju pratiti i nakon toga 5-ogodišnji, višegodišnji ugovor s upraviteljem željezničke infrastrukture.
Hvala. Iskoristit ću priliku da svi zajedno, koliko nas ima, pozdravimo inozemne studentice i studente studijskog programa Croaticum na Filozofskom fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, molim vas da ih pozdravimo pljeskom. … [[Pljesak.]] Drago nam je da ste s nama. Idemo dalje s replikama. G. Ivan Kirin.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana državna tajnice. Da li željeznička infrastruktura u području koridora 5B, a znamo koji je to koridor i koliko je značajan inače bio u razvoju gospodarstva bivše države, a posebno Hrvatske bi trebao biti značajan i znamo da je ta pruga puštena u promet 1863. godine. Da li zadovoljava ta infrastruktura povećanom prometu kroz riječku luku i da li zadovoljava posebno transportu brzom i efikasnom roba iz kontejnerskog terminala? Znamo da se rekonstrukcija radi parcijalno, po dionicama, koja bi trebala biti gotova 2022. godine, a planira se gradnja nizinske pruge, negdje oko 2030. godine. Da li gradnja pruge je vezana uz plansko povećanje [[Upadica: Hvala.]] transporta roba ili da li [[Upadica: Hvala g. Kirin.]] riječka luka postati matična luka [[Upadica: Hvala lijepa. Hvala.]] nekom velikom brodaru. Čuli smo se.
Nismo gospodari vremena. Izvolite.
Evo ja se zahvaljujem na ovom pitanju. Znači, ovo što vi sad spominjete to su bivši paneuropski koridori, 5B, ulaskom Hrvatske u EU oni postaju sastavni dio TNT mreže i govorite o Mediteranskom koridoru. Mediteranski koridor za RH najbitniji, ako mogu reći, koridor i najbitniji naš pravac. Naravno, od strateškog interesa svih vlada trebalo bi biti iz različitih, znači, nije ovo prva studija koja se sada radila, studije su se počele prije 10 i više godina raditi o opravdanosti izgradnje nizinske pruge. I to bi trebala biti strateška odmjernica svih nas. Dakle, kada pogledate postojeće kapacitete, postojeće performanse pruge, kada stavite na račun koliko vas košta i zašto naš riječki pravac nije konkurentan, to vam je upravo, između ostaloga, upravo i o karakteristikama, naše postojeće trase. Zato je cilj ove vlade i stavljeno je u prometnu strategiju razvoja, prometne strategiju naše 2017. do 2030. naglasak na razvoju mediteranskog pravca, što uključuje sa sobom.
Hvala, hvala lijepo. Gospodin Goran Aleksić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, uvaženi kolegice Brnjac, Republika Hrvatska luta željezničkim sustavom od kada je počela primjenjivati direktive EU, i ne snalazi se baš najbolje u svemu tome. Od podjele željeznica 2005. g. pa do danas, nije se napravilo ono što se je trebalo napraviti. Najprije se nije uopće shvaćalo, kako se treba podijeliti željeznice, pa se miješalo pojmove, govorilo se kako smo mi korporacija, nismo nikada bili korporacija, iz početka je to bilo holdingški način organizacije, upravljanje željezničkim sustavom, danas, imamo razdvojena potpuno željeznička poduzeća koja su u vlasništvu RH, HŽ infrastruktura, putnički prijevoz … [[Govornik se ne razumije.]] vuča vlakova. Pa me zanima, razmišlja li se o tome, da se možda vratimo na način organizacije, tog cijelog sustava u obliku nekakvog vertikalnog integriranog društva? Hvala.
Odgovor državna tajnice, izvolite.
U potpunosti se slažem i više put sam to javno rekla, 2005. je donesena katastrofalna odluka u podijeli društava, 2012. još gora odluka o gašenju HŽ holdinga, znači maknuli ste glavu koja upravlja rukama i nogama naših poduzeća. Ostavili ste poduzeće da misle samo za sebe, bez ikakve koordinacija među njima. Ono što je sada kroz ovaj prijedlog ovog zakona, upravo kroz sektorsku strategiju, trebamo doći do tog rješenja, na koji način i kako koje je sada kroz zakon, znači, je omogućeno, da li ići u vertikalnu i pod kojim oblikom te vertikalne integracije. To trebamo na temelju stručnih podloga, odnosno, kroz samu sektorsku strategiju doći do tog rješenja. Zahvaljujem.
Hvala vam. Gospodin Alen Prelec.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, zadnja rečenica u vašem izlaganju je bila da vam je želja da se željeznica unaprijedi i da bude na korist hrvatskim građanima, apsolutno se slažem sa vama i to doista treba biti. Moje pitanje je, da li ćemo privatizacijom infrastrukture, omogućiti da bude ona na korist našim građanima. Npr. u EU, a pogotovo u Velikoj Britaniji, gdje je upravo takav način privatizacije upravljanje infrastrukturom, je bio izuzetno loš, jer taj privatnik nije ulagao više i održavao dovoljno dobro infrastrukturu. I kada govorimo o tome, možete li mi odgovoriti, koji dio infrastrukture, će se dati privatnicima na upravljanje, jesu to stajališta, jesu to kolodvori, jel to pruga? Velim, slažem se s vama u onom dijelu kada sam rekao, to treba biti na korist hrvatskih građanima, a da li će biti. Pa evo, ako možete mi odgovoriti konkretno na ovo pitanje. Hvala.
Izvolite.
Dakle apsolutno nema nigdje govora da se HŽ infrastruktura ide u privatizaciju, znači nigdje to nije bilo rečeno, niti se ide u tom smjeru. Ono što ste mogli zaključiti iz tih govora, da treba biti i služiti svojim građanima. Treba na taj način, nažalost, bivša vlada je upravo 2015. donijela katastrofalno loš plan, nacionalni plan ulaganja u željezničku infrastrukturu, pisač 17,2 milijarde, da će biti ulaganje u infrastrukturu, a bez financijskog proračuna, koji će to podržati. Dakle, mi nismo imali nigdje u proračunu osigurana ta sredstva. Upravo mi smo pokrenuli sada reviziju nacionalnog programa, na realnim osnovama, da se napravi planiranje, kako treba što je nama realno u našim ciljevima, što je u planovima i kada znamo izračunati koliko će nam koštati naši planovi, onda možemo i znati koliko će to koštati. To je upravo sada pokrenuta, ali ni u jednom obliku ne govorimo o privatizaciji HŽ infrastrukture.
Hvala vam, g. Lovrinović.
Hvala g. potpredsjedniče, državna tajnice sa suradnicima, evo još jednog zakona, koji je samo ovdje došao, da ga mi blagoslovimo, jer se moramo uskladiti sa stečevinama EU a šta to znači? Vi Hrvati morate liberalizirati, to je najtraženija riječ proteklih godina, koje su voljele sve hrvatske vlade, liberalizirajte ovaj željeznički promet, kao što ste banke liberalizirali, telekome, i sve ostalo, to će odmah biti bolje. A na što liči hrvatska željeznica, ona sve sporije vozi, sve manje zna kuda vozi, sve više stvara gubitke, a to je slika hrvatske vlade i ona isto tako funkcionira. Prema tome, nikada željeznica nije bila važna proteklim vladama, dok se ulagalo 85% u ceste, željeznica je bačena u kud. Stranka Promijenimo Hrvatsku, kada bude sudjelovala u vlasti, mi ćemo priču potpuno okrenuti, ali ćemo suvremeno organizirati svoju željezničku mrežu i znati ćemo što treba raditi.
Vrijeme g. Lovrinović, vrijeme. Izvolite gđa. državna tajnice.
Što se tiče samih strategija, prva strategija je 1995. g. donesena što se tiče sektora željeznica. U toj je strategiji jasno pisano, da 40% treba ići ulaganje u cestovni sektor, 25% u željeznicu, 25% također u pomorski i unutarnju plovidbu, 5% u zračni promet, ja vam mogu to sve iz referirati. Međutim, što se je desilo? Od '95. do 2015. vrlo jednostavno išlo je cijelo ulaganje u cestovnu infrastrukturu, i desilo se da smo imali ulaganje u cestu u 85%. Slijedom toga održavanje u željezničku infrastrukturu, isto tako, potrebno je bilo oko 82 km po godini održavanja željezničke infrastrukture desilo se da smo posljedično imali 42, a sada smo spali na 20 kilometra godišnje održavanje u željezničku infrastrukture. Upravo zbog toga, upravo zbog toga, kroz ovaj zakon, kroz ova rješenja, kroz samu strategiju, kroz sama 2 nacionalna plana usklađenosti s Ministarstvom financija, proračunskim sredstvima, izbjegavamo, odnosno, radimo smjernice razvoja željezničkog sustava.
Hvala, hvala lijepo. Gospođa Božica Makar, bez dobacivanja, molim vas.
Hvala lijepo. Naveli ste između ostalog, da se je ovaj zakon donosio zbog usklađenja s pravilima EU. Naročito ste istaknuli dio ulaganja u informatizacijski sustav gdje će ukoliko se još netko javi od prijevoznika da vrši prijevoz na području RH, također moći se prodavati karte i za njega. To govorim iz razloga jer napravljeni su pomaci u prodaji karata kod nas na području RH od godišnjih, mjesečnih kartica putem aplikacija. Međutim, da li se planira što na razvoju i samog tog sistema i poboljšanja jer i sad imamo, možeš kupiti ali bez popusta, bez bilo čega i kao što je uvedeno prije 2,5, 3 g., takve ... [[Govornik se ne razumije.]] nema nikakve nadogradnje tog sustava ni ništa.
Hvala.
E ovako, zahvaljujem. Upravo zbog toga, znači reforma željezničkog sektora nije počela danas, nije počela jučer, počela je od 1990-ih, još kad je bilo ŽTP društvo Zagreb sa 40 000 radnika i sada reforma željezničkog sektora odnosi se sada na 3 zakona, Zakon o željeznici, Zakon o sigurnosti i interoperabilnosti i Zakon o integriranom prijevozu putnika. I upravo kroz ovaj posljednji zakon koji je o integriranom prijevozu putnik bi trebao omogućiti ovo upravo što vi sada govorite, znači da izaberemo, da imamo jednu kartu, jedan taktni vozni red, da korisnicima omogućujemo benefite željezničkog sustava odnosno da željeznica bude kralježnica kopnenog prijevoza naslonjena na autobusni prijevoznički sustav. Evo zahvaljujem.
G. Davor Vlaović.
Hvala. Poštovana državna tajnice, sramota je za Hrvatsku da se nije provodio nacionalni program građenja i investicija u željeznice, sramota je da nemamo sektorsku strategiju i dobro je da ste rekli da ćete je konačno da se ide u tom pravcu. Rezultat takvih politika je da imamo državne željeznice koje su u lošem stanju, da pada broj putnika, da pada promet na njima, da imamo kao rezultat toga i pad industrijske proizvodnje, preko 6%. Pa je moje pitanje i prijedlog budućem nacionalnom planu građenja investicija, da konzultirate HUP, Obrtničku komoru, HGK jer jedino s njima možemo graditi industrijski rast i razvoj a željeznice moraju tu biti poluga i ne smije se dozvoliti da zbog državnih tijela i politika se zatvori pruga Pleternica-Požega-Kapela ili podravska pruga koja treba dati polugu za razvoj industrije u Slavoniji a ne da bilježimo pad proizvodnje. Hvala.
Samo bi…
Molim vas, molim vas, imate riječ, izvolite.
Hvala. Samo bi voljela reći da je prema tom aktualnom planu koji je donesen iz 2015., nažalost nije ga bilo moguće provesti jer sredstva nisu bila osigurana u Ministarstvu financija. Kad nemate znači dogovorena sredstva u Ministarstvu financija, vi ne možemo ni sprovesti apsolutno ništa iz tog plana. Zato smo u ovu reviziju po prvi puta uključeno Ministarstvo financija a taj nacionalni plan je donesen 2015. g., nemojte zaboravit [[Upadice sa strane, ne razumiju se.]]
… [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Bez dobacivanja, molim vas. G. Mladen Madjer.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, nadam se da će stvarno novim zakonom doći ulaganje u infrastrukturu i u željeznički promet, direktno se odnosi na prugu Koprivnica-Osijek, koliko je tu zatvoreno pružnih prijelaza, koliko je zatvoreno ... [[Govornik se ne razumije.]] , željeznički ... [[Govornik se ne razumije.]] koliko je ukinuto drugih kolosijeka koja se infrastruktura na ukinutim željezničkim postajama nalaze u katastrofalnom stanju i sigurno putnici koji prolaze tu d kad vide koja infrastruktura je u stvarno lošem stanju. Rekli ste da su ulagalo u cestovni promet, nažalost, niti Podravska magistrala koja je isto i cestovno loše, znači sjeverozapadni dio Hrvatske sa istočnim djelom Hrvatske i cestovni i željeznički vrlo lođe i nadam se da će ovim novim zakonom se to poboljšati.
Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle, vi znate da se mi dijelimo, imate core i comprehensive mrežu, core mreža treba biti gotova 2030. u potpunosti kad govorimo o željezničkoj infrastrukturi a comprehensive mreža pruga do 2050. g. Upravo iz tog razloga Europska komisija ide sa jednim novim prijedlogom uredbe, ... [[Govornik se ne razumije.]] uredbe koja govori o one stop shopu koji treba na taj način pripomoći i olakšati svim zemljama državama članicama, nije Hrvatska tu jedina i svim zemljama državama članicama EU-a olakšati provedbu samih infrastrukturnih velikih projekata.
Gotovi smo sa replikama. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? A da, oprostite, moja krivica, g. Bulj je bio tražio riječ, vjerojatno traži stanku, izvolite. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Vidio sam ja prije, da, moja greška. Izvolite. A g. Bulj dozvolio da prvo budu replike. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Koju repliku njemu? Nema više replika. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Ćemo dozvoliti, g. Bulj? Dajte, izvolite. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Mi smo je bili primijetili ali svi smo grešni, jel' da, izvolite.
Pa ja bi samo želio reći da na ovo uvodno izlaganje državne tajnice, da se nadam da ovaj Zakon o željeznici će biti početak programa restrukturiranja hrvatskih željeznica, zašto? Zato što su hrvatske željeznice uz hrvatsku brodogradnju bile najveći konzument državnih jamstava koje su u konačnici naplaćene iz državnog proračuna i bilo bi dobro da se vidi da je to blizu 30-ak milijardi u proteklih 28 g. Također, zadnje 4 g., 20 lipa koje se nekada izdvajalo za hrvatske autoceste, sad se uplaćuju sa hrvatske željeznice i to na godišnjoj razini oko 500 milijuna kuna. Druga stvar, Ministarstvo financija ne osigurava sredstva, sredstva osigurava ovaj Visoki dom jer ovaj Visoki dom donosi proračun i kako predloži Vlada, dakle ta pozicija nikad neće biti u Ministarstvu financija, u Ministarstvu financija su sredstva za protestirana jamstva, tek toliko jer ponavljam, kako danas govorimo o protestiranim jamstvima brodogradnje, tako ćemo sutra govoriti i protestiranim jamstvima hrvatskih željeznica.
Hvala. Državna tajnice, izvolite, želite odgovoriti? … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Dobro. Hvala. Državna tajnice, izvolite, želite odgovoriti? … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Dobro. Sada ima riječ g. Bulj.
Hvala lijepo uvaženi predsjedavajući. Tražim stanku u ime kluba MOST-a da bi ukazali tj. da bi vidjeli i javnu poruku poslali da sve ove pravne stečevine EU-a koje su napisane u ovom zakonu su jednostavno prepisivanje i ispunjavanje nekakvih kriterija koje su nam dali kao obavezu da unesemo kao dokument. Trenutna činjenica je uvažena tajnice i kolega Šuker, trenutna činjenica je da naše željeznice su najbolje da ovdje ih predstavlja ministar turizma jer su kao da su u vrijeme Divljega zapada. Na taj način možemo prezentirati Hrvatsku a ne da ste donijeli na papiru bez ikakvih mjera, donijeli ste ovaj zakon, kao usklađivanje nekakva direktiva sa EU. Pa brže ćete doći biciklom od Splita do Osijeka nego željeznicom. Svaki put bilo transport, bilo putnički prijevoz, to doslovno se gasi. Jedino što imamo infrastrukturu dovoljno sačuvanu da možemo snimati western filmove jer tako nije bilo ni na Divljemu zapadu. To je činjenica i istina. A sve ove lipo uglađene zakone, lipo uokvirene u Briselu ili u slučaju teleoperatera što je sad privatiziran sad EVO TV, šta se pogoduje stranom teleoperateru. Isti slučaj je i u ovome primjeru. Trebaju financijski okviri ako mislimo imati željeznice. U ovome je prazno, nema ništa osim što ste prepisali ono što ste potpisali a nećete tajnice to provesti. Svake godine je sve sporije i sporije i dolazi se od Splita do Zagreba. To je sve što smo dobili otkada smo ušli u EU. Hvala lijepa.
Gospodin Bulj hvala vam lijepa. I još netko traži pauzu? Ne. Pauza do 11,50h. STANKA U 11,44 SATI [[NASTAVAK NAKON STANKE U 11,50 SATI]] 11,50h, idemo dalje. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo na raspravu. Otvaram raspravu, najprije po klubovima, gospodin Pero Ćosić ispred Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, cijenjena gospođo državna tajnice sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Pred nama je novi Prijedlog zakona o željeznici u prvom čitanju sa sveobuhvatnim rješenjima, predloženim zakonom zakonodavstvo se usklađuje sa pravnom stečevinom EU u cilju osiguravanja ostvarenja jedinstvenog europskog željezničkog prostora te se predlažu rješenja za poboljšanje kvalitete u putničkom prijevozu željeznicom. Predloženim zakonom uređuju se pravila koja se odnose na usluge prijevoza i upravljanja željezničkom infrastrukturom, na neovisnost upravitelja infrastrukture i željezničkih prijevoznika, na izdavanje ukidanja dozvola na željezničke usluge i naknade, na nediskriminirajući pristup željezničkoj infrastrukturi i željezničkim uslugama te na pravni status željezničke infrastrukture. Također namjera je predlagatelja otklanjanje preostalih zakonskih administrativnih i tehničkih prepreka, jačanju konkurentnosti željezničkog prometa, u odnosu na druge vidove prometa. Rast željezničkog prijevoza nažalost nije išao korak sa razvojem drugih vrsta prijevoza kako u RH tako i na području EU o tome smo nešto čuli i u raspravi prije. Promatrajući povijesni tijek ili presjek hrvatskog željezničkog sustava kroz period rada odnosno prijevoza putnika i tereta. Vidljivo je da je početkom '90.-tih godina željeznica prevozila više od 40 milijuna putnika, 2010. taj broj je porastao na i dostiže 69,5 milijuna i on od tada bilježi kontinuirani trend pada do te mjere da je u 2017. zabilježeno manje od 20 milijuna putnika prevezenih željeznicom. U segmentu prijevoza tereta početkom '90.-tih željeznica je prevozila 39 milijuna tona robe a 2010. godine je taj broj pao na 12,2 milijuna i trend stagnacije se nastavlja do dan danas. Nadalje, 90% željezničke mreže čine jednokolosječne pruge što u velikoj mjeri ograničava pristup i prijevoznu moć pojedinih pruga sa samo 36% pruga je elektrificirano. Komercijalna brzina vlakova na našim željeznicama je 34 km na sat, putnički vlakovi doduše putuju nešto brže, brzinom od 47,82km dok teretni vlakovi putuju 21,57km na sat. U zadnjih 20-ak godina prisutan je negativan trend brzina na našoj željeznici dok je u Europi i u svijetu taj trend obrnuto, on je uzlaznog smjera i u ovom segmentu prometa brzine stalno rastu i evo već su ozbiljna konkurencija i avioprijevozu na međugradskim linijama. Sve navedeno kao zastarjela prometna kontrola i signalizacijski sustav te pozicija RH u mreži europskih koridora ukazuje na problem u željezničkom sektoru. Stanje na željeznicama u Hrvatskoj rezultat je znatne štete koje je željeznički sektor pretrpio u Domovinskom ratu te je činjenica da isti predugo vrijeme nije razvijan niti osuvremenjivan dobrim dijelom i zbog našeg evo kasnog ulaska u EU i mogućnosti ili bolje rečeno nemogućnosti korištenja sredstava iz EU. Iz spomenutih razloga jasna je činjenica potrebna je hitna modernizacija cijelog željezničkog prometa i pripadajuće infrastrukture. Razvoj željezničke infrastrukture u RH smatra se izuzetno važnim za gospodarski socijalni rast kao i za međudržavnu povezanost RH za ostvarenje strateških ciljeva i pozicioniranje Hrvatske u mreži europskih koridora. Zbog integracije željezničkog sustava u konkurentno tržište potrebno je unaprijediti njegovu učinkovitost pri tome uzimajući u obzir posebna obilježja željezništva. Četvrtim željezničkim paketom a posebice njegovim upravljačkim odnosno tržišnim stupom Europska komisija nastoji postići jedinstveni europski željeznički prostor. RH to preuzima ovim predloženim zakonom koji bi trebao doprinijeti daljnjem razvoju željezničkog prijevoza kao i vjerodostojne alternative drugim vrstama prijevoza. Glavni ciljevi su uspostava jedinstvenog europsko željezničkog prostora za dovršetak unutarnjeg tržišta željezničkog prometa i pojednostavljenje europskog zakonodavnog okvira za pružanje usluga željezničkog prijevoza. Upravljački stup ima za cilj otvaranje domaćeg tržišta željezničkog prijevoza putnika, jačanju upravljanja infrastrukturom i povećanje transparentnosti financijskih tokova. Uvjeren sam da će najavljeni ciljevi vratiti hrvatske građane u vlakove i pri tome zaštiti njihova prava unutar cijele EU jer usluge željezničkog putničkog prijevoza trebaju biti od koristi svim građanima kako RH tako i EU. Europa pametnim politikama želi povezati istok sa zapadom tako da sadašnja rascjepkana prometna mreža postane uistinu europska a uspostavom jedinstvenog željezničkog prostora omogućila bi se socijalna i teritorijalna mobilnost. Poznato nam je da su jadranske luke najdublje uvučene u teritorij EU i pogodne su za najkraći su put za robu koja dolazi sa Bliskog i Dalekog istoka a evo o nama ovisi hoće li se ta roba dalje transportirati u Europu našim ili nekim drugim željeznicama. Da bi to bilo tako, promjene koje se moraju postići zacrtani su ciljevi i dio su predloženog zakona. Predloženim zakonom, dodjelom prava otvorenog pristupa svim željezničkim prijevoznicima iz država članica EU otvara se tržište usluga domaćeg prijevoza putnika željeznicom. Nadalje mijenja se zakonodavni okvir za upravljanje željezničkom infrastrukturom kroz različite organizacijske modele. Zakonodavni okvir mijenja se prije svega, uspostavljanjem pravila o neovisnosti upravitelja infrastrukture pomoću uvođenja pojma osnovnih funkcija, te definiranjem vertikalnog integriranog trgovačkog društva koji se odnosi na pojam kontrole, a ne vlasništva, što znači da se predloženim izmjenama omogućuje upravitelju infrastrukture slobodan izbir između različitih organizacijskih modela, znači, od strukturne neovisnosti do vertikalnih integracija s tim da im je i dalje osnovna funkcija, svakako, donošenje odluka u pogledu dodijele zajedničkih trasa, te određivanje i naplata naknada za korištenje infrastrukture. Što se tiče organizacije Hrvatskih željezničkih društava, možda bi trebalo razmisliti o mogućnosti osnivanja Holdinga jer držim da bi takav model mogao doprinijeti prepoznatljivosti, snazi i učinkovitosti Hrvatskog željezničkog sektora jer to možemo vidjeti od susjeda i takav model imaju i Slovenci i Austrijanci i Talijani, Francuzi, Nijemci i takav model je sigurno im je osnažio njihov željeznički sektor. Uspostavljanjem zajedničkog informacijskog sustava, integriranog sustava za izdavanje karata, putnicima će se omogućiti pristup potrebnim informacijama i olakšati planiranje putovanja kroz EU. A također, jedinstvenim informacijskim sustavom osigurat će se prikupljanje potrebnih podataka za izradu strateških dokumenata, praćenje tržišta željezničkih usluga i usluga željezničkog prijevoza, te praćenje podataka koji se dostavljaju Europskoj komisiji. Također, predlaže se uvođenje načela javnog nadmetanja za dodjelu Ugovora o javnim uslugama u željezničkom prijevozu i evo, možete vidjeti na web stranici Hrvatske, HŽ Putničkog prijevoza da je u prosincu 2018.-te godine potpisan Ugovor o javnim uslugama za usluge od općeg gospodarskog interesa u javnom željezničkom prijevozu u RH kojim će se osigurati kontinuitet pružanja putničkog željezničkog prijevoza do 2028.-me godine. Temeljem potpisanog Ugovora, HŽ Putnički prijevoz će uslugu javnog željezničkog prijevoza, znači, vršiti od 1.1.2019.-te do 31. prosinca 2028.-me godine, a kroz to desetogodišnje razdoblje ukupno će im za tu uslugu biti osigurano 4 milijarde 620 milijuna kuna iz državnog proračuna. Naime, radi se o Ugovoru koji je usklađen sa Europskim uredbama, otvaraju tržišta za usluge domaćeg željezničkog prijevoza putnika koje se dopuštaju direktno ugovaranju usluge sa nacionalnim prijevoznikom, ali samo do konca 2018.-te godine, naime, sa stupanjem na snagu ove Uredbe sa 1.1.2019.-te Ugovori koji važe, a mogu važiti najduže 10 godina, ostaju, poslije toga ide tržišno nadmetanje i ti Ugovori će ići na javno nadmetanje za sve prijevoznike unutar EU. Stoga Vlada RH ovim višegodišnjim Ugovorom HŽ Putnički promet osigurala mogućnost dugoročnog planiranja javnog prijevoza, ali i investicija koje su nužne, kao što je to obnova voznog parka i drugih ulaganja u informatizaciju i slično jel znamo da ovako velika ulaganja ne trpe ad hoc Ugovore, to su velike investicije i zato su potrebni dugoročni Ugovori. Predloženim Zakonom predviđa se i da Vlada RH donese strategiju razvoja željezničkog sustava u RH koja će predstavljati strateško utemeljenje za sve buduće projekte željezničkog sektora, koja će ubrzati pripremu projekata u obuhvatu strategije i povećati vjerojatnost njihovog financiranja iz Fondova EU ili drugih financijskih izvora. Shodno tome, mora biti utemeljena u politikama i strateškim dokumentima EU i RH, te dati odgovor na pitanje kako ojačati željeznički promet i dostići europske trendove, te postoji li mogućnost naknadnog snažnijeg pozicioniranja u strateškim pan europskim prometnim pravcima. Ovim Vlada RH pokazuje svoju odgovornost u postizanju ciljeva za poboljšanje kvalitete usluga željezničkog prijevoza i upravljanja željezničkom infrastrukturom odnosno pokazuje odgovornost za razvoj željezničkog sektora u cjelini. Realizacija jednog takvog strateškog plana također bi osigurala dugoročnu perspektivu poduzetnicima i obrtnicima koji se vežu za ovakve sustave, što bi pridonijelo i stabilnijem ritmu hrvatskog gospodarstva. Zato na ovaj prijedlog Zakona treba gledati kao na još jedan korak dalje koji će svakako doprinijeti povećanju konkurentnosti željezničkog prometa i rezultirati pozitivnim utjecajem na gospodarska kretanja i investicije i stoga će klub zastupnika HDZ-a podržati prijedlog ovog Zakona. Hvala lijepa.
Sada je na redu Emil Daus, koji će govoriti ispred kluba zastupnika IDS-PGS-RI-a, izvolite.
Hvala lijepa poštovani g. potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici, javljam se za raspravu u ime kluba IDS-PGS-RI-a na temu predloženog prijedloga Zakona o željeznici jer ne mogu više gledati što se radi odnosno ne radi po pitanju istarske pruge. Pod pojmom istarske pruge podrazumijevam dionicu Buzet-Pula, ali i Lupoglav – Štalije. O tome koliko je važna svim dosadašnjim hrvatskim Vladama, najbolje govori činjenica da je kamen temeljac za izgradnju Istre, koji će istarsku prugu povezat sa ostatkom zemlje, prvi predsjednik RH, Franjo Tuđman položio još 1993.-će godine, on je odavno obrastao raslinjem na obroncima Ćićerije. Bojim se da se i dalje ide u tom smjeru. Naime, i u ovom se dokumentu ponovno navodi da se predviđa kako će Vlada RH donijeti strategiju razvoja željezničkog sustava u RH tzv. Sektorska strategija o kojoj je već bilo riječi, a na temelju te Sektorske strategije, Vlada na prijedlog resornog Ministarstva donosi prvo, Nacionalni plan razvoja željezničke infrastrukture i drugo, Nacionalni plan upravljanja željezničkom infrastrukturom i razvoja usluga željezničkog prijevoza. Nije dobro da takve strateške dokumente donosi samo Vlada i resorno Ministarstvo, već oni moraju biti dio širokih javnih rasprava, od najnižih razina do same rasprave, ovdje u HS, tada bi vjerojatno svi znali kakvo je pravo stanje željeznice i svojim bi učešćima u raspravama pomogli u rješavanju problema a pravo stanje željeznice u Istri je najbliže rečeno katastrofalno. Znamo svi da je najjeftiniji prijevoz roba pomorskim putem brodovima, a na kopnu to je željeznica. Sve moderne, razvijene zemlje, baš iz tog razvoja ulažu u razvoj lučke i željezničke infrastrukture. I zato ću vam u prvom dijelu izlaganja povezati pomorski, željeznički promet, jer je zapravo sve povezano. A mi što imamo? Prirodni fenomen riječke luke, duboko uvučeno u kopno, duboki gas, zaštićen od velikih vremenskih nepogoda, male amplitude mora, među najbližim udaljenosti od većih industrijskih gradova Europe. Dakle, svi preduvjeti za biti glavna jadranska luka, a da se specijalizira za određene trete je jedno od glavnih luka Europe. Jedna od manjih luka u sastavu kompletne riječke luke je Luka Bršica, za one koji ne znaju, na istočnoj obali Istre, koja je desetljećima bila glavna luka za promet stokom i drvom. I sada u svakoj zemlji koja drži do sebe, ta bi luka bila povezana modernom prugom, po kojoj bi duge kompozicije vlakove prevozile velike količine tereta, po mnogo povoljnijim uvjetima, nego što to čine mnogi kamioni i tegljači po cestama. Još kada tome dodamo indoarijsku zonu Pičen u neposrednoj blizini, koja se može povezati jednim kratkim kolosijekom dobivamo nevjerojatni razvojni potencijal kojim se ne vidi granica. A što imamo u naravi? Već 10-tak godina urušen u dionicu, evo sada krajem 2018. prošlo je točno 10 g. između Lupoglave i Kršana, drvima i ostalom vegetacijom obraslu dionicu u Potpišnu, izgleda da će uskoro Hrvatske šume raspolagati prugom i ne poduzima se ništa. Ako se s ove pruge prebacimo na onu drugu istarsku dionicu Buzet Pula, još uvijek pričamo o teretnom prometu, svaka država koja drži do svog gospodarskog razvoja, stavila bi ju pod prioritet i zbog industrijskih zona u Vodnjanu, Puli, ali i ostalih zona koja se nalaze uz prugu, od Lupoglava, Cerovlja, Pazina, Kanfanara. Pa nekada su postojali dodatni kolosijeci, koje su ulazile u navedene industrijske zone, a kod nas 2012. HŽ holding se gasi i HŽ vuča vlakova dijeli na putnički promet … [[Govornik se ne razumije.]] te to polagano dovodi do toga da se 2013. ovu stavlja sav teretni promet u Istri zbog povećanih troškova poslovanja tako razvijenih tvrtki. Putnički željeznički promet u najrazvijenoj hrvatskoj turističkoj regiji je posebna tema, modernizacijom pruge u Istri, dogodio bi se jedan veliki pozitivan pomak u putničkom prometu, posebno u turističkim dolascima. Možete zamisliti koliko bi to smanjio pritisak prometnih gužvi na granici, ali i cestovnim prometnicima, što uvelike pomažu u njihovoj očuvanosti, redovnom održavanju, ali s druge strane i rentabilnosti same željeznice. Da ne spominjem koliko bi se modernim, brzim vlakovima povećao promet lokalnog stanovništva, u smislu javnog prijevoza, a očuvanje okoliša ne treba ni trošiti riječi. Vidite jedna anegdota, kada sam prijatelju koji je išao jedan đir željeznicom po Europi, poslao poruku gdje je on odgovara, evo vozim se po Švicarskoj vlakom 300 km/h i surfam u međuvremenu. I onda se sjetim naše pruge u Istri, jer prolaze nekih 100 m ispod kuće gdje živim, gdje vlak na nekim prijelazima usporava na 30km/h naravno da ne pričam o tome da internet signal ni ne postoji na nekim dijelovima dionice. Dakle, pričamo o 2019. g. o zemlji članici EU i njenoj najrazvijenijoj regiji. A kada već spominjem cestovne prijelaze preko željezničke pruge, onda moram spomenuti i veliku sporost u rješavanju problema istih. Prvenstveno misleći na nepregledne prelaze bez branika, polubranika, čije se rješavanje čeka godinama. Jedan primjer u gradu Pazinu, na državnoj cesti D66 lokacija Razelj, gdje već 5 g. od početka radova, koje još nisu u potpunosti završeni, a izgradnja cijele pruge od Ivače do Pule za vrijeme Austrougarske pije više od 140 g. trajala je 3 godine samo i tu vremenu kada nije bilo strojeva kada se radilo na ruke. Da ne spominjem prelaze koji predstavljaju izravnu opasnost za živote sudionika u prometu, neke crne točke mogu se riješiti zaobilaznim cestovnim pravcima, o nekima je već informiran ministar ali danas to nije tema, pa neću o tome, ali ono što još svakako moram spomenuti, je svakako opća zapuštenost same željeznice u Istri zbog nedovoljnog redovitog održavanja pojasa uz prugu, što rezultira obraslost raslinjem a time i slabiju preglednost i ugroženu sigurnost sudionika u prometu. I svakako na još nešto moram upozoriti, dizel motorne garniture su starije i nepouzdane, veliki je broj kvarova, a pogotovo ljeti zbog pregrijavanja, smanjuje se broj putnika zbog nesigurnosti, putnici ne znaju da li će uopće doći vlak, a kašnjenja su redovita. Vlakom se vozi jedino oni koji moraju, većinom školarci i studenti, jer nemaju blizu drugog pogona javnog prijevoznog sredstva. Ima ovdje generacija, koje se sigurno sjećaju nekadašnjih arena, zelenog vlaka, koji je stizao od Pule do Zagreba preko Slovenije, preko Ljubljane za nešto više od 4 sata, tada pred 30, 40 g. Danas vožnja vlakom Pula Zagreb, sa autobusom koji mora biti, jer tunela nema, rekao sam, '93. je samo kamen temeljac, dakle, s autobusom između Lupoglave i Rijeke, ta veza, od Pule do Zagreba minimalno 9 sati, treba da biste stigli putem HŽ-a. Umjesto ulaganja u prugu, uvode se ograničenje brzine koje produžuju vrijeme vožnje, tako da se iz godinu u godinu vremenski sve više putuje. Svjestan sam naravno da bi se ovim zakonom trebalo regulirati jedan mali dio onog što sam malo naveo, već neke druge teme, al s obzirom da se radi u drugoj točki, kojoj je naziv ocjena stanja i osnovna pitanja koja se trebaju urediti zakonom, te posljedice koje će donošenjem zakona proisteći, između ostalog se navodi da su vlada i resorna ministarstva dužni donijeti strateške dokumente, uz ponovljenu moju opasku, da dokumente mora donijeti Sabor, osjećao sam se dužnim ispred građana Istre i Primorja koje zastupam ovdje u najvišem predstavničkom tijelu vlasti u RH, ukazati na problem katastrofalnog stanja željeznica u Istri, a posebno prometne povezanosti luke Bršica kao industrijskih zona. Jer znate, donošenjem Zakona o željeznici, možda ćemo imati kvalitetan zakon, ali i dalje mi u Istri nećemo imati željeznicu. A koliko se uspije pročitati u strateškim dokumentima, u prometu, u Hrvatskoj, plan izgradnje željeznice u Istri ne postoji ni u višegodišnjim planovima. Stoga, ovdje za ovom govornicom, postavljam pitanje, kada se misli krenuti s rekonstrukcijom i modernizacijom pruge u Istri, dionice Pula Divača i Lupoglav … [[Govornik se ne razumije.]] i kada će se napokon početi doživljavati Istru kao dio RH i kroz investiciju u nju, a ne samo kroz prihode koji iz nje odlaze. Jer, investicija u modernu prugu u Istri višestruko će se vratiti, vjerujte, cijeloj zemlji kroz promet roba i usluga kroz gospodarstvo, turizam i očuvanje okoliša. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sada će gospođa Anka Mrak Taritaš govoriti ispred Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je u prvom čitanju Zakon o željeznici. Riječ je o jednom, to je od onih zakona koje ja zovem tehnički zakon, riječ je o jednom tehničkom zakonu sa određenim odredbama i tu možemo malo raspravljati što eventualno poboljšati ili što definirati ali osnovna tema je tema željeznice. Osnovno pitanje koje se postavlja na temelju ovog zakona je koja je strategija u Hrvatskoj, razvojna strategija, i to Strategija razvoja i infrastrukture kada je riječ o željeznici. Mi imamo, imati ćemo jedan zakon koji će biti korektan, imati ćemo neke strateške dokumente koji će biti u redu i onda dolazimo do stvarnosti. Što mi zapravo želimo sa željeznicom, da li ju želimo razvijati, kavu željeznicu hoćemo? Što je element razvoja gospodarstva željeznica, koliko ćemo ulagati, što hoćemo uopće činiti? To je ključno pitanje. I ovaj zakon može biti donesen, možemo reći imati ćemo jedan pristojan zakon ali ajdemo vidjeti u stvarnosti i to je pitanje na koje treba dati odgovor. I malo se okrenimo oko sebe što rade druge zemlje. Druge zemlje razvijaju željeznicu, koriste ju kao gospodarski element, koriste kao razvoj pojedinih dijelova države. Zadnji primjer koji sam ja imala prilike i vidjeti Milano je dostigao nekakve kapacitete svog razvoja, nema više prostora za širenje ali ima izuzetno veliki gospodarski potencija. Ima grad koji ima mogućnost se širiti, to je Bologna i projekt koji je na razini države a to je da se razvija željeznica i brza linija Bologna – Milano gdje će ljudi živjeti u Bologni, raditi u Milanu. Ako imate kvalitetnu i dobru željezničku vezu koja vam je zapravo veza prema ostalim zemljama EU i Europe nemate nikakav problem da živite u Karlovcu, da živite u Sisku a da radite recimo u Grazu. To su nekakve udaljenosti koje su za Europu sagledive, za Hrvatsku budimo pošteni nisu. Mi imamo željeznicu koja nam je za vrijeme Austrougarske još napravila Mađarska. No djelomično ju obnavljamo ali to ne radimo na način na koji treba. Ovaj zakon treba biti poticaj da se donese strateška odluka da li želimo željeznicu, da li želimo željeznicu koristiti na način, imamo i luku Rijeka a kontejnerski terminal nema nikakvog razloga da ne bude na ranžirnom kolodvoru u Zagrebu i odatle da bude spoj na sve druge destinacije koje treba. Tako treba promišljati, treba promišljati da i željeznica u jednom dijelu zaista može biti pokretač razvoja. Mi smo se u jednom trenutku odlučili za graditi ceste. I naravno da su te autoceste i nama u smislu korištenja da nas veseli da kad idemo za Split da dođemo tamo za 3,5 ili sa stajanjem za 4 sata, puno brže nema aviona kada sletite, uzletite i sve ostalo tko je brže. Te ceste zaista govore i o određenom potencijalu. One nisu odgovorile na ono što je trebalo biti a to je da se razvija gospodarstvo, razvija Lika pa da onda imate tamo jeftino zemljište, jeftinu infrastrukturu a relativno blizu svega drugog ali to je niz okolnosti koje su bili. Željeznica je potencijal, željeznica je mogućnost, željeznica je nešto što, ali ona traži kao prvo stratešku odluku što ćemo raditi, kao drugo kontinuirano ulaganje, kao treće ona može donijeti onda odgovarajući rezultat. I tu morate gledati željeznicu u smislu žila kucavica za cijelu zemlju, u smislu ako želimo razvijati potencijal pojedinog dijela u kojem dijelu razvijati, u smislu razvijanje pojedinih županija i pojedinih dijelova ali i u smislu gradova. Naravno ja uvijek koristim ovu govornicu i koristim priliku da govorim u gradu Zagrebu iz jednostavnog razloga što dobro poznam tu problematiku pa vam onda mogu navesti dvije stvari. Jedna stvar je, malo kada se vozite bilo kojim gradom pogledajte napuštene industrijske kolosijeke. Dakle kada je bila razvijena industrija onda su bili oni mali vlakići koji su od jedne zone do druge prevozili i imamo napuštene industrijske kolosijeke. Inače, neki drugi gradovi te napuštene industrijske kolosijeke su stavili u funkciju i koriste za transport robe, za uopće za opskrbljivanje pojedinih trgovačkih centara. Jer što se desilo? Desilo se točno ono što i u Zagrebu, u pojedinim dijelovima kada je prestala biti industrija, sljedeća faza su industrijski centri i ti napušteni kolosijeci nisu u nekim drugim gradovima na način da tamo raste trava pa gledamo kako raste trava i kada se vozite autom pitate se što sad jer vam je ispod guma nešto prošlo nego oni su u funkciji opskrbe grada, u funkciji uopće način, davanje nove ideje i nove vizije funkcioniranju grada. Jednako tako Glavni kolodvor u Zagrebu. Postoji jedan gospodin koji je u povijesti ostao ubilježen kao glavni oblikovatelj zagrebačke gradske jezgre iako je završio Visoku tehničku školu u Grazu, gospodin Milan Lenuci. Po njemu je nazvana i tzv. Lenucieva potkova koja vam je Zrinjevac pa dalje preko Botaničkog vrta pa na sljedeći pa do HNK, on je od 1891. godine bio na čelu gradskog ureda za graditeljstvo ili bez obzira kako se zvalo. 1892. godine je davao ostavku na svoje mjesto jer je bio prijepor koji je bio u tom trenutku nepremostiv da li prugu koja je, dakle glavni kolodvor i pruga koja je u nivou da li ju spustiti pod zemlju ili ju dignuti pa da onda ona ide na dakle na jedan vijadukt. 1892. g. mi smo hvala na pitanju, 2019., ja sam sigurna da sad otvorimo tu temu, da bi bio to jedan od projekta gradonačelnika Bandića, da ne bi znao da li pruga pod zemlju ili na zemlju, da bi to možda bio jedan projekt koji bi g. Bandić svojem koalicijskom partneru HDZ-u stavio u krilo i rekao evo jednog projekta. O čemu vam govorim? Govorim vam, dakle, vi cestu može tresirati, pa možete nešto ako zaobiđete, pa može cesta biti tresirana ovako ili onako. Cesta u prostoru trajno mijenja prostor i oblik prostora. Željezničku prugu… ja ću samo malo kolege tamo iza stupa, ali ok, [[Upadica Radin: Da, molim vas, molim vas malo tiše dolje. molim vas.]] Nije problem što oni razgovaraju, nego ja bi htjela čut što razgovaraju pa sad ne znam dal' da se stišam i čujem ili da nastavim dalje, šalim se. Željezničku, dakle kolosijek, ne možete vi sad malo ćemo obići ili ovo ili ono. Trasa pruge je trasa pruge, ona vam trajno mijenja prostor, ona vam može biti dodana vrijednost ali će trajno promijeniti prostor. Uopće bavljenje željeznicom zaista i odlučit se kako ju tresirati je izuzetno važno. Suvisle zemlje kroz strategiju razvoja gospodarstva kao svoje strategije govore što će raditi sa željeznicom. Da li će ju razvijati kako će ju razvijati, gradovi o tome govore. Dakle ja sam vidjela preko nekoliko projekata kad je riječ o Glavnom kolodvoru u Zagrebu i riječ vam je o 11 km pruge za koju se u Zagrebu treba odlučiti da li da ide pod zemlju ili da ide nad zemlju i otvoriti jedan veliki prostor u gradu Zagrebu koji je veliki potencijal a to vam je Glavni kolodvor, Gredelj i sve ostalo. Dakle, ono što zapravo hoću reći, mi ćemo imati zakon, možemo raspravljati o djelu dal ' je zakon bolji ili lošiji. Ja osobno mislim da je bolje od onog što smo imali prije i tako zakoni trebaju biti. Svaki zakon bi trebao biti bolji od onog što treba biti prije ali zakon možete staviti u ladicu, strategiju možete staviti u ladicu i neki slijedeći saziv Sabora, u neki drugi će možda opet raspravljati o zakonu na način da li su odredbe ovakve ili onakve ali suštinsko pitanje je pitanje, pitanje svih pitanja, mislim da smo u ovom trenutku već zakasnili, što ćemo raditi sa željeznicom? Da li ćemo ulagat, da li ćemo razvijat, što će gradovi radit s tim? To je suštinsko pitanje svih pitanja, na to odgovora nema i to je odgovor koji ovdje trebamo dobiti. Zato bez obzira što državna tajnica odlično barata ovom problematikom, bilo bi dobro da je i ministar tu. Bilo bi dobro da nam ministar na to odgovori, bilo bi dobro da evo ministar Butković se odluči koji put zabuniti i doći ovdje i braniti bilokoji svoj zakon. Bilo bi dobro da dođe i da nam odgovori kakva je politika i kakva je strategija razvoja i kakvu strategiju razvoja ima g. Plenković, kakvu strategiju razvoja je on kao resorni ministar ima jer ajdemo reći istinu, državni tajnici su oni koji provode, koji organiziraju za politiku, koja politika je u ovom času odgovara ministar Butković. Ovo je prevažan zakon a da ga on ignorira jer njemu nije važan. Na ovom zakonu se daje odgovor, dakle tu uopće nemam, ja nemam nikakve dileme, mi kao klub GLAS-a i HSU-a ćemo glasat za ovaj zakon u prvom čitanju, glasat ćemo za njega ako se poboljšaju nekakve sitne stvari ali zapravo riječ je o tehničkim stvarima, nemamo nikakav problem da je išlo u prvo i drugo čitanje, mi ćemo glasat za njega jer je korektan zakon. Ali odgovor na pitanje, što Hrvatska čini i što će činiti u odnosu na razvoj željeznice, kolegice i kolege, nema. Jednostavno nema. To je jedna tema koja se eventualno može koristiti za slijedeću predizbornu kampanju pa reć sad ćemo mi raditi ili ovo ili ono, to se ne radi od danas do sutra, to se radi sustavno, to je tema konsenzusa svih. Da kažemo, razvili smo cestovnu mrežu, cestovna mreža u odnosu na željeznicu nam je prerazvijena ali ok, imamo ju, znamo koje probleme imamo, da li ćemo razvijati željeznicu, kako ćemo razvijati, što ćemo raditi sa gospodarskim zonama, da li ćemo gospodarske zone onda u budućnosti u županijskim planovima i ostalima planirati uz to, što ćemo u gradovima raditi, da li ćemo poticati gradove da koriste svoje postojeće industrijske kolosijeke u funkcije grada, jednako tako kao što je i za grad Zagreb strateška odluka što će raditi ali to ne može napraviti sam sa svojom željeznicom u centru grada jer grad je, dakle kad gledate Zagreb onda imate horizontalno ide pruga kao, jedan luk ide dole Sava i gore kao slijedeći luk ide Medvednica. Ja kad sam radila jedan posao koji me je veselio a to je predavala sam, onda sam uvijek grad Zagreb crtala na taj način i kad sam govorila o razviju grada Zagreba, govorila na taj način. To je da možda za kraj, Amsterdam. Jedan grad koji je meni posebno drag iz nekih drugih stvari, ja sam tamo, moji kolege neki koji rade, sjela i vidjela što je Amsterdam činio za svoj razvoj. I onda na jednom posve neuređenom djelu je između ostalog željeznicu stavio pod zemlju i tu nisu imali problem ni visokih podzemnih voda ali je to projekt bio od države i grada Amsterdama a onda su ovaj plato iskoristili i tamo su im došle najmoćnije i najvažnije kompanije i tamo se razvijao bankarski sektor. Zamislite da grad Zagreb i država odluči staviti i ić u projekt da željeznička pruga u centru grada Zagreba ide pod zemlju, da bude gore plato i da postanemo mjesto privlačnosti za sve one kompanije koje će zbog neminovnog Brexita koji je na vratima, otići iz V. Britanije i da to nešto ponudimo tim zemljama i tim kompanijama. To je razvoj jedne zemlje. To je razvoj jednog glavnog grada i razvoj zemlje, ali odgovor na to, da li je to projekt o kojem g. Bandić razgovara sa g. Plenkovićem, bojim se da ne. Oni projekti o kojima oni razgovaraju, mi to vidimo svaki dan, ali to je jedan projekt, projekt koji bi trebao stajati, a odgovor na to bi nam mogao dati ministar Butković, za kojeg bi zaista bilo očekivati, kad je riječ o jednom zakonu, da dođe tu, ali ako ga nema, onda ćemo imati zakon, a razvoj željeznice će teći puževim korakom i za to vrijeme će nas sve druge zemlje zaista daleko preskočiti. Hvala.
Hvala i vama. Sada će g. Branko Hrg govoriti ispred Kluba zastupnika HDS-HSLS-HDSSB-a. Izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima. Klub HDS-HSLS-HDSSB-a će podržati ovaj prijedlog zakona, no želim ovdje u ime kluba iznijeti nekoliko razmišljanja, nekoliko ideja i postaviti, u krajnjem slučaju nekoliko pitanja koja nas interesiraju. Kad smo 2013. godine raspravljali o Zakonu o željeznicama koji je omogućio uvođenje koncesija na putnički promet i na teretni promet, onda sam postavio pitanje da li smo mi pripremili našu firmu, koja bi se trebala natjecati za tu utakmicu, da li će naše firme i teretni i putnički promet moći ravnopravno sudjelovati na natječaju sa potencijalnim drugim zainteresiranim prijevoznicima za koncesiju? U to vrijeme još nisu počele ni investicije na željezničkoj infrastrukturi, to je još bilo vrijeme kada se odlučivalo kakva će biti pruga, hoće li biti nizinska pruga ili će biti neka druga pruga, mijenjali su se nazivi u raspravama, nakon nekog vremena, došlo je do pokretanja konačno projekata u razvoju infrastrukture. Znamo da je u tijeku izgradnja ovog kolosijeka Dugo Selo-Križevci. Jest da ona kasni, jest da je tu bilo problema, ali ja se nadam i uvjeren sam da će u nekakvom skorom vremenu ta pruga biti dovršena i da će se nastaviti gradnja one nove dionice prema Koprivnici, prema mađarskoj granici, a kasnije, naravno i dalje. U međuvremenu je izgrađena i ova pruga od Sv. Ivana Žabna do Gradeca, koja još čini mi se nije stavljena u funkciju, nije stavljena u promet. Koliko će ona biti komercijalna, koliko će ona biti ekonomski isplativa, to je sad pitanje o kojem želim malo još reći nekoliko rečenica, ne aludirajući na tu prugu i njezinu isplativost, nego si postavljam pitanje, pa naravno i predstavnicima ministarstva, a i svima nama, što to ustvari mi želimo u Hrvatskoj kada govorimo o željezničkom prometu? Da li razmišljamo samo o ekonomskim učincima ili razmišljamo o društvenim potrebama? Ako mislimo samo na ekonomske učinke, onda je to jedna koncepcija, to znači da mnoge pruge neće praktički biti u nekoj posebnoj funkciji i da na njima neće biti prometovanja, posebno ako ide koncesija, pa moje pitanje u stvari se odnosi na taj dio. Da li i na koji način će se rješavati davanjem koncesije putničkog i teretnog prijevoza u Hrvatskoj na željezničkoj infrastrukturi, kako ćemo rješavati društvene potrebe? Kako ćemo rješavati potrebe građana koji putuju vlakom i omogućiti im jeftiniji, siguran i dobar prijevoz. Vrlo konkretno, da li će ti budući koncesionari imati obavezu uvoditi i takve društveno potrebne linije? Recimo, kada se završi pruga Dugo Selo-Križevci, mi u Križevcima očekujemo uvođenje prigradskog vlaka jer nam se omogućuje izgradnja tog drugog pružnog kolosijeka da budemo u centru Zagreba iz Križevaca za 35 minuta. Da li će neki koncesionar to promatrati sa ekonomskog stanovišta i misliti i reći da je to njemu isplativo, da on to želi? Možda će mu biti isplativo 2, 3 para vlaka, ali ne znam hoće mu biti isplativo baš 10 pari vlaka. Znači, to me interesira, da li kada završimo tu prugu, da li i na koji način će se riješiti pitanje prigradskog vlaka, evo recimo konkretno na toj dionici koja se gradi, da se grade sad još neke druge dionice, rekao bih to isto, ali na ovoj konkretnoj dionici jer kažem, mi očekujemo da ćemo dobiti prigradski vlak i da će se građanima Križevaca omogućiti da mogu brže, sigurnije i jeftinije doći do glavnoga grada RH, do Zagreba. Naravno da kad sada gledamo tu situaciju da imamo jako puno problema u željezničkom prijevozu, da je to dosta neorganizirano, da nam vlakovi stvarno kasne, da ljudi koji putuju na posao realno nikada sa sigurnošću ne mogu znati kad će stići na posao pa im je, recimo onima koji putuju u Zagreb to dosta dobro što je ovdje ovaj dio dolaska na posao moguć ne znam, od pola 8 do 9 sati, u tom vremenu i mogu stići na posao jer ako bi računali na neko točno vrijeme, na žalost, ne mogu. Ja se nadam da će onim drugim dokumentima i strategijama i provedbenim dokumentima nakon donošenja zakona te stvari biti podefinirane, napravljene bolje, napravljene da se stvarno ta efikasnost pojača, da se nakon što se infrastruktura izgradi, a gradi se, da će nakon toga i ovaj dio posla biti riješen na bolji način, da će Hrvatske željeznice davati jednu sigurnost onima koji putuju tim prijevozom. Bilo je ponavljam ovaj dio i zanima me taj odgovor, nekako sam si stavljao u usporedbu, pred par godina, kada smo o tome raspravljali, da bi naš putnički prijevoz bio stavljen u situaciju, ovako nepripremljen na tržištu utakmicu o dobivanju koncesije, kao da ste poslali neki nogometni klub iz neke općinske lige, da se ide natjecati sa jednim Realom. To bi tako izgledalo. I moje pitanje, da li smo mi u ovom dijelu priprema za tu našu budućnost u Hrvatskim željeznicama, razmišljali o pripremi naše tvrtke da se može natjecati, na koliko toliko ravnopravan način, ili ćemo neke linije omogućiti da budu društveno korisne, pa ćemo reći da su one takvoga tipa, oni će možda imati neku subvenciju, dal će imati državnu, dali će imati lokalnu, nije važno, ali ljudima treba omogućiti takav jedan način prijevoza i lakšeg, ljepšeg života. Na taj način, u krajnjem slučaju, čuvamo i život u onim ruralnijim krajevima, posebno onima oko Zagreba, jer ako ljudi mogu brzo, efikasnije, jeftinije putovati prema Zagrebu ili prema drugom većem gradu, sigurno da se neće seliti, da će ostajati živjeti u svojim mjestima, jer će im ona biti dostupnija. Dakle, uz tih nekoliko pitanja, uz tih nekoliko, mogu reći sugestija ili nejasnoća koje nanosim, nadam se očekujem da će taj novi zakon, koji ćemo usvojiti, vjerujem, dati određena poboljšanja, da će na temelju tog zakona doći do donošenja svih drugih dokumenata i da će Hrvatske željeznice konačno biti definirane onako kako trebaju biti, da se točno zna što želimo postići sa tom tvrtkom, sa tom vrstom prijevoza, koji je naš interes kao države i da konačno krenemo u pravom pravcu, a ne kao što je bilo donijeti, evo baš sam malo i po medijima prolistao, vidim da je i naša državna tajnica, rekla da je ona podijelila na sektor unutar Hrvatskih željeznica 2005. bila pogrešna i štetna za Hrvatske željeznice. Da li ćemo u tom pravcu nešto poboljšati, napraviti, ispraviti i neke pogrešne poteze i krenuti sa željeznicama u nekakvom pravom pravcu sigurno i vremenski točno. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Alen Prelec će govoriti ispred Kluba zastupnika SDP-a, izvolite.
Hvala poštovani predsjedavajući, poštovana državna tajnice sa suradnicima. Ja sam na početku postavio odmah jedno pitanje, vezano uz HŽ infrastrukturu, odnosno, željezničku infrastrukturu, rekao sam da se bojim, da je moguće privatizacija željezničke infrastrukture. Vi ste rekli da nije moguća privatizacija HŽ infrastruktura, ali moramo znati, da li je nemoguća privatizacija firme, kao firme HŽ infrastrukture ili željezničke infrastrukture. Ja se tu ne slažem i mislim da je moguća privatizacija željezničke infrastrukture, vjerojatno ne poduzeća HŽ infrastrukture, a da bi to potvrdio, ja ću vam pročitati članak 82. stavak 11. na strani 62 piše, postupanje na snagu odluke iz čl. 701, stavka 3 ovog zakona, upravitelj željezničke infrastrukture, iz čl. 71. stavka 1 je HŽ infrastruktura d.o.o. trgovačko društvo osnovano za upravljanje, podržavanje, izgradnju željezničke infrastrukture, odlukom vlade RH, od … [[Govornik se ne razumije.]] srpnja 2006. godine a onda ću i pročitati taj članak 71. stavak 3. Vlada RH na prijedlog Ministarstva, odlukom određuje upravitelja željezničke infrastrukture, iz stavka 1 ovog članka. Znači vlada, ovim člankom HŽ infrastruktura je oslabljena dosadašnja njezina funkcija, upravitelja željezničkom infrastrukturom, te je stavljena u jednaku poziciju s potencijalnim novim upraviteljima željezničke infrastrukture. Ovakvim prijedlogom ne štite se nacionalnim interesi i dolazi u pitanje započeta investicija u željezničku infrastrukturu, ovo su konkretne stvari, evo ga, a vi me demantirajte da u budućnosti nije moguće privatizirati željezničku infrastrukturu, znači ne HŽ infrastrukturu. Ja smatram da ovim zakonima i sličnim zakonima koji, a ovaj zakon je ustvari 80% u redu i on je usklađen sa europskim regulativom i tu apsolutno u SDP-u nemamo ništa protiv, tom 80% dijela, ali u ovom dijelu apsolutno imamo ogradu, i moje mišljenje je da u ovom zakonu naša željeznička infrastruktura neće biti bolja. Jasno je i vama, biti će bolja ako ćemo više ulagati u tu infrastrukturu, u bolje pruge, prije svega nove pruge, a onda rekonstruirati stare pruge. Mi danas imamo pruge u kojem vlakovi voze 40na sat. Ja sam danas došao prigradskim vlakom, vlakom koji vozi 40 na sat, to je jedan suvremeni vlak, koji može voziti mislim da preko 100 km/h, 120km/h, ima wi-fi ima display koji govori koliko govori koliko idemo na sat i onda većinom tamo na displayu piše 60 na sat a u jednom dijelu 40 na sat. To je problematika, to je problem koji ovdje želim napomenuti, ovim zakonom nećemo dobiti bolju željeznicu, bolje vlakove, zadovoljnije građane, onako kako ste vi u početku govorili, nećemo dobiti, nego samo strategijom, nacionalnom strategijom za boljim HŽ-om. A ja ću samo ponoviti, kolega iz Istre je govorio o tome kakav je razvoj infrastrukture u Istri da smo mi donijeli u našem mandatu Nacionalni program razvoja željezničke infrastrukture. U tom programu su i pruge u Istri. Naša nacionalna strategija je bila i projekti su bili i u Istri, samo odgovor na Istriane koji su opravdano ljudi da nemaju adekvatnu željeznicu, apsolutno. Ne kažem da vi to nećete napraviti, ako ćete imati priliku, nadam se da nećete, da netko drugi će imati priliku, ako definitivno željeznička pruga nije u zadovoljavajućem stanju. Ja ću sada reći i pozitivan primjer, evo rekao sam i svima vama da sam danas došao sa željezničkim prigradskim vlakom koji vozi Dugo Selo – Savski Marof, ja stanujem u općini Brdovec i to je stvarno nešto što apsolutno je prednost onog našeg kraja, svjesni su tu svi građani koji putuju na toj relaciji Dugo Selo – Savski Marof, to su jedni suvremeni vlakovi, stvarno doista moderni sa wi-fi, velim rekao sam sa brzinom, mogućom brzinom preko 120km na sat. I ja bih želio kada bi svi gradovi, veći gradovi u Hrvatskoj imali takav prigradski vlak. U planu je i rekonstrukcija te željezničke pruge. Nadam se da će to biti ove godine jer se govori već evo u zadnje dvije godine mi govore mjerodavni iz HŽ infrastrukture da će biti, ništa od toga. Ali evo, ja vjerujem da će biti, da će ta pruga biti, ustvari ona i je, ja vjerujem i rentabilna, možda i jedina pruga u Hrvatskoj rentabilna jer svakodnevno svi oni koji gravitiraju prema Zagrebu na ovom potezu sjever-jug i od slovenske granice do Dugog Sela voze se svakodnevno sa tom prigradskom željeznicom. I to je stvarno za svaku pohvalu. Ne znam koliko vas zna da imamo tako nešto u Hrvatskoj. Ja putujem nešto po Europi, vjerujte mi ovaj naš vlak ničim ne zaostaje za najmodernijim vlakovima u Europi. Ali to je samo jedna, jedna linija Dugo Selo – Savski Marof. I sad govorimo o tome da je prema toj liniji Savski Marof – Dugo Selo gravitira jedan veliki dio Zagrebačke županije, jedan veliki dio zagorske županije i jasno veliki dio grada Zagreba, to su oni prigradski dijelovi. I zašto mi danas nemamo integrirani prijevoz grada Zagreba, Zagrebačke županije i zagorske županije? Evo to je moje pitanje. A 2007. godine se pokrenuo taj projekt. 2007. godine, ja sam postao načelnik 2009. godine onda su već bili na veliko razgovori. Samo što nije gotovo, integrirani prijevoz grada Zagreba, Zagrebačke županije i Zagorske županije u kojem je trebalo autobusima voziti, znači na stanice prigradskih vlakova, ljude iz Zagorja, iz Zagrebačke županije, okolice Dugog Sela, Vrbovca i to je sve bilo u završnoj fazi prije 10 godina. Platilo se desetke milijuna kuna tu studiju, radili su Česi koliko ja znam, danas od toga još uvijek ništa. Kome je u cilju da 10 godina ili 12 godina se ne događa ništa. Ja bih rekao prije svega gradu Zagrebu, gradonačelniku Bandiću koji radi ne znam, neću uopće spominjati kaj radi, možda nekome odgovara što radi žičaru ili što radi neke druge stvari. Ali 10 godina se nije učinilo ništa vezano uz integrirani prijevoz Zagreba i Zagrebačke i Zagorske županije. Tko je tome kriv? Nekog treba prozvati. Ali i vi u ministarstvu trebate postaviti otvoreno pitanje zašto to gradonačelnik Bandić ne želi. Koliko ja znam a možda i krivo znam to žele i župan Zagrebačke županije i župan Zagorske županije, koliko ja znam. Ali evo u ovoj našoj državi jedan gradonačelnik može sve blokirati. To je koalicijski partner vaš, vaše Vlade. Ajmo postaviti to pitanje zašto je grad Zagreb svakodnevno zagušen sa tisućama automobila koji idu u centar grada a mogli bi ići prigradskom željeznicom, integriranim prijevozom za koje su plaćeni deseci milijuna kuna studija a dan danas ništa, od 2007. godine a sigurno znam od 2009. otkada i ja sudjelujem u tome. To su neke stvari koje jednostavno evo ovaj zakon neće popraviti, ovaj zakon to neće popraviti. Europska regulativa nam neće donijeti bolji željeznički prijevoz, Europska regulativa nam neće nacrtati i dati studije za kandidiranja za europske projekte, mi sami se moramo pokrenuti a nikakav zakon, možemo ga pisati koliko god hoćemo, koliko stranica ima možemo još toliko stranica imati. Velim, ja kažem i postigne primjere ali kažem ono što ustvari nije dobro i ne valja. Moje je pitanje državnoj tajnici gdje su studije na bazi kojih se ide u nizinsku prugu za Rijeku, gdje su te studije, tko će upravljati tom prugom? Jedno pitanje. Drugo pitanje, tko će koncesionaru ili vanjskom upravitelju infrastrukture kontrolirati politiku pristojbi za tu infrastrukturu. A znamo da moguće je da netko drugi dobije upravljanje infrastrukturom. To je preozbiljno pitanje koje treba riješiti i prije samog ovog zakona. Još jedno moje lokalno pitanje ili malo šire od lokalnog pitanja. Inicijativa nekoliko jedinica lokalne samouprave Zagrebačke županije i Zagorske županije ali i uz podršku župana sa one strane Sutle, sa Slovenske strane je pokrenulo inicijativu za obnovu Kumrovečke pruge. Kumrovečka pruga je značajna ili trebala bi biti značajna i za sve gospodarske subjekte, dijelom Zagrebačke županije i Zagorske županije. Bili smo u Ministarstvu prometa, lijepo smo primljeni kod državnog tajnika gospodina Mihotića i razgovarali i razgovarali o tome da se ta pruga obnovi. Za obnovu te pruge ne treba stotine milijuna kuna. Jedan dio već ima u pripremi, može se odmah aktivirati ali sa tom inicijativom nismo došli daleko osim obećanja. Moja je bila inicijativa, razgovarao sam sa županom jednim i drugim i sa direktorima iz HŽ Infrastrukture, evo molim pomoć da se konačne pokrene ta inicijativa za revitalizaciju pruge prema Kumrovcu i prema Sloveniji i zbog gospodarstva, zbog svih onih ljudi koji žive uz tu prugu, zagorskih općina do Kumrovca, ali i zbog turizma jer ta pruga je veza sa slovenskim dijelom Atomskih toplica i to jedan pravac koji bi trebalo apsolutno pokrenuti. Evo, molim vas za konkretno za ovu inicijativu da podržite da konačno sjednemo, da si zadamo neke vremenske termine u kojem ćemo pokrenuti tu inicijativu i daj Bože što prije revitalizirati prugu od Harmice do Kumrovca. Na tom potezu ima nekoliko malih općina koje uopće nemaju nikakav prijevoz. Nikakav. Evo konkretno zagorska sela, ja sam se začudio kolegici koja mi se žalila, nema nikakav, nikakav prijevoz. To je jedna mala općinica, nema autobusa, a željeznička pruga nije u funkciji. Evo, molim za pomoć u ime svih načelnika i gradonačelnika Klanjca da nam pomognete u revitalizaciji pruge prema Kumrovcu i zbog gospodarskih razloga i zbog turističkih razloga. I još jedno pitanje, da li će biti na snazi, a ovo pitam za sve jedinice lokalne samouprave u Hrvatskoj koji imaju problema sa javnim prijevozom, da li će biti na snazi u 2019. godini Ugovor o javnim uslugama koji je nužan da bi imali autobusni prijevoz, sad jesmo na željeznici, ali i to se odnosi na željeznicu, da bi bio adekvatan prijevoz, javni prijevoz u svim jedinicama lokalne samouprave, a znamo da su ti ugovori o javnom prijevozu, krajnji rok bi trebao biti kraj 2019. g. Godinama se već radi na tome i obećava da se kreće s tim. Da li ćemo konačno krenuti sa tim ugovorima o javnim uslugama kako bi svaki hrvatski građanin mogao po normalnim okolnostima, u nekom normalnom vremenu i tempu doći do svog odredišta jer današnja situacija u javnom prijevozu u Hrvatskoj je, ja bih rekao katastrofalna. A sve je to vezano, velim, uz ovo ministarstvo, ja cijenim sve ono što činite, za ono što se pokrenulo inicijativa, evo, velim, obnova i dio pruge prema Zaboku, Križevci, sve su to dobre inicijative, međutim sve to je nedovoljno, nedovoljan tempo da bi u nekom dotičnom vremenu omogućili našim građanima minimum, minimum u toj komunikaciji. To je osnov. Ako putujemo svi skupa, malo putujemo po Europi pa znamo u stvari, koliko je željeznički prijevoz prihvatljiv, dobar kod njih, a kod nas izuzetno, izuzetno loš. Preći do Zadra, koliko je, dužina je oko 300 km. Je li znate koliko traje put željeznicom do Zadra? Puno puno duže nego autobusom. Željeznica je jednostavnija, trebalo bi biti brža, jeftinija, ekološki prihvatljivija. To su problemu, koliko traje put do Splita? Koliko traje put do Splita? Ja sam bio u Bruxellesu pa onda razgovaramo, ajmo skoknut do Pariza. Skoknemo do Pariza za 1 sat. Željezničkom prugom, odnosno vlakom koji vozi 300 km/h. 300 km/h, to je cca. 300 km, ajmo skoknut do Pariza, a mi ne možemo skoknut do Zadra. Niti to Splita, ili .../nerazumljivo/... 2 sata. Evo. To mi je želja da imamo takvu željeznicu i da naši građani imaju jednu modernu i prihvatljivu komunikaciju. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sada će g. Željko Lenart govoriti u ime Kluba zastupnika HSS-a Izvolite.
Poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa s obzirom da je državna tajnica dobro obrazložila i odgovarala rijetko iskreno na postavljene replike, ja bih volio ipak da je ovdje danas bio ili da je došao ministar, g. Butković, ali on je očito preumoran od kineskih obećanja tako da nije mogao danas doći. Danas neću raspravu počet sa vicom, nego ću je završit sa vicom jer ovo je poprilično i ozbiljna tema. Ovaj prijedlog Zakona o željeznicama, nažalost, .../nerazumljivo/... ovog zakona je u samom pojašnjenju zašto se donosi zakon. Da bi se hrvatska pravna regulativa uskladila s pravnom stečenom EU. Ja bi bio daleko sretniji kada bi se hrvatski željeznički standardi usklađivali s tehničkom stečevinom željeznica u EU, evo danas su već mnogi govorili o stanju željeznica u Hrvatskoj i u uniji. Evo kolega je prije pričao da je skoknuo do Pariza, ja sam imao jednom prilikom skoknuti od Madrida do Barcelone, sa vlakom koji je išao 308 km/h. To je bilo negdje 2011. Nažalost, kod nas su prosjeci 30, 40 km/h, prije 30 godina dok sam studirao, od Kutine do Zagreba sam se vozio brzim vlakom 53 minute, danas on vozi po dnevnom redu sat i 27 minuta, a nedavno sam putovao čak 2 h tih nekih 80 km, što je porazno za Hrvatske željeznice jer, kao što kaže se i prosječni biciklisti su brži od hrvatskih željeznica. Kao što je državna tajnica rekla da je 2005. godine donesen katastrofalni nacionalni plan održavanja i gradnje hrvatskih željeznica, neki su ovdje negodovali, jasno mi je da su neki negodovali jer tada HDZ bio na vlasti, ali smo i svjedoci da tadašnje Hrvatske željeznice su se rasparčale u nekoliko društava, kao HŽ Infrastruktura, HŽ Putnički prijevoz, HŽ Cargo, itd. sve to dijeljenje je očito bilo usmjereno prema privatizaciji HŽ-a a ne prema unaprijeđenju, jer smo svjedoci da u svih tih godina su hrvatske željeznice toliko propale u stanju infrastrukture, u stanju pružanja usluga da je to u to vrijeme bilo nezamislivo da će se tako dogoditi. Jednom prilikom sam hodao po pruzi od Kutine prema Zagrebu, pa vjerujte mi da postoje šarafi koji držati prugu, koje možete rukom izvaditi koliko su ti drveni pragovi truli i normalno da se ne mogu postizati veće brzine. Ono što je još tragično na hrvatskim željeznicama da mi danas imamo 1500 i nešto pružnih prijelaza, da je prošle godine poginula 21 osoba od naleta vlaka na pružnim prijelazima što je 8 više nego godinu prije, da imamo nekih 30 pružnih prijelaza kojima se kvarovi dešavaju na tjednoj razini i za neke su ti kvarovi i neobjašnjivi. Ne znam zašto danas takva tehnička stvar bude neobjašnjiva kao da je spiritualno. Nažalost, naše željeznice koje su u dužini negdje otprilike 2600 km mreže, imamo 90% jednokoločne pruge od čega je samo 36% elektrificirano, gotovo 55% mreže odnosi se na željezničke linije važne za međunarodni promet a na samo 5,4% pruga postiže se brzina između 140 i 160 km/h. Na 17% postiže se maksimalna brzina iznad 100 km/h a 37% brzina ispod 60 km/h. Ja mislim da na Divljem zapadu tamo u 19. st. su vlakovi otprilike vozili na tim brzinama kada se moglo znači na dobrom konju stić vlak i opljačkat ga. Današnja infrastruktura ima 545 kolodvora i stajališta, dnevno prometuje oko 630 putničkih i otprilike 115 teretnih vlakova. Mi danas nakon što je 2013. odobrena liberalizacija korištenja infrastrukture, imamo 7 operatera koji voze na hrvatskim prugama i upitno je da li se dovoljno i kvalitetno provjerava stanje podvozja tih lokomotiva koje vuku vlakove na hrvatskim prugama, a nisu u vlasništvu Hrvatskih željeznica. Hrvatske željeznice su trebale iskoristiti daleko više sredstava iz projekata EU-a, problem je taj što su naši tj. hrvatski projekti nepripremljeni, kao što je rekao g. Aurelio Cecilio, voditelj odjela za Bugarsku, Hrvatsku i Sloveniju, vrlo jasno je poručio RH da ne traži novac koji ne može potrošiti odnosno da poboljša kapacitete pripreme projekata i da onda tek tražimo novac od EU-a. Dokaz tome je da u vrijeme kada su se povlačila sredstva iz IPA projekata, Hrvatska je tražila za izradu projektne dokumentacije i građevinske dozvole za prugu na relaciji Zagreb-Rijeka, rok je bio 3,5 g., radi se o tome o nekih 9 milijuna kuna od čega je 85% tog troška trebalo ići iz sredstava EU-a a 15 iz nacionalnih sredstava, danas 3 g. nakon isteka roka još uvijek taj projekat nije završen i Hrvatskoj prijeti da će morati vratiti u proračun EU-a negdje oko 3 milijuna eura. Evo toliko o kvalitetnom povlačenju sredstava iz fondova EU-a. Tko u ovom svemu pati najviše, pate građani RH, pati gospodarstvo RH jer kao što je u Europi željeznica stup svega prometa, tako bi trebala biti i u Hrvatskoj. Ovim zakonom se olakšava privatizacija, dobivanje koncesija za izgradnju određenih dionica, privatizacija i liberalizacija prometa na hrvatskim prugama. Mi olako prepuštamo to sve u uglavnom strane ruke i onda će neki reć to tako mora biti jer tako želi EU no međutim Njemačka je 1994. g. liberalizirala svoj željeznički promet i danas kaže da Deutsche Ban je otprilike 99% taj koji koristi infrastrukturu i koji, znači državna tvrtka je zadržala u njemačkim rukama na neki način monopol da su željeznice njima na raspolaganju i da oni mogu uvjetovati što će se na koji način raditi. Mi ćemo to prepustiti očito nekome, evo Kina kaže je zainteresirana već otprilike 9 g. za luku Rijeka i za modernizaciju pruge Zagreb-Rijeka, 9 g. obećanja, pa vjerovatno su i neki dan su bila silna obećanja, zato je i ministar umoran od toga, nažalost od toga svega neće biti ništa. Hrvatske pruge su katastrofa, na njima ginu ljudi, gospodarstvo od njih ima jako malo koristi i na kraju krajeva razvoj RH je taoc ovakve loše politike prema hrvatskim željeznicama koje su trebale ostati kao takve i kao takve se razvijati. A današnji vic je da jedna gospodin nesretnik koji živi u Hrvatskoj, dosta mu je bilo kopanja po kontejnerima, gladi, hladnoće, odlučio da sam prekine svoj život i način na koji je to htio napravit da ode na najbližu prugu i da čeka vlak HŽ-a da ga pregazi. Nakon nekoliko dana su pronašli njegovo tijelo i obdukcijom su utvrdili da je taj nesretnik hrvatski, nažalost, umro od dosade, čekajući vlak HŽ-a da ga pregazi. Hvala.
Dobro, sada ćemo, došlo je vrijeme za popularne stanke ili prijave za iznošenje stajališta u ime kluba zastupnika i nezavisnih zastupnika. Dobro, idemo dalje sa klubovima. Ispred kluba Živog Zida i SNAGA-e govorit će g. Goran Aleksić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče HS-a. Uvažena državna tajnice Brnjas sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege, pred nama je rasprava o Zakonu o željeznici, prijedlogu toga Zakona. To je Zakon koji je dobar, nema tu nekog specijalnog prigovora. To je Zakon koji daje okvire, to nije Zakon koji nama određuje strategiju, strategiju određujemo mi, ovaj Zakon daje samo okvire i na te okvire ja osobno nemam nikakve prigovore. On nam stvarno daje dobre mogućnosti da naše željeznice budu kao njemačke željeznice, zašto da ne? Ali, mi se nismo ugledali na njemačke željeznice, nažalost. Proizašli smo iz Austro-Ugarske gdje vlada nekakav njemački princip, ali mi se nismo ugledali na njemačke željeznice i to je naš problem. Mi smo se nakon što smo postali neovisna Republika, izgubili, mi nismo shvatili da ŽTP Zagreb, više nije ŽTP Zagreb, nego je to neovisna i suverena željeznička uprava. Mi to nismo shvatili na vrijeme i zbog toga što na početku to nismo shvatili na vrijeme, mi dalje imamo posljedice toga neshvaćanja i posljedice tog jednog krivog pristupa željeznicama. Nama su trebale godine i godine da mi shvatimo da smo mi gazde naših željeznica i zbog toga danas naši kapaciteti su daleko od onoga što bi trebalo biti optimalno, daleko, daleko ispod toga. Konstantno stagniramo od naše neovisnosti, umjesto da napredujemo, mi stagniramo. Dakle, brzine koje su bile prije rata, omogućavale su uistinu brzi prijevoz od točke A do točke B. Danas, jedan vlak koji je vozio npr. između Zagreba i Kutine, jedan najbrži vlak, to je bio poslovni vlak u to vrijeme, zvao se Sava express, njemu je trebalo nekih 45 min. da dođe od Kutine do Zagreba, od Zagreba do Kutine. Danas najbržem vlaku koji vozi na toj relaciji treba, mislim, 1 h i 25. min. i to ako sve bude u redu, a rijetko kad je sve u redu. Zašto mi nemamo željeznicu kakvu bismo trebali imati? Zašto naša željeznica nije još bolja nego što je bila za vrijeme bivše države? Pa kao prvo, potrebno je uložiti novac. Konstantno je potrebno ulagati novac. Kao drugo, potrebno je da na željeznici rade kvalitetni ljudi, budući da je željeznica javno dobro, ti ljudi bi trebali brinuti o tom javnom dobru i svoj privatni interes staviti u drugi plan. Je li to tako? Ja tvrdim da nije tako. Novi koji dolaze u javni sektor, dolaze zbog svog privatnog interesa i ne razmišljaju da je na prvom mjestu javni interes. Problem koji se pojavio dodatno, pojavio se 2005. godine. 2005. godine HŽ su podijeljene, podijeljene su na 5 poduzeća, jedno poduzeće koje upravlja sa 4 ostala poduzeća u obliku holdinga i taj holding je HŽ Holding upravljao Infrastrukturom, Putničkim prijevozom, Cargom i Vučom vlakova, taj Holding se konstantno nazivao korporacijom, a to korporacija nije bila. U čemu je razlika između korporacije i holdinga? Kod holdinga imamo jedno društvo koje je imao u vlasništvu ostala društva, kod korporacije imamo zajedničko upravljanje i mi nismo shvatili tada kada smo podijelili željeznice da mi nemamo korporaciju nego ju zvali korporacijom. I meni je to stalno bilo čudno, ali jednostavno se nismo snalazili. Što se dogodilo nakon te podijele? Umjesto da smanjimo troškove, mi smo u globalu troškove povećali. Zašto? Zato jer smo imali umjesto jedne uprave, 5 uprava. Umjesto jedne službe imali smo 5 službi. I sve se to, znači, namnožilo i time su povećane i plaće menadžera. Povećani su iznosi za menadžere. A ti menadžeri u velikom broju nisu shvatili da su oni odgovorni za to što rade, nego su se ponašali kao i prije dok je to bilo društvo u kojem nije bilo menadžera, u kojem je sve bilo prepušteno, na neki način upravljanju državi jer kada se društva podijele na takav način kao što su podijeljene HŽ, onda ti novi menadžeri bi trebali shvatiti da su oni sad, na neki način odgovorni, ne na neki način nego trebali bi biti odgovorni menadžeri u privatnom sektoru, na potpuno jednak način. Međutim, u državnom sektoru to tako nije organizirano. U državnom sektoru, nažalost, ne odgovara se na propuste. Što se dogodilo? Potrebno je bilo više novca za iste potrebe, a istodobno su se događale manje brzine na prugama. Sljedeća stvar koja je karakteristika željeznica bila i prije, ali u nešto manjoj mjeri nego sada jest političko zapošljavanje. Kao i cijeli kompletni državni javni sektor, željeznice su dio tog državnog i javnog sektora, politika masovno zapošljava svoje zaslužnike na određena radna mjesta i tako im omogućuje da imaju dobru egzistenciju u svojim životima. Takav način upravlja državnim i javnim sektorom, pa tako i željeznicama mora se prekinuti. Dokle god će to trajati, naše željeznice neće biti kao njemačke željeznice, a stalno ću upozoravati na to da se moramo ugledati upravo na njemačke željeznice. Njemačke željeznice i dalje imaju korporativni način upravljanja željeznicama. I dalje imaju zajednički infrastrukturu i prijevoznike i nikakvih problema s time nema. Zakon o željeznici omogućuje upravo u onom svom dijelu koji govori o načinu organizacije upravitelja i prijevoznika, da to može biti vertikalno integrirano društvo, a to je u biti korporacija. I ja bih volio da mi nismo mijenjali kod podjele željeznica način upravljanja, nego smo trebali tada samo financijski razdvojiti te određene sektore, prijevoznik je trebao imati svoje financije posebno, željeznički prijevoznik za putnički prijevoz svoje, Cargo svoje, Vuča vlakova svoje i Infrastruktura svoje financije i to je bilo ono što je bitno na temelju direktiva EU učiniti. To je trebalo učiniti. To se moralo učiniti. A nije se moralo formirati posebne pravne osobe, sve je to mogla biti jedna pravna osoba. Nažalost, nije se krenulo tim smjerom. Sljedeća stvar koja se događa, svakom promjenom vlasti, mijenja se uprava. Moje mišljenje je da uprava koja će kvalitetno obavljati određeni posao, morao opstati od 10-15 godina najmanje. Ne možemo stalno mijenjati uprave, time se mijenja politike, mijenja se strategija, bila bi druga stvar da mi neku strategiju koju formiramo i o kojoj odlučimo da će biti takva i takva, da ju onda sljedeća uprava nasljeđuje. Ma ne, mi jednostavno promjenom političke vlasti mijenjamo upravo zato jer nova politička vlast mijenja strategiju i to nije dobro. I opet, to ne znači, ako stavimo sad jednu upravu, da ju nećemo promijeniti za pola godine. Ne, uprava koju postavimo trebala bi biti nadzirana maksimalno jer država je vlasnik, naravno, još uvijek kod nas iako postoje operateri koji su izvan države, ali to je manji dio. Država mora obavljati strogi kontrolni nadzor onoga što je zacrtala da treba napraviti sa željezničkim sustavom i onda ukoliko uprava ne izvršava svoje zadatke, smijeniti je za pola godine, ako treba, nema problema. Ali kad jedna uprava pokaže da dobro radi, onda ju treba zadržati što dulje jer jednostavno pogledajte fizičku osobu koja obavlja neki posao, pa treba vremena da se ušalta i da to profunkcionira na pravi način. Ako je netko vrijedan, ako je marljiv, ako je moralan, a takva bi trebala biti svaka uprava koja se pojavljuje u državnom i javnom sektoru, onda rezultati moraju na kraju doći do izražaja. Bilo je dosta promašaja, spomenut ću neke promašaje koji su možda sitni, možda nisu sitni ali to su promašaji u željezničkom sustavu kojima sam ja bio svjedok. Ja ne znam dal' je ikad itko odgovarao za te promašaje. To nisu baš uvijek promašaji koji su vezani za sam prijevoz ili za infrastrukturu ali su promašaji u tom sustavu koji muzu novce i za koje nitko nije odgovarao, ja mislim da nije. Pa ću spomenuti jedan slučaj prije možda 10 g. u putničkom prijevozu sjetili su se, pametno su se sjetili, da bi trebalo uvesti način prodavanja karata u vlakovima koji je putem određenih automata dobro organiziran. I kupljeni su ti automati za prodaju karata koji bi kondukteri nosili na ramenu i prodavali putnicima karte bez ispisivanja rukom onih određenih bjelica i sličnih karata koje su kondukteri ručno ispisivali ukoliko putnik nema prijevoznu ispravu u vlaku. I što se dogodilo? Ne znam koliko je milijuna za to potrošeno ali kupljeni su uređaji koji nisu bili funkcionalni i nisu se mogli koristiti. Evo to je jedan promašaj. Drugi promašaj koji možda je još i veći promašaj, u upravnoj zgradi u Mihanovićevoj, porazbijali su zidove, proveli su određene kanale, cijevi, stavili određene uređaje z uvođenje centralne klime, centralno klimatiziranje, znači centralno hlađenje i centralno grijanje. I kad su porušili zidove, kad su ugradili sve te uređaju, utvrđeno je da to više ne može funkcionirati jer je falio neki glavni dio kojeg više nije bilo za kupiti. I tu su potrošni milijuni, ne znam je li itko ikad za to odgovarao a sjećam se da je čak kad su radili taj dio, te uređaju kad su ugrađivali u zgradu onda postoje u zgradi lukovi i ti lukovi ustvari nisu bezveze tamo. Baš su lukovi zbog toga jer lukovi drže strop. I oni su te lukove razbijali zato jer nisu mogli provesti bez razbijanja lukova te uređaje. I što se dogodilo? Strop je na jednom mjestu pao. Na sreću nitko nije prolazio ispod tog djela tada kad je pao taj strop a da je prolazio, nekoga bi ubilo jednostavno. Evo to je još jedan promašaj. Slijedeći promašaj koji je vezan za putnički prijevoz su nagibni vlakovi. Ja ne znam koliko nagibnih vlakova, sjećate se toga, vjerojatno sada vozi trenutno prugama na hrvatskim željeznicama ali ti nagibni vlakovi su totalno promašaj, htjelo se povećati brzinu na pruzi na način da se uvedu nekakvi vlakovi koji onda zbog svoje nagibne tehnike mogu voziti brže nego klasični vlakovi. Ti vlakovi su kao prvo užasno neudobni, uvedeni su da voze na pruzi Zagreb-Split. Slučajući ljude koji se voze tim vlakovima, svi su nezadovoljni tim vlakom, ja osobno sam se vozio isto, prvi put kad sam se vozio, odmah sam rekao pa to je obična škatuljica, to nije dobro. Umjesto toga trebalo je maksimalno ulagati u infrastrukturu, infrastrukturu dovesti u projektirano stanje i koliko se brzo može voziti, može, ali da voze tom prugom normalno udobni vlakovi jer upravo željeznička pruga je nešto što omogućuje udobnost, slobodu čovjeku i ja osobno željezničar jesam ali ne samo zbog toga, najviše se volim voziti vlakom baš zbog te jedne udobnosti i slobode koju čovjek ima putem. Niti jedno drugo prijevozno sredstvo ne pruža takvu slobodu kao što pruža vlak i moram reći pri kraju ovog izlaganja, da je željeznica u svakoj zemlji ogledalo države. Naša željeznica, naša infrastruktura, naši vlakovi, sve je to ogledalo naše države. Imamo s jedne strane odlične ove prigradske vlakove koji mogu voziti čini mi se do 160 na sat ili 120, ne znam, oni su stvarno dobri ali voze prugom koja dopušta brzinu 60 km/h. I takva je naša država, s jedne strane imate nešto super, sjajno a s druge strane imate nešto što onemogućuje da to što je sjajno, stvarno zasjaji. I zbog toga je potrebna jedna dugoročna strategija da se hrvatske željeznice dovedu u red i da se dovedu ajmo reći barem na 50% nivoa njemačkih željeznica. Hvala.
Hvala lijepa. Sada je na redu g. Ivica Mišić ispred Kluba zastupnika Strane rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika.
... [[Govornik naknadno uključen.]] tajnice, kolege i kolegice. Klub rada i solidarnosti pozdravlja ovaj zakon, donošen po nekim uredbama EU, naravno da je to jedan put koji vodi u jedno sređenje zakona, sređenje nekakvih pravila koji možemo i sada reći da i naša nisu toliko loša ali gledajući šta bi trebalo biti i kako primijeniti taj zakon, to je pitanje. Pitanje naše infrastrukture željezničke, kako izgledaju naše željeznice, kako mi možemo to sve postaviti, kako možemo informirati naše građane koji putuju željeznicama, to sve otprilike nije problem koliko je problem infrastruktura ustvari željezničke pruga, naši vlakovi koji voze svaki dan. Što me je potaklo da razgovaram na temu željeznica je pošto sam koristim željeznice i koristio sam ih već 20 g., najčešće za Zagreb iz Slavonije, gdje živim i doživio sam jako, jako puno neugodnosti u tim vlakovima, u tim željeznicama. Pitam se što se to radilo ovih 20, 25 g. da stvarno nismo napravili ama baš ništa u pitanju poboljšanja željezničke pruge, da li je toliki ... [[Govornik se ne razumije.]] dopušten u ovoj državi, da li ovaj narod može toliko trpjeti a posebno moj slavonski narod odakle ja dolazim, koji je osuđen da 4 sata putuje iz Vinkovaca do Zagreba, u vlakovima koji nemaju klimu, u vlakovima koji nemaju grijanje koji sam doživio, u vlakovima gdje morate presjedat pa su vas autobusi vozili između određenih dionica što mogu pozdravit ali …/nerazumljivo/… kad sam sam bio bila su 2 autobusa čitav vlak. Onda možete misliti 100 ljudi, 200 ljudi u 2 autobusa, ali evo to su propusti koji i danas vidimo, ništa se posebno nije promijenilo, mislim da smo što se tiče željeznica najveći promašaj napravili u ovih 25 godina, najveći promašaj. Pitam se i moje kolege, evo nema ih, Slavonce do sada saborske zastupnike da li su to pokušali i braniti prije 15 godina, 20 godina, da li su se borili za Slavoniju međutim Slavonija je gledajući toga i željeznica i svega drugoga upropaštena. Jedan student koji studira u Zagrebu, treba mu 4 sata petkom da dođe kući, pa onda vlakovi kasne, pa presjedaju, pa pokvareni, pa ne griju, pa ne hlade i onda možete misliti čime se putnici, kako doživljavaju taj put. Naravno kolege su rekle da je to ugodno i lijepo i ja volim sjesti u vlak jer si bezbrižan, uzmete novine i čitate, uživate na neki način ako je to sve u redu, pa neka je to i 4 sata da je sve u redu, međutim to nije tako, to nije tako. Nekada se iz Vinkovaca dolazilo za 2,5 sata to su kolege već i spominjale imali smo brze ekspres vlakove, danas kad vi sjedite vi odavde do Kutine idete sat i pol vremena, sramotno, sramotno da od Zagreba do Kutine sat i pol vremena gdje je trebalo napraviti brzu prugu do Kutine, a od Broda do Vinkovaca imate brzu ili do granice dolje sa Srbijom, pitamo se tko tamo ide, nitko. Pa odavde najčešće idu studenti, učenici, radnici, svi idu dolje, zašto to ne rade, ja bi postavio pitanje zašto se to ne radi, to je najveći javašluk ja bi reko u Hrvatskoj državi, imali smo menadžere željezničke koji su ljudi dobivali po 400.000 pred mirovinu, ili 200 ili su dobili menadžerske ugovore, uzeli su 400.000 otišli su opet u državnu tvrtku radi i danas rade. Nitko nije postavio pitanje kakvo je to? Ja postavljam ovdje pitanje odgovornosti, tko zašto odgovara? Imamo potpisane ugovore, gdje se ne izvode, imamo evo pruga Koprivnica – Zagreb, pitamo koliko ona kasni, da li će kasniti, vjerujem da hoće ako to ne završi se tko to plaća, pa mi država. Da li te tvrtke imaju odgovornost, to je pitanje, nažalost u našoj državni nema, nije bilo do sada odgovornosti ja se nadam da ova Vlada nije kriva za ovo sve što se desilo i nadam se da će biti odgovornosti. Da li vam je poznato za vrijeme Austrougarske, Austrougarska je pravila 200 km pruge za 9 mjeseci, Brod – Zenica, gdje niste imali ni strojeve, gdje niste imali ni puteve, napravili za 9 mjeseci. Prosto je za nevjerovat da mi ne možemo napravit 100 km pruge za godinu dana, to je prosto za nevjerovat. Ja slušam ovdje kolege i Prelca i neke iz Varaždina i okolo, oni se trude da dođu što prije, naravno ja im čestitam, a ja postavljam pitanje svima pa dajte gospodo spustite, daje mu do Slavonije doći, obećano jeste da li će to napraviti to ću vidjeti i pratit ću se. Naravno, obećano ja ću vjerovati da hoće za 2, 3 godine biti spojeno, međutim ako radimo kao što smo do sada radili mislim da nećemo ništa napraviti. Išao sam za Split, sa ovim nagibnim vlakom koji su nahvalili, sjedio sam unutra, u 7 sati krenuo u pola 3 sam došao u Split, to je toliko škripalo da sam pitao konduktera hoće li se ovo raspast, pa kaže neće budite bez brige. To je sramota kakav je taj vlak, sramota. Za najdalje destinacije mi imamo takve vlakove, pa da su do Vinkovaca, a ovdje imamo nove jel međugradskim prijevozima imamo lijepe nove vlakove, a vi gospodo iz Slavonije koja je upropaštena, zašto, moglo bi se o tome dugo pričati, vi se patite i dalje. Odlazite, kao što odlazimo. Ja s tim do sada nisam zadovoljan. Pružni prijelazi nisu završeni, zašto, održavanje željeznice ima informacija i to ove brze pruge od Broda do srpske granice nemaju elektronike da stave, pokvari se al nemaju elektronike da se rampa može zatvoriti ili dići, jel se skretnica može zatvoriti, da di ko ne nastrada. Il su sve različite pa ne znaju, pa ne znaju u Zagrebu, pa vamo pa tamo, pa di je odgovornost? U svemu mora biti odgovornosti, novce EU daje, mi ga trebamo samo iskoristiti, al moramo kad uzmemo taj novac mi moramo biti odgovorni da to napravimo što su oni uzeli, bojim se da neće, bojim se da neće. Zašto? Pa zato jer smo mi takav narod, niko dosad nije odgovarao pa neću valda ni ja danas, to više nisu milioni to ti je stotine miliona, bacili smo ih u Uljanik 2,5 milijarde, bacit ćemo 5, za čega, za nečiju neodgovornost, netko treba odgovarat za to, kaže nitko nije kontrolirao, zar je to moguće, pa idemo kontrolirati jednog trgovca, jednog ugostitelja da li je dovoljan jedan mali račun od 5 kuna, zatvorimo mu lokal i onda smo mi pravna država, nismo gospodo odavde iz ovog sabora pa dalje mora biti odgovornost. Ovaj narod mora imati saborske zastupnike koji odgovaraju svojim građanima koji im žele dobro, ne. Mi smo tu da sjedimo uzmemo plaću i odemo kući što to mene dalje briga. I mi imamo neke odgovornosti i krivci samo svakako. Pošto i sam radim kao nekakvi poduzetnik vidim koliko se patimo, vidimo kako je teško opstat, a vidim opet kako je lijepo biti u službi države, ali bez odgovornosti. A ovdje ste odgovorni jer imate svoju tvrtku, imate odgovarat pravnoj državi plaćat porez i obaveze, naravno, ako niste podobni, pa vam oprosti porez. Mislim da je to vrijeme završeno, mislim da to vrijeme treba doći kraj, da se s tim prestanemo baviti. Da, iz nekih informacija na željeznicama nema radnika, nema radnika, nemate električara, nemate radnika koji rade, ali natječaji se nisu raspisivali, navodno evo sada jesu i čestitam da će toga biti. Imamo uhljeba koliko hoćete, imamo željezničke prostore gdje napuštamo i idemo u privatne, nitko ne odgovara. Nadam se da će ova Vlada u ovom vremenu, ovu željeznicu dići na neke zdrave noge. Išao sam u Njemačku vlakom, pa sam se vratio, preselio sam se tu u… [[Govornik se ne razumije]] Zagrebu navečer u pola deset je bilo otprilike -15, znate što sam doživio? Da je vlak unutra bio zamrznut, istina bilo je grijanje, prozor ne možete zatvorit, pada vam, topi se i pada na sjedište kiša i onda tek vidite kada iz jednog Frankfurta dođete u Zagreb, pa vidite ta stanica je jadna, stara, otvorena, hladna, sjedate u još gori vlak nego što ste, naravno, puno bolji su dovezli i onda se razočarate sami u sebe i u samo ovaj narod. Nadam se da će se prema željeznicama u budućnosti okrenuti jedna druga priča, da nećemo samo ići na ceste, nećemo bacati novce u neke nepotrebne stvari, da ćemo davati tamo gdje ovom narodu, a posebno govorim o Slavoniji, gdje ljudi iseljaju, da mogu i iz Vinkovaca doći za dva i pol sata u Zagreb. Zašto to ne bi ovaj narod mogao doć? Košta vas karta 200,00 kn, 220,00 kn, košta vas cesta ako idete autoputom 1.000,00 kn. Prema tome, ako ostavljamo Slavoniju i želimo joj pomoći, ovo je jedna prilika da u željeznice uložimo i da napravimo. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegu Mišiću. Prelazimo na slijedeću raspravu u ime kluba nezavisnih zastupnika poštovani kolega Tomislav Žagar, izvolite.
Hvala potpredsjedniče HS. Uvažena državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege, odmah na početku ću reći da će klub Nezavisnih zastupnika podržati ovaj zakonski prijedlog u prvom čitanju. Nadamo se da će se kroz ova dva čitanja i kroz primjedbe o javnoj raspravi koje su iznešene, posebno većina primjedbi što nije ni, nelogično je išlo od onih koji su direktno vezani, kojih se direktno tiče ovaj Zakon, tako su ovdje puno primjedbi HŽ Infrastrukture, nadamo se da ćemo do kraja dogurati sa konačnom verzijom Zakona koja će pomoći HŽ-cama ili HŽ-ci, bolje da tako kažem, da iz ovog stanja o kojem su govorili prethodnici, koje, ja ću ipak reći, nije baš tako crno kako se na prvi pogled čini, da se to stanje popravi. Eto, mi smo, da ne bi ja se pridružio nizu kolega iako bi za to imao osnove da još više naružimo ili pocrnimo situaciju, mogli bi reći neke dobre primjere, pa evo tako je i modernizacija ove pruge u Sv. Ivanu Žabnu, od Gradeca do je, recimo, jedna dobra stvar. Nadamo se da će takvih modernizacija biti sve više i da će HŽ doći na granu koja im pripada. Međutim, to nije lak, ni jednostavan proces i posao, ni čak ni ovaj Zakon, on može samo pružiti temelj, ali sigurno nije nešto što će ili ne postoji takav čarobni štapić što bi vrlo brzo HŽ podigao i digao na razinu kakve imaju nekakve razvijene zemlje. Ono što možemo na početku isto reći u raspravi je, pa nema te željeznice u svijetu koja može ili su vrlo rijetke, ja mislim da čak ih nema, možda me mogu ljudi koji su duže u tom poslu razuvjeriti ili drugačije tvrditi, nema te željeznice koja ne treba pomoć države. Država nastupa uvijek tamo gdje nema interesa kapitala jer kad postoji interes poslovni, onda se ne trebamo brinuti, tamo, već će netko preuzeti onaj dio trasu ili onaj prijevoz koji je ekonomski isplativ, međutim, tamo gdje nema isplativosti, tamo mora nastupiti država i s druge strane, mi smo odabrali jedan smjer kojim smo krenuli i kao članica EU i zbog toga ide sad i ovaj još jedna zakonska izmjena. Naravno, ne tiče se samo tzv. četvrtog paketa usklađivanja sa europskim zakonodavstvom, već je malo i prošireno, a vezano je uz ovaj dio koji ću kasnije malo problematizirati u samom zakonskom prijedlogu. Dakle, nemamo tu puno ni izbora, taj četvrti paket je trebalo implementirati u ovaj zakonski prijedlog i u tom smjeru smo i krenuli. Ono što je ključno, što se iz ovog zakonskog prijedloga vidi, a što se upozoravalo i u javnoj raspravi je zapravo uvođenje ili definiranje, bolje da kažem definiranje jel i u dosadašnjem prijedlogu Zakona je to bilo moguće. Definiranje mogućnosti koncesija nad željezničkom infrastrukturom, zapravo upravljanja željezničkom infrastrukturom i to je kroz čl. 8., 9 i 10 definirano u kojem oblicima je moguće takav model upotrijebiti i na koji način se može uspostaviti ponovo vertikalno društvo koje smo napustili, kako je ovdje rečeno više puta 2005.-te godine razdvajanjem poduzeća na 4 dijela, Putnički teretni prijevoz, Vuča vlakova i HŽ Infrastruktura, a sve je bilo pod krovom, krovno društvo Holding, kasnije se ugasilo i krovno društvo Holdinga, a Vuča vlakova se spojila zapravo podijelila između ova dva prijevoznika, putničkog i teretnog prijevoza. Člankom 9. se ponovno sad predlaže da koji su to modeli, na koji način se može ostvariti trgovačko društvo u vertikalno trgovačko društvo bilo da je upravitelj infrastrukture pod kontrolom trgovačkog društva koji istodobno kontrolira jednog ili više željezničkih prijevoznika, koji pružaju usluge željezničkog prijevoza na mreži ili je upravitelj infrastrukture pod kontrolom jednog ili više željezničkog prijevoznika, dakle obrnuta situacija kojim im pruža željezničkog prijevoza na mreži ili jedan ili više željezničkih prijevoznika koji pruža usluge željezničkog prijevoza na mrežu upravitelja infrastrukture pod kontrolom upravitelja infrastrukture. Dakle 3 te varijacije, nije tajna da je državna tajnica u svojim intervjuima kritizirala podjelu 2005. g. i nije tajna da ona zastupa ovu podjelu i mišljenja smo i u klubu a i moje osobno mišljenje da je dobar smjer ako se vrati na ovu početnu poziciju koju smo imali, međutim samo to neće biti dovoljno, samo po sebi jer je bitno kad govorimo o upravljaju infrastrukturom, bitno je definirati jasna pravila kako svako tko će upravljati infrastrukturom o kojem god društvu se radi bilo državno bilo drugom privatnom društvu da poštuje ugovor koji se potpiše a on je definiran ovdje u prijedlogu zakona što je dobro, i prilogom je definiran sadržaj ugovora a i u članku, ne znam točno broj članka sad, definirano je što ugovor mora sadržavati. Ono što nisam vidio u tom članku a i samom prilogu je zapravo bilanca ili vrijednost infrastrukture u trenutku preuzimanja koncesije, možda mi je to promaklo, da, članak je 46. koji definira ugovor o upravljanju željezničkom infrastrukturom i poticajima, dakle i u Prilogu 4 koji je uz ovaj zakon bi trebalo možda jasnije propisati da se utvrdi bilanca vrijednosti infrastrukture u trenutku preuzimanja i na kraju nakon isteka vremena koncesije u kakvom je ona stanju jer znamo općenito i u društvu, evo tu imamo, neke zemlje su to riješile tako da i kad govorimo o bilokojem evo po jedinicama lokalne samouprave da se napravi bilanca prije preuzimanja dužnosti i nakon preuzimanja pa se jasnije vidi, pa je onda ova kampanja za izbor onih koji će voditi jedinice lokalne samouprave, općine, gradove se lakše provodi. Naravno ne možemo ovdje to primijeniti doslovno međutim činjenica je, to je netko spomenuo, da u 28 g. se promijenilo 25 uprava, pazite, 28 g., 25 uprava. Sve i da su htjele nešto raditi, uz takve česte promjene, ne bi bilo rezultata. Ono što nam je cilj a vidimo da ovdje Vlada je zadužena za strategiju, ne znam je li to najbolje rješenje ine znam u kojem kontekstu se ovdje Sabor zapravo spominje ali dobro, neka Vlada donese strategiju na 10 g., mislim da se donosi i nacionalni plan. U EU-u udio željezničkog prijevoza u putničkom prijevozu je 8%, kod nas je 3%. U teretnom prijevozu 28%, kod nas svega 17%. I cilj je EU-a do 2050. da se taj postotak na razini EU-a podigne na 50%, to je iznimno bitno iz više razloga, jedan od razloga je sigurno zaštita okoliša a slijedeći razlog koji se čini u ovom trenutku kad to govorimo pomalo nevjerojatan ali bi o tome trebale razmišljati da željeznice uvijek mogu biti pokretač razvoja, u ovom slučaju do sad su bile samo kočničari ili nešto što se u javnosti s pravom kaže trošio novac a gdje smo stigli kroz subvencije ali željeznice mogu biti pokretač razvoja jednako kao što to može biti brodogradnja, mi ne možemo u ovom društvu imati iluziju da ćemo svi živjeti od turizma i poljoprivrede jer to tako neće bit. Moramo se okrenuti onim granama i onim područjima koja mogu generirati gospodarski rast kroz razvoj industrije jer željeznica uvijek u povijest a to može i danas, generira određeni gospodarski rast. E ovako ako samo uzmemo primjer nizinsku prugu o kojoj se puno puta u povijesti govorilo, nizinska pruga prema Rijeci koja luku Rijeka bi stavila automatski da bude konkurentna luci Kopar, u ovom trenutku ona to nije i to je jedan od problema. Evo spomenut ću i prugu koja je, mislim da ima regionalni karakter, to je pruga Varaždin-Dalj koja prolazi tamo i kroz područje gdje ja živim, u tu prugu se slabo ulaže li gotovo se ne ulaže, a ta pruga bi mogla zaživjeti recimo poticanjem industrijskog prijevoza, industrije preko te pruge pa čak i poljoprivrednih proizvoda ili drugih mineralnih sirovina ali o tome treba razmišljati kad se donosi strategija i ono što nam je promaklo a to je kritika mnogim Vladama prije da neke koridore nisu uvrstili u plan međunarodnih koridora a možda se i moglo. Naravno da je Republika Mađarska tu imala interes da njihov pravac koji ide paralelno praktički svojim pravcem se zanemari. Još ću jednu stvar samo reći a vezano je ovako općenito, postoje u RH vjerojatno mnogi mladi ljudi koji se nikad nisu vozili željeznicom, kao što je netko slikovito rekao, pa trebalo bi možda i u zoološke vrtove dovesti neke životinje poput krave jer mnoga djeca nisu vidjela krave tako mnogi nisu vidjeli željeznice, mi na tome moramo raditi, željeznice moramo razvijati ne samo iz razloga sentimenta ili nečega što bi zakuknjao za prošlim vremenima već kažem i zbog mogućnosti gospodarskog razvoja. Ovaj prijedlog zakona ćemo podržati, evo iskoristit ću ovu priliku i da pohvalim prijedlog zakona, dobar posao ste napravili, ono što vas molim do drugog čitanja, poslušajte malo i ljude iz infrastrukture, dosta su, vidim da su te primjedbe koje su dali vezano za odgovornost i za sve ono što oni navode jer ipak kad se budu susretali na terenu sa konkretnim problemima, ne smije ništa biti u zraku jer se mora znati tko je za što odgovoran. Najljepša vam hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Žagaru. Prelazimo na pojedinačne rasprave, poštovani kolega Miro Bulj, izvolite.
Hvala lijepo predsjedavajući. Uvaženi predstavnici ministarstva hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Odmah na prvoj stranici kada vidimo ovoga prijedloga odmah čitamo … [[Govornik se ne razumije.]] zakonodavstva RH sa zakonodavstvom EU, znači usklađujemo nešto što smo preuzeli kao obavezu i to je se stavilo na u ovaj zakon, tako da se je umjesto prijedloga moglo staviti i prepisivanje direktive EU, jer to odmah na sljedećoj stranici se i govori kod ocjene stanja i još s onih pitanja koje treba urediti ovim zakonom. Vidite ovo je nešto što je prepisano iz direktive i to je usklađeno s direktivom. Ovdje je gore upravljačka i tehnička znači tržišni stup u 4 željezničkom paktu. Kada govorimo o željeznici, ovdje su kolege spominjale da su bile u drugim državama gdje vlakovi iđu 300 kilometara, … [[Govornik se ne razumije.]] kilometara i zaista bi bilo dobro kada bi ja iz Splita mogao doći za sat vremena sa vlakom već kada smo u EU, međutim, obrnuto je. Pa ću ja početi s jednom pričom, znači u Sinju je bila nekada sinjska arera ili ferat. Ona je ugašena '60. godina početkom, ona je bila brend, ona je vezala Sinj sa Splitom, ona je ugašena i uvijek ima tu težnju, želju, njih sa Sinja, da se vrati ta sinjska arera, ferat. Ona bi ujutro bi žene koje su se bavili poljoprivredom do Splita su išli svojim proizvodima, ljudi su putovali, ali je bila spora, jel, kada je nizbrdo, kada bi došla na … [[Govornik se ne razumije.]] bi brže išla, jel, doslovno ste mogli izaći dole u Solinu i do Klisa ste mogli ići, pješke brže bi do nje došli gore, i ručati na Klis grlu, nažalost, danas je kada govorimo o 300 km brzina vlakova u Europi, a mi smo u EU, u Hrvatskoj se približavamo ferati koju ja volim i za koju patim da se vrati jednog dana bar kao turistička atrakcija povezivanja Splita i Sinja. Sjećate se Veloga Mista, da je Bačo brzo trčao, došao u Sinj, Splita od arere, od … [[Govornik se ne razumije.]] Nažalost, u ovome trenutku, od Splita do Zagreba prije će doći se na malo brži trkač ili osrednji biciklist sa biciklom. To je realnost. Od kada smo ušli u Europu, u EU, od tada je sve sporiji dolazak iz Splita do Zagreba, jer Zagreb prema Osijeku, ni u kojemu pravcu … [[Govornik se ne razumije.]] prema Vinkovcima. Prema tome, ja smatram da je ovaj zakon u biti mrtvo slovo na papiru, ovdje nemamo nekakav financijski okvir, osim ovih upravljačkih stvari, tehničkih … [[Govornik se ne razumije.]] nema rješenja. Zato bi bilo dobro da vi i ja uvrstite, ministrice, mogu dati amandman, da se ove stare rere, ferat vrate i da imamo turističku ponudu i da turiste vozamo, jer od Splita do Sinja, iz Splita do Zagreba treba vam, ja mislim, ako je sve uredno sada i 12 sati i više. Prema tome, da bude jedna turistička atrakcija, Ministarstvo turizma nek se priključi jer jednostavno vi ne nudite rješenja. I ne samo što ne nudite rješenja, što se tiče Hrvatske željeznice, vi ne nudite rješenje ni po pitanju prometa. Da došao je autoput, umjesto da ste se bojali tunela 4 puta trebalo je spojiti Vrgorac, Račve Drvenik, jer moj Sinj koji ima 50 tisuća stanovnika, Cetinjski kraj, brzu cestu za spojiti, a ne da nas ta cesta zaobiđe. To je 50 tisuća stanovnika, tako Drniški kraj, tako cijela Dalmatinska zagora, zbog toga iseljavaju ljudi iz Hercegovine, to je bio pravac koji je vezao i Hercegovinu, doduše to je već otvaralo se 5-6 puta, Branko Bačić, Luka Bebić, Ivo Sanader, sve je to otvarano, trake su, pojelo se, par stada janjaca i ovaca da budemo sada umanjen broj ovaca znate kako to iđe kada su izbori, tako da ovaj put vjerojatno biti ćete deficitarni u ovom ponovnom otvaranju, ali mislim da u ovome okviru zakona, vi, znači nema okvir sredstva. Koliko sredstava imamo iz EU fondova, osim vaše strategije i vremenski kada će se to uložiti, kada će biti izgrađeno, kada će biti provedeno. Mi imamo Istru koja nije spojena sa Hrvatskom uopće. Dobro ovdje kažete u zakonskom okviru, da ćemo moći pristupiti svim zemljama koje imaju željeznicu. Još jednom ponavljam, za vrijeme divljeg zapada, ništa u nas nisu bolje usporedba sada ovaj infrastruktura željeznička. To je realnost. Znam kada idem do Drniša, ponekad kada idem do Splita, to je realnost šta je dobro, kao turistički brend je dobro ostaviti i to promovirati kao turističku destinaciju, toliko sporo ide da vidite cijelu Hrvatsku možete vidjeti doslovno sve. Inače ovo je laž i obmana. Ovo je laž i obmana. Ja ne znam što rade naši u Bruxelles koji su gore kod Junckera, Tuska i prijatelja. Naš premjer je riješio ukrajinsku krizu i rusku na Krimu, a ne možemo riješiti ovaj osobni problem, dok od 10,5 milijardi predviđenih sredstava eura, mi smo povukli 900 milijuna, povukli, ne ugovorili, ugovoriti ćemo. Šta ćemo ugovoriti, hoće li to Juncker i Tusk odrediti da iđe za migrante, za ovo, za ono, to ćemo još vidjeti što će kazati. A 5,5 milijardi eura je Hrvatska uplatila do 2020. 2014. znači 5,5 puta više smo uplatili. Tako je lukama, ja gledam i luke, luka Gažanica, 30 i dolje je trebala biti povezanost tako željeznička, mislim luka je vrlo bitna, u srcu Jadrana, 30 milijuna kuna za 20 godina. A uloženo sa cestom Zadar 2 uloženo 2 milijarde i 200 hrvatskog .../nerazumljivo/... a mi za 20 godina cijelu luku damo turskoj tvrtki koja je .../nerazumljivo/... godišnje za milijun i pol kn. Znači mi ne štitimo u to i šta napravimo i šta uložimo, bez obzira .../nerazumljivo/... posebna priča, umjesto 200 milijuna, otišlo je na 600 milijuna kn i tako. Znači novca je bilo, ali prometna povezanost tim novcem kojega smo imali, otišlo je tko zna di u koja bojanja tunela i sve 10 puta je poskupila cesta i nije se ulagalo u željeznice, je li tako? Nije se ulagalo. I zato je ostala izolirana i Dalmatinska zagora i naše zaleđe, vrlo bitno, Hercegovina, to je isto naši ljudi koji imamo ustavnu obavezu skrb o tome području i ljudima da ostanu na tome području, tako je i u zaleđu cijelom kud ide autocesta. Samo da se može šta prije zaobići, prije bi ljudi kad su išli starom cestom, turisti barem svratili negdje, sad samo ti krajevi zaobiđeni, zato imamo dvije trećine Hrvatske prazne. Još jednom, vratit se na ovo, rekao sam općenito .../nerazumljivo/... prometu, izražavam nezadovoljstvo od dana od kad smo ušli u EU, svake godine je po nekoliko sat sporije doći od Splita do Zagreb. Znači od ulaska u EU do sada, ja ne znam, možda imate vi uvažena tajnice nekakav izračun pa možete li reći, koliko je bilo one godine kad smo ušli u EU vrijeme dolaska od Zagreba do Splita, a koliko je sada? I zamolio vas da ovo javnosti javno kažete kad će se graditi moderna proeuropska, kao što je u Francuskoj kao što je u Španjolskoj, da bude 300 km/h. Pa nije problem doći iz Splita ili ne znam, iz drugih krajeva do Zagreba. I tako smo dali našim građanima jeftiniji prijevoz, našim poduzetnicima jeftiniji prijevoz, postaju konkurentniji, a na ovaj način jednino ovo sad trenutno stanje je za turističke svrhe dobro jer toliko je spor, stvarno je spor da možete vidjeti cijelu Hrvatsku ono idealno, pa evo predlažem vam da našu promovirate za filmsku industriju, za turističku promociju RH i naše vlakove i cijelu infrastrukturu i bit će turisti zaista zadivljeni kakve su naša željeznička stanja.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bulju. Imamo nekoliko replika. Poštovana kolegica Grozdana Perić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani kolega. Pa vi zapravo zaboravljate da ta pruga je unska pruga koja povezuje sjeverozapad Hrvatske sa Jadranom i da na tom potezu zapravo dio koji pripada Hrvatskoj je svega nekih 59, 60 km, ostalo prolaze zapravo kroz BiH što nije nebitno, da bi se uredili svi ti odnosi, da bi se krenulo u obnovu, što bi svi volili jer mi bi željeli isto tako da naša promet se i teretni i putnički što više odvija željeznicom, a isto tako niste pogledali da u nacionalnom programu željezničke infrastrukture od 2016.-2020. lijepo stoji da je preko 17 milijardi kn se predviđa ulaganja i tamo imate pobrojano što sve će se raditi i radi, počevši od Dugog Sela-Križevci, do Novske, do Koprivnice, Karlovca itd., [[Upadica: Zahvaljujem.]] prema tome postoji.
Odgovor poštovani kolega Bulj.
Nisam sad čuo koliko ste rekli milijardi da stoji od 2016.-2020., pa puno toga stoji na papiru napisana, mene zanima evo baš .../nerazumljivo/... predstavnici ministarstva ovdje nama saborskim zastupnicima odgovori koliko je do sada potrošeno tih sredstava, da li su pokrenute, da li je uloženu u tu namjenu koju je napisano, sad je 2019., još 11 mjeseci i to je gotovo. Sad je baš bio trenutak i hvala vam lijepo, da vidimo koliko je tih sredstava potrošeno koje ste vi spomenuli, koliko ste rekli, ne znam, .../nerazumljivo/... nisam vas dobro čuo ispričavam se, pa evo, ujedno odmah tajnici, predstavnici ministarstva da odgovore, od ovih sredstava koje je pitala kolegica, koliko je do sada potrošeno za namjenu? Hvala.
Zahvaljujem kolega Bulj. Sljedeća replika, poštovani kolega Davor Lončar, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Bulj. U nekoliko navrata sam imao priliku s vama razgovarati kad je u pitanju luka Gaženica i paušalne iznose koje iznosite kad je u pitanju njen gospodarski razvoj i sveopći učinak koji će ona dati nisu točke i volio bih da povezanost luke Gaženica, u ovom slučaju Zadar 2, a i u budućnosti povezano sa budućom željeznicom koja će se sigurno graditi i povezati Šibenik, Split itd. će dati nemjerljive učinke uopće u državi kad je u pitanju financijski pogledi i razvoj i zapošljavanje novih ljudi. Zato vas molim da ne vjerujete onima koji plasiraju lažne informacije jer luka Gaženica ide svojim tempom i u skoro vrijeme, još jednom ponavljam, će dat sveukupni veliki gospodarski razvitak RH.
Zahvaljujem, odgovor kolega Bulj, izvolite.
Da, luka Gaženica je jedna od najznačajnijih projekata usred Jadrana, Zadar je uvijek bio povijesno lučki grad, međutim povijesne turbulencije su bile na središtu strateški vrlo bitan. Međutim, da dezinformacije nema, ja sam tražio tematsku sjednicu, nisam dobio niti jedan odgovor po tom pitanju. Bila je gđa. Marijana Šešelja, koja je dolje i županijska liječnica i koga god o tome i g. Pupić koji gotovo cijelo vrijeme govori, bili smo tematska sjednica odbora, bili su predstavnici ministarstva i činjenica je da sad Zadar 2 i lukom je 2 milijarde i 200 milijuna kn potrošne, uloženo u to, a da ćemo i dati godišnje za turskoj tvrtki za milijun i pol kn, što znači 20 godina, 30 milijuna kn. Pa vi usporedite, niti 1% oni neće dati, to je činjenica, ne znam dokle se sad s tim došlo, nešto se tu zastalo, neke sumnje se pojavile ali ja očekujem da će Hrvatska država upravljati lukom, da će biti spojena željeznica međutim u ovim zakonima i ovim što je kolegica Perić rekla ja ne vidim da se ta sredstva ulaže koja su predviđena.
Zahvaljujem kolega Bulj na odgovoru. Sljedeća replika, poštovana kolegica Branka Juričev Martinčev. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa poštovani kolega Bulj, spomenuli ste iznos sredstava koji je RH povukla iz europskih fondova svega 800 milijuna kao što ste rekli. Ne možemo nitko biti zadovoljni sa iznosom koji je povučen s obzirom da imamo raspoloživih 10,7 milijardi eura međutim ne radi se o iznosu od 800 milijuna, treba reći da je ukupno plaćeno 1 milijardu i 980 milijuna eura i ako to usporedimo sa iznosom od 291 milijunom eura koji smo povukli do listopada 2016. godine vidi se značajni napredak. Još bih jedanput voljela i da vi znate i naša javnost, znači sva sredstva koja smo dužni bili povući i raspoloživa su nam bila u 2014. godini, znači u roku od 3 godine moramo ju u cijelosti povući do 2017. su povućena kao i ona iz 2015. do kraja 2018. godine.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici. Odgovor kolega Bulj, izvolite.
Ne znam službeni pokazatelji su rekli drugo, da je ugovoreno puno toga da se ugovara ali da je 900 milijuna kuna povućeno krajem 2017. znači 900 milijuna to je taj iznos, pardon eura, a 5,5 milijardi kuna smo uplatili u 2014. do 2020. Znači i ja ne znam, ja čujem najave da će uopće kohezijski fondovi se smanjiti sredstva zbog raznih problema, da će, to je najavio Tusk, Juncker, on to, zbog migrantske krize, zbog. Tako da taj, fondovi za izravnavanje, tko zna hoće li oni biti i hoćemo li mi to dostići i što će se događati. Jer zasigurno više te europske jake sile gledaju sebe nego nas, mi smo njima samo jedno malo tržište, interes, ne znam prodaja loše hrane, lipo upakovane, ali puno lošije. Tako da ne bih se s vama složio da je Hrvatska napravila nekakav pomak po povlačenju sredstava iz EU. Hvala.
Zahvaljujem kolega Bulj. Prelazimo na sljedeću raspravu. Poštovani kolega Nenad Stazić. Nije nazočan. Poštovani kolega Ivan Lovrinović, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima. Tema je vrlo važna, dakle Prijedlog novog zakona o željeznici, u samom početku vi ste napisali da je ovdje prije svega riječ o nužnosti usklađivanja postojećeg zakona sa direktivama EU. A ono što je najvažnije što se ustvari u tim direktivama traži? Traži se da se ovaj segment liberalizira. Liberalizacija znači privatizacija. Mi se ne trebamo plašiti privatizacije. Dakle ova zemlja je odlučila se za jednu vrstu kapitalizma koji nažalost nije postao onaj jedan progresivni kapitalizam, razvojni nego onaj njegov najgori oblik a to je onaj ortački i ajmo tako reći klijentelistički kapitalizam koji nas vuče nazad. Kada govorimo o željeznici, što to znači? Ovdje se kaže biti će upravitelj znači željezničkog prometa znači koji će upravljati čitavim ovim sustavom. To će biti jedna formalna funkcija jer će šapu na ovu čitavu priču staviti veliki igrači iz EU a njima je to presudno važno iz geostrateških i geopolitičkih razloga jer prolazi i važan koridor prema jugoistočnoj Europi preko Hrvatske. Dakle to je ono što je, što treba naglasiti što je važno. Hrvatska nikada nije pokrenula ulaganje u taj glavni pravac koji bi spojio Rijeku, Zagreb, Slavonski Brod, Vinkovce, srpsko-mađarsku granicu pa dolje prema Turskoj, Grčkoj, Bugarskoj itd., itd.. Za to vrijeme samo se ulagalo u ceste a vlade koje su vodile ovu državu valjda znaju zašto su samo u to ulagale. Ali što će se sada dogoditi kada vi progurate ovaj zakon? Pa vidite ove lokalne pruge već se vidi kako se određeni lokalni pravci pružni prave i očito je ova struktura koja je na vlasti ona misli da će ostati do sudnjeg dana na vlasti i da će te pravce podijeliti svojim podobnim zastupnicima, interesnim skupinama i to vi već vidite da su pojedini zastupnici izborili da se do njihovih malih gradića da ne kažem sela provuče neki ogranak pruge. Za to vrijeme glavni koridor stoji. Brzina prijevoza to je ovdje već rečeno ona se smanjila znači strahovito teretnog prometa na 25km, putničkog negdje 45km na sat i to je ono što je. Kada govorimo o prijevozu tereta a to je izuzetno važan segment koji zanima zapadnu Europu, EU, u tom kontekstu možemo reći da HŽ sudjeluju u ukupnom prijevozu tereta u Hrvatskoj sa oko 17% dok željeznice u prosjeku u EU prevezu oko 28% čitavog svog tereta koji postoji. Već sam rekao kako izgleda željeznica u Hrvatskoj, vlakovi sve sporije voze, sve slabije vide kuda voze i prave sve veće gubitke i kakva željeznica takva i ova Vlada i to je stvarno pravo ogledalo, željeznica je pravo ogledalo hrvatske Vlade koja vidite ne zna kupiti polovne avione a zamislite da napravi koridor od Rijeke do Zagreba i dalje to dakle njima je ono zadatak koji ne mogu riješiti. Ali ostaje problem za državne financije za nacionalnu ekonomiju. Umjesto da je željeznica koja kada imate lokomotivu vi vidite ona vuče naprijed, za sobom vuče teret naprijed, razvija, tako bi trebalo biti u gospodarstvu. Umjesto da željeznica povuče hrvatsko gospodarstvo ona ga ustvari vraća u rikverc. E tako ni jedna, ničija željeznica, ni jedno gospodarstvo ne može uspjeti. Zašto ga vraća u rikverc? Nikada nitko nije proveo istinsko restrukturiranje HŽ-a. Sve su to bila politička restrukturiranja jer se od, znači, osamostaljenja RH do danas promijenilo 25 uprava, ponavljam dragi građani 25 uprava, sve su to bili politički menadžeri, a i danas su i oni nikad tamo ništa neće riješiti. Oni svi žive na jaslama državnog proračuna jer se godišnje u prosijeku između 700 milijuna i jedne milijarde, znači, transferira i subvencionira sustav HŽ-a, kako iz koje godine. U tom kontekstu, znači, imamo kroničnog gubitaša, ali ne toliko kao što su, recimo, Hrvatska brodogradnja, ali u ovom segmentu to je jako puno. Ja se ovim ne zalažem za to da se ljude masovno otpusti kućama, ne daj Bože, ali i ljudi koji tamo rade, vlakovođe, kondukteri, činovnici, činovnice, oni znaju da ovakva firma njima, posebno njihovoj djeci ne može opstat, mora se pokrenuti proces zdravog restrukturiranja koji će voditi stručnjaci koji nisu vezani za politiku. Vidite kako se ovdje vode javna poduzeća, pa evo, recimo, HNS jedna beznačajna stranka koja da nije bila s SDP-om ne bi imala stvarno jednog zastupnika, oni drže čitava pola Ministarstva, drže javna poduzeća iz energetike, pa tako isto i HŽ je leno pojedinih, znači, političkih stranka. Oni o željeznici i razvoju budućnosti neće, neću reći da nemaju pojma, ali malo znaju i neće ništa napraviti. Ajmo vidjet kako je to samo kratko bilo jer Stranka promijenimo Hrvatsku nije stranka koja se bavi samo poviješću, nismo institut, ali uzmimo Vinkovce recimo, vidite, Vinkovci su prije, prije rata godišnje se tamo kretalo, prometalo 18 milijuna putnika godišnje, znači, oko 50 000 putnika dnevno je prolazilo kroz Vinkovce, preko 360 vlakova dnevno, danas nema ni 110 i da ne navodim druge podatke, taj je grad živio, to je grad željeznice, ljudi su bili vezani, znači, to je tamo jednostavno palo na niske grane. Neće da naručuju drugi, znači, poduzetnici države, ne možete prevoziti, zato stoji i Luka Rijeka, to mora biti povezani strateški pravac investicija RH. Stranka promijenimo Hrvatsku, naši Odbori za gospodarstvo i financije, mi nudimo rješenja, dakle, mi nismo ovdje došli, ja vam nisam došao u HS samo kritizirati i praviti predstave. Kako mi vidimo ova rješenja? Što ćemo mi napraviti kada sutra budemo sudjelovali uz podršku građana u Vladi? Prvo što ćemo riješiti jest da ćemo maknuti političke menadžere iz HŽ-a i provesti javne natječaje koji će biti zaista profesionalni i održavati, znači, dovesti one ljude koji znaju raditi svoj posao. Pokrenut ćemo upravo konačno ulaganje u glavni pravac Rijeka-Zagreb prema Slavoniji i Mađarsko-Srpskoj granici. To će povećati bruto domaći proizvod, ali sada će netko reći, pa da i drugi nam govore, ali odakle, odakle nam novac, vidite da svi govore da nema novca. Gospodo, vidjeli smo jučer kako ministar financija manipulira, izruguje nam se, smije nam se u lice, on kaže da za Uljanik treba izdvojiti ponovo 2,5 milijarde kuna, znači, da se subvencionira, da se spaja, a da se od toga moglo 60 škola napraviti, 90 vrtića ili 15 000 djece, ustvari da su sva novorođena djeca mogla dobiti po 15.000,00 EUR-a, a ja mu poručujem odavde koliko svake godine plaćaš iz proračuna nepotrebno kamata bankama i Mirovinskim fondovima? 5 milijardi kuna i to svake godine, a Uljaniku treba sad samo 2,5 milijarde, 5. milijardi, onda pomnoži sve ovo što si jučer rekao sa dva i dosta je takve manipulacije. Takvu politiku trebamo zbrisati iz RH i takvi ljudi ne rade u korist RH i građana, već da ga manipuliraju i stvaraju povoljne okruženje za interesne skupine. Kao što vidite, znamo gdje ima novca, imamo znanje, znamo tko zna napraviti prugu, ali treba, to neće i ne znaju napravit postojeće ljude, to samo mogu novi ljudi, nove stranke. Ljudi koji su stručniji, pošteniji, hrabriji, oni mogu donijeti promjene RH i zato ja od ovoga Zakona ništa ne očekujem jer ova Vlada nema strategiju za ništa, vidite, ona ne zna nabavit polovne avione, a kamo li da riješi glavni prometni koridor. Dakle, ovdje sam da pošaljem poruku ohrabrenja, kako vama zastupnicima, a posebno građanima, da ima rješenja, da možemo normalno živjeti i da ima novca, a ima na svu sreću i ljudi koji to znaju napravit, ali vi ćete o tome, trebate na izborima odlučiti. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Lovrinoviću. Replika, poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi zastupniče Lovrinović. Znači, koliko vidim iz vašeg izlaganja, mi se ustvari vraćamo u prošlost. Koliko je meni poznato, u doba Kraljevine Jugoslavije 90% infrastrukture iz svih tvrtki bilo je u stranom vlasništvu i usprkos svim tim međunacionalnim sukobima i napetostima u stvari je upravo slabo gospodarstvo bilo glavni uzrok raspada te države koja jednostavno nije imala nikakvu snagu da se odupre njemačkoj invaziji da kasnije uopće opstane. Ni oni nisu mogli kupit jednu poštenu eskadrilu aviona i to je, čini se, simptomatično i za našu državu, gdje mi dok, rasprodajemo sve što se rasprodati može, evo, čak sad i željeznice, isto tako nismo u stanju kontrolirati svoj vlastiti zračni prostor. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegi Bunjcu. Odgovor kolega Lovrinović, izvolite.
Pa kolega Bunjac, dobro ste primijetili, vraćamo se u rikverc, znači, u povijest. Pa vidite, kada je Austro-Ugarska otvarala prugu od Rijeke, pa prema Zagrebu, brzina je bila ista kao što je danas, ista potpuno, prema tome u prošlost debelo. E, ali zato smo, vidite, nove stranke su došle u ovaj HS i mi se nećemo miriti sad sa ovim što je bilo jer ovim ljudima koji su već 15, 20 godina ovdje, pa to je njima znate, kao da dođu na kavu, pročitaju novine, šuplje priče uglavnom pričaju, bez argumenata znanja i to treba jednostavno ispratiti odavde iz HS. Zato pozivam sve građane, sve manje stranke i zastupnike koji nikada nisu sudjelovali u vlasti, u drugi Domovinski rat za pravdu i dostojanstvo hrvatskog građanina i da budemo svoji na svome i da krojimo sami svoju sudbinu. Hvala lijepo gospodine predsjedniče.a
Zahvaljujem. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče HS. Uvažene kolegice i kolege, poštovani predstavnici Ministarstva, mi danas govorimo o HŽ-u i moramo si postaviti pitanje što su to uopće HŽ-e? Teoretski, to bi trebala biti tvrtka od strateškog interesa, motor gospodarstva i ponos države. Željeznica bi trebala predstavljati najsigurniji i najjeftiniji prijevoz. Čak i prosječno informiranom građaninu jasne su prednosti željeznice, a u RH je logika poprilično jasna, naime, trebalo bi sagraditi 3 glavna pravca koji, kao što kaže kolega Lovrinović je, odredila još i Austro-Ugarska, znači, pravac Ljubljana-Zagreb-Beograd, pravac Mađarska-more i pravac Zagreb-Split. To bi nas, doduše, koštalo nešto novca, vjerojatno nekoliko milijardi kuna, ali da smo bili država, da smo imali na vlasti državnike, a ne marionete, u proteklih 28 godina taj smo posao mogli odraditi već nekoliko puta, a ne jednom s obzirom da se radi o samo par stotina kilometara pruge. Evo, recimo, ima RH novca da gradi žičaru koja košta pola milijarde kuna, više košta nego u Alpama i da se samo taj novac, recimo, uloži u gradnju pruga već bi imali prugu barem od Zagreba do Delnica, ako ne i dalje. Danas u svijetu oni sporiji vlakovi voze 160 km na sat, oni malo brži i preko 300 i da imamo takve pruge, RH bi postala ko jedno, mogli bismo reći, malo veće dvorište u kojemu bi stanovnici Rijeke mogli raditi u Zagrebu na bazi dnevne migracije, a stanovnici Zagreba kupati se u moru bez potrebe da iznajmljuju apartmane. Ali evo, umjesto da budemo kreativni, mi sliježemo ramenima, nemamo nikakvu strategiju, nemamo poboljšanja i tek sada, nakon pustih desetljeća, u HS dolazi nešto što se naziva Zakon o željeznicama. Da, umjesto uspješne tvrtke koja bi nam nosila zaradu, od koje bi svi profitirali, mi imamo u praksi danas kliničkoga mrtvaca koji je samo sjena, čak i onoga što smo nekada imali u toliko mrskoj Jugoslaviji, a kamoli onoga što je uobičajeno u državama EU. Trebam li uopće reći da smo i po ovom pitanju samo europsko dno, kao i u hrpi drugih stvari, poput standarda građana, neovisnosti pravosuđa, ravnopravnosti spolova, izdvajanjima za znanost, uspješnosti Sveučilišta, pa čak i brzini interneta i recikliranju baterija. Biti na dnu, zar to uopće treba pitati kada se spominje RH? Za nas je, dakle, evo, čak i ta prošlost koju tako žustro odbacujemo, svijetlo kojem se ne možemo približiti čak niti približno. Nekada, dakle, prije 30, 40, 50 godina do Vinkovaca nam je trebalo 2 sata vlakom, danas nam treba 4. Slučajno evo, ja baš dolazim iz Međimurja, iz Čakovca, Međimurje je inače imalo prvu prugu u RH i tamo sam naučio, saznao da su čak i u doba Mađarske vlakovi vozili brzinom 100 km/h, a danas voze 30 do 40 km/h, znači, u biti brzinom malo bržega bicikla. Vlakovi, ne samo da voze sporo, nego u pravilu kasne zbog vrlo loše infrastrukture, ali i zbog toga što voze jednim kolosijekom, pa ako jedan vlak stane, onda stane cijeli željeznički promet u RH. Putnik koji putuje vlakom može očekivati veliku neudobnost, veliko kašnjenje, čak je, godišnje se otkazuje oko 1000 linija, pa se onda to kao nešto malo nadopunjuje autobusima, a često se dogodi da, nažalost, nema ni autobusa, putnik ostane i bez prijevoz, a i bez novaca jer HŽ novac za pružene usluge ne vraća. U svijetu je, naravno, drukčije, imate čak u Japanu situaciju da nikada nijedan vlak nije zakasnio ni jednu sekundu, a da je slučajno zakasnio jednu sekundu, ministar prometa podnio bi ostavku. Za razliku od Japana, u RH se još nikad nije dogodilo da je jedan vlak došao na vrijeme, to je bitna razlika. U EU, ne idemo do Japana, on je možda malo predaleko, sa 28% tereta prevozi željeznicom, u RH samo 17 9% ljudi putuje vlakom u Hrvatskoj, samo 3 sa tendencijom pada. Kako smo se doveli u to stanje? Pa doveli smo se u to stanje jer još od 1990. godine po nalogu HDZ-a započelo pogodovanje cestarskim lobijima po principu stranačke osobnosti, a u HŽ su se otpuštali i tjerali kvalitetni radnici da bi se zapošljavali uhljebi i rodbina koji često nemaju blage veze o željezničkom prometu. Tako smo iz stanja gdje smo imali, ne znam, dva-tri šefa i 15-20 radnika, danas u HŽ-u stigli do stanja da imamo 15-20 šefova na jednoga radnika. Tvrtka propada, a direktori imaju plaće veće nego premijer Andrej Plenković. Kupuje se stotine automobila službenih, troše se veliki novci na reprezentaciju, skandalozno veliki, a iz tvrtke se izvlači novac kao što smo čuli, 25 uprava je promijenjeno i što je najgore od svega, izvlači se proračunski novac jer RH godišnje za pruge izdvaja između milijardu i pol i dvije milijarde kuna. Uza sva ta ulaganja danas imamo lokomotive stare preko 35 godina u prosjeku, vagone stare preko 25 godina, jezive dugove koji se gomilaju i slažem se s ovom konstatacijom da je HŽ ustvari slična hrvatskoj brodogradnji, jedna tempirana bomba za proračun za koju je samo pitanje vremena kada će eksplodirati. U Hrvatskoj se daju veliki novci, ali vrlo malo se ulaže u stvarnosti, a kad se ulaže, tada to završava debaklom, kao recimo u slučaju nagibnih vlakova, koji nikada nisu se naginjali, a danas više niti ne voze. Imamo slučaj snjegočistača, gospodo iz ministarstva, odgovorite mi, molim vas u vašoj završnoj riječi, zašto su kupljeni snjegočistači koji nikada nisu vozili. Tko je kriv za krađu milijuna eura? Kome se pogodovalo, zašto kaznene prijave koje su podignute stoje u ladici? Možete li mi odgovoriti, molim vas, što je sa tim snjegočistačima? Lijepo vas molim, hrvatski javnost zanima. Znači, bjesomučno se troši novac, uništava se državna imovina i kako se onda ti svi loši poslovni potezi nadoknađuju? Evo reći ću vam kako. Tako što se sve prebaci na teret građana, klasična HDZ-ova dosjetka. Mi moramo plaćati porez na željeznicu kad kupujemo gorivo za automobil i tako već, ne znam koliko dugo, ali da li 15 ili 20 godina, pa onda vas lijepo molim da, ako ništa drugo, ne može biti doprinos ove moje rasprava, tada vas dakle, pozivam da stvorite uvjete da se porez na gorivo koje se plaća za Hrvatsku željezničku infrastrukturu konačno ukine. Pa da onda barem s te strane ne moramo trpiti štetu ako već toliko iz proračuna dajemo kao porezni obveznici za HŽ. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Imamo nekoliko replika. Poštovana kolegica Božica Makar, izvolite.
... [[Govornik nije uključen.]] jednostavno nisam mogla ne reagirati na vašu tvrdnju da nikad nijedan vlak u RH nije došao na vrijeme. Ne znam da li vi, ali ja osobno dosta često koristim usluge HŽ-a i iz objektivnih okolnosti, točno je da nekad kasne, ali prije svega, ja ću pohvaliti izuzetnu ljubaznosti i korektnost osoblja u vlaku koje se stvarno trudi maksimalno biti na usluzi svim putnicima i obavještavati ih o tome zbog čega se kasni. Zato, molim vas, nemojte takve ocjene donositi, bez obzira na sve ono što stoji, da imamo dotrajalu infrastrukturu, da postoje razno razni problemi u HŽ-u, ali ovo stvarno ne stoji, ta tvrdnja koju ste izrekli. Hvala.
Zahvaljujem kolegice Makar. Odgovor kolega Bunjac.
Hvala lijepo zastupnice Makar. Pa ne znam, evo, vjerojatno ste imali potrebu reći da se vi vozite vlakom. I to je lijepo i ja sam se isto vozio vlakom, ali to sad nije tema ove rasprave. Ono što je bitno je da se upravo mi u Živom zidu zalažemo u stvari za radnike HŽ-a. Oni doista rade i kao što ste rekli, sami su ljubezni maksimalno, međutim naš je cilj staviti stručnu upravu. Znači moja kritika, odnosno naša kritika ide u smjeru da uprave loše upravljaju HŽ-om. A zna se zašto uprave loše upravljaju, zato što su tu došle po principu političke podobnosti. I nemojte sad da počnem sa javnim natječajima i na koji način se u HŽ zapošljavaju ljudi. Zna se po mjesec dana unaprijed, prije nego je natječaj raspisan tko će biti zaposlen. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolega Bunjac. Sljedeća replika, poštovana kolegica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Kolega Bunjac, vi, zapravo javila sam se na repliku na onu vašu rečenicu gdje ste našu željeznicu usporedili s Japanom. To je kao da postavljate pitanje gdje je došao hrvatski program leta na mjesec ili naš svemirski program, kad uspoređujete situaciju koju mi imamo sa situacijom kao u Japanu. Ono što je odluka koju treba donijeti, treba donijeti da li ćemo razvijati željeznicu, kako ćemo razvijati, što ćemo raditi, mi se sad zapravo krpamo ono što imamo, svjesni činjenice da ono što imamo nije dobro i to ključna odluka i rješenje niti biti ni kroz 5 godina ni kroz 10 godina, ako donesemo odluku da je željeznica infrastruktura u koju se ulaže, u koju se razvija što na razini države, što na lokalnoj razini i prvi rezultat možete vidjeti kroz 10-ak godine, ne možete prije a onda tek je pitanje gdje će onda ... [[Govornik se ne razumije.]] ali da barem znamo da razvijamo željeznicu, u jednom trenutku ni to ne znamo.
Zahvaljujem. Odgovor, poštovani kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepo. Uvažena zastupnice Mrak Taritaš, vi ste u pravu kad kažete da se Hrvatska ne može uspoređivat sa Japanom jer je Japan za Hrvatsku velesila na svim mogućim područjima ali mi smo se mogli pomaknuti barem za onog austrougarskoga gabarita znači da vlakovi voze malo brže, da budu malo točniji, da budu malo komforniji, da pruge budu malo idemo reći razvijenije, da možda mi nemamo tu jednu kolosiječnu prugu itd. Ako mene osobno pitate i nas u Živom zidu jesmo li za to da se željeznica razvija, mi za to jesmo. Za to smo da se razvija na svim razinama, znači i na međugradskim prugama i na gradskim i na po mogućnosti, u nekoj budućnosti čak i podzemne željeznice, znači mislimo da je to u bit budućnost, da je to ekološki prihvatljivije. Ponavljam još jednom, jeftinije i sigurnije i svakako trebalo bi zamijeniti ovaj automobilski promet koliko je moguće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Bunjcu. Slijedeća replika poštovani kolega Goran Aleksić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Bunjac, javnosti radi moram vas ispraviti, naime vi ste rekli da se nagibni vlakovi ne naginju, da se nisu naginjali. Naime, oni se jesu naginjali, oni su postizali veću brzinu nego što postižu klasični vlakovi. Osobno sam sudjelovao u pripremi propisa za uvođenje u promet tih nagibnih vlakova međutim problem s nagibnim vlakovima je sasvim druge vrste, oni su kupljeni za pogrešnu svrhu. Nagibni vlakovi služe za prigradski promet i za promet između gradova. Znači za međugradski i za prigradski promet a oni su kod nas kupljeni za promet između Zagreba i Splita, znači za jednu jako dugu relaciju i tu je glavni propust promašaj i ne znam što ću sve reć bačen novac za te vlakove, oni nisu smjeli biti kupljeni, u Hrvatskoj nema prostora za nagibne vlakove, u Hrvatskoj nagibni vlakovi nikad nisu bili potrebni, u tome je stvar. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa uvaženi zastupniče Aleksić na ispravku, vi naravno dolazite iz tvrtke Hrvatskih željeznica pa to sigurno bolje znate ali ona bit oko koje se možemo složiti, znači da nagibni vlakovi nisu ispunili svoju funkciju odnosno da je novac potrošen uludo. Koliko je meni poznato, od tih 8 vlakova koji su kupljeni, samo 1 je još u funkciji, 7 ih je parkirano iako nisu tako stari, samo 15 g., to nije prvi loš poslovi potez Hrvatskih željeznica koje su u proteklih 3 desetljeća izvukle desetine i desetine milijardi kuna iz proračuna a vidimo da je stanje takvo da svatko tko može, kome nije sila izbjegava vlakove i vozi se autom, autobusom, bilo čime, znači praktički, koliko je meni poznato samo učenici, studenti i tako poneki čovjek koji nema auto odlučuju se za željeznicu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegi Bunjcu na odgovoru. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Goran Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažene kolegice i kolege, ja sam željezničar od '88. g. do 2016. g., radio sam na Hrvatskim željeznicama, točnije rečeno u Hrvatskim željeznicama, uvijek kažemo na ali ustvari je točno u Hrvatskim željeznicama. Bio sam prometnik vlakova, bio sam prometni dispečer, bio sam školski instruktor. Zadnje godine prije ulaska u Hrvatski sabor je to čak 17 g., radio sam na izradi prometnih propisa. Poznajem taj sustav od onih najjednostavnijih poslova koji su možda jednostavni samo u smislu da ne zahtijevaju visoku stručnu spremu ali nisu baš toliko jednostavni kada se rade, znači poznajem te najjednostavnije poslove pa do onih najkompliciranijih, poznajem taj sustav uistinu u dušu i jednostavno glavni problem s tim sustavom nije ovaj Zakon o željeznici o kojem raspravljamo danas jer Zakon o željeznici daje dobre okvire, Zakon o željeznici koji ćemo donijeti, ja ču osobno podržati, nema razloga da ga ne podržim, nemam nikakve specijalne zamjerke prema tome zakonu, problem je s nama da bi ne znamo utvrditi svoju strategiju kako razvijati željeznicu pa bi se malo vratio na ona vremena kad sam ja radio i kako se to radi danas. Radio sam na jednokolosiječnoj pruzi dok sam radio kao prometnik vlakova, znalo mi se dogoditi da u jednoj noćnoj smjeni prođe u 12 sati 90 ili 100 vlakova. Toliko danas ne prođe možda na dvokolosiječnoj pruzi. Toliko danas ne prođe na jednokolosiječnoj pruzi u 24 sata. Znači smanjio se ovim prijevoz. Znalo se dogoditi u teretnom djelu kolodvora Kutina da se u jednoj, u 24 sata primi i otpremi ukupno 24 vlaka. Znate li vi šta je to za jedan kolodvor na jednokolosiječnoj pruzi? 24 vlaka, to je ogroman, ogroman posao. Kada sam radio prvu noćnu smjenu samostalno, znači bez nadzora, kada sam položio stručni ispit, toliko sam se zamozgao, toliko je vlakova prošlo kroz kolodvor, toliko je bilo križanja i svega da sam u jednom trenutku uključio izlaz vlaku sa stražnje strane. Ja sam uključio izlaz vlaka a vlak stoji, ne ide nikud. Kako stoji? Pa naravno da stoji kad mu je zeleno sa suprotne strane. Samo vam hoću malo približiti koliko je tada bilo posla. A znali su ljudi govoriti za prometnika vlakova to vam je onaj koji maše, ima crvenu kapu, zviždi i maše. A nije prometnik vlakova ustvari nešto kao kontrolor leta. Znači on upravlja prometom vlakova između kolodvora. Nakon noćne smjene uistinu se čovjek osjeća vrlo vrlo umorno. Danas to, vjerujem nije baš tako. Nije zbog toga što kao prvo nema toliko vlakova, ima ih najmanje dvostruko manje nego prije, nije zbog toga jer su brzine puno manje. Što se događa danas? Danas se događa to da teretni vlak lagano ide ispred putničkog vlaka i putnički vlak njega ne može stići, a ne da ga ne može stići, nego je ista brzina i teretnog i putničkog vlaka. Znači, na dionici pruge između Savskog Marofa i Zagreba, teretni vlak može voziti maksimalnom brzinom 60 km/h i vlak za prijevoz putnika također ne smije voziti brzinom većom od 60 km/h, tako da teretni vlak kad krene ispred vlaka za prijevoz putnika, vlak za prijevoz putnika ne može stići teretni vlak i zbog toga je isto tako, puno lakše raditi jer nisu potrebna pretjecanja, na jednokolosječnim prugama nisu potrebna križanja, znači, posao je puno lakši, ali to je ustvari žalosno da 2019.-te godine je posao lakši na željeznici, nego 1990.-te godine, to je naša tuga i žalost. Kako to promijeniti? Pa to možemo promijeniti samo tako da konačno strateški željeznicu stavimo na prvo mjesto. Moramo vratiti one robne tokove i tokove putnika koje smo imali prije rata, barem 70% onoga što smo imali, nije moguće možda 100%, ali 70% kad bismo vratili, napravili bismo veliki posao. Kako je moguće da je jedna Luka Kopar ima primat ispred Luke Rijeka? Što se tiče te nizinske pruge o kojoj se govori, pa o toj pruzi se govori još od 60-tih godina, čini mi se, ona se stalno provlači kroz medije, kroz javnost, ali se nikad ništa povodom toga nije učinilo, pa nekako mi se čini da se neće ni sada ništa učiniti. Imali smo navodno tu neku kinesku ponudu, ne znam hoće li biti što od toga ili neće, smijemo li mi uopće Kineze zaposliti na tom poslu zbog EU, zbog SAD-a, zbog interesa nekih drugih, ja ne znam možemo li mi kao suverena zemlja postaviti svoje prioritete na prvo mjesto u situacijama kada nemamo konkurenciju, jer u stvari nema konkurencije tome da dođe netko tko uistinu ima kapital, tko ima tehnologiju, tehniku i sve što je potrebno i tko to može u vrlo kratkom vremenu izgraditi i napraviti onako kako to nama odgovara. Raznolikost sigurnosnih uređaja na pruzi je također jedan problem. Mi bismo trebali imati na čitavoj mreži ujednačene sigurnosne uređaje. Da bismo to postigli, vjerojatno kod natječaja bismo trebali malo gledati širu sliku, ne ići po dionicama, nego ne znam, ja u stvari ne znam, ne razumijem se baš previše u javnu nabavu, ne znam je li to moguće, ali potrebno bi bilo vjerojatno i bilo bi dobro da se javna nabava radi na nivou cijele mreže, da se Ugovori rade strateški na 10, 15, 20 godina, da se ugrađuju slični uređaji i da se onda održavanje osigura slijedećih 10, 20 godina, a ne da nam se događa situacija kakva nam se događala zadnjih godina, da u jednom trenutku više nema rezervnih uređaja, rezervnih dijelova za neki sigurnosni uređaj koji je tek ugrađen, pa se onda mora mijenjati kompletna tehnologija zbog toga što više nema ovih rezervnih dijelova koji su potrebni za taj konkretni uređaj. U zadnje vrijeme vidim po medijima napise kako cestovna vozila nailaze na podignutu rampu, a vlak prolazi prugom. I sad ja ne nalazim demantij HŽ-a, pa se pitam što se ustvari dogodilo. Jer o čemu se radi? Postoji mogućnost da se pokvari uređaj za osiguranje cestovnog prijelaza, u tom slučaju, naravno, rampa je podignuta, ali postoji i propis kako se u tom slučaju ponaša vlak odnosno strojovođa. Strojovođa u toj situaciji mora stati ispred cestovnog prijelaza, mora vidjeti ima li vozila na cesti i nakon toga nastaviti vožnju 10 km/h dok ne pređe cestovni prijelaz i onda povećati brzinu. I sad se, naravno, može dogoditi da vlak, na pola vlaka je već, pola vlaka je već prošlo taj cestovni prijelaz, naišlo je neko vozilo, on snimi mobitelom i kaže, evo ga, opet ovi ne rade kako treba, a ne mora bit, ne znam, nisam primijetio baš demantije, jer mislim da moramo raditi na tome da HŽ ovisno o kojem segmentu se radi, Prijevozniku ili Infrastrukturi, brzo reagira na takve situacije u medijima gdje se o željeznici piše loše, a ne mora biti da je željeznica nešto skrivila. Ne bih više duljio previše, u biti, nema se tu što puno za reći, sve je na Vladi RH. Vlada RH mora odrediti jednu strategiju koja treba biti dugoročna na slijedećih 10, 15, 20 godina, mora staviti željeznicu na pijedestal, mislim da je cestovni lobi svoje odradio, cestovni lobi je sigurno imao veliku ulogu u tome da željeznici stagnira sva ova desetljeća rekao bih, i vrijeme je da se to promijeni i da željeznica kao jedan jeftin, ekološki prihvatljiv i udoban prijevoz dođe na prvo mjesto. Ukoliko željeznica dobije brzine koje treba, a nama ne trebaju neke ogromne brzine, nama ne trebaju čak niti nekakvi elektronički uređaji, mi do 160 km/h vozi klasična željeznica, ne treba nikakav poseban zahvat za to, nego jednostavno klasična željeznica i klasična željeznica, a takva je do 160 km/h, ne trebamo ići više od toga, ako to uspijemo i oni vlakovi koji su stari 30 godina, vozit će dovoljno brzo da se ljudi vrate na željeznicu. Hvala.
Zahvaljujem kolega Aleksić na ovoj raspravi. Prelazimo na slijedeću raspravu, poštovani kolega Josip Borić, izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče, uvažena državna tajnice sa suradnicima. Kolegice i kolege, pa evo ja se želim osvrnuti u svojoj raspravi na Zakon o željeznici. Slušajući cjelodnevnu raspravu, više-manje imali smo uvida u to kakva su iskustva putovanja HŽ-om, više-manje opisivanja, osim g. Aleksića koji je sada dao određene strateške ciljeve koje bi trebalo ispuniti, nisam čuo ništa što ne valja u ovom zakonu, osim što jednostavno ne valja čitav sustav željeznica kao temeljno određenje zašto treba sve posmjenjivati, od Vlade do zadnjeg koji radi na kolodvoru i to su nekakva rješenja. Mislim da je ovaj zakon koji je slijednik onog iz 2013. i 2017. godine ipak u pokušaju da se uskladimo sa 4. željezničkim paketom, poboljšanje uz ono što smo imali do sada i da se najviše osvrće na onog glavnog koji je operator željezničke infrastrukture, od samog ustroja, regulacijskih mjera to načina financiranje osnovne željezničke mreže i kao takav postavlja sustav usklađen sa sustavom koji imamo u zajednici, u EU i odražava trenutačno stanje ili mogućnosti sa nekim ostavljenim prostorom da u određenim situacijama kada nam to nije u korist, možemo reagirati i stvarati određene mjere u smislu pristupa željezničkoj infrastrukturi kako ne bi narušili i postojeće stanje koje nije najbolje i to svi znamo. Ovako olako, paušalno riješiti pitanje željeznica, čuli smo, 60 godina se to rješavalo na sličan način, ovi koji s druge strane imaju rješenja na takav način za sve. U jednoj susjednoj državi u 9 mjeseci doveli su je u recesiju, tako da ne trebamo se čuditi onome što bi mogli očekivati, s obzirom na njihova iskustva koliko putuju i koliko dugo se voze do svojih nekakvih odredišta i to je jedini problem ove države u smislu željeznice, bez da se pogleda u dijelu koji govori o izvješću, što su to željeznice radile godinama od 2011.-2017. sa podacima koji ih demantiraju ili govore njima u korist. Mnogi od podataka koji su službeni i valjda stojimo iza njih, ja mislim da ih demantiraju gotovo u svemu, ali dobro, kažem, svatko od nas ima pravo politički govoriti onako kako mislim da je najefektivnije i najbolje. Što je zadatak ovog zakonodavnog okvira? Svakako neovisnost upravitelja infrastrukture koji mora osigurati nediskriminirajući pristup infrastrukturi. To jednostavni znači u smislu trasa i u smislu naknada koje netko treba pratiti. Upravlja i održava, tj. gradi željezničku infrastrukturu, s time ako to radi netko drugi, ima pravo nadzora nad svim funkcijama koje se dodjeljuju vanjskim operatorima. Pitanje financiranja riješeno je ili određeno je čl. 18 gdje najznačajniji svakako prihod o kojem se godinama u ovoj sabornici govori, 20 lipa iz cijena benzina i onda smo čuli rješenje ukinimo to i napravimo sve željeznice i nabavimo nove vlakove i vozimo se 300 na sat. Tako se rješavaju, kažem problemi u Hrvatskoj i jednostavno najlakše imamo jednostavno manji teret na benzinu i riješimo sve oko sebe vrlo efektivno. Što se tiče pristupa, kažem željezničkoj infrastrukturi, prema onome što vidimo, mi smo u 2017. imali 7 operatora u teretnom prometu i jednog jedinog, ako sam dobro vidio, to je HŽ Putnički prijevoz u prijevozu putnika, koji prometuju ili prevoze teret. Da nije stanje jednostavno na željeznici, govori i činjenica da mi, kažem, imamo od same infrastrukturne mreže 2605 km, od toga međunarodnih pruga 1460, regionalnih i lokalnih 1145 km. 545 kolodvora i stajališta, 1512 prijelaza, 109 tunela, 238 mostova. Kada tome dodamo i 4070 skretnica, jasno je da sustav nije jednostavan niti ga je lako održavati, jer na svemu tome biti budan svakodnevno, a svakodnevno po tim željeznicama po podacima putuje 640 putničkih vlakova i 200 teretnih. Bez obzira koliko se nama činilo da tamo nema ničega. Jednostavno je najveći problem možda i sam dio elektrificiranih pruga koje su svega na 980 km, od onih 2605 koliko ih imamo ukupno. I da država ništa ne radi, onda u izvješću ne bi pisalo koliko je uloženo u 2017. godini u izgradnju željezničke infrastrukture. Taj iznos od 470 milijuna kn nije beznačajan i sigurno je jedan napredak u smislu onoga što su željeznice odredile da im je važno kako bi pojedine koridore učinili još konkurentnijima. Mi imamo izgradnju trase Dugo Selo-Križevci i početak trase Gradec-Sv. Ivan Žabno. Potpisan ugovor na trasi Zaprešić-Zabok, 615 milijuna kn. Sigurno da bi mi svi voljeli i milijardu i pol kn ili dvije milijarde, a od toga da nam EU da milijardu i 700 i da to riješimo u godinu dana. Operativno ja nisam siguran da smo mi u stanju riješiti s obzirom na naš sustav građevine ili građevinski sektor više od onoga što se događa sada u toku godine. I onda dolazimo do brzine vlakova. Uspoređujući 2011. i 2017. imamo činjenicu da postoji mali pad u brzinama, a navodi se u izvješću da je taj pad ustvari najveći dio razlog, ne pruga nego kvarovi samih vlakova. Činjenica da održavanje ili kvarovi stvaraju određene probleme koji se onda reflektiraju u vremenu putovanja. Što se tiče povećanog korištenja željezničke infrastrukture koji se mjeri u vlak kilometrima, moramo i tu reći da smo najjeftiniji u EU i naša naknada, osim nizozemske, ako sam dobro vidio, je samo 6 puta manja nego li je u prosjeku EU. Postoje li tu mogućnosti da mi budemo nešto skuplji, tj. da si stvaramo neke prihode koji nisu onda vezani uz neke druge izvore koji su na .../nerazumljivo/... Ista stvar, to je kad govorimo o putničkom prijevozu, o teretnom, te naknade su još i niže. to je pitanje konkurentnosti naših željeznica. Što se tiče prijevoza roba i tereta, najviše gledajući 4 prijevozna segmenta, znači pomorski, cestovni, željeznički i zračni i uspoređujući godinu 2012. i 2017. jasno je da, ne samo željeznički bilježi pad, nego ga bilježi i zračni i cestovni prijevoz, uz silna ulaganja koja smo imali u autoceste i u sve zračne luke. To znači da postoji problem zbog čega se nešto događa. Jedini koji bilježi povećanje prometa je pomorski prijevoz i u 2012. u odnosu na 2018. imamo povećanje od 2 milijuna putnika. Kad gledamo sve ostale, kažem i terete i sve ostalo, jasno je da su tu željeznice podbacile i za to postoji razlog. Da li je razlog nedovoljnog prometa tj. tereta koji imamo u luci Rijeka, da li je razlog deindustrijalizacija države u smislu da su nestali nekadašnji veliki korisnici u smislu industrije, pa samo pitanje, ne znam, jedne koksare u Bakru ili željezare u Sisku je bilo pitanje dnevnog prometa od 40-ak ili više vlakova u oba smjera. To nisu beznačajni inputi da bi se samo tako, kažem, govorilo o tome da sve u ovoj državi ništa ne valja i što god pogledamo čini nas nezadovoljnima. Zasigurno je da država čini pomake onoliko koliko može. Nema silne ili ubrzane izgradnje željeznica jer nisu jednako gradivi objekti kao što su to bile ceste, ipak tu postoje specifičnosti koje ne možemo podvesti na to da ta naša operativa, naši inženjeri i svi ostali mogu samo na jedan lagani način izvesti. S takvim građevinskim zahvatima očito moraju se uhvatiti u koštac i neki drugi stručnjaci i ljudi koji to mogu izvoditi tako da evo, u samom pogledu i onome što nudi ovaj Zakon o željeznici smatram da je on veći iskorak od onoga što smo imali do sada napisano u smislu da temeljno određuje pravila na koji način se taj temeljni operator sustava mora ponašati temeljen onoga što preuzima u smislu obveza prema EU koje smo sami preuzeli i što mora činiti da svi ostali imaju pristojan tj. jednaki pristup cijeloj infrastrukturi kao što treba biti ili kao što je to u drugim zemljama EU. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Boriću, imamo replike. Poštovani kolega Tulio Demetlika, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovani kolega Boriću, ja se zahvaljujem stvarno na ovim svim iznesenim podacima koje ste se potrudili da iznesete, ali čestitam na ovome što ste priznali da se u željezničke pruge i u željeznicu uopće ne ulaže. Kad ste na samom početku rekli da nismo debatirali o zakonu, mi smo na samom početku rekli da zakon kao takav, koji se usklađuje s europskim direktivama je okej, međutim, zakonom ćete se samo vi hvaliti kao vladajući da ste još jedan zakon izglasali, a željeznica praktički nemamo. I zato, ja ću vama predložiti, da mi prebacimo iz ovog ministarstva željeznice u ingerenciju Ministarstva kulture, jer kao što ste htjeli zatvoriti željeznicu u Istri, da postane jedan spomenik kulture i kulturno dobro jer sad ta željeznica već izgleda kao muzejski primjerak. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo. Drago mi je evo kolega Demetlika da vi na taj način pristupate ovoj temi. Tako ste pristupali vjerojatno i brodogradnji i Uljaniku i vidimo kako je to završilo. Hvala.
Zahvaljujem kolega Boriću. Sljedeća replika poštovani kolega Tomislav Klarić, izvolite.
Uvaženi kolega Boriću, rekli ste da ovakvo paušalno rješavanje željeznice neće nas dovesti nikud. Ja ću se vratiti, a budući sam puno godina proveo na željeznici, na 2000., 2001. godinu i tad se zapravo počelo paušalno rješavati željeznicu i čitavo ovo vrijeme, sve vlade do sad su na neki način trpjele posljedice tadašnjih odluka. Od nabavka onih famoznih nagibnih vlakova, koje više niti jedan ne vozi, a još uvijek ih plaćamo u silnim milijunima kn, od parcijalnog rješavanja ne znam kakvih sve problema, od rastakanja jedne strukture koja do 2000.-ih itekako funkcionirala, sami ste spomenuli, vozili na tisuća tona tereta iz riječke luke, iz bakarskog bazena, iz Ploča, dakle, dok se ne krene u studiozno rješavanje ovoga problema, ponašat ćemo se i dalje kao pijani milijarderi jer nije činjenica i nije istina ovo što ste rekli da se u željeznice uopće ne ulaže, g. Demetlika, u željeznice se [[Upadica: Zahvaljujem.]] itekako ulaže, međutim nije se ulagalo onako kako [[Upadica: Zahvaljujem kolega Klarić.]] [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Odgovor kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo. Samo radi javnosti, ja nisam rekao da se ova Vlada ili bilo tko paušalno rješava pitanje željeznica nego da imamo paušalna rješenja sa strane oporbe danas tijekom cijele rasprave koja onda to pitanje rješava onako kako oni to misle da je to najbolje, uglavnom su to komentari kako je tko putovao i kako je dobro ili udobno došao do određenog odredišta. Činjenica jest, ja sam i naveo koliko je uloženo 2017., nemamo podatak za 2018., ali mislim da je slična negdje, na nivou preko pola milijarde kn, da imamo dva pravca koja se grade, da se koriste sredstva fondova EU, a neke teme nikada neće biti zatvorene kao što su tema spajanja znači Istre sa ovom dijelom Hrvatske u smislu željeznice i to je pitanje koje će se vjerojatno također razmatrati od strane ministarstva koje treba voditi ovu priču.
Zahvaljujem kolega Borić na odgovoru. Sljedeća replika, poštovani kolega Željko Lenart, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Kolega Borić, vi ste rekli, znači da mi s ove druge strane rješavamo paušalno željeznice, no ja sam pitam u vrijeme kad je čovjekova letjelica sletjela na Mars, kad ne napustila Sunčevi sustav, mi imamo željeznicu kakvu imamo danas i brzine koje imamo. 86.-e kad sam upisao fakultet vozio sam se brzim vlakom od Kutine do Zagreba 53 minute, danas se vozim sat i 27 minuta unatoč tome što je rekonstruirano od Zagreba do Dugog Sela. Ja vas pitam da li ste vi zadovoljni sa takvim željeznicama i da li bismo mi trebali te željeznice stvarno riješiti na neki drugi način. A ovih 27 godina, ja ne znam tko je imao najviše priliku rješavati probleme HŽ-a i onoga što se dešavalo i tko je rasparcelirao u toliko sitnih firmi koje su na kraju otišle tu gdje su otišle. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom kolegu Lenartu. Odgovor kolega Borić.
Hvala lijepa. Kolega Lenart vi znate dobro i ja jer smo u isto vrijeme bili državni tajnici da ste i vi dali svoj doprinos u HDZ-ovim Vladama pogotovo u ministarstvu koje je upravo rješavalo pitanje željeznica. Nisam vidio taj vaš doprinos jer ste se vi tada bavili turizmom i brojem noćenja. Tako da ne možete bježati ni od sebe, sebe ekskulpirati od nekakve vlastite odgovornosti u svemu tome ali kažem jednostavno ne priznajući da se baš ništa ne događa, ja se ne slažem s tima, ova država trenutačno čini ono što može. Da li se možemo zaduživati kao što smo to radili za autoceste, ja mislim da više ne možemo i da postoje modeli koji su sada ovdje i navedeni u zakonu na koji način razvijati infrastrukturu i tko je za to zadužen. Ali reći da ništa ne valja, ništa ne funkcionira s time se eto ne slažem.
Zahvaljujem kolega Borić na odgovoru. Povreda Poslovnika poštovani kolega Lenart. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče članak 238. stalno vrijeđanje. Kolega Šuker i kolega Borić ako vama smeta što sam ja bio državni tajnik u Ministarstvu turizma, bio sam u najboljem ministarstvu tada i dobro sam radio svoj posao za razliku od vas. Jedan ste bili ministar financija kod Sanadera a drugi isto ne može se baš pohvaliti nekim. ... [[Upadica se ne čuje.]] Ne nisam bio, [[Upadica Brkić: Poštovani kolega Šuker, molim vas.]] kolega Šuker ne kod Sanadera nego kod gospođe Kosor. ... [[Upadica se ne čuje.]]
Poštovani kolega Šuker nisam vam dao riječ i molim vas nemojte upadati kolegi u riječ a vi kolega Lenart molim vas ne činite ono što ne želite da drugi vama čine i nemojte ubuduće zloupotrjebljavati institut povrede Poslovnika jer Poslovnik ničim nije povrijeđen. Prelazimo na sljedeću repliku, poštovani kolega Goran Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi kolega Borić vi ste spomenuli kako se sad ovim zakonom propisuje nešto a ustvari to što ste vi spomenuli nije ništa novo, neovisnost upravitelja infrastrukture postoji već i sada, sve to što imamo po novom zakonu imamo i po ovom zakonu koji imamo sada. Nego ja bih vas nešto drugo pitao nego nisam to shvatio iz vašeg izlaganja. Smatrate li vi da bi trebala Vlada RH strateški staviti željeznice sada na vrh interesa RH i razvijati ih sljedećih 10 godina na način da one konačno dostignu nekakav nivo srednje razvijenih europskih zemalja. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Aleksić nakon što smo se dvije godine bavili pitanjem rješavanja znači refinanciranja ili reprogramiranja svih kredita u autocestama da bi stvorili održivi sustav koji može vraćati kredite koji su uzimani za izgradnju te infrastrukture. Nakon mnogo projekata koje imamo i ulaganja u zračne luke Dubrovnik, Split, Zadar itd., i u luke državnog značaja kada govorimo o pomorskom prijevozu plus županijske luke također mislim da su ostale jedino željeznice te koje se također mislim gura u prvi plan da bi trebali u sljedećih 10-ak godina uz pomoć EU i sredstava koje nam stoje na raspolaganju, kada se za to stvore uvjeti, pogledajte izvješće HAKOM-a i stanje određenih projekata na najjužnijem koridoru, lijepo tamo nacrtano i piše u kojoj je što fazi, barem je bilo u 2017., nadam se da smo napravili iskorak u 2018. pa da možemo procijeniti imamo li vremena u 10 godina odraditi to što nam je važno, ne gledajući svaku pojedinačnu malu lokalnu ili regionalnu trasu.
Zahvaljujem poštovanom kolegu Boriću na odgovoru, sljedeća replika poštovana kolegica Ljubica Lukačić.
Pa kolega Borić vi ste u svojoj raspravi govorili o pristupu željeznici. Mislim da je svakako važno spomenuti da i željeznica kao i sve ostale vrste prijevoza moraju biti pristupačne osobama sa invaliditetom. Važno je spomenuti da unazad par godina nismo o tome mogli niti sanjati a da danas ipak možemo vidjeti da su nam i vlakovi prilagođeni, nismo još uvijek zadovoljni naravno. Ali evo i državna tajnica ovdje osobno pa i njeni kolege zajedno sa pokretom osoba sa invaliditetom čine sve kako bi sve vrste prijevoza međugradski, željeznički prijevoz prilagodili osobama s invaliditetom evo rekla bih na opće zadovoljstvo i ne samo njima nego i svim ostalima.
Zahvaljujem kolegici Lukačić. Sljedeća replika poštovani kolega Davor Vlaović. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Borić, slažem se s vama da trebamo donijeti ovaj zakon, da imamo zakonodavni okvir usklađen sa europskim zakonodavstvom. Slažem se i s vama da se ne može preko noći popraviti stanje u željeznici pogotovo ne bez ulaganja investicija. Rekli ste 470 milijuna kuna je uloženo i to stoj. Međutim po nacionalnom planu trebalo je biti uloženo preko 17 milijardi. Zašto nije uloženo? Tko je odgovoran? Kažete trebalo bi smijeniti uprave, nadzorne odbore, radnike, prometnike. Ne, treba smijeniti i one ministre koji nisu vodili brigu o tome, treba smijeniti uprave i nadzorne odbore a radnici prometnici su korektno odrađivali svoj posao. I onaj prometnik je uredno zviždao i mahao i govorio da nije ispravna pruga, da treba pružne prijelaze riješiti, da treba investirati a vlakovi su prolazili i ništa se nije promijenilo. Da, vlakovi prolaze, odnosno karavane prolaze a industrija nam pada. Hvala.
Zahvaljujem kolega. Odgovor kolega Borić.
Kolega Vlaović ja nisam rekao da treba smijeniti ovo što ste vi sada dodali, to ste vi izmislili tako da … ... [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ne to ste vi sebi dodali da bi imali efekta, da bi mogli uopće reći nešto kažem jer činjenica je da su ti ljudi koji rade na željeznici nositelji i ovakvog sustava koji po vama ne valja ništa a sada ih kao hvalite jer su oni jedini ustvari koji čine sustav. Nije istina. Sustav se dograđuje onoliko koliko se može dograđivati. I tko ne bi bio sretan da se potroši 10 milijardi i uredi sustav u godinu dana. Imamo li mi takve mogućnosti, budimo realni, budimo realni. 10 milijardi nije se moglo uložiti ni u autoceste a kamoli u izgradnju željezničkih pruga koje su malo sofisticiraniji građevinski objekt od bilo kakve ceste ili autoceste. I to što vama olako izgleda, nekim ljudima ne izgleda. I to što vi prilazite tome da svih treba smijeniti da biste vi to popravili i ja se s time ne slažem, a to će građani na kraju procijeniti sami.
Zahvaljujem kolega Borić na odgovoru. Sljedeća replika poštovani kolega Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Borić, znate što je meni čudno, sve renomirane konzultantske kuće i Svjetska banka, kada su u Hrvatsku dolazile i govorile o hrvatskim željeznicama, krenule su od nečega što se zove radni omjer, a to je kakav je u Hrvatskoj, koliko na zarađenu kunu Hrvatskim željeznicama država treba osigurati iz proračuna i to je ključno pitanje. Sve ovo što se danas govori je tu, a o tome se govori kada se usvaja proračun. Radni omjer 2004. je bio 1 naprama 2,85, na zarađenu kunu ih državnog proračuna, 2,85 da je mogla egzistirati, 2010. to je bilo, 1,85 danas nisam čuo taj podatak. Međutim, također, kada govorimo oprugama, oni koji su danas kritizirali, neka se sjete, kako su obrazlagali, zašto pružne građevine ne mogu kandidirati za prugu Dugo Selo Križevci, koji se financiraju iz sredstava europskih fondova. Dakle, puno nepoznavanja pulo politikantstva, za jedno vrlo, vrlo životnu temu, u kojoj su hrvatski građani, u proteklih 3 g. … [[Govornik se ne razumije.]] milijardi, a još nekoliko milijardi jamstva dolazi u napad sljedećih godina.
Zahvaljujem. Odgovor poštovani kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo kolega Šuker, drago mi je da se razvila, sada konačno jedna prava rasprava, kada govorimo o argumentima, gledajući što su oni nudili u ovih, nekom vremenu tamo 2011.-2015. to su bile ugl. narudžbe vlakova, koje trebaju doći na infrastrukturu koje je kao sporna. I što smo dobili od svega toga, plus jedno razdoblje 200.-2003. kada su nabavljena prva tri, ako se ne varam nagibna vlaka, kojima danas možemo pričati priče. Jednostavno nije bilo strategije, niti velike odgovornosti. I kada pokušavate popraviti, kada pokušavate biti odgovorni, doživljavate znači, samo negativu i kritike bez ikakvih rješenja. Mislim da bez obzira koliko mi htjeli, ono što danas država daje, daje u skladu sa svojim mogućnostima, a koliko smo spremni koristiti fondove i projekte iz tog besplatnog prostora ili besplatnih sredstava ovisi o nama i po tome će se osjenjivati ovaj ministar i ova vlada.
Zahvaljujem kolegi Boriću, sljedeća replika poštovana kolegica Ljubica Maksimčuk, izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Boriću, svjesni smo svi da bez dugoročnih planiranja, nema boljih rješenja za Hrvatsku željeznicu, a evo i danas smo ovdje čuli da je to sređivanje uknjižba odnosno, prava vlasništva, odnosno, definiranje imovine između društava Hrvatskih željeznica, donošenje nacionalne strategije i samo otklanjanjem preostalih zakonskih i administrativnih barijera, možemo poboljšati kvalitetu i učinkovitost hrvatskih željeznica. A jedan od toga je donošenje ovoga zakona, danas, koji je ovdje ispred nas. Hrvatske željeznice su zasigurno nešto u što je do sada uloženo puno novaca i truda i svi smo ovdje da bismo, naravno pokušali pomoći i ubrzali da se kvaliteta hrvatskih željeznica poboljša i vrati barem na onu od unazad nekoliko godina, kada su i ti vlakovi bili brži i učinkovitiji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem kolegici. Odgovor kolega Borić.
Kolegice Maksimčuk, slažem se s vama u svemu što ste rekli, jer gledajući ono što se trenutačno čini, i mene isto zabrinjava, da mi 27 godina, nakon početka ili stvaranja države, tek stvaramo temelje da bi upisivali infrastrukturu koju koristimo ili ju upisali, ne znam, ucrtali u gruntovnicu ili upisali vlasništva ili da stvaramo nekakav katastar svih tih trasa i svega ostaloga i da ovaj zakon, to sada, u smislu kojeg nudi poboljšava, ali kažem, kolege s druge strane, oni su sve, protiv svega su jednostavno, jer je to danas valjda popularno biti protiv svega, a da uopće možda nisu ni pogledali što piše u ovom zakonu.
Zahvaljujem kolega Borić. Završna riječ u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e, poštovani kolega Goran Aleksić, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana državna tajnice Brnjac, sa suradnicama, suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Klub Živog zida i SNAGA-e podržati će ovaj prijedlog Zakona o željeznici i taj zakon je dobar okvir za nekakvu buduću strategiju Vlade RH, u odnosu na Hrvatske željeznice. Međutim, mi do sada nismo tu strategiju imali. Ja bi sada rekao nekoliko riječi, o tome, što ja vidim, kao glavne nekakve točke koje su potrebne, da bi uopće mogli tu strategiju odrediti, ako te točke ne ispunimo, onda nemamo ni strategije. Prvom moramo odrediti što nam je prioritet. Prioritet bi nam trebale biti one pruge, na kojima sada već imamo značajan promet. Ne može se dogoditi to što imamo u realnosti, da nam pruga, na kojoj se prevozi ogroman broj putnika, kao što je pruga Savski Marof Zagreb, ima najveću dopuštenu brzinu 60km/h to je nedopustivo. Mi imamo vlakove koji su stari 40 g. koji mogu voziti brže nego što pruga dopušta. To je nedopustivo, dakle, te pruge, takve pruge trebaju dobiti prioritet, jer one stvaraju profit, stvaraju još veći profit, ako dobiju veću brzinu, a većom brzinom ćemo imati veću udobnost. Na ostalim prugama treba istražiti njihovu budućnost, isplanirati, vidjeti kakve robne tokove i tokove prijevoza putnika očekujemo i u skladu s tim reagirati, treba li te pruge dovoditi u projektirano stanje, treba li možda rekonstruirati te pruge, treba li možda neke pruge dati u koncesiju. Neke lokalne pruge možda treba dati u koncesiju, jer možda stvarno nema smisla da ih održavamo na životu kao država, ako neki koncesionar ima u tome neki svoj interes, zašto ne. Sljedeća stvar odnosi se na kadrove u Hrvatskim željeznicama. Hrvatskim željeznicama, kao i uostalom i cijelom državnom javnom sektoru fali sustav napredovanja. Dokle god nećemo imati meritorni sustav napredovanja pravi ljudi neće raditi one raditi one poslove koje bi trebali raditi. Ja ću vam reći jedan primjer iz svoje prakse, bio sam sindikalni povjerenik i trebalo je birati sad sindikalnog povjerenika za slijedeće dvije godine i svaki je kandidat trebao dati svoj prijedlog programa za te slijedeće dvije godine. Moj program, temeljna točka mog programa bila je da se u kolektivni ugovor ugrade odredbe o sustavu napredovanja. Temeljne točke drugih mojih protukandidata bile su povećanje plaća, bolje stolice na radnim mjestima i sl. stvari. Ja sam dobio svega možda dva glasa, dakle mi kao društvo nismo baš spremni na to da se moramo boriti za svoje mjesto pod suncem nego radije čekamo da nas netko uzme za uho i posjedne na neku stolicu. To je problem u našim glavama, imamo problem mentaliteta. Da više volimo biti namješteni nego se boriti za svoje mjesto pod suncem na temelju svoje kvalitete. Dakle sustav napredovanja je jako bitan, općenito je bitno odrediti dugoročnu strategiju razvoja željezničkog sustava u tom sustava napredovanja, u smislu koje pruge imaju prioritet, ali taj sustav napredovanja možda je temeljna točka od koje treba krenuti. I konačno ono što smatram jako važnim što sam već napomenuo u pojedinačnoj raspravi jesu sigurnosni uređaji na pruzi. To je jedna od najvažnijih faktora željezničkog prometa jer željeznički promet i željeznički prijevoz općenito su uvijek važili za siguran način prijevoza. Sigurnost je ono što je za željeznički promet, željeznički prijevoz bilo uvijek karakteristično. Da bi ta sigurnost bila na što većem nivou jako bi bilo važno da imamo ujednačene sigurnosne uređaje, a ujednačavanjem tih sigurnosnih uređaja u stvari mi smanjujemo i cijenu, i cijenu nabave i cijenu održavanja i općenito cijenu željezničkog prijevoza. Evo mislim da sam dovoljno rekao u okviru ovog što sam mogao, zahvaljujem.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Goranu Aleksiću. U ime predlagatelja završnu riječ državna tajnica gospođa Nikolina Brnjac, izvolite.
Ja se zahvaljujem, poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice i saborski zastupnici, dopustite da vam se svima na kraju zahvalim na ovoj konstruktivnoj raspravi. Sva vaša mišljenja danas idu upravo u smjeru toga da svi zajednički sutra imamo bolju željeznicu i bolji željeznički sustav. Strateške odrednice ove Vlade su vrlo jasna i upravo su usmjerena na razvoj željezničkog sustava. Mislim da je to vrlo jasno, pogotovo kroz ovaj Zakon o željeznici koji danas kao važan mehanizam govori kako ćemo to postići, a to ćemo postići donošenjem 10-godišnje sektorske strategije po prvi puta. Dakle, ne bih više puta ponavljala o tome koje su strateške odrednice ove Vlade, mislim da je to sada vrlo jasno. Također ste svjesni da bez valjanog zakonodavnog, a kasnije institucionalnog, a naposljetku i provedbenog okvira nema rezultata. Upravo stoga ovim zakonom u budućnosti stvara se okvir za jednak, transparentan, ne diskriminirajući pristup željezničkoj infrastrukturi, otvara se tržišno natjecanje i usluge domaćeg prijevoza putnika uvođenjem prava slobodnog pristupa te naposljetku stvaramo okvir za donošenje strategije razvoja željezničkog sustava u RH koje u konačnici treba biti i mora biti usklađena sa dugoročnim ciljevima razvoja gospodarstva RH. Posebno mi je drago što i ovaj prijedlog zakona jača i ulogu HAKOM-a kao regulatora i kao vršitelja inspekcijskog nadzora nad primjenom zakona. Po našem mišljenju uloga HAKOM-a u uvjetima liberalizacije putničkog prijevoza biti će od izrazite važnosti zato što će HAKOM upravo na osnovu ekonomske …/nerazumljivo/… odgovarati mogućnost ulaska novih operatera na željezničke pruge budući da je upravo prošle godine kao što sam spomenula omogućen, sklopljen desetogodišnji PSO ugovor sa HŽ Putničkim prijevozom našim nacionalnim operaterom o obavljanju usluge prijevoza putnika željeznica, a koji pokriva u potpunosti cijelu mrežu hrvatskih željeznica. Kad govorimo o ugovorima bitno je spomenuti da ministarstvo na osnovi Strategije razvoja željezničkog sustava i Nacionalnog plana razvoja željezničke infrastrukture u bliskoj budućnosti planira i zaključenje višegodišnjeg ugovora sa društvom HŽ Infrastruktura, kojim se žele naravno bolje regulirati odnosi o izgradnji i modernizaciji željezničke infrastrukture i također u dijelu organizacije, regulacije i samog upravljanja željezničkim prometom. Opet na ponavljam vrlo je bitno i zakonodavne i strateške i planske dokumente sve usuglasiti iz razloga što je sad netko i od kolega tu saborskih zastupnika spomenuo zašto ne sprovedete Nacionalni plan ulaganja u željezničku infrastrukturu od 17,2 milijarde, pa vi meni recite da li je to realno ostaviti znači bivša vlada je ostavila taj plan, da li je to realno planirano, da li je ostavila i pobrinula se da imamo 17,2 milijarde za željeznički sustav, nije. Upravo iz tog razloga smo pokrenuli reviziju Nacionalnog programa ulaganja u željezničku infrastrukturu, upravo iz tog razloga, da donosimo planove adekvatno prema zakonskim, prema strateškim, prema planskim okvirima, jer ukoliko ne znamo što mi želimo napraviti koji su nam ciljevi, onda ne možemo ni dogovorit, ne znamo ni cijenu naših planova, a kako možemo znati šta nam je financiranje. Ja bi sugerirala svima da pogledaju taj nacionalni program danas pozvan a od bivše vlade koja je napravljen, kakva je metodologija tog plana, ne možete povezati apsolutno niti jednu stavku ne možete povezati, a onda donijeti zaključak od 17,2 milijarde. Jeste ih osigurali, niste. Upravo zato mi prvi puta kroz ovaj Zakon o željeznici donosimo jedno cijelo poglavlje koje se zove Razvoj željezničkog sustava. Pa pročitajte članak 17. koji govori o strategiji donošenju sektorske strategije na 10 godina i pročitajte članak 15., stavak 15. koji kaže, na temelju Nacionalnog plana HŽ upravitelj infrastrukture uz suglasnost ministarstva i središnjeg tijela državne uprave nadležnog za financije donosi godišnji plan građenja, modernizacije, obnove i održavanja željezničke infrastrukture koji je sastavni dio poslovnog plana upravitelja infrastrukture iz članka 20. ovog zakona. Opet ponavljam, ako ne znamo cilj, ne možemo ni tamo doći. Velika većina od vas je ovdje upoznata stanjem na željeznici i složit ćete se da postoji veliki prostor za napredak o izgradnji i modernizaciji željezničke infrastrukture ali i organizaciji i regulaciji i upravljanju željezničkim prometom. Spomenula sam da sve ostale reforme željezničkog sustava koje smo pokrenuli, Zakon o željeznici, Zakon o integriranom prijevozu putnika i Zakon o sigurnosti i interoperabilnosti. Ranije sam dakle spomenula što nam sve predstavlja 4. željeznički paket i usklađivanje sa tehničkim i upravljačkim stupom i postavljenje europskog zakonodavnog okvira za pružanje usluga željezničkog prijevoza. Također sve kasnije zakone odnosno i uredbe i pravilnici koji će proizaći iz ovih usvojenih prijedloga zakonom moraju nam omogućiti bolji i organiziraniji željeznički sustav. Znači opet bi se osvrnula da adekvatan zakonski i strateški okvir treba pratiti adekvatno financiranje planova i programa koji će proizaći iz zakonskih i strateških prijedloga. Dakle, kako ćete donijeti nacionalni plan programa razvoja ukoliko ne znate gdje vi idete, nemate sektorsku strategiju a donosite nacionalne planove. Napomenula bi da je procjena vrijednosti ulaganja HŽ infrastrukture otprilike 3 milijarde eura do 2030., to su na core TNT mreži. Početkom 2017. bio je potpisan svega jedan ugovor iz OPKK, ne znam da li je netko toga svjestan a danas imamo preko 25 ugovora ukupne vrijednosti oko 10 milijardi kuna, 32 ugovora iz CEF-a, Connecting Europe Facility, ukupno sve zajedno preko 57 odnosno ugovora a vrijednosti preko 12 milijardi. Sada što nas čeka, to je izazov pred tvrtkama koje su korisnici tih sredstava, raspisivanje natječaja, radove i provođenje tih projekata. Još jedanput bi se samo napomenula da u novu organizaciju ne treba srljati, čuli smo više puta određene detekcije svih vas, međutim ta organizacija treba biti temeljena na stručnim podlogama, kroz sektorsku strategiju, kroz nacionalne planove odvagnut će se svi pozitivni ali i negativni aspekti i predložiti odluke Vlade i Hrvatskom saboru. Zahvaljujem.
Zahvaljujem državnoj tajnici. Imamo nekoliko replika, poštovana kolegica Božica Makar, izvolite.
Hvala lijepa. Uvažena državna tajnice, danas ste mogli čuti da se malim djelom raspravljalo samom zakonu gdje se većina klubova složila i podržala a da smo govorili većinom o problemima u željeznici. Mene konkretno interesira ovaj drugi kolosijek Dugo Selo-Križevci, gdje je završetak planiran 2020., da li će to stvarno i dogoditi 2020.? Naime, to nije samo važno za ubrzanje tog djela i brži dolazak iz Križevaca, iz Koprivnice nego i iz Varaždina jer Varaždin-Koprivnica brzi vozi 36 minuta, ovdje još imamo 68 minuta, sada 104 minute do Zagreba, ukoliko se to smanji, 15 minuta, to je značajno poboljšanje jer nije istina da samo željeznički prijevoz još koristi tu i tam koji student i učenike, nego koristi i mnogo onih koji su tu zaposleni. Hvala.
Zahvaljujem kolegici Makar. Državna tajnica Nikolina Brnjac, izvolite.
Zahvaljujem se. Svi ste svjesni da je bilo određenih problema o provedbi, ono što smo dočekali znači sa tim projektom, uveden je novi podizvođač i ja sam uvjerena da sada je sve pod kontrolom i da će se HŽ infrastruktura zajedno sa podizvođačem dostići te ciljane rokove.
Zahvaljujem na odgovoru državnoj tajnici. Slijedeća replika, poštovana kolegica Anka Mrak Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Uvažena državna tajnice, vrlo je neobično vaše završno izlaganje bilo gdje ste nam išli očitati lekciju o tome da mi ništa ne znamo i da to sve zajedno ni ne razumijemo ni zakon niti bilo šta drugo tako da je bilo vrlo inspirativno to vaše završno izlaganje i vrlo interesantan način na koji ste se obraćali svim saborskim zastupnicima i zastupnicama ali to na stranu. Ono što je moje suštinsko pitanje, referirali ste se na strategiju i svi u raspravi smo govorili o zakonu i govorili smo afirmativno o ovom zakonu, govorili smo o niz problema koji ima. Mene zanima gdje je strategija, dokle smo došli s njom, kad ćemo imati prilike je vidjeti, kad će iza toga biti akcijski planovi da zaista ono što smo i u raspravi govorili, da otprilike i znamo gdje smo, što smo i kako smo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor državna tajnica Nikolina Brnjac.
Ja bi se zahvalila još jedanput svima, mislim svim saborskim zastupnicama i zastupnicima, zahvalila na konstruktivnoj raspravi što stvarno mislim da je bila izrazito konstruktivna. Što se tiče sektorsku strategije, mi smo već projekt i zadatak i zajedno sa Svjetskom bankom radimo na projektu održivih željeznica i upravo su nam oni jedni od velikih partnera i uz njihovu veliku pomoć pripremamo sam taj projekti zadatak koji je sad trenutačno kod njih na evaluaciji i automatski dakle dok još zakon nije izašao, mi već pripremamo sektorsku strategiju i ona treba biti prema zakonu znači do 2 g. od donošenja ovog zakona već u primjeni. Zahvaljujem.
Zahvaljujem na odgovoru. Slijedeća replika, poštovani kolega Davor Vlaović, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice, nacionalni plan je bio predimenzioniran iako ga je donijela bivša Vlada, u tom su radili stručne osobe iz Hrvatskih željeznica i ne vjerujem da su baš toliko profulali ali loše je što se nije pronašlo sredstva da se on i financira. Podržavam vaša nastojanja da se kroz sektorsku strategiju napravi jedan pravi plan investicija i podržavam ono što ste rekli da će to napraviti u suradnji sa hrvatskim gospodarstvom pa evo i pozivam i preporučam da konzultirate i struku u Končaru, u Đuri Đakoviću specijalnim vozilima jer postoje znanja za izradu i vagona i lokomotiva a pogotovo Đure Đakoviću za izradu specijalnih vagona za specijalne terete i već dugo nije naručeno ništa, mislim da bi na taj način sigurno pomogli opstanku te tvrtke, hvala.
Zahvaljujem. S ovime smo iscrpili sve rasprave predviđene za ovu točku dnevnog reda, zaključujem raspravu. I još jednom zahvaljujem državnoj tajnici u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture, gđi. Nikolini Brnjac i njenim suradnicima, Antoniji Lovrić, pravnici u Ministarstvu i načelniku sektora Igoru Radiću na obrazloženjima i na odgovorima. Glasovati ćemo o ovoj točki kada se za to steknu uvjeti. Sada određujem stanku do 16,15 sati. STANKA U 15,50 SATI.
Prijedlog Zakona o željeznici, prvo čitanje, P.Z.E. broj 555. Predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena, sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći Zaključak. Prvo prihvaća se Prijedlog Zakona o željeznici i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta konačnog prijedloga zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je jednoglasno 102 glasa za donijet Zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
[[NASTAVAK NAKON STANKE U 16,15 SATI]] Poštovane kolegice i kolege. Nastavljamo s radom plenarne sjednice. Na redu je: - Konačni prijedlog Zakona o djelatnosti socijalnog rada, drugo čitanje, P.Z. br. 405 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske na temelju članka 85. Ustava RH i čl. 172. u svezi člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda, primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Pozivam predstavnicu predlagatelja, državnu tajnicu, gđu. Mariju Pletikosu, da nam da dodatno obrazloženje prijedloga Zakona. Izvolite.
Hvala. Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Cilj donošenje novog Zakona o djelatnosti socijalnog rada, je poboljšavanje kvalitete djelatnosti socijalnog rada u RH. Donošenje predmetnog zakona, osigurati će se dosadašnja razina stručnih kompetencija, osoba koje obavljaju djelatnost socijalnog rada posebice prijenosom nadležnosti priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija, na Hrvatsku komoru socijalnih radnika. Hrvatski sabor je na 9. sjednici, raspravljao o prijedlogu Zakona o djelatnosti socijalnog rada. Prijedlog Zakona je prihvaćen zaključkom od 28. rujna 2018. g. Konačni prijedlog zakona, u većini je usuglašen s prijedlozima i primjedbama iznesenim u raspravi pred radnim tijelima i u raspravi na sjednici Hrvatskog sabora, te dodatno nomotehnički i jezično poboljšan. U svrhu jasnoće propisa, jasnije se uređuju uvjeti za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada, odnosno, izmjene su odredbe koje su regulirale izdavanje odobrenja za samostalna rad. Uvodi se status ovlaštenog socijalnog radnika, koji se stječe priznavanjem prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada. Prihvaćena je primjedba dana u odnosu na stručno usavršavanje, te se propisuje pravo i obveza stručnog usavršavanja ovlaštenih socijalnih radnika, kao i pravo stjecanje specijaliziranih stručnih kompetencija s ciljem promicanja cijeloživotnog učenja i zaštite standarda i kvalitete. Također je prihvaćena primjedba boljeg izjednačavanja, tj. klasifikacije prvostupnika i magistara socijalnog rada, kao i primjedba u odnosu na izostanak disciplinskih mjera. Napušten je prijedlog da se u upravni odbor komore uvode predstavnici ministarstava nadležnog za socijalnu skrb i hrvatske udruge socijalnih radnika. Prihvaćena je primjedba u odnosu na izostanak, propisivanje mogućnosti, polaganja stručnih ispita pri komori, te se konačnim prijedlogom zakona propisuje ispit stručnih znanja i kompetencija pri Hrvatskoj komori socijalnih radnika, kao jedan od mogućih uvjeta za izdavanje odobrenja, za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada. Dodatno se ovlašćuje komora na uređivanje načina provođenje sadržaja, rokova i postupka stručnog usavršavanja uz prethodnu suglasnost ministra nadležnog za poslove socijalne skrbi. Socijalni radnik, koji je stekao pravo na obavljanje djelatnosti socijalnog rada, temeljem sa važećeg zakona o djelatnosti socijalnog rada, stupanje na snagu ovog zakona, smatra se povlaštenim socijalnim radnikom. Na ostale prijedloge i mišljenja, koje su dani u prvom čitanju, predlagatelj je dao detaljnija obrazloženja zbog kojih nije u mogućnosti prihvatiti prijedlog. Slijedom navedenog, predlaže se da Hrvatski sabor donese Zakona o djelatnosti socijalnog rada. Hvala lijepo.
Zahvaljujem poštovanoj državnoj tajnici. Imamo replike, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana državna tajnice, na početku moram izraziti zadovoljstvo što je ministarstvo načelom s ministricom Murganić, uistinu detaljno razmotrilo prijedloge i neovisno o tome, od koje političke opcije, od kojih zastupnica i zastupnika je dolazilo, mislim da je i nezadovoljstvo stručnih tijela, prvenstveno Hrvatske komore i Hrvatske udruge socijalnih radnika, radnica, većina tih primjedbi inkorporirana u konačni prijedlog zakona. Mene samo zanima, dakle, kako je riješeno, s obzirom da smo razgovarali o tome i na Odboru za zdravstvo i socijalnu politiku, kako je riješeno pitanje vježbenika i vježbeničkog staža sa ovim zakonom, jer je bilo upita veznih na tu temu. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor državne tajnice, gđa. Pletikosa.
Poštovani zastupniče, zahvaljujem na pitanju. Sada važećim zakonom o djelatnosti socijalnog rada nije uređen vježbenički staž. Konačni prijedlog ne uređuje vježbenički staž koji je uređen drugim propisom u pogledu polaganja stručnog i državnog stručnog ispita, dodatno je uređena mogućnost da se može i pri Komori polagati stručni ispit znanja i kompetencija, te je uređeno da će sadržaj i način provođenja ispita, stručnih znanja i kompetencija, urediti komora općim aktom, uz prethodnu suglasnost ministra nadležnog za poslove socijalnog rada. Hvala.
Zahvaljujem državnoj tajnici, sljedeća replika, poštovani kolega Ante Babić, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Nešto tehnika nije radila, pa. Poštovana državna tajnice, dakle, drago mi je i pozdravljam između ova 2 čitanja sve ono što je rekao kolega Ćelić, mislim da je on nazočio tijekom cijele rasprave i dobro je da su se pojedini prijedlozi usvojili iako ste vi o njima tada i u raspravi odnosno predstavnici Ministarstva govorili. Kod donošenja jednog Zakona odnosno same inicijacije, a ovo je predzadnja stvar do usvajanja Konačnog prijedloga je nekih 18, 19 koraka koji su jako bitni. Kod ovog Zakona vezano za socijalne poslove, djelatnosti vezane za socijalne poslove u samom obrazloženju kod Zakona i 30 takovih stvari koje su vezane za socijalne poslove, mislim da je dobro što su se usvojile određene primjedbe jer oni će u mnogome pomoći kod ovog Konačnog prijedloga Zakona [[Upadica: Zahvaljujem kolega Babić]] [[Govornik se ne razumije]] najbitnije.
Hvala lijepo. Ništa, idemo dalje. Želi li možda izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Izvolite. Predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku gđa. Ines Strenja.
Pozdravljam g. predsjedavajućeg i predstavnice Ministarstva. Mislim da je bitno i da se čuje kako je Odbor raspravio o ovom Zakonu. Dakle, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku je na 63.-oj sjednici raspravljao o Konačnom prijedlogu Zakona o djelatnosti socijalnog rada u drugom čitanju, kao Matično radno tijelo. Predstavnica predlagatelja je u uvodnom dijelu istaknula cilj donošenja novog Zakona koji se ogleda u poboljšanju kvalitete djelatnosti socijalnog rada u RH kroz usklađivanje poslova iz djelatnosti socijalnog rada sa suvremenim znanstvenim postavkama, jasnije uređenje uvjeta za obavljanje i prestanak obavljanja djelatnosti, prava i obveza stručnog usavršavanja, te organizaciju obavljanja djelatnosti. U raspravi članovi Odbora izrazili su zadovoljstvo što su u tekstu konačnog prijedloga Zakona prihvaćena mnoga rješenja u odnosu na prijedlog Zakona u prvom čitanju, a koja su većinom predložena na Odboru. Tako je prihvaćena i primjedba Odbora, te je čl. 33., prije čl. 60., izmijenjen tako da je napušten prijedlog da se u upravni Odbor Komore uvode predstavnici Ministarstva nadležnog za socijalnu skrb i Hrvatske udruge socijalnih radnika. Prihvaćena je i primjedba dana u odnosu na stručno usavršavanje, te se propisuje pravo i obveza stručnog usavršavanja ovlaštenih socijalnih radnika, kao i pravo stjecanja specijaliziranih stručnih kompetencija s ciljem promicanja cjeloživotnog učenja i zaštite standarda i kvalitete. Članovi Odbora također su pohvalili, što je i u odnosu na prvo čitanje, prihvaćena je i primjedba vezana uz distinkciju između prvostupnika i magistara, te isto dodana i u čl. 18. Dalje, u raspravi pojedini članovi Odbora iznijeli su prijedlog prema kojemu bi se po uzoru na zakonsko rješenje u prijedlogu Zakona o psihološkoj djelatnosti trebalo uvesti i posebno poglavlje i članci vezani uz vježbenički staž. Također su bili mišljenja da bi trebalo izostaviti u prvim poglavljima obiju zakonskih akata o stjecanju i gubitku prava na obavljanje djelatnosti, taksativno navođenje kaznenih dijela pod glavom i brojem. Međutim, predlagateljica je objasnila da je takvo izričito, znači, navođenje svih kaznenih dijela kada socijalni radnici gube pravo na licencu, usuglašeno sa Ministarstvom pravosuđa koje je tražilo takvo taksativno nabrajanje. Nadalje, pohvaljena je mogućnost specijalizacije u pojedinom području, što svakako predstavlja korak naprijed u vidu obavljanja djelatnosti socijalnog rada. Međutim, predstavnici struke bili su mišljenja da bi ovdje trebalo izostaviti riječ znanost, koja je prema njihovom mišljenju, upotrijebljena u pogrešnom kontekstu, što bi bilo dobro zamijeniti je nekom drugom riječi koja ne otvara pitanje koja su to područja znanosti, pošto su ova područja jasno definirana Zakonom. Svi članovi Odbora složili su se da će se predloženim Zakonom osigurat, ne samo dosadašnja razina stručnih kompetencija osoba koje obavljaju djelatnost socijalnog rada, nego i unaprijediti cjelokupna djelatnost koja je od interesa za RH, te su jednoglasno podržali prijedlog ovog Zakona o djelatnosti socijalnog rada na ovoj sjednici. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Ines Strenja. Otvaram raspravu u ime kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista, ponovno kolegica Ines Strenja, izvolite.
Da, zahvaljujem još jednom pozdrav svima, ja ću samo par, par još stavova, mada u konačnici ovaj prijedlog Zakona MOST nezavisnih lista će podržati jer mislimo da je dobar i htjela bi naglasiti da je djelatnost socijalnog rada djelatnost koja izravno utječe na socijalnu uključenost, na zaštitu osjetljivih skupina i skupina s posebnim interesima i potrebama, proširenje pristupa socijalnoj skrbi, te se osigurava financijska održivost sustava socijalne skrbi. Dakle, sustav socijalne skrbi u RH jedan je od najsloženijih sustava kroz koji se osiguravaju socijalne naknade i usluge, provode postupci obiteljsko pravne zaštite i drugi postupci, a samo u 2018.-oj to su osiguravali 81 Centar za socijalnu skrb sa 54 Podružnice, 68 Domova i Centara za pružanje usluga u zajednici sa 18 Podružnica i 9 dislociranih jedinica kojima je osnivač RH, u 45 decentraliziranih Domova za starije i teško bolesne osobe, 360 pružatelja drugih osnivača i 2943 udomiteljske obitelji odnosno sveukupno 3497 fizičkih i pravnih osoba. Ovo je potrebno još jednom naglasit kako bismo zapravo vidjeli koliko je ova djelatnost duboko prožela sve dijelove i mnoge razine o kojima zapravo trebamo razmišljat u RH. Dakle, Centri za socijalnu skrb se osnivaju sukladno broju stanovnika i gustoći naseljenosti na određenom području, veličini područja, broju i vrsti korisnika, te njihovom udjelu u ukupnom stanovništvu, ali ono što je još uvijek činjenica, to je da nisu jednakomjerno u cijeloj RH zapravo raspodijeljeni i ta neujednačenost je nešto o čemu bi trebalo razmišljat. Dakle, neujednačenost je zbog toga po vrsti i opsegu specifičnih problema i poteškoća koje prevladavaju na određenim područjima, o čemu treba razmišljat. O broju udomiteljskih obitelji koja isto tako, znači, su nepotpuno neujednačeno u samoj RH, treba razmišljati o zemljopisnim obilježjima, prometnoj povezanosti i zbog toga Centri za socijalnu skrb trebaju imati malo drugačiju mrežu i kao što sam rekla, povezati drugačije sve one korisnike kojima je potrebna njihova pomoć. Ono što bi htjela reći, dakle, Centri za socijalnu kao tijela s javnim ovlastima u sustavu socijalne skrbi sukladno različitim zakonima imaju čak 145 javnih ovlasti, iz čega je vidljiva složenost poslova te težina uloge svakog stručnog radnika što ponekad može dovesti i do nedovoljne usmjerenosti na potrebe korisnika te smanjenje kvalitete rada u centrima za socijalnu skrb. I tu onda dolazimo zapravo do onoga što smo mi htjeli, što je predlagatelj htio i regulirati ovim zakonom a to je da je važeći zakon o djelatnosti socijalnog rada bio nedovoljno jasno je uređivao kompetencije socijalnih radnika koji obavljaju djelatnost socijalnog rada u RH i nejasno definiranje pokazao je, stvorio je jedan veliki problem u praksi nakon što je stupio na snagu Zakon o reguliranim profesijama. Dakle ovim zakonom će se omogućiti obavljanje djelatnosti socijalnog rada osobama koje su stekle i diplome izvan RH a čije stručne kompetencije nisu dovoljne za obavljanje poslova iz djelatnosti socijalnog rada sukladno Zakonu o djelatnosti socijalnog rada u priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija jer smo suočeni sa situacijom zbog toga što je ovo tražena profesija da se završavaju negdje dakle edukacija i obrazovanje za socijalnog radnika neujednačene kvalitete, ono što se kaže brzopotezno i nakon toga ulaze u naš sustav i to je potrebno urediti. Dvije su još stvari o kojima treba govoriti kada razmišljamo o socijalnim radnicima, znači o njihovim kompetencijama koje su jako široke. I zbog toga što se suočavaju sa svakom od obitelji koja treba njihovu uslugu gdje ulaze u vrlo, vrlo teške situacije, vrlo često konflikte koji su prisutne u dinamici određenih obitelji. I zabrinjavajuća je zbog toga činjenica što su oni i to treba još jednom ukazati jako izloženi napadima, svakodnevno verbalnim a povremeno i fizičkim napadima i oni jednostavno traže zaštitu, zaštitu koja još uvijek nije proizašla iz kompletnog reguliranja toga zakonskim okvirom. I zbog toga je Komora socijalnih radnika u više navrata i u siječnju ove godine uputila apel i otvoreno pismo javnosti da traže veću zaštitu za socijalne radnike. To je jedan aspekt. Drugi aspekt je što ovaj zakon mora regulirati i kvalitetu rada socijalnih radnika za koje za jedan dio njih zbilja znamo objektivno da ne rade svoj posao. Dakle od toga da je trebalo zapravo proći puno vremena dok počnu na neki način kroz komoru i oduzimati licence i procesuirati određene socijalne radnike koji su se direktno ogriješili o neku djecu koja nisu pravodobno bila oduzeta koja su čak završila i smrtnim slučajem kao onaj u Puli. U nekoliko navrata su bili i slučajevi gdje nisu primijetili što se dešava u određenim obiteljima, nisu dovoljno shvatili ozbiljnost situacije i to je završilo loše, neka djeca su predugo ostajala u obiteljima u kojima su višekratno i višegodišnje zlostavljana. I onda s pravom moramo reći da takvi socijalni radnici bacaju lošu sjenu na njih, najveći i najveći dio njih na sve njih koji jako kvalitetno i odgovorno rade svoj posao. Htjela bih zapravo još jednom naglasiti da sam zadovoljna sa ovim izgledom konačnog prijedloga zakona jer ste dosta primjedbi koje sam ja uputila na prvi prijedlog i uvažili ali to su bile primjedbe koje su proistekle iz komunikacije sa udrugama i komorom i svim onima koji zapravo svakodnevno žive ovaj posao socijalne djelatnosti i socijalnog rada. I tako su se znači u članku 3. izmijenili prijedlog koji je bio da se u upravni odbor komore uvode i predstavnici Ministarstva nadležni za socijalnu skrb ali i Hrvatska udruga socijalnih radnika jer to nije inače bilo uobičajeno. Prihvatili ste i primjedbu danu u odnosu na stručno usavršavanje te ste u članku 19. propisali pravu i obvezu stručnog usavršavanja ovlaštenih socijalnih radnika kao i pravo stjecanja specijaliziranih stručnih kompetencija s ciljem promicanja cjeloživotnog učenja i zaštite standarda i kvalitete. Dakle komora je dodatno ovlaštena na uređivanje načina, provođenja sadržaja, rokova i postupka stručnog usavršavanja uz prethodnu suglasnost ministara nadležnog za poslove socijalne skrbi. Prihvatili ste i primjedbu da uvrštenje neadekvatne terminologije no dodatno se u svrhu jasnoće propisa jasnije uređuju i uvjeti za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada odnosno izmijenjene su odredbe koje su regulirali izdavanje odobrenja za samostalan rad, opća dopusnica i uvodi se status ovlaštenog socijalnog radnika koji se stječe priznavanjem prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada kada se utvrdi da su ispunjeni zakonski propisani uvjeti te se nastavno na to u cijelom tekstu konačnog prijedloga zakona koristi i pojam ovlašteni socijalni radnik. Što je dobro. Prihvaćena je i primjedba boljeg izjednačavanja tj. klasifikacije prvostupnika i magistara socijalnog rada te je isto dodano i u članku 18. Prihvatili ste i primjedbu u odnosu na izostanak ... [[Govornik se ne razumije.]] disciplinskih mjera i to je dodano u člancima od 40. do 43. Dakle primjedba Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku ali i Kluba MOST-a nezavisnih lista na dosadašnji članak 57. na način donošenja odluka skupštine te je sad propisano na način da se odlučivanje uređuje statutom komore i drugim općim aktima komore sukladno novom članku 29. zakona. Prihvaćena je i naša primjedba na izostanak propisivanja mogućnosti polaganja stručnih ispita pri komori za one koji rade u nevladinom sektoru te potrebu određivanja vrijednosti rada u komori kao stručnom tijelu te se konačnim prijedlogom zakona propisuje ispit stručnih znanja i kompetencija pri Hrvatskoj komori socijalnih radnika kao jedan od mogućih uvjeta za izdavanje odobrenja za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada. I na kraju prihvaćen je i prijedlog Kluba zastupnika MOST-a o jasnoj naznaci o kojem se ministarstvu radi u cjelovitom tekstu konačnog prijedloga zakona. Dakle, konačni prijedlog zakona je dobar, vjerojatno će tijekom vremena imati još nekakve primjedbe oni kojih se konkretno dotiče kada to budu provodili u praksi no mislim da možemo biti zadovoljni, mislim da je pohvalno način na koji se surađuje sa vašim ministarstvom da uvažavate primjedbe i oporbe i pozicije i odbora i udruga i komora i mislim da je to način na koji onda proizilazi zakon koji je kvalitetan i koji poziva na to da ga svi podržimo. Klub MOST-a nezavisnih lista će ga podržati. Hvala.
Zahvaljujem kolegici Ines Strenja, prelazimo na slijedeću raspravu u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovana kolegica Ljubica Lukačić, izvolite.
Poštovani gospodine podpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana državna tajnice sa suradnicom, evo meni je ovako baš nekako jednostavno i lako govoriti nakon kolegice Strenja Linić koja je jako pohvalila ovaj zakon i to mi je izuzetno drago. Činjenica je da smo se doista oko ovog zakona i mi na odboru svi složili da je dobar i izuzetno mi je drago da je ministarstvo prihvatilo niz prijedloga konstruktivnih koji su nakon ili tijekom prvog čitanja bili dostavljeni ministarstvu i to samo govori o tome kako evo i ovo ministarstvo je doista otvoreno za sve mogućnosti rasprave i prihvaćanja onoga što je kvalitetno. Dakle, pred nama je zakon Konačni prijedlog Zakona o djelatnosti socijalnog rada čiji je cilj poboljšanje kvalitete djelatnosti socijalnog rada u RH kroz uključivanje poslova iz djelatnosti socijalnog rada sa suvremenim znanstvenim postavkama. Ono što je izuzetno bitno da uz do sada opisanu djelatnost uvodi se i još neke djelatnosti odnosno propisuje se vođenje slučaja, intervencije socijalnog rada, psiho socijalna podrška, rana intervencija, posebno naglašavam rana intervencija, pomoć pri uključivanju u programe odgoja i redovnog obrazovanja ili tzv. integracija, socijalno planiranje profesionalna i organizacijska podrška te organiziranje i razvoj zajednice, a mijenjaju se i neke odredbe u ovom zakonu. Zašto sam naglasila da posebno naglašavam ranu intervenciju? Naravno i integracija, kada govorimo o integraciji, jer ako naši socijalni radnici se budu bavili ranom intervencijom, ne samo oni nego svi, imat ćemo puno manje onih ljudi koji će kasnije trebati njihovu podršku. Imat ćemo puno manje osoba s invaliditetom jer ako u najranijoj dobi kod određenog djeteta učinite sve i date maksimum cijeli tim, pri tom naravno je važan socijalni radnik, može doći do kvalitetnijeg načina života i može doći do toga da tjelesno oštećenje kod određene osobe čak i ne zazove invaliditet. To je ono što ja gledam svakodnevno i mogu vam reći da mnogi socijalni radnici koji savjesno i pošteno i korektno obavljaju svoj posao imaju takvih iskustava. Kao što sam rekla moje osobno dugogodišnje iskustvo je sa socijalnim radnicima, onako reći ću pola pola, bilo je njih prekrasnih koji su doista obavljali svoj posao na najbolji mogući način, a vjerujte mi bilo je i onih koji se baš s tim poslom i nisu saživjeli. No međutim, to je stvar čovjeka, nismo svi za sve i veselim se tome što ipak mogu reći da je većina socijalnih radnika svoj posao obavljala na primjeren način. Svakodnevno socijali radnici, voli se reći da u najbolji prijatelji ili neprijatelji osobama s invaliditetom, to onako u šali često volimo govoriti, jer ako vam pruže uslugu ona će svi reći da su najbolji prijatelji, a ako to baš i nisu u mogućnosti poneka vjerujte i iz opravdanih razloga onda će mnogi reći, a nisu mi dali to što sam tražio pa nisu dobro obavili svoj posao. Nije to baš tako i njihov rad je doista, doista težak, ja vjerujem da će ovim zakonom se omogućiti socijalnim radnicima da svoj posao obavljaju što je bolje moguće. Još samo evo nekoliko stvari koje se ovim zakonom mijenjaju ili uvode, jedna vrlo, vrlo važna stvar a to je da se ovim zakonom uvodi mogućnost da socijalni radnik može tražiti da mu se prizna posjedovanje posebne stručne kompetencije u vidu specifičnih znanja i vještina specijaliziranih za pojedino područje socijalnog rada te istom, dakle socijalnom radniku Hrvatska komora socijalnih radnika može priznati specijalnost rješenjem. Ta specijalnost upisuje se u imenik komore i to omogućuje postizanje razvoja struke u specifičnim područjima. Ovim se se Konačnim prijedlogom Zakona jasnije propisuju uvjeti za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada, uvjeti za prestanak obavljanja djelatnosti socijalnog rada, te odgovarajući pravni lijekovi. Nadalje, kako bi se poboljšali uvjeti za sudjelovanje osoba koje obavljaju djelatnost socijalnog rada na tržištu, dosadašnje Odredbe vezane za obavljanje privatne prakse i samostalnu profesionalnu djelatnost, objedinjuju se u Odredbe vezane uz obavljanje djelatnosti socijalnog rada kao profesionalne djelatnosti, te se jasnije uređuju uvjeti za obavljanje, privremenu obustavu i prestanak. Također dio nadležnosti prenosi se na Komoru, dakle, donošenje Općeg akta kojim se propisuju uvjeti prostora i opreme, kao i način oglašavanja i isticanja naziva, mjesto obavljanja socijalnog rada kao profesionalne djelatnosti, stručnih i drugih radnika, te sastav i način Povjerenstava koji izrađuje nalaz o ispunjavanju uvjeta. Ovaj Zakon će, kao što sam ranije spomenula, sasvim sigurno poboljšati kvalitetu rada socijalnih radnika i vjerujem da će biti, socijalni radnici, kao i do sada, radili su za sve, ne samo za osobe s invaliditetom, ali vjerujem da će svi biti zadovoljni njihovim radom, a ne samo to, nego doista čvrsto vjerujem da će sami socijalni radnici biti zadovoljni ovim Zakonom. To je ono što je izuzetno važno jer ukoliko socijalni radnici ne budu zadovoljni, onda ni korisnici ne mogu očekivati njihov kvalitetan rad. Ja sam uvjerena da ćemo nakon donošenja ovog Zakona, kad on uđe u primjenu, doista imati obostrano zadovoljstvo, meni osobno je to važno za sve korisnike iz sustava socijalne skrbi i ne samo socijalne skrbi, nego i svih drugih sustava jer znamo da socijalni radnici ne rade samo u sustavu socijalne skrbi. Dakle, kao što sam rekla, meni je to važno za sve korisnike, ali, evo, dozvolite mi i jednu posebnost, važno mi je zbog osoba s invaliditetom jer one svakodnevno komuniciraju sa svojim socijalnim radnicima i rekla bih da o njihovom radu, na neki način, ovisi i kvaliteta života osoba sa invaliditetom. Vjerujem, kao što sam evo rekla, da će se to doista i dogoditi i izuzetno sam ponosna da smo postigli jedan konsenzus, jedno veliko zadovoljstvo među svim nama. I na Odborima smo to imali priliku vidjeti i da je ovo jedan dobar i kvalitetan Zakon i evo, poštovane kolegice i kolege, klub HDZ-a podržat će donošenje ovog Zakona. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Ljubici Lukačić na ovoj raspravi. U ime kluba zastupnika Stranke rada i solidarnosti i nezavisnih zastupnika, poštovani kolega Kažimir Varda, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče HS. Poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege, a s obzirom da je kasna ura, a već je dosta toga rečeno u samom Konačnom prijedlogu Zakona, ja ću se samo osvrnuti na rad i osobni u prvom čitanju, što smo ga ovdje imali, i na rad Odbora za zakonodavstvo i rad Matičnog Odbora za zdravstvo i socijalu. Ovo je, čini mi se, jedan od prvih slučajeva u kojem svi izražavamo zadovoljstvo Konačnim prijedlogom Zakona, bar u većini. Naime, na Odboru za zdravstvo i socijalu utvrdili smo da ste kao predlagatelj uvažili masu primjedbi i konzultacija i sa Komorom, i sa socijalnim radnicima i sa nama u krajnjoj liniji, zastupnicima, pa ja nemam potrebu da sad ponavljam ono što piše u Konačnom prijedlogu Zakona, izražavam i osobno zadovoljstvo što ste prihvatili i moje osobne primjedbe na prijedlog Zakona, pa bi samo rekao da u ime kluba Stranke rada i solidarnosti nezavisnih zastupnika da ćemo svesrdno podržati donošenje ovog Zakona, Konačni prijedlog Zakona o socijali. Na ono što bi ja samo htio upozoriti, već je ovdje s ove govornice, čini mi se da je kolegica Strenja govorila, a to je rad socijalnih radnika. Nijednim Zakonom nećemo to moć regulirati jer to je poziv, to nije zanat, to mora biti poziv. Ako nije poziv, onda nam se dešavaju te stvari, recimo ono, kao što je to u Puli, stvari na koje kolegica Ljubica upozorava, stvari da nam, … [[Govornik se ne razumije]] ću onog slučaja o kojem smo ovdje govorili, požari, dvoje mrtvih staraca itd., mislim da bi socijalni radnici, a ovim Zakonom im omogućujemo sve što smo im mogli omogućiti, trebali biti više na terenu, više preventivno djelovati, upozoravati sve ostale službe u vezi sa socijalom na djelovanje. Dakle, što više preventivnog djelovanja. Njima smo ovim Zakonom omogućili sve što smo im mogli omogućiti, ja ga apsolutno i osobno podržavam, a podržat će ga i klub. Samo mi dopustite poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, s obzirom na odmaklo vrijeme, na dnevnom redu su još Zakon o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, psihološkoj djelatnosti i socijalno-pedagoškoj djelatnosti pa da se odmah referiram u ime kluba, podržat ćemo i te zakone u prvom čitanju. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Znači odustajete od rasprave u ime kluba? [[Upadica Varda: Odustajem od rasprave.]] Hvala lijepo. U ime Kluba zastupnika IDS-a, PGS-a i LRI-a, poštovani kolega Giovanni Sponza, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Na samom početku želim istaknuti da je prijedlog zakona dobar ali nam je ukupni sustav socijalne skrbi loš i nedovoljno uređen. U ime kluba pozdravljam donošenje novog zakona i govoriti ću u širem kontekstu jer se radi o vrlo značajnoj djelatnosti koja obuhvaća veliki broj korisnika. Da je ova djelatnost od značajnog interesa za društvo, govori činjenica da se profesija socijalnog rada može primjenjivati gotovo u svim područjima ljudskog života od odgoja i obrazovanja, zdravstva, pravosuđa, civilnog društva te brojnim drugim djelatnostima. Budući da je ova djelatnost zakonski uređena tek 2011. g., postoji značajni prostor da se zakonske norme poboljšaju a čime bise olakšala i sama provedba zakona kao jasnije utvrđivanje nadležnosti socijalnih radnika. Stoga ponavljam, pozdravljam svaku namjeru zakonodavca koja ide za tim da se položaj kao i prava i obveze socijalnih radnika i jasnije i preciznije definiraju no isto tako ističem probleme s kojima se susreću CZSS-i i svi njihovi zaposlenici. Konkretno mislim na prevelike opterećenje djelatnika administrativnim poslovima, nedovoljan broj stručnih djelatnika, neadekvatnu suradnju i koordinaciju između centara i drugih institucija a tu u prvom redu mislim na sud i policiju a u nekim dijelovima naše zemlje i školstva i nadležnih gradskih ureda. Tome pridodajem i problem nedovoljnog i nekontinuiranog provođenje edukacija koje su od iznimnog značaja u ovoj djelatnosti. Osim toga, još uvijek postoje i centri koji su nedovoljno opremljeni, primjera radi postoje centri kojima nedostaju vozila za odlazak na teren a to navodim jer držim kao ključnim istaknuti da se socijalne radnice trebaju više baviti stručnim radom na samom terenu, da trebaju biti u neposrednoj komunikaciji s lokalnom zajednicom ako uistinu želimo imati sustav koji će djelovati i preventivno i usklađeno s drugim državnim i lokalnim tijelima kao i organizacijama civilnog društva. Socijalnim radnicima treba osigurati prikladne uvjete za rad, djelovati proaktivno a ne prozivati ih samo kada se dogodi neki tragičan slučaj. Što se pak tiče samog konačnog prijedloga zakona, mišljenja sam da postoji prostor za poboljšanje i to u djelu koji se odnosi na vježbenički staž, socijalne radnike, vježbenike i potrebu mentorstva. Smatram da je predlagatelj u ovaj konačni prijedlog zakona trebao ugraditi odredbe koje se odnose na vježbenički staž a tu je prije svega mislim na uvjete upisa vježbenika u imenik socijalnog radnika, na određivanje uvjet mentorstva tijekom vježbeničkog staža kao i uvjete kojima se stječe pravo polaganja stručnog ispita jer sam stava da bi navedenim dobili još kvalitetnijih zakona. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Giovanniju Sponzi. U ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a, poštovana kolegica Vesna Pusić, izvolite.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Gđo. državna tajnice s suradnicom, kolegice i kolege. Pa moram reći da mi u klubu GLAS-a i HSU-a ne dijelimo ovo opće oduševljenje koje je ovdje pokazano sa ovim zakonom odnosno ima nekih nelogičnost, non sequitura a i sukoba između regulative u ovom zakonu i u Zakonu o edukacijskim rehabilitatorima na čisto tehničkoj razini regulacije pa ću ja nešto od toga iznijeti u ovoj a nešto u slijedećoj raspravi i zamolit vas za pojašnjenja u tom pogledu. Dakle, regulira se da svo socijalni radnici moraju biti upisani u registar komore recimo za razliku od edukacijskih rehabilitatora. Navodi se da je 70% socijalnih radnika bilo zaposleno u sustavu socijalne skrbi, također se navodi da nitko u RH od socijalnih radnika nije obavljao privatnu praksu socijalnog rada. Dakle pitanje je što je sa i gdje su tih 30% socijalnih radnika koji su upisani u registar komore a nisu nigdje korišteni. Naročito važno pitanje obzirom na podatak da ugrubo 10% ukupnog stvarnog stanovništva koje živo u RH po ovim podacima su korisnici sustava socijalne skrbi. Prema tome, očito svaki socijalni radnik je praktički nasušna potreba da bi taj sustav mogao funkcionirati a imamo ovdje pogubljenih 1/3 gotovo. Dosadašnja licenca za obavljanje samostalnog rada zamjenjuje se statusom ovlaštenog socijalnog radnika, okej. Ono što smatramo problematičnim, dakle, u čl. 10. dvije stvari za koje bi molila pojašnjenja. U čl. 10. kaže, st. 2. profesionalnu djelatnost obavlja ovlašteni socijalni radnik koji samostalno kao profesionalnu djelatnost pruža socijalne usluge sukladno Zakonu kojim se uređuju socijalne usluge ili trgovačko društvo ili obrt registriran za obavljanje djelatnosti socijalnog rada. Ja ovo ne razumijem i molim da mi se pojasni da li to znači da u slučaju da se neki socijalni radnik registrira kao trgovačko društvo, onda funkcionira ne u skladu sa ovim Zakonom, nego u skladu sa Zakonom o trgovačkim društvima odnosno ako netko ima obrt, što mi je naročito nejasno, obrt za davanje usluga socijalnog rada, što to uopće znači obrt za davanje usluga socijalnog rada? Onda posluje u skladu sa Zakonom o obrtu. Dakle, to, molim da, da mi se dodatno pojasni jer mi je apsolutno nejasno i nadam se da ono što ja mislim nije istina. Drugi problem u tom istom čl. 10. je st. 5. koji kaže da osobe i sad referira se na st. 4. koji govori o osobama koje obavljaju privatnu djelatnost socijalnog rada sa sjedištem u drugoj državi, u tom st. 4. kaže, mogu trajno obavljati djelatnost socijalnog rada u RH ako se upišu u imenik socijalnih radnika, okej. Ali šta kaže st. 5. osobe iz st. 4., dakle, o kojima smo upravo govorili sa sjedištem u drugoj državi, mogu obavljati djelatnost socijalnog rada i na privremenoj ili povremenoj osnovi u RH bez obveze registracije sjedišta i upisa djelatnosti socijalnog rada u imenik socijalnog radnika. Pazite, to nisu osobe iz drugih članica EU jer se to nigdje ne navodi. Dakle, to su osobe iz bilo koje druge države, ajmo reći da je za očekivati najčešće da će biti iz slično govornog područja, dakle, iz susjedstva. Zakon je vrlo striktan, što se tiče registracije, pravila i svega čega se moraju držati socijalni radnici u i iz RH, dakle, koji moraju poštivat, registrirat se, bit u imeniku, detaljno se sve propisuje i onda najedanput može doći netko iz druge države bez da se upiše bilo gdje, bez da je u imeniku socijalnih radnika i recimo, kao što ovdje piše, povremeno i privremeno, što znači recimo, tjedan dana mjesečno ili dva tjedna mjesečno obavljati te iste poslove bez ičega. Dakle, ne treba biti u imeniku, ne treba imati ništa od ovih strogih zahtjeva koji se postavljaju za socijalne radnike koji se takvom istom djelatnošću žele baviti u RH, imaju sjedište u RH i ovdje se registriraju. Ovo zvuči zapravo nečuveno ako nema za to neko drugo objašnjenje. Dakle, objašnjenje iz članice EU, to se ne odnosi na članice EU jer nigdje nije na taj način napisano, pa da bi se onda reklo, okej, regulativa je potpuno ista u svim tim državama zbog, recimo, zajedničke pravne stečevine, pa zato ne treba nikakvi daljnji postupak, ali ne, ovdje se to ne stipulira, nego se govori ovako kako sam vam pročitala i molim da također na tu temu iz Ministarstva date neko objašnjenje šta to znači da uvodite tako striktne kriterije kad se radi o socijalnim radnicima u RH, iz RH, sa sjedištem u RH, a s druge strane da netko tko tu djelatnost privremeno i povremeno hoće obavljat iz neke druge zemlje, bilo koje druge zemlje po ovome što ovdje piše, ne treba ništa. Komora se ovdje definira kao mjesto i točka koja postaje zapravo na neki način središnje mjesto, Komora je ovdje Bog i batina, dakle, i u priznavanju obrazovanja, diploma stečenih u drugim zemljama itd., međutim, ni ta Komora koja inače grmi i oblači po ovom Zakonu i vjerojatno je to dobro jer se sastoji, jer je to stručna Udruga socijalnih radnika. Međutim, s druge strane nema ništa za reći o ovoj temi ako netko tko nema sjedište u RH hoće privremeno i povremeno se baviti socijalnim, uslugama socijalnog rada, dakle, pružati tu vrstu usluga u RH, ako nema sjedište u RH i to radi privremeno i povremeno, Komora nema šta za reći. Zanimljivo je da se, tu ću napraviti malu komparaciju sa Zakonom o edukacijskih rehabilitatorima, i ne znam zašto to nije ujednačeno, pa za to također molim objašnjenje, dakle u članku 7. socijalnom radniku priznaje se pravo na obavljanje djelatnosti socijalnog rada ako, i onda cijeli niz kriterija, od kojih je prvi, je član Hrvatske komore socijalnih radnika, u daljnjem tekstu Komore, kod edukacijskih rehabilitatora, obrnuto, taj zahtjev se ukida. Također u članku 16. ovog Zakona, Komora određuje cijenu pojedinih usluga, u Zakonu o rehabilitatorima upravo obrnuto, čak se poziva na neku Odluku Vlade, imam to, kad budemo raspravljali o tome, ću, ću citirati točno, Odluku Vlade o stimuliranju slobode pružanja usluga, dakle slobodnog tržišta na temelju koje se onda ukida ovaj zahtjev da Komora regulira cijene pojedinih usluga. Dakle, u slučaju socijalnih radnika Zakon koji je jedan kraj drugog, jedan iza drugog, i na našem dnevnom redu, Komora regulira cijene usluga kod socijalnih radnika, i s druge strane ukida se regulacija cijena usluga kod edukacijskih rehabilitatora od strane Komore. Zašto postoji takva razlika, u čemu je stvar, ja ne mogu dokučiti, ali vas molim da mi to objasnite. I na kraju, još jedna neusklađenost koja možda nije ni važna, ali ne bi trebalo biti, jer pokazuje zapravo da se regulaciji te vrste tema i te problematike, ne prilazi na jedan sustavan način. Dakle, ovdje se zahtjeva da Komora uskladi svoj statut sa novim Zakonom u 12 mjeseci, Komora socijalnih radnika, dakle u godinu dana, kod edukacijskih rehabilitatora, Komora to mora učiniti u roku od 6 mjeseci. Možda to nije važno. Ali pitanje je zašto? Ako imamo vrlo slični komparabilni, vrlo sličnu komparabilnu djelatnost, ako imamo novu regulativu, zašto u takvim točkama, a ova zadnja je možda samo tehnička, ali ove prve dvije koje sam spomenula, nisu samo tehničke. Dakle, niti određivanje cijena s jedne strane, koja je baš argumentirano zašto ne, u onom Zakonu o edukacijskim rehabilitatorima, a u Zakonu o socijalnim radnicima, je eksplicitno rečeno da će cijene pojedinih usluga kod ljudi koji privatno pružaju te usluge, biti regulirane od strane Komore i da je to jedna od zadaća Komora. Pa onda, dakle, ovisno o odgovorima i objašnjenjima koje na ove teme dobijemo, ćemo se odlučiti u GLAS-u i HSU, da li ćemo podržati ovaj Zakon. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem kolegici Vesni Pusić. Prelazimo na sljedeću raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovana kolegica Marija Alfirev. Izvolite.
Hvala poštovani podpredsjedniče Sabora, uvažena državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Ovdje govorimo znači o, Zakonu o djelatnosti socijalnog rada i to sad o Konačnom prijedlogu Zakona, ono što bi vrijedilo na početku reći, to da je, da, dakle u raspravama koje sad ovdje i provodimo, i koje su bile između, koje su bile u prvom čitanju, a i potom stvari koje su nastale između ova dva čitanja, i kontaktiranje struke, nekako je dovelo do toga da, do jednog općeg, rekla bih dojma da postoji konsenzus i na neki način zadovoljstvo struke sa predloženim Prijedlogom Zakona. Stoga, htjela bih napomenuti da smo sudjelujući i u radu ovog zadnjeg sjednice Odbora, znači matičnog Odbora, zapravo gdje su bili i pozvani predstavnici struke, konkretno na neke stvari nisu imali primjedbe, na neke jesu, a ono što je nekako bilo najvažnije u cijeloj priči i rečeno to da je, primjedbe koje su iznesene u prvom čitanju, da su i uvažene, pa čak evo i primjedbe koje su došle od strane Klubova koji su, koji nisu u poziciji, koji nisu vladajući, znači koje su, dolaze od strane oporbe, što na neki način je pohvalno i što zapravo ukazuje na dobru volju predlagatelja da se određene primjedbe uvaže, da se razmisli o onome što se govorilo u prvom čitanju, ono što se, sve stvari koje su se tada iznijele, i koje bi u svakom slučaju trebale voditi poboljšanju samog Zakona. Slušajući čak i raspravu sada dosadašnju, htjela bi naglasiti ono što mi se čini izuzetno važno a to je da ovaj Zakon o djelatnosti socijalnog rada zapravo uređuje jedan dio koji se tiče same struke odnosno cjelokupnog sustava a to je zakon koji uređuje strukovno, dakle ... [[Govornik se ne razumije.]] prije svega određuje koje su to djelatnosti koje obavlja socijalni radnik i način na koji može obavljati samostalno kao profesionalnu djelatnost ili obavljati za neku pravnu osobu. Ovaj zakon svakako govori o tome na koji način će se netko moći obavljati tu svoju djelatnost socijalnog radnika i to isključivo ako je član komore, znači član organizacije koja će mu zapravo omogućiti obavljanje te djelatnosti jer bez upisivanja u imenik komore, to neće biti uz one ostale odredbe, to neće biti moguće. I to je ono što je izuzetno važno. Izuzetno je važno i to da zapravo nadzor nad radom samih socijalnih radnika će provoditi i sama komora. Ono pozdravljamo, što je uvaženo od strane, naša primjedba koja je uvažena od strane predlagatelja je to da smo tražili veću neovisnost same komore u svom radu jer je bio prvotni prijedlog da u upravnom odboru komore bude i predstavnik ministarstva što bi da je tako ostalo, izazvalo zaista niz nejasnoća pa i nekih nelogičnosti u samom obavljanju različitih uloga, uloga ministarstva i uloge same komore. Stoga pozdravljamo taj dio koji je uvažen. Uvažen je također i ovaj dio koji se tiče stručnog usavršavanja jer stručno usavršavanje odnosno pravilnik koji propisuje i koji donosi plan stručnog usavršavanja socijalnih radnika je na odgovornost i same komore i tu ne bi trebala biti, također ne bi trebalo biti uplitanja samog ministarstva upravo iz razloga što socijalni radnici rade zaista u različitim sustavima, ne samo u sustavu socijalne skrbi, dakle socijalni radnici rade i u školstvu i u zdravstvu, rade u nevladinim organizacijama, vjerskim organizacijama, a evo rade i mogu raditi i samostalno kao profesionalnu djelatnost, obavljati svoju profesionalnu djelatnost. To je ono što smo rekli da evo prihvaćamo i što je sama struka doživjela kao pozitivan pomak u odnosu na prvo čitanje i na što nisu imali primjedbe. Ono što je struka također, primjedba koja se, ono što se nije promijenilo, ono što se nije možda u prvom čitanju ni toliko pridala pozornost a stručnjaci su sami obratili pozornost na članak 20. u kojem bi trebalo riječi znanosti izbrisati jer jednostavno ne odgovaraju suštini, treba zapravo govoriti o tome da su stručne edukacije kojima se stručnjaci specijaliziraju u pojedino području, one mogu biti vezane i za neka druga polja društvenih znanosti ili su interdisciplinarna stoga bi trebalo ostati samo izrazi i rečenice koje se odnose na područje socijalnog rada, u tom smislu ćemo i kao klub podnijeti ili smo podnijeli već amandman. No u samoj raspravi smo se dotakli ovdje i onoga što je ne samo predmet ovog zakona ali je vrlo i usko vezan uz sam zakon a to je zapravo uloga socijalnih radnika. U obrazloženju o razlozima u samom zakonu vidimo razloge zbog koji se ovaj zakon donosi i tu je u jednom poglavlju opisano koliko je zapravo prema zadnjim podacima socijalnih radnika koji su upisani trenutno u komori jer trebamo napomenuti još jedanput da je postojeći Zakon o djelatnosti socijalnog rada donesen 2011. g. kad su u paketu išli i drugi srodni zakoni, tada su nekako, ne znam koji su razlozi ali su osim Zakona o djelatnosti socijalnog rada i Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, ispala druga dva zakona a to su Zakon o socijalno-pedagoškoj djelatnosti i Zakon o djelatnosti logopedije. Ovaj zakon je tada donesen i naravno da ga je trebalo uskladiti sa postojećim sa sadašnjim vremenom, kao i svaki drugi od tada se trebalo uskladiti i sa onim što je sa međunarodnim aktima i sa još nekim aktima koji su doneseni od strane RH a isto tako i sa suvremenim znanstvenim postignućima i to je ono što je zaista trebalo napraviti. Ovdje također je navedeno, da je u Komori, 2018. g. upisano 2085 osoba i od toga je 70% u sustavu socijalne skrbi. Mene to i ne čudi, možda dakle, onih 30% se sigurno nalazi jedni dijelom i u sustavu, malim dijelom, vrlo malim dijelom i u sustavu još obrazovanja, jednim dijelom, sigurno u sustavu zdravstva se također nalazi. Ali i pitanje je da li oni komi rade u sustavu nevladinih organizacija ili u sustavu vjerskih organizacija, da li se vode kao nekakvom drugom klasifikacijom, m da je moguće, da je recimo, oni koji rade u nevladinim organizacijama, rade u sustavu socijalne skrbi a da se tako ne prikazuju, ne vode, pa bi u tom smislu možda bila puno da je drugačije opisano i da je jasnije, da je detaljnije opisano imali bismo vjerojatno i bolju sliku o tome, gdje su sve socijalni radnici zaposleni. No ono što je po meni, ovdje izuzetno važno, to je čunjenica da ovaj zakon će donijeti jedno priznanje socijalnim radnicima, u smislu poštovanja struke kojom se bavi. Međutim, ovaj zakon sigurno nije dovoljan, potrebne su puno, puno druge, puno više toga i puno drugih izmjena i samog sustava, pogotovo sustava socijalne skrbi, da bismo došli do one uloge socijalnog radnika, kakav bi trebao biti. Kada mnogi dakle, imaju san o tome kako bi nekakav sustav trebao izgledati, pa ja na ulogu socijalnog radnika zaista gledam drugačije, gledam ga onako kako bi izgledao da je socijalni radnik, najvećim dijelom svog radnog vremena posvećen čovjeku, da je posvećen čovjeku a ne papiru. A trenutno je zapravo situacija sasvim drugačija. I to je ono zbog čega uloga socijalnog radnika nije dovoljno priznata u našoj zemlji. A bojim se, to je ono što je zamjerka, bojim se da način na koji radimo ili način na koji mijenjamo ovaj sustav, neće ići u tom smjeru. Ja sam još i prvi puta govorila u prvom čitanju, da umjesto olakšavanja, umjesto micanja administrativnih poslova iz centara za socijalnu skrb mi smo njima dodali i ostavili i dodali sve još novih obaveza ali ne obaveza koje se odnose na konkretan rad u obitelji, konkretan rad sa korisnikom, već na brojna nova opterećenja, donošenja novih rješenja, ispunjavanja novih obaveza koje su propisane upravo zakonima koje je donijela ova vlada u ove protekle 2 g. i to je ono što sigurno neće doprinijeti dobrom statusu samih socijalnih radnika, a dok ne dođemo do toga, da se da svaki socijalni radnik, zaista vodi korisnika, vodi obitelj, nećemo doći ni do konkretnijih rezultata i poboljšanja njihovih poboljšanja samih života korisnika. To je ono što smo htjeli napomenuti, mi smo mi ćemo u ime kluba podržati ovaj zakon, uz naravno ovaj amandman koji smo uputili i jer ovo je zaista djelatnost od posebnog interesa za RH, na taj način je trebamo i gledati i nadamo se da će Komora svoju ulogu i odgovornosti koje ima ovim zakonom i dobro odraditi.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Mariji Alfirev. U ime Kluba zastupnika HNS-a, poštovana kolegica Bernarda Topolko, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana državna tajnice sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o djelatnostima socijalnog rada, koju ima za cilj znatno poboljšanje kvalitete djelatnosti socijalnog rada u RH. Mi u HNS-u podržati ćemo ovaj konačni prijedlog Zakona, jer smatramo da se jasnijim uređenjem uvjeta za obavljanje i prestanak obavljanje djelatnosti socijalnog rada, pravima i obvezama stručnog usavršavanja, te organizacijom obavljanjem djelatnosti, usklađenjem poslova, za suvremenim znanstvenim postavkama, te proširenjem javnim ovlasti Hrvatske komore i socijalnih radnika, stvaraju pretpostavke za kvalitetnije, uređenije i uspješnije djelovanje profesije socijalnog rada. Također pozdravljamo činjenicu da se u ovim konačnim prijedlogom zakona, da su uvažene brojne primjedbe iz prvog čitanja, čime smo u konačnici dobili zakona koji je nomotehnički i jezično poboljšan. Korak naprijed, svakako predstavlja članak 20. odnosno mogućnost stjecanja i priznavanja prava na specijalizirane stručne kompetencije kako bi se omogućilo poticanje usavršavanja u pojedinim stručnim područjima. Izmjenom članka 33. napušten je prijedlog da se Upravni odbor Hrvatske komore socijalnih radnika uvede predstavnici ministarstva nadležnog za socijalnu skrb i Hrvatske udruge socijalnih radnika čime bi se osigurala neovisnost rada komore. Prihvaćena je i primjedba dana u odnosu na stručno usavršavanje te se propisuju prava i obveze stručnog usavršavanja ovlaštenih socijalnih radnika kao i pravo stjecanja specijaliziranih stručnih kompetencija s ciljem promicanja cjeloživotnog učenja i zaštita standarda i kvalitete. Sustav socijalne skrbi vrlo je složen sustav što je vidljivo prije svega prema velikom broju korisnika. Naime, prema Godišnjem statističkom izvješću za 2006. godinu bilo je 353.521 korisnik. Prema dostupnim podacima u sustavu radi 1.476 socijalna radnika, 1.404 na poslovima socijalnih radnika, a 72 na poslovima odgajatelja. Stoga slobodno možemo reći da je djelatnost socijalnog rada koji se u konačnici temelji na zaštiti ljudskih prava djelatnosti od interesa za RH. Kako je sam sustav pod snažnim utjecajem i društvenih i ekonomskim promjena samim time predstavljala i stalni izazov za sve nas, za čitavu zajednicu kako bi ga kontinuirano unapređivali i time stvarali uvjete u kojima će korisnici socijalnih usluga moći ostvarivati sva svoja prava, a stručnjaci s područja socijalnog rada koji su u svakodnevnoj praksi izloženi brojnim profesionalnim rizicima bili zaštićeni. Naime, svjedoci smo barem u području iz kojeg ja dolazim iz Međimurske županije kolko ima napada na socijalne radnice i možemo reći da jesmo zadovoljni radom socijalnih radnika međutim kod nas ima jako veliki broj stanovnika nacionalne manjine koji nažalost nemaju ugrađenu, veći dio njih, ne svi, ali veći dio njih nema ugrađenu kulturu rada nego žive od socijalne pomoći od dječjih dodataka, a samim tim to potencira onda i prilično alkohola u tim društvima, kockanja i naravno problema. Ja ovdje moram spomenuti da sam izuzetno zadovoljna što je ministrica Murganić čula apel s aktualnog sata, došla i sjela u Međimurskoj županiji sa predstavnicima županije, sa predstavnicima centra za socijalni rad i nekih drugih institucija, da je uvidjela da tu nešto treba poduzeti jer znamo da je nažalost Međimurje postalo, postala regija koja baš i nije sigurna za život s obzirom na probleme koje imamo. Zaključno, Klub zastupnika HNS-a podržat će ovaj prijedlog zakona, ali isto tako i dalje ćemo raditi na podizanju svijesti o važnosti socijalnih službi i socijalnog sustava u RH. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolegici Bernardi Topolko. Prelazimo na pojedinačne rasprave, poštovani kolega Ivan Ćelić, izvolite.
Zahvaljujem poštovana državna tajnice, pa evo na početku ovo je prigoda zahvaliti svim socijalnim radnicama koje savjesno i stručno obavljaju svoj posao, a kojih već smo čuli ima oko 2.100 registriranih u RH. Mnogo toga je rečeno već, no opet bih rekao, možda ne postoji, kao što je uvažena zastupnica Pusić rekla opće suglasje, oduševljenje, nit je to potrebno niti će to ikad bit, al postoji visoko suglasje, a ono što je najbitnije da su aktivni participanti, dakle Hrvatska komora socijalnih radnika i Hrvatska udruga socijalnih radnika koja bi sigurno htjela malo drukčiji zakon ipak načelno zadovoljni i s time radna skupina i čitavo ministarstvo pokazalo svoju fleksibilnost i raspoloživost da može čuti i druge prijedloge i ovo nije prvi zakon koji dolazi iz ovog ministarstva gdje se vidi da od prvog do drugog čitanja se uvaži značajan broj primjedbi koje je eto moguće ugraditi u konačni prijedlog zakona. Ja ću govoriti iz perspektive liječnika u kojem je i tima u kojem je socijalna radnica sastavni dio, neizostavni dio, spomenut ću samo neke poslove dakle koje socijalni radnici u zdravstvu, konkretno u psihijatrijskim ustanovama rade, to je pitanje recimo dodjele jednokratne novčane pomoći, pitanje smještaja, da li u podstanarstvo, da li u terapijsku zajednicu radi nastavka rehabilitacijo-resocijalizacijskog tretmana, pitanje lišenja poslovne sposobnosti djelomičnog dakle kada je to potrebno, pitanje mjere nadzora nad izvršavanjem roditeljske skrbi, nažalost određeni dio ljudi su bez adrese prebivališta. Dakle, socijalni radnici su osobe koje se svakodnevno suočavaju s problemom siromaštva, beskućništva, nezaposlenosti, ovisnosti o alkoholu i drogama, svakodnevno se susreću sa osobama koje boluju od različitih psihičkih poremećaja i zato kad govorimo o djelatnosti socijalnog rada tu svakako moramo spomenuti dakle zalaganje za društvenu pravednost, borba i promicanje ljudskih prava, pitanje dakle promocije socijalnog rada kao takvog i ponude modela najbolje prakse i ja vjerujem da je ovaj Konačni prijedlog Zakona o djelatnosti socijalnog rada išao u tom pravcu da socijalni radnici uistinu mogu djelovati kao organizatori i pružatelji socijalnih usluga kao oni koji neće nametati, nego će zajedno s korisnikom vidjeti što je najbolje i najoptimalnije kroz jedan suradni odnos, kako im pomoći da jasnije sagledaju vlastite poteškoće, kako ih informirati o pravima, poticati, hrabriti i podučavati da samostalno donesu odluku. Primjedbe koje su, dakle, bile između prvog i drugog čitanja, koje su usvojene, već su više puta spomenute, dakle, pitanje jasne indistinkcije između sveučilišnog prvostupnika socijalnog rada u odnosu na magistra socijalnog rada i magistra socijalne politike, pitanje je tko sačinjava upravni Odbor. Znači, isto tako poglavlje o disciplinskoj odgovornosti, pred nama su još 3 Zakona koja su vezana uz pomagačka zanimanja, nekako bi bio ideal kad bi to analogno moglo biti identično, ali, nažalost, to ipak nije moguće. Međutim, ova temeljna poglavlja koja reguliraju pojedinu djelatnost, ipak su načelno zajednička i u tom smislu pozdravljam donošenje Konačnog prijedloga Zakona o djelatnosti socijalnog rada. Hvala.
Zahvaljujem g. Ćeliću. Imamo repliku, poštovana kolegica Ljubica Maksimčuk, izvolite.
Hvala potpredsjedniče HS. Naravno, evo i ja se pridružujem pozdravima i donošenja ovoga Zakona. Znamo da u RH u sustavu socijalne skrbi radi nešto malo manje od 1500 socijalnih radnika kojima ćemo sigurno donošenjem ovoga Zakona barem malo olakšati vrlo zahtjevne i teške uvjete ove podcijenjene profesije, u najvećem dijelu ženske. Ali mene zanima, uvaženi kolega, kakva je povezanost ovog Zakona sa Zakonom o psihoterapiji?
Zahvaljujem. Odgovor, kolega Ćelić.
Evo kolegice, dobro je da ste postavili to pitanje. Dakle, osim ovih administrativnih i često puta nekih djelatnosti koje socijalni radnici svakodnevno obavljaju, često puta se zanemaruje, dakle, da oni sudjeluju aktivno i da su voditelji socioterapijskih i psihoterapijskih pravaca i kada se vodilo računa o tome tko može biti psihoterapeut onda se u Zakonu o djelatnosti psihoterapije išlo primarno sa maksimom da to budu ljudi koji imaju svakodnevno iskustvo rada sa osobama koje imaju neke psihičke probleme, tako da, mislim da je to regulirano sa ovim Zakonom o djelatnosti socijalnog rada koji će onda omogućiti i provođenje psihoterapijskih postupaka za to na adekvatan način educiranim socijalnim radnicama.
Zahvaljujem poštovanom kolegi Ćeliću. Završne riječi u ime predlagatelja, državna tajnica gđa. Pletikosa, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo zastupnici, zahvaljujem na vašoj konstruktivnoj raspravi. Kao što sam navela na samom početku rasprave, cilj donošenja Zakona djelatnosti socijalnog rada je poboljšanje kvalitete djelatnosti socijalnog rada u RH. Evo, spomenula bih da je, zapravo, dala bih određena pojašnjenja, što se tiče članova Komore odnosno ovog broja kojeg je uvažena zastupnica Pusić spomenula, a već je i uvažena zastupnica Alfirev, zapravo i odgovorila, ova razlika od 30% je, radi se o socijalnim radnicima koji nisu zaposleni u djelatnosti. Dakle, to su socijalni radnici koji su završili studij, ali nisu, ne rade u djelatnosti. Što se tiče, u ovom dijelu koji se odnosi na način obavljanja djelatnosti, povukli smo paralelu sa Zakonom o psihoterapiji prema kojem je određeno da se za obavljanje djelatnosti može osnovati trgovačko društvo ili obrt. Kada govorimo o mogućnosti privremene ili povremene djelatnosti socijalnog rada, uređeno je, primjerice, za situacije kada se provodi obiteljska medijacija zbog međunarodne otmice djece odnosno kada se određeni stručni postupak socijalnog rada odrađuje sa kolegama iz drugih država koje nužno ne moraju biti članice EU. Ako govorimo o ovim rokovima koje ste spomenuli, oni su, zapravo akti su usklađeni dogovorno sa Komorama, eto takav je dogovor. I na kraju, kao socijalna radnica još jednom zahvaljujem svima koji su svojim doprinosom pomogli u izradi što kvalitetnijih propisa, te predlažem HS da donese Zakon o djelatnosti socijalnog rada. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko replika, poštovana kolegica Marija Alfirev, izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice, evo, ja bih vas molila ako možete me malo samo poslušat i odgovoriti na ovo konkretno pitanje. Ja sam to i na Odboru spomenula da je, budući da mi sada donosimo 4 Zakona koja su po svojoj djelatnosti srodna, dakle, to su zaista i pomagačke djelatnosti, one su u vašem Ministarstvu pod Ministarstvom socijalne skrbi i na tragu onog što je kolegica Pusić govorila, ja bih vas molila da zaista nam kažete jeste li zaista onda one nekakve temelje, one krucijalne odredbe koje se tiču rada, funkcioniranja Komora, pa recimo i cijena, što se tiču cijena, određivanja cijena pojedinih djelatnosti, da li ste to uskladili u svim ovim Zakonima, evo, to je ono što bi vrijedilo odgovoriti.
Zahvaljujem kolegici Alfirev. Odgovor, državna tajnica Pletikosa.
Zahvaljujem. Evo, mogu reći da su u većini slučajeva nastojali uskladiti to. Hvala.
Zahvaljujem na odgovoru. Slijedeća replika poštovana kolegica Vesna Pusić, izvolite.
Samo je jedna stvar ostala tu u raspravi o slijedećoj točki, dakle, ako se radi u ovoj Odredbi koja kaže da ljudi koji nemaju sjedište u RH mogu privremeno i povremeno obavljat bez ikakve registracije, ikakve kontrole te poslove u Republici Hrvatskoj ako se radi samo u slučajevima koje ste vi spomenuli, dakle, nekakvog, nekakve prekogranične situacije, onda to ovdje treba to napisat, onda to treba ovdje specificirat. Ja sam deset godina predavala socijalnim radnicima, i znam što znači da se sada otvori, da svatko kome padne na pamet bez ikakve, ikakvog zahtjeva, a to tu piše, ako to podrobnije ne definirate, točno to tu piše, da svatko može doći preko granice i dva tjedna mjesečno njima konkurirat na tržištu u Hrvatskoj bez ikakvih kontrola.
Zahvaljujem. Zahvaljujem poštovanoj kolegici Pusić. Odgovor državna tajnica.
Pa evo ja mogu i reći da članovima Komore i članovima radne skupine, to nije bilo sporno. Hvala.
Zahvaljujem. Sljedeća replika, poštovana kolegica Sabina Glasovac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče, poštovana državna tajnice. Evo ja vas molim konkretno samo odgovor na pitanje. S obzirom da se na neki način omogućuje privatna praksa odnosno profesionalizacija i edukacijski rehabilitacijskih stručnjaka, i socijalnih radnika, a mislim da je to pitanje postavila i kolegica Pusić, ako sam je dobro shvatila u izlaganju u ime Kluba, ostalo je neodgovoreno zbog čega se cijeli članak 18., znači, gdje se definira da najnižu cijenu rada privatnih magistara edukacijsko rehabilitacije, ali i pojedinačnu cijenu rada, koju je određivala Komora, to se briše, pozivajući se na program reformi Vlade iz 2018. i Direktivu EU, zašto ste tu brisali članak 18., a u članku 16. što se tiče socijalnih radnika, ste ostavili da je Komora ta koja donosi odluku o cijeni pojedinačnih usluga socijalnog rada. Sad, meni bi bilo logično da ste to ujednačili, ovlast Komore, na neki način ako već govorimo o četiri srodna Zakona, zašto ste to propustili učiniti, i zašto se ovdje regulira na ovaj, a drugdje na drugi način?
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Glasovac. Odgovor, državna tajnica Pletikosa. Izvolite.
Evo mogu reći da smo u većini slučajeva pokušali to uvažiti, ali evo nismo uspjeli.
Zahvaljujem na odgovoru, državnoj tajnici. S ovime smo iscrpili sve rasprave. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o ovoj točki kad se za to steknu uvjeti.
Sad ćemo preći na izjašnjavanje o amandmanima o Konačnom prijedlogu Zakona o djelatnosti socijalnog rada, drugo čitanje, P.Z. br. 405, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Amandmane u podnijeli zastupnica Marija Alfirev te Klub zastupnika SDP-a. Molim predstavnik predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima, to je državna tajnica u Ministarstvu za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku, poštovana Marija Pletikosa.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Ovaj amandman se ne prihvaća. Naime, predlagateljica predlaže brisanje riječi u tekstu odredbe koja se odnosi na sadržaj i način provođenja ispita stručnih znanja i kompetencija a s druge strane isto obrazlaže kao da je predloženo brisanje riječi u tekstu koji se odnosi na stručno usavršavanje. Pravo i obveza ovlaštenog socijalnog radnika na stručno usavršavanje propisano je člankom 19. Konačnog prijedloga Zakona o djelatnosti socijalnog rada a člankom 7. stavkom 7. propisano je da sadržaj i način provođenja ispita stručnih i kompetencija uređuje Hrvatska komora socijalnih radnika uz prethodnu suglasnost ministra nadležnog za poslove socijalne skrbi. Budući da ispit stručnih znanja i kompetencija može biti jedan od uvjeta za priznavanje prava na obavljanje djelatnosti socijalnog rada te uređenje sadržaja i način provođenja ispita stručnih znanja i kompetencija ima neposredan učinak na socijalne radnike, donošenje predmetnog akta nužno je uz suglasnost nadležnog ministra čime se osigurava načelo zakonitosti. Hvala.
Poštovana zastupnica Marija Alfirev.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena državna tajnice. Da, ovaj cilj ovog amandmana je bio prije svega ukazati na činjenicu koja je i kroz prvo čitanje bila naglašena na jednu autonomiju profesionalne zajednice u ovom smislu te utjecaj ministarstva nadležnog za obitelj, demografiju, socijalnu politiku, ne može imati utjecaj ili ne bi smjelo imati utjecaj na one sadržaje koje ima komora a komora zapravo obuhvaća sve djelatnike koji rade u području socijalnog rada, znači sve socijalne radnike a ne nužno samo koji su u sustavu socijalne skrbi već rade i u području obrazovanja, pravosuđa i nekim drugim dakle, zdravstva i drugim područjima, stoga dakle suglasnost ili sam utjecaj ministarstva u ovom smislu je upitan, no s obzirom na vaše obrazlaganje, neću tražit glasanje, ne tražim glasanje.
Ne traži se dakle glasovanje. Slijedeći amandman je Kluba zastupnika SDP-a.
Amandman se ne prihvaća. Naime, socijalni rad je znanstvena disciplina u kojoj se stručnjaci i kroz temelju edukaciju interdisciplinarno educiraju iz različitih područja koja su usko vezana sa socijalnim radom i profesionalnim vrijednostima socijalnog rada a stručne edukacije kojima se stručnjaci specijaliziraju u pojedinom području, zahtijevaju dodatnu specifičnu izobrazbu znanja i kompetencije koje su dio djelatnosti socijalnog rada utemeljene na načelima i spoznajama znanosti i prakse socijalnog rada. Hvala.
Očitovanje u ime kluba zastupnika. Povlačite? Hvala vam lijepa. Onda smo došli do kraja, da, povlačimo. Idemo na Konačni prijedlog Zakona o djelatnosti socijalnog rada, drugo čitanje, P.Z. br. 405. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli zastupnica Marija Alfirev i Klub zastupnika SDP-a, izjasnili smo se ranije na sjednici o tim amandmanima i oba su povučena, tako da nećemo o njima glasovati, pa dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o djelatnosti socijalnog rada, glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 111 ZA i 2 suzdržana donesen Zakon o djelatnosti socijalnog rada.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. broj 406. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, na temelju članka 85. Ustava Republike Hrvatske i članka 172., u vezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda, primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona. Raspravu su proveli nadležni Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Pozivam predstavnicu predlagatelja da nam da dodatno obrazloženje Konačnog prijedloga Zakona. Izvolite državna tajnica, gospođa Marija Pletikosa.
Hvala poštovani podpredsjedniče, poštovane dame i gospodo. Edukacijska-rehabilitacijska djelatnost po prvi put je uređena Zakonom o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti iz 2011. godine. Stupanjem na snagu Zakona o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija, pokazala se potreba intervencije u odredbe Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, te usklađivanja s odredbama navedenog Zakona u dijelu propisivanja uvjeta za obavljanje edukacijsko-rehabilitacijske djelatnosti, kao regulirane profesije, kao i u dijelu javnih ovlasti Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora, koja bi trebala kao nadležno tijelo provoditi postupak priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija. Hrvatski sabor je na devetoj sjednici raspravljao o prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti. Prijedlog Zakona je prihvaćen zaključkom od 31. listopada 2018. godine. U odnosu na prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona u konačnom prijedlogu Zakona ujednačava se položaj svih stručnjaka koji obavljaju edukacijsko-rehabilitacijsku djelatnost, bez obzira na resor i područje djelovanje, te se osiguravaju isti standardi kvalitete rada i praćenje struke. Također, u Konačnom prijedlogu Zakona, dopunjene su odredbe radi usklađenja s prekršajnim odredbama, propisivanjem obveze subjekta prekršajne odgovornosti. Glavni cilj koji se želi postići donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, je unapređenje kvalitete obavljanja edukacijsko-rehabilitacijske djelatnosti i proširenje javnih ovlasti Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora, kao i ujednačavanje položaja svih stručnjaka koji obavljaju edukacijsko-rehabilitacijsku djelatnost, bez obzira na resor i područje djelovanja, te osiguravanje standarda kvalitete rada i praćenja. Na ostale prijedloge i mišljenja koji su dani u prvom čitanju, predlagatelj je dao detaljna obrazloženja zbog kojih nije u mogućnosti prihvatiti prijedloge. Slijedom navedenog, predlaže se da Hrvatski sabor donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti. Hvala.
Zahvaljujem državnoj tajnici na obrazloženju ovog Konačnog prijedloga Zakona. Želi li možda izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Ne. Hvala. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, poštovana kolegica Željka Josić. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući, poštovane državne tajnice sa suradnicima, suradnicom, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, kojim se uređuju uvjeti i način obavljanja edukacijsko-rehabilitacijske djelatnosti. Tijekom rasprave u prvom čitanju, vrlo se jasno ukazalo na problem podjele edukacijskih rehabilitatora obzirom na resore u kojima rade, što se konačnim prijedlogom zakona ispravilo. Ono što svakako treba naglasiti kako se radi o struci koja je vrlo potrebna i tražena na tržištu. Naime, edukacijski rehabilitatori su zaposleni u različitim sustavima, u zdravstvu, u školstvu, u socijalnoj skrbi gdje se bave djecom s teškoćama u razvoju odnosno s invaliditetom. Upravo njima je od presudne važnosti uloga edukacijskog rehabilitatora. Ako se vratimo malo unazad kako je i sama državna tajnica napomenula Zakon o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti donesen je 2011. godine. Tada je prvi puta uređena ova djelatnost obzirom na sadržaj, način djelovanja, uvjete obavljanja djelatnosti i stručni nadzor. U današnje vrijeme pojavila se potreba za usklađivanjem Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti sa drugim propisima te Zakonom o reguliranim profesijama, priznavanjem inozemnih stručnih kvalifikacija i Zakonom o uslugama. Treba naglasiti kako će se ovim zakonom ujednačiti položaj svih stručnjaka koji obavljaju edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost i to neovisno o resoru u kojem rade. Na taj način će se osigurati isti standard kvalitete rada i praćenje struke. Ovim zakonom se vrlo jasno definiraju prava i obaveze edukacijskih rehabilitatora, obavljanje privatne prakse odnosno grupne prakse. Isto tako se Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora, komora postaje samostalna strukovna organizacija sa svojstvom pravne osobe i javnih ovlasti. Što u stvari to znači? Komora odlučuje o davanju, obnavljanju, oduzimanju odobrenja za samostalan rad, zatim vodi imenike magistara edukacijske rehabilitacije i prvostupnika edukacijske rehabilitacije, ali isto tako vodi imenik onih rehabilitatora koji imaju privatnu praksu. I u Hrvatskom saboru se puno puta već govorilo o tome kako je ovih stručnjaka premalo, kako su kvote, upisne kvote izuzetno male što naravno upućuje i na to da sa resorom Ministarstva demografije mora usko surađivati i Ministarstvo obrazovanja jer nažalost potrebe za edukacijskim rehabilitatorima su iznimno velike. Iako se radi o malenoj stručnoj i znanstvenoj zajednici ne smijemo zaboraviti kako su baš oni potrebni najranjivijoj skupini društva i da je njihov doprinos u radu s djecom s teškoćama u razvoju invaliditetom nezamjenjiv. Kako sam već naglasila ovaj zakon se usklađuje sa važećim zakonima i propisima ali istodobno se daju i veće ovlasti, ali i odgovornost strukovnoj organizaciji. I vjerujem da će se na taj način poboljšati i sama kvaliteta usluge, ali isto tako i sam ugled struke i mi ćemo kao HDZ podržat ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem poštovanoj kolegici Josić. Slijedeća rasprava u ime Kluba zastupnika HNS, poštovana kolegica Bernarda Topolko. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem, evo pred nama je ponovo konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuna ali ovaj puta Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti. Tijekom prvog čitanja, kako na matičnom odborom tako i u samoj raspravi mogle su se čuti brojne konstruktivne primjedbe, a koje je predlagatelj prihvatio i uvrstio u ovaj konačni prijedlog, što mi kao Klub HNS-a svakako pozdravljamo i pohvaljujemo. Kao značajne primjedbe, a koje su prihvaćene istaknula bih one koje su se odnosile na status edukacijskih rehabilitatora i ujednačavanje stručnosti, profesionalnosti i nadzora, a kojim uvažavanjem se postiglo ujednačavanje položaja svih stručnjaka koji obavljaju edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost, bez obzira na resor i područje djelovanja i osiguranje istih standarda kvalitete rada i praćenje struke. Naime, u prvobitnom prijedlogu djelatnosti bilo je vidljivo svojevrsno razgraničavanje između uvjeta i načina obavljanja edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti, standarda obrazovanja i stručnog nadzora između edukacijskih rehabilitatora, zaposlenih u predškolskim i školskim ustanovama i edukacijskih rehabilitatora zaposlenih u drugim ustanovama što bi dovelo do diskriminacije i eventualno nejednake kvalitete pružanja usluge. Istaknula bih još neke novine koje pridonose poboljšanju reguliranja ovog područja. Naime, predlagatelj je ovim konačnim prijedlogom uskladio s odredbama Zakona o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija posebno u dijelu propisivanja uvjeta za obavljanje edukacijsko rehabilitacijske djelatnosti kao regulirane profesije te dijelu javnih ovlasti Hrvatske komore edukativnih rehabilitatora koje bi trebalo kao nadležno tijelo provoditi postupak priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija. Isto tako jasnije se propisuju uvjeti za upis u imenik Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora a koji su također i osnovni uvjet za obavljanje edukacijsko rehabilitacije djelatnosti. Kako bi se provelo usklađivanje s odredbama Zakona o uslugama Narodne novine, broj 80/11 brišu se odredbe obveznog udruživanja u Hrvatsku komoru edukacijskih rehabilitatora i obveze provjere stručnosti pri Hrvatskoj komori edukativnih rehabilitatora radi obavljanja odobrenja magistru edukacijske rehabilitacije i sveučilišnom prvostupniku edukacijske rehabilitacije za samostalan rad na poslovima edukacijsko rehabilitacije djelatnosti. S obzirom da je Vlada RH na svojoj sjednici održanoj 26. travnja 2018.-te godine usvojila Nacionalni program reformi za 2018.-tu, a temeljem kojeg se provodi liberalizacija tržišnih usluga s ciljem da se, između ostalog, uklone regulatorna ograničenja cijena. Odredbe o određivanju najniže cijene su brisane. Naime, ja bi još tu htjela spomenuti da je HS donio odluku da 1. ožujak je dan koji rehabilitatore doživljava kao jednu od vrijednih profesija odnosno to je i dan smrti prof. Tomislava Špoljara koji je posebno početkom 20. stoljeća u Varaždinu inicirao osnivanje i rad prvih pomoćnih odjeljenja za učenike s teškoćama u razvoju, a 1963.-će i Visoku defektološku školu, prvu takve vrste u RH, ali i cijeloj našoj državi. Proglašenjem Nacionalnog dana edukacijskih rehabilitatora malo je priznanje svim ljudima koji rade taj zahtijevan posao. To je ljubav i život s tom djecom i s tim osobama. Zaključno, ove izmjene su pozitivan pomak. Rasprava je polučila rezultate kod predlagatelja, te ćemo podržati ovaj Konačan prijedlog Zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolegici Topolko. Slijedeća rasprava u ime kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a, poštovana kolegica Vesna Pusić, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovani svi, dakle, Zakon o edukacijskoj rehabilitacijskoj djelatnosti zaista je nužno gledati u kontekstu ovih Zakona po redu od ovog kojeg smo maloprije raspravili o djelatnosti socijalnog rada, pa na dalje. Dakle, poanta je ili jedan od ciljeva i svrhe ovog Zakona je da se poslovi redovne regulacije profesije prebacuju sa Ministarstva na Komoru edukacijskih rehabilitatora. Komori se i ovdje daje pravo priznavanja inozemnih kvalifikacija, pretpostavljam da je zaista nekako dosljedno što se struke tiče. Međutim, za razliku od socijalnih radnika, ovdje se eksplicitno kaže, pa i u dodatnim objašnjenjima da članstvo u Komori nije obvezno. E, sad vi meni objasnite zašto je kod socijalnih radnika članstvo u Komori obaveza, a kod edukacijskih rehabilitatora nije? U tekstu koji nam je poslan uz Zakon kaže se, u svrhu usklađivanja Zakona s odredbama Zakona o uslugama, brišu se odredbe obveznog udruživanja u Hrvatsku komoru edukacijskih rehabilitatora itd., dok u čl. 16. Zakona o djelatnosti socijalnog rada piše, dakle, ono kao što, pardon, 16 sam krivo citirala jer nisam mislila 16, nego sam mislila na 7, da je uvjet socijalnom radniku priznaje se pravo na obnašanje djelatnosti socijalnog rada ako jedan je član Hrvatske komore socijalnih radnika, u daljnjem tekstu Komore. Dakle, zašto se pravi ta razlika i to da to Komoru ili Komore ne smeta? Nemojte se ljutiti, ali to nije argument, mora postojati neki razlog. Ja vas pitam, mene smeta, ja sam saborska zastupnica ovdje i imam pravo na objašnjenje zašto se pravi ta vrsta razlike između te dvije djelatnosti koje su zapravo slične u mnogo čemu i trebale bi biti regulirane, pretpostavljam, po istom obrascu. Također se u ovom Zakonu, kao i u onom ranije se uvodi mogućnost osnivanja trgovačkog društva ili obrta, dakle, obrt za socijalni rad odnosno ovdje obrt za edukacijsku rehabilitaciju. Molim vas, odgovorite mi, da li to znači da se onda tu postupa i registrira, ne po ovom Zakonu, nego po Zakonu o trgovačkim društvima ili po Zakonu o obrtu? Dakle, da li netko može postati edukacijski rehabilitator obrtnik i registrirati se po Zakonu o obrtu, to po meni, ja dozvoljavam da sam u krivu, ali po meni to proizlazi iz ovog i zato vas molim još jedanput da mi to pojasnite odnosno decidirano odgovorite DA ili NE. Također je jedan problem na koji sam ranije ukazala i koji zaista ne razumijem. Dakle, u ovom Zakonu o edukacijskim rehabilitatorima se i regulira i u objašnjenju, dodatnom tekstu koji smo dobili u Zakon kaže, i sada citiram, također temeljem Nacionalnog programa reformi za 2018.-tu godinu koji je usvojen na sjednici Vlade RH održanoj 26. travnja 2018.-te provodi se liberalizacija tržišta usluga s ciljem da se, između ostaloga, uklone regulatorna ograničenja cijena, te se iz tog razloga odredbe o određivanju najniže cijene brišu. Dakle, u Zakonu o edukacijskim rehabilitatorima se čak briše i odredba o najnižoj cijeni temeljem programa Vlade, pretpostavljam da taj program Vlade vrijedi kao što vrijedi za uslugu edukacijsko rehabilitacije, tako bi trebao vrijediti i za uslugu socijalnog rada. Međutim, kad se radi o socijalnom radu, kaže se u članku 16., citiram, Komora donosi odluku o cijeni pojedinačnih usluga socijalnog rada koje se pružaju u okviru obavljanja djelatnosti socijalnog rada kao profesionalne djelatnosti. Dakle, kad se radi o usluzi socijalnog rada, ne radi se samo o najnižoj cijeni kao što je u slučaju rehabilitatora gdje se i to baca van, dakle, više nema najniže, ništa, kakvu cijenu stave, ako uspiju nekog dobit da im to plati, ok, to je mogući pristup. Ali ako u edukacijskoj rehabilitaciji, zašto ne u socijalnom radu? A u socijalnom radu se ne određuje čak ni najniža cijena, nego pojedinačno, kao što je u članku 16. tipulirano, pojedinačno se određuju cijene svih usluga koje pruže, dakle, koje pružaju u okviru svoje djelatnosti socijalni radnici. Tu ne vidim, dakle, vi ste par puta rekli na ponovljeno to pitanje, da ste radi o tome da ste vi uskladili gdje ste mogli, a niste, ali niste svugdje mogli. Socijalni radnici su vjerojatno prva točka, sve ovo ostalo su izvedenice ili dodatni specijalni, specijalna djelatnost, ali socijalni radnici pokrivaju najširi spektar. Zašto su oni drukčije tretirani, dakle, zašto je ta regulativa drukčija, zašto se na njih ne odnosi program Vlade od 26. travnja 2018.-te o liberalizaciji tržišta usluga, nego se kod njih ignorira program Vlade iz travnja 2018.-te, i usluge se komadno, da tako kažem, dakle, pojedinačno, određuju cijene u Komori. To može biti slučajno, može biti šlamperaj naprosto da se nije uskladilo, ali vjerujte mi kad čovjek vidi nešto takvo, misli da možda je namjerno, da možda ima iza toga nekakvi, nekakva druga ideja. Ako je ta ideja, ako postoji neka druga ideja, ako je ta ideja dobra, dapače recite nam ju, mi ćemo je podržat, ali ako je nešto drugo, ako nam ne odgovarate na ta vrlo jednostavna eksplicitna pitanja, vjerujte da, naravno šta će čovjek mislit, šta se iza ovog brda valja, zašto postoji ta, postoje te razlike, zašto ta diskriminacija ili neuravnotežen, neujednačen tretman. Dakle, pitam vas bona fide, pretpostavljajući da je sve napravljeno u najboljoj namjeri, ali molim razjašnjenje na ova pitanja, dakle, zašto se primjenjuje program Vlade o liberalizaciji tržišta usluga na edukacijske rehabilitatore, a ne na socijalne radnike, da li se obrtnik socijalni radnik može svoju djelatnost ustanovit po Zakonu o obrtu odnosno trgovačkom društvu, a ne po ovim Zakonima koji su pred nama, mislim da to nisu, nisu tako teška pitanja, ali zaista bi trebali znati, i zašto udruživanje u Komoru gdje za socijalne radnike obavezno, a za edukacijske rehabilitatore nije. Tri ne tak' teška pitanja. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem kolegici Vesni Pusić. U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovana kolegica Marija Alfirev. Izvolite.
Hvala poštovani podpredsjedniče. Evo, mi smo danas razgovaramo, odnosno raspravljamo o drugom Zakonu koji, o Zakonu koji regulira edukacijsko-rehabilitacijsku djelatnost. U prvom čitanju, pomenut ću i podsjetit ću zapravo sve nas oko čega smo se zapravo sporili i što je bio zaista predmet, predmet rasprave i što nije tada bilo regulirano dobro, i što je zaista, da je ostalo onako, kako je bilo predviđeno u prvom čitanju, što je moglo izazvati i jednu izrazitu diskriminaciju, diskriminaciju među strukama, diskriminaciju između stručnjaka i evo, srećom, dogodilo se ipak nešto pozitivno u tom smislu, i sve ono što smo tada govorili, sve ono što smo, što smo ocijenili kao problematičnim, je izgleda da je Ministarstvo ipak razmislilo o tome, i da je shvatilo da mora napraviti promijene, i da se mora nešto drugačije urediti. Činjenica je da je u prvom čitanju bilo predloženo izdvajanje jedne jako velike, velikog broja stručnjaka edukacijskih rehabilitatora koji rade u sustavu obrazovanja, dakle bilo predškolskom odgoju tako i osnovnoškolskom i srednjoškolskom odgoju, obrazovanju koji su, koji su bili izuzeti iz obaveze upisivanja u imenik Komore edukacijskih rebahilitatora. To je de facto značilo to da Komora kao organizacija i najviša krovna stručna organizacija edukacijskih rehabilitatora nije imala apsolutno nikakvog utjecaja na to kako edukacijski rehabilitatori dakle, ti stručnjaci obavljaju svoju djelatnost u sustavu odgoja, obrazovanja. I srećom dogodilo se ipak ono za što smo se zalagali, a to je da se taj članak zapravo, da su se te odredbe promijenile i ono za što smo se zalagali da Komora ima i nadzor nad radom stručnjaka koji rade u odgoju, obrazovanju, je uvažena, i to je ono zaista što je, što je, ne znam da li bi moglo biti uopće drugačije i da li je, da li se išta drugačije moglo dogoditi, mislim da je naprosto bilo, mogli smo očekivati da će biti drugačije, ali jednostavno ako ste, ako držite do, do prave, ako držite do nekakvog, do neke pravde, do toga da je, da su svi stručnjaci jednakom, jednako pravni, da su pred Zakonom jednaki, da imaju jednake ovlasti i, i da se jednako odnosimo prema svim stručnjacima, onda je zaista trebalo doći do ovoga. Međutim, ono što je ipak drugačije, i ono što se nije dogodilo kad govorimo o usklađivanju svih ovih Zakona, a mi ćemo danas govoriti i o još dvama Zakonima, to su, i to u prvom čitanju, to su Zakoni o djelatnosti, o psihološkoj djelatnosti, i Zakoni o, Zakon o socijalno pedagoškoj djelatnosti, tada zaista moramo voditi računa, a to je još jedanput poziv i predstavnicama Ministarstva da razmotre još jedanput sve ove naše primjedbe koje se tiču i prethodnog Zakona, Zakona o djelatnosti socijalnog rada, ovog Zakona koji je sada, pa i ova sljedeća dva Zakona, da zaista te temeljne odredbe, krucijalne odredbe, one koje se tiču svih Zakona koje nisu specifične samo za određenu djelatnost, da još jedanput razmotre, pa možda ako i nije bio nekakav upućen amandman, ali da vide, da razmotre sve te primjedbe i u dobroj vjeri, zaista, jer ove sve primjedbe koje dajemo, dajemo u dobroj vjeri, isprave do samog glasovanja kad govorimo o ovim, ovim prijedlozima, konačnim prijedlozima Zakona. Stoga, slažem se s kolegicom Pusić koja je i u ovom čitanju, dakle, u ovom Zakonu o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, navela ono što zaista stoji u obrazloženju, zašto se išlo na brisanje članka 18. važećeg Zakona, koji regulira najnižu cijenu rada privatnih magistara edukacijske rehabilitacije, da određuje Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora, te se također briše i odredba da Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora odobrava i pojedinačnu cijenu edukacijsko-rehabilitacijskih usluga svakom magistru edukacijske rehabilitacije koji obavlja privatnu praksu. I sve to zapravo, pozivajući se na liberalizaciju tržišta, odnosno, pozivajući se na, na Direktive o uslugama koje definiraju uvjete vezane za propisivanje najniže cijene i Nacionalnog programa reformi za 2018. godinu. Stoga, ako se zaista u ovom prijedlogu Zakona o edukacijsko-rehabilitacijskoj djelatnosti, išlo na način da se ne propisuje, da Komora nema tu mogućnost propisivanja pojedinačne cijene, onda se zaista ne može ni drugim Komorama dozvoliti ili omogućiti, omogućiti upravo takvo nešto. A to je čini mi se, ostalo zaista samo u Zakonu o djelatnosti socijalnog rada, i nadam se da je to zaista propust, jer nismo vidjeli tu mogućnost niti u djelatnosti Zakona o socijalno-pedagoškoj djelatnosti, a niti o Zakon o psihološkoj djelatnosti, i zaista mislim da bi, ovaj, evo ja ću vas moliti opet za to objašnjenje na kraju, ali nadamo se, evo u dobroj vjeri, da će te to zaista i uskladiti, i da će svi Zakon zaista biti usklađeni onako kako bi, da ne bi došlo zaista i do diskriminacije među stručnjacima, jer ovo doista može onda proizvesti zaista različite, različite posljedice, posljedice u obavljanju, dakle profesionalnom obavljanju, privatnom obavljanju djelatnosti stručnjaka socijalnog rada koji u tom slučaju može biti ili zakinut, ili može biti protežiran, jel', dakle, ovisi o tome kako će Komora socijalnih radnika određivati te cijene, dakle doista se može dogoditi jedan nesrazmjer, a i jedna diskriminacija u tom području. Kažem još jedanput ono što smo predlagali i ono što je rečeno u prvom čitanju to pozdravljamo, pozdravljamo promjene koje ste uveli, mislimo da je i, da su predstavnici struke suglasni sa ovim što se u međuvremenu i dogodilo. Stoga vjerujem da ćemo i ovaj zakon moći podržati jer je sve ono za što smo se mi zaista u prvom čitanju zalagali, ono je uvaženo. Stoga da bismo dali na zaista na značaju djelatnosti i rada edukacijskih rehabilitatora i da bismo ih zaista na najbolji mogući način uvažili mislim da i ovaj zakon treba pažljivo, pažljivo i pročitati i pažljivo ga, pažljivo izmijeniti sve ono što je potrebo kako bi oni neometeno, a opet po zaista stručnom, stručnom krovnom organizacijom imali kvalitetan nadzor, dobro usavršavanje i da bi mogli obavljati djelatnost u skladu sa zakonom. Evo, toliko u ime kluba.
Hvala, prelazimo na slijedeću raspravu, prvi se javio poštovani zastupnik Goran Maras, nema ga, gubi pravo na govor, pa će slijedeći govoriti poštovani zastupnik Ivan Ćelić.
Zahvaljujem gospodine podpredsjedniče, poštovana državna tajnice, pa ono što je značajna, najznačajnija razlika između prvog i drugog čitanja, dakle da se konačnim prijedlogom ujednačava položaj svih stručnjaka koji obavljaju edukacijsko-rehabilitacijsku djelatnost, bez obzira na resor i područje djelovanje te se osiguravaju isti standardi kvalitete rada i praćenja struke. Jedan od, po meni neopravdanih prigovora kada govorimo o reguliranim profesijama je da se glavnina zakona odnosi na pitanje ovlasti komora. U svome radu iz 2012. godine, dakle neposredno nakon prvog donošenja Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti profesorica Renata Vragović u razlogu zašto se osniva Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora kaže da je to zaštita strukovnog identiteta uključujući i zaštitu od konkurencije komplimentarnih struka, nesavjesnog i neprofesionalnog obavljanja djelatnosti, promjenama koje se događaju u politikama resora u kojima edukacijski rehabilitatori obavljaju svoju praksu i zaštita pripadnika struke od odštetnih zahtjeva. Zastupnica Pusić je već govorila i postavljala pitanje odnosno dilemu da li se ovdje primjenjuje Zakon o obrtu ili Zakon o uslugama, pitanje je li najbolji termin ali mislim da ga u hrvatskoj jeziku boljega nema koji bi prevodio pojam provajdera dakle, pružatelja usluga, najčešće onda pod, kad govorimo o uslugama prva nam je asocijacija gospodarska djelatnost, ali evo taj pojam usluge edukacijskog rehabilitatora koja bi trebala biti temeljena na suvremenim znanstvenim spoznajama i stručno opravdanoj metodologiji je nešto što se koristi kada se govori o standardizacijama, kada se govori o normativima i ta usluga može biti specijalizirana ako se odnosi na jednu usko ciljanu grupu korisnika recimo osoba sa autizmom ili sa Downovim sindromom. Ona može biti fragmentirana ako je orijentirana samo na jedan aspekt rehabilitacijske usluge i ona može biti oblikovana u skladu sa općim potrebama tržišta, recimo ako se radi o uslugama rane intervencije, uslugama stanovanja. Sustavi u kojima edukacijski rehabilitatori jesu, dakle su odgoj i obrazovanje, socijalna skrb, zdravstvo, ovo sve ostalo je minorno i zapravo ta jedna strukovna zaštita je nešto što je potrebno i zbog čega se osnivaju komore pa tako i Hrvatska komora edukacijskih rehabilitatora koja onda obavlja javnu ovlast stručnog nadzora nad radom edukacijskih rehabilitatora. I tu je zapravo bila isto tako rasprava i ono što je bilo vrlo važno naglasiti, dakle da komora ima ovlasti u ingerencijama edukacije i da je zapravo nadležno ministarstvo u ovom slučaju Ministarstvo demografije, obitelji, mladih i socijalne politike ono koje daje određenu tehničku pomoć u smislu pravne, pravne pomoći. Zapravo ovdje govorimo o profesijama, o reguliranju profesija i jedan od često citiranih sociologa Grinvund on govori koje su to nužne karakteristike profesija, ali ono što je prvo što on kaže da je sustavno zaokružena teorija koja onda na taj način predstavlja razlikovni element između profesija i ostalih zanimanja. On tu isto tako navodi i stručni autoritet il autoritet profesionalca, institucionalno osiguranje, etički kodeks i specifičnu subkulturu i kad govorimo o određenoj struci, onda možemo reći da je to specifična supkultura koju onda čine pripadnici te profesije, a ona se očituje u jedinstvenosti i posvećenosti djelatnosti. Smatram da je ovaj prijedlog Konačni prijedlog Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti dobar i da će on omogućiti bolji okvir kojim će se omogućiti što bolja edukacija i da pružanje usluga koja mogu kvalitetno pružiti edukacijski rehabilitatori.
Hvala lijepo, imamo jednu repliku, poštovane zastupnice Vesna Pusić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine podpredsjedniče, kolega Ćelić ja se slažem sa funkcioniranjem komore i udruživanjem u komoru mislim da je to dobra stvar i mislim da je dobro da je Komora preuzela neke dužnosti od, od naročito u stručnom nadzoru od Ministarstva. Ono što nije tako jasno je zašto u slučaju edukacijskih rehabilitatora članstvo u Komori nije obvezno, a u slučaju socijalnih radnika je. Dakle u ovom Zakonu se ta Komora, koju ste vi nahvalili, vjerojatno opravdano, oni ne moraju biti članovi uopće te Komore po ovom Zakonu, za razliku od socijalnih radnika koji moraju biti članovi svoje Komore, to je pitanje.
Odgovor poštovanog zastupnika Ćelića.
A, ne znam, evo na sjednici Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku bila je docentica Ljiljana Pintarić Mlinar koja je predsjednica Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora i zapravo ono što je u samome početku Zakona gdje se ujednačava položaj svih stručnjaka, oni su imali problem, dakle, gdje oni edukacijski rehabilitatori koji nisu bili u sustavu, koji su bili u sustavu obrazovanja, da nisu morali bit članovi Komore, to se sada sa ovim izmjenama Zakona između prvog i drugog čitanja promijenilo i s te strane su oni pokazali zadovoljstvo i mislim da to nije nekakva zapreka koja bi činila razliku da edukacijski rehabilitatori neće bit članovi Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora.
Hvala lijepa. Slijedeća rasprava je poštovane zastupnice Sabine Glasovac.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege, meni isto, kao i dosta zastupnika koji su već govorilo prije mene, posebno drago što ovaj Konačni prijedlog Zakona zapravo dokaz da se ponekad u ovoj sabornici ipak ne govori u vjetar odnosno ne govori u prazno i da ono na što upozoravaju saborski zastupnici i na radnim tijelima, ali i na plenarnoj sjednici, ipak dođe do ušiju i do glava onih koji zapravo upućuju Zakone u HS i da imamo prilike vidjeti promijene između prvog i drugog čitanja. To je slučaj i sa ovim Zakonom. Meni je drago da ste, evo, uvažili primjedbe konstruktivne i zapravo činjenično utemeljene koje su iskazane u raspravi o ovom Zakonu u njegovom prvom čitanju i što ste zapravo u ovom Konačnom prijedlogu Zakona osigurali da svi stručnjaci edukacijsko rehabilitacijskog karaktera ili edukacijsko rehabilitacijski stručnjaci, neovisno o tome gdje rade, rade li u sustavu socijalne skrbi ili u sustavu odgoja obrazovanja ili nešto malo manje u zdravstvenom sustavu, zapravo budu jednako tretirani za poslove koje obavljaju jer obavljaju zapravo poslove iz svog stručnog djelokruga i da nadzor nad njima, nekakvu kontrolu, obnaša ista institucija, što do sada nije bio slučaj, ne greškom tih ljudi, nego naprosto nekim naslijeđenim problemima gdje se primjerice između Ministarstva nadležnog za ovaj socijalni resor i Ministarstva obrazovanja i znanosti, tada sporta, nisu uspjele ujednačiti nikakva osnivačka prava, pa smo tako imali ustanove, primjerice u Dalmaciji ili u središnjoj Hrvatskoj, koje su posebne ustanove koje su provodile odgoj, obrazovanje učenika s teškoćama u razvoju, koje su obavljale potpuno isti posao, ali su za njih bile nadležne zapravo, nadležna dva Ministarstva, a do jučer je za polaganje stručnog ispita i nadzor nad njihovim radom isto tako onda potpuno različite institucije. Meni je drago da se to ovim Konačnim prijedlogom Zakona ispravlja ta nepravda, da znamo što je to što je standard u sustavu edukacijsko rehabilitacijskih stručnjaka, da je Komora, kao strukovno udruženje ta koja je nadležna za postavljanje standarda, za održavanje tog standarda, nadzor i praćenje u tom dijelu poštivanja standarda. E, ono što je Komori na neki način dano u jednom velikom, velikom dijelu je upravo i priznavanje inozemnih stručnih kvalifikacija s obzirom da su edukacijsko rehabilitacijski stručnjaci regulirana profesija i to je ono s čim se mi još uvijek na neki način bakćemo iako smo ušli u EU, prije, evo 5 punih godina, a nismo napravili sve potrebne predradnje do 2013.-te godine, kako bismo omogućili primjenu Direktive o slobodi usluga unutar zemalja EU, omogućili svima onima koji dolaze s područja EU da neometano, bez ikakvih problema, obavljaju određenu djelatnost u RH, ali u našim rukama su zapravo bili i sukno i škare, što se kaže, da postavimo uvjete i kažemo, okej, ukoliko želite raditi kao edukacijsko rehabilitacijski stručnjak u bilo kom segmentu, bilo kom području, bilo to obrazovanje, zdravstvo ili sustav socijalne skrbi, morate zadovoljiti te, te, te i te uvjete. Nije ovo područje jedino gdje smo mi to dočekali nespremni, gdje se još uvijek nosimo na neki način s time, to je i u sustavu obrazovanja imamo velike, velike probleme. Sve je to bilo u redu dok smo imali samo sustav priznavanja inozemnih obrazovnih kvalifikacija, to nije bio nikakav problem, to vrednovanja, prijepisa ili kako već hoćete, ovih obrazovnih dokumenata neovisno o kojoj razini obrazovanja se radilo. Međutim, kad smo došli do ovog stručnog dijela, pojavili su se problemi. Međutim, ono što trebamo voditi računa o dvije stvari one možda nisu baš ono tak propisane striktno u ovom zakonu, ali su direktno ili indirektno vezane uz njega. Prvo je na koji način komora odnosno svi mi možemo utjecati na to da u našem recimo obrazovnom sustavu se ne događa više rade osobe koje su završile srodna, srodne fakultete recimo u zemljama koje, iz trećeg svijeta, znači koje nisu područje EU, završile su logopediju, detektologiju u susjednim nam zemljama, uz dužno poštovanje svakome, međutim nije isto kada završite taj studij koji traje 2 godine u nekoj zemlji ili kod nas gdje taj studij traje, traje 5 godina. E sad, ja znam da komora je zapravo ta koja uvjetuje da vi morate položiti stručni ispit, velik broj tih ljudi se žalio da im komora čak nije omogućila da rade u sustavu obrazovanja sa kvalifikacijama koje posjeduju međutim, postoji velik broj slučajeva gdje su ti ljudi naprosto zaposleni u odgojno obrazovnim ustanovama, ravnatelji uz pomoć školskih odbora što u situaciji u trenucima kada nije bilo propisane, što u trenucima kad se nisu provjeravale stručne kvalifikacije nego samo obrazovne kvalifikacije, e tu moramo vidjeti na koji način uspostaviti i održati standard koji ćemo mi kao država postaviti. Jer nije svejedno tko će raditi u našim školama, odgojno obrazovnim ustanovama s djecom i učenicima. Mi bilježimo posljednjih godina velik broj trend zapravo povećavanja djece koje ulaze u odgojno obrazovni sustav koji imaju ili manje zdravstvene ili su djeca s teškoćama u razvoju, ja se sjećam tamo negdje kad smo ušli u sustav e-upisa imali smo negdje oko 7% djece koja su ulazila u sustav srednje školskog obrazovanja koja su imali ili manje zdravstvene teškoće ili su bili djeca s teškoćama u razvoju, mi smo jako paničarili kao država zbog te činjenice, međutim pogledavši podatke EU onda vidimo da je to sasvim normalno, da su i metode ranog prepoznavanja i rada s tom djecom zapravo doprinijela do toga da negdje oko 12% se kreće udio te djece u ustanovama. Znamo da je opredjeljenje Hrvatske kao i same EU ne kao u počecima segregacija te djece, da ih se stavlja isključivo i jedino u specijalne ustanove nego je zapravo intencija da je što je više moguće ondje gdje je to moguće ide se na integrativni pristup znači uključivanje djece u normalne nekakve odgojno obrazovne uvjete, a tu su upravo ključni ovi ljudi, prije svega edukacijsko rehabilitacijski stručnjaci, jer su oni ti zapravo koji su nositelji integracije ove djece, njihova ne znam nekako lijeva i desna ruka, svesrdna pomoć u teškoćama koje oni, oni imaju. I treće, netko je ovdje spomenuo, mislim da je bila kolegica ispričavam se sad se ne mogu sjetiti, već mi je kasno, prezimena koja je govorila, Željka, u ime Kluba HDZ-a, tako je, da moramo raditi na tome svjesni činjenice da su ovo deficitarni kadrovi u našem sustavu, da moramo raditi na tome da ministarstvo nadležno za sustav socijale i obrazovanja zajedno rade na povećanju kvota. Eh bilo bi to lijepo kada ne bismo imali, mislim to se pokušalo u nekoliko navrata utjecati na upisne kvote pojedinih fakulteta i potencirati to da smanjimo upise onoga u čemu suficitarni, povećamo upise onoga u čemu smo deficitarni. Međutim, tu smo uvijek nailazili na zid koji se zove autonomija sveučilišta i ta autonomija se vrlo rastezljivo tumači, ne u smislu razvoja određenog sveučilišta ili fakulteta razvojne koncepcije i slobode u tom smjeru razvoja nego i u ovom. Ja se nadam ćemo onako kako žustro proklamiramo stem pa programske ugovore i neke druge mehanizma nenametanja upisnih kvota nego poticanja zapravo upisa određenih zanimanja koja imaju budućnost, gdje trebamo razvijati afinitete, prema tome nećemo samo slijepo gledati ka stemu on možda jest budućnost, ali sigurno ne smijemo zanemariti ni ove vrlo bitne [[Upadica: Hvala.]] segmente potrebne našem, ne samo sustavu obrazovanja, nego i društvu.
Hvala, imamo nekoliko replika. Prva je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Uvažena Glasovac vi ste bili pomoćnica ministra znanosti i obrazovanja, pa bi se ja tu osvrnuo dakle vezano za taj sustav, pitanje realizacije stručnog nadzor koja u ovaj način, na ovaj način se proširuju ovlasti Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora mi smo tu imali dakle dva dokumenta, to je Nacionalni okvirni kurikulum i Hrvatski nacionalni obrazovni standard i tu je Agencija za odgoj i obrazovanje bila ona koje je poticala samo vrednovanje škola i u tom kontekstu vezano za standardizaciju usluga edukacijskih rehabilitatora u sustavu u obrazovnom sustavu je bilo nešto što je važno i zapravo s jedne strane imamo tu implementaciju standarda usluga koju propisuje nadležni resori i ovdje dobivanje većih ovlasti od strane Hrvatske komore edukacijskih rehabilitatora, pa onda to na neki način možda i komplicira čitavu tu situaciju.
Hvala, odgovor poštovane zastupnice, nema, dobro. Slijedeća replika poštovane zastupnice Marije Alfirev, izvolite.
Hvala, poštovana kolegice Glasovac, vi ste u svojoj raspravi spomenuli to da je, najprije govorili ste i o zanimanju edukacijskog rehabilitatora kao i deficitarnom što je i točno, a ja bih vas još uputila na jednu činjenicu da, a to se tiče zapravo svih ovih djelatnosti o kojima danas i govorimo i odgovornosti na neki način, velike odgovornosti komora pogotovo sada kad govorimo i kad smo se zalagali da upravo komora edukacijskih rehabilitatora bude ta koja će nadzirati rad stručnjaka u školama. Mi moramo postići takav standard da zapravo i roditeljima i svima, svim građanima bude stalo do toga tko zapravo radi s djecom, tko radi s učenicima [[Upadica: Hvala]] u školama [[Upadica: Hvala]] , a to ako nemamo zaista [[Upadica: Hvala lijepa]] stručan nadzor [[Upadica: Hvala lijepa]] nećemo moći imati.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Slažem se s vama u tom dijelu. Znači, prvo ono što nam je ključno je osigurati adekvatan broj stručnog osoblja, između ostalog, to su sigurno i edukacijski rehabilitatori, u čemu imamo problem proračunske prirode. Drugo, osigurati standard osiguravanja kvalitete i treće, da nam se ne ponovi i ne dogodi da… [[Govornik se ne razumije]] Kolektivnim ugovorima, kao što smo to učinili u šestom mjesecu odnosno ova Vlada, da zapravo ukidamo dodatak upravo tim ljudima, dodatak od 12% čini mi se, za 1500 zaposlenih edukacijskih rehabilitatora koji su time izgubili od nekoliko stotina do nekoliko tisuća kuna. Mislim tu treba isto voditi računa, je nekad teško, nema novaca, nema dovoljno, kako to rasporediti, al stvarno treba, ono teško je, ali ponekad je ključno, ne samo u politici, nego i u životu odrediti prioritete.
Hvala. Time zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o ovoj točci kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. 406. Predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena, dajem na glasovanje konačni prijedlog navedenog zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je sa 100 glasova za i 3 suzdržana donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o edukacijsko rehabilitacijskoj djelatnosti.
Idemo na slijedeću točku, a to je: - Prijedlog Zakona o psihološkoj djelatnosti, prvo čitanje, P.Z. br. 551. Predlagatelj je Vlada RH temeljem čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika HS. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuje se Odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, te Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovana državna tajnica u Ministarstvu za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku gđa. Marija Pletikosa, izvolite.
… [[Govornik se ne čuje]] zastupnice i zastupnici. Psihološka djelatnost je po prvi puta uređena Zakonom o psihološkoj djelatnosti 2003.-će godine. S vremenom uočena je potreba da se Zakon uskladi s Odredbama Zakona o akademskim i stručnim nazivima i akademskom stupnju i Zakona o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Predloženim Zakonom jasno i precizno se propisuje što se smatra psihološkom djelatnošću. Nadalje, Hrvatskoj psihološkoj komori daje se javna ovlast za vođenje postupka priznavanja inozemnih stručnih kvalifikacija, osim u slučajevima kada je psiholozima priznata inozemna stručna kvalifikacija za obavljanje regulirane profesije, stručni suradnik u predškolskoj ustanovi ili stručni suradnik u školskoj ustanovi, kada se ista priznaje sukladno propisima iz sustava predškolskog i školskog obrazovanja. Umjesto dopusnica uvodi se status ovlaštenog psihologa koji se stječe priznavanjem prava na obavljanje psihološke djelatnosti kada se utvrdi da su ispunjeni Zakonom propisani uvjeti za upis, te se briše obveza pribavljanja i obnove općih i posebnih dopusnica za obavljanje psihološke djelatnosti svakih 6 godina. Uvodi se mogućnost da psiholog traži da mu se prizna posjedovanje posebne stručne kompetencije u vidu specifičnih znanja i vještina specijaliziranih za pojedino područje primijenjene psihologije, te istome Komora može priznati specijalnost rješenjem. Članstvo u Komori za psihologe nije obvezno, ali ukoliko žele obavljati psihološku djelatnost, članstvo je obvezno. U cilju poboljšanja standarda obavljanja psihološke djelatnosti predloženim Zakonom Komori se povjerava ovlast odlučivanja o stjecanju, privremenoj zabrani i prestanku prava na obavljanje psihološke djelatnosti. Također odredbama predloženog Zakona preciznije se uređuje pokretanje, način provođenja i predmet nadzora. Detaljnije se uređuju prava i obveze mentora i vježbenika u vezi obavljanja vježbeničkog staža, te se regulira provođenje psihološkog stručnog ispita. Uvode se jasnije prekršajne Odredbe za fizičku osobu koja obavlja psihološku djelatnost, kao i za pravnu osobu i odgovornu osobu u pravnoj osobi koja zaposli ili sklopi Ugovor o radu s osobom koja ne ispunjava uvjete propisane za obavljanje psihološke djelatnosti. Slijedom navedenog, predlaže se da HS prihvati prijedlog Zakona o psihološkoj djelatnosti. Zahvaljujem.
Hvala. Želi li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu i prvi će u ime kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Ivan Ćelić, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicom, pred nama je prvo čitanje prijedloga Zakona o psihološkoj djelatnosti koja je prvi put bila uređena Zakonom 2003.-će godine. Zakon ovaj novi usklađuje se sa Odredbama Zakona o akademskim i stručnim nazivima i akademskom stupnju i Zakonom o reguliranim profesijama i priznavanju inozemnih stručnih kvalifikacija. Pomicanje interesa od same bolesti na čovjeka uvjetovalo je potrebu da se, osim medicinskih metoda dijagnostike i liječenja, koriste i drugi postupci vezani za procjenu psiholoških i socijalnih aspekata funkcioniranja oboljele osobe. U tom kontekstu bio psihosocijalni model imao je veliki doprinos na razvoj novih područja djelovanja i doprinosa psihologije kao zasebne znanstvene discipline. Primjena psiholoških znanja, metoda i postupaka u zdravstvu prvobitno je bila definirana u okviru medicine, dakle, medicinski kontekst koji doživljava određenu promjenu i kontekstom psihologije kao samostalne znanosti, pa govorimo o psihološkom kontekstu. Prema čl. 4. psihološka djelatnost obuhvaća prevenciju, psihološku procjenu i psiho dijagnostiku, psihološke postupke namijenjene profesionalnom usmjeravanju, psihološke i psihoterapijske tretmane i psihološko savjetovanje, obrazovne i odgojne aktivnosti u primijenjenoj psihologiji, stručna istraživanja, psihološku evaluaciju i psihološka vještačenja. Svrha obavljanja psihološke djelatnosti je unapređivanje zdravlja i kvalitete života korisnika psiholoških usluga i društva u cjelini, razvoja i unapređenja organizacija, institucija te društva u cjelini. Ovdje neću govoriti o organizacijskoj psihologiji no nešto kratko bih htio reći o medicinskoj odnosno zdravstvenoj psihologiji. Medicinska psihologija je prva grana primijenjene psihologije u zdravstvu, a njezin osnovni sadržaj vezan je za područje problema psihičkih poremećaja. Ovdje je dolazilo do uskog preklapanja psihologije s poljem interesa psihijatrije na šta je prema Milonu ukazivao sam termin medicinske psihologije, šire područje primjene psihologije u zdravstvu koje je određeno psihologijskim kontekstom najadekvatnije izražava termin zdravstvena psihologija. Sam pojam zdravlje umjesto pojma medicina proširuje polje primjene psiholoških znanje, metoda i postupaka, ne samo na liječenje bolesti, nego i na nastojanja da se zdravlje sačuva i prevencijom bolesti. Od '70. godina prošlog stoljeća sve izraženiji stupanj povezanosti psihologije i psihijatrije s ostalim područjima somatske medicine u kliničkoj praksi potvrđuje pojava zdravstvene psihologije i konzultativno ili azonske psihijatrije. Njihov zajednički interes je bila briga o mentalnom zdravlju osoba izvan psihijatrijskih ustanova. Status i položaj psihologa u zdravstvu s obzirom na mogući doprinos koji psiholozi mogu pružiti u poboljšanju kvalitete zdravstvenih usluga nije dostatan. Najnovijim promjenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti tek su klinički psiholozi, dakle oni koji imaju specijalizaciju iz kliničke psihologije uvršteni u zdravstvene djelatnike. Uloga i značaj psihologije u sustavu sveobuhvatne zdravstvene zaštite trebala bi biti determinirana stupnjem njezine fleksibilnosti i opsegom njezinih adaptibilnih kapaciteta u odnosu na rastuće zahtjeve za većom interakcijom i integracijom disciplina uključenih u proces zdravstvene skrbi. U sve većoj raznolikosti potencijalnih medicinskih okruženja psiholozima bi se otvorila mogućnost izravnog angažiranja i suradnje s drugim zdravstvenim djelatnostima. Zakonom se isto tako bolje opisuje i definira pojam psihologa, prema kojem je dakle to osoba koja je završila dodiplomski ili preddiplomski i diplomski sveučilišni studij psihologije u RH ili ima priznatu inozemnu stručnu kvalifikaciju za obavljanje regulirane profesije psiholog. Već je prije bilo govora o ovlastima Hrvatske psihološke komore, pa ću to preskočiti. Klub HDZ-a podržat će Prijedlog Zakona o psihološkoj djelatnosti. Hvala.
Slijedeći Klub je onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Romana Jerković, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine podpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege u ime Kluba SDP-a želim reći da promjene koje se predlažu predstavljaju, po našem uvjerenju, poboljšanje u odnosu na zakon iz 2003. godine. Iako usvojimo zakon ovakav kakav se predlaže uz neke manje korekcije koje će vjerojatno doživjeti do drugog čitanja, više će odgovarati potrebama psihologa u praksi. Uvjerenja smo da zakon ima doista potencijal da osigura kvalitetnije usluge korisnicima i da ih štiti od eventualnih nekompetentnih i nestručnih pružatelja usluga. Bez dvojbe će veće ovlasti komore omogućiti struci da provodi stručni nadzor nad radom psihologa kako u civilnom, tako u privatnom i u javnom sektoru, što je više nego dobro došlo. Iznijet ću u ime kluba nekoliko prijedloga koji su se iskristalizirali tijekom javne rasprave, koji su se ponovili više puta i koji su došli sa različitih strana, mi se kao klub sa njima slažemo i stoga ću ih posebno istaknuti. Radi se o konkretno tri članka, prvi koji želim spomenuti je članak 3. koji po našem uvjerenju ne razlikuje dva vrlo važna pojma, a to su pojam naručitelja psiholoških usluga od pojma korisnika psiholoških usluga. I usprkos nizu argumenata koji su se tijekom javne rasprave pojavili s više različitih strana, a posebno od Hrvatske psihološke komore, nije izvršena korekcija zakona u tom smislu, čak koliko nam je poznato predlagač je u e-savjetovanju više puta javno prihvatio argumentaciju za potrebne izmjene ali prijedlozi nažalost nisu implementirani i stoga ja koristim priliku u ime Kluba SDP-a to još jednom istaknuti u nadi da će se taj dio zakona promijeniti. Dakle, pogrešno se poistovjetilo dva različita subjekta u psihološkoj djelatnosti što nije dobro i predlažemo da se ta dva subjekta stvarno, jasno, eksplicitno definiraju u članku 3. i da se drugim riječima uvede nova definicija, a to je definicija naručitelja psiholoških usluga i da članak npr. glasi: „Naručitelj psiholoških usluga fizička ili pravna osoba koja zahtjeva stručni postupak ili postupke psihološke djelatnosti nad korisnicima psiholoških usluga i koja za taj zahtjev ima valjanu pravnu osnovu ili privolu korisnika.“ Jedan vrlo važan članak, članak 15. stavak 2. kaže da se područje primijenjene psihologije u kojima se ovlaštenom psihologu može priznati specijalnost određuje komora statutom. E to smatramo da je jedna, prije svega nepraktičnost, možda čak i nije nelogičnost, ali je nepraktičnost. Moramo imati na umu da se radi o jednoj vrlo dinamičnoj i propulzivnoj struci, djelatnosti i da procedure moraju biti praktične. Stoga je prijedlog Hrvatske psihološke komore vrlo logičan da se riječ „statutom“ zamijeni riječju „pravilnikom“ jer kao što i znam dobro svaka izmjena statuta zahtijeva sazivanje skupštine koju čini 3, 3,5 tisuće članova, nakon toga prijavu izmjena u sudski registar nadležnog suda što znači da će ovako predloženo rješenje otežati proceduru i prilagodbu regulative o promjenama u psihološkoj djelatnosti kada to bude potrebno i značit će nepotrebne izmjene najvišeg akta Komore za svako uvođenje specijalnosti. Dakle, ne vidimo razloga da se to određuje Statutom, a ne Pravilnikom npr., kojeg donosi Upravni odbor, sve će biti, kao što sam rekla, puno jednostavnije, sve će biti puno praktičnije, jeftinije, izbjeći će se nepotrebne i prečeste izmjene Statuta Komore, troškovi održavanja Skupštine i troškovi evidentiranja izmjena pri sudskom registru. Eto, mislimo da je to jedna stvarno bi bila dobro došla korekcija Zakona koja bi donijela uštede na različitim razinama i u različitim smislovima. I konačno, još jedna stvar vezana za čl. 45. st. 10. koji kaže da se, ovo je vrlo interesantno, nadzor nad radom psihologa zaposlenih u sustavu predškolskog i školskog odgoja i obrazovanja provodi u skladu s Propisima o stručno pedagoškom nadzoru u sustavu odgoja i obrazovanja. Moram reći u ime kluba SDP-a da se slažemo sa svima onima koji su u procesu e-savjetovanja izrazili veliku sumnju glede ovog i ovakvog rješenja. Naime, psiholozi koji su zaposleni u predškolskim i školskim ustanovama, bez obzira na to što je njihov status stručnog suradnika reguliran propisima koji se odnose na odgoj i obrazovanje, oni primarno obavljaju psihološku djelatnost, što znači da se u svom radu oni moraju prvenstveno pridržavati Odredbi Zakona o psihološkoj djelatnosti, Općih akata Komore i drugih Propisa koji reguliraju psihološku djelatnost. Osnivanje Komore je predviđeno upravo iz razloga što je bilo nužno oformiti tijelo koje će nadzirati obavljanje regulirane profesije psihologa. Dakle, nelogično je ovakvo rješenje odnosno ovakav članak. Da stvar bude bolja, Zakon je sam sa sobom kontradiktoran, jer pogledajte čl. 19., on kaže, Komora brine za razvoj, stručnost, etičnost, zakonitost i ugled u psihološkoj djelatnosti na teritoriju RH. Ako mu to nije dovoljno, neka pročita čl. 21. i to st. 1., 2., 3., 4., 5., 6., kaže, obavlja stručni nadzor nad radom ovlaštenih psihologa, pa dakle, vi ovdje u Zakonu kažete da je to obveza Komore, u dva članka se to spominje. Nedvojbeno je da osoba koja je stekla zvanje psihologa da bi radila u predškolskoj ili školskoj ustanovi mora imati status ovlaštenog psihologa koji pod uvjetima propisanim čl. 8. Zakona o psihološkoj djelatnosti dodjeljuje Komora i nemojmo sada raditi presedane, nemojmo raditi iznimke, to nema smisla, to nije u skladu ni s onim što ste sami napisali, nije u skladu ni sa drugim Zakonom koji regulira ovu djelatnost. Prema tome, iskreno se nadamo da ćete imati razumijevanje za ovaj prijedlog jer ne možete radno mjesto proglasiti zanimanjem. Što je psiholog u predškolskoj i školskoj ustanovi? On je, dakle, stručni suradnik, al on je psiholog i on je prvenstveno i primarno psiholog, bavi se psihološkom djelatnošću, dakle, nema smisla da se njihov rad stavi iznad nadzora Hrvatske psihološke komore, to jednostavno nema apsolutno nikakvoga smisla. Dakle, još jednom, logičan je prijedlog struke da u nadležnosti Komore bude stručni nadzor nad radom psihologa, pa i onih koji rade u predškolskim i školskim ustanovama u dijelu obavljanja psihološke djelatnosti, dok bi ostali segmenti rada ostali pod regulativom Propisa o stručno pedagoškom nadzoru u sustavu odgoja i obrazovanja. Drugim riječima, stavak ne treba mijenjati, treba ga jednostavno izbaciti, mislimo da je to najjednostavnije i onda se podrazumijeva da je rad svih psihologa, bez obzira gdje rade, pod nadzorom Komore, kao što je to i sa drugim srodnim strukama. Eto, u ime kluba SDP-a molim predlagatelja da do slijedećeg čitanja uzme u obzir sugestije koje sam u ime kluba upravo iznijela, a s vjerom da će naši prijedlozi učiniti prijedlog Zakona još kvalitetnijim. Hvala vam lijepo.
Hvala vam lijepa. Time zaključujem raspravu o točci i glasovati ćemo, naravno, kad se steknu uvjeti, a sad ćemo prijeći na slijedeći:
Prijedlog Zakona o psihološkoj djelatnosti, prvo čitanje, P.Z. broj 551. Predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena, sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći Zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o psihološkoj djelatnosti i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da iz razmotri pri utvrđivanju teksta konačnog prijedloga zakona. Molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 98 za, 4 suzdržana donijet Zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
A sad ćemo prijeći na slijedeći: - Prijedlog Zakona o socijalnopedagoškoj djelatnosti, prvo čitanje, P.Z. br. 552. Predlagatelj je Vlada RH temeljem čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika HS. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuje se Odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, te Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovana državna tajnica u Ministarstvu za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku gđa. Marija Pletikosa, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Donošenjem Zakona o socijalno pedagoškoj djelatnosti po prvi puta se zakonski regulira socijalno pedagoška djelatnost u RH, te se predloženim normativnim rješenjem želi osigurati potrebna razina stručnih kompetencija osoba koje obavljaju socijalno pedagošku djelatnost i stvoriti preduvjete za poboljšanje kvalitete istih. Definiraju se pojmovi koji čine sadržaj socijalno pedagoške djelatnosti s ciljem jasnijeg utvrđivanja koje su stručne radnje, intervencije, djelovanja i postupci dio socijalno pedagoške djelatnosti. Propisuje se što obuhvaća socijalno pedagošku djelatnost s ciljem jasnog definiranja područja rada, kao i svrha obavljanja i područja djelovanja. Uvjeti za obavljanje socijalno pedagoške djelatnosti, način stjecanja prava, uvjeti za upis u imenik socijalnih pedagoga i pojam ovlaštenog socijalnog pedagoga kao i uvjeti za prestanak prava na obavljanje socijalno-pedagoške djelatnosti. Uvjeti za obavljanje privatne socijalne pedagoške prakse, pravo i obveza stručnog usavršavanja ovlaštenih socijalnih pedagoga, kao i pravo stjecanja specijaliziranih stručnih kompetencija s ciljem promicanja cjeloživotnog učenja i zaštite standarda i kvalitete struke. Zatim propisuje se osnivanje Hrvatske komore socijalnih pedagoga, status komore kao i javne i druge ovlasti komore s ciljem definiranja djelokruga rada komore, disciplinska odgovornost, definiranje, definiraju se vrste povreda dužnosti te kazne kao i način pokretanja i vođenja disciplinskog postupka članovima komore, stručni nadzor nad radom i izricanjem mjera u slučaju utvrđivanja nepravilnosti u obavljanju socijalno pedagoške djelatnosti te prekršajne odredbe za fizičke i pravne osobe koje postupaju protivno odredbama zakona. Slijedom navedenog predlaže se da Hrvatski sabor prihvati Prijedlog Zakona o socijalno pedagoškoj djelatnosti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ, ne, otvaram raspravu i prva će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovana zastupnica Željka Josić, izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući, poštovana državna tajnice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege, evo čini mi se da nas je nekako, kako vrijeme odmiče sve manje i manje u ovoj sabornici iako su nam teme izuzetno bitne. Pred nama je Prijedlog Zakona o socijalno pedagoškoj djelatnosti koja je od izrazitog interesa za RH i danas znamo da u RH ima oko 1.800 socijalnih pedagoga. Ova djelatnost obuhvaća široko društveno djelovanje u području socijalne skrbi, odgoja, obrazovanja, zdravstva, unutarnjih poslova, pravosuđa, znanosti, istraživačkim centrima, organizacijama civilnog društva itd. Obzirom na brojna područja djelovanja obuhvaća procjenu, planiranje, intervenciju, promociju mentalnog zdravlja, savjetovanje, tretman, posttretman, zastupanje, vještačenje, edukaciju, psihoterapiju i medijaciju. Ako kažemo da obuhvaća probleme u ponašanju onda tu podrazumijevamo različite oblike problema od onih rizičnih ponašanja pa sve do poremećaja u ponašanju. Tijekom godina zvanje socijalnog pedagoga se, mijenjalo je svoj naziv tako u jednom trenutku bilo definirano kao defektolog, bili su defektolozi, profesori defektolozi, diplomirani defektolog, socijalni pedagog. Ovim prijedlog zakona uređuje se sadržaj, uvjeti i način obavljanja socijalno pedagoške djelatnosti i standard obrazovanja i stručni nadzor. Isto tako zakon se odnosi i na one kojima je priznata diploma nekog drugog sveučilišta izvan RH, a koju, koji obavljaju ovu djelatnost. Također se definira i područje rada, područje djelovanja i svrha obavljanja djelatnosti te se definiraju pojmovi koji su vezani za ovu djelatnost. Vrlo jasno su propisani uvjeti za obavljanje socijalno pedagoške djelatnosti, način stjecanja prava za upis u imenik socijalnih pedagoga i sam pojam ovlaštenog socijalnog pedagoga te se određuju uvjeti za obavljanje privatne prakse. Ono što treba svakako naglasiti da su još 2011. godine započeto je, je pisanja ajmo to tako reći Zakona o socijalni pedagozima no u jednom trenutku se stalo s tim i do dana današnjeg njihova prava i obaveze nisu regulirana do donošenja ovog zakona. Kako je obzirom na potrebe stalnog usavršavanja i usmjeravanja prema užim specijalizacijama postoje sve veće potrebe za tim, zakonom se propisuje prava i obaveze stručnog usavršavanja i osnivanje komore te njezinih tijela. Ono što svakako moramo naglasiti, da se ovim zakonom kako sam rekla po prvi puta, regulira socijalno pedagoška djelatnost, kako ona unapređuje psihosocijalno funkcioniranje i kvalitetu života korisnika odnosno obavlja se u svim društvenim područjima koja utječu na zdravlje i kvalitetu života tako nam se nameće i samim time koliko su socijalni pedagozi izuzetno važni u društvu. Kako se najčešće zapošljavaju u vrtićima, osnovnim i srednjim školama, dječjim i učeničkim domovima, institucijama socijalne skrbi, odgojnim domovima, institucijama za mentalno zdravlje, najčešće i rade sa onom najosjetljivijom populacijom a to su djeca koja imaju teškoće u odrastanju i moraju imati time i visoki stupanj ampatije te sposobnost prepoznavanja dječjih potreba. Ono bi što naglasila kao i kod edukacijskih rehabilitatora potreba za socijalnim pedagozima u današnje vrijeme sve je veća, ako krenemo od samog rođenja i određenih dijagnoza već u prvim godinama života onda ćemo shvatiti da značenje socijalnog pedagoga u društvu je izuzetno bitno. Zato je i bitno da se donose, donese ovakav zakon kojim će se moć regulirati njihova prava i obaveze kao i svih ostalih struka koje su nam izuzetno bitne u društvu ali i bitne su nam i u praćenju ne samo djece veće i odraslih ljudi i zato će Klub HDZ-a podržati ovaj zakon.
Hvala lijepo, slijedeći Klub zastupnika onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovana zastupnica Romana Jerković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine podpredsjedniče, ovo je solidan koji je Klub SDP-a podržati, tim više što se radi o prvom čitanju pa je realno očekivati da se ima vremena za poboljšanja ako za time postoji potreba, naravno uvijek postoji. Već duže vrijeme imamo zakone koje, koji reguliraju srodne struke i socijalnu djelatnost i edukacijsko rehabilitacijsku djelatnost i psihološku i logopedsku i psihoterapiju i drago nam je da je konačno i socijalna pedagogija došla na red. Možda se neki od vas sjećaju da još u proljeće 2011.-te godine je bilo pokušaja kada je prijedlog Zakona o socijalno pedagoškoj djelatnosti ušao u saborsku proceduru, prošao je prvo čitanje, ali nažalost, drugo čitanje i implementaciju nije nikad doživio. Prošlo je od tada skoro 8 godina i neopravdano se dugo čekalo, nije čudno što se 1800 socijalnih pedagoga osjećalo zanemareno, pa ako hoćete i diskriminirano u odnosu na srodne struke, pogotovo kada uzmemo u obzir koliko su njihov rad i njihove kompetencije važne za ovo naše suvremeno hrvatsko društvo itekako bremenito problemima. To jest jedna relativno mlada znanost, ali je vrlo dinamična i kao što sam rekla, današnjem hrvatskom društvu i vremenu vrlo je potrebna. Stoga je za nas Zakon doista dobro došao, trebalo ga je donijeti i dobro je da se definiraju pojmovi socijalno pedagoške djelatnosti i područje rada i djelovanja i uvjeti i način obavljanja djelatnosti, standard obrazovanja i pravo i obveze stručnog usavršavanja, dakle, sve ono što je bilo važno Zakonom regulirati. Kao što sam rekla, uredili smo Zakonom i brojne druge srodne struke, stoga je doista važno bilo konačno urediti i ovu struku. Nije to samo važno za socijalne pedagoge, važno je, naravno, to za njihovu struku, ali je isto tako jako važno i za jasne odnose između srodnih struka, a da ne govorimo o važnosti usklađenja sa regulativom EU. Dakle, donošenje ovog Zakona je važno za stvaranje i jačanje prepoznatljivog profesionalnog identiteta i društvenog statusa primjerenog onom kojeg imaju druge srodne struke i ova to struka doista zaslužuje na jednak način, ni manje, ni više u odnosu na druge. Zakon, između ostalog, propisuje osnivanje Hrvatske komore socijalnih pedagoga i sve što je vezano za to, jedna jaka i čvrsta Komora, prepoznata je i u dosadašnjim slučajevima kao zaštitnik struke koja radi na promicanju struke u javnosti, koja traži izmijene Zakonskih rješenja kada je to potrebno, koja se brine za razvoj i stručnost djelatnosti, što mi u klubu SDP-a, naravno, pozdravljamo. Socijalna pedagogija je relativno mlada struka, nova struka s identitetom koja je u stalnom formiranju i nastajanju, posebice u nekim područjima rada i mi vjerujemo da će ovim Zakonom biti osigurana još snažnije i bolje potrebna razina stručnih kompetencija osoba koje obavljaju socijalno pedagošku djelatnost i tako se stvoriti preduvjeti za poboljšanje kvalitete te struke. Zakon nije savršen, ali praksa će pokazati, nakon određenog vremena, što je potrebno mijenjati, doraditi i prilagoditi potrebama društva, potrebama struke, vremena, novim izazovima. I ovdje se pojavljuje opet problem, recimo sa čl. 14., kao i u Zakonu prethodnom o kojem smo raspravljali, Zakon o psihološkoj djelatnosti. Evo, čl. 14. st. 2. kaže, područja socijalne pedagogije u kojima se ovlaštenom socijalnom pedagogu može priznati specijalnost određuje Komora Statutom. Opet isti problem. Neću ponavljati što sam rekla u prethodnom Zakonu, al ovdje bismo doista predložili novo rješenje, dakle, ne Statutom, nego Pravilnikom, argumentacija je ista, bolje je rješenje koje će biti jednostavnije i praktičnije i jeftinije i da, nekako se provlači, čini mi se, kroz dosadašnje rasprave, radi se o Zakonima koji se bave vrlo srodnim strukama. Zato bi bilo logično da su i Zakoni uniformno pisani, možda je malo nespretan naziv uniformno, što znači uniformni Zakon, ali mislim da znate na što mislim. Imate Zakona u kojima se određenoj struci iz ingerencije Komore nešto uzima, a svima se dalo i obrnuto, nelogično je to. Ponekad se terminologija nije ista, bilo bi dobro da, sve to dolazi iz istog Ministarstva, iz vašeg Ministarstva, prema tome, bilo bi logično da ste o tim stvarima malo više pazili, ali to se još uvijek može i popraviti i promijeniti. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Sad ćemo prijeći na pojedinačnu raspravu i prva se je javila poštovana zastupnica Marija Alfirev.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Ja ću isto vrlo kratko jer dosta je toga rečeno što se tiče Zakona prethodnih, a tiče se reguliranja jedne struke kroz rad krovne organizacije kao što je Komora. No, ono što bih htjela naglasiti, a to je, prije svega, značaj zaista i uloga socijalnog pedagoga. Kolegica Jerković je već naglasila kako je ovo mlada struka i to je točno. Fakultet je prije, zvao se Visoka defektološka škola i zapravo su pod imenom defektologa, studiralo se, učilo se i stjecale su se kompetencije za različita područja, pa se u obliku, dakle, stručnjaka koji se zvao defektolog, objedinile i znanja o osobama s invaliditetom i o poremećaju ponašanja i o drugim teškoćama ili tjelesne invalidnosti ili sl., dakle, sve je bilo kao prof. defektolog razvojem znanosti razvijala se i naša visoka, visoko obrazovanje u tom području. Stoga je već od 1982. godine, imamo, dakle posebno dakle obrazovanje koje se odnosi na diplomiranog socijalnog pedagoga što je do danas u nekim manjim ili većim izmjenama, odnosno u nazivu, samo nazivu samih stručnjaka gotovo pa ostalo isto, stoga danas govorimo o sveučilišnom prvostupniku odnosno magistru socijalne pedagogije. No ono što je važno reći da je i što ne bi trebalo izjednačavati a to je, to su kompetencije i to je ono o čemu treba voditi računa kada govorimo recimo o sustavu odgoja i obrazovanja jer upravo kod reguliranja profesije stručnog suradnika često imamo slučaj da se škole zato što nemaju mogućnosti, nema materijalnih sredstava pa ne mogu zaposliti više različitih stručnjaka, različitih profila ostavljaju da zapravo poslove koji se tiču recimo prevencije, poremećaja u ponašanju, prevencije od rizika poremećaja u ponašanju obavljaju i one struke koje zapravo nemaju primarno doticaja sa ovim ili primarno nisu stekli kompetencije kao obrazovanje i kompetencije kao što ih ima socijalni pedagog. Isto tako nedavno sam se založila upravo za rad za priznavanje rada i kompetencija socijalnog pedagoga kada smo govorili o sustavu probacija. Jer izuzetno je važno shvatiti koje sve kompetencije stječe socijalni pedagog upravo u obrazovanju dakle kroz tih 5 godina svojeg obrazovanja da bi mogao kvalitetno odgovoriti na sva ona pitanja, sve one probleme sa kojima se recimo susreće u radu s ljudima koji su kao u probaciji dakle koji su, imaju kazne, kojima su izrečene kazne i koji se zapravo moraju, koji se nalaze dakle u sustavu. A da bi kvalitetno se radilo s njima onda zaista moramo imati i kvalitetne i odgovarajuće stručnjake na tim radnim mjestima kao što je probacijski stručnjak a ne recimo arheolog ili ono što ovim zakonom je zapravo omogućeno. Dakle ovaj zakon sam po sebi neće donijeti uvažavanje kompetencija samih socijalnih pedagoga ukoliko zaista u svim područjima u kojima se socijalni pedagozi nalaze, u kojima rade ne budemo ispoštovali ono za što su se socijalni pedagozi obrazovali. Što se tiče samog zakona ja bih istaknula jedan članak i jednu stvar koju bih evo sugerirala, ona je i u samom e-savjetovanju od strane stručnjaka također istaknuta i mislim da ima dovoljno vremena a i da se može korigirati a ono se tiče uvođenja u djelatnosti dakle koje se navode, socijalno pedagoške djelatnosti koje se nabrajaju da se u stavku 7. točki 7. doda riječ: „psihoterapijsko“ pa bi stoga ono bilo socijalno-pedagoško i psihoterapijsko savjetovanje iz razloga što ovakav, ovakve djelatnosti nabrojene imamo i u drugim zakonima. Imamo u djelatnosti o psihološkoj, psihološkoj djelatnosti i o djelatnosti socijalnog rada.Stoga bismo zaista na ovaj način ujednačili i na ovaj način bi ujednačili ove zakone. U svakom slučaju pozdravljam donošenje ovog zakona. Žao mi je što nije već bio donesen 2011. godine kada su donesena i ostala 2 zakona. I vjerujem da će uz ove izmjene ili uz ove nekakve dopune koje smo već do sada spomenuli za 1800 socijalnih pedagoga značiti jako puno a i za samu djelatnost a i za sve one koji su korisnici rada socijalnih pedagoga. Hvala.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Ivana Ćelića.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Postoje različita mišljenja o položaju profesija u današnjim društvima, jedni smatraju da slabi moć profesije kao specifične kategorije zanimanja zbog organizacijskih, ekonomskih i političkih promjena. Tvrdi se da se smanjuje autonomija profesija i njihova mogućnost da kontroliraju profesionalne aktivnosti. S druge strane mnogi tvrde da se u svim zemljama bilo da se radi o razvijenijim, tranzicijskim ili zemljama u razvoju događa ekspanzija onih sektora tržišta rada u kojima se zapošljavaju profesionalci. Profesije se razlikuju od ne profesija po tome što se temelje na teorijskim znanjima koja služe kao okvir za stručne procjene i rješavanja problema. Frisson kaže da je profesija na teoriju utemeljena specijalizacija sa autonomijom djelovanja. Radni proces za profesionalca nije svakodnevna rutina nego rješavanje problema. Profesionalni rad je specijalizirani rad koji se ne može obavljati mehanički jer radni zadaci variraju od situacije do situacije i stručnjak mora prilagođavati znanja i vještine okolnostima ako želi biti uspješan. Praktično iskustvo ne može nadomjestiti teoriju. Profesije se u pravilu oslanjanju na teorijska znanja iz više znanstvenih disciplina. To je posebice slučaj s interdisciplinarnim profesijama u koje spada socijalna pedagogija koja svoja znanja temelji na pedagogiji, psihologiji, sociologiji, pravu, kriminologiji. Za profesiju je važno da bude priznata u stručnoj i općoj javnosti kao ekspertna profesija u određenom području ili da joj država prizna monopol nad specifičnim znanjima i profesionalnim aktivnostima. Idealna je situacija onda kada je profesija jedina ovlaštena obavljati određene poslove ili djelatnosti. Jedan od važnih elemenata svake profesije je postojanje strukovnog udruženja, čiji je zadatak da promiče daljnji razvoj struke, štiti profesionalne interese i unapređuje profesionalni položaj. To je ovim prijedlogom zakona regulirano osnivanjem i davanja javnih ovlasti Hrvatskoj komori socijalnih pedagoga. Nije moguće održati stručni monopol i profesionalnu autonomiju, bez unutar profesionalne kontrole i samo discipliniranja stručnjaka. Da bi profesionalna etika bila djelotvorna svaki budući pripadnik struke, mora proći kroz proces profesionalne socijalizacije i usvojiti ključne elemente etičkoga kodeksa struke. Tri su važne sastavnice profesionalizma, to su vjerovanje u stručnost, visoki etični i stručni standardi te orijentiranost na uslugu, odnosno, altruizam. Socijalna pedagogija posvećuje pozornost profesionalnom identitetu, profesionalnom obrazovanju i ekspertizi, zapošljavanju i profesionalnoj karijeri, sprječavanju deprofesionalizacije, ali i medijskom populariziranju struke. Drugim riječima, nužno je ustrajati i na profesionalizaciji i na profesionalizmu. Da bi to omogućili za 1800 socijalnih pedagoga u RH, nužno je donošenje ovakvog zakona. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, poštovane zastupnice Ljubice Maksimčuk.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega Ćeliću, Edukacijska rehabilitacijski fakultet u Zagrebu jedina institucija koja u RH ustrojava i izvodi studijske programe, logopedije, edukacijske rehabilitacije i socijalne pedagogije. I zbog sveg većih izazova u društvu, probleme u ponašanju pojedinaca, socijalan pedagogija dolazi sve više do izražaja. Prijedlog ovog zakona, svakako trebamo podržati i čudi me da nije donesen ranije, obzirom da imamo oko 1800 socijalnih pedagoga upisanih u registar.
Poštovani zastupnik Ćelić.
Imamo dakle, tu transformaciju što se tiče visokog obrazovanja, od visoke defektološke škole, preko fakulteta za defektologiju, do današnje edukacijsko rehabilitacijskog fakulteta. Dakle, mijenjale su se titule stručni nazivi, danas je to sveučilišni prvostupnik i magistar socijalne pedagogije, međutim, želja za profesionalnim dignitetom, dakle, za priznavanje struke socijalne pedagogije, koja je sada uobličena sa Zakonom o socijalno pedagoško djelatnosti, napokon dobiva jednu novu dimenziju i kod nas u RH.
Hvala lijepo. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, a glasovati ćemo o njoj kada se steknu uvjeti.
Prijedlog Zakona o socijalnopedagoškoj djelatnosti, prvo čitanje, P.Z. broj 552. Predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena, sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o socijalnopedagoškoj djelatnosti i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta Konačnog prijedloga zakona, molim glasujmo. Utvrđujem da je jednoglasno 101 glas ZA donijet zaključak kako su ga predložila Saborska radna tijela.
Sada bismo prešli na sljedeću točku, a to je: - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu, prvo čitanje, P.Z. br. 554 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske temeljem čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda, primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku, nacionalnu sigurnost, te Odbor za Hrvate izvan RH. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova, Žarko Katić, izvolite.
Poštovani g. potpredsjedniče, poštovane gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Pred vama je nacrt Prijedloga zakona, odnosno, Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu. Zakon je stupio na snagu 8. listopada 1991. g. dakle, dana kada su kada je proglašena neovisnost RH i kada mnogi zakoni koji definiraju Hrvatsku državnost i samobitnost su stupili na snagu. U ovih 27 g. njegove primjene doživi je nekoliko novela, nekoliko izmjena i dopuna, ugl. manjih izmjena i dopuna i evo Vlada smatra da je sada vrijeme za jednu malo veću novelu ovoga zakona i evo, to je ovaj prijedlog koji imate pred vama. Zakon je inače iako nevelik opsegom, 38. članaka sa prijelaznim i završnim odredbama vrlo kompleksan i složen. Prvo po svom sadržaju i temi koju regulira, koji uređuje, jer svaka država naravno na svoj Zakon o državljanstvu, na uvjete koje propisuje za stjecanje državljanstva, mora budno paziti, a s druge strane, kompleksan je i u svojoj unutarnjoj strukturi, jer imamo, dakle, postoje 4 osnovna načina stjecanja hrvatskog državljanstva, podrijetlom, rođenje na teritoriju RH, po međunarodnim ugovorima i naturalizacijom. Postoje 3 načina prestanka hrvatskog državljanstva, otpusnom odricanjem i po međunarodnim ugovorima. Ovisno o tome koji se institut primjenjuje postoje različita pravila. Ovim prijedlogom zakona, predlagatelj nastoji pojednostaviti postupak i olakšati stjecanje hrvatskog državljanstva za pripadnike hrvatskog naroda, hrvatske iseljenike i njihove potomke i bračne drugove čime se nastoji valorizirati znanstveni, kulturni, demografski, gospodarski i opći društveni potencijali koji postoje u hrvatskom iseljeništvu. Najvažnije izmjene koje se predlažu jesu za stjecanje hrvatskog državljanstva podrijetlom djeteta rođenog u inozemstvu čiji je jedan od roditelja u trenutku njegova rođenja hrvatski državljanin, povećava se dobna granica za prijavu u evidenciju hrvatskih državljana, sa sadašnjih 18 godina na 21 godinu života. Time se želi dati prilika i mogućnost osobnog podnošenja prijave upisa u knjigu državljana i osobama čiji su to roditelji ili skrbnici propustili učiniti do njegove punoljetnosti. Nadalje, izostavlja se generacijsko ograničenje za stjecanje hrvatskog državljanstva za potomke iseljenika te su oni i njihovi supružnici ujedno oslobođeni obveze poznavanja hrvatskog jezika i latiničkog pisma, hrvatske kulture i društvenog uređenja. Često se čuje pitanje, pa kako mi znamo da je netko tko je možda u međuvremenu, dakle, 4, 5, 6 generacija, više niti po imenu, prezimenu ili nekim drugim vanjskim znakovima ne možemo znati je li ta osoba potomak iseljenika iz RH, dakle postoje načini kako se to dokazuje. On se mora, dakle njegov predak koji je iselio, dakle bio to pradjed, šukundjed ili neka daljnji naraštaj, mora jasno dokazati svoju vezu sa RH, dakle da je on otišao iz ove zemlje, to je obično u vidu nekog dokumenta koji je on ponio sobom ili koji se naknadno može dobiti, rekonstruirati dakle, da je neka osoba rođena primjerice 1890. u RH. Ovaj članak govori isključivo o iseljenju s teritorija RH, dakle naše države definirane u svojim sadašnjim granicama i dakle ne odnosi se na etničke Hrvate nego na sve one koji su iselili iz RH. Međutim, ovih zakonom se onda želi jače i preciznije definirati pojam iseljenika jer tu postoje naravno, mogla bi biti različita tumačenja, ako bi svatko od nas bi možda bi imao neku svoju definiciju, dakle ovaj zakon propisuje da se iseljenikom smatra osoba koja je iz RH iselila prije 8. listopada 1991. godine, dakle, od stjecanja neovisnosti RH. Također se propisuje tko se ne smatra osobom koja se iselila. Primjerice, ako je netko iselio s područja RH, al u tom trenutku nije imao republičko državljanstvo, tadašnje, Hrvatske u sastavu bivše države ili zavičajnost, dakle, to je bilo još ranije na području RH. Ili je on recimo iselio ih RH iz područja današnje RH u neku drugu današnju državu s kojom je tad RH bila u nekoj državno pravnoj svezi. Dakle, netko je iselio možda 1906. u Slovačku ili Austriju ili Mađarsku, taj se dakle, neće smatrati onda iseljenikom. Ili primjerice 30-e ili 50-e u Makedoniju, također dakle nije iseljenik u smislu ovog zakona. Ovim zakonom se nastoji omogućiti i stjecanje hrvatskog državljanstva prirođenjem, dakle, naturalizacijom za maloljetnu djecu rođenu u inozemstvu, čiji je jedan od roditelja hrvatsko državljanstvo stekao nakon djetetova rođenja. Dakle najprije roditelj, pa kasnije se rodilo, odnosno dijete se rodilo prije nego što je, ispričavam se nakon što je roditelj stekao državljanstvo. Dakle ne može steći podrijetlom jer u tom trenutku taj roditelj nije bio hrvatski državljanin, to smo regulirali ovim člankom koji sam na početku spomenuo. I takvo dijete maloljetno koje živi u inozemstvu, može steći hrvatsko državljanstvo, ako je njegov roditelj iseljenik, potomak iseljenika iz RH ili pripadnik hrvatskoga naroda. Ujedno se predlaže i pojednostavljivanje izvođenja dokaza za pripadnike hrvatskog naroda koji ne raspolažu osobnim dokazima o pripadnostima hrvatskom narodu, ako je za njihova oba roditelja nedvojbeno utvrđena pripadnost hrvatskom narodu ili su oni primjerice stekli državljanstvo temeljem čl. 16 kao pripadnici hrvatskog naroda. Dakle u tom slučaju neće im se tražiti neki novi dokazi. To se prvenstveno odnosi na mlade ljude, koji su na pragu života, negdje tek punoljetni, koji nisu imali možda ni priliku u svom životu se posebno negdje deklarirati kao pripadnici hrvatskog naroda u svojoj državi u kojoj žive. Sad prelazimo na prestanak državljanstva. Rekao sam da imamo 3 moguća načina prestanka hrvatskog državljanstva, otpust, odricanje i po međunarodnim ugovorima. Najčešći u praksi je otpust i on dakle nije posljedica toga samo želje te stranke nego je to i posljedica toga što neka strana država, dakle čije je on državljanstvo stekao, želi steći postavlja uvjet da dostavi otpust iz našega državljanstva. Takvim osobama, dakle, takve osobe mogu dobiti otpust i dajemo otpust i naknadno, ako želi, može se opet po čl. 15 primiti u hrvatsko državljanstvo, ali institut odricanja je nešto drugačiji. On pretpostavlja aktivnu volju te stranke, bez obzira da joj druga država ne postavlja takav uvjet da se odrekne hrvatskog državljanstva, znači ta osoba već ima strano državljanstvo, živi u inozemstvu i želi i odrekne se hrvatskog državljanstva jer takva osoba ne bi mogla ubuduće steći hrvatsko državljanstvo. U praksi broj takvih osoba je iznimno malen, otprilike to je 1 ili 2% od svih onih kojima prestaje hrvatsko državljanstvo na jedan od ova ti načina. Ovim zakonom po prvi put uvodimo i nastojimo uvesti mogućnost ukidanja odnosno poništavanja rješenja o stjecanju hrvatskog državljanstva, a koje je stečeno temeljem braka iz koristi, sukladno odredbama Zakona o strancima ili lažnim predstavljanjem dakle krađom identiteta primjerice ili prijevarom u upravnom postupku tijekom stjecanja hrvatskog državljanstva odnosno nakon toga, ako je, dakle kada je stekao državljanstvo ako je osuđen za kaznena djela protiv RH i kaznena djela protiv čovječnosti i ljudskog dostojanstva dakle za najteža kaznena djela. Dakle državljanstvo bi se na ovaj način moglo, odnosno rješenje poništiti ili ukinuti, naravno samo osobama koje su ga stekli pri rođenjem odnosno naturalizacijom, ne osobama koje su ga stekle podrijetlom. Takvih slučajeva dakle recimo primjerice lažnog predstavljanja krađe identiteta je bilo, one nisu masovne, naravno, ali ih ima i dan danas se ponekad otkrije netko tko je prije više godina ili čak više desetljeća na taj način stekao hrvatsko državljanstvo. I na koncu da bi tom činu stjecanja hrvatskog državljanstva, naturalizacijom dali dostojno značenje predlaže se i davanje svečane prisege. Ona bi se davala dakle prilikom nekih svečanih prigoda, dana državnosti, dana neovisnosti i slično, dakle državnih blagdana, bilo dakle pred tijelima, službenim tijelima RH u samoj državi, bilo pred tijelima lokalne ili područne samouprave ako se takva ovlast njima daje a naravno i pred diplomatsko konzularnim predstavništvima RH za osobe koje naravno žive u inozemstvu. I na koncu evo par brojki od početka primjene ovoga zakona do 31.12.2018. godine u hrvatsko državljanstvo je naturalizacijom steklo milijun 92 tisuće 382 strana državljanina, dakle nešto malo manje od milijun i 100 tisuća. U taj broj nisu uračunate osobe koje se izravno upisuju u knjige državljana dakle kojega stječu podrijetlom je, dakle kao djeca hrvatskih državljana bez obzira živjele te osobe, dakle koje stječu podrijetlom u RH ili u inozemstvu, bitna je dakle ta, činjenica da su oni djeca hrvatskih državljana, takvih je naravno bilo i puno više. Od navedenog broja temeljem odredbe članka 16. dakle kao pripadnici hrvatskog naroda državljanstvo je steklo 681 tisuća 301 osoba, dakle više od 50%, više od polovice svih koji su stekli državljanstvo pri rođenjem a kao iseljenici, njihovi potomci ili supružnici iseljenika 21 tisuća 505 osoba. U prošloj godini 2018. riješeno je pozitivno 4166 zahtjeva, dakle toliko osoba je steklo državljanstvo a u to godini je bilo zaprimljeno 3629 zahtjeva za državljanstvom, dakle nekih 500 manje, ovdje, dakle nisam sad naveo i one koji su odbijeni, takvih je obično se kreće godišnje otprilike 10-ak posto, onih koji nemaju uvjete pa bivaju odbijeni. Dakle ako gledamo strukturu onda 41% je dobilo državljanstvo u prošloj godini temeljem članka 16 kao pripadnici hrvatskog naroda, 21% kao iseljenici, njihovi potomci a ostatak od ovih 38% su druge svrhe koje dakle od duljine boravka u Hrvatskoj, braka, posebnog interesa ili ove osobe koje smo spomenuli, koje su već, koje su bile hrvatski državljani pa su dobili otpust radi stjecanja stranog pa se opet vraćaju u hrvatsko državljanstvo. Dakle po svim tim drugim pravnim osnovama oko 38%. Evo, hvala vam lijepa na pozornosti, rado ću odgovoriti na vaša pitanja.
Hvala. Imamo nekoliko replika, prva je poštovana zastupnica Ljubica Maksimčuk.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi državni tajniče, pozdravljam donošenje ovoga zakona. Tipično je da svi naši iseljenici žele surađivati sa svojom domovinom, oni su naš veliki potencijal, kada je u pitanju demografija ali i kada su u pitanju ulaganja u svoju domovinu. Stoga vaše mišljenje koliko će ovaj zakon imati pozitivne efekte i u kojoj će mjeri ubrzati stjecanje hrvatskoga državljanstva.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Ovaj zakon kada stupi na snagu imati će sigurno vrlo pozitivne, dati će pozitivne učinke i rezultate. On je već jako dobro prihvaćen od Savjeta Vlade RH za suradnju sa Hrvatima u inozemstvu koji su ga snažno poduprli na svom sastanku, na svom godišnjem sastanku koji je održan u studenome u Šibeniku ali vjerujem da će doprinijeti i većem povratku, dakle u efektivnom povratku u RH novim idejama, novim investicijama kakvih smo svjedoci da već ima. Mislim da će ovaj zakon kada stupi na snagu dati novi zamah povratku i boljem i većem gospodarskom prosperitetu naše zemlje. Hvala.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Vlahe Orepića.
Evo sada ste u odgovoru gospođi, kolegici predvidjeli to, ali evo ponoviti ću pitanje. Na kojim podacima vi tumačite, odnosno tvrdite da će doći do povećanog povratka iseljenika u RH? I da li ste radili ikakvu procjenu učinka u kojem konačnom broju će ova vrsta liberalizacije, dodjele državljanstva, dodjele, ovo više nema nikakve kriterije po tom pitanju doprinijeti razvoju RH?
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Pa ovaj je zakon rađen na jednoj širokoj radnoj skupini koju su činili predstavnici Ministarstva vanjskih i europskih poslova, Ministarstva uprave, Ministarstva demografije, obitelji također, Središnjeg državnog ureda za Hrvate izvan RH. Dakle skupili smo sve naše podatke i oni pokazatelji nam govore da će pogotovo informacije od Središnjeg državnog ureda za Hrvate izvan RH da će to značiti pojačan dolazak, osobito ljudi iz daljnjih prekomorskih zemalja, prvenstveno država Latinske Amerike. Ovo nisu, dakle toliko ublaženi uvjeti jer to su potomci iseljenika osobe koji bi da su ostali ovdje imali hrvatsko državljanstvo podrijetlom, ali postoji jedan diskontinuitet, u 2, 3 naraštaja i ovo je samo vraćanje duga tim ljudima i naravno nastojanje da se potomci vrate u zemlju svojih predaka.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepo. Gospodine državni tajniče, meni je drago da je ovaj zakon prepoznao ono sve što je mučilo iseljene Hrvatske, prije svega ovo što ste vi sami rekli, prekooceanskih zemalja ili proteklih 28 g. i što su vrlo često prigovarali. Međutim, ja sam sam se javio vama za repliku zbog nečeg drugog, što je naša realnost i na što moramo misliti. A nešto ću više govoriti o svojoj raspravi o našim iseljenicima. Dakle, 2008. je hrvatska Vlada dala negdje oko 2200 radnih dozvola. Ove godine je donesla odluku da će dati 64,5 ili 65 tisuća 400 radnih dozvola. To je dakle, naša realnost, koja nas čeka sutra, bez obzira kome se to svađalo i kome se to ne sviđalo i vjerojatno to loše stanje na tržištu rada će uvjetovati jedan novi zahtjev i novi prilim sa zahtjevima za hrvatsko državljanstvo. Mi naprosto o tome moramo razmišljati. Moramo razmišljati, ne zbog onih koji će to tražiti, nego zbog naših poduzetnika, a koji će se na njih oslanjati u … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Aha ispričavam se, odgovor, izvolite.
… [[Govornik se ne razumije.]] zastupniče, da točno je iz godinu u godinu povećava se kvota radnih dozvola, na žalost ili na sreću ako moramo, ako gledamo da vlada mora osigurati svojim poduzetnicima dovoljan broj stručne radne snage. Ona je bila ne 2008. nego 2015. dakle, prije 4 g. 1500 dozvola, '16. 3000, '17. 9, '18. dakle, prošle godine 37 i 600, i evo ove godine 65 tisuća i sto. I zaista, vlada velika potražnja za radnim dozvolama i vjerujemo da će ovo u jednoj mjeri, ne u potpunosti, naravno ovaj zakon, nije taj koji može isključivost to pitanje riješiti, ali da će pomoći i da će doći hrvatski državljani, budući hrvatski državljani raditi u našu zemlju, a da ne moramo uvoziti tako veliki broj strane radne snage. Hvala.
Hvala lijepo. Sada ću otvoriti raspravu. Skrećem pozornost, da imamo prijavljena 3 kluba i 11 pojedinačnih rasprava, znači to je negdje bez replika oko 3 sati, negdje do 11 sati, samo tako da znamo otprilike se ravnati. Prvi će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti poštovani zastupnik Davor Ivo Stier, možda i dulje, znači od 11.
Hvala g. potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Prijedlog Vlade o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu, moramo u prvom redu, gledati u kontekstu opće poznate situacije, negativnih demografskih trendova u RH, o čemu je maloprije i kolega Šuker spomenuo u svojoj replici. Dakle, u takvom kontekstu, jedan od pravaca djelovanja, sasvim sigurno jest i mora biti usmjeren prema hrvatskom iseljeništvu i njegovom demografskom potencijalu. Više puta smo u ovom Domu raspravljali o ulozi hrvatskih iseljenika, njihovoj ulozi u borbi za međunarodno priznanje, u obrani, u obnovi zemlje, ali i o potrebi za njihovu veću uključenost u narodnom periodu razvoja RH. I u tim raspravama zastupnice i zastupnici su vrlo često pa i s punim pravom upozoravali na prepreke s kojima se iseljenici suočavaju, npr. prilikom podnošenja zahtjeva za državljanstvo RH. Dakle, Vlada sada odgovara na te opravdane zahtjeve sa konkretnim mjerama, koje se predlažu u ovom zakonskom prijedlogu. One dakako, nisu jedine, potrebne mjere, ali su važni potezi iz djelokruga rada Ministarstva unutarnjih poslova, čija radna skupina za izradu ovog nacrta surađivala i sa savjetom vlade za Hrvate izvan RH, koji izričito i podržao ovakve prijedloge. Dakle, glavni ciljevi svih ovih mjera su upravo afirmacija i učvršćivanje veza između iseljene i domovinske Hrvatske, pojednostavljenje procedura za dobivanje hrvatskog državljanstva, a i time onda stvaranje boljih uvjeta za iseljenje pripadnika hrvatskog naroda iz iseljeništva koji žele to i učiniti. U tom pogledu vlada nam predlaže sljedeća izmjene koje se planiraju uvesti ovim zakonom. Dakle, za stjecanje hrvatskog državljanstva, porijeklom djeteta rođenja u inozemstvu, čiji jedan roditelj u trenutku njegovog rođenja hrvatski državljanin, povećava se dobna granica za prijavu u evidenciju hrvatskih državljana do navršene 21 g. života, dakle, do sada je bilo 18, sada to ide na 21 g. života. Druga, i možda najvažnija mjera u ovom paketu, izostavlja se generacijsko ograničenje za stjecanje hrvatskog državljanstva za potomke iseljenika, sada je to bilo do 3 koljena, ako se dobro sjećam, dakle, sada se to ograničenje miče i uz to se oslobađaju obveze poznavanja jezika, kulture i društvenog uređenja. To će možda nekome izgledati kao jedan prevelik stupanj liberalizacije postupka dobivanja državljanstva za potomke iseljenika, međutim, pogledajmo ovu situaciju iz jedne druge perspektive, dakle, iz perspektive potencijala tih iseljenika. Npr. evo, Hrvata treće ili četvrte generacije u Venezueli, koja je trenutno u vrlo teškoj situaciji, gdje imamo jednu značajnu zajednicu hrvatskih iseljenika i njihovih potomaka, kojim možda i ne znaju svi hrvatski ili ne bi znali objasniti koje su npr. ovlasti predsjednice RH, ali su sasvim sigurno željni pridonijeti razvoju domovine svojih predaka, možda započeti ovdje novi život, voljeti Hrvatsku i biti lojalni građani RH i naravno njen razvitak ugradit njihov rad i već stečeno znanje. Mislim da je to jedna od ključnih mjera koje se predlažu ovim prijedlog i koje su pogotovo bile i zahtjev naših iseljeničkih zajednica i njihovih predstavnika u savjetu vlade za Hrvate izvan Hrvatske. Uz to ovim prijedlogom dodatno se precizira pojam iseljenika iz RH na način da se propisuje da se iseljenikom smatra osoba koja je iz RH iselila prije 8. listopada 1991. godine. I predlaže se također pojednostavljenje izvođenja dokaza za pripadnike hrvatskog naroda koji ne raspolažu osobnim dokazima o pripadnosti hrvatskom narodu, a za čije je roditelje nedvojbeno utvrđena pripadnost hrvatskom narodu. Ovo isto tako posebno mislim da se mora istaknuti jer je bio veliki broj prigovora naših DKP-a pogotovo u prekooceanskim zemljama gdje je ovaj izvođenje dokaza komplicira, zakompliciralo cijeli proces dobivanja hrvatskog državljanstva, tražilo je neke napore koje nekada bi dovelo do vremenskog razdoblja od više mjeseci koji su bili doista i nepotrebni i neki bi i naši iseljenici onda i odustali od hrvatskog državljanstva. Mislim da s ovom mjerom upravo se izlazi u susret takvim zahtjevima. Isto tako predlaže se ovdje i davanje svečane prisege od strane osobe koja hrvatsko državljanstvo stječe naturalizacijom i mislim da je i ta novina izuzetno dobra i treba se je pozdraviti naravno kao što je državni tajnik rekao osim što će se to pred tijelima RH ovdje u Hrvatskoj davati takva prisega ona će biti i moguća u našim veleposlanstvima i konzulatima. Upravo zbog toga se i ovim prijedlogom zakona kaže da će se MUP koordinirati i sa Ministarstvom vanjskih i europskih poslova prvenstveno oko implementirajućih propisa za ovu zakonsku odredbu. Dakle, u svim ovim mjerama ima njih više, ali ja sam istaknuo možda ovdje najvažnije, pogotovo za hrvatske iseljenike ovim mjerama se hrvatskim iseljenicima, njihovim potomcima olakšava dobivanje hrvatskog državljanstva, a istovremeno se puno preciznije i definira pojam iseljenika, a onda i njihova prava. Dakle, slijedom toga Klub HDZ-a podržat će Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu.
Hvala lijepa, slijedeći Klub zastupnika je Neovisnih za Hrvatsku, u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Željko Glasnović.
Poštovani kolege, podpredsjedniče sabora, kolegica nema, pred nama je možda najznačajniji zakon u modernoj hrvatskoj povijesti i ako ovo ne provedemo do kraja onda nema popravnog ispita, mislim nemamo pravo na popravni ispit. Evo, prvi zakon je sabor izglasao '91. davne '91. godine, prije 28 godina, da ja ne ponavljam što su rekli prije mene, zastupnik i naš gost iz MUP-a ovdje. Šta smo vidli od onda? 28 godina gledamo jednu Grčku tragediju, Grčku tragediji gdje hrvatska dijaspora postaje ja bi reko šudra u svojoj državi, oni daliti sustav kaste što imate u Indiji, tu su oni na dnu negdje, nakon svega što su dali ovde, da to ne ponavljam jer sad sam reko već ovde 10 puta u ovom saboru. Oni koji su dali znaju šta su dali od novčanih sredstava, do života, do 6 generala Hrvatske vojske minimum i drugih časnika i dočasnika. Šta imamo sada, evo taj zakon je pred nama, šta gledamo danas, imamo 3 zastupnika za 3 miliona Hrvata izvan domovine, plus Hrvate iz BiH, treba 3 godine neke za državljanstvo, neki druže vremena čekaju 10 godina radi jednoga slova i ta birokracija to je, mozak se smrzne od te birokracije naslijeđene iz bivšeg sustava koji generira korupciju. To se treba uklonit te prepreke jel svaki dan ljudi dolaze, tu i tamo se traži mito, to je prenose iz one bivše države, oćeš auto registrirat, traži mito, može državljanstvo, traži se mito …/nerazumljivo/… to to je naša rak rana. To se moramo riješit kada je u pitanju ovaj pitanju dijaspora. Čili npr. tamo smo vidli tipičan primjer namjene sabotaže kad je oko 500 zahtjeva za državljanstvo ležalo u ladicama tamo godinama, znamo ko je bio iza toga, da to opet ne ponavljam, a nacionalni kadrovi neki nisu ovde iz te stranke sada i ovaj sad je gospodin Stier govorio problem imamo u Venezueli, ti se ljudi, njima su životi ugroženi. U toj banana republici ima ljudi dole koji su vodili državna poduzeća, jezik pa kako ja kad sam došao u Kanadu s 3 godine, ja nisam trebo znat jezik, al sam ga naučio, to je trebamo se bavit funkcijom a ne formom. Duplo oporezivanje evo još nismo riješili sa nekim državama, ljudi umirovljenici dolaze ovde iz drugih zemalja, lupi im duplo oporezivanje, jedan je dobio retroaktivno ja mislim 170.000 kuna retroaktivno da plati u staračkom je domu. Opet zastrašujuće, neki recimo godinama, mi smo te ljude zanemarili, ljudi su se neki ohladili, ali kristalno je jasno što sam govorio da desetljećima ima sustavna kampanja da se ti ljudi obeshrabre da dođu u Hrvatsku državu. Sad jesmo gdje jesmo. To se mora popravit i sad ovaj zakon treba jasne instrukcije šta treba napravit, znamo tko se sve to sabotiro, da ne govorimo o nacionalnim kadrovima koje hvata ativistički strah od ovoga zakona jer se boje da će nešto izgubiti, oni neće ništa izgubiti, jer ti ljudi ne da samo nemaju pravo glasa, imaju formalno, ali moraju letit 6 sati da glasuju koliko je glasalo Hrvata izvan domovine, većinom u BiH koji su konstutivni narod. Ovo je strateško pitanje RH. Šta je radila gastro diplomacija, naša gastro diplomacija koja se morala bavit sa cenzusom Hrvata izvan domovine, sa ekonomskom diplomacijom, vidit ćemo. Kako sam rekao, vrijeme je za popravni ispit. Sve se, ovo se moglo sve riješit, davno se moglo riješit, davno je 91.-ve, 92.-ge godine. Evo, imate primjer, Izrael. Pročitajte Zakon Izraela, Zakon o povratku 1950.-te godine, dvije godine nakon uspostave države Izrael. I šta kaže taj Zakon? Kaže da svaki, svaki ima Izraelac pravo na povratku u svoju domovinu, gdje god on bio. Samo dvije kriterije su gledali koji su zabranili možda ulazak u svoju zemlju. Prva je bila da nisi prijetnja javnom zdravstvo, da nemaš zarazne bolesti i drugo da nisi prijetnja nacionalnoj sigurnosti, jednostavno. Pogledajte danas Izrael, populacija Izraela koliko se povećao danas, a pogledajte RH i non sto govorimo o demografskoj pošasti. Hoćemo govoriti slijedeća tri desetljeća, hoćemo raspravljati o potencijalima hrvatskog iseljeništva ili ćemo odraditi ovaj posao? Odgovor je jasan. Klub Nezavisnih će se zalagat da se, taj Zakon je još nejasan, ima nekih dimnih zavjesa, npr. što je primijetio naš član Odbor, čl. 6. npr. koji govori o nekakvih 45 dana administrativnih koji mogu blokirat, 45 dana, pa čekajte, administracija mora svoj posao odradit što brže, treba skratit taj postupak, neki čekaju 10, 15 godina, to sam rekao već, jasnoća i skraćenje postupka. Lako je dokazati svoje porijeklo, rodoslovlje i svoj nacionalnost. Imate klubova vani. U simbiozi s tim klubovima, misijama hrvatskim, davno se je moglo napraviti taj cenzus Hrvata izvan domovine. Imate Hrvata od Čikaga do Oklanda, imaju klubove, župe, imate tamo ove arhive, rađanja, umiranja, nije to teško napraviti, al ako si se ti odrekao hrvatskog državljanstva, npr. kao neki koji su vršili agresiju na hrvatsku državu, ali još su državljani hrvatske države po Ustavu, ha, o tome treba razmišljat. Provedba, kad dođemo do provedbe, izvedba, kakva će izvedba biti na terenu? To znači sve se ove, sve ove institucije, nositelji koji surađuju s Hrvatima izvan domovine, od Odbora do Ureda, će se morat angažirat maksimalno da se taj Zakon provede na terenu. Trebat će, naravno, politička volja. Imamo danas da se ljudi, puno ljudi danas koji ne znaju ništa o tom Zakonu, trebat će medijska strategija i jasne upute tim ljudima da oni znaju koji su kriteriji državljanstva i sve te informacije moraju biti na Središnjem državnom portalu, jasni uputi za državljanstvo, korak po korak. Govorio sam već o tome, registru sam govorio i kako je lako potražiti obiteljsko stablo u našim ovim dijasporama. To se moglo davno napravit. Imamo pitanja neriješenih pitanja. Npr. šta je sa Nijemcima koji su otjerani odavde, recimo iz istočne Slavonije, koji su ovdje bili stotine godina, al su nestali sa ovih prostora? Imate stotinu tisuća samo iz istočne Slavonije. Jesu njihovi, potomci tih Nijemaca koji su defakto Hrvati njemačkog porijekla, hoće se njima biti dozvoljen povratak natrag u svoju domovinu i kakva će biti reakcija hrvatske države? Ili su to još oni Beneševi dekreti, jesu tu Beneševi dekreti, kao u Češkoj tu na snazi ili nisu? Jasne kriterije, sjećamo se, ti Nijemci su bili najvitalnija manjina u toj bivšoj državi. Imali ste selo Nijemci 1905.-te godine, to je selo imalo uličnu rasvjetu i kako na to sve gledaju potomci Hrvata koji su otjerani iz tog bivšeg sustava i otišli van? Kako gledaju sve ovo? Imate jednu ironiju da potomci tih ljudi koji su otjerani, danas gledaju kako im neki ljudi iz bivšeg sustava kroje sudbinu i Zakone o državljanstvu. Ironično, al, bolje kasno, nego nikada. Hoće li bivši udbaši koji su razorili RH, zajednicu izvan domovine i filtrirali sve zajednice, hoće njima biti dozvoljen povratak natrag u domovinu il će se njima suditi za veleizdaju, to je jedno drugo pitanje. Šta je sa stranim dragovoljcima koji su ginuli za hrvatsku državu, a danas nitko ne zna ništa o njima, šta je s njima, šta će s njima bit. Neka pitanja za taj Zakon, govorimo o lustracijskim Zakonima, šta traži dijaspora. Vlada stručnjaka, o tome se govorilo, gdje je Vlada stručnjaka, gdje su investicije, govorim o ekonomskom razvoju, to sve može napraviti izvan domovinska Hrvatska jer ukupna novčana moć tih ljudi izvana je skoro 50 milijardi dolara, imate vani ta Američka udruga hrvatskih profesionalaca, tu su, dolaze, ali nisu se još angažirali u punom potencijalu. Neke države, npr. Kina daju ti državljanstvo druge države ako investiraš određeni dio novca, to je također ekonomski razvoj. Na kraju, šta reći na kraju? Ovo ne može nijedan Zakon pokrit, a to je ljubav za hrvatsku državu, to neće nametnuti nijedan Zakon. Neki ne znaju šta je ta ljubav za hrvatsku državu zato jel oni nikada nisu imali, jedino državljanstvo što su imali je jugoslavensko državljanstvo i oni će se aktivistički od tog straha borit protiv ovoga Zakona, ali ja se bojim da je tome došlo kraj, za njih se bojim i da će se Hrvati vratit, kada tada će se vratit, ovo je proces jedan, propadajući carstva, ovo je samo jedan ciklus. Njemačka npr. ima, ako ste i vi član EU ili Švicarske, u Njemačkoj imate pravo na duplo državljanstvo, to se možda jako lako jednom potezu pera se to može onda ostvarit. Spomenut ću jednog čovjeka, poduzetnika Marka Franovića, koji je meni pisao pismo prije 14. godine koji je pogledao tamo i vidio jednog čovjeka u Sydneyu koji je došao glasovati, na glasovanje je došao u Sydney. Čovjek u invalidskim kolicima. Kad je došao tamo da glasuje, nije mogao glasat. Nije ga bilo na spisku. I da ne bi sve ovo bila spika, da ovo ne bi bio ovaj simbol ovoga našeg ovog zakona, rada na ovom zakonu, da ne bi simbol bio ovoga svega, ovaj čovjek u kolicima koji je tamo čekao da glasuje, a nije mogao glasovati. Impotencija. Moramo se pokrenuti. Na kraju ću reći ovo, tko je pitao ljude za hrvatsko državljanstvo koji su došli ovdje ginuti. Čovjek mi je dao nedavno sliku Ivana Radoša, koji je ubijen od snajpera na dubrovačkom ratištu, ubio ga je snajper, prvi, to je bio prvi časopis Hrvatski vojnik, prvo izdanje, studeni 1991. godine. Evo ga ovdje. Onda nitko nije pitao za državljanstvo. I sad se brinemo ne o funkciji nego o pukoj formi.
Hvala lijepa. Sljedeći klub zastupnika, onaj SDSS-a u ime kojega će govoriti poštovani zastupnik Boris Milošević.
Poštovani potpredsjedniče HS-a, poštovani predstavniče, državni tajniče, predstavniče hrvatske Vlade, poštovane kolege zastupnici, nemamo nijednu kolegicu u dvorani. Dakle, Zakon o hrvatskom državljanstvu donesen je u 6. mj. 1991. i od tada je doživio nekoliko izmjena. Državljanstvo se u pravnoj teoriji definira kao pravni odnos između jedne fizičke osobe i suverene države temeljem kojeg nastaju određena prava i obaveze. Mislim da, prije same rasprave, uvodno bih htio istaknuti ono što je temeljno načelo našeg Zakona o hrvatskom državljanstvu, a to je načelo pravnog kontinuiteta državljanstva. Što to znači? To znači da je osoba koje je na dan 08.10.1991. bila državljanin bivše države, dakle državljanin SFRJ koje je bila državljanin Socijalističke republike Hrvatske dakle imala republičko državljanstvo, postala po sili zakona i državljanin RH, dakle bez obzira na nacionalnost i na prebivalište, dakle to je to načelo pravnog kontinuiteta. Naš Zakon o državljanstvu, još uvijek važeći se naslanja na ranije zakone o državljanstvu, na onaj socijalistički period i na Zakon o državljanstvu iz 50-e i 65-e i na Zakon o državljanstvu, republičkom državljanstvu iz 77-e. To je važno znati i napomenuti zato što brojni naši građani zapravo nisu bili ni svjesni ni tada, možda ni danas da su sve republike bivše države imale svoje propise kojim su uređivale republičko državljanstvo koje zapravo tada u pravnom prometu nije proizvodilo neke pravne učinke pa građani nisu baš ni vodili o tome previše računa. Što donosi ovaj prijedlog zakona? Ovaj prijedlog zakona u svojoj ocjeni stanja, odnosno obrazloženju kaže da se nastoji pomoći u rješavanju demografskih pitanja kroz olakšani postupak dobivanja državljanstva za pripadnike hrvatskog naroda u inozemstvu te za hrvatske iseljenike. Konkretno, izostavlja se generacijsko ograničenje za stjecanje hrvatskog državljanstva za potomke iseljenika u ravnoj liniji i njihove bračne drugove i dodatno se liberalizira dakle ne moraju ispunjavati uvjeti koje sada po važećem zakonu moraju ispunjavati, to je poznavanje jezika i pisma, hrvatske kulture i društvenog uređenja. Dakle to važi za hrvatske iseljenike. A što je iseljenik? Iseljenik, prema zakonu se smatra osoba koje se iselila prije 8.10.1991. iz RH, ali to nije osoba koje se iselila s područja RH, a nije imala republiku državljanstvo, dakle hrvatsko republičko državljanstvo, niti zavičajnost na području RH. A to nije ni ona osoba koja je promijenila prebivalište i otišla živjeti negdje drugdje, na područje neke republike bivše države. Ok. Prijedlog zakona ide točno zapravo cilja iseljenike dakle hrvatske iseljenike po ovakvoj definiciji i sad kad to gledam, ok, politika odluči, zakonodavstvo odluči, država odluči, to je od strateškog interesa i to to mi može bit ok. Ali ako stavimo ovakvo rješenje u korelaciju sa nekim drugim problemima u praksi, onda mislim da to nije ok. A sad ću reći nešto zapravo o tome. Prvo, ako gledamo zakon iz perspektive članstva EU onda trebamo znati da naši propisi o državljanstvu direktno utječu na državljanstvo odnosno na građanstvo EU. Dakle, netko tko postane državljanin RH, postaje građanin EU. A stav komisije da nacionalni propisi u državljanstvu trebaju sadržati načelo proporcionalnosti i diskriminacije. To su načela koja su jasno razrađena kroz sudsku praksu EU i sve članice zapravo bi tome trebale posvetiti pažnju i sve države članice bi trebale posvetiti pažnju svim građanima EU bez razlike. Postoji, čisto radi informacije, vjerujem da kolege koji su ovdje, sudjeluju u raspravi to znaju, imamo i Europsku konvenciju o državljanstvu iz 97-e koje je stupila na snagu, koja ima jedno drugo načelo, načelo prebivališta koje također isto govori o načelu nediskriminacije ali treba reći i to da RH nije ratificirala tu Konvenciju ali je bitno znati koja načela se promiču u Europi. Što se u ovom prijedlogu po meni propustilo urediti? Dakle jedno od temeljnih načela stjecanja državljanstva je po podrijetlu ... [[Govornik se ne razumije.]] I stavak 4. stavak 1. kaže i važeći i ovaj koji ćemo mijenjati, zapravo ista definicija da je dijete čiji su roditelji u trenutku rođenja hrvatski državljani, postaje hrvatski državljanin. To nema prirodnije stvari, dakle ako su roditelji hrvatski državljani i dijete je hrvatski državljanin. Osoba koja je primjerice rođena u Srbiji ili u BiH a roditelji su hrvatski državljani bi trebalo biti hrvatski državljanin, tu ne bi trebalo biti problema. Pa ako je rođeno i u bivšoj državi ili ako je rođeno danas. A mi imamo problem s tim. Imamo problem primjerice da su djeca koja su rođena u bivšoj državi na području Srbije ili BiH a zbog kompleksnih, republičkih propisa, nacionalnih propisa koji su ipak jasno govorili ako je dijete, ako su roditelji istog republičkog državljanstva, dijete može biti državljanin samo te republike. Matičar bi greškom upisao državu rođenja, to se nije provjeravalo zato što to nije proizvodilo pravne učinke ali naknadno imamo sada problem da su te osobe, nisu hrvatski državljani, da te osobe ne mogu stječi hrvatsko državljanstvo. Iako članak 4. stavak 1. kaže da je dijete rođeno od hrvatskih državljana, hrvatski državljanin. Dakle greškom su upisani ali stav MUP-a je da je povrijeđeno načelo pravnog kontinuiteta, povrijeđeno je načelo kontinuiteta, nema veze što je greška oni su upisani u evidenciju druge države. Imali smo mi taj problem i u Hrvatskoj da je dijete bilo greškom upisano što bi se dogodilo, matičar kaže greška, nema veze što je prošlo 20 godina od te greške, ti više nisi hrvatski državljanin. To se recimo meni moglo dogoditi. Meni se nije moglo dogoditi ali kažem hipotetski. Da se to meni danas dogodi ja ne mogu biti zastupnik, ne mogu biti zaposlen u državnoj službi, ne mogu glasati iako sam znači sad društveno i politički aktivan, ne mogu imati brojna prava po državljanstvu. Ja smatram da to nije pravedno, kao što nije ni pravedno kada je neka osoba greškom upisana u državljanstvo druge države, ako znamo da ima dokaze da su roditelji hrvatski državljani. MUP u svom očitovanju u javnoj raspravi kaže, članak 4. stavak 1. ako je osoba rođena od hrvatskih državljana primjenjuje se taj članak i Ministarstvo uprave ga mora upisati u knjigu državljana. Stav Ministarstva uprave je ako je dijete sada osoba punoljetna ne može se upisati, ne može postati državljanin, ne može se upisati jer je punoljetna. Sada ovo rješenje zakonsko predlaže da ako je osoba rođena u inozemstvu a od jednog roditelja hrvatskog državljana ima rok samo, samo da se upiše, rok od 3 godine a ako je oba roditelja ako su hrvatski državljani a postane punoljetno ne može se samo upisati. Je li to pravedno? Ja mislim da nije. Znači ako mi je jedan roditelj hrvatski državljanin mogu se upisati a ako su mi oba, sorry. Ja mislim da MUP do drugog čitanja mora zauzeti jasan stav je li se primjenjuje načelo podrijetla ili ne primjenjuje. Dakle mi ovim zakonom liberaliziramo primjerice da netko tko je 7. generacija Hrvata u Južnoj Americi postane hrvatski državljanin, OK, a netko tko je ovdje blizu rođen, prva generacija od svojih roditelja hrvatskih državljana taj ne može stječi hrvatsko državljanstvo. Dakle, je li to u redu? Ja mislim da nije u redu. Mislim da nije u redu. Mislim da do drugog čitanja se ove nelogičnosti moraju ispraviti. Mislim da sam kod detektiranja ovih problema bio vrlo jasan. Dakle ta djeca su sada punoljetne osobe ne mogu biti hrvatski državljanin zato što je po MUP-u, ali ne samo po MUP-u nego i po zapravo sudskim instancama povrijeđeno načelo kontinuiteta, ne mogu po stavu Ministarstva se uprave upisati kao hrvatski državljani jer su punoljetne osobe iako MUP kaže da mogu, da se treba poštivati članak 4. stavak 1. i onda dakle imamo prvu generaciju djece hrvatskih državljana koji se ne mogu dakle upisati sad ni svojom voljom a recimo ako ovaj zakon bude izglasan djeca čiji je roditelj samo dakle jedan hrvatski državljanin oni će imati mogućnost tri godine da izraze stav i da postanu hrvatski državljani. Te osobe koje bi, prema kojima bi mogli ispraviti nepravdu ovom izmjenom zakona, ne bi automatski poslali hrvatski državljani, oni bi morali podnijeti zahtjev za utvrđenje hrvatskog državljanstva, dakle oni bi morali iskazati volju. Dakle oni su hrvatski državljani po svojim roditeljima, po sili zakona. A ono što bi minimalno država trebala napraviti da im omogući ako iskažu volju da u upravnom postupku postanu hrvatski državljani. Stav Ustavnog suda RH je da greške administracije ne smiju ispaštati građani, to je stav i Europskog suda za ljudska prava. Mi ovdje imamo pogrešne prakse već 20 i nešto godina, 20 i nešto godina. I kažem, sad predlažemo izmjene zakona i mislim da je vrijeme da ove neke nepravde i greške ispravimo jer ne možemo braniti obraniti ova prva rješenja, ako ne ispravimo ova rješenja. Jer nema logike, nema logike, nema prave. Ovo je onda diskriminacije. Na kraju htio bi, na još jednu stvar upozoriti, a to je na ne znam, da li je u uvodu predlagatelj govorio o tome, nisam nažalost bio u dvoranima, o Romima … [[Govornik se ne razumije.]] Dakle, mi imao određeni broj, nema mog kolege Kajtazija, pa ću ja govoriti onda umjesto njega, imamo određeni broj Roma … [[Govornik se ne razumije.]] , koji nemaju dakle, državljanstvo, nemaju ničije državljanstvo, teško je utvrditi zapravo skoro identitet takvih osoba. Te osobe ipak žive u RH, imaju otežani pristup socijalnim, zdravstvenim, obrazovanim uslugama i mi kao država se po meni, moramo pobrinuti za to. Ja znam da postoje akcijski planovi, da i MUP sudjeluje u tome, sada ovdje ne optužujem MUP da ne radi ništa, po tome da se ne bi krivo shvatilo, nego samo apeliram dakle, da MUP zajedno sa drugim resorima, pokuša riješiti taj problem što bezbolnije, da ti ljudi dobiju papire, da budu upoznati sa svojim pravima i da po mogućnosti, steknu hrvatsko državljanstvo ako za to iskažu stav. Što se tiče, još nekih stvari, evo predložio bi dakle, usklađenje prijedloga zakona, sa Zakonom o državnom partnerstvu i ono što sam isto propustio, ne znam, iz zakona, nisam možda jasno iščitao, kod davanja dakle, svečane prisege da li dakle, nisam do kraja iščitao, da li sam čin polaganja prisege ima pravne posljedice na sam postupak stjecanja hrvatskog državljanstva. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeći Klub zastupnika je SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Arsen Bauk, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Odmah da kažem, Klub zastupnika SDP-a neće podržati ove izmjene Zakona o hrvatskom državljanstvu, jer ocjenjujemo da u njemu ima mnogo neprihvatljivih elemenata etnocentrizma. Nemamo ništa protiv da se olakša dobivanje državljanstva hrvatskim iseljenicima, uostalom sa mog otoka u Čileu ima više ljudi nego što ima na samom otoku. Međutim, kako ne vidimo političku volju Ministarstva unutarnjih poslova, da riješi ove probleme o kojima je govorio g. Milošević, a koji se tiču ne ljudi, koji su poprijekom hrvati a žive već nekoliko, njih, pardon, oni žive od svog rođenja, ali njihove obitelji žive nekoliko desetaka ili stotinjak godina izvan Hrvatske, ne poznaju niti hrvatski jezik, niti hrvatsko društveno uređenje i olakšavamo im hrvatsko državljanstvo, što osobno nemam ništa protiv. Nisam sklon dati kredit vladi da ignorira problem ljudi koji su živjeli s nama, možda s nama išli u školi, ali su birokratskom adresu upisano krivo republičko državljanstvo, koji znaju hrvatski jezik ili neki sličan jezik hrvatskome, koji znaju dobro hrvatsko društveno uređenje, dapače, lupilo ih je po leđima, možda upravo zbog toga što ne mogu dobiti državljanstvo i da se unatoč preporukama i prijedlozima pučke pravobraniteljice i određenih sudionika u javnoj raspravi, da se nije to na najbolji način riješilo niti da se to uopće apostrofira kao problem. Kada bi sličan zakon došao u drugo čitanje, na njega bi sasvim sigurno imali dosta amandmana, ali kako je u ime kluba vladajuće većine kolega Milošević iznio primjedbe koje sam ja mislio iznijeti i kako ćemo onda čekati rješenje MUP-ovo za drugo čitanje, onda ne mogu reći da nećemo podržati konačni prijedlog zakona, ali ovaj u prvom čitanju nećemo. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačne rasprave i prvi će govoriti poštovani potpredsjednik ovog visokog doma, zastupnik, Milijan Brkić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolege, nema kolegica, poštovani državni tajniče. Prije 50 g. koliko se sjećam Neil Armstrog je rekao da je ovo mali korak za čovjeka veliki za čovječanstvo kada je stupio na Mjesec, odnosno, Mars, kako kažu. Ja mislim da je ovo isto jedan mali korak za Hrvatsku, ali jedan veliki korak za hrvatsko iseljeništvo, što se tiče izmjene ovih zakona o hrvatskom državljanstvu. Osobno bi bio sretniji da idemo sa sasvim novim Zakonom o hrvatskom državljanstvu, ali ove izmjene koje nisu samo kozmetičke naravi, kao što su neke izmjene koje su bile u prošlosti donesene, iako je zakon već 28 g. mislim da je vrijeme za novi zakon, a ne stalno za nekakve izmjene. Mislim da su ove izmjene ipak u sadržajnom smislu puno kalcitnije nego one koje su bile u prethodnim razdobljima. Tako da, molio bi državnog tajnika, da razmisle kao predlagači, da idemo sa potpuno novim Zakonom o hrvatskom državljanstvu, u prijemu u hrvatsko državljanstvo, jer 28 g. je predugačak rok, promijenili su se mnogi trendovi, promijenile su se mnoge okolnosti, promijenila su se odnosi u svijetu, promijenile su se odnosi i u Hrvatskoj i u našoj drugoj domovini BIH, od kuda je veliki dio našeg hrvatskog naroda iselio i otišao u bespuća svjetska, a isto tako, u posljednjih 28 g. imali smo Domovinski rat, puno toga se je promijenilo i mislim da je vrijeme za potpuno novi zakon o hrvatskom državljanstvu. Znamo kakva je uloga i značaj naših Hrvata koji su napustili Hrvatsku i hrvatska područja, znamo da su oni iseljavali iz ekonomskih razloga, ali i iz politički razloga, neki i proganjani, u bivšoj tamnici hrvatskog naroda. Znamo kolika je uloga i značaj hrvatskog iseljeništva bio i u Domovinskom ratu, kada nam je bilo najteže kod stvaranja Hrvatske države. Znamo i danas kolika je uloga i kolike su doznake, kada kažem doznake govorimo o financijskim doznakama, to kolega Šuker bolje zna na godišnjoj razini koje se mjere u milijardama kuna na godišnjoj razini od strane pripadnika hrvatskog naroda u RH. I mislim da je i krajnje vrijeme da je došlo do ovih izmjena i zaista pozdravljam ove izmjene i mislim da će ovaj zakon puno olakšati i pojednostavniti postupak prijema u hrvatsko državljanstvo. Naravno sa svakim zakonom, zakonodavac, odnosno država šalje poruku. Kolega Milošević je govorio da politička odluka je takva da se ide u tom smjeru. I hvala Bogu da je došlo vrijeme da i mi šaljemo poruku našem iseljeništvu da su im vrata otvorena, da ovdje itekako imaju jedan fer i korektan odnos i da im pružamo ruku za eventualni povratak a privi korak je prijem u hrvatsko državljanstvo neovisno o tome da li su u generaciji 1., 2., 3. ili ne znam ni ja kojoj i da im jednostavno pružamo ruku za investiranje u RH. Ja osobno mislim da su svi investitori u RH dobro došli. Naravno oni koji imaju čisti i legalan novac. Ali mislim da i odnosno draži mi je investitor Hrvat, odnosno pripadnih hrvatskog naroda, iz iseljeništva, koji se vratio u RH i koji ovdje želi ostvariti svoj profit a vjerujte mi oni ne traže ništa osim jedne ravnopravne utakmice bez birokracije, bez administracije jer su navikli živjeti u uređenim državama, u uređenim sustavima. Dakle mislim da je krajnje vrijeme da i tu predrasudu i te software negativne o Hrvatima izvan RH počnemo mijenjati i da shvatimo da su Hrvati izvan RH, odnosno pripadnici hrvatskog naroda izvan RH, odnosno pripadnici našeg iseljeništva ogroman potencijal, kolega Stier je govorio o demografskom potencijalu, o gospodarskom potencijalu, o potencijalu iskustva življenja u uređenim demokratskim zemljama, o potencijalu bilo u sportskom, bilo u kulturnom i inim potencijalima i mislim da taj potencijal moramo iskoristiti pogotovo u situaciji kada smo sad suočeni sa ovim jednim negativnim trendom demografskog prirasta a isto tako kada smo suočeni sa ogromnim egzodusom iz RH što iz ekonomskih, što iz nekih drugih razloga. A ako ćemo biti iskreni i jednim dijelom i zbog razočarenja cijelom situacijom zašto smo odgovorni i mi političari i mediji i svi mi na društvenoj sceni. Jer moramo si postaviti pitanje što se to dogodilo u Hrvatskoj državi nakon Domovinskog rata, nakon svih onih strahota koje smo prošli da sada mladi ljudi sa obiteljima odlaze iz RH kada ipak imamo slobodnu zemlju, neovisnu zemlju, imamo uređenu zemlju, članicu NATO saveza, članicu EU, naravno i još neke, mnoge zakone treba urediti i moraju se početi provoditi zakoni. Ali nažalost moramo se svi zajedno zapitati zašto toliko ljudi odlazi iz RH. I onda imamo jedan bazen iz našeg hrvatskog iseljeništva, iz naše dijaspore, pa zašto onda njihovu ljubav i njihove emocije i njihovu dobru volju za povratkom, a prvi korak je ... [[Govornik se ne razumije.]] hrvatsko državljanstvo ne bi iskoristili i u pozitivnom smjeru to riješili? Ono što je dobro u ovom zakonu da se povećala ova dobna granica na 21 godinu, znači za 3 godine, izostavlja se ovo generacijsko ograničenje. Prvi put se koliko je meni poznato jasno definira pojam iseljenika. Ali ono što po meni nije dobro i to smo razgovarali na Odboru za Hrvate izvan RH a to je u članku 6. onaj rok od 45 dana. Dakle znamo da se tu radi o posebnoj odredbi, članku 12. o posebnim uvjetima za prijem u hrvatsko državljanstvo kada je u pitanju poseban interes RH i znamo da je to jako mali broj tih zahtjeva. Onda mi nije jasno zašto zakonodavac predlaže odredbu od 45 dana da je netko dužan, da bi netko trebao odgovoriti a ako ne odgovori da se to smatra maltene negativnom odlukom za prijem u hrvatsko državljanstvo. Mi s ovom odredbom, maltene legaliziramo nerad državne administracije. Tako da mi nije jasno zašto smo stavili tu odredbu ograničenja od 45 dana i zašto tu odredbu ne maknemo i jednostavno sva tijela države uprave odnosno javne vlasti su dužna postupati, dužni su raditi svoj posao. MUP je nositelj cijele priče što se tiče prijema u hrvatsko državljanstvo ali i sva druga ministarstva i sve druge agencije i sva druga tijela državne uprave su dužni odgovarati i provoditi zakone i biti na usluzi građanima, biii servis a ne da bi maltene legaliziramo s ovim nerad, da mi s ovim legaliziramo nepostupanje, dodatno birokratiziranje itd., itd. Dakle ja bih vas molio da razmislite o tome i da se ta stavka makne i da se malo to drugačije formulira i da jednostavno ne postoji ta odredba. Imamo u nekim drugim zakonima koliko se sjećam možda pravnici bolje to znaju, što se tiče dobivanja građevinske dozvole, ako se ne odgovori u određenom roku da se smatra da je to pozitivno. Mislim da to ne bi bilo dobro primijeniti ovdje ali sigurno ni ovakva odredba da je negativno nije dobra i to treba maknuti jer nemojmo legalizirati šutnju administracije. Po meni osobno mislim da generalno trebamo normirati i rokove u kojima se hrvatsko državljanstvo mora, odnosno u kojima se mora donijeti odluka o prijemu u hrvatsko državljanstvo. I da i ne je odgovor. Tako da ne vidim razloga zašto neki postupci moraju trajati po godinu, dvije, tri, četiri, pet godina što dodatno destimulira, destimulira i demotivira pripadnike hrvatskog naroda u inozemstvu i jednostavno da uvedemo taj rok, da li je to optimalan rok, godinu dana ili dvije godine, a da temeljem ovog zakona da se donese pravilnik koji, po kojem će postupati sva tijela državne uprave koje postupaju po vašim zahtjevima kao nositelju cijele priče. Jednostavno da im se daju rokovi, da im se daju ovlasti, da im se daju odgovornost i da izvole postupati u tom roku i da jednostavno onaj koji je tražitelj hrvatskog državljanstva ima jasan odgovor. U razgovoru s iseljenicima, to je najveći problem, ta dugotrajnost u ovo dvostruko oporezivanje itd., itd., ono što u konačnosti želim reć da ne smijemo nikada zaboraviti doprinos hrvatskog iseljeništva, oni daju bezuvjetnu ljubav prema Hrvatskoj, davali su u Domovinskom ratu, daju i danas, a mi im sa ovakvim koracima moramo to minimalno vratiti. Hvala lijepo.
Imamo dvije replike, prva je poštovanog zastupnika Vlahe Orepića, izvolite.
Prvo da kažem da podržavam vašu inicijativu u smislu da se napravi novi zakon, jer su sve kozmetika. Također slažem se i sa porukom koju bi taj zakon trebao dati, a to je da su vrata Hrvatske otvorena dijaspori. Međutim spomenuli ste veliki broj iseljenika danas iz Hrvatske jer smatrate da je danas Hrvatska tamnica hrvatskog naroda i da zato iseljavaju ljudi iz Hrvatske i tko je odgovoran za to?
Odgovor poštovanog zastupnika i podpredsjednika Brkića.
Poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani kolega Vlaho Orepiću, očito me niste dobro slušali, ja nisam rekao da je današnja Hrvatska tamnica hrvatskog naroda i ne smatram to i rekao sam da iz bivše tamnice u kojoj je hrvatski narod bio u takvoj poziciji u kojoj je odlazili su zbog političkih ali i ekonomskih razloga, to svi znamo. Danas odlaze i zbog ekonomskih, a i zbog razočarenja cijelom situacijom, a za to sam rekao da se svi mi zajedno moramo upitati na političkoj sceni, zašto se to događa. I mi političari i mediji i svi koji sudjeluju u društvenog životu, zbog čega se događa da cijele obitelji odlaze iz RH, danas kad imamo slobodnu, uređenu, demokratsku zemlju, a s druge strane ovdje imamo veliki i ogroman potencijal hrvatskog bazena, hrvatskog naroda u iseljeništvu, a i mi im razno raznim administrativno birokratskim preprekama branimo povratak odnosno članstvo odnosno prijam u hrvatsko državljanstvo. Hvala lijepo.
Hvala, slijedeća replika poštovanog zastupnika Bože Ljubića.
Zahvaljujem, kolega Brkiću, interesira me vaše mišljenje dakle u odnosu na članak 15. koji normira ukidanje hrvatskog državljanstva i to je jasno rečeno da se ukida državljanstvo onima koji su ga stekli temeljem braka sklopljenog iz koristi, predstavljanjem prijevarom, krivim predstavljanjem itd. kao i ako se utvrdi da su dakle osobe stekle hrvatsko državljanstvo, a osuđene su za najteža kaznena djela dakle protiv čovječnosti i ljudskog dostojanstva, što je u redu. Međutim kako se odnositi prema onim članovima odnosno hrvatskim državljanima koji su hrvatsko državljanstvo dobili prirođenjem kao jedno od, kao drugo državljanstvo, dakle imaju dvojno državljanstvo koji rade protiv interesa RH, konkretno protive se povezivanju juga i sjevera RH, vrše političko nasilje nad pripadnicima hrvatskoga naroda i hrvatskim državljanima na primjer u BiH. Da li je potrebno i to normirati?
Odgovor poštovanog podpredsjednika Brkića.
Poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine Ljubiću, moje mišljenje i moj stav o onima koji su na protupravan i nelegalan način stekli hrvatsko državljanstvo, razno raznim prijevarama, krivotvorinama, lažnim izjavama i lažnim iskazima, moje mišljenje je da se njima to državljanstvo treba oduzet, iako tu moramo voditi računa o ustavnoj kategoriji stečenih prava i da li je to temeljem našeg Ustava moguće za takve situacije, a za sve ostale što ste vi govorili svatko onaj ko radi protiv interesa hrvatskog naroda i RH mislim da itekako moramo naći načina, naći alata i naći instrumenata da im se onemogući status hrvatskog državljana. Hvala lijepo.
Hvala. Sada ćemo prijeći na pojedinačnu raspravu i prvi će biti poštovani zastupnik Željko Raguž, izvolite.
Poštovani dopredsjedniče, državni tajniče, kolege zastupnici, naglašeno je od više sudionika u dosadašnjoj raspravi kako je aktualna Vlada RH u okviru svoje programske orijentacije za razdoblje 2016.- 2020. naglasila kako joj je jedan od prioriteta uključivanja hrvatskog iseljeništva u društveni i politički život RH. Na sjednici savjeta Vlade RH za Hrvate izvan RH prije dva mjeseca u Šibeniku gdje su nazočili predstavnici brojnih udruga iz hrvatskog iseljeništva naglašena je potreba liberalizacije uvjeta za sjecanje hrvatskog državljanstva. I u ocijeni dakle ovoga Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o hrvatskom državljanstvu naglašena je ambicija da se davanjem povoljnijih uvjeta za stjecanje hrvatskog državljanstva želi provjeriti odnosno omogućiti učinak demografske obnove u RH poticanjem zainteresiranih za prijem u hrvatskog državljanstvo. Uvažavajući činjenice koje su navedene od kolega Miloševića i Bauka u njihovoj raspravi, što smatram nužnim da se ispravi i regulira zbog niza okolnosti koje su naglašene dakle pitanja pravnog kontinuiteta hrvatskih državljana u odnosu na datume koji su navedeni u Zakonu o hrvatskom državljanstvu što je nužno ispraviti, ne samo prema državljanima RH, slijedom toga kontinuiteta, već i prema Hrvatima koji su svojim životnim okolnostima, radili u bivšim republikama bivše Jugoslovija, a koji su također, na određeni način uskraćeni, za realiziranjem mogućnosti, odnosno, njihovi potomci, realizirani mogućnosti stjecanja hrvatskog državljanstva. Neovisno od brojnih pozitivnih iskoraka u prijedlogu izmjene i dopuna Zakona o hrvatskom državljanstvu, ja dražim da je nužno učiniti i još jedan dio iskoraka u smislu liberalizacije za stjecanje uvjeta, za prijam u hrvatsko državljanstvo. Ovaj moj pristup bi temeljio na potrebi šire fleksibilnije definicije i pojma hrvatski iseljenik i pojma pripadnik hrvatskog naroda. Zašto? Čini mi se da se u političkom životu RH, svih ovih godina, proteklih 30-tak godina, pokazalo jedan svojevrsni otklon iz hrvatskog iseljeništva, iz razloga što se ne zna niti priroda hrvatskog iseljeništva, niti okolnosti, na kojima se formiralo hrvatsko iseljeništvo. Pa ću ja ukratko podsjetiti na 4 ključna ciklusa koji su formirali današnje hrvatsko iseljeništvo, ne samo sa područja današnje države Hrvatske, već i sa drugih hrvatskih etičnih prostora u BIH, u Crnoj Gori, u Srbiji ili tamo gdje Hrvati, kao nacionalne manjine žive u 12 europskih država. Naime, prvi ciklus, dakle, hrvatskog iseljeništva, započeo je već polovicom 19 st. Drugi ciklus se je događao nakon 2.sv. rata. Treći ciklus posebice izražen stjecanjem mogućnosti za zapošljavanje u niz europskih zemalja, '60. i '70. godina i četvrti ciklus kao posljedica rata na području RH i BIH. U okviru ovih ciklusa, formirano hrvatsko iseljeništvo, nije nikada, a u to sam se i uvjerio, mora već, u nekoliko navrata, u zemljama gdje žive naši iseljenici, nije se nikada dijelilo po republičkim granicama bivše Jugoslavije, već udruge hrvatskog iseljeništva, okupljaju Hrvate, ne samo iz područja današnje RH, već i BIH, dijelova Srbija, dijelova Crne Gore i pripadnika hrvatskih manjina. O tome itekako treba voditi računa, kada se treba prići, po meni, široj definiraju pojma hrvatski iseljenik, koji po meni bi trebao obuhvaćati i Hrvate sa drugih etničkih hrvatskih prostora, posebice u BIH i drugih susjednih država. Neovisno o činjenici, dakle, što bivši članak 16. u bivšem tekstu, dakle, Zakona o hrvatskom državljanstvu, omogućava, pripadnicima hrvatskog naroda, da kompenziraju ovo ograničenje članka 11. dakle, pojma hrvatski iseljenik, ja cijenim da je potrebno, da je nužno omogućiti hrvatskim iseljenicima, da po oba osoba imaju mogućnost i uvijete za lakše stjecanje hrvatskog državljanstva. Naglašavam i činjenicu, da zbog prirode odnosa u BIH, gdje se bosansko hercegovačko iseljeništvo, danas, razumijeva kao bošnjačko iseljeništvo i u okviru dakle, Svjetskog saveza dijaspora, koja se lažno naziva Svjetski savez BIH, djeluju samo bošnjačke udruge u nizu europskih država, dok se Hrvati iz BIH, okupljaju u okviru udruga hrvatskog iseljeništva sa Hrvatima iz RH i drugih hrvatskih etičkih prostora. Isto pitanje odnosno, ista priroda okupljanja je kada su i Srbi BIH u pitanju i o svim ovim činjenicama treba voditi računa, kada se razmatrat pozicija hrvatskog iseljenika, pozicija, odnosno, pojam pripadnika hrvatskog naroda i čitav taj kontekst iz razloga što su dosadašnja nastojanja bivših vlada RH, kada je u pitanju strategija nacionalne sigurnosti, strategija odnosa s Hrvatima izvan RH, zakon o odnosima RH i Hrvata izvan RH, da mi na određeni način, sa ovakvim odnosom i još uvijek, po meni, rigoroznim uvjetima, kada je u pitanju hrvatski iseljenik, pojam hrvatskog iseljenika, pojam pripadnika hrvatskog naroda, šaljemo jednu lošu političku poruku hrvatskom iseljeništvu, koje će na temelju ovoga iščitati, da danas u RH, se dijeli hrvatsko iseljeništvo na ono sa područja današnje države RH u odnosu na područja drugih hrvatskih etičkih prostora. Ako '90. godina, kada je hrvatsko iseljeništvo dalo nemjerljiv doprinos u izgradnji i stvaranju Hrvatske države, tadašnja hrvatska politička misao, nije dijelila hrvatsko iseljeništvo, pogotovo danas, nakon 30-tak godina, nakon stvaranje Hrvatske države, ne treba dijeliti na ovakav način. Sve ovo što sam govorio može se ugraditi u novi tekst prijedloga i izmjena Zakona o hrvatskom državljanstvu, koristeći uzore Italije, Francuske, Njemačke, Mađarske, gdje one u okviru, svojih, dakle, i Ustavnih načela, a i uostalom, Ustavno načelo, čl. 10. hrvatskog Ustava i poziva na tu vrstu odgovornosti, omogućava da se širi jednim definiranjem pojmova hrvatski iseljenik i pripadnik hrvatskog naroda omogući još liberalnije stjecanje hrvatskog državljanstva. Na kraju, cijenim, a jedan broj kolega je imao i takve prijedloge, da će biti uskoro nužno donošenje Zakona o hrvatskom državljanstvu sa potpuno izmijenjenim tekstom a cijenim da ove pozitivne iskorake treba iskoristiti za testiranje demografskih mogućnosti hrvatskog iseljeništva kada je RH u pitanju. Da bi mi imali stvarne pokazatelje, zainteresiranosti hrvatskog iseljeništva prema mogućnosti stjecanja hrvatskog državljanstva treba omogućiti najšire, najliberalnije uvjete a onda ćemo moći ozbiljnije govoriti kakav je odnos hrvatskog iseljeništva prema povratku i životu u RH. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, poštovanog zastupnika Vlahe Orepića.
Gospodine Raguž, što se tiče hrvatskog, liberalizacije instituta državljanstva ja ću vas pitati jednu stvar, šta i kako treba postupiti, ne znam da li ste čuli da uz rubne područje RH postoji nešto što se problematizira i problem i zove se fiktivno prebivalište odnosno točno da kažem lažna prebivališta i oni koji koriste ta lažna prebivališta prema vama da li bi im trebalo oduzeti državljanstvo ili zadržati državljanstvo? Naime, recimo u Vukovaru imate situaciju gdje je 167 djece primalo 7 godina dječji doplatak, kada je došlo u 7 godinu upisati 1. razred osnovne škole upisali su samo dvoje, 165.-tero djece je bilo, nisu bili stanovnici RH. Zanima me vaše mišljenje o tome. U kontekstu naravno teme.
Odgovor poštovanog zastupnika ... [[Govornik se ne razumije.]]
Životne okolnosti dakle Hrvata u BiH i RH kao pravna država naglasak treba biti dakle na funkcioniranju pravne države. Ali istko tako RH kao pravna država svojim političkim angažmanom na međunarodnoj razini treba omogućiti Hrvatima u BiH pa i pojedincima koji nastoje kako ste vi naglasili zloupotrijebiti neke mogućnosti koje im pruža postojeća pravna regulativa u RH da se one ne događaju. Odgovornost je za navedene činjenice koje vi naglašavate i na određeni način diskreditirate, dakle pripadnike hrvatskog naroda u BiH prije svega na RH. I u smislu funkcioniranja pravne države i u smislu odgovornosti za položaj hrvatskog naroda u BIH koji je danas zahvaljujući takvom odnosu i neravnopravan.
Hvala. Imali smo povredu Poslovnika dignuo je poštovani potpredsjednik doma Brkić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodin Vlaho Orepić je prekršio članak 238. jer je govorio o temi koja nije aktualna tema, dakle ovdje nije riječ o nikakvim prebivalištima nego ovdje je riječ o prijemu u hrvatsko državljanstvo. To što je gospodin Vlaho Orepić svojevremeno bio Ministar unutarnjih poslova, hvala Bogu više nije, to ne znači da mu je hrvatski narod i pripadnici hrvatskog naroda iz BiH krivi za sve i nemojmo ih stavljati u jedan kriminalni, kriminalnu sferu. RH ima svoje zakone, ima svoje institucije i nemojmo jedan cijeli narod i pripadnike jednog naroda iz BiH, našeg naroda, naše sunarodnjake stavljati u jedan kriminalni dio.
Hvala. Procjenjujem da ipak nije došlo do povrede Poslovnika iako se malo, kolega Orepić je otišao od teme. Kolega Orepić je digao povredu Poslovnika ali mislim da nema smisla. ... [[Upadica se ne čuje.]] Dobro. Sljedeća rasprava biti će poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa kada govorimo o ovom zakonu onda naprosto moramo se dotaknuti konteksta u vremenu i prostoru u kojem se donosi ovaj zakon. Dakle Hrvatska je ulaskom u euroatlanske integracije zaokružila da tako kažem svoj proces osamostaljenja i logična stvar da je konačno sazrelo vrijeme da mi počnemo malo i na drugačiji način razmišljati i promišljati o svojoj braći, o Hrvatima izvan RH koji bez obzira koji segment uzmemo ali svaki ima svoj problem. I zato ću ja svoju raspravu staviti u malo širi kontekst. U replici sam rekao da je ovaj zakon poboljšanje. I možemo sad u pojedinom članku tražiti nijanse da li je trebalo biti ovako ili onako i nikada nećemo biti zadovoljni. Međutim, uz ovaj zakon idu neke stvari koje su po meni ključne pa čak i bitne koliko je i samo bitno državljanstvo. I jedno je mirovine i oporezivanje mirovina, plaćanje dvostrukog poreza. Tu prije svega mislim na prekooceanske zemlje, dakle SAD. Drugo je ono što je po meni, s obzirom da veći dio tih naših iseljenika se želi vratiti u zreloj dobi a to je Sporazum o zdravstvenom osiguranju. Dakle to je zakon koji ide uz ovaj zakon i ne možemo gledati nikako izvan tog ekonomskog konteksta. Međutim, sad ću malo šire elaborirati ono što sam rekao i u svojoj replici, naprosto to je problem koji nas čeka. Dakle Hrvatska zbog svoje demografske slike, zbog toga što hrvatska putovnica je dala mogućnost svakom hrvatskom građaninu da ide u ovom trenutku raditi gdje hoće i gdje misli da će mu biti bolje, to je naprosto činjenica. Jer da nije tako, vjerojatno bi mi danas imali 250, 300 tisuća nezaposlenih. I zašto su otišli ti Hrvati? Možemo o tome raspravljati koliko god hoćemo, ali svatko je u nekom segmentu bio u trenutku da nešto napravi, da se to nešto ne dogodi. Međutim, hrvatsko gospodarstvo, mene je državni tajnik ispravio sa još friškijim podatkom. Meni je nekako 2008. referentna godina jer je bila godina prije krize ali ova 2015. i ovaj podatak o 1500 radnih dozvola je još indikativniji kad uzmemo da praktički samo 4 godine iza toga taj iznos se povećao preko 50 puta. I s obzirom na krizu tržišta rada, pa čak i naše iseljenike koji se žele vratiti nemojmo zaboraviti da u Njemačkoj živi treća generacija Hrvata iz Hrvatske iz BiH mnogi mnogi zbog ovoga ili onoga roditelji im nisu riješili državljanstvo, dakle na to moramo misliti ali isto tako moramo razmišljati da će u Hrvatsku zbog potrebe tržišta rada dolaziti vrhunski stručnjaci na koje će njihovi poslodavci praktički osloniti funkcioniranje sebe i svoje firme i mi u ovom zakonu o državljanstvu naprosto to moramo uzet kao jedan problem budućnosti. Jer gledajte, zašto to govorim, zašto sam spomenuo radne dozvole, kao što je bilo problematično dobit radnu dozvolu za, oprostite mi, za pastira, a bilo je i takvih slučajeva tamo prije 10-tak godina, sad za možda godinu ili dvije neće više biti problem sa radnom dozvolom ali će neko ko je došo radit u Hrvatsku pokazo se kao stručnjak itd., zbog inih razloga htjet imat Hrvatsku putovnicu, htjet bit hrvatski državljanin i biti oslonac za razvoj nekog poduzeća. To je naprosto, taj ekonomski kriterij na koji mi moramo računa, uz ovo sve domoljubno što gledamo prema svojim ovoga Hrvatima koji su otišli van, ali među će njima biti i Hrvata isto tako koji zbog ovog ili onog razloga će imat problema s …/nerazumljivo/… državljanstvom. Dakle, ni jednim zakonom ne možemo riješit sve, možda sa donošenjem ovog zakona ovo je tema za razmišljanje o budućnosti, kao što je tema oko izbjegavanja dvostrukog oporezivanja za promjenu nekih drugih zakona. To su naprosto činjenice, naša realnost. Jer gledajte danas investitori kad dolaze u RH jedan od najbitnijih stvari uz pravnu sigurnost je da li imate radnu snagu koju ćemo zaposliti koja će moći raditi te poslove. I budite uvjereni da će to biti pitanje koje će se u Hrvatskoj u budućim godinama postavljat sve češće i češće. Vi danas imate određenih područja u RH gdje da ne znam kakav projekt donesete nažalost nemate ga na koga naslonit, kad govorim na koga naslonit to su živi ljudi i vi taj problem ne možete onda riješit za mjesec dana, kao što smo napravili jednu grešku, ja ću to ovdje otvoreno reći, sa limitiranjem radnih dozvola oni radnici koji su tradicionalno radili u RH u građevinskom sektoru su preskočili RH iako im je RH bila po svemu prihvatljivija od destinacija u kojima se danas nalaze. Prvo nisu imali jezične barijere, druga stvar imali su blizinu i treća stvar zarada građevinara danas u RH je čisto pristojna i pogledajte što se dogodilo našim građevinarima. Zbog nerazumijevanja, dakle ovo naprosto moramo pameti, ti ljudi su otišli da li je to Austrija, Njemačka i što su oni danas prinuđeni, naš građevinski sektor mora funkcionirati, mi smo morali posegnuti za radnicima iz pojedinih nekih drugih područja koji nikada nisu radili u RH, koji nemaju toliko znanja, koji imaju jezičnu barijeru i niz drugih problema, jer naprosto sutra kad neki poslodavac ili neko dođe i zatraži državljanstvo za nekog svog djelatnika uz sve sigurnosne i ostale provjere naprosto moramo biti fleksibilni, o tome moramo naprosto razmišljati. Jer gledajte ovo što je kolega Brkić i neki drugi govorili o 45 dana, čemu birokratizirati i administrirati tamo gdje je sve čisto i gdje nema provjere, to naprosto ne treba. Ili recimo izbjegavanje dvostrukog oporezivanja, svi će pitati zašto Amerika nije potpisala taj ugovor s RH, zašto, zato što naprosto nije imala gospodarski interes, oni su ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja potpisivali sa zemljama s kojima su imali interes. Zašto? Zato što u Americi njihov porezni sustav je takav da gro poreza je na zaradu, njihov porez na promet u pojedinim državama je 2 i 5% i njima normalno da nije u interesu da se novci od poreza koji je negdje plaćen u Hrvatskoj da se to prizna kao plaćeni porez u Americi ili recimo da neko mirovinu ili nešto odnese u Hrvatsku i da se ne oporezuje u Americi. To su sve činjenice, to su sve stvari o kojima trebamo razmišljati no dobro je da smo poslušali i Ured za Hrvate izvan Hrvatske i savjet i sve ostalo jer naprosto pitanje koje smo svi mi čuli, kad smo hodali po svijetu i kad smo se susretali s Hrvatima je bilo pitanje tog državljanstva. Većina tih Hrvata nije otišla dobrovoljno iz Hrvatske, neki su otišli trbuhom za kruhom, neki su otišli iz jednostavnog razloga jer da nisu otišli bili bi u zatvoru. I mnogi od njih su napravili uspješne karijere, a na nama danas samo da im omogućimo lagan i efikasan povratak, da to svoje iskustvo i znanje koje imaju donesu u Hrvatsku, da nas natjeraju da drugačije razmišljamo i promišljamo. Jer to je smisao cijele priče, jer gledajte kao dok ne odete van i dok ne vidite neke stvari, neke stvari vam se čine nemogućim, onda kad vidite kako je to jednostavno ako to primijenite kod sebe upravo to znanje i te spoznaje koje imaju Hrvati koji su negdje, da li u Njemačkoj, da li u Americi, da li u Australiji, je po meni jedno veliko bogatstvo jedan veliki potencijal hrvatskoj budućnosti i ja sam ne jedan puta znao reći na tim skupovima, molim vas nemojte se samo ulagat u Hrvatsku iz domoljublja, ulažite u Hrvatsku iz interesa i to će ona bit genijalna stvar i za vas i za Hrvatsku jer nažalost u nekim privatizacijskim procesima se događalo svašta i to je nešto što je stvorilo negativnu sliku i određenu skepsu Hrvata prema povratu u Hrvatsku. Na nama je da sa ovim zakonom pošaljemo jednu drugačiju poruku, al isto da paralelno s ovim zakonom razmišljamo i o nekim ekonomskim efektima koji su u konačnosti najbitniji. Jer ako čovjek nema od čega živjeti đaba ti je da mu daš bilo kakvo državljanstvo i bilo kakav prostor. Hvala lijepo.
Hvala, imamo neke replike. Prva je poštovanog zastupnika i podpredsjednika ovog doma Milijana Brkića.
Zahvaljujem poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani kolega Šuker, spomenuli ste da je uz ovu proceduru oko prijema u hrvatsko državljanstvo, veliko nezadovoljstvo naših iseljenika što se tiče Sporazuma o dvostrukom oporezivanju, pa me zanima kakvo je vaše mišljenje, s obzirom da ste bili ministar financija i stručnjak ste u tom području, zašto Hrvatska do sada, koliko znam ima 63 potpisana sporazuma, nema taj sporazum potpisan sa SAD-om, jedina smo članica EU koje nema sa SAD-a potpisan i jedna od 3 članice NATO saveza i isto tako i sa Australijom, a poznato nam je po nekim podacima, kolega Kovač i kolega Stier bi to bolje znali, preko milijun pripadnika hrvatskog naroda živi u SAD-u i preko 200 tisuća je hrvatska [[Upadica: Hvala.]] dijaspora u Australiji.
Odgovor poštovanog zastupnika Šukera.
Dakle, kad govorimo o dvostrukom oporezivanju, onda moramo podijeliti ova dva segmenta. Jedno su ove prekooceanske zemlje s kojima nemamo potpisan ugovor, dakle ja sam rekao da Amerika jednostavno nije imala svoj gospodarski interes to napraviti sa Hrvatskom, ali zato sam u svom uvodnom govoru rekao da smo mi sad članica Euroatlantskih integracija i gledajući tome, oni bi naprosto morali krenuti u taj proces da potpišemo ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Ja sam ovdje, u ovom visokom domu u proteklih 6, 7 godina kad su neki uveli o oporezivanju inozemnih mirovina, govorio puno o tome jer, gledajte, nelogično je ako je netko zaradio mirovinu u Njemačkoj, u Švicarskoj ili negdje drugdje, tamo plaćao poreze, sve skupa, a sad kad dođe u Hrvatsku da mu se ta mirovina oporezuje. Dakle, tu je isto jedan problem koji naprosto, o kojem treba razmišljati i promišljati, to nije problem kolege Katić kolege Marić. Bez obzira na mišljenje EU na ovo ili ono [[Upadica: Hvala.]] mislim da sve stvari mogu riješiti.
Hvala. Sljedeća replika poštovanog zastupnika Antona Klimana.
Hvala lijep potpredsjedniče. Kolega Šuker, spomenuli ste, što se tiče našeg gospodarstva, dvije rak rane, rekao bih koje danas muče cijeli sektor gospodarski. Dakle, ja držim da smo mi zakasnili u dva velika procesa koja ste vi napomenuli, a to je dakle stvaranje uvjeta za lakši uvoz radne snage. Mi više nećemo imati što uvoziti. Svi ti radnici koji su došli iz trećih zemalja iz naših susjednih zemalja, oni su već, kao što ste rekli prešli u druge zemlje i teško da ćemo moći zadovoljiti potrebe za radnom snagom iz tih zemalja jer jednostavno njih više nema, mi možemo i dizati kvote i za 50 i za 100 tisuća, ali je njih jednostavno teško naći na tržištu. Druga stvar je, spomenuli ste veoma dobro da se trebaju stvarati uvjeti jednaki, kao i za državljane drugih zemalja koje mogu steći naše državljanstvo da bi mogli [[Upadica: Hvala.]] funkcionirati gospodarski i u Hrvatskoj. Toga nema.
Poštovani zastupnik Šuker.
Da, kolega Kliman, Hrvati su sudjelovali u gospodarskom rastu nekih europskih zemalja. Hrvati su i pojedina područja u Americi obilježili sa svojim radom, točno se zna gdje su te najjače hrvatske zajednice i mi danas naprosto kad razmišljamo i promišljamo o budućnosti RH, ne smijemo nažalost ovaj crni demografski trend u Hrvatskoj zaboraviti, a ako hoćemo da nam država funkcionira, da bude stabilna i da bude jaka, onda morate imati gospodarstvo. A da bi imali gospodarstvo, morate imati nekoga da radi. Ja sam samo spomenuo ovo što nam se dogodilo zbog kvota, da su nas preskočili. Naprosto u budućnosti moramo razmišljati da neki potomci Hrvata i neku drugi za koje je njihov poslodavac, i napravi se procjena da nam trebaju takvi ljudi, kao što se to radi sa vrhunskim sportašima, da se razumijemo. Pa nije Pešalov Hrvat ali, kad smo napravili procjenu, a nam može biti promotor, kao sportaš on je želio doći u Hrvatsku, dali smo mu svoje državljanstvo i da ona ima zlatne medalje, sjetite se od mojih ... [[Govornik se ne razumije.]] [[Upadica: Hvala.]] mladosti u trenucima kad je Hrvatskoj bila itekako bitna promocija [[Upadica: Hvala.]] vani.
Sljedeća pojedinačna rasprava bit će ona poštovanog zastupnika Mire Kovača.
Hvala lijepo g. predsjedatelju. Ja naravno, kao i moje kolege iz HDZ-a pozdravljam ovaj prijedlog zakona jer vidim u njemu dosta dobrih elemenata. Ove olakšice su vrlo pozitivna stvar. Ja to vidim kao neku vrstu liberalizacije postupka primitka osoba u hrvatsko državljanstvo, posebno osoba koje su hrvatskoga podrijetla. Znači, to je jedna vrlo važna gesta, time se šalje poruka da je Hrvatska emancipirana, da nastavlja proces emancipacije, da brine o sebi, da brine o svojim interesima i da želi jedan moderan zakon o hrvatskome državljanstvu. Kolega Šuker je govorio o ekonomiji, njemački kancelar Erhard je govorio da je 50% ekonomije psihologija. Znači ovakvim jednim potezom mi šaljemo poruku, mi liberaliziramo Zakon o državljanstvu, želimo ljudima olakšat da budu hrvatski državljani i to je vrlo važno i na planu gospodarstva. Neću sad puno govoriti o gospodarstvu, samo ću reći da, naravno, ne smijemo ni zaboraviti da je temeljni zadatak da radimo promjene u samoj Hrvatskoj, mi moramo mijenjati strukture u samoj Hrvatskoj, ako želimo Hrvatsku pretvoriti u napredno društvo, konkurentno društvo, kreativno društvo, obrazovanje, pravosuđa, državna uprava, lokalna i regionalna samouprava, tu moramo zaista pokazati da znamo efikasnije sebe politički organizirati. To je ključ. Naravno, u sklopu ovoga što sam rekao, spada i liberalizacija Zakona o hrvatskome državljanstvu. Ima nekoliko stvari na koje ću ipak ukazati, za koje smatram da ih, da moramo o tome razmisliti. To je npr. kada govorimo o iseljeniku. Moramo još jedanput razmisliti g. državni tajniče, pa to recite g. ministru. Što je to iseljenik? Ja sam malo pogledao ovu definiciju pa onda vidim da kaže da je iseljenik i osoba, citiram, koja je iselila s područja RH a nije imala državljanstvo, nije imalo bivše hrvatsko republičko državljanstvo odnosno zavičajnost na području RH. Smatram to jednim suženjem definicije iseljenika. Ona prethodna definicija, sadašnja definicija ... [[Govornik se ne razumije.]] da je generalnija, logičnija. Zašto za nekoga reći tko je iselio sa područja današnje RH, znači tada Narodne Republike Hrvatske i nakon toga Socijalističke Republike Hrvatske a nije imao državljanstvo zašto se on ne smatra iseljenikom. Ne bih tu birokratizirao ono što je rekao kolega Šuker, smatram da tu moramo pokazati jednu širinu i ne treba tu komplicirati stvari. Isto tako kada govorimo o RH, mi nismo imali RH za vrijeme socijalizma, imali smo, rekao sam Narodnu Republiku Hrvatsku i onda smo, imali smo nakon stoga Socijalističku RH, znači možemo govoriti o prethodnici RH ili prethodnicama RH na taj način da izbjegnemo te neke nejasnoće kada već radimo zakon koji je pozitivan, koji je poticajan i onda budimo tu vrlo, vrlo precizni. Isto tako, vi ste govorili gospodine državni tajniče o tome da se u ovom novom prijedlogu zakona ljudima koji su se odrekli državljanstva onemogućava da jednog dana opet uzmu hrvatsko državljanstvo. Zašto to činiti? Ako je netko iz nekog razloga to napravio jer je imao ne znam još dva državljanstva i onda se odrekao možda jer mu je netko drugi to tražio u nekoj zemlji jer oni nisu radili neku provjeru i onda on promjeni tu svoju odluku kada ode recimo u mirovinu. Zašto onda njemu onemogućiti da ponovno bude naš državljanin? Smatram to nepotrebnim kada već idemo u liberalizaciju onda mu omogućimo ili njoj da ponovno bude član naše političke zajednice. Kada govorimo o oduzimanju državljanstva, ako se pokaže da je netko krivotvorio podatke, ili ako je netko počinio zločin protiv RH onda isto tako moramo imati na umu da imamo Ustav koji jasno kaže da se našem državljaninu ne može oduzeti hrvatsko državljanstvo. Znači imamo isto to na umu a znači ne možemo nikome oduzeti državljanstvo ako on na taj način gubi bilo koje državljanstvo i ostane bez državljanstva, na to isto moramo paziti i o tome voditi računa kada govorimo o ovoj odredbi da se oduzima državljanstvo ako se pokaže da je osoba koja je primljena u državljanstvo pokušala RH prevariti. Na to moramo paziti. Znači ne možemo dopustiti da osoba ostane onda bez državljanstva. U tom segmentu mislim da možemo to malo doraditi. Ono što je predloženo kada je riječ o ceremoniji da se organizira jedna svečana prisega za stjecanje državljanstva smatram to vrlo pozitivnim, to je dobro. To je i ako hoćete u duhu rješenja koja su u zadnjih nekoliko godina primijenjena i u nekim drugim državama koje se smatraju državama koje su useljeničke, V. Britanija, Francuska, pa sad i Savezna Republika Njemačka, smatram to vrlo dobrim da se na taj način diže i svijest i da osoba koja je onda primljena u hrvatsko državljanstvo zna i cijeniti da je postala članicom naše, ili članom naše političke zajednice. Sve u svemu vrlo pozitivno sa naravno potrebom da nešto malo ipak tu doradimo, da budemo malo precizni. I reći ću još jednom ponoviti ono što sam rekao uvodno, smatram to najviše važnom gestom kada je riječ o atraktivnosti Hrvatske. Mi moram pokazati da smo otvoreni, da primamo ljude u svoje državljanstvo, da smo spremni primiti ljude u hrvatsko državljanstvo koji mogu koristiti hrvatskoj političkoj zajednici, znači našemu društvu, da smo otvoreni i da smo spremni svima onima koji to žele i koji poštuju hrvatski pravni poredak dati šansu, dati doprinos da Hrvatska zaista dugoročno bude napredno, konkurentno društvo. Zbog toga ovaj zakon, ovaj Prijedlog zakona o hrvatskom državljanstvu pozdravljam. Svatko tko ima naše državljanstvo je Hrvat, je hrvatski državljanin, mi moramo u perspektivi prestati razmišljati o nacionalnostima unutar hrvatskog državljanstva. Onaj tko je hrvatski državljanin je hrvatski državljanin, on može imati neko etničko podrijetlo koje možda nije hrvatsko ali on je za nas i to mora biti u našoj svijesti, posebno nas koji ovdje donosimo zakone u Hrvatskoj, znači u ovom Visokom domu, on je za nas Hrvat, politički Hrvat, hrvatski državljanin. To mora biti naša svijest, dugoročno postići taj standard i zato ovaj zakon zaključno pozdravljam i cijenim rad koji ste vi osobno dali gospodine državni tajniče. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Hvala lijepo. Pa kolega Kovač, mislim da ste jednu stvar sjajno akceptirali, ustvari nitko o tome nije govorio i zato sam se javio za repliku i mislim da to i ja i vi bi trebali još malo da tako kažem podebljati, pojačati a to je ta svečanost dodjele hrvatskog državljanstva. ... [[Upadica se ne čuje.]] Koliko mi dozvole kolega Orepiću, možda imam privilegiju pa imam više od 3. Dakle, s jednom stvari da onome koga primamo, kome dajemo hrvatsko državljanstvo da mu pokažemo da ga cijenimo a s druge strane ono što je daleko bitnije da mu pokažemo da cijenimo svoju Domovinu i da nam je to svetinja i da je on kao takvu treba gledati a da mu na toj svečanosti i mi njemu ukazujemo čast i priznanje a isto tako i ukazujemo čast i priznanje svojoj Domovini. Jer naprosto to su te neke ceremonalne stvari koje tradicionalne države imaju a mi se još tome moramo učiti jer nažalost egzistiramo samo ovih 29 godina.
Poštovani zastupnik Kovač.
Hvala lijepo. Kolega Šuker, apsolutno, znači to će i biti jedan doprinos izgradnji političke kulture u RH, to je prijeko potrebno, znati cijeniti državu u kojoj živimo, da smo mi članovi te političke zajednice, dati do znanja ljudima koji žele biti s nama u toj državnoj zajednici da i mi njih cijenimo a njih staviti u poziciju da onda i oni isto tako vide da imaju obvezu. Da nisu dobili jedna papir na kojem stoji Domovnica ime i prezime, hrvatski državljanin, nego da je to jedna svečana stvar, da oni imaju prava, imaju obveze a naravno da i mi imamo od njih očekivanja jer oni pristupaju nama, pristupaju nama kao političkoj zajednici.
Repliku ima i poštovani potpredsjednik Doma, Milijan Brkić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora. Poštovani kolega Kovač, iznijeli ste par detalja što se tiče pozitivnih odredbi ovog, izmjena ovog zakona a isto tako određene konstruktivne prijedloge. Ali ono što mene osobno zanima, vi ste bili ministar vanjski poslova neko vrijeme i u javnosti je, odnosno u medijima je bilo nekoliko informacija kako su određeni predmeti koji su zaprimljeni u diplomatsko konzularnim predstavništvima za prijem u hrvatsko državljanstvo čekali i po nekoliko mjeseci pa i godina. Pa me zanima kakvo je vaše mišljenje zašto se to dogodilo i kako to riješiti? Da li je to problem same neodgovornosti službenika, da li je to problem njegove aljkavosti, neprofesionalnosti ili tu postoji i dimenzija onih starih predrasuda prema hrvatskom iseljeništvu i relikta u kadrovskom smislu onih bivših kadrova iz bivšeg sustava koji su hrvatsko iseljeništvo gledali kao maltene vanjske neprijatelje?
Hvala. Odgovor poštovano zastupnika Kovača.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Brkiću i kolega Brkiću. Ovako bio sam ne samo ministar vanjskih poslova, bio sam veleposlanik u jednoj velikoj državi, zove se SR Njemačka i ja sam uvijek inzistirao na tome da službenici koji su u konzulatu budu najvažniji jer to je slika Hrvatske u svijetu. Nije slika veleposlanik i ne znam netko tko ima neke političke govore nego konzularna služba, konzularni djelatnik, on mora biti tip top, mora pokazati angažman, reći dobar dan, izvolite, ne samo a ha, a, b, b, b, javiti se na telefon, nego biti ljubazan, određivati posao. Ali naravno da je bila isto jedna blokada u administraciji zbog kompleksnosti i zakona. Tako da će i ovaj zakon nadam se olakšati ljudima u konzulatima taj posao. Ne samo da budu ljubazni nego da u komunikaciji između vanjskih poslova i unutarnjih poslova bude brža obrada podataka, a to je nužno.
Sljedeća pojedinačna rasprava biti će ona poštovanog zastupnika Bože Ljubića, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedatelju. Pitao sam se zašto ste ovako važnu točku dnevnog reda stavili na kraj dana u kasne večernje sate pa sam se onda dosjetio i želim vjerovati da je to zbog našega iseljeništva jer u ovim satima je mogu naši sunarodnjaci na Novom Zelandu i Australiji gledati u ranim jutarnjim satima a naši sunarodnjaci u Sjevernoj Americi u kasnim popodnevnim satima. Dakle državni tajnik je u ime predlagatelja nas izvijestio da je Zakon o hrvatskom državljanstvu definiran najprije u listopadu '91. godine, da je nakon toga doživio nekoliko izmjena. Međutim, također smo svjedoci da posebice naši iseljenici su se žalili i na opstrukcije i na inertnost administracije i na same restrikcije u samom zakonu pa su takve pritužbe dolazile i do nas u Odbor za Hrvate izvan RH. To se nalazi i u zaključcima Savjeta Vlade RH, s njihovih zasjedanja i pretprošle i prošle godine. I naravno sve je to dakle rezultiralo evo jednom dobrom inicijativom i predsjednika Vlade koji je formirao radnu skupinu koja je danas donijela pred nas ove Izmjene i dopune Zakona o hrvatskom državljanstvu koje su dakle ne samo liberalizacija hrvatskog državljanstva već i jedna komplementarna mjera Strategije demografske, revitalizacije RH. Naime, prema podacima koje je iznio i uvaženi državni tajnik dakle do prosinca 2017. u hrvatsko državljanstvo je pri rođenjem primljeno skoro milijun i 90 tisuća osoba. I to nije naravno malo. Međutim, ako to usporedimo sa 3,5 milijuna Hrvata koliko prema procjenama relevantnih institucija RH živi izvan RH onda vidimo koliki je još uvijek potencijal dakle posebice našega iseljeništva za dobivanje hrvatskoga državljanstva i uključenja Hrvata i svijeta u društveni i politički i ekonomski život RH. Međutim, jasno je dakle da svi oni, svih tih 3,5 milijuna možda nikada neće aplicirati za hrvatsko državljanstvo ili neće biti zainteresirani i zato je važno i ovaj zakon gledati u jednom širem kontekstu i u kontekstu dakle glavnog imigracijskog zakona a to je Zakon o strancima. I podsjetiti ću dakle da smo ovdje u ovom Saboru na prijedlog Odbora za Hrvate iz RH donijeli jedan amandman koji kaže dakle parafraziram, Hrvat bez hrvatskog državljanstva i sa stranim državljanstvom ne može se smatrati strancem temeljem ovoga zakona. Dakle sve te mjere, dakle komplementarno doprinose uključenju svih Hrvata iz svijeta u društveno politički i ekonomski život RH. Odbor za Hrvate izvan RH jučer je održao sjednicu, raspravio ovaj zakon, čuli su se dakle vrlo konstruktivni prijedlozi za poboljšanje ovoga zakona i evo neki članovi Odbora su već i uzeli dakle sudjelovanje u ovoj raspravi. Ja ću se ovdje osvrnuti samo na par članaka ovoga zakona i iznijeti neke svoje dileme i neke primjedbe. Dakle člankom 2. predlaže se izmjena članka 5. Zakona u odredbama koje se odnose na stjecanje hrvatskog državljanstva podrijetlom djeteta rođenog u inozemstvu čiji jedan roditelj u trenutku njegovog rođenja je hrvatski državljanin. Prijedlogom zakona povećava se dakle dobna granica za prijavu u evidenciju hrvatskih državljana do navršene 21 godine, dakle da bi se omogućilo tim osobama da nakon punoljetnosti ukoliko i roditelji nisu uradili do 18 godine sami se apliciraju za hrvatsko državljanstvo. Ja ovdje postavljam pitanje zašto se govori o jednom roditelju, a ne oba dva roditelja, ali to će evo, nadam se do drugoga čitanja odgovoriti dakle, predlagatelj. Međutim ovdje dolazi do prve dileme i prvog pitanja. Što je s onim potomcima hrvatskih državljana, koji su danas stariji od 21 godine? Stoga smatram da bi ovaj članak trebalo preformulirati i kroz jedan dodatni stavak koji bi glasio dakle podrijetlom stječe hrvatsko državljanstvo osoba rođena u inozemstvu čije je jedan ili oba dva roditelja u trenutku njezina rođenja hrvatski državljanin, ako u roku od 2 godine od stupanja na snagu ovoga zakona podnese zahtjev za stjecanje hrvatskoga državljanstva. Prema tome, oni stariji od 21 godinu koji roditelji nisu prijavili do 18 godine, na taj način bi mogli aplicirati za hrvatsko državljanstvo. Dalje, smatram izuzetno važnim i čl. 3 ovoga zakona gdje se predlaže promjena u odnosu na postojeći zakon i da se dakle, briše iz ovoga zakona uvjetovanje poslovnom sposobnošću osobe što je do sada diskriminiralo značajan broj potencijalnih tražitelja hrvatskog državljanstva. Nadalje, čl. 5 naravno također izuzetno važan i koji je i predlagatelj ovdje obrazložio, i koji su mnoge kolege tu još potencirale, gdje se izostavlja to generacijsko ograničenje za stjecanje hrvatskog državljanstva za potomke hrvatskih iseljenika u ravnoj liniji, dakle njihove bračne drugove te se omogućava stjecanje hrvatskog državljanstva u širem krugu potomaka hrvatskih iseljenika. I vjerujem da čak ima i dalje prostora za tu liberalizaciju, međutim to ću na kraju reći sa par riječi. S druge strane, oslobađanje obveze, udovoljavanje poznavanja hrvatskog jezika i latiničkog pisma. Bez obzira što su neki ili ustavnopravnog sustava RH, što su neki kolege to malo je kritički osvrnuli, treba znati da posebice za vrijeme bivše države nije bilo interesa da se izučava hrvatski jezik, hrvatska kultura, za Hrvate koji su živjeli u inozemstvu. Naravno to se sada mijenja utemeljenjem Središnjeg državnog ureda za Hrvate RH i aktivnostima Ministarstva vanjskih poslova. Što se tiče čl. 5, tu bih posebice dakle iznio neke svoje dvojbe oko ovoga članka gdje se dodatno precizira pojam iseljenika iz RH na način da se propisuje da se iseljenikom smatra osoba koje je iz RH iselila prije 8. listopada 1991. godine. Što se sa potomcima hrvatskih iseljenika koji su u različitim periodima povijesti iseljavali sa hrvatski povijesnih i etničkih .../nerazumljivo/..., BiH, Srbije, Crne Gore? Da li dakle odredbama ovoga članka što je i kolega Raguž u svojoj raspravi potencirao, stavlja u neravnopravan položaj, da li dijelimo naše iseljeništvo, dakle, koje poznato je kroz čitav ovaj period koji je za nama, posebice ovaj moderne povijesti, zadnjih 30 godina, nastupa kao jedinstven, dakle korpus. I smatram da bi tu svakako trebalo razmisliti o jednoj drugačijoj formulaciji koja bi otprilike glasila dakle iseljenikom iz Hrvatske u smislu ovog zakona, smatraju se pripadnici hrvatskog naroda, dakle ovdje potenciram dakle naglasak pripadnici, koji su iselili iz hrvatskih etničkih prostora neovisno o nazivu države iz koje su selili. I naravno to se može i precizirati kroz pojedine povijesne periode, bilo da je to Kraljevina Hrvatska, Dalmacija, Slavonija, do 18, država Srba, Hrvata i Slovenaca 18, Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca, Kraljevina Jugoslavija, 19 od 39, Banovina Hrvatska, NDH 41.-45., Narodna republika, Socijalistička RH, naravno Republika BiH itd. Ili naravno, jasno reći će da se iseljenikom se smatra osoba pripadnik hrvatskog naroda koje je iselila s područja RH i druge države koja je u to vrijeme bila u sastavu državne zajednice kojoj je pripadala RH. Dakle mislim, bar mislim da razumijem određene dakle i dvojbe koje je predlagatelj imao i glede ove formulacije koju sam ja maloprije iznio, ali se mislim te dvojbe mogu riješiti jasnijom definicijom pripadnika hrvatskoga naroda, bilo da to uzmemo iz zakona susjednih država, kao što je talijanski zakon koji kaže talijansko državljanstvo se temelji na načelu podrijetla, po kojem je Talijan dijete rođeno od oca i majke Talijanke, odnosno Talijana, ili pak imamo u našem pravilniku jednu formulaciju Pravilnik o ostvarivanju prava za naknadu za učenje hrvatskog jezika i stipendiranje povratnika iseljenika koji kaže pripadnik hrvatskog naroda je osoba kojoj jedan od roditelja ili jedan od predaka 3. ili 4. nasljednog .../nerazumljivo/... pripadnik hrvatskoga naroda. Naravno, ostali članci dakle sigurno definiraju na bolji način određene materiju iz državljanstva što se tiče prijema, što se tiče otpusta itd. I u svakom slučaju interes RH .../nerazumljivo/... Hrvata izvan RH u društveno, politički i ekonomski život RH, i zapravo ću ja ovdje parafrazirati dakle, dio rasprave jednog vanjskog člana odbora, koji naravno nije imao prilike da to u Saboru kaže, koji je rekao da bi još liberalnije odredbe stjecanja hrvatskoga državljanstva trebalo uvesti za one koji traže hrvatsko državljanstvo s ciljem nastanjenja u RH. Ovdje ću reći, dakle ima puno liberalniji zakon. Npr. navodno španjolski Zakon o državljanstvu za svakoga Južnoamerikanca koji nosi prezime Ramos, Rodriges, Fernandes itd. automatizmom ga primaju u španjolsko državljanstvo i zato Španjolska ima najviše prijema u državljanstva. U svakom slučaju, ja pozdravljam donošenje ovoga zakona, naravno mi ćemo ga ponovo još jedanput razmotriti na odboru. Nije isključeno da bude i nekih amandmana, ali u svakom slučaju ćemo ga podržati. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike, prva je poštovanog zastupnika Mire Kovača.
Hvala lijepo g. predsjedatelju, g. kolega Ljubiću. Pa lijepo ste rekli, umjesto da je saborska rasprava takva da imamo puno kolega ovdje u HS-u, da imamo pravu debatu, mi smo na neki način ... [[Govornik se ne razumije.]] na zastupnike HDZ-a i na kolegu Orepića. Meni je drago da kolega Orepić je tu, drago mi je da smo mi tu, ali ja bih volio da su kolege iz oporbe je li, druge kolege iz oporbe tu tako da možemo normalno razgovarati o jednome elementarnome zakonu za RH. Zakon koji bi trebao biti svima zanimljiv u Hrvatskoj, mi ovdje razgovaramo samo uglavnom u krugu HDZ-a uz poštovanje naravno, prema kolegi Orepiću, to je loše i to moramo isto tako javno reći i drugom prigodom da se zna, da to nije normalan odnos prema jednome vrlo važnome zakonu RH.
Odgovor poštovanog zastupnika Ljubića.
Zahvaljujem. Jasno je da je u ovom uvodu bilo nešto ironije … [[Govornik se ne razumije.]] na to, jer ovdje se radi o zakonu koji regulira, dakle, u najmanju ruku 3,5 milijuna naših sunarodnjaka, međutim, ova rasprava i ovo prisustvo u dvorani, danas također pokazuje … [[Govornik se ne razumije.]] interes za ovo pitanje. Onda oni koji zapravo se protive tome ili se čudu tomu, zašto hrvatska dijaspora glasuje za HDZ, biti će im jasno, da HDZ ima interes. Hvala lijepo.
Sljedeća replika poštovanog zastupnika Željke Raguža.
Kolega Ljubić, vama je poznato da bosansko hercegovačko iseljeništvo broji oko 2 milijuna bivših stanovnika BIH. Od toga je u RH, po zadnjim podacima 410 tisuća, u Njemačkoj 160 tisuća, u Austriji 150 tisuća, SAD-u 140 tisuća i u nizu drugih europskih i prekooceanskih zemalja. Raspravljajući o uvjetima za stjecanje hrvatskog državljanstva, naglasili smo potrebu liberalizacije, uvjeta za stjecanje hrvatskog državljanstva. Koliko hrvatsko državljanstvo, Hrvatima koji žive danas u BIH u okolnostima njihovog političkog položaja doprinosi njihovoj stabilnosti, odnosno, opstanku u BIH.
Poštovani zastupnik Željko Raguž, pardon, Božo Ljubić.
Zahvaljujem kolega Raguž. Mislim dakle u svom dakle uvodu, naglasio jednu važnu stvar, vrlo često se Hrvate u BIH proglašava dijasporom. Vi ste sada jasno ustvrdili da je u Hrvatskoj, dijaspora bosanskohercegovačkih Hrvata. Ali jasno je dakle da početku stjecanje hrvatske neovisnosti, pa i mnogo prije toga, dakle, kroz djelovanje naše migracije, Hrvati iz BIH su dali nemjerljiv doprinos, dakle, i zaživljanje demokratske promjene u RH i obrane RH daju u … [[Govornik se ne razumije.]] dakle, doznakama iz inozemstvo iz kojeg dolaze otprilike oko 3 milijarde eura, godišnje u RH, na razne načine. Prema tome, i zato još jedan dodatni razlog, zbog čega ne bi smijali, ni na koji način, ni u tragovima diskriminirati taj dio hrvatske dijaspore, koji se nalazi u hrvatskom iseljeništvu i zapravo ja vjerujem da će predlagatelj u suradnji s nama zastupnicima, doći do akumulacije, koja će to izbjeći.
Hvala. Sljedeća pojedinačna zastupnika je poštovanog zastupnika Vlahe Orepića.
Prije svega mi je drago što g. Kovač nije otišao i hvala što ste primijetili dragi kolega da sam tu još i točno tu sam uistinu zbog uvažavanja našeg iseljeništva, pogotovo onih koji su suzama otišli, pa kad god to bilo iz ove naše prekrasne domovine. I molim upravo te koji su sa suzom otišli iz ove domovine, kada god, bez obzira na vrijeme, da se što prije organiziraju, pa pogotovo ove danas što odlaze i da što prije rastjeramo one koji su RH doveli u ovu situaciji, koji su ju doveli u ovu situaciju i ponizili je, a pogotovo i one koji u ovom trenutku koaliraju sa bandom kao što su Dodok i kompanija, koji eksploatiraju ratni plijen u 21. stoljeću. Iseljena … [[Govornik se ne razumije.]] neće se ponavljati, puno je toga lijepog rečeno i slažem se, vrata RH, trebaju biti otvorena svakom našem iseljeniku. Ali, dosadašnji zakon, trenutni zakon koji je na snazi, nije niti u jednoj sekundi, niti u jednom detalju, povrijedio ičije pravo. Slažem se da se povećava i liberalizira još više. Ali ne možemo ići ispod razine reda. Ja sve što govorim u ovom Visokom domu i što ću ikada govoriti, govorim iz pozicije reda, jer sam uvjeren da RH, nije u krizi, nego u neredu. Gospodo, ovim prijedlogom, ovo nije liberalizacija, ovim prijedlogom mi generiramo nered u ovo područje. Mi generiramo nepovjerenje u RH, mi generiramo nepovjerenje u institucije ove države i volio bi da me slušaju dragi iseljenici. Mi banaliziramo naše hrvatsko državljanstvo, što ne smijemo i nemamo pravo na to, upravo zbog ovih koji su u suzama otišli iz ove domovine. Iseljena Hrvatska, je razočarana u politiku i ljude koji su doveli RH u ovu situaciju, oni su smetnja što nisu danas s njima što nisu danas u Hrvatskoj. Slažem se da ima problema u Zakonu o prebivalištu i da treba napraviti ih funkcionalnijim i da sve administrativne poteškoće treba maknuti i otkloniti, ali osnovna prijetnja, odnosno, osnovna smetnja, tim ljudima, našim ljudima, da se vrte u RH, je kriminal koji je ovdje, koji je doveo državu Hrvatsku u ovo stanje. Kriminal s kojim lažemo našu domovinu na izbornom zakonu, na izborima, na procesima, lokalnim izborima u RH, jel vam je to jasno? Pozivam zato iseljeništvo, da ignorira ovo poniženje koje im se stavlja, pozivam da sačuvaju oni dostojanstvo hrvatskog državljanstva, kada mi to nismo sposobni, da sačuvaju dostojanstvo hrvatske države u konačnici i što prije se vrate, što prije se organiziraju i dovedu one i preuzmu vlast u RH, da uvedemo red u RH, između ostaloga i red u državljanstvo. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo nekoliko replika, prva je poštovanog zastupnika Željka Raguža.
Kolega Orepiću, vi ste svojim životnim putem živjeli jedno vrijeme u BiH i vi dobro znate da hrvatski politički predstavnici u BiH nemaju izbora osim razgovarati, voditi dijalog, koalirati sa onima koji žive u BiH i to će tako ostati. Samo neznanje, samo neodgovornost može usmjeravati hrvatski narod u pogrešnom pravcu, pa i isticanje te činjenice s kime se može koalirati. Ja bi volio od vas čuti, kao i od drugih zastupnika u HS-u da sa takvom žestinom navedu one koji nama već nekoliko izbornih ciklusa biraju političke predstavnike negirajući volju hrvatskog naroda. Na taj način ćemo biti i ozbiljniji i odgovorniji prema hrvatskom narodu [[Upadica: Hvala]] u BiH i RH.
Odgovor poštovanog zastupnika Orepića.
g. Raguž, vi i vaše kolege, g. Čović & company utječete na izborne procese u RH dovodeći preko granice ljude na lokalne izbore u RH i u obrnutom smjeru, lažirajući, recimo, kod javnog bilježnika u Stocu vjerodajnice da je netko odsutan u BiH za vrijeme glasovanja, to vam je jasno.
Slijedeće replike poštovanog zastupnika Bože Ljubića.
…/Govornik isključen/…Orepiću, nemam nimalo razumijevanja, a vjerujem ni naša dijaspora, simpatija za vaše krokodilske suze koje lijete nad hrvatskom dijasporom jer upravo ove promjene izbornog Zakona koje imamo ovdje su zapravo prijedlozi hrvatske dijaspore izražene preko njihovih legitimnih predstavnika u Hrvatskom svjetskom Kongresu u savjetu Vlade RH. Što se tiče vaših riječi da hrvatski narod BiH proglašavate bandom jer hrvatski narod u BiH je definirao svoju politiku u okviru Hrvatskog narodnog sabora. Uz tu politiku je 95% izabranih… [[Govornik se ne razumije]] hrvatskih predstavnika, prema tome, nema nitko pravo nazivati moje sunarodnjake BiH bandom, ali Hrvati iz BiH nikada nisu do sada utjecali presudno na izbor u RH, pa čak ni kod najtješnjih izbora za predsjednika RH na prošlim izborima gdje se pokazalo točno da pobjeda Kolinde Grabar Kitarović ni na koji način nije zavisila od BiH, a to vaše frustracije gubitkom, dakle, izbacivanjem iz vlasti, trebate negdje na drugom mjestu, dakle, liječiti.
Slijedeće replike poštovanog, pardon, odgovor poštovanog zastupnika Orepića.
g. Ljubić, ja uopće nisam frustriran i to trebate znati, niti sam ja moje prijatelje iz BiH ikad nazvao bandom, imam više prijatelja u BiH nego vi i zato molim vas, ja samo ukazujem na realan životni problem, na nered, a to je da se zlorabi prebivalište u ovom konkretnom slučaju, institut prebivališta, i na taj način se utječe na rezultate izbora u čitavom nizu lokalnih jedinica samouprave kad su izborni procesi u pitanju.
Slijedeće replike, poštovanog zastupnika Milijana Brkića.
Poštovani potpredsjedniče HS. Poštovani kolega Orepiću, vi ste govorili o prijedlogu ovog Zakona, a govorili ste o nekim drugim stvarima koji nemaju veze sa ovim Zakonom, ali nastranu to, i govorili ste ovako malo patetički o, kako naši iseljenici liju suze. Naši Hrvati u BiH liju suze zbog vaših postupaka koje ste vi provodili dok ste bili ministar unutarnjih poslova. Isto tako, dok ste bili ministar unutarnjih poslova nisam primijetio da ste vi riješili taj nered i taj kriminal, imali ste sve u rukama, dakle, mogli ste to riješiti. Uz dužno poštovanje prema vašoj epizodi u Domovinskom ratu gdje ste bili hrvatski branitelj i branili RH, kad ste se uključili to je stvar vaša osobna, u vašem izlaganju imao sam osjećaj kao da govore dvije osobe, jedna osoba branitelj, a druga osoba čovjek koji je još u JNA.
Poštovani zastupnik Orepić.
Dio nečega što se u RH odnosno stanje u RH koje ja priželjkujem, koje se zove kratko red, ne podrazumijeva politiku koju ste vi provodili g. Brkić. Vrlo je bitno da razumijete, vrlo je bitno da razumijete da ja kao branitelj, je li i kao iznimni poštivatelj i poznavatelj mnogih iseljenika RH, čvrsto stojim na zemlji, nemam nikakav imperativ opstati u politici i ostati u politici, ali imam želju, imam nastojanje da svakim svojim sekundom svoga djelovanja u Visokom domu i gdje god bio, da pridonesem napretku RH. Duboko vjerujem da ovo što govorim i način na koji govorim i na koji se zalažem da doprinosi boljitku RH.
I zadnje replike poštovanog zastupnika Ivana Šukera.
Kolega Orepić, ja sam iskreno govoreć razočaran, iznenađen, a u stvari ne razočaran, nego iznenađen s vašom raspravom. Reć za zemlju koja je postala članica EU, NATO saveza, da je neuređena, ovakva, onakva, je u najmanju ruku smiješno. To je uvreda za sve one ljude koji su radili na izmjeni zakonodavstva i pripremali RH za ulazak u EU, to je uvreda za njih, pa između ostalog… [[Govornik se ne razumije]] iz dijaspore, jedna velika uvreda. Govoriti tako ružno o svojoj zemlji je meni nepojmljivo, a zašto? Da bi dokazali nešto što ne možete dokazat, tako nazivati jedan dio svoga naroda. Pa gledajte, tko je prvi došao i rame uz rame branio Hrvatsku 1991.? Tko? Ti ljudi koje ste vi sad prozivali. Pričate o nekakvom dječjem doplatku. Mogao mi ja pričati o čemu, svačemu, ali je vrlo indikativna vaša izjava [[Upadica: Hvala.]] što se tiče poljoprivrednih poticaja neki dan.
Hvala. Odgovor poštovanog zastupnika Orepića.
Nikad za nikad Vlaho Orepić nije rekao ništa protiv RH, protiv RH ni protiv naroda hrvatskog. Niti ću to reći. Govorim o konkretnim problemima i političarima koji su doveli zemlju u ovo stanje i molim vas tu se ogradite. U komentaru. To je korektan komentar.
Sada će u ime predlagatelja nešto reći poštovani državni tajnik Žarko Katić.
Hvala lijepo g. predsjedavajući, poštovana gospodo zastupnici, iako je kasan sat, ali evo, mislim da ova tema, ovakav zakon zaslužuje još ovaj moj odgovor na dosadašnju raspravu a i mislim, držim da ćemo na taj način učiniti konačni prijedlog zakona boljim. Možda malo neuobičajeno, ali počet ću od posljednjeg govornika, poštovanog g. zastupnika Vlahe Orepića koji kaže da ovim prijedlogom zakona mi generiramo nered u RH. Ja zaista nisam čuo niti jedan razlog ni argument koji se tiču ovog zakona da bi mi ovim zakonom generirali nered. G. zastupniče, vi stalno govorite o prebivalištu, prebivalište je svakako bitno pitanje, Zakon o prebivalištu koji je bio na snazi za vrijeme vašeg mandata nije mijenjan, dakle ako možda ako postoje razlozi za promjenu, možda ste ih trebali tada iskoristiti, i ja sad u svoje osobno ime, ali i u ime ministarstva, kažem da ovaj Zakon o prebivalištu sigurno nije razlog i povod nereda kod izbora i on nije sigurno donio razliku niti za jedan zastupnički mandat. Ima i u svakoj će državi biti zbog razno raznih razloga da jedan mali dio prijavljenih prebivališta ne odgovara stvarnom stanju, to treba naravno kontinuirano dovoditi u red, to radimo, to radi ova Vlada, radili ste to i vi možda sa nekim većim žarom, ali sve što je zakonito treba raditi i svi naši zakoni moraju biti usklađeni međusobno sa Ustavom, ali mislim davanje takvog naglaska samo na jednu temu mislim da nije opravdano i to nije najveći problem ove države, a za ovaj zakon, kažem niste iznijeli argumente zašto nije dobar, ja bih volio čuti neke argumente pa ga pokušali onda i popraviti. Generalno, nekoliko zastupnika je reklo o predugom čekanju na donošenje rješenja o stjecanju državljanstva, to u nekom broju slučajeva je točno, ali ne u najvećem broju, ali mi to moramo popraviti i onaj broj ljudi koji čeka dulje, a svako godina, dvije to je dugo razdoblje i to razdoblje kanimo skratiti. Međutim, kad netko kao što je zastupnik Glasnović kaže da neki traže mito, to bi isto trebalo dokumentirati. Ja odbijam takvu paušalno vrlo ozbiljnu optužbu za bilo koga, ako se dokaže ta osoba apsolutno treba odgovarati. G. Boris Milošević je iznio nekoliko držimo bitnih stvari, ali ja ga u nekim od njih moram demantirati, on kaže da osobe rođene u Republici Srbiji primjerice ili BiH, ne mogu dobiti podrijetlom državljanstvo, dok netko tko je rođen u prekomorskim zemljama to može. Svatko, ponavljam još jednom čiji je roditelj hrvatski državljanin može svoje dijete prijaviti u knjige državljana u RH, bilo da se dijete rodi u Hrvatskoj ili da se rodi u inozemstvu. Ja sam govorio o brojkama, o broju osoba koje su stekle državljanstvo naturalizacijom, pa dakle prošle godine 4000 i nešto. Zadnjih godina mi redovito iz inozemstva dobivamo u knjige državljana upis za oko 20 i više tisuća. Po 25 tisuća. To su dakle djeca hrvatskih državljana koje žive u inozemstvu. I u BiH i u Njemačkoj i bilo kojoj drugoj državi. Među njima je sigurno i dio ljudi o kojima je govorio g. Milošević. Dakle ljudi koji su iselili i u BiH i u Republiku Srbiju, njihova djeca kad se rode, upisuju se u knjige državljana. To sigurno oni ne zaboravljaju učiniti i tu ne vidim nikakav problem i da je bilo kome nešto onemogućeno. Točno je da su, da je u bivšoj državi postojalo savezno državljanstvo, republičko državljanstvo, u RH je čak 3 takva, kroz tih 45 godina zakona, iz 50., 65. i 77., oni su bili dosta kompleksni, međusobno kolidirajući i tu je moguće da je došlo do određenih grešaka ili različitih upisa. Mislim ta brojka nije sigurno tako velika, pa nisu matičari bili tako nepismeni da bi u tom broju griješili. Ponekad je to bilo i to je možda veći razlog da su određene osobe, znači roditelji htjeli da njihovo dijete dobije neko drugo republičko državljanstvo i t osu izričito tražili i to su po većini ovih propisa koji su bili na snazi u tadašnjoj socijalističkoj RH i u drugim tadašnjim republikama omogućavali da se roditelji dogovore ili da traže upis prema prebivalištu, a ne prema republičkom državljanstvu. To su neki od njih iskoristili i možda netko tko je rođen u Sarajevu ili Beogradu od roditelja hrvatskog republičkog državljanstva je tražio upis u to republičko državljanstvo i sad se ne bi trebao zbog toga kajati, odnosno možda bi sin ili kćer trebali prigovoriti roditeljima, ali to je obiteljsko pitanje. Bilo je govora o jednom ili dva roditelja kad je pitanje zašto može dobiti državljanstvo podrijetlom ako ima jednoga roditelja, a ne spominju se dva. Spominju se i dva roditelja u čl. 4, ne u čl. 5. Ako su oba roditelja hrvatski državljani, onda dijete u pravilu ne može dobiti drugo državljanstvo. Ima država, nekih prekomorskih zemalja koje recimo omogućuju državljanstvo temeljem rođenja, na teritoriju te države, u tom smislu je značajan zaokret učinila i Njemačka prije par godina, ali to bih rekao, to je jedno uvjetno državljanstvo. Oni daju djeci koja su rođena sada u Njemačkoj državljanstvo, ako su roditelji sastanci, ali nakon 18 g. se moraju opredijeliti. Ako žele zadržati to njemačko državljanstvo, onda moraju tražiti otpust iz hrvatskog državljanstva, sada će za koju godinu prvi takvi slučajevi se morati opredjeljivati. Ovo što sam govorio na tvrdnje g. Miloševića, je potvrdila i sudska praksa u Hrvatskoj i doduše on je to spomenuo. O govoru o apatridima u Hrvatskoj, on spominje Rome, doduše, spominju se i neki drugi. Odgovorno tvrdim da u Hrvatskoj ima iznimno mali broj osoba bez državljanstva Mi u našem radu, provodeći Zakon o državljanstvu ili Zakon o strancima, godišnje utvrdimo manje od 10-tak slučajeva, neovisno o njihovom etičnom podrijetlu, među njima Roma ima nešto više, ali dakle, to su male brojke. Mi se o toj temi se stalno konzultiramo unutar našeg tijela, središnjeg tijela države uprave, a isto tako i sa UNHCR-om i sljedeći tjedan imamo jedan sastanak sa UNHCER-om da jer u njihovom mandatom je pitanje rješavanja apatridnosti, ali brojke koji neki ističu kao 2,5, 3 tisuće, to sigurno nije točno, toliko u Hrvatskoj ne živi apatrida to ja jamčim, dakle, ta brojka je može se mjeriti eventualno u desecima osoba, ali to je pitanje, koje mi konstanto iz godine u godinu rješavamo. Gospodin Milošević je spomenuo pitanje polaganje prisege, kao konstituvnog čina ili ne, dakle, svako nije konstitutivan čin, hrvatsko državljanstvo se stječe i uručenjem rješenja, tim danom, tim trenutkom i potpisom u dostavnicu, ali ostajemo pri tome, da bi ta svečana ceremonija dala dodatan dignitet ovo činu stjecanja državništva, to je g. Kovač kao bivši hrvatski veleposlanik, svakako primijetio. I mislim da je bilo vrlo lijepo da je on mogao povodom dana državnosti, recimo svake godine podijeliti ova rješenja ili jednostavno čestitati tim ljudima koji su stekli i održati jedan govor tih možda nekoliko desetaka ljudi koji su stekli državljanstvo na području veleposlanstva koje je on vodio. Gospodin Bauk je rekao … [[Govornik se ne razumije.]] prihvatiti ovaj zakon, nije i to je njegovo pravo da to nije detaljnije elaborirao, međutim, ako sam dobro razumio spomenuo je da je ovaj zakon kroatocentričan, ako sam krivo razumio onda se ja njemu ispričavam unaprijed, a ako sam dobro razumio, onda tvrdim da, ovaj zakon je kroatocentričan kao i svi zakoni, koji će se ja vjerujem donositi u ovom Hrvatskom saboru, ali ne po etičkom principu, on jednako tako vodi računa i o osobama drugog etniciteta i o Mađaru iz Laslova, ili Srbinu iz Lapca ili Talijanu iz Buja i zato mi se svidio ovaj govor gospodina Kovača, gdje je on govorio o političkoj zajednici, državljanstvo je politička zajednica ljudi, koja objedinjuje jedan državni okvir, a koji u tom državnom okviru zadržavaju svoja različita, etnička, vjerska, politička i druga uvjerenja i to država treba jamčiti i poticati. Nekoliko riječi samo o ovome odreknuću ili otpustu, ponovno nije bilo dobro shvaćeno, dakle, otpust je onaj institut koji omogućuje i to čl. 15. izričito govori, da osoba koje je bila otpuštena iz državljanstva, ona može to državljanstvo ponovno dobiti. Međutim, pitanje je je li ustavno ili nije ustavno i evo, s tim bi završio nekome poništiti i9li ukinuti rješenje, naše mišljenje da to jest ustavno, da to nije protiv Ustava, naime i članak dapače i kod rješavanje samog zahtjeva za državljanstvo u čl. 26. stavak 2 stoji da Ministarstvo unutarnjih poslova, može odbiti zahtjev za stjecanje ili prestanak državljanstva iako su ispunjene pretpostavke, dakle, iako su ispunjene pretpostavke, ako ocjeni da postoji razlozi od interesa za RH, zbog kojih se zahtjev za stjecanje ili prestanak državljanstva treba odbiti. Dakle, gleda se je li ta osoba, osim onih sigurnosnih razloga, je li se osoba uklopila u određeni društveni kontekst i određenu društvenu zajednicu, takvih slučajeva imamo mi iznimno rijetko, jer kod nas je nepopularno onda reći i presuditi, to bi se smatralo prearbitrarnim da se kaže da se netko nije uklopio. U nekim zemljama u koje se mi želimo ugledati, postoje i koristi se takva ovlast administraciji, prije jedno 15-tak godina, bio je ja se sjećam, čitao sam o slučaju, u Saveznoj Republici Njemačkoj, da je jedan strani državljanin, koji je ispunio sve pretpostavke druge, ali nije bio odbijen sa svojim državljanstvom, mislim da je bio talijanskog državljanstva, jer je bio pripadnik komunističke stranke. Komunistička stranka u Njemačkoj nije zabranjena, ali se je smatrala svojim statutom i djelovanjem, ne podupire osnovne vrijednosti njemačkog Ustava i njemačkog društvenog poretka i takvoj osobi je bio odbijen zahtjev za stjecanje hrvatskog državljanstva. Hvala vam svima na vašim doprinosima, u raspravi, mi ćemo sve vaše prijedloge razmotriti i vjerujem da ćemo izraditi još kvalitetniji konačni prijedlog Zakona o hrvatskom državljanstvu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, a glasovati ćemo o njoj kada se steknu uvjeti. Nastaviti ćemo raditi sutra, u petak, 1. veljače u 9,30 i prva točka biti će Konačni prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižnoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 431. Želim vam laku noć. SJEDNICA PREKIINUTA U 21,50 SATI.
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu, prvo čitanje, P.Z. br. 554. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Saborskih radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o hrvatskom državljanstvu i drugo sve primjedbe i prijedlozi dostavit će se predlagatelju da ih razmotri prilikom utvrđivanja teksta Konačnog prijedloga Zakona, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 79 ZA, 4 suzdržana i 18 glasova PROTIV donijet zaključak kako su ga predložila Saborska radna tijela.