Dobro jutro, poštovane kolegice i kolege, nastavljamo dalje s radom. Sukladno Članku 226. stavka 2. Poslovnika predlažem dopunu dnevnog reda 8. sjednice u 5 novih točaka. Prijedlog dopune dnevnog reda dostavljen vam je elektroničkim putem. Kako sukladno Članku 225. stavka 4. poslovnih prigovora na predložene točke dopune dnevnog reda nije bilo utvrđujem da su sve predložene točke uvrštene u dnevni red 8. sjednice. Izvolite povreda Poslovnika, uvaženi zastupnik Vilim Matula.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Ja vas želim upozoriti da po Članku 225. Poslovnika mi trebamo 24 ranije predati ovaj primjedbu na ovom međutim u 19 i 37 smo dobili ovu dopunu u pismenom obliku dnevnog reda dakle mi nismo mogli 24 sata ranije.
Evo čut ćemo objašnjenje [[Upadica: Pogledajte stavak 4. istog članka, pa će vam sve biti jasno.]] Evo dobili smo tumačenje stavak 4. istog članka [[Upadica: Ovo nije nova sjednica, ovo je dopuna dnevnog reda znači vi prigovor možete dati i na samoj sjednici u pisanom obliku.]] Dobro, vi možete uložiti prigovor …/Upadica: Pogledajte stavak, pogledajte stavak 4. toga članka 225.m na sjednici sabora može dati u pisanom obliku ne 24 sata prije. Ovo što govorite je vezano za 24 odnosi se na prvu sjednicu kad dobijete poziv za sjednicu. Ovo je dopuna dnevnog reda. Nek se žali./… dobro ako procjenjujete da nešto nije poštivano vi uložite prigovor Odboru za ovaj Ustav, Poslovnik i politički sustav. Dobro. Današnja točka dnevnog reda je prijedlog zakona, izvolite poštovana Urša Raukar Gamulin.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući vrlo su zabavne i nevjerojatne vaše akrobacije oko Poslovnika. Smatramo da poziv nije došao na vrijeme i da je povrijeđen Poslovnik. Podsjetila bih da je na petak isto tako povrijeđen Poslovnik, isto tako nam je dano krivo objašnjenje. Dakle, bio je povrijeđen Članak 227., vrlo jasno ću reći, ako nitko od zastupnika ne iznese primjedbu na prijedlog da se zakon donese po hitnom postupku tada nam je rečeno da moramo pismeno dati. Nigdje nije navedeno da treba biti pismeno. Možete pogledati snimku, vodio je sjednicu gospodin Jandroković. Evo, zahvaljujem.
Dobro … [[Upadica: Ne razumije se.]] dobro, gledajte mi nismo ovdje u poziciji, nismo u poziciji ovdje, nisam ja nadležan za tumačenje, vi ćete dati te primjedbe, nisu točke ove danas na dnevnom redu pa da bi moglo biti nešto značajno. Vi ćete dati primjedbe Odboru za Ustav i Poslovnik, pa ćemo, oni će vam dati odgovor na ovaj ove vaše primjedbe.
Slijedeći Klub zastupnika bit će onaj Mosta, a govorit će poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić, izvolite.
Slobodni govor jedna je od rijetkih prilika u kojima se možemo osvrnuti na konkretne probleme koji muče naše građane, a koje često izbjegnemo u saborskim raspravama budući da ne možemo utjecati na dnevni red. Stoga ću ja danas govoriti o problemima koji muče Sesvete, Sesvete koje su gledano po broju stanovnika 5 grad u državi. Osim što su 5. grad u državi one su ujedno i najneuređenija i najzapuštenija gradska četvrt. Liberalizacija o izdavanju dozvola za zbrinjavanje svih vrsta otpada od opasnih do manje opasnih pojavila se kao prostor koji je prepoznat kao siva neuređena zona u kojoj se pod navodnicima mlati laka lova. Inspekcijske služe kao i da nema, a policija je uobičajeno zaokupljena svime i svačime. Dodamo li tome da su Sesvete od svog pridruživanja Gradu Zagrebu tretirane kao zadnja rupa u gradskim sviralama dobivamo potpuni okvir za teški nered koji se već sustavno producira u Sesvetama. To je stvarno stanje stvari u Sesvetama, a potkrijepit ću ga jednim konkretnim primjerom koji je još proljetos nastupio u Sesvetskom Kraljevcu, nedaleko od mjesta na kojem je grad nadajmo se privremeno, a vidjet ćemo i upozoriti na vrijeme, deponirao krupni otpad. Naime, u Strojarskoj ulici nalazi se 10-tak tvrtki koje se mahom bave građevinom ili gospodarenjem otpada na manje ili više neprihvatljiv način. Proljetos su radnici Hrvatskih šuma uz sjeveroistočnu ogradu kompleksa Energotehne, bivše kožare Almerie otkrili veliku crnu rupu u šumi koja je u vlasništvu Hrvatskih šuma. Osnovno zlo je u tom trenutku već učinjeno. U korijenu je sasječena šuma na površini od 10-tak tisuća kvadrata, šuma sasječena u korijenu. Sasječena su i odvežena stabla iz roda hrasta lužnjaka i jasena, ne može se reći da nije ostao ni kamen na kamenu jer je ta crna rupa upravo u trenutku njihovog dolaska, zamislite, zatrpana s 10.000 kubika građevinskog materijala. Debljina tog nasipanja je od metar do mjestimice metar i pol. Vrh je prekriven nemarno zemljom, tako da mjestimice vire komadi betona, asfalta i komunalnog otpada zato naravno da zlo bude što manje vidljivo slučajnom prolazniku. No strašnije od samog zlodjela je način na koji je ono izvedeno. Čisti beskrupulozni zločin s umišljajem. Naime, u toj oazi bezumlja, toj crnoj rupi moguće je pristupiti samo pješačenjem kroz šumu. Građevinski strojevi mogu pristupiti toj lokaciji samo kroz ogradu kojom je ograđen objekt bivše u Kraljevcu po zlu upamćene kožare Almeri. Sadašnji vlasnik tog kompleksa je zagrebačka tvrtka Energotehna. U njenom ogromnom kompleksu je smješteno nekoliko tvrtki, a samo su 3 istaknule svoja imena na ogradi, druge se to nisu usudile učiniti očito. Dvije od njih su registrirane za zbrinjavanje opasnog medicinskog otpada, ali na ogradi nema njihovog imena. Treća je poznata Veledrogerija. Beskrupuloznost kojom je ovo kazneno djelo izvedeno daje nam za pravo da se zapitamo je li ono što je vidljivo na površini samo pokrivanje onoga što ne vidimo na dnu. Tko i kada je sasjekao šumu u gospodarskoj jedinici Črnovčak? To je ključno pitanje na koje tražimo odgovor. Radnici Hrvatskih šuma su u lipnju ove godine zatekli ogromne bagere kako predano razgrću i zagrću otpad, vidjeli su da ulaze i izlaze iz kruga Energotehne. Strojevi i ljudi pripadaju tvrtki neobična imena A plus IZGRADNJA d.o.o.. Strašno je da su Hrvatske šume ovaj zločin prijavile u lipnju, a da još ništa nije učinjeno. Strašno je da su nakon našeg poziva se ponovo prijave policiji ponovile i državnom inspektoratu. Strašno je da još nikome metaforički rečeno nije pala dlaka s glave. Kad nema snažne pravne države, kad nema progona i nemilosrdnog kažnjavanja, kad ne funkcioniraju instituti kontrole i nadzora tada nema ni pravde. Pitamo se kako je moguće da 6 mjeseci nakon masakriranja šume još uvijek govorimo o nepoznatom počinitelju, a da su bageri i bageristi zatečeni i fotografirani prilikom počinjenja kaznenog djela? Stoga tražimo da inspekcija odgovori HS i opravdano zabrinutim Sesvećanima, što je do sada poduzela na otkrivanju počinitelja ovog kaznenog djela? Tko su počinitelji ovog kaznenog djela? Da li je državni inspektorat završio svoju obradu počinjenja ovog kaznenog djela? Da li je državno odvjetništvo upoznato s počinjenjem ovog kaznenog djela? Jer kolegice i kolege, hrvatski zastupnici, inspekcija mora djelovati ili je ne treba ni biti.
Poštovana Zdravka Bušić će u ime Kluba zastupnika HDZ-a sada govoriti, izvolite.
Hvala, hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kao predsjednica Odbora za Hrvate izvan RH, željela bih vas izvijestiti o jučerašnjem sastanku s predstavnicima hrvatske nacionalne manjine u Crnoj Gori, predsjednikom Hrvatskog nacionalnog vijeća Crne Gore, gospodinom Zvonimirom Bekovićem i predsjednikom hrvatske građanske inicijative gospodinom Adrijanom Vuksanovićem kojeg je primio predsjednik Vlade Andrej Plenković. Na sastanku su sudjelovali ministar vanjskih poslova Grlić Radman, državni tajnik u Središnjem državnom uredu gospodin Milas i ja u ime saborskog Odbora za Hrvate izvan RH. Predsjednik Hrvatskog nacionalnog vijeća gospodin Beković i predsjednik hrvatske građanske inicijative gospodin Vuksanović informirali su nas o aktualnoj situaciji u Crnoj Gori i aktivnostima koje poduzimaju na jačanju položaja hrvatske zajednice i njihovog političkog života u Crnoj Gori, posebice nakon prošlih parlamentarnih izbora na kojima je hrvatska nacionalna manjina ostala bez svog predstavnika u Skupštini Crne Gore. Posebna pažnja ukazana je projektima koji se provode kroz Središnji državni ured za Hrvate izvan Hrvatske koji su izuzetno važni za očuvanje hrvatskog kulturnog i jezičnog identiteta u Crnoj Gori. U tom kontekstu se razgovaralo o aktivnostima hrvatskog doma kulture u Tivatu, to je u Donjoj … [[Govornik se ne razumije.]] kao središtu svih aktivnosti hrvatskog nacionalnog vijeća u Boki Kotorskoj i šire. Predstavnici naše nacionalne manjine u Crnoj Gori izrazili su zadovoljstvo čvrstim vezana sa Hrvatskom i redovitom komunikacijom s predstavnicima hrvatske Vlade, kao i suradnju na zajedničkim projektima koji su od velikog interesa za dobar status hrvatske nacionalne manjine u Crnoj Gori. Također su ukazale na problematiku porasta međuetničkih incidenata, verbalnih napadaja na nacionalne manjine s elementima govora mržnje koji moraju biti pravovremeno i nedvosmisleno osuđeni od političara i sankcionirani od nadležnih institucija. Predsjednik Vlade Plenković tom je prilikom naglasio da će Hrvatska svaki put odlučno reagirati ako se budu, bude ugrožavao identitet hrvatske nacionalne manjine u Crnoj Gori te je dao jasnu poruku potpore u tom smislu. Istovremeno je zahvalio gospodinu Dekoviću i Vuksanoviću na svemu što rade da se očuva položaj hrvatskog, hrvatske nacionalne manjine i identitet u Crnoj Gori, koja naravno a oni to doprinose do kvalitetnijih odnosa između naše dvije države. Hrvatska je spremna pomoći u širenju kapaciteta u širenju Hrvatskog doma kulture u Tivtu i postizanju trajnog rješenja njihovog imovinsko pravnog odnosa. Također, Hrvatska će nastaviti pomagati radio, Radio DUX čiji hrvatski manjinski program uz sve ostale kulturne izdavačke djelatnosti ima osobitu važnost na očuvanju i radu i povezanosti hrvatske zajednice unutar Crne Gore. Nastavno na posjet predstavnika hrvatske nacionalne manjine u Crnoj Gori jučer je u Klovićevim dvorima otvorena izložba Bokeljski Hrvati u okviru projekta putevima Bokeljskih Hrvata u kojima sudjeluju mnoga imena iz hrvatskog javnog života danas, a koji su, čije je podrijetlo vuku iz Boke Kotorske. Radi se o nastavku dugogodišnjeg projekta koji spaja dvije države i dva naroda, a ujedno daje potporu očuvanju bogate kulturne baštine Bokeljskih Hrvata. Željela bih ovom priliko zaključno još jednom naglasiti da RH istinski skrbi i podupire Hrvate u Boki Kotorskoj kroz sve svoje projekte i jača koji čuvaju i jačaju identitet i cjelokupno hrvatsko, hrvatsko tijelo u Crnoj Gori i naravno da i dalje ostanu na svojoj postojbini gdje stoljećima. Hvala lijepa.
Hvala. Slijedeći klub zastupnika bit će onaj Domovinskog pokreta, a govorit će poštovana zastupnica Ružica Vukovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani, trendovi na svjetskom tržištu danas razdvajaju države na dva sve udaljenija bloka. Jedan su velike sile koje proizvode višak hrane te ga distribuiraju po cijelom svijetu putem trgovačkih lanaca. Drugi blok čine sve brojnije siromašne države u kojima proizvodnja vlastite hrane posustaje i one se polako dovode u položaj ovisan o uvozu hrane. Ova pojava se događa jer smo zadnjih 10-ljeća svjedoci prehrambene globalizacije. Centralizira se proizvodnja hrane i iz tržišta se istiskuju mali lokalni proizvođači. A gdje je tu Hrvatska? Ova je kriza iznjedrila sve ono najlošije. Svjedoci smo da je dosadašnji sustav opskrbe hranom koji je težio da se hrana globalizira neodrživ. Taj koncept kad govorimo o hrani kao najvažnijoj potrebi čovjeka je neprimjeren i ostavio je ogromne posljedice po klimu, po bioraznolikost, pa i po zdravlje ljudi. Kada jedna ovakva pandemija nastupi lanci opskrbe postaju upitni. Covid-19 obilježio je veći dio života globalno u zadnjih 2 godine. Bavili smo se pitanjima je li virus ušao među nas kad je stanoviti Kinez ispekao i pojeo zaraženog šišmiša ili je zločesti američki milijarder zarazio populaciju tako da je može čipirati i zaraditi na cjepivima. Jaz je sve dublji i između onih koji su se cijepili i oni koji to odbijaju i tu smo pronašli dodatni razlog za razdiobe, a glavni problem kao da nam neprimjetno promiče ispred nosa. Od kuda dolazi hrana na naše stolove i što će se dogoditi kada ona jednom prestane stizati? U zadnjih nekoliko 10-ljeća navikli smo za sve što nam zatreba skoknuti do trgovačkog centra. Male su prehrambene trgovine propale, špeceraj se kupuje jednom tjedno u trgovačkom centru, ali takvo bi se stanje moglo promijeniti u jednom danu. Na primjeru Velike Britanije vidimo što se može dogoditi s opskrbom hrane uslijed jedne pandemije. Police trgovina su mjestimično prazne, a na nekima je izloženo plastično voće i povrće. I Hrvatska se dovela u položaj ovisan o vanjskim dobavljačima hrane te je samo pitanje vremena kad će netko od velikih igrača usporiti ili zaustaviti dotok hrane na naše tržište zbog neke bogatije države. Svi smo bili svjedoci kada su Hrvatsku dobavljači cjepiva preveslali i naše naručene količine vjerojatno prodali nekome tko ih je više platio. Nemojmo naivno misliti da nam se to neće dogoditi i sa hranom samo tada će biti kasno za većinu. Jedan dio mladih generacija osvještava potrebu za podržavanjem lokalno proizvedene hrane, ali veći je još uvijek lakše otići u trgovački centar po uvozne proizvode. Pita li se zapravo itko od nas što ćemo jesti kad zbog neke nove krize uvozna hrana ne stigne do nas? Ljudi koji žive od zemlje najlakše primjećuju pojavu pogubnih klimatskih promjena. Možda ćemo mi nešto stariji lakše primijetiti snježnih klima, ali i klimatske ekstremne odnosno nagle klimatske promjene. Neće vidjeti jedino onaj koji namjerno zatvara oči, tornado u Češkoj, poplave i suše po Hrvatskoj, pretople zime, mraz u kasno proljeće, a ljeta bez kapi kiše. Bilo je ovakvih pojava i prije, ali ne tako često i tako naglo. Biljni svijet koji čini osnovu prehrambenog lancu nije imao vremena prilagoditi se klimatskim ekstremima i neke nama važne poljoprivredne kulture teško donose plodove posljednjih godina. Samim time utjecaj na cijenu stočne hrane, te na sektor stočarstva općenito već je poražavajući. Sve su ovo pojave koje bi trebale uzrokovati zabrinutost nad nacionalnom proizvodnjom hrane. A kad nepovoljnoj klimi nadodate prisutnu pandemiju, prekinute opskrbne lance i urušavanje hrvatske poljoprivrede onda treba duboko udahnuti i zamisliti se, kakva nas budućnost čeka. Zahvaljujem.
U ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a sad će govorit poštovana zastupnica Marijana Puljak, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane kolegice i kolege, poštovani građani RH. Evo danas sam htjela govoriti o jednoj drugoj temi, o zakonu koji će doć uskoro pred naš sabor, o Zakonu o cestovnom prometu koji će natjerati naše liječnike da prijavljuju sve one za koje misle da nisu sposobni voziti, dakle o lošem jednom zakonu. Međutim, potaknuta današnjim brojkama i današnjim mjerama ovdje sa ove govornice jedino što ću reći zapravo i poručiti ljudima cijepite se. Ne znam koliko još ljudi treba umrijeti da vi dragi građani, evo da prestanemo svi skupa filozofirati o tome je li cijepljenje dobro ili ne. Cijepljenje kao medicinski postupak je najveće dostignuće u medicini u povijesti medicine. Do sada je spasilo milijune građana i stanovnika ove kugle zemaljske. U Hrvatskoj je do danas umrlo 9400 ljudi. Urla je trudnica jedna, druga je u teškom stanju ako nije umrla jutros. Umrlo je dijete od 25 dana, ne mjeseci, ne godina, od 25 dana. Koliko još takvih smrti treba da se konačno osvijestimo i počnemo raditi na dobrobit evo i svog zdravlja, a i zdravlja naših susjeda, prijatelja, obitelji. Ako ne želite slušati naš Stožer, ako ne želite slušati naše znanstvenike, ako ne želite slušati naše liječnike jer nemate povjerenja u njih koje nekad i taj manjak povjerenja i opravdan. Evo poslušajte znanstvenike i liječnike iz Danske, iz Nizozemske, poslušajte vlast i vladu Španjolske. U Španjolskoj evo moja sestra, jutros se s njom dopisujem kakvo je stanje tamo, živi tamo, udata, živi u Barceloni. 83% procijepljenost svih i djece starije od 12 godina. Dakle, ukupna procijepljenost 83%. Nemaju nikakve mjere već u zatvorenim prostorima nose maske, nikakve druge mjere nemaju. Mjere su ukinule i Danska, Nizozemska. Ljudi želimo se vratiti u normalan život, hajde dođite k sebi i konačno shvatite da se morate cijepiti. Država tjera sad poslodavce da plaćaju trošak testiranja, dakle onih koji nisu, zaposlenika oni koji nisu cijepljeni. Dakle, svako dva dana se moraju testirati i država prebacuje taj trošak na poslodavce. Šta će se dogoditi? Hoće li poslodavci plaćati taj trošak ili će kazati e ne mogu, pa će početi dijeliti otkaze. Jel' to želimo sebi? Dakle, evo danas gotovo 7000 novih slučaja umrlo 36 osoba, udio pozitivnih 46%. Ako želimo normalan život ili ćemo se svi cijepiti ili ćemo se svi razboliti od covida pa tko preživi, preživi. Dakle, nema treće.
Kolega Sačić je dignuo povredu Poslovnika. U čem je povrijeđen Poslovnik? Vrlo je neuobičajeno za vrijeme iznošenja stajališta dizati povredu Poslovnika. Izvolite.
Da, slažem se sa vama. Morao sam gospodine predsjedniče, jer kolegica je povrijedila Poslovnik u dijelu koji vrijeđa zdrav razum hrvatskih građana. I u tom smislu moram reagirati.
Kolega Sačić, temeljem članka 239. Izričem vam opomenu. Kolega Grmoja vi isto ste digli povredu Poslovnika?
Pa slažem se, dakle povrijeđen je članak 238. Nitko ovdje nije nekakav antivakser ali očekivalo bi se od kolegice Puljak koja dolazi iz liberalne stranke da barem ustane protiv covid potvrda.
Dobro. Temeljem članka 239. izričem vam opomenu. Temeljem članka 240. stavak 1. izričem vam opomenu sa oduzimanjem riječi.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Sabora, drage kolegice i kolege, poštovana hrvatska javnosti. Evo iza nas je jedan tjedan neuobičajen i zapravo ovakav tjedan mi Hrvati i Hrvatice i građani Republike Hrvatske nismo imali priliku u političkom smislu doživjeti od Drugog svjetskog rata, znači proteklo je, trebalo je proteći više od 70 godina da netko ovdje u Hrvatskom saboru zamislite netko ovdje u Hrvatskom saboru izjavi za ovom govornicom izaziva fašističke parole, segregaciju, diskriminaciju, da se jedna grupacija građana Republike Hrvatske kojih je eto više od 50% rekli bi, da se u potpunosti njoj zabrani redovan život mimo Ustava, mimo zakona, mimo bilo kakve procedure, mimo logike, mimo zdravog razuma. Kolegica Mrak-Taritaš je zamislite zazivala đavla i sotonu za ovom govornicom, da sve takve ljude koji se do sad n isu cijepili treba zapravo glađu ubiti, izolirati, staviti negdje u bodljikavu žicu, staviti im dapače u javnosti neki znak raspoznavanja da ih drugih, ovi valjda nadgrađani, übermenschi po ugledu na hitlerovske rasne zakone mogu uredno izbjegavati kao što su to u vrijeme Holokausta našoj braći Židovi radili. To si dozvoljava netko u ovom Hrvatskom saboru dragi moji. Meni je žao ja fizički nisam bio taj dan, bio sam službeno u Varaždinu. Pa ja bih učinio nešto da joj barem povredu Poslovnika dignem, a ovdje nazočni predsjedavajući i svi kolegice i kolege ne znam kojih je bilo koliko vidim svi su šutjeli. Ne smijemo šutjeti drag prijatelji. Ja znam da moj prijatelj Miletić nikad neće šutjeti, da će biti glasniji, pametniji, razložniji, racionalniji od mene u obrani ovih stavova. Ali ja kao hrvatski branitelj ne mogu drugačije nego ovako javno, otvoreno i iskreno jer smo branili 90-te godine sve podjednako, bez obzira na nacionalnost, bez obzira bili Hrvati, Srbi, Muslimani, vjera, ispovijest, socijalni status a danas da doživim da ovdje privilegirana jedna kolegica u velikoj mjeri izabrana, dakle svi smo privilegirani koji smo izabrani od naroda da štitimo njihove interese, da se ona zauzima po NDH-zijskim, fašističkim, nacističkim, segregacijskim, aparthejdskim principima da je sad vrijeme kako slavodobitno još, ali neću se s njom obračunavat, nije ona to zavrijedila da ja sad a i ne bi jer na nju trošim, idemo dakle osuđujemo to. I hrvatski građani, budite uvjereni da će u ovom Hrvatskom saboru uvijek imat svoje zaštitnike, svoje odvjetnike, vas koji iz raznoraznih razloga u skladu sa Ustavom štitite svoje interese a mi ćemo biti glas vašeg razuma ovdje jer sve što se sad događa na toj podjeli cijepljeni-necijepljeni, nema temelja u znanosti nego najviše u politici a ako je politika u pitanju, onda se moramo založit da naši stavovi imaju određen legitimitet i da razložno na temelju različitih, dostupnih, znanstvenih studija branimo naše stavove i interese. Također, u ovom tjednu smo imali priliku nečuveno svjedočiti jednom do sad nezabilježenom sukobu između Predsjednika države, vrhovnog zapovjednika Oružanih snaga i ministra, sukobu koji to nije trebao bit i na kraju ovog tjedna smo imali po prvi puta čuti jedno svetogrđe, blasfemiju, jedno zlo da je netko se usudio reći nakon 30 g. vukovarske tragedije „Jebo vas Vukovar“, pardon na izrazu. Zamislite u kojem društvu mi živimo? Pa di je to, di je policija, di je Agencija za elektronske medije, di je ministrica Koržinek, di je premijer Plenković da je netko reko „Jebo vas holokaust“, di bi završili?! Cijela Hrvatska bi bila ljevičarska falanga na nogama. Sramotno! Hrvatski građani, pazite koga birate!
Hvala lijepa. Imamo jednu povredu Poslovnika, poštovana zastupnica Glasovac, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, mislim da je kolega Sačić uz dužno poštovanje i slobodu govora, svojim ponašanjem odstupio od općih pravila ponašanja u Saboru propisanih čl. 238, da je nešto što se ne bi trebalo ovdje događati, nazvavši jednu našu kolegicu onom koja širi fašizam. Svi mi u Hrvatskoj imamo pravo na život, ovo što živimo posljednjih godinu i pol dana je poluživot i poluživot ćemo živjeti sve [[Upadica Reiner: Hvala.]] dok ne budemo skinuli maske i počeli se normalno kretati a jedini preduvjet za to je cijepljenje.
Hvala vam lijepa. Meni je jako teško tu donijeti bilokakvu procjenu, moram priznati. Slušajući kolegu Sačića, naravno imao sam svoja razmišljanja o njegovim vrlo teškim riječima, ja nisam bio ovdje, nisam kao što znate, nisam predsjedao, tu nisam bio ni fizički prisutan, ne znam šta je kolegica Mrak-Taritaš govorila, činjenica je da je kolega Sačić upotrijebio vrlo teške i ozbiljne riječi, teško mi je ovaj čas donijeti odluku je li povrijeđen Poslovnik ili nije povrijeđen Poslovnik jer jednostavno nisam čuo šta je bilo govoreno tada. Tako da evo ga, ja bih ostavio ovu stvar otvorenu, neću naravno vama dati nikakvu opomenu. Razmišljao sam o tome dal da kolegi dam opomenu, al s druge strane bilo bi krivo dati opomenu zbog nečega što ne znam što sam nisam čuo niti čemu nisam svjedočio. U svakom slučaju, idemo mi dalje. U ime kluba SDP-a sada će govoriti poštovana zastupnica Martina Vlašić Iljkić, izvolite.
Zahvaljujem, potpredsjedniče, poštovane kolegice, poštovani kolege. Na prijedlog novog Zakona o socijalnoj skrbi koja je trajalo do ove srijede, u javnom savjetovanju je istaknuto čak 1809 komentara, što pokazuje iznimnu aktivnost i neslaganje struke sa predloženim nacrtom. Mjesecima upozoravamo i s ove govornice poručujemo da se reforma ne može provesti bez konsenzusa sa onima koji tu reformu moraju na terenu provoditi. Ministarstvo mjesecima obmanjuje javnost, govori o visokom konsenzusu no stvarno stanje je da radna skupina za izradu zakona nije podržala nacrt zakona, komora socijalnih radnika i Studijski centar socijalnog rada Pravnog fakulteta u Zagrebu je oštro protiv reforme sustava socijalne skrbi koju podržava očito sam ministar sa suradnicima. Ova Vlada je pokazala što misli o sustavu socijalne skrbi kada je ukinula ministarstvo i pripojilo sustav radu i mirovinskom osiguranju. Nepoznavanje sustava je moglo dovesti samo do ovoga čemu sada svjedočimo a to je urušavanje rada i dostojanstva pomažućih zanimanja, izmišljanje radnih mjesta čiji je posao daleko od suštine koji nam treba a to je rad na terenu, rad sa našim obiteljima u potrebi u lokalnoj zajednici. Prijedlogom se planira ukidanje centara za socijalnu skrb, osnivanje zavoda za socijalni rad, akademije socijalne skrbi, izdavanje obiteljskih centara, uvođenje uputnica a ne izdvajaju se poslovi koji apsolutno nemaju veze s poslovima socijalnog rada. Ono što je zaista posebno u ovoj cijeloj situaciji i prelazi stranačke okvire je jedinstveno stajalište svih kritičara ovog zakona, a puno razgovaram sa kolegicama i kolega iz struke, profesorima i svi poručujemo samo jedno. Ministre vratite zakon u radne skupine i postignite konsenzus. Vi ste odgovorni za svako dijete koje danas nema smještajnog kapaciteta, za svaku obitelj koja se nalazi u poteškoći, a koja ne dobiva niti neće dobivati uslugu pomoći onako kako struka nalaže i za svaku stariju osobu za koju nema smještajnog kapaciteta. Imamo goruće probleme u sustavu, pandemija korona virusa je ostavila posljedice na mentalno zdravlje djece, osiromašila obitelji, a mi se bavimo i ulažemo ogromna sredstva u organizaciju i sustava koji je sam sebi svrha. Građani sve lošije žive, nemamo smještajnih kapaciteta za djecu, za starije, a to je ono o čemu se ovo ministarstvo ne bavi. Jedan od primjera lošeg planiranja ovog ministarstva koji ću ovdje je navesti je i primjerice uvođenje nacionalne naknade za starije osobe. Kada smo upozoravali da naknada neće imati svoje korisnike jer takve naknada već postoji za osobe bez primanja i ona se zove zajamčena minimalna naknada. I što smo vidjeli ovaj tjedan? Prema financijskom planu za 2021. godinu nacionalna naknada za starije osobe je planirana u iznosu 134 milijuna 210 tisuća kuna. Sada vidimo da je indeks izvršenja bio 34 odnosno predviđeno je smanjenje sredstava za čak 88 milijuna kuna, a novi plan iznosi svega 46 milijuna kuna i 110 tisuća. Naš prijedlog je jačanje centara za socijalnu skrb, na način da se osiguraju uvjeti za rad u postojećim centrima, da se korisnicima osigura dostupna usluga rasterećenjem radnika poslovima koji nemaju veze sa primjenama metoda socijalnog rada. Ministarstvo svakako treba jačati suradnju sa terenom, povećati javne rasprave u društvu sa uključenom zainteresiranom javnošću gdje će se javnosti približiti postupanje stručnih radnika. Preventivni rad treba ojačati putem obiteljskih centara ali i povećavanjem međuresorne suradnje sa zdravstvenim i obrazovnim sektorom. Postojeće izvaninstitucije usluge je potrebno povećati, osigurati adekvatne smještajne kapacitete u postojećim centrima za pružanje usluga u zajednici, a obiteljske domove ne ukidati nego im pružiti podršku u radu, redovan nadzor i povećati kvalitetu smještaja. Svaka lokalna zajednica je drukčija, svaki centar za socijalnu skrb ima svoje goruće probleme na terenu. A ministarstvo je to koje treba osigurati punu podršku i odgovoriti na zahtjeve korisnika, a najavljenom centralizacijom sustava i ukidanjem centara je to nemoguće. Zahvaljujem.
S obzirom da je jedan sat, po običaju ćemo sad zastati sa ovom točkom i preći na iznošenje stajališta u ime klubova zastupnika i nezavisnih zastupnika i prva će u ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata govoriti poštovana zastupnica Romana Nikolić, izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Na današnji dan obilježava se Svjetski dan romskog jezika. Hrvatski sabor je na sjednici 24. svibnja 2012. g. prihvatio Zaključak o potpori međunarodnoj inicijativi za ustanovljenje 5. studenog Svjetskim danom romskog jezika. Romi potiču iz Indije i unatoč teškom životnome putu koji su prolazili kroz tisuću godina, uspjeli su sačuvati ono najvrjednije, svoj jezik, svoj ponos. Narod koji ostane bez svoga jezika prestaje biti narod. Pripadnici romske manjine su najugroženija skupina društva u Hrvatskoj i suočeni su sa brojnim predrasudama, često se cijeloj romskoj zajednici i dalje pripisuju neželjene i loše osobine, često su izloženi mrzilačkom, hušačkom i prozivajućem javnom govoru, čak su se i promovirale netrpeljivosti i zazivalo poduzimanje akcije prema njima, Romima. Nećemo zaboraviti 2019. g. kada se u Međimurju organizirao prosvjed za normalan život usmjeren protiv Roma koji su „sve samo ne ljudi“ uz izuzetak pojedinaca koji su se uspjeli socijalizirati i integrirati. Unatoč svim predrasudama, diskriminaciji te siromaštvu, sve je veći broj Romkinja i Roma koje se uspješno školuju, zapošljavaju i stvaraju kvalitetan i dostojanstven život. Njihovi uspjesi i postignuća dokaz su da su stereotipi neopravdani te da je uz kvalitetno obrazovanje i malo podrške društva, moguće nadvladati sve nedaće i prepreke s kojima se Romi susreću tijekom svog života. A kako bi broj pozitivnih primjera bio što veći, nužno je svako romsko dijete uključiti u programe ranog i predškolskoga odgoja i obrazovanja te osnovnog obrazovanja te im pružiti osjećaj da su ravnopravni i uvaženi članovi društva. Vlada je u lipnju 2021. g. donijela Nacionalni plan za uključivanje Roma za razdoblje od 2021. do 2027. g. za koji se nadam da neće ostati samo još jedan od strateških dokumenata donesenih od strane Vlade koji će biti mrtvo slovo na papiru već kotačić ka ostvarenju cilja potpune integracije Roma u hrvatsko društvo. Nadam se da će u tome razdoblju Hrvatska postati država u kojoj će se smanjiti netrpeljivost između pripadnika romske nacionalne manjine i ostatka populacije i u kojoj će se iskorijeniti diskriminacija. Nadam se i da će se romska djeca obrazovati u integriranim odgojno-obrazovnim ustanovama a Romi zapošljavati, što će im omogućiti da većina njih više ne živi u siromaštvu. Nadam se i da će Hrvatska biti država u kojoj će se svatko romskom dijete osjećati punopravnim članom zajednice a čiji će odnos prema institucijama biti obilježen međusobnim povjerenjem i suradnjom. Za kraj bi još jednom čestitala svim pripadnicima romske nacionalnosti Svjetski dan romskog jezika. Imate moju punu podršku u ostvarivanju svojih snova, želim vam da jednom zauvijek prestanete biti diskriminirana i nevidljiva skupina društva te da se na vas gleda sa poštovanjem i kao ravnopravne članove zajednice. Zahvaljujem.
Imamo zahtjev za stanku, uvažena zastupnica Marija Selak Raspudić, izvolite.
Tražim stanku u ime Kluba MOST-a da zajedno sa hrvatskom javnošću postavim ključno pitanje. Želimo li mi da premijer dostavi putne naloge iz Finske? Želimo li zakon koji će ga natjerati da to brzo učini i da svi imamo pristup toj informaciji? E pa to je ono o čemu mi danas ovdje razgovarati. Pravo na pristup informacijama može nekome zvučati suhoparno, ali to je ključni antikorupcijski mehanizam koji će omogućiti propitivanje tijela javne vlasti. I baš je zato nužno urediti njegovo postupanje unutar zakona tako da informacije budu dostupne, brzo, transparentno i svakome jasne. Međutim, nažalost ovaj zakonski prijedlog nije takav budući da smo svjesni da je riječ o ključnom antikorupcijskom mehanizmu mi smo uputili vlastiti zakonski prijedlog koji bi uistinu u praksi omogućio svima nama da dođemo do informacija, a time i smanjio korupciju u Hrvatskoj. Stoga ću vrlo konkretno reći što treba učiniti unutar ovog zakona da bi on nama bio prihvatljiv. Svaki zahtjev mora imati rješenje sa žalbom. Povjerenik mora imati ovlast za izricanje upravne novčane kazne javnim tijelima, on mora imati oruđe putem kojeg će kažnjavati one čelnike koji nam ne daju informacije. Inače su njegove ovlasti mrtvo slovo na papiru i svi su vas povjerenici na to odavno upozorili, a niste ništa učinili. Rok za odlučivanje o žalbi ne može se produživati na 60 dana jer time nemamo brzo dostupne informacije. Ako ne prihvatite ove izmjene pokazat ćete da je ovaj zakon zapravo mrtvo slovo na papiru i da niste spremni doista na promjene koje bi smanjile korupciju u Hrvatskoj.
Dobro, prihvaćamo, odobravamo stanku, ali ćemo nastaviti dalje shodno Poslovniku s radom. Današnji dnevni red, prva točka je: - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, prvo čitanje, P.Z.E. broj 199 Predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85. Ustava RH i čl. 172. Poslovnika HS-a. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Uvaženi državni tajnik Juro Martinović, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče HS, cijenjene zastupnice i zastupnici. Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama hrvatski se pravni okvir usklađuje s pravnom stečevinom EU, Direktivom EU 1024 iz 2019.g., a direktiva govori o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora. Uz to ovim se prijedlogom predlažu izmjene i dopune pojedinih odredbi zakona radi uklanjanja uočenih nedostataka u njegovoj primjeni. Pristup informacijama jedna je od temeljnih ustavom zajamčenih prava važan stup demokratskih prava i demokratskog standarda. Ovim prijedlogom definiraju se novi pojmovi poput standardne dozvole, otvoreni podaci, anonimizacija, dinamički podaci, istraživački podaci, visokovrijedni skupovi podataka, razumni povrat ulaganja i odgovorna osoba. Također utvrđuje se obveza objave dinamičkih podataka za ponovnu uporabu odmah nakon prikupljanja obveza objave visokovrijednih skupova podataka za ponovnu uporabu, te obveza istraživačkih podataka koji su financirani javnih sredstvima i već javno dostupni putem institucijskih i tematskih repozitorija za ponovnu uporabu. Dodatno, ovim zakonskim prijedlogom utvrđuje se da po zahtjevu za ponovnu uporabu nisu dužni postupati obrazovne ustanove, znanstveno istraživačke organizacije i organizacije koje financiraju istraživanja. Zatim trgovačka društva u kojima RH ili jedinica lokalne i područne samouprave ima ili može imati izravno ili neizravno prevladavajući utjecaj na temelju svog vlasništva, financijskog udjela ili na temelju pravila kojima je društvo uređeno i koja obavljaju neku od djelatnosti koje se odnose na područje plina, toplinske energije, električne energije, vodnog gospodarstva, usluga prijevoza, zračnih morskih i riječnih luka, poštanske usluge, vađenje nafte i plina, te istraživanje ili vađenje ugljena i drugih krutih goriva u skladu sa zakonom kojim se uređuje java nabava, zatim koje djeluju kao operateri javnih usluga, javno željezničkog i cestovnog prijevoza, zračni prijevoznici i brodari. Utvrđuju se informacije na koje se ne primjenjuje ponovna uporaba. Zakonske novine koje uvodim odnose se na slijedeće stvari. Informacije koje su u posjedu znanstveno istraživačkih organizacija i organizacija koje financiraju istraživanja uključujući i organizacije osnovane u svrhu prijenosa rezultata istraživanja osim u slučaju ako se informacije odnose na istraživačke podatke. Informacije kojima pristup nije dopušten ili je ograničen zbog zaštite osjetljivih podataka o zaštiti kritične infrastrukture kako su definirani zakonom kojim se uređuju kritične infrastrukture. Informacije u posjedu spomenutih trgovačkih društava koje su izrađene izvan opsega pružanja usluga od općeg interesa propisanog zakonom ili drugim propisom, te koje se odnose na djelatnosti izravno izložene tržišnom natjecanju i koje stoga sukladno propisima o javnoj nabavi ne podliježu pravilima o javnoj nabavi. Ovim zakonskim prijedlogom preciznije se definira pojam odgovorne osobe, prema postojećoj definiciji prema kojoj je odgovorna osoba osoba u tijelu javne vlasti čije je činjenje ili ne činjenje dovelo do povrede zakona. Budući da je praksa prekršajnih sudova dovela do različite interpretacije i primjene i primjene vezane uz utvrđivanje odgovornosti čelnika tijela ovim se prijedlogom predlaže utvrditi da je odgovorna osoba u smislu ovog zakona čelnik tijela odnosno osoba ovlaštena za zastupanje i predstavljanje tijela javne vlasti. Uz to, mijenja se i čl. 16. st. 3. koji se odnosi na informacije o raspolaganju javnim sredstvima. Važećim zakonom propisano je da su informacije o raspolaganju javnim sredstvima dostupne javnosti bez provođenja testa razmjernosti osim ako informacije predstavljaju klasificirani podatak. Kako bi se onemogućilo iscrpljivanje tijela javne vlasti u traženju mase podataka bez propitkivanja postojanja javnog interesa prijedlogom zakona predlaže se jasno utvrditi vrste informacija koje uvijek moraju biti dostupne javnosti bez provođenja testa razmjernosti, a to su osobno ime, naziv ako je u pitanju tvrtka, iznos i namjena sredstava osim ako informacije predstavljaju klasificirani podatak ili se može ograničit temeljem drugih osnova propisanih čl. 15. ovog zakona, a da se za daljnje i opsežnije informacije provodi test razmjernosti i javnog interesa. Radi osiguranja pravne zaštite korisnika u slučajevima kad tijela javne vlasti obavještava korisnike da je istu informaciju već dobio, da je informacija javno objavljena, da mu je kao stranci u postupku dostupnost informacija propisom utvrđena, da se podnesak ne smatra zahtjevom za pristup informacijama, utvrđuje se da podnositelj ima pravo izjaviti prigovor na obavijest, a da se na podnošenje i postupanje po prigovoru primjenjuju odredbe zakona kojim se uređuje opći upravni postupak. Dodatno, produžuje se rok u kojem je povjerenik dužan donijeti rješenje o žalbi sa 30 na 60 dana od dana predaje uredne žalbe kako bi se izbjeglo pokretanje sudskog postupka zbog šutnje administracije i naplata troškova predlaže se produžiti taj rok žalbe na 60 dana i uskladiti ga s općim rokom utvrđenim čl. 121. Zakona o općem upravnom postupku. Uređuje se i pitanje podnošenja izvješća HS. Prihvaćanjem ovih izmjena utvrđuje se da osim izvješća o provedbi ovog zakona povjerenik podnosi HS i druga izvješća kada HS to od njega zatraži umjesto dosadašnjeg određenja prema kojima povjerenik podnosi HS i druga izvješća kada on ocijeni da je to potrebno. Kako bi se osigurao kontinuitet obavljanja dužnosti uređuje se pitanje zamjene povjerenika. Predlaže se da Odbor za ustav, Poslovnik i politički sustav HS na prijedlog povjerenika za informiranje i uz prethodno pribavljeno mišljenje Odbora za informiranje, informatizaciju i medije HS odlukom određuje jednog od službenika iz ureda povjerenika. Taj službenik će zamjenjivati povjerenika za informiranje u slučajevima kada je povjerenik spriječen u obavljanju dužnosti u razdobljima kraćim od 6 mjeseci, te u prijelaznom periodu nakon isteka mandata povjerenika do imenovanja novog povjerenika. Ovim zakonskim prijedlogom unaprijedit će se pravo na pristup informacijama, unaprijediti pitanja vezana uz objavu podataka namijenjenih za ponovnu uporabu, te osigurati kontinuitet obavljanja dužnosti povjerenika. Hvala vam na pažnji.
Evo imamo replike, prva je poštovani zastupnik Nikola Grmoja.
Poštovani državni tajniče, dakle u demokratskim državama je učinkovit pristup informacijama jedan od osnovnih alata nadzora vlasti, ali i alata za borbu protiv korupcije. Znamo da je u Švedskoj ministrica dala ostavku jer je kupila čarape na račun novca poreznih obveznika, a u nas se informacije od građana kriju. Evo spominjala je kolegica Selak Raspudić Finsku, ali nije Finska jedini slučaj. Imamo slučaj Ministarstva vanjskih i europskih poslova gdje su putni nalozi iz Australije proglašeni državnom tajnom. Dakle, i to samo govori da zapravo stranka koja je osuđena za korupciju nema stvarnu volju ojačati ovlasti povjerenika za informiranje i stvoriti jedan mehanizam koji će građanima omogućiti informacije. Pa uostalom ovdje sjede, evo tu je Ačkar iz Velike Gorice, on ne dostavlja nikakve informacije svojim gradskim vijećnicima, predsjednicima gradskih četvrti, dakle to je vaš modus operandi i vi to očito ne želite promijeniti.
Imate odgovor? Nema.
Uvaženi zastupniče Grmoja, dakle ja se slažem da je ovaj važan demokratski alat za borbu protiv korupciju i to sam ja u ime vlade rekao u ovom uvodnom izlaganju i s tim uvodnim vašim dijelom se slažem, dakle sve drugo su kutovi promatranja. Dakle smatram da je ovaj zakon visoko izbalansiran, da je on sukladan europskoj demokratskoj praksi, da ne zaostaje po svojim standardima i načelima od dakle nekog standarda kojeg ima EU, a sve drugo mogli bi govoriti o provedbi, da li je ona uvijek učinkovita do kraja, to je stvar da uvijek činimo bolje, da činimo snažnije napore da to još bolje napravimo.
Imamo povredu Poslovnika, poštovani zastupnik Krešimir Ačkar.
Pa evo iako je državni tajnik već odgovorio, povreda Poslovnika se tiče g. Grmoje. Neistina, povrijeđen je Poslovnik, apsolutno sve informacije koje gradski vijećnici u Velikoj Gorici moraju dobiti dobiju u zakonskome roku, a to možete i provjeriti. Hvala.
Niste se pozvali na niti jedan članak povrede Poslovnika, pa onda, a inače je bila vaša replika više i dobivate opomenu. Slijedeća replika poštovana zastupnica Andreja Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani državni tajniče, kažete da je ovo usklađivanje s eu direktivom od 20. lipnja 2019.g.. E sad, vi ste u e-savjetovanju dobili niz prijedloga i primjedbi između ostaloga i od povjerenika za informiranje čija je i dužnost prema zakonu da donosi prijedloge za poboljšanje postojećeg zakona i sad vam je povjerenik iznio niz prijedloga od kojih je većina odbijena sa tumačenjem da će se provesti šira rasprava i opsežnije izmjene Zakona o pravu na pristup informacijama. Mislim zbog čega sad niste išli u te potrebne izmjene nego samo kao usklađivanje sa direktivom EU iako i tu imao primjedbi na to, zašto niste poslušali barem povjerenika za informiranje koji vam podnosi prijedloge da se taj zakon poboljša između ostaloga i upozorava na svojim godišnjim izvješćima. Hvala.
Uvažena zastupnice, dakle ili namjerno krivo govorite ili niste slušali što sam ja čitao ili niste vidjeli dakle zakonski prijedlog. Mi uređujemo pored toga što usklađujemo sa direktivom EU, uređujemo i ovo što je praksa pokazala rekao bih nefunkcionalnim popravljamo i to i to u više članaka nego članaka koji se odnose na transponiranje direktive. Dakle, a to što ste vidjeli iz procesa javnog savjetovanja dakle mi smo predlagatelji zakona, ovaj visoki dom ga donosi u konačnici kroz dva čitanja. Sve ćemo vidjeti što se može napraviti da on bude bolji kroz ova dva čitanja u zakonu, ali povjerenik za informiranje je bio član radne skupine sa svojim ekspertnim timom, tamo je sjedilo još niz visokostručnih ljudi iz širokog društvenog spektra i nevladine dakle sektor je bio tamo zastupljen, napravili smo ono što u ovom trenutku smo smatrali najboljim kao predlagatelj.
Povreda Poslovnika.
Hvala lijepa, čl. 238.. Državni tajniče, ja razumijem što vi govorite, ali mislim malo omalovažavate ono što sam ja rekla. Ja ništa namjerno krivo ne govorim, znači iščitavam ono što piše u dokumentima koje imamo. U krajnjoj liniji sad ste i rekli ono što sam vam ja rekla, znači nisu napravljene one izmjene koje su potrebne i koje su se predlagale nego ih tek radite. Ja sam pitala zašto od ove EU direktive, to je preko 2.g. prošlo, zašto se nije bar za ovaj prijedlog zakona išlo u malo veće izmjene. Hvala.
I vama opomena jer ovo nije bila povreda Poslovnika nego vaša replika. Slijedeća replika poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Vašoj vladi odnosno kolegama iz HDZ-a ključna je borba protiv korupcije. Tako kažete i tako piše recimo u vašoj strategiji i tako je u teoriji. Međutim kada pređemo u praksu kada počnemo govoriti o ključnim antikoruptivnim mehanizmima kao što je ovaj zakon ne vidim gužvu u HDZ-ovim redovima. Odjednom praksa borbe protiv korupcije, donošenje zakona oko čega ste se svi busali u prsa prije neki tjedan vas toliko i ne zanima. Zašto ne želite i niste uvažili prijedloge koje smo ovdje upućivali i ima li mogućnosti da ono o čemu sam vam govorila u stanici uvažite u konačnom prijedlogu zakona čime bismo postigli cilj da informacije budu dostupne brzo, lako, potpuno i točno hrvatskim građanima.
Odgovor.
Uvažena zastupnice, rekao sam maloprije ovo je prvo čitanje, dakle još su sve stvari otvorene, ali morate, morate svi shvatiti ja želim jednostavno reći kao pravnik ovdje se radi o suprotstavljenim ciljevima. Nije jedina stvar za koju se društvo zalaže da sve informacije javnog sektora budu dostupne, da kolokvijalno kažem da se valjaju po ulici. Dakle tu postoji i druge društvene vrednote koje moramo štititi unatoč toj potrebi da budemo transparentni. I ovaj zakon je kompromis između te dvije potrebe društvene.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Ružica Vukovac.
Zahvaljujem. Poštovani državni tajniče pripremila sam jedno pitanje od kojeg odustajem nakon što sam čula vaš odgovor kolegici Andreji Marić. Znači ona je doista u pravu. U e-savjetovanju odnosno u rezultatima koje ste prikazali nakon provedenog e-savjetovanja, predstavnici vašeg ministarstva konstatiraju da se određene komentare ne može uvažiti iz razloga jer je predmet izmjena i dopuna odnosno donošenja ovog prijedloga zakona upravo usklađivanje sa europskim direktivama i uredbama, a recimo prijedlog da se e-savjetovanje provodi u roku od najmanje 30 ili više dana se ne može uvažiti jer to nije dio europskih direktiva niti jedne od predloženih uredbi. Pa bih vas molila i na tu temu obrazloženje. Hvala.
Odgovor.
Ja mislim, ja sam rekao sve u ovim prethodnim odgovorima na repliku i ne vidim, ne vidim potrebu da više govorim na istu temu. Hvala.
Slijedeća replika, poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Poštovani državni tajniče ja ću ipak onda otvoriti jednu temu, pa vjerojatno ćete nam odgovoriti na to, a to je tema zamjenika koja se otvorila na Odboru za zakonodavstvo na kojem sam ja bila, gdje se otvorila tema zamjenika jer način na koji je predviđeno u ovom zakonu, riječ je o 2 čitanja tako da ja očekujem da će se do drugog čitanja to promijeniti, nije moguće provesti. Dakle, nije moguće da jedan odbor u ovom saboru je taj koji odlučuje i koji, kojemu se onda daje tema zamjenika. Dakle, imaju dvije opcije. Jedna opcija je da zamjenik bude državni dužnosnik, a druga opcija je da kao u nekim drugim zakonima zamjenika povjerenik daje sukladno dakle kao što je Zakon o lokalno regionalnoj samoupravi gdje daje se mogućnost načelnicima odnosno gradonačelnicima da uz zamjenika oni koje eventualno imaju oni koji nemaju imenuju osobu koja ih mijenja kad je on spriječen. Ja pretpostavljam da ste razmišljali o opciji u koju ćete ići pa možda da nam nešto o tome sad u odgovoru na moju repliku kažete. Hvala.
Uvažena zastupnice, dakle da osjetljivo je to područje. Moram vam reći u prvom redu da to je do sada bila pravna praznina. Dakle, to mi u postojećem zakonu koji nije baš kratko na, na društvenoj sceni nismo imali riješenim. Ova radna skupina je na ja bih rekao samoinicijativno ali to je jedan široki spektar ljudi koji sudjeluje u radnoj skupini odlučio se tu stvar regulirati i dali smo jedan prijedlog kao plod naših kompromisa. Dakle, nismo, bili smo dakle pritisnuti željom, a nekako i mišljenjem javnosti da ne treba povećavati broj dužnosnika što bi bilo pravno najelegantnije rješenje. A s druge strane dakle službenik kojeg bi eventualno povjerenik sam sebi imenovano pitanje je da li bi mogao imati sve ovlasti koje ima povjerenik za informiranje kao osoba koju bira Hrvatski sabor. To da li bi odbor mogao ili ne bi mogao, svojevrsno je pravno pitanje ako bi sabor donio zakon naravno da bi odbor mogao i to raditi. Tu će se raditi kompromis, radit ćemo drugačije rješenje [[Upadica: Vrijeme.]] skupa sa svima vama od ovoga koje sad imamo.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Marin Miletić.
Poštovani državni tajniče, ajmo mi hrvatskoj javnosti razjasniti i biti baš plastični. Dakle, imamo povjerenika koji ne reagira javno, ne protestira, ne viče s krovova na premijera koji i dalje ne daje informacije dakle putnih naloga u kompletu svega što se dogodilo u Finskoj. Imamo povjerenika koji ne reagira što su diplomati mažnjavali novac po Australiji i sad se to proglašava državnom tajnom, ali reagira ne znam na pitanje građana treba li, može li susjed imati 2 papige u stanu, 3 mačke, 1 psa ili ne može. Pa nek više izađe iz svog bunkera i neka se bori za slobodu za demokratske procese u našem društvu. Dakle, mislite li vi da bi povjerenik ipak trebao biti hrabriji, jasniji i odlučniji?
Odgovor.
Uvaženi zastupniče, dakle ono što ja mislim ili kolege koji su sa mnom radile na ovom zakonskom dokumentu sadržano je u ovom zakonskom dokumentu. To što vi govorite o nekim konkretnim postupcima koji se u ovom trenutku događaju pred nekim drugim tijelima, to su postupci u tijeku i ja vam kao principijelan pravnik i čovjek na to neću odgovarati.
Slijedeća replika uvažena Ivana Posavec Krivec.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, nažalost kao i mnoge kolege i kolegice prije mene ja ću utvrditi da smo nažalost izmjenama ovoga zakona izbjegli daljnju mogućnost jačanja uloge povjerenika iako je to kroz niz godišnjih izvješća upravo traženo od strane različitih povjerenika. Pa vas stoga pitam zašto niste spremni na odgovarajući način redefinirati prekršajne odredbe i otvoriti mogućnost sankcioniranja tijela odnosno odgovorne osobe novčanom kaznom poput primjerice onoga kako to možemo rješavati predviđeno Zakonom o upravnom postupku o izvršenju rješenja. To bi značilo da Povjerenstvo o odlučivanju o sukobu interesa u predmetima iz svojeg djelokruga rada može kazniti dužnosnike novčano, ali mi ovdje ovim zakonom nismo spremni isto to primijeniti na povjerenike, pitam se zašto, što skrivamo i što onemogućavamo?
… [[Govornik se ne razumije]] uvažena zastupnice, dakle osobno ništa ne skrivam, a i nitko ništa ne skriva kroz ovaj zakonski dokument. Dakle, rekao sam već nekoliko puta, loše se osjećam kad često ponavljam, ali su replike takve naravi. Dakle, radna skupina, jedna široka struktura ljudi iz mnogih društvenih segmenata manje-više pravnici i stručnjaci za ovu ovlast i oni su izradili ovaj dokument kojeg je vlada smatrala dostatnim za upućivanje u saborsku proceduru. On je prošao mnoge saborske odbore i tamo je naravno bilo primjedbi i slične naravi kako i vi iznosite, to je potpuno legitimno. U konačnici, zakon će bit usvojen onakav kakav ovaj visoki dom odluči i sa primjedbama … [[Govornik se ne razumije]] eventualno amandmanima zašto ne.
Slijedi replika poštovane zastupnice Urše Raukar Gamulin.
Zahvaljujem g. predsjedavajući. Poštovani državni tajniče dobar vam dan. Ja bi vas lijepo molila da nam objasnite najjednostavnije moguće hoće li ovim izmjenama biti moguće dobiti od vlade proračun u računalno pretraživom formatu kao što su npr. Excel tablice? Mi to pokušavamo dobiti od ministra financija g. Marića bezuspješno. Zato vas ja lijepo molim, jasno i jednostavno da nam odgovorite da li će to biti moguće? Hvala lijepo.
Odgovor.
Ja ne znam da li je to vidljivo iz starog zakonskog teksta, dal je to vidljivo iz ovih promjena koje se uvode, ali nisam informatički i softverski stručnjak da bi znao odgovoriti na to pitanje u kom formatu Ministarstvo financija i vlada objavljuju, objavljuju proračun i da li su alati koje građani imaju i koje vi imate prikladni i kompatibilni tom obliku prezentacije tih dokumenata, zaista ja vam to kažem ja to kao pravnik ne razumijem, dakle ne znam da li je to dostatno, ali sam siguran da je to u formi vidljivo, da li je moguće preuzimati to morate pitati nekoga drugoga da budem iskren.
Slijedeća replika poštovani zastupnik Vilim Matula.
Zahvaljujem predsjedavajući. Uvaženi državni tajniče, u čl. 16. uz ostalo mijenja se i čl. 32. i kaže da tijela s javnim ovlastima koja posluju na tržištu, primjer FINA-e, FINA je jedno takvo tijelo. Ona ovim izmjenama zakona dobiva mogućnost naplate pristupa podacima koje sakuplja izvan svojih javnih ovlasti, međutim te javne ovlasti nigdje nisu u RH ovaj propisima baš ono jasno definirane i to će, kaže povjerenik će objavit spisak takvih tijela. Ali uglavnom to je potpuno kontra od načela direktive koja ide za tim da svi podaci javnog sektora, pa i one javnih poduzeća da budu dostupni, da budu otvoreni i da budu besplatni.
Odgovor. Imate odgovor državni tajniče?
Da. Mislim da tu, da tu mnogi na, na, na sceni brčemo neke stvari. Dakle, transparentnost je neupitna u pogledu dostupnosti podataka koji, koji trebaju biti javno dostupni od svih javnopravnih tijela, a njih po ovom zakonu ima kao obveznika negdje 6000. Podaci koji su potrebni za ponovnu uporabu kao takvi i mislim da se o njima tu govori i dakle taj zahtjev se podnosi tijelima kod kojih se nalaze takvi podaci ukoliko oni nisu javno objavljeni. Dakle, ovaj zakon, ova direktiva, ove izmjene idu za tim da što više tih podataka budu javno objavljeni i dostupni, a ovo što se govori o troškovima odnosi se samo na ponovnu primarno komercionalnu uporabu tih podatak, ako netko hoće radit biltene od tih podataka pa ih naplaćivati na drugoj strani onda će morati platiti realan trošak koji [[Upadica: Vrijeme]] je potreban samo da mu se udovolji njegovom zahtjevu, a ne ko zarada.
Zahvaljujem državni tajniče, vi ste gotovi. Imamo povredu Poslovnika, poštovani zastupnik odustaje, dobro. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Evo uvaženi Dražen Bošnjaković, predsjednik Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, izvolite.
Hvala lijepo g. predsjedavajući. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav HS na 23. sjednici održanoj 4. studenog 2021. raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama koji je predsjedniku HS dostavila Vlada RH. Odbor je navedeni prijedlog raspravio na temelju svoje nadležnosti iz čl. 60. Poslovnika HS kao matično radno tijelo. Predstavnik predlagatelja naveo je kako su u važeći Zakon o pravu na pristup informacija ugrađene odredbe Direktive 2003/98 Europskog parlamenta i vijeća od 17. studenog 2003.g. o ponovnoj uporabi informacija javnog sektora i Direktive 2013/37 Europskog parlamenta i vijeća od 26. lipnja 2013. o izmjeni direktive o ponovnoj uporabi informacija javnog sektora kojim je osigurana transparentnost i slobodan pristup informacijama javne vlasti. Direktivom 2019/1024 Europskog parlamenta i vijeća od 20. lipnja 2019. o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora navedena direktiva je promijenjena, te se stoga Zakon o pravu na pristup informacijama usklađuje s istom. Prijedlogom zakona također se predlaže izmjena i dopuna pojedinih odredbi navedenog zakona radi uklanjanja uočenih nedostataka u primjeni. Tijekom rasprave istaknuto je kako je potrebno drugačije urediti odredbu Članka 20. prijedloga kojim je dodan Članak 38a. jer nije prihvatljivo da radno tijelo Hrvatskog sabora odlukom određuje zamjenika čelnika neovisnog državnog tijela. Predlaže se odrediti zamjenika povjerenika za informiranje na način kako je npr. određen zamjenik u postupku izbora zamjenika pučkog pravobranitelja ili propisati ovlast povjereniku za informiranje da samostalno odredi osobu koja će ga zamjenjivati u slučajevima iz Članka 38a. Nadalje, navedeno je kako je potrebno preispitati odredbu Članka 6. stavka 2. prijedloga kojim je u Članku 16. izmijenjen stavak 3. s obzirom na to da je navedeno kako će određene informacije biti dostupne javnosti i bez provođenja testa razmjernosti javnog interesa osim ako informacija predstavlja klasificirani podatak ili se može ograničiti temeljem Članka 15. ovog zakona. Istaknuto je mišljenje kako se ovakvim zakonskim rješenjem uvijek mora provoditi test razmjernosti javnom interesa te da se kada je u pitanju trošenje javnih odnosno sredstava poreznih obveznika javni interes podrazumijeva i nema potrebe za provođenjem testa razmjernosti i javnog interesa. Navedeno je kako je potrebno u odredbi Članka 19. prijedloga propisati i povjereniku za informiranje ovlast za podnošenje izvješća Hrvatskom saboru kada on smatra da je to potrebno. Ukazano je na odredbu Članka 49. stavka 1. jedinstvenih metodoloških nomotehničkih pravila za izradu akata koje donosi Hrvatski sabor, a u odnosu na odredbu Članka 20. prijedloga s obzirom na to da ista predstavlja određuju dopunu Poslovnika Hrvatskog sabora. Odbor je većinom glasova, 6 glasova za i 2 glasa suzdržana podupro donošenje ovog zakona. Dakle, kako je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama u prvom čitanju smatramo da i ove prijedloge treba analizirati i vidjeti što je od ovoga prihvatljivo i kako odgovoriti na ona pitanja koja su na odboru ukazana da ih je potrebno još jednom raspraviti svakako do drugog čitanja. Hvala lijepa.
Hvala. Želi li još netko od izvjestitelja odbora uzeti riječ? Nema, onda otvaram raspravu. Prvi za raspravu prijavio se u ime Kluba zastupnika MOST-a, uvažena zastupnica Marija Selak Raspudić.
Ja ne znam je li državni tajnik bio ciničan, ali čuti da ovaj uvaženi dom donosi konačni prijedlog zakona što bi pretpostavljalo da ćemo mi zajedno iznjedriti najbolju verziju doista je preuzetno i eventualno cinično tvrditi u situaciji kad dobro znamo, na što moram podsjetiti s obzirom da redovito podnosimo amandmane i kontra prijedloge, praksa čistog mehaničkog dizanja ruku. To je uvijek slučaj osim kada se recimo radi o Zakonu o obnovi koji je toliko loš i neprovediv da se onda vladajuća većina posvađa sa samom sobom pa sama sebi podnosi amandmane. Takva zbrka u glavi obično ima dijagnozu, a ona sigurno nije vjerodostojnost i suvislost da biste bili saborski zastupnik i donosili zakone u najvažnijem tijelu u zemlji. Ovoga puta osvrnut ću se vrlo konkretno na ovaj zakonski prijedlog jer koliko god nekome pravo na pristup informacijama suhoparno zvučalo, riječ je o jednom od ključnih antikorupcijskih mehanizama što je upravo i razlog zbog kojeg smo podnijeli vlastiti protuprijedlog. Naime, uvodno sam već postavila pitanje što znači pravo na pristup informacijama? To znači kada izbije neka afera kao što je put u Finsku da imate mogućnost brzo i lako, ovo se posebno odnosi na medije, na one istraživačke novinare koji istražuju afere, doći do informacija koje će odrediti konačni tijek te afere odnosno da uopće vidimo što se dogodilo. U Hrvatskoj te informacije ne možete dobiti. I to je problem s kojim se svakodnevno susrećemo. A ovo pristup informacijama je alat koji bi taj problem trebao riješiti. U tom smislu danas ne treba puno duljiti oko ovog zakona. Riječ je o jednom relativno konkretnom uratku na razini onoga što članica EU mora prihvatiti u svoje zakonodavstvo. Nema se u tom smislu puno za reći o glavnini ovog zakona koji se odnosi upravo na daljnju recepciju europskih direktiva. Međutim, potpuno je druga stvar kada su pitanju odredbe ovog zakona koje mi kao država samostalno propisujemo. Ima tu dobrih stvari, biti ću poštena, ali vrlo malo. S druge strane jedan dio odredbi zakona nam je neprihvatljiv, a neka zakonska rješenja za koja smatramo da su morala biti djelom ovog prijedloga uopće se ne uređuju te ih vlada očigledno svjesno ignorira. Mi u Klubu MOST-a potrudili smo se sastaviti naš vlastiti prijedlog koji uključuje dobar dio toga što ovim zakonskim prijedlogom vlada ne uređuje, a u stvarima u kojima se ne slažemo s vladinim prijedlogom predložili smo bolja rješenja. Pa ćemo vidjeti doista državni tajniče je li ovo što ste rekli bilo tek retorička figura ili ste sposobni za dijalog kada govorimo o pitanju rješavanje korupcije u Hrvatskoj. A sudeći po količini HDZ-ovaca koji su trenutno prisutni kada korupciju zakonima rješavamo u praksi za razliku od onoga kada je trebalo lamentirati o strategiji ne bih bila sigurna da je to slučaj. Idemo redom oko problema i prijedloga rješenja. Prvo, dugotrajnost postupka, prije svega mislim ili se barem nadam da se svi mi ovdje u saboru slažemo kako ostvarivanje prava na pristup informacijama podrazumijeva da informacije moraju građanima biti dostupne lako, brzo, potpuno i točno. U protivnom ako neka od ovih pretpostavki dostupnosti nije zadovoljena ne možemo govoriti da pravo na pristup informacijama postoji u materijalnom smislu nego je to pravo samo birokratska forma koja ako se ne može učinkovito ostvariti ne može se ni smatrati subjektivnim pravom kako ga vidi naš Ustav. Uostalom, nemaju građani vremena, hajmo biti malo realni, istjerivati svaku pojedinačnu informaciju nego im informacije trebaju isporučiti na dlanu i to danas u virtualnom vremenu jednim klikom miša. Da, sve informacije od putnih naloga do detaljne analize proračuna. Živimo u virtualnom vremenu, vrijeme je da iskoristimo njegove prednosti. A što nam u tom smislu donose ove izmjene zakona? Ako pogledate Članak 8. ovog prijedloga kojim se mijenja Članak 25. aktualnog Zakona o pravu na pristup informacijama u oko upadaju dvije promjene. Prva, da se roku u kojemu povjerenik za informiranje mora odlučiti o žalbi udvostručuje tj. produžuje se sa sadašnjih 30 na čak 60 dana. Druga bitna promjena odnosi se na mogućnost odnosno nemogućnost podnošenja žalbe povjereniku u slučaju kada tijela javne vlasti o zahtjevu za pristup informacijama ne odlučuju upravnim aktom odnosno rješenjem nego umjesto toga dostavljaju korisniku informacije kao neupravni akt odnosno obavijest. Ovaj prijedlog zakona protiv takvih neupravnih akata predviđa podnošenje prigovora i to prigovora iz Zakona o općem upravnom postupku o kojem onda tijelo javne vlasti mora odlučiti rješenjem na koje se eventualno može izraziti žalba. Kao što vidimo obje ove male, naizgled male promjene znatno će otežati i produžiti rokove ostvarivanja prava na pristup informacija te nam ove odredbe kao takve jesu neprihvatljive i smatramo ih suprotnima svrsi zakona. Predlažemo stoga da se do drugog čitanja u Članku 8. izbriše stavak 2. kojim se produžuje rok za odlučivanje o žalbi. Što se tiče stavka 1. u istom Članku 8. i ove situacije s prigovorom, predlažemo da se do drugog čitanja i takvo rješenje ukloni, a umjesto toga da predlagatelj razmotri potencijalna rješenja ovog problema s neupravnim aktima. Mi predlažemo 2 moguća rješenja koja bi nam bila prihvatljiva. Prvo, da se zakonom propiše da se o svakom zahtjevu bez iznimno donosi rješenje protiv kojega onda uvijek postoji pravo na žalbu. Ovo je rješenje koje smo mi predložili u svome zakonu. Drugi prijedlog je nešto blaži, ali ipak prihvatljiv, a podrazumijeva da se zakonom jasno i precizno propiše mogućost podnošenja žalbe povjereniku i protiv neupravnih akata kako bismo izbjegli ovaj međustadij s prigovorom koji već od korisnika informacija zahtjeva i ozbiljnije pravničko znanje i snalaženje odnosno pojednostavljeno destimulira naše građane da se uopće odvaže na traženje informacija. A i naše medije koji bi te informacije trebali onda moći prenijeti građanima. Ako imate iskrene namjere s ovim zakonom prihvatit ćete za početak ove prijedloge jer cilj i svrha Zakona o pravu na pristup informacijama ne smije biti da tražitelji i korisnici informacija za svaki pa i najmanji podatak moraju cipelariti i rudariti po institucijama često istjerujući informacije žalbama i upravnim sporovima. Da, dame i gospodo to je hrvatska stvarnost. Nego bi smisao zakona trebao biti da su informacije ako je to moguće dostupne i objavljene javno i bez potrebe da ih netko traži posebnim zahtjevom. Ako to nije moguće onda građanima moraju biti dostupna objašnjenja gdje relevantne informacije mogu dobiti. Drugo, na što ću se posebno osvrnuti je ovlast povjerenika za kažnjavanje. Osim ovih diskutabilnih odredbi koje otežavaju ostvarivanje prava na pristup informacijama i produžuju rokove za dobivanje informacija, dosta smo neugodno zatečeni da Ministarstvo pravosuđa i vlada nisu uopće poslušali ne naše apele, na to smo već navikli, nego apele dosadašnjih povjerenika za informiranje koji već godinama upozoravaju da nemaju adekvatno zakonsko oruđe protiv čelnika tijela javne vlasti koji uporno i svjesno odbijaju dostavljati informacije i krše zakon. O čemu se radi, u čemu je problem? Najbolje će vam biti da ne objašnjavam ja nego ću citirati povjerenike koji su o svemu govorili javno i u medijima ovdje u sabornici, dakle njihove apele ignorirate. Bivša povjerenica za informiranje prof. Anamarija Musa u intervjuu 2018. ovim riječima opisuje problem s prekršajnim kažnjavanjem, međutim i u onim slučajevima u kojim ga uspijemo pokrenuti prekršaji je postupak dug i uglavnom pada u zastaru. Izmjenama 2015. godine dodatno su nam svezane ruke u tom pogledu jer ne možemo kažnjavati tijelo nego samo čelnika ili drugu odgovornu osobu koja vrlo često u trenutku donošenja presuda više nije čelnik pa sve postaje besmisleno. Smisao je pravovremeno kazniti tijelo, sustav koji se opire zakonu, a ne samo pojedinca. To vam povjerenica za informiranje govori. Pa i aktualni povjerenik Zoran Pičuljan na sličnom je tragu u intervjuu 2019. govorio. Sankcioniranje mora biti učinkovito ili ga ne treba biti. Dakle, ovdje imamo 2 istovrsna apela koja dolaze od bivše povjerenice i od aktualnog povjerenika. Ti apeli dolaze iz njihovih stručnih i praktičnih iskustava. A ovoj vladi zakon ni na koji način ne adresira problem neučinkovitih sankcija za nedostavljanje informacija. Mi u Klubu MOST-a u naš smo zakonu predložili da se povjereniku dodijeli posebna ovlast za izricanje upravne novčane kazne tijelima koja ne dostavljaju informacije i ne izvršavaju naloge povjerenika za informiranje. Takve tip kazni već posjeduje naše zakonodavstvo u Zakonu o GDPR-u itd. Znači samo nešto što već postoji trebamo implementirati u ovom slučaju. Ukoliko niste sposobni za dijalog o ovim vrlo konkretnim prijedlozima koje ću nastaviti u pojedinačnoj raspravi onda je pravo na pristup informacijama tek suhoparna floskula i ostaje mrtvo slovo na papiru kao antikorupcijska mjera.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika Centra i GLAS-a, poštovana zastupnica Anka Mrak Taritaš.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege, kad raspravljamo o ovoj izmjeni i dopuni zakona možemo raspravljati onako u meko, a možemo raspravljati i u tvrdo. Prvo i osnovno bilo bi recimo izuzetno dobro, mi imamo na dnevnom redu Hrvatskog sabora i izvješće o radu povjerenika za 2020. godinu. I zamislite, ne trebate imati baš preveliku pamet, iskustvo i sve ostalo da smo imali prilike prvo raspravljat o izvješću, a onda raspravljati o ovoj izmjeni i dopuni zakona i vezati jedno s drugim jel jedno s drugim ima veze. Zatim kroz i javnu raspravu koja je bila i kroz raspravu na odborima vidjeli smo, ja to neću nazvati sukob, ali razmimoilaženje u mišljenju između povjerenika za pravo na pristup informacija i predlagatelja u nekoliko stvari gdje smo i na odboru gdje je povjerenik bio, na kojem sam i ja bila, koji je jasno iskazao neke svoje dileme i sve ostalo, meni se nekako čini da bi bilo normalno ili živimo u nekoj zemlji gdje je sve nenormalno normalno ili obrnuto da su se malo sjeli i razgovarali i dogovorili i to je taj povjerenik koji ima određeno iskustvo, koji zna koji su mu problemi u zakonu i koji jednako tako bi volio imati neke odredbe koje mu daju nekakve bolje alate i u tome apsolutno, nismo mi suci tog tzv. razmimoilaženja ili ne znam dal je uopće razmimoilaženje ili možda do drugog čitanja bude drugačije, ali jednako tako treba poslušat ljude koji svakodnevno rade s tim zakonom što oni misle i što im u tom zakonu kao alat im je potrebno. Zatim iz izvješća, kad uzmete izvješće povjerenika za prava na pristup informacija tamo jasno stoji da 5845 tijela su tijela koji su obveznici dostavljanja podataka, a zakon je stupio na snagu 2013. i još uvijek 414 tijela koji su obveznici nemaju povjerenika. Ajdmo vidjeti ljudi moji 2013. zakon je stupio na snagu, mi raspravljamo 2021., mi još uvijek imamo tijela koji nemaju povjerenika. Dakle, tamo se može netko obraćati do sudnjeg dana i neće dobiti informaciju jer nema osobe kojoj to treba dati. Dakle, to je ovako nekakav okvir i nekakav formalni dio i onaj dio koji svakako treba naglasiti. Što je smisao ovog zakona? Smisao je da bude, da podaci koje naše građani i nas same zanimaju budu javno dostupni, da ih se lako može dobiti, da ih se može dobiti na vrijeme. Kroz direktivu i kroz ovu izmjenu se otvara ova tema odnos transparentnosti i pravo na zaštitu osobnih podataka. Ali ajdemo raspravljati o jednoj temi koja uopće ne zadire u to sve zajedno. To su, to su proračuni, to je javni novac. Mi smo imali jednog dužnosnika koji nije više među nama, koji je bivši gradonačelnik Grada Zagreb, koji je pokoji i zaista nema potrebe ga ponovo provlačiti kroz ovu govornicu i kroz javni prostor i običaji koji su građani Grada Zagreba imali gradonačelnik daje. Vidim da su ti dobri običaji krenuli i dalje. Naš premijer s ove govornice vrlo često postavlja se na isti način da on nekom nešto daje. Ne daje on nikom ništa. On je predsjednik vlade kao što su načelnici i gradonačelnici i upravljaju proračunima. Proračune pune građani RH i građani RH imaju pravo znati kako se njihovi novci troše, točka. Ne treba tu više niti davati niti oduzimati. I stoga pravo da oni znaju kako se novci troše je jedna od stvari koji jasno mora biti svaki povjerenik za pravo pristup informacija i to je, to je ako, ako do toga, načina na koji se proračunski novci troše građani ne mogu dobiti informaciju, ako ne mogu dobiti informaciju u pravo vrijeme onda mi možemo i dalje imati i Zakon na pravo na pristup informacija, možemo imati i sve drugo, ali otprilike džaba krečimo. U jednom od odgovora na jednom od odbora je rečeno da kad, kad je bila rasprava onda je rečeno da će slijedeća godina biti godina proaktivne objave podataka. E baš me zanima kakva će to godina biti proaktivne objave podataka jel ne znam da trebamo propisati posebnu godinu proaktivne objave podataka, ta proaktivna objava podataka je trebala biti i prije, a treba biti i u buduće i ne trebamo propisivati nikakvu godinu ne znam što je s tim se mislilo. Dakle, ja tu neću ponavljati one stvari koje je povjerenik rekao i rekao što njemu u ovom zakonu smeta i ono što misli da bi trebalo biti drugačije definirano. Ja se nadam da će se to riješiti do drugog čitanja i da nećemo ponovo slušati taj jedan, neću reći, ali jedan prijepor i jedno razmimoilaženje. Ponovit ću neke stvari koje su tehničke naravi jer dakle u zakonu imate i neke stvari koje je relativno i jednostavno je moguće riješiti, ali na to treba ukazati, tako da između prvog i drugog čitanja se to može definirati. Jedno od stvari je ono što sam i postavila pitanje državnom tajniku, a to je zamjenik povjerenika. Dakle, meni je jasno da povjerenik mora imati svog zamjenika iz jednostavnog razloga, čovjek može biti, živimo u vrlo, vrlo nezgodno vrijeme, može biti bolestan, može biti odsutan, može biti duže na nekakvim, nekakvim stvarima i za to vrijeme treba biti netko drugi. Ta ideja da se ne povećava broj dužnosnika, ajd mogu razumjeti, ali u toj sili dužnosnika, ali okej, ali onda to treba regulirati na način na koji je to prihvatljivo. Mi imamo tu neku inovativnost u sebi, pa onda u svakom zakonu imamo nekakvu potrebu da dajemo nešto novo i da dajemo nešto drugačije. Ja nekako mislim da ta horizontalna usklađenost zakona je izuzetno važna, pa kad već imamo u nekom zakonu nekakav prijedlog, pa onda bi bilo dobro da taj prijedlog imamo i u ovom, dakle govorimo o onom prijedlogu koji je u Zakonu o lokalnoj odnosno regionalnoj samoupravi i mislim da bi onda to bio jedan od momenata ako ne želi se imati dužnosnik da to bude i to mi se čini da bi bilo ispravno, ali apsolutno prepuštam do drugog ali ovo naglašavam iz razloga što bi bilo dakle taj odgovor i očekujem što se je odradilo, što se napravilo i da se o tome razmisli do drugog čitanja zakona jer ima vremena to riješiti. Drugo je odredba članka 19. odnosno koji se referira na staru odredbu članka 35. stavak 3., a to je izmjena koja je u ovom Zakonu odnosno sada je definirano kada Sabor to zatraži od povjerenika onda povjerenik može dati i izvješće o nekim drugim stvarima. Moram priznati da mi nije bilo do kraja jasno zašto je to uopće mijenjano i zašto ima potrebe da se to sve zajedno mijenja. I treća stvar koju cijenim da je izuzetno bitna i izuzetno važna. Ako povjerenik za informiranje nema određene alate u svojim rukama džaba je to sve zajedno, pogotovo ako imamo te spore procese koje imamo. Dakle, neće nama pomoći ni digitalizacija, neće nama pomoći ništa ako su naši procesi tako spori da oni traju godinama. Zašto neki procesi trebaju trajati godinama ne razumijem. Ali je apsolutno činjenica da nakon što sve to završi i nakon što određenu kaznu treba platiti odnosno čelnik, taj čelnik je već negdje drugdje otišao i sve ostalo. Dakle, mora imati alat da radi odmah, da odmah reagira i da odmah ima mogućnost zaista i određenih sankcija kao što su u nekim drugim zakonima. Dakle, može se prepisati i to govorim o toj horizontalnoj usklađenosti. Možda je došlo vrijeme da nam zakoni međusobno budu usklađeni, pa kada imamo na jedan način regulirano u jednom zakonu da to probamo imati regulirano i na 2., 3. i 4., a ne da svaki put da izmišljamo toplu vodu. Pa nisu ovi zakoni autorski uradak nekog pa da se onda on hvali kako je dao neku odredbu i neki drugačiji način. Dakle, ono što mora imati, mora imati alat da radi odmah ili je to sve zajedno imat ćemo zakon, imat ćemo usklađenosti sa direktivama i onda će neko drugo izvješće, neki drugi povjerenik reći ljudi moji, ja tamo čučim, ja tamo sjedim, odrađujem svoj posao alat u rukama nemam. Hvala lijepo.
Slijedi rasprava. U ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta poštovane zastupnice Ružice Vukovac.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege zastupnici. Dakle, sloboda informiranja, time i pravo na dostupnost informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti jedno je od temeljnih ljudskih prava koje osim Ustava Republike Hrvatske propisuju i Europska konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, Konvencija o pristupu na pravo na informacije te međunarodni ugovori. Zakon o pravu na pristup informacijama definira pravo na pristup informacijama kao pravo korisnika da traži i dobije informaciju u posjedu tijela javne vlasti, kao i obvezu javne vlasti da mu proaktivno ili po zahtjevu omogući pristup zatraženoj informaciji, ali i obvezu određenog kruga tijela javne vlasti da uključuju javnost u proces donošenja odluka u okviru savjetovanja s javnošću. Navedena je zakonska obveza regulirana člankom 11. Zakona o pravu na pristup informacijama. Izmjenama i dopunama Zakona još 2015. godine dodatno je konkretizirana na način da su jasnije definirane obveze u pogledu savjetovanja s javnošću. Zakon je u ovom dijelu izmijenjen na način da je sužen krug obveznika provedbe savjetovanja, precizirana je vrsta akata prilikom čijeg donošenja ili usvajanja je potrebno prethodno provesti savjetovanje s javnošću i jasnije je uređen sadržaj savjetovanja odnosno dokumenti koji se moraju objaviti prilikom otvaranja i po završetku savjetovanja, kao i sam način provedbe. Također je jasno naznačena razlika između provedbe savjetovanja prema Zakonu o pravu na pristup informacijama i provedbe savjetovanja prema Zakonu o procjeni učinaka propisa. Utvrđena je obveza proaktivnog objavljivanja dokumenata koji se stavljaju na savjetovanje s javnošću kao dio redovitog informiranja javnosti o radu tijela javne vlasti. Tijela državne uprave, druga tijela državna, zatim jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave i pravne osobe s javnim ovlastima dužne su provoditi savjetovanje s javnošću pri donošenju zakona i podzakonskih propisa, a pri donošenju općih akata odnosno drugih strateških ili planskih dokumenata kada se s njima utječe na interese građana i pravnih osoba. U pravilu radi se o aktima koji imaju karakter propisa, kao i općim aktima i strateškim i planskim dokumentima kada utječu na interese građana i pravnih osoba. U odnosnu na opće akte savjetovanje se provodi kada se radi o obvezujućim aktima opće primjene na odrediv ali ne konkretno poimenično dakle određen krug osoba odnosno subjekata a koji utječu na njihove interese uključujući njihova prava i obveze. Dakle, osim zakona, uredbi i podzakonskih akata državne uprave, drugih državnih tijela i pravnih osoba s javnim ovlastima to uključuje i odluke predstavničkih ili izvršnih tijela kojima se utvrđuju pravila za izvršenje kakve obveze ili ostvarivanje kakvog prava odnosno kakvog postupanja tijela prema fizičkim i pravnim osobama. Druga kategorija akata su strateški i planski dokumenti kojima se utječe na interese građana i pravnih osoba. To znači da strategije, planski i programski dokumenti kojima se usmjerava i određuje razvoj neke politike, djelatnosti odnosno razvoja predstavljaju dokumente za koje je nužno potrebno provesti savjetovanje s javnošću kao što su primjerice Strategija suzbijanja korupcije, Strategija razvoja turizma, Strategija razvoja Hrvatske, Nacionalni plan za borbu protiv diskriminacije, Nacionalni plan za zaštitu i promicanje ljudskih prava itd. S obzirom da Zakon o pravu na pristup informacijama ne predviđa supsidijarnu primjenu odredbe članka 11., već upravo navodi da provedba savjetovanja s javnošću osim internetske može biti upotpunjena i drugim oblicima odnos općeg režima savjetovanja prema Zakonu o pravu na pristup informacijama i posebnih režima valja tumačiti na način da se provedba savjetovanja dakle javne rasprave prema posebnom propisu koja nije sukladna proceduri za savjetovanje s javnošću prema Zakonu o pravu na pristup informacijama u osnovnim elementima ne može smatrati ispunjenjem obveze prema Zakonu o pravu na pristup informacijama, već se očekuje da se povrh posebnih procedura omogući internetsko savjetovanje sukladno čl. 11. Pojednostavljeno to znači da se uključivanje javnosti prema posebnim propisima ako ono nije provedeno prema osnovnim elementima Zakona o pravu na pristup informacijama u smislu načina provedbe trajanja savjetovanja i objave izvješća o provedenom savjetovanju s razlozima zašto dio zaprimljenih priloga nije moguće uvažiti, ne može smatrati ispunjenom zakonskom obvezom onako kako je to propisano Zakonom o pravu na pristup informacijama. Tijela javne vlasti iz st.1 ovog članka dužna su provesti savjetovanje s javnošću u pravilu u trajanju u 30 dana. Osim u slučajevima kad se savjetovanje provodi sukladno propisu kojim se uređuje postupak procjene učinaka propisa. Savjetovanje s javnošću onako kako je to propisano Zakonom o pravu na pristup informacijama traje u pravilu 30 dana. Savjetovanje može trajati kraće samo onda kad su nastupili izvanredni uvjeti radi kojih nije moguće provesti savjetovanje u zakonskom roku i u tom slučaju je razloge za skraćeno trajanje savjetovanja nužno i jasno obrazložiti u obrazloženju uz dokument koji se stavlja na savjetovanje. Dakle, da se razumijemo ovo nije hitna procedura kako ste krivo odgovorili u E savjetovanju odnosno u rezultatima provedenog E savjetovanja nekim od komentatora. Dakle, hitna procedura je propisana Poslovnikom Hrvatskoga sabora. Izvanredne okolnosti mogu biti primjerice potreba ispunjavanja uvjeta za korištenje Europskih fondova ili drugih obveza po Međunarodnim Ugovorima. Elementarna nepogoda ili neki drugi opravdani razlog, razlozi. Puko kašnjenje u izradi nacrta ne može se smatrati opravdanim razlogom za skraćivanje vremena trajanja savjetovanja. Drugim riječima, skraćeno trajanje savjetovanja nije prihvatljivo ako se ono događa uslijed nekvalitetnog planiranja rada u tijelu. U praksi Povjerenika za informiranje uočen je problem i potrebe ponavljanja savjetovanja za propis, odnosno akt u drugom čitanju ili ponovljenom postupku donošenja. Stav je Povjerenika za informiranje da ako sadržaj konačnog nacrta odnosno prijedloga akta za koji je proveden postupak savjetovanja s javnošću sukladno odredbi čl. 11 Zakona o pravu na pristup informacijama u osnovi odgovara ranijem nacrtu propisa uz eventualne dorade i izmjene koje su rezultat postupka savjetovanja i drugih oblika javne rasprave, a koji su naknadno upućeni u postupak i tu nije potrebno ponovno provoditi postupak savjetovanja s javnošću. Međutim, ukoliko se novim Prijedlogom ili nacrtom propisa predlažu odnosno predviđaju nova i dodatna rješenja određenih pitanja o kojima se javnost nije prethodno, o kojima se javnosti nije prethodno dala mogućnost izjašnjavanja dakle stavljanja primjedbi i davanja mišljenje, mišljenja putem internetskog savjetovanja, potrebno je provesti novo savjetovanje s javnošću. Također ukoliko je od prvog savjetovanja s javnošću proteklo toliko vremena da su se okolnosti u tolikoj mjeri izmijenile tako da se opravdano može očekivati da bi javnost na određena pitanja ili rješenja mogla reagirati na drugačiji način, potrebno je provesti novo savjetovanje s javnošću. Za propis ili akt čijem usvajanju prethodi procjena učinaka propisa savjetovanje s javnošću provodi se sukladno Zakonu o procjenu učinaka propisa. Prilikom donošenja spomenutih akata česta su kršenja ovih zadanih procedura. Najčešća su ona u kojoj se skraćuju rokovi trajanja savjetovanja s javnošću. Osim skraćivanja postupka savjetovanja događa se da se ne primjeni potpuni postupak procjene učinaka propisa i mi kao zastupnici ne dobijemo obrazac procjene, odnosno iskaz o procjeni učinaka propisa iako je navedeno definirano člankom 14..174. Poslovnika Hrvatskog sabora. Rezimirajući sve navedeno sa žaljenjem konstatiram kako predlagatelj ovih izmjena nije predvidio i izmjenu st.3 čl. 4 koji propisuje trajanje javnog savjetovanja na način da riječi „u pravilu u trajanju od 30 dana“ zamijenite riječima u „u trajanju od najmanje 30 dana“ i time onemogućite manipulaciju javnim tijelima, a sve u cilju osiguranja otvorenosti i transparentnosti postupaka procjene učinaka propisa za zagovaranje stajališta javnosti i zainteresirane javnosti prilikom izrade zakonodavnih prijedloga. Potpuno je krivi pristup i neće nas dovesti do željenog cilja ukoliko nastavimo negirati manjkavosti a ovo se posebno odnosi na najviše dužnosnike u sustavu. Zahvaljujem.
Slijedeću raspravu u ime Kluba zastupnika SDSS-a ima poštovani zastupnik Milorad Pupovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državne tajniče, poštovane kolegice i kolege. Iznimno važan Zakon i iznimno značajne dopune istoga u skladu sa direktivom EU, kojime se s jedne strane proširuje opseg dostupnih podataka, a s druge strane unapređuje tehnologija ili tehnika dolaženja do tih podataka koje tijelima javne vlasti zakonodavac nalaže. Sasvim sam siguran da ovo neće biti zadnja izmjena u vremenu u kojem živimo, moguće ako ne do kraja ovog mandata, sasvim sigurno u slijedećem mandatu mogu uslijediti nove izmjene zbog dinamičnosti izmjena načina na koji se obrađuju, pohranjuju, obrađuju i prezentiraju informacije koje ne samo tijela javne vlasti, državne institucije općenito nego i svi mi zapravo proizvodimo, generiramo na različite načine, a novim oblicima pametnih tehnologija one su obrađuju bilo pohranjivanjem, bilo analizom, bilo općenito prezentacijom. Kao što je ovdje netko već rekao, a ja smatram da je neophodno ponavljati raspolaganje informacijama i upravljanje informacijama danas su vjerojatno u istom rangu kao nekada pitanje tko koliko raspolaže zemlje, tko koliko raspolaže radne snage, tko koliko raspolaže tehnike i tehnologije strojeva ili bilo čega drugog npr. štamparskog stroja ili posjedovanje određene količine novaca. I zato je iznimno važno da oni koji raspolažu informacijama, koji proizvode informacije za širu javnost te informacije učine dostupnima. To znači svi mi ovdje, sva vladina tijela ukoliko to zakonom iz određenih razloga nije ograničeno, a ti razlozi su temeljeni u ustavnim odredbama ili međunarodnim ugovorima. Ista stvar vrijedi i za upravljanje informacijama. To praktički znači da svatko od nas koji ovdje raspravljamo o ovom zakonu ili donosimo amandmane ili primjedbe na ovaj zakon doprinosimo tome koliko će i kako će ta informacija biti upravljana, uključujući i povjerenika i povjerenstvo općenito. Odredbe koje se tiču vremena u kojem će se odgovoriti na žalbe jeste mali segment u procesu upravljanja informacijom. Zato ću u ime Kluba SDSS-a za javnost i za nas koji smo ovdje istači, to su posebno važni članci ovoga prijedlog izmjena Zakona o pravu na pristupu informacijama, Članak 11., Članak 12., Članak 13., Članak 14. i Članak 16. Članak 11. definira informacije koje nadležno tijelo ima obavezu učiniti dostupnim za ponovnu javnu upotrebu. Ovaj zakon i izmjena ovog zakona u dobroj mjeri se odnose upravo na to. Na mogućnost korištenja ponovne, ponovnog korištenja podataka koji iz različitih razloga netko treba ili netko ima razloga da ih koristi, a nove tehnologije to omogućavaju. Članak 12. posebno definira alat preko kojega će se ti, ta ponovna upotreba omogućiti, a to su portali ili portal otvorenih podataka. Portal otvorenih podataka u tom smislu je ne samo zakonski nego informacijski veoma značajna obaveza koja se stavlja pred vladu i veoma značajno sredstvo preko kojega svatko od nas, svaki građanin može zapravo koristiti i ima prozor, ima kanal, ima vrata preko kojih, kroz koja može uđi i doći i ponovo koristiti podatke koji su generirale u različitim segmentima od odluka od javnog interesa i važnosti do financijskih odluka zainteresirani građani, zainteresirane istraživačke ustanove, zainteresirane tvrtke i subjekti različite vrste. Ono na što bih posebno upozorio pažnju da ne elaboriram druge članke jer vrijeme mi prolazi, jeste pitanje Članka 8. i Članka 20. Članak 8. prema mišljenju povjerenika i povjerenstva smatra da je rok od 30 dana prekratak s obzirom na količinu žalbi i na rizike koje ta kratkoća stvara povjereniku i povjerenstvu na obradu tih podatka i odgovaranje u zadanom zakonskom roku od 30 dana što može povećati broj različitih tužbi i opteretiti sudove. Ja bih bio, ja razumijem tu argumentaciju, ali bih bio istovremeno i oprezan sa produženjem roka na 60 dana jer to je dosta dug rok. I kao što ovo prvo jeste objektivan razlog za razmišljanje tako i ovo drugo može doista učiniti zahtjev npr. za novinara manje relevantnim. Ako nešto imate u pravo vrijeme i u pravom momentu onda imate, a ako ga nemate onda ga više nemate. I iz tog razloga mi se čini da bi trebalo razmisliti da li postoji bolja solucija od ove koju predlažete. Što se tiče Članka 20. kojim se regulira pitanje koje smo sinoć raspravljali, jučer popodne raspravljali na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav, da li povjerenik, da li je dobro da povjerenik donosi odluku o imenovanju svoje zamjenice ili zamjenika u vremenu kada ne obavlja ili je spriječen ili spriječena obavljati svoju dužnost kraćem od 6 mjeseci. To mi se čini u redu, ali više nisam siguran da je u redu da povjerenica ili povjerenik u ovom slučaju povjerenik donosi istu odluku nakon što njemu ili njoj istekne mandat da onda imenuje nekoga tko će biti odnosno predlaže odboru, saborskom odboru, u ovom slučaju Odboru za Ustav i Poslovnik, nekoga tko će to činiti uz prethodno mišljenje Odbora za informiranje i mediju. Jučer smo o tome raspravljali, predsjednik odbora je nešto o tome govorio u svojem izvještaju, neki kolege su iznosili argumente jedne vrste i druge vrste, ali mislim da bi taj dio zapravo trebalo drugačije riješiti. Sam predlagatelj je oko toga imao dileme, nije siguran da li je ovo najbolje rješenje i da li je u cijelosti u skladu sa drugim zakonima ili ne, ali ja i Klub SDSS-a vidimo određene rizike u tome da se to čini ne samo u slučajevima kada je vrijeme obavljanja zamjeničke dužnosti kraće od 6 mjeseci nego i u vremenu kada završava ili kada je istekao mandat povjerenika. To bi trebala biti briga HS. HS bi morao imati zadane rokove do kojih treba obavljati svoje poslove. Prenošenje to na Odbor za Ustav i Poslovnik je moguće i u skladu je sa razumijevanjem stvari da odbori trebaju imati snažniju ulogu u saboru, pa onda mogu izvršiti ovu vrstu imenovanja, ali predlažem da o tome do drugog čitanja još ozbiljno raspravimo prije nego što donesemo konačnu odluku. Zahvaljujem.
Slijedeća rasprava je u ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata, poštovana zastupnica Ivana Posavec Krivec.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Danas kao što je potpuno jasno raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama. Stoga pozdravljam državnog tajnika, ali pozdravljam i drago mi je vidjeti ovdje i povjerenika koji prati ovu raspravu i vjerujem da će i on uočiti da smo mnogi pratili i njegove rasprave i da smatramo da ovim izmjenama zakona zapravo nije odgovoreno na sve ono na što je između ostalog i on ukazivao. Naime, dugogodišnja primjena ovog zakona, a posebno u segmentu praćenja i nadzora primjene, kao i zaštite prava na pristup informacijama i odgovornosti za kršenje zakona, te izvršavanje naloga i odluka povjerenika pokazuje kako prostor za doradu postoji u zakonskom rješenju u cilju odgovarajuće veće efikasnosti u ostvarenju prava na pristup informacijama. Ovdje smo danas čuli što su to informacije, što je to pravo na pristup informacijama i što one znače u razvoju jedne demokratske zemlje, zemlje koja se bori protiv korupcije, zemlje koja želi biti transparentna. Stoga naglašavam da je povjerenik za informiranje kroz svoja godišnja izvješća, a kolegica je ovdje naglasila da nažalost iako je na dnevnome redu, mi još nismo raspravili godišnje izvješće za 2020.g., naime povjerenik je ukazivao na određene slabosti postojećeg normativnog okvira koji ukazuje jasno i preciznije reguliranje pojedinih pitanja. Ovu obvezu ugradnje direktive u zakon trebali smo iskoristiti i kao priliku za uklanjanje upravo tih određenih slabosti. Jesmo li to iskoristili? Mi u Klubu Socijaldemokrata smatramo da nismo. Nažalost, jačanje uloge povjerenika ne rješavamo ponovno ni ovim zakonom. Ovdje sada čujem iz redova vladajućih struktura da očekujemo još izmjene ovoga zakona možda i do kraja ovog, ali zasigurno u slijedećem mandatu. Dakle, iako uočavamo nedostatke mi iznova i uvijek se pozivamo na neke buduće izmjene zakona u kojima ćemo te nedostatke rješavati. Kao što sam pitala i u replici pitam i sada u ime Kluba Socijaldemokrata, zašto odgađamo implementaciju nekih potrebnih stvari? Primjerice, mi smatramo da je potrebno jačanje uloge povjerenika instrumentima nadzora i učinkovitosti pristupa informacijama i to prvenstveno propisivanjem instituta izvršenja rješenja i novčanog sankcioniranja i uvođenjem jedinstvenog e-upisnika koji bi uz osiguravanje jednobraznog postupanja tijela javne vlasti imao i edukativni i nadzorni karakter. Dodatno, kao instrument jačanja efikasnosti pristupa informacijama trebalo bi objavljivati listu tijela javne vlasti koje ne izvršavaju naloge povjerenika. Da takvih tijela javne vlasti ima svi skupa svjedočimo, svaki dan tome svjedočimo, ali obzirom da nema nikakvih sankcija onda se i čelnici tijela javnih vlasti na taj način mogu i ponašati. Danas ovdje čujemo i kako je informacija važna poluga, kako informacija nosi moć, pa onda usput iako nije tema ovog zakona pitam u kojem su položaju zastupnici u HS kada od vlade ne mogu dobiti informaciju kroz zastupnička pitanja, kroz instrument koji nam daje Poslovnik ovog HS. Prolazi puno, puno više od 30 dana kada dobivamo odgovor na neka pitanja koja su nam nužna da bismo mogli obnašati svoju dužnost zastupnika u hrvatskom parlamentu. Za rješavanje, za rješenja povjerenika kojim se meritorno rješava zahtjeva u manjoj mjeri, a osobito rješenja kojima se nalaže tijelima javne vlasti da u određenom roku riješe zahtjev, a ako tijelo javne vlasti to ne učini znači ne postoji mogućnost primjene instituta izvršenja rješenja sukladno ZUP-u kao općem zakonu. Obzirom na stajalište visokog upravnog suda o neprimjenjivosti odredbe ZUP-a na mogućnost izvršenja rješenja povjerenika, te upućivanja korisnika na podnošenje nove žalbe, žalbe zbog šutnje uprave ili pokretanja prekršajnog postupka izdavanjem prekršajnog naloga ili pak povjerenika da podnese prekršajni nalog nadležnom prekršajnom sudu postojanje pravomoćnog rješenja koje se ne može izvršiti čini cijeli proces neefikasnim, demotivirajućim za korisnike. On nikako s obzirom na sve ove okolnosti ne može biti pravovremen. To dovodi do zablude i zlouporabe sustava od strane pojedinih tijela javne vlasti. Stoga bi trebalo zakonski regulirati postupak izvršenja rješenja uz mogućnost da rješenje izvršava povjerenik. Smatramo da na odgovarajući način treba redefinirati prekršajne odredbe ovoga Zakona i otvoriti mogućnost sankcioniranja tijela odnosno odgovorne osobe novčanim kaznama prema odredbama ZUP-a o izvršenju rješenja. Dala sam primjer kako to čini Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa. Ujedno propisivanjem institutom izvršenja rješenja i njegovom provedbom pridonijelo bi se efikasnijem ostvarenju prava na pristup informacijama budući da rješenje o izvršenju sadrži novčanu sankciju koja se izvršava obustavom od dijela plaća čelnika tijela. Nadalje, apsurdno je da podaci koje tijela dostave nisu provjerljivi. Oni su provjerljivi isključivo u pojedinim slučajevima kada povjereniku postaje očito podaci koji su mu dostavljeni na godišnjoj razini kroz izvješća ne mogu biti točni. Toga je potrebno izmijeniti odredbe o načinu izvješćivanja i propisati vođenje jedinstvenog e-službenog upisnika kojim će se tijelima omogućiti evidentiranje zahtjeva za pristup informacijama po zadanim fazama i sadržajima unosa. Time bi se ojačala i edukativna komponenta, ali i ojačali bi se ljudski kapaciteti tijela javnih vlasti. Želimo naglasiti isto tako da je loše da se žalba dostavlja povjereniku putem tijela javne vlasti koje je odlučivalo o zahtjevu u prvom stupnju a posebno bez da je propisano u kojem roku to tijelo treba podnesenu žalbu dostaviti povjereniku i sankcionirati za nepostupanje u tom roku. Drugi segment na koji želimo ukazati je ponovna uporaba informacija. Naime, ključne promjene između ostalog odnose se i na jačanje kvalitete podataka za ponovnu uporabu te objavljivanje dinamičkih podataka u realnom vremenu odnosno na dodatno ograničavanje mogućnosti naplate troškova. Dakle, državna tijela mogu iznimno naplatiti granične troškove i troškove anonimizacije. Objektivno, transparentno i povjerljivo koji su kriteriji koji omogućavaju razumni povrat ulaganja spominju se u slučaju podataka javnopravnih tijela i javnih poduzeća. Hoće li ovi kriteriji biti univerzalni ili će cijene svako tijelo javnih vlasti utvrđivati posebno? Dodatno, nameću nam se još neka pitanja. Hoće li postojati obveza objave na središnjem portalu otvorenih podataka što bi podrazumijevalo neke zajedničke standarde? Hoće li postojati neki prioriteti u otvaranju dinamičkog pristupa podacima? Konkretno na pitanje tko će i po kojim kriterijima odrediti što je to često ažuriranje, navest ću primjer Registra udruga Republike Hrvatske koji je živo biće, mijenja se svakodnevno i vodi se za 20 županija i Grad Zagreb, jedinstveno prema sjedištu udruge. Na današnji dan na portalu otvorenih podataka objavljeni su podaci registra u strojno čitljivom obliku na stanje na dan 3. 9. 21. od tog datuma doneseno je stotine rješenja o upisu promjena u registar što znači da podaci na portalu nisu nimalo dinamični, niti su objavljeni u realnom vremenu. Potencijalno neiskoristivi su za komercijalnu upotrebu. S obzirom da Registar udruga sadrži i neke osobne podatke i podatke koje se može identificirati ispitanika znači osobu ovlaštenu za zastupanje ili pak likvidatora, postavlja se i pitanje anonimizacije podataka odnosno troškova anonimizacije za koju sam voditelj registra nema kapaciteta vez za to treba angažirati vanjskog ponuditelja. Postavljamo pitanje, koliko će biti cijena te anonimizacije jer imamo podatke da to nije jednostavan, a niti jeftin proces? I da li će to biti na neki način onemogućavanje za fizičke osobe? Za kraj iako naravno ima tu još dosta stvari na koje bismo htjeli naglasiti, mi u Klubu Socijaldemokrata smatramo da je u svrhu jačanja instituta savjetovanja sa javnošću potrebno precizirati rok za provedbu savjetovanja na 30 dana kako bi se objektivno omogućila participacija građana u kreiranju propisa, posebno objektivna i opravdana potreba za skraćivanje roka. Isto je potrebno propisati navođenje razloga skraćivanja roka, ali samo i samo trajanje ne bi smjelo biti kraće od 15 dana. Podsjećam nedugo smo imali primjer javne rasprave u Zakonu o obnovi koji je trajao samo 7 dana [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] Dakle, u ime Kluba Socijaldemokrata iznijela sam niz sugestija i primjedbi. Podržat ćemo izmjene ovoga Zakona u prvom čitanju i nadati se da ste nešto i od našeg čuli. Hvala.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovanog zastupnika Marina Piletića.
Kolegice i kolege, 5. srpnja 2021. godine Institut za javne financije izdao je osvrt o proračunskoj transparentnosti županija, gradova i općina i to za razdoblje od studeni 2020. pa do travnja ove godine. U uvodu ovog osvrta Instituta za javne financije stoji: „Prosječna proračunska transparentnost svih hrvatskih lokalnih jedinica izražena brojem ključnih proračunskih dokumenata iznosi 4,5 od mogućih 5 kao ocjena. Sve županije objavile su svih 5 traženih dokumenata. Gradovi prosječno 4,7. Općine u prosjeku 4,4. No usprkos odličnim prosjecima još uvijek 8% ili 10 gradova kao i 16% ili 68 općina ne objavljuje sva tri dokumenta za koja postoji zakonska obveza objave, a čak 20% gradova i 31 općina ne objavljuje dva dokumenta koje im je Ministarstvo financija preporučilo objaviti. Naravno sama objava ključnih proračunskih dokumenata ne znači apsolutnu transparentnost no smatra se prvim korakom k višim razinama transparentnosti neophodnim za konstruktivno sudjelovanje građana u proračunskom procesu i kontroli prikupljanja i trošenja javnih sredstava. Tako to stoji s datumom 5. srpnja 2021. godine. Danas pred nama dakle izmjene Zakona o pravu na pristup informacijama i kao što smo mogli čuti i od predlagatelja i u dosadašnjoj raspravi, dakle ključna stvar je usklađivanja sa EU direktivom i ponavljam veća otvorenost podataka kojima tijela javne vlasti raspolažu. Ono što je važno za sve nas koji imamo obvezu dostavljanja javnih podataka jest da se ti podaci ne naplaćuju za one koji ih traže, ali se stvarni troškovi pripreme kao i anonimizacije uvažavaju dakle i mogu se naplatiti. Zamislite dakle osobu koja priprema te podatke, a uz sve ostalo ima i svoj redovan posao pa kad vam dođe dakle zahtjev da dostavite podatke naravno da morate ostaviti svoj redovan posao bilo da je riječ o jedinici lokalne, regionalne ili nekom drugom tijelu javne vlasti. Ono što je vrlo važno istaknuti jest je da u ovom prijedlogu izmjena zakona dakle odgovornost ide na čelnika tijela javne vlasti, ne odgovorne osobe. Pa mi smo svi imenovali odgovorne osobe i one su dužne dostavljati informacije, ali u suprotnom odgovornost treba biti na čelniku tog tijela javne vlasti. Vrlo važna izmjena jest da se ovim zakonom obuhvate i ona tijela javne vlasti kao što su javna poduzeća koji se također financiraju iz dakle novca naših građana bilo kroz javna davanja, bilo kroz naplatu određenih komunalnih usluga tako da i ta tijela odnosno ta javna poduzeća koji raspolažu s milijardama budu obuhvaćeni i da dostave naravno informaciju koja zanima javnost osim u onom slučaju koji im je predlagatelj propisao. Davno je u ovom domu Ante Starčević rekao, tko se hrani kruhom naroda ima narodu računa polagati, pa zašto onda ne kad svi i javna poduzeća. Međutim, ne treba smesti s uma da je i postojeći zakon iz '13. odnosno izmjenama iz '15. uvelike uredio i omogućio dakle dostupnost javnih informacija. Nije ovo nikakva novost, ovo je usklađivanje sa europskim standardima, sa europskim direktivama, nekakva nomotehnička poboljšanja naravno i veća otvorenost svih podataka. Ali ako se vratimo na izvješće odnosno osvrt Instituta za javne financije iz srpnja ove godine onda treba pročitati slijedeće. U 7 ciklusa istraživanja prosječna proračunska transparentnost svih lokalnih jedinica porasla je s 1,8 u prvom na 4,5 u ovom posljednjem ciklusu. Pa još ću je jednom ponoviti s 1,8 na 4,5 u posljednjem ciklusu. Pomaci su primjetni kod svih kažu autori ovog osvrta vrsta lokalnih jedinica za sve proračunske dokumente, a to najbolje prikazuje objava proračuna za građane iz 2015. kada ga je objavilo samo 1% općina, 1% općina, danas 2021. preko 80. Ja ću reći u ovim dosadašnjim raspravama da je čak pomalo i ružno, a nadasve tužno čuti da je ovaj prijedlog zakona koji dorađuje postojeći zakon mrtvo slovo na papiru. To je teška uvreda za sve one koji pripremaju uz svoj redovan posao dokumente koje mi moramo objaviti. To je uvreda dakle za sve one osobe koje pripremaju te podatke. Niste ih vi pripremali, ne znate vi kako znači dostaviti dakle konkretne podatke i izvući iz svake proračunske stavke i dostaviti pravovremeno informaciju. Naravno da će se dati, ali ne može se reći da je mrtvo slovo na papiru kada nije, kada smo od 1% transparentnosti u jedinicama lokalne samouprave došli na 80%, kada smo s prosječene ocjene 1,8 došli na 4,5. To je enorman skok, to je pohvala i priznanje svim ljudima koji javno objavljuju podatke koji trebaju biti dostupni, oni koji pripremanju javne podatke neovisno o traženju i objavljuju ih na svim mogućim izvorima od mrežnih stranica itd., itd. Dakle, oni koji nisu nikad radili na kreiranju javnih dokumenata kada nisu bili odgovorni za izradu plana proračuna, kada taj isti javni dokument nisu omogućili, osigurali da ga donese nadležno tijelo naravno da mogu reći paušalnu ocjenu pa ovaj zakon je mrtvo slovo na papiru. Poznavajući dakle karakter i političke situacije mislim da takvi neće nikad ni biti u poziciji, ali nije na meni da o tome sudim. Ovo nipošto nije niti ključan antikorupcijski mehanizam mada ide ka tome. Kao bi se onda osjećali svi oni koji rade na prevenciji i sprječavanju korupcije danonoćno snimajući, analizirajući, prikupljajući dokumente kada bi samo Zakon o pravu na pristup informacijama bio ključni element i ključni faktor u borbi protiv korupcije u Hrvatskoj. Ja bi rekao vrlo oskudan, vrlo oskudan. Prema tome, dakle transparentnost javnih dokumenata, a to nije moja ocjena nego ocjena Instituta za javne financije iz godine u godinu rastu, objavljuju se, prikupljaju se dokumenti koji i građanima i javnosti zainteresiranoj su i više nego dostupni prema tome Klub zastupnika HDZ-a podržat će i ove izmjene i dopune predloženog zakona.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika HSLS-a i Reformista, poštovanog zastupnika Darka Klasića.
Evo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Otvoreni podaci kojima se građani možda najčešće koriste upotrebom aplikacije Google Maps ključni su resursi današnjeg digitalnog doba s obzirom na to da doprinosi stvaranju gospodarskih i društvenih dodatnih vrijednosti. Javna uprava svakodnevno prikuplja i obrađuje veliki broj podataka pri čemu valja znati da ti otvoreni podaci javne uprave nisu osobni podaci koje tijela javne uprave također prikupljaju, obrađuju i pohranjuju. Ti otvoreni javni podaci temelj su otvorene uprave, otvorene vlasti i otvorenog društva. Te podatke kao svojevrsnu novu i vrlo vrijednu sirovinu prepoznala je i Europska unija zbog čega se novom Direktivom iz 2019. godine kojim se ovim predloženim Zakonom o pravu na pristup informacijama prenosi u nacionalno pravo, potiču informacijske usluge na razini unije kao i jedinstveno tržište informacija na temelju ponovne upotrebe informacija javnog sektora. Na ovim europskim i predloženim nacionalnim zakonodavstvom uvode se osim poboljšane kvalitete podataka za ponovnu upotrebu, te objavljivanje dinamičkih podataka u stvarnom vremenu i visokovrijedni skupovi podataka u pogledu podataka čija je ponovna upotreba povezana s važnim korisnim za društvo okoliš i gospodarstvo. U tom smislu HSLS pozdravlja brzo uvođenje europskih standarada u područje što šireg pristupa podacima tijela javne vlasti koje se u velikoj mjeri ostvaruju predloženim izmjenama postojećeg Zakona o pravu na pristupu informacijama. Tim izmjenama dodatno se utvrđuju i etabolira koncept javnosti uprave koja je građanima obavezna omogućiti pristup informacijama javne prirode. Upravo te obaveze tijela javne uprave predviđene europskim i nacionalnim zakonodavstvom stvaraju nova prava građana i na taj način jačaju položaj građana u odnosu na vlast. To nas kao Liberale iznimno veseli zbog čega predložene izmjene ocjenjujemo pozitivnim i itekako dobro došlim. Ipak nismo zadovoljni s time što se predlaže izmjena nije pristupilo rješavanju nedostatka odgovarajućih upravno postupkovnih instrumenata koji bi omogućili efikasno provođenje naloga povjerenika za informiranje što je uostalom i bio prijedlog samog povjerenika i to na temelju široke tematske rasprave na stručnoj javnosti. Odgovor naveden u okviru provedbe javne rasprave, a koji je i uvršten u obrazloženje ovog Prijedloga zakona da se navedena problematika zapravo odgađa za određeni kasniji stadij ne zadovoljava nas zbog nekoliko općenitih i načelnih razloga. Kao prvo, ideja da se određena izmjena odgađa do kasnije izmjena podrazumijeva i omogućava učestale izmjene zakona koje ocjenjujemo lošim i neracionalnim, osim zato što su predložena kvalitetna i konkretna rješenja o kojima zakonodavac je pravodobno obaviješten i ne postoji nikakav praktičan, ni racionalni utemeljen razlog zbog kojeg se takva rješenja ne bi implementirala u okviru izmjene zakona koji je u tijeku. Kao drugo, kao predvodnici političkog projekta transparentnosti te zagovornici njegovog ubrzavanja u HSLS-u opisano odgađanje doživljavamo kao svojevrsno usporavanje i nazadovanje ovog vrlo pozitivnog i na hrvatskoj političkoj sceni prilično rijetkog trenda povećanja političkih prava građana i jačanja položaja građana u odnosu na tijela javne vlasti. Naime, odgađanje osnaživanja položaja povjerenika kao zaštitnika prava građana na pristup informacija, a koje se pokazalo potrebnim na temelju dosadašnjeg iskustva u vezi s provedbom postojećeg Zakona predstavlja odgađanje prijeko potrebnog jačanja položaja građana u kontekstu poboljšanja ostvarivanja njihovih prava u području pristupa informacijama. Takav pristup zakonodavca ne možemo ocijeniti pozitivnim i očekujemo da se do drugog čitanja izmijeni u skladu s prijedlozima povjerenika. Konačno što širi i što efikasniji pristup informacijama postaje jedan od temeljnih demokratskih vrijednosti informacijskog doba u kojem živimo, a bez otvorene i transparentne vlasti nema otvorenog i slobodnog društva, kao ni aktivnih ni slobodnih građana. Zbog toga se rješavanje pitanje jačanja jamstva otvorene javne uprave i pristupa građana informacijama ne bi trebalo odgađati. Ta jamstva ostvarivanja prava građana na pristup informacijama posredstvom djelovanja povjerenika predstavlja institucionalno oživotvorenje otvorenosti podataka i uprave. Inače to je sve tek otrcana faza. Hvala lijepo.
Slijedi rasprava u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka poštovane zastupnice Sandre Benčić.
Zahvaljujem se predsjedavajući. Dakle, Zakon o pravu na pristup informacijama je jedan od ključnih i jedan od prvih instrumenata koje smo imali za borbu protiv korupcije i nadzor zapravo postupanja tijela javne vlasti i do njega je došlo i ne bi došlo tako brzo da toga nije bilo dugotrajnom kampanjom organizacije civilnog društva okupljeni u Platformu 112, a posebno Gonga. Želim ovdje istaknuti ulogu civilnog društva u donošenju ovoga Zakona zato što imamo dva propisa u ovoj zemlji koja jesu nadstandard i u odnosu na direktive Europske unije i to je Zakon o suzbijanju diskriminacije i ovaj ovdje zakon i oni jesu nastali kao oblik pritiska organizacije civilnog društva u procesu pristupanja Europskoj uniji kada se zapravo tada pristalo na nadstandard upravo zato da bi se ostvarili ciljevi ulaska u Europsku uniju. Na žalost naravno kasnije u provedbi to nije bilo tako. Međutim, imali smo sreće da su dosada povjerenici za informiranje zaista bez obzira na vrlo male kapacitete ureda koje su imali, a to ću reći posebno za bivšu povjerenicu kojoj su na početku izrazito mala sredstva i izrazito mali ured bili dani na raspolaganje, oni su ipak dosljedno primjenjivali i ustavno načelo prava na pristup informacijama kao i ovaj Zakon i u mnogim stvarima zapravo stvorili važne standarde za građane. I to zaista treba ovdje reći da bi se znalo da nije samo zakonodavac stvorio taj put, nego da su i te institucije radile i gradile standarde. Sada imamo Prijedlog izmjena i dopuna zakona kojim se u prvom redu ponovno usklađuje to naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU i to ponajviše u ovoj domeni otvorenih podataka i ponovne uporabe podataka. Međutim, ovaj prijedlog zakona se koristi i da se neki standardi koje smo imali zapravo smanje u odnosu na one koje imamo postojećim zakonom. Ja ću probati to izložiti. Dakle, osim što je dostupnost informacija koja posjeduju tijela javne vlasti jedna od temeljnih ljudskih prava koja garantira ustav sam zakon nije samo taj instrument za provedbu tih ustavnih prava građana nego je i osnovni zaista instrument borbe protiv korupcije i vrlo često u praksi i instrument za razotkrivanje korupcije. Ja ću reći da su mnogi novinari, ali i mnogi građani upravo tažeći informacije od tijela javnih vlasti razotkrili neke afere u ovom društvu. Ponovit ću i to da je primjerice neki dan upravni sud odlučio da novinar N1 televizije ima pravo na pristup mailovima kojima je HNB odnosno guverner HNB-a se dopisivao sa članovima fonda… [[Govornik se ne razumije]] fonda u slučaju afere Borg i to je važno. Važno je bilo utvrditi da je javni interes ovdje važniji i da preteže nad interesima te institucije. Dakle, reći ću da je ovo zaista bio instrument za razotkrivanje mnogih afera. Ono što vidimo kao dobre strane ovog prijedlog zakona jest u namjeri da se javni i javno financirani podaci moraju moći ponovno upotrijebiti u komercionalne i nekomercionalne svrhe, posebno ako oni mogu biti kvalitetniji i ako se mogu objavljivati dinamički, dakle u realnom vremenu. To vam je npr. ono što, čemu to doprinosi svakako su aplikacije za praćenje primjerice geoprostornih podataka, zemlje, okoliša, meteoroloških podataka, statističkih podataka, podataka o trgovačkim društvima i vlasništva nad njima, te mobilnosti. Recimo pitanje podataka o trgovačkim društvima, stvarnih vlasnika, prihoda, dobiti itd. su izrazito važni za zapravo praćenje odnosa države i pojedinih poduzeća. Moram reći do danas imamo to rudimentarno objavljeno, dakle neke osnovne podatke na trgovačkom registru, a da zapravo ako želite detaljnije podatke to morate platiti jer imate firme koje, koje prikupljaju te podatke i objavljuju ih naplatno, ali građani sami do tih podataka ne mogu doći besplatno. Također ono što smatramo dobrim jest da istraživanja koja su financirana javnim sredstvima primjerice budu javno objavljivanja jer imaju veliki potencijal za ponovnu uporabu izvan znanstvene zajednice. Pozdravljamo svakako i činjenicu da će se objavljivati i podaci o članovima radnih skupina. Međutim, ono s čime se ne možemo složiti je prijedlog ograničenja koji predlagatelj tumači da proizlazi iz direktive, a koji kaže da dokumenti tijela javih poduzeća nisu podložni primjeni direktive ako se odnose na djelatnosti izravno izložene tržišnom natjecanju, pa ne podliježu pravilima o javnoj nabavi. Aktualni Zakon o pravu na pristup informacijama sada sadrži odredbe koje imaju viši standard od te direktive, a usklađivanje s direktivom koja predstavlja uvijek minimum standarda, to je minimum jel, ne smije se koristiti kao razlog snižavanja postojećih nacionalnih standarda i to se jasno kaže u samoj direktivi, dakle oni koji već imaju standard veći od minimalnog ne mogu koristiti direktivu kao argument da te postojeće standarde snižavaju, a čini nam se da se u nekim dijelovima upravo o tome radi. Ono što isto smatramo da je korisno je da se u dijelu prijedloga zakona kojim se ne usklađujemo nego korigiramo postojeći da je korisno da se definira pojam odgovorne osobe i to radi učinkovitijeg prekršajnog progona kao i izvršavanja naloga povjerenika za informiranje. Ono što smo do sada imali je zaista velik broj slučajeva i da je povjerenik za informiranje imao problema sa izvršenjem svojih naloga i da su vrlo često to znate upravo slučajevi gdje bi povjerenik dao zapravo građanima primjerice pravo na pristup informacijama vrlo često morali ići i to u dvostupanjski na upravni sud da bi upravni sud to potvrdio. Moram reći da je bilo i odluka upravnog suda koje se i usprkos tome što ih je upravni sud donio i što su pravomoćne, nisu provodile, dakle i tog smo imali. Pratila sam posebno recimo slučaj HBOR-a i objave, objave podataka koji su se tražili od HBOR-a, dakle moramo ojačati samo izvršenje odluka povjerenika. Dakle, u gotovo svim dosadašnjim izvještajima nailazimo na upozorenja upravo o tome, o poteškoćama provedbe prekršajnog progona i okrivljenika za kršenje Zakona o pravu na pristup informacijama. Također ono što smatramo korisnim je radi osiguranja bolje pravne zaštite korisnicima informacijama novim zakonskim rješenjem utvrditi da podnositelj zahtjeva ima pravo izjaviti prigovor i na obavijesti koje dobiva od tijela javne vlasti, to je važno, te povjereniku, slažemo se da u nekim stvarima zaista treba dati dulji rok od 30 dana i to iz razloga što su zaista kapaciteti u odnosu na potrebe koje imamo sada premale. Naravno, to bi mogli poboljšati i time da se ojačaju kapaciteti samog ureda povjerenika. Međutim, ono čemu se apsolutno protivimo, a to je prijedlog da se za detaljnije i opsežnije informacije o raspolaganju javnim sredstvima provodi test razmjernosti i test javnog interesa, dakle to se odnosi na izmjene st. 3. čl. 16. koji je do sada određivao da kada se radi o javnim sredstvima da se javni interes presumira i da ga ne treba posebno potvrđivati testom javnog interesa i testom razmjernosti, iz razloga što se razmjernost utvrđuje kada imamo ograničenje nekog prava pa gledamo ili ograničenje pristupa da li je ono razmjerno cilju koji se time želi postići. Dakle sa ovim izmjenama vi dajete, zapravo vi sugerirate da su te informacije već abinicio ograničene i da treba građanin dokazati interes i razmjernost njihove objave, kada se radi o podacima o javnim sredstvima. Smatramo da treba zadržati postojeće rješenje koje je puno bolje, puno bolje od onog što imamo sad. Drugo, ovo će povećati opterećenje ureda Povjerenika, jer će sad za svaku stvar i za ono što se presumiralo da postoji javni interes trebati raditi test javnog interesa i razmjernosti, i evo to je, smatramo apsolutno neprihvatljivo [[upadica]] ili mi nećemo moći podržati taj Zakon ako će ta odredba ovako ostati. Hvala.
Slijedi rasprava Kluba zastupnika. Poštovani zastupnik Arsen Bauk.
Kada bi se čelnici tijela javne vlasti potrudili onoliko za prava građana iz djelokruga njihovog posla koliko se trude da sakriju neku informaciju ako je baš ne žele objaviti, izmišljaju razloge, Hrvatska bi bila puno sretnija zemlja nego što je danas. Zakon o pravu na pristup informacijama nije slučajno bio jedan od deset dodatnih uvjeta koja je EU postavila Hrvatskoj za ulazak i to nakon što je potpisala pristupni Ugovor, a između njih bili su i izbor Povjerenstva za sukob interesa, Zakon o financiranju političkih aktivnosti, suradnja s Haškim Sudom i ostale i još nekoliko tema koje su bile jako važne u tom trenutku za Hrvatsku. Nije slučajno dakle da je Zakon o pravu na pristup informacijama bio među njima, valjda vodeći se i onom, ko se jednom opeče i na hladno puše, jer tajming koji je tada bio 2011/2012 godina dobio je svoj pravosudni epilog tek nekoliko, prije nekoliko tjedana, završetkom procesa FIMI MEDIA. To su bile okolnosti i vrijeme u kojima je Hrvatska ulazila u EU. Tako da kad je HDZ na vlasti niti jedna mjera prevencije nije dovoljno dobra i nije dovoljno preventivna, ali je sasvim sigurno da je svaka mjera kojom se umanjuje stupanj prevencije u startu loša. Zakon o pravu na pristup informacijama 2012 godine u ime Vlade Republike Hrvatske predstavljala je jedna jaka delegacija. Osim mene kao ministra, tamo su ovlašteni bili gospodin Zoran Pičuljan – današnji Povjerenik za informiranje i gospodin Boris Milošević – današnji potpredsjednik Vlade. Dakle i danas relativno dobra ovoga i solidna ekipa, moram to reći. Ovo dvoje je ova parlamentarna većina izabrala na funkcije na kojima su sada. Pa sam onda očekivao i malo više povjerenja u rad Povjerenika za informiranje, ali o tome ću nešto kasnije. Ovaj Zakon nije dakle, kao što je kolega Piletić u ime Kluba HDZ-a rekao mrtvo slovo na papiru, ali može biti ili može postati ako u ovom obliku bude donesen živo slovo na papiru koje umrtvljuje. On ima 4 svoja dijela. Jedan je ono što se unosi direktiva iz 2019 godine i ta nije sporna. Drugi je onaj u kojima se još nešto unosi a nije direktiva, ta je malo sporna. Treća je ono što nije uneseno a tražili su drugi a najviše Povjerenik za informiranje to i jest najviše sporno. I četvrto je kao neki courpus separatum čl. 20 kojim se predviđa dakle ozakonjenje načina zamjenjivanja Povjerenika kad on ne može obnašati svoju dužnost i tu sam malo evoluirao u stavovima, jučer od toga da to bude službenik, sada sam čak …da to bude dužnosnik na način na koji je riješeno i Zakonom o pučkom pravobranitelju. Što se tiče onoga dijela koji se dakle mijenja a nije dio direktive osvrnuo bi se na dvije stvari: jedna je ponovna uporaba podataka i to posebno podataka, otvorenih podataka javnih poduzeća i smatramo da je nužno osigurati ponovnu uporabu podataka javnih poduzeća u otvorenom formatu, jer je dio javnih poduzeća imao vrlo značajnu ulogu u korupcijskim slučajevima. Drugi dio je dakle tiče se javnog financiranja i javnih informacija, a to je da se mora ponovno mora propitivati javni interes, dakle te dvije, te dvije Odredbe ne podržavamo. Nismo ni najsretniji ni sa dužim rokom za rješavanje žalbi i mislim da je kolega Pupovac, na istom smo tragu kao što je kolega Pupovac rekao da se dakle uvažavajući potrebu da se i država zaštiti od mogućnosti da zbog prekoračenja roka koji Povjerenik smatra da je subjektivno dakle prekratak da bi možda ovoga se moglo taj donji rok produžiti, ali ako bi Povjerenik dobio 2 zamjenika koji su dužnosnici onda čak nema ni potrebe da se taj rok produžuje zato što onda njih troje to mogu rješavat u 30 dana. Što se tiče dijela koji se tiče izbora njegovog zamjenika, dakle to smo rekli, neka bude kao za Povjerenika, za Pučkog pravobranitelja. A sada ono naj najinteresantnije. Ja mislim da je ovo jedini ili jedan od rijetkih slučajeva u kojem netko ko je na dužnosti želi raditi, želi svoju funkciju obavljati onako kako misli da treba a Vlada mu ne da. Konkretno, jedini kriterij hoćemo li podržati ove izmjene Zakona bit će hoće li se povjereniku za informiranje omogućiti da sam izriče kazne kao što to radi Povjerenstvo za sukob interesa ili neće. Dakle, hoće li ovo biti zakon o pristupu džepu onih koji uskraćuju informacije ili ne, jer metoda po džepu je najefikasnija metoda koju čelnici tijela javne vlasti razumiju i onda će oni sami provesti svoj test razmjernosti žele li platiti kaznu ili bi, ili ne žele platiti kaznu nego objaviti informacije. I za mene je tu jedini jedan kriterij za nekoga koji pošteno obnaša svoju dužnost, a to je samo da neobjavljivanjem podataka koji se od njega traži, a koji je mu je naložio povjerenik će zaraditi više nego što mu je plaća ili da to budem malo plastičniji, ukrast će to šta bi inače platio. To je meni jedini kriterij, ja vam tu drugih dilema nemam. Ova vlada ima u svom track record-u eutanaziju, kastraciju ili umrtvljenje institucija za prevenciju borbe protiv korupcije. To je već viđeno na Povjerenstvu za sukob interesa i njihovom famoznom postupanju po Članku 5. Oni su godinama postupali po Članku 5., sudovi su godinama potvrđivali to dok nije došao slučaj Andreja Plenkovića onda su sudovi odjednom promijenili praksu. I onda se čudimo zašto građani nemaju povjerenja u neovisnost pravosuđa. Bilo je poštenije da je sabor svojom izmjenom zakona rekao da povjerenstvo ne može postupati po Članku 5. Sada se ta vrsta eutanazije, kastracije ili umrtvljenja pokušava proširiti i na povjerenika za informiranje ili da budem malo blaži. Dakle, kada je utvrđeno da bi se moglo dati određene ovlasti povjereniku za informiranje kada on to traži, kada on to stavlja u izvješća koja Hrvatski sabor predlaže, vlada to nije stavila u prijedlog zakona u prvom čitanju. Između ostalog to nije dio direktive ili dio ovih izmjena, ali može biti, neka bude dio konačnog prijedloga zakona. Da se dakle, malo slikovito izrazim slikom jednog mislioca s početka 21. stoljeća, prvo sapun onda parfem. Dakle, sapun bi u ovom slučaju bilo pravo povjerenika da kažnjava i da onda kolega Miletić nema dileme što on radi. On radi ono što mu trenutno zakon propisuje, a to je da kaže vi morate objaviti, a ako ne ovi će ići na sud i onda sud to kad bude to može povjerenje gradit. Ali kad bi povjerenik mogao reći ako ne objavite evo vama 1, 2, 5 tisuća kuna kazne pa se vi žalite sudu, ali plati pa se žali onda bi dužnosnik razmislio hoće li neku informaciju uskratiti ili objaviti. Prema tome da završim sa aktualnim poredbama. Mi imamo priliku ovim zakonom u drugo čitanje pokazati je li nam pravo na pristup informacijama značajno ustavno pravo, vjerujemo li iskreno u transparentnost ili ne, a naš lakmus papir će biti dio hoće li povjerenik moći izravno kažnjavati pa nek se ovi žale pa nek im sud vrati ili ne? Hoće li povjerenik biti dakle živa vatra ili će ostati, a to je danas popularna riječ opušak? Zahvaljujem.
Slijede pojedinačne rasprave, prva je poštovana zastupnica Andreja Marić.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnicima, sa suradnicama, poštovane kolegice i kolege, slažemo se da je pristup javnim informacijama važan mehanizam kako bi se osigurao odgovoran i učinkovit rad tijela javne vlasti odnosno njihovo raspolaganje javnim sredstvima. Što je više objavljenih informacija i dokumenata to manje korupcije. Provedbom ovog prava ostvaruje se transparentnost i otvorenost tijela i omogućuje se uključivanje korisnika prava na pristup informacijama i u procese demokratskog nadzora institucija i odlučivanje o različitim važnim pitanjima od pojedinačnog i društvenog interesa. Jako je važno da se objava informacija događa proaktivno na internetskim stranicama tijela objavom otvorenih podataka, osiguranje javnosti rada, savjetovanje s javnošću, ali naravno da se i omogući zahtjev da se zatraži pristup informacijama i ulaganje žalbe neovisnom tijelu ali i ono što je i kolega prije spominjao kazne za one koji ne daju pravovremene informacije. Međutim, kako je i povjerenik za informiranje izvijestio u jednom od svojih izvješća pravo na pristup informacijama nažalost još nije u dovoljnoj mjeri prepoznato niti korišteno od samih građana. Stoga ih valja educirati, poticati da to čine ne samo iz ureda povjerenika nego i na lokalnim razinama. To je sve skupa javni interes, pa bi onda trebalo malo više edukacija odrediti i za vijećnike u tijelima jedinica lokalne odnosno regionalne samouprave i u školama, fakultetima, dakle putem građanskog odgoja, mediji. Dakle važnost medija, 28. rujna je Međunarodni dan općeg prava na pristup informacijama. Tijekom 2019. održano je svega 38 edukacija, 34 za službenike, čelnike i rukovodeće službenike, a svega 4 za korisnike. Smatram da je to premalo. Prema izvješću o provedbi zakona za 2019. rečeno je da je 5.808 tijela su obveznici podnošenja izvješća, međutim nekih 7,9% čak uopće nije imalo podatke o službeniku za informiranje, je da je to malo pomak u odnosu na 2018. kad je bilo 9,6%, a čekamo raspravu o izvješću za 2020. godinu. Podsjećam da je datum ulaska u proceduru 1.4.2021., o tome još nismo raspravljali. Tako da moramo kritizirati našeg predsjednika sabora koji stavlja to na dnevni red. Govorila sam već o ovom usklađivanju sa direktivom EU znači od 20. lipnja 2019. kako sam i u replici govorila znači zašto se nije išlo na šire izmjene zakona i zašto se nisu, i zašto se nisu uvažile primjedbe povjerenika za informiranje pa da onda idemo u nekakvu širu izmjenu. Što se tiče trajanja javnog savjetovanja ovdje se traži da bi bilo u pravilu trajanje od 30 dana, međutim trebalo bi stajati riječima u trajanju ne kraćem od 30 dana. A ako postoji nekakva opravdana potreba i zahtjev za skraćivanjem roka onda to treba konkretno definirati i to u svakom slučaju ne bi smjelo biti kraće od 15 dana. Što se tiče zamjenika povjerenika, sporno je ono članak 38a. To ste već dobili čak i na samom odboru primjedbe i rješenja, pa bi evo to samo podcrtala. Uz članak 19. Povjerenik podnosi Hrvatskom saboru izvješća kad Hrvatski sabor to od njega zatraži, a briše se kad ocijeni da je potrebno. Zašto se i jedno i drugo ne ostavi? Na taj način se na neki način čak i minimizira važnost i ovlasti onoga što bi povjerenik za informiranje mogao nas zapravo informirati. Nadalje članak 10. vrlo zanimljiv Vlada RH potiče tijela javne vlasti na stvaranje i objavljivanje informacija, a zapravo sama Vlada se ne drži rokova. Ovdje svi možemo posvjedočiti da naša zastupnička pitanja, da ne dobivamo odgovor u roku 30 dana nego čak i nekoliko mjeseci, a mnogi na žalost čekaju i po godinu dana ili uopće ne dobiju valjane informacije. Također bih skrenula pozornost da je naravno važan ovaj Zakon o pravu na pristup informacijama ali treba voditi računa i o Zakonu o zaštiti osobnih podataka. Jer kada informacije sadrže osobne podatke onda je u svakom tom pojedinom slučaju treba utvrditi da li pravo na zaštitu osobnih podataka je poštovano, a ujedno da se zapravo dobije pravo na pristup informacijama. I evo još jedanput zapravo nekako podcrtavam da se uvaže sve ove primjedbe koje ste čuli i na samom odboru ali i sada tijekom rasprave i da se malo više poradi na edukaciji. Hvala lijepo.
Evo tri replike. Prva je poštovana zastupnica Ružica Vukovac.
Zahvaljujem. Poštovana kolegice Majić u vašem izlaganju vidim da ste detaljno iščitali odgovore ministarstva na dostavljene komentare u e-savjetovanju. Dakle, neki odgovori su nesuvisli, neki netočni. Ali ono što zabrinjava je da se sve češće zapravo odgovara sa konstatacijom primljeno na znanje. Dakle, niti je uvažen komentar, niti je odbijen, niti je obrazloženo nego jednostavno stoji primljeno na znanje. Što vi mislite što stoji iza toga? Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Ja sam stvarno vrlo detaljno pročitala i ovaj zakon i e savjetovanje i prijašnje zakone, tako da se slažem ovo što kažete. Pa to je zapravo na neki način, a ne znam kak' bih rekla možda omalovažavanje predlagatelja na sve ono što im se ukazuje. Dakle, primljeno na znanje ovo između ostaloga što sam govorila što je povjerenik za informiranje dao evo na nekoliko stranica je dao konkretne i suvisle prijedloge kako bi se poboljšao postojeći zakon i onda veli primljeno na znanje. Pa evo to će biti u nekakvoj široj raspravi, to ćemo raspraviti. Pa onda spominje nacionalni plan oporavka i otpornosti 2021. do 2026. Mislim sad je kraj 2021. Zašto nije se išlo u nekakve šire izmjene? A ovo što nije prihvaćeno to uopće mislim velim na neki način zapravo neuvažavanje i omalovažavanje ono što se s dobrom namjerom najčešće predlaže.
Slijedi replika poštovanog zastupnika Željka Pavića.
Poštovana zastupnice, imam jedno pitanje koje nije vezano direktno za ovaj zakon, vezano je za GDP i liječniku tajnu. Ali se pokazalo tijekom prošle godine kad smo bili u lockdownu se pokazalo kao veliki problem. Naime, dešavalo se da iz obitelji, jedne obitelji imamo bolesnika u bolnici. Istovremeno cijela obitelj je u izolaciji. Nitko ne može otići kod liječnika, ali istovremeno ne mogu dobiti nikakvu informaciju na telefon o tome kakvo je trenutno stanje bolesnika da li se oporavlja ili se ne oporavlja. I to je bila konstanta. To je bilo trajalo nekih dva, tri, pet mjeseci da jednostavno obitelji koje su imale oboljele u bolnicama nisu mogli dobiti baš nikakvu informaciju. Budući da vi radite u bolnici i da ste radili na covid odjelu da li ste imali slučajeva da su se obitelji žalile zbog toga što nisu mogle dobiti informacije o tome?
Odgovor.
Hvala lijepa. Pa to sam u nekakvom i završetku izlaganja govorila da s jedne strane imate pravo na pristup informacijama, s druge strane imate obavezu da se držite GDP-ara. Mi smo inače u bolnici najsretniji kad nam članovi obitelji dođu ono face to face na informaciju, onda znaš da je to taj član obitelji koji je došao svom bolesniku. Međutim, pandemija je učinila svoje. Ne samo oni koji su u izolaciji doma članovi obitelji, nego nitko zapravo nije mogao doći, a sad je opet loša situacija, pa neće niti sad moći dolaziti osobno na informacije. E sad kak' se tu tome doskače? Znači telefonskim putem se mogu dobiti informacije s tim da je vrlo nezgodno bilo, to ste zaista u pravu, bilo je i više tjedana i mjeseci kad je bio toliko veliki broj oboljelih da ga prvo smjestite na jedan odjel, pa ga selite na drugi odjel jer se pogoršalo. Znači u tom slučaju treba stvarno članovima obitelji dati više brojeva telefona na koji oni mogu dobiti valjane informacije. Ali kažem, to nije zamjena za osobni kontakt. Ali evo telefonski brojevi i to više brojeva da im se može dati barem telefonskim putem.
Slijedi replika poštovanog zastupnika Miletića.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice možemo li mi hrvatskoj javnosti predočiti koja je uloga povjerenika, dakle je li uloga povjerenika da kada se zatraži od premijera da pokaže koji su troškovi puta u Finsku da „popapala maca jezik“. Je li uloga povjerenika kada znamo da su, dakle diplomati hapali, mažnjavali lovu po Australiji da se to proglasi državnom tajnom. Dakle, pa to je nevjerojatno. I po vama što se može napraviti da jednostavno i tom čovjeku koga na koncu tamo Hrvatski sabor izabere da radi svoj posao, a njegov posao je borba protiv korupcije. Dakle, jedan od niza drugih ali to je jedan od najvećih smisla uopće uloge povjerenika, dakle borba protiv korupcije, a ovako imamo gore je li one kojima je nešto dopušteno, a na terenu imamo ljude koji evo ne mogu ništa. Hvala.
Hvala lijepa. Da, slušala sam vas i prije što ste govorili u replici i evo sad ovo što ste rekli, pa znate što bi ja rekla. Ovako, povjerenik za informiranje ima niz svojih dužnosti, ovlasti itd., koji su člankom definirani, a s druge strane imate vladu koja uopće ignorira i nas zastupnike koji im pošaljemo pitanja, a kamoli nekog drugog. Po meni je [[Upadica: Vrijeme]] Kak mi je skinuto, pa tek sam krenula govoriti… [[Upadica iz klupe se ne razumije]] Aha.
Pa onda poništite vrijeme.
Dakle, evo ono što ste govorili u replici i sad što ste istakli dakle povjerenik, ponovit ću jel, ima svoje ovlasti i svoje dužnosti definirane člankom, ali se bojim da je povjerenik za informiranje čak i kada suvisle neke primjedbe da kao što je bio dao tu na e-savjetovanju, kada u svojim izvješćima upozorava na ono što ne valja, isto kao i pravobranitelji, pravobranitelji odnosno pravobraniteljice za različite zapravo sektori, svi oni upozoravaju na ono što ne valja, a da li ih vlada sluša? Znači meni se tu više čini da nije tolko sam povjerenik u ovim situacijama zgriješio nego moram reći bahatost vladajućih. Zbog čega oni konkretno ne kažu transparentno da, tako i tako je bilo, evo tu su vam svi podaci, isto kak sam im govorila za ministra Marića, zašto nije lijepo rekao evo poštovana javnosti ovaj ja sam bio na jahti tog i tog prijatelja i sve je jasno i transparentno. Evo, to je nekakav moj dojam.
Povreda Poslovnika, poštovani zastupnik Nikola Grmoja.
Moram reagirati jer je sad ovaj prigoda i to ste rekli kolegice, dakle povrijeđen je čl. 238., dakle slažem se s većinom onoga što ste rekli osim ovog zadnjeg dijela, nije zadatak dakle i nije pogreška samo vlade. Ako vlada ne dostavlja informacije povjerenik ima javnu ulogu i on bi morao moći istupiti u javnost i upozoriti ako neka državna tijela i institucije ne dostavljaju dokumente, isto kao što pučki pravobranitelj istupa po određenim pitanjima.
Dobro, vi znate da to nije povreda Poslovnika, replika vaša, ali imate opomenu. Slijedi pojedinačna rasprava poštovanog zastupnika Marina Miletića.
Poštovani potpredsjedniče HS g. Sanader, poštovani g. Bukarica, poštovani državni tajniče sa suradnicima i poštovani povjereniče, poštovane kolegice i kolege, hrvatski narode. Dakle pristup informacijama je jedna od temeljnih prava garantiranih našim ustavom i mi zato u Klubu Mosta mislimo da ulogu povjerenika treba jačati, da mu treba dati ovlasti da povjerenik, povjerenik može kažnjavati jer mi jedio funkcioniramo kad dobijemo po džepu i ono što mi mislimo u Klubu Mosta da povjerenik može bit hrabriji, da čovjek može organizirati presice, da može istupati u javnost, da može doć i reć prošlo je toliko i toliko vremena, koliko od 2019., koliko, dakle i dalje nemamo informacije kako se trošio novac poreznih obveznika u Finskoj. Premijeru, recite nam te informacije. Povjerenik mora biti hrabar i odlučan čovjek koji je na braniku dakle onih osnovnih naših ustavnih vrednota, on mora doć i reć dakle imamo indicije ili Mostovci pričaju da su se mažnjavale pare diplomata po Australiji. Zašto nema hrvatska javnost pravo da sazna što, kako i gdje je ukrao? Lopužo ne kradi, ako si ukrao nek se to zna, a nekako mi se čini da ha znate kako dakle ono onaj tko je moćan odozgor a pomalo te stisne, negdje malo te nagazi i onda se čovjek povuče je li u neku svoju kućicu, plaća stiže, pa ćemo malo odrađivat ono što možemo. To nije dobro, demokraciju moramo graditi, a ne budemo li je graditi ona ne može stajati na istom mjestu, voda koja stoji na istom mjestu postane učmala, nikakva, smrdljiva, dakle mora, mora ići naprijed ta naša rijeka demokracije. Dakle mi smo u Klubu Mosta napravili svoj prijedlog, bili smo konstruktivni i išli smo u nekoliko smjerova. Dugotrajnost postupaka, nedopustivo je da građani moraju kampirati je li ispred nadležnih institucija ne bi li dobili tražene informacije. Dakle, građani imaju pravo na pristup informacija koja mora bit brza, konkretna, točna, nikako polovično. U ovo vrijeme opće digitalizacije, pa to se može realizirati ljudi jednim klikom, otvoriš i jednim klikom dobiješ sve informacije koje su ti potrebne u što, u što kraćem roku. Dakle, ako pogledate čl. 8. ovog prijedlog kojim se mijenja čl. 25. aktualnog Zakona o pravu na pristup informacijama upadaju u oko dvije promjene. Prva da se rok rekli smo s 30 podiže na 60 dana, a druga bitna promjena odnosi se na mogućnost odnosno nemogućnost podnošenja žalbe povjereniku u slučajevima kada tijela javne vlasti o zahtjevu za pristup informacijama ne odlučuju upravnim aktom rješenjem nego umjesto toga dostavljaju korisniku informacije neupravni akt obavijest. Ovaj prijedlog zakona protiv takvih neupravnih akata predviđa podnošenje prigovora i to prigovora iz Zakona o općem upravnom postupku o kojem onda tijelo javne vlasti mora odlučiti rješenjem na koje se eventualno može izjaviti i žalba. Kao što vidimo obje ove male promjene znatno će otežati i produžiti rokove ostvarivanja prava na pristup informacijama, te su nama ove odredbe neprihvatljive i suprotne svrsi i cilju zakona. Predlažemo stoga da se do drugog čitanja u čl. 8. izbriše st. 2. kojim se produžuje rok za odlučivanje žalbi. Dakle, što se tiče st. 1. u istom čl.8. i ove situacije s prigovorom predlažemo da se do drugog čitanja i takvo rješenje ukloni, a umjesto toga da predlagatelj razmotri potencionalna rješenja ovog problema s neupravnim aktima. Mi predlažemo dva moguća rješenja koja bi nama bila prihvatljiva, prvo da se zakonom propiše da se o svakom zahtjevu bez iznimno donosi rješenje protiv kojeg onda uvijek postoji pravo na žalbu. Ovo je rješenje Most predložio u svom zakonu. Drugi prijedlog je nešto blaži, ali ipak prihvatljiv, a podrazumijeva da se zakonom jasno i precizno propiše mogućnost podnošenja žalbe povjereniku i protiv neupravnih akata kako bismo izbjegli ovaj međustadij s prigovorom, koji već od korisnika informacija zahtjeva i ozbiljnije pravničko znanje i snalaženje. Dakle, nemam više vremena. Mi želimo dati povjereniku ovlasti veće. Želimo da povjerenik ne bude netko polumrtvo slovo na papiru, koji će baviti se sa stvarima koje jesu bitne, a ustvari krucijalne mogu biti u pogledu borbe protiv korupcije, protiv nepotizma i zato se mi u Klubu Mosta zalažemo, mi bi dali sve ovlasti povjereniku, uistinu sve ovlasti i mislimo da kolege ako poštujemo demokraciju, demokratske procese onda je to i vladajućima i oporbi jasno. Povjerenik mora imati moć u svojim rukama da se bori konkretno ovdje kada pričamo o ovome protiv nepotizma i korupcije. Hvala.
Evo imamo nekoliko replika. Prva je poštovani zastupnik Nikola Grmoja.
Hvala. Poštovani kolega Miletiću ovaj Vladin prijedlog mogao bi se nazvati imenom „ne talasaj“. Dakle, ne predlaže se ovo što smo mi u prijedlogu Kluba Mosta dakle to tražimo već nekoliko godina, sada smo još prijedlog i unaprijedili, dakle kolegica Selak Raspudić sa određenim detaljima i novostima. Ono što je logično i što mi zahtijevamo je dakle da povjerenik dobije stvarnu snagu, da može kažnjavati one koji ne daju informacije. A ja bih želio samo poručiti svima, vi ste spomenuli neke slučajeve, ničija nije do zore gorila. Dakle, Ivo Sanader činio se moćan. Takav se čini sada Andrej Plenković i svi oni koji trenutno kriju informacije i u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova dakle, evo vidim da je tu povjerenik Pučuljan, dakle svi će oni odgovarati jednog dana, ali će odgovarati.
Odgovor.
Članak 16. odnosno članak 16., članak 25. aktualnog Zakona o pravu na pristup informacijama što omogućuje da, pazite, tajne službe provode nadzor nad građanima koji traže informacije. To je nedopustivo u suvremenoj demokraciji da tajne službe, dakle ti dođeš, prijaviš, tražiš neko pravo na pristup informacijama, a zakače ti se na leđa tajne službe. Pa što si kriminalac? Obični si građanin koji želiš saznati nešto što se događa. Dakle, puno imamo posla s ovom našom Hrvatskom. Puno imamo posla u širenju demokratskih procesa. Puno imamo posla u borbi protiv korupcije i nepotizma. Ali da kolega Grmoja bili ste u pravu, kaže narod „svaka svića dogori, jedino je Bog vječan“. Možda bi Dalmatinci rekli još nešto, ali ja ću ostati na tome jedino je Bog dragi vječan, sve drugo prolazi.
Sljedeća replika poštovani zastupnik Željko Lenart.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Miletiću ova vaša rasprava bi imala smisla da je ona u Bundestagu u njemačkom Parlamentu. No međutim u hrvatskom Parlamentu u kojem se donose komplicirani, nejasni, dvosmisleni zakoni mislim da ne vrijedi uopće raspravljati na ovakav način. U Hrvatskoj vrijedi zakon da velika riba jede malu ribu i hrvatski zakoni su kao paukova mreža u koju se hvataju sitne mušice, a bumbari lete kroz nju. To je činjenica u funkcioniranju cijelog sustava u Republici Hrvatskoj. Krenite od poduzetništva 100 problema, 100 komplikacija da nešto ishodite. Svaki zakon koji se producira bude toliko iskompliciran jer često rade ljudi koji nemaju pojma što rade, ali žele biti jako pametni, žele biti pametniji od svojih zaposlenika jer su na rukovodećem položaju i misle da će na taj način zaštititi svoju poziciju. Zakon mora biti jednostavan, značajan i mora biti točno implicirati što treba [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] Što ste rekli u pravu ste treba se znati točno što treba raditi … [[ne razumije se]]
Vrijeme. Odgovor.
Trenutno su zakoni u Hrvatskoj da kumicu na placu kaznimo sa popriličnim novcima, a ovo što ste rekli dakle oni koji su pomažnjavali, pokrali našu Hrvatsku kojima su prsa poplavila u ime svetog domoljublja a onda su u koferima lovu iznosili i u raznim crnim i drugim bojama torbi, da to je katastrofa u svakom pogledu. Ali ja ću vam reći, ja sam optimist, ja čvrsto vjerujem da svi moramo proći kroz pustinju. Židovski narod ju je prolazio 40 godina je li govoreći slikovito, pa ono što mene raduje da i mi se približavamo toj brojci i uvjeren sam da svaki sustav, demokracija koja se gradi, tekovine suvremenog društva nitko velik nije postao velik odjednom, nego svi veliki su bili mali. Mi smo trenutno mali, ali uvjeren sam da ćemo postati veliki u pogledu demokracije ovih procesa o kojima sam sada govorio.
Slijedi replika poštovane zastupnice Marije Selak Raspudić.
Uvaženi kolega Miletić kako komentirate činjenicu da kada govorimo o pravu na pristup informacijama i uopće o pristupu informacijama bez potrebe za njihovim traženjem koje često ne nailazi na odgovor, mi već danas imamo situaciju da imamo različita državna tijela, tijela lokalne samouprave koja posjeduju mnoge vrijedne informacije a do kojim mi ne možemo doći? A kada dođemo do njih recimo, ako se one nalaze na internetu one su na tako konfuzan i nejasan način pisane, pa čak recimo ako pretražujete stranicu Hrvatskoga sabora. Tko se osim nas zastupnika koji smo morali može snaći na stranici Hrvatskoga sabora i uopće shvatiti koja je koja točka? Ja trebam dok dođem do jednog zakona na Hrvatskom saboru potrošiti vrijeme i vrijeme. Dakle, mi imamo privid dostupnosti informacija građanima, a zapravo u praksi sustavi pogotovo ovi internetski su složeni na način da te informacije nisu dostupne građanima jer se ne mogu u njima snaći. Kako to komentirate?
Podsjetili ste me sada na županijski SDP-e kod mene u mom dvorištu kada su proračun stavili u PDF-u na 560 stranica, ali da se ne može ništa čitati, je li, a onda su moji kolege Mostovci pronašli na 420-toj stranici da su imali u planu graditi spalionicu koju smo mi riječki Mostovci zaustavili dakle sa Riječanima Vežice i cijele okolice. Dakle, svaki zakon mora biti jasno napisan na razini da ga građani koji uopće ne poznaje pravo razumije. Znači svaki zakon o tome je kolega govorio, dakle svaki zakon da građanin, obični građanin koji se bavi bilo čime, nikoga ne podcjenjujemo, bilo čime, profesor, učitelj, radnik, što je god da on zna to je zakon koji mi govori o tome i tome, moram se ovako ponašati, on obvezuje na to i to. A gdje god je filozofija u pogledu kompliciranosti to otvara put manipulacijama ali evo i to je proces koji kolegice mi u Klubu MOST-a smo svjesni da će doći vrijeme kada ćemo ga mi graditi.
Slijedeća pojedinačna rasprava je uvaženog zastupnika Nikole Grmoje.
Evo, dobar dan svima, dakle petak nešto malo prije 12 sati, 2 HDZ-ova zastupnika, 2 zastupnika vladajuće većine u Hrvatskom saboru brane prijedlog zakona dakle koji bi trebao pomoći u većoj dostupnosti informacija što je jedan od osnovnih alata u borbi protiv korupcije. Moje kolege znači Marija Selak Raspudić i Marin Miletić su detaljno iznijeli probleme ovog prijedloga zakona, ali i naše prijedloge koje mi tražimo u ovoj našoj, našoj raspravi u našem prijedlogu zakona jer zapravo želimo ojačati ulogu povjerenika za informiranje, dati mu mogućnost neposrednog izricanja kazni. Ali i kolega Miletić je govorio o jednom važnom aspektu, dakle nije bitan samo zakonodavni okvir, bitno je i kako povjerenik za informiranje koristi taj zakonodavni okvir. A ja mislim, evo tu je povjerenik za informiranje Pičuljan da on to ne koristi. Mi smo ga upozoriti na to na antikorupcijskom vijeću i on je tu rekao da će biti aktivan u javnosti, evo prošlo je nekoliko mjeseci ja ga ni čuo ni vidio nisam. I danas je tamo malo sakriven, ovaj ja bih volio da izađe na svjetlo ne ovdje samo u hrvatskoj sabornici nego u javnosti i da počne govoriti o onim slučajevima gdje imamo situaciju da se određene informacije prikrivaju. O nekima su kolege zastupnici govorili, ovaj put u Finsku i ja često govorim o ovoj situaciji u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova gdje nje samo, gdje nisu samo putni nalozi proglašeni državnom tajnom nego i cjelokupno izvješće inspektorata Ministarstva vanjskih i europskih poslova. I nešto o tom postupanju s tajnim podacima mislim da je dobro da kažem. Dakle, ti problemi povezani s klasificiranim podacima većim dijelom su posljedica pogrešne primjene i provedbe Zakona o tajnosti podataka. Naime, u tom zakonu propisane su pretpostavke koje se moraju ispuniti da bi neki podatak se uopće klasificirao kao tajni podatak. Propisani su rokovi tajnosti odnosno rokovi za dostupnost podataka, a propisane su i procedure po kojima su sve tijela javne vlasti koja su vlasnici tajnih podataka obavezna periodično provoditi procjenu treba li određeni podatak koji je proglašen tajnom deklasificirati. Što nam se događa u praksi? U praksi previše često se nekom od oznaka tajnosti označavaju podaci koji uopće ne bi smjeli biti tajni. Tako imamo i ovaj slučaj iz Ministarstva vanjskih i europskih poslova gdje su obični putni nalozi proglašeni državom tajnom dakle, nekakve službenice u našoj diplomaciji. Tako to nažalost funkcionira. I osim toga jednom kad se podaci proglase tajnim rijetka su tijela koja provode po zakonu obaveznu periodičnu procjenu treba li neki podatak ostati tajna ili se može deklasificirati. To rezultira time da nakon što proteknu rokovi za tajnost podataka ti podaci nastavljaju u praksi i dalje biti tajni pa nam se događaju apsurdne situacije da takvi nikad deklasificirani podaci se čuvaju u, desetljećima pa se čak i predaju u arhive. I u arhivima zapravo oni ne znaju što s tim podacima, mogu li korisnicima arhiva učiniti dostupnima. I ja bih ovdje podsjetio u Hrvatskom saboru je sramotno da nitko, evo prošlo je nekoliko dana od toga, nitko o tome nije progovorio. Odbor za vanjsku politiku Europskog parlamenta je obvezao odnosno poslao jednu preporuku svim vladama sa područja ovih zemalja koje su izašle iz komunizma da otvore arhive UDBE i KOS-a, da deklasificiraju te podatke. Podsjećam vas da je MOST ovdje predložio zakon, svi ste ga jednoglasno podržali da se ti arhivi otvore, bili su ukupno otvoreni godinu dana kada je HDZ nakon što je izašao jedan dosje u kojem je, zapravo smo došli do saznanja da je jedan od naših ustavotvoraca Vladimir Šeks bio operativna veza UDBE pod kodnim imenom kolega, HDZ je predložio novi zakon kojim su ti arhivi ovaj zatvoreni. Evo pozivam vas sve na zajedničku akciju, Klub MOST-a će to inicirati da arhive dakle UDBE i KOS-a konačno otvorimo i da se ne mogu ovakve stvari, ovakav kriminal skrivati iza oznaka državne tajne.
Prva replika poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić.
Da, kolega Grmoja složit ću se s vama evo doista, pričali smo toliko o toj strategiji korupcije, predbacivalo nam se da nas ta rasprava ne interesira, da nije sadržajna, premda smo i tada nudili zakonske prijedloge, a sada kada radimo na suzbijanju korupcije, kreiramo alate HDZ-a nema, HDZ-a nema i to nešto govori, a možda i sve govori. No, moje pitanje je drugačije. Sada ste se osvrnuli na jednu vrlo važnu stvar koja je došla iz same EU, a to je preporuka da se ovi arhivi konačno otvore. Zanimljivo nitko od naših državnih čelnika o tome ne govori u javnosti. Uopće ne problematizira tu preporuku, a znamo koliko su oni brzi kada treba slušati preporuke Europe. Pa na tom tragu eto postavit ću vam ovdje pitanje, koja je vaša procjena s obzirom i na prethodno iskustvo ima li ikakve šanse da se ti arhivi u Hrvatskoj ne samo otvore nego da uopće o njima itko od naše vlasti progovori?
Odgovor.
Dakle, ja se sjećam to je bilo, već je pala ova vlada dakle u kojoj smo mi sudjelovali, a u kojoj je Plenković bio premijer i to su bili zadnji sati ovdje Bože Petrova kao predsjednika Hrvatskog sabora, javnost se zabavljala time ovaj kako Božo Petrov odnosno kako njegov mjehur izdržava to sjedenje tu, a mi smo zapravo i on je sjedio tu kako bismo raspravili taj naš Zakon o arhivima koji je donesen samo zato što su odmah nakon toga slijedili lokalni izbori i HDZ si nije mogao priuštiti da bude protiv tog prijedloga zakona, a onda su i ostale kolege ovdje u saboru to podržale. Dakle, ipak se može, treba očito izabrati dobar tajming, a ja se nadam evo da ćemo mi biti inicijatori ponovnog tog otvaranja arhiva ovdje u HS i da konačno sve izađe na vidjelo. Ja mislim da je to najbolji mogući ilustracijski potez.
Slijedeća replika poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče HS. Kolega Grmoja, nije problem što evo kontinuirano su po dvoje zastupnika vladajuće opcije, dakle od vladajuće opcije mi imamo, pogledajte sabornicu, dvoje saborskih zastupnika. Problem se sastoji u tome što oni jasno pokazuju što misle o raspravi, nitko nije sudjelovao osim kolege Pupovca, nitko. Dakle džaba krečimo, možemo mi raspravljat, možemo mi napraviti, ajmo jasno reći da svaki zakon bi trebao biti korak naprijed, svaki zakon bez obzira slagali se, ne slagali i možemo mi ovdje vikat, ne vikat, ali ajdemo vidjet, pa korak naprijed, pa si onako pošteno priznat i reć ipak je to mali korak naprijed ajde nešto smo napravili. Koji korak naprijed mi u ovim zakonu vidimo? Niti jedan. I to je suština dakle što HDZ o svemu tome misli o našoj raspravi pokazuje na način na koji sudjeluje u raspravi. Ali ono što je suština svega da ne radimo dobro posao.
Odgovor.
Dakle, evo nisam znao za ovaj podatak, bio sam tu, ovaj kratko sam nešto izašao, ali nisam znao da nitko u ime Kluba HDZ-a nije raspravljao o ovom prijedlogu zakona, ja mislim da to, jest ipak, dobro. Ovaj znači u ime kluba da, ali evo nitko nije sudjelovao u pojedinačnoj, u pojedinačnoj raspravi, niti su nešto previše zainteresirani. Ali gledajte, to me ne čudi kad je, to me ne čudi kad je tu evo gradonačelnik ovaj Velike Gorice, čovjek koji svojim vijećnicima koji mu postavljaju pitanja ne odgovara, dakle još od kolovoza i onda se ustane i traži povredu Poslovnika i ovaj kaže da sve dostavlja, od kolovoza mu dakle upućuju upite na koje on ne odgovara, da očito prikriva ovaj svog nekadašnjeg šefa ovaj kojeg je samo zamijenio, zamijenilo se lice umjesto Barišića došao Ačkar, ali sve je ostalo isto, modus operandi je u Gorici ostao isti, a on se smije ovaj i, i, i podržava to da.
Imamo povredu Poslovnika, poštovana zastupnica Orešković.
Ne, ne evo imamo povredu jednu.
Izvolite Orešković.
Evo povreda Poslovnika utoliko što smo mi ne sluteći rekli jednu netočnu informaciju. Čini mi se da je iz redova HDZ-a u pojedinačnoj raspravi ipak sudjelovao jedan saborski zastupnik kolega Piletić, a s obzirom na ono što je izrekao mislim da bi bila manja uvreda da se uopće nije javio. Naime, pozvao se na Antu Starčevića, pa izrekao da tko se hrani kruhom naroda ima narodu račune polagat. E pa onaj tko račune narodu ne polaže je upravo HDZ.
A vi niste se pozvali na članak Poslovnika, ništa, sve ste ovo iskoristili samo kao svoju mišljenje, niti replika nije bila, dobivate opomenu. Izvolite uvaženi zastupniče Marine Miletiću, vaša replika.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče HS. Poštovani kolega Grmoja, možemo li mi hrvatskoj javnosti probati nacrtati bez likovne umjetnosti, ali da im približimo čega se bilo tko boji kad pričamo o otvaranju arhiva, čega bi se netko bojao, zašto, jednostavno, kako bi rekao, pa ako si ti u svom životu bio pošten, a ako si ti u svom životu radio stvari iz uvjerenja, dakle ako je netko, kako bi rekao, ljubio Druga Tita, znači izvan svega imao u kući kip od 3,5 metra Druga Tita, ljubio ga u ruke, gladio ga, čistio ga i onda uđe u neku stranku poslije, pa u čemu, zašto bi to bio problem? A ako je on surađivao s nekim službama, radio, organizirao nešto, ne znam. Evo zanima me da hrvatskoj javnosti objasnimo čega se boje ljudi koji priječe da se otvore arhivi. Zašto vole bit zatvoreni umjesto otvoreni kad je bit otvoren puno ljepše nego zatvoren?
Znate, znate šta mi je zanimljivo, dakle ne slažem se s predsjednikom Milanovićem oko, bilo je pitanja Goldsteina i ove njegove slike koju je imao u veleposlanstvu, dakle nije isto kad se vi nečega ne odreknete i sada kad ovaj ste za Tita i partiju, to, to nije isto. Ali još je skandaloznija izjava Grlića Radmana, znate što je on rekao, kaže Milanović se '85.-te ušao ne znam, nemam pojma, kaže kad su svi izlazili iz partije kao eto koliko nije bio mudar. Dakle Grlić Radman želi reći za svoga oca i ove kao mi smo znali kad treba izaći iz koje partije i u koju i gdje se, gdje se prištekat. Dakle to vam govori sve o, o hrvatskom, hrvatskom društvu i mi smo apsolutno za to da se, dakle da se sve otvori i zato smo i predložili taj Zakon arhiva. Nije ovdje samo pitanje tko je bio u partiji, nije to problem, problem je što je netko radio za tu partiju, je li prokazivao ljude, zbog čega su ljudi ovaj znali nastradati, dakle o tom se radi, a neki od ključnih ljudi HDZ-a, evo Vladimir Šeks [[Upadica: Vrijeme]] je činio upravo to.
Slijedeća replika poštovana Andreja Marić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, samo da se nadovežem na ono što smo prije raspravljali. Dakle, ja se slažem da tu mora biti proaktivnija uloga povjerenika, ali ono što je konkretno me kolega pitao mislim da je tu broj jedan ipak bahatost i greške vlade da nisu napravili to što su napravili onda ne bi zapravo niti bilo takvih potreba da i povjerenik aktivnije djeluje. Nego slijedeća stvar što bih htjela da iskomentirate, između ostaloga čitala sam i ovaj vaš prijedlog zakona gdje tražite da se daju veće ovlasti povjereniku za informiranje, između ostaloga i izricanje upravne novčane kazne. Pa evo vraćam se onda na čl. 10. postojećeg Zakona o objavljivanju informacija gdje kaže da tijela javne vlasti moraju sva svoja sponzorstva, donacije i druge pomoći jasno objaviti uključujući i popis korisnika i visinu iznosa. Vi ste pratili što se u mojoj jel sredini događalo, jel to bio mito 10.000, jel bila donacija, što vi kažete, kako komentirate tu činjenicu da se evo, donacija da se nije jasno pokazalo [[Upadica Sanader: Hvala.]] a jedan iskusan političar je u pitanju. Hvala.
Pa dakle neću ulaziti u pojedinačne slučajeve ali je činjenica, dakle da neki nastradaju zbog nekakvih iznosa koji su za svaku osudu. Dakle, nema kada govorimo o korupciji nema ne znam 10 kuna, jer ako si nevjeran sa 10 kuna bit ćeš i sa milijun. Dakle, u tom smislu treba zauzeti iste kriterije. Ali problem je da evo mi imamo ovdje situaciju ako govorim o ovom slučaju u MVP-u. Dakle, namještanja poslova bez internog poziva. To je isto kao što je Ana Stavljenić Rukavina završila pod istragom u Zagrebu, dakle isto je ovo što se radilo u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova zbog čega nitko nije nastradao. Znači imamo putne naloge i to, znači ništa se ne događa. Dakle, očito ne vrijede isti kriteriji za sve. I ako imate zaštitu onda vam se ništa neće dogoditi, a povjerenik za informiranje, pogledajte što radi predsjednica povjerenstva. Ona upozorava na loš zakon. Ja nisam čuo [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] povjerenika da sad kaže dajte mi veće ovlasti kako bih mogao to i to. Nema ga u javnosti./…
Sljedeća pojedinačna rasprava poštovana zastupnica Anka Mrak-Taritaš.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, pred nama je izmjena jednog ja bih rekla interesantnog zakona. Ja mislim da svaki zakon kada se rade izmjene i dopune moramo raditi korak unaprijed, ne stajati na mjestu, a ne ni raditi korak unazad. Ovim zakonom se to postiglo nije. Zamislite kad osoba koja zapravo radi po tom zakonu, a to je povjerenik za informiranje i napiše i kaže ljudi moji imamo neke odredbe koje nas žuljaju, imamo odredbe koje su nam problem. On je to rekao i u Izvješću o svom radu za 2020. Ali to se ponavlja kontinuirano kroz izvješće, dajte nam zakon složite tako da budemo bolji, učinkovitiji i sve ostalo, a onaj koji je nositelj svega, a to je ministarstvo kaže pa nema veze. Nama je netko drugi rekao drugačije. To tako jednostavno se ne radi. To jednostavno nije dobro. Mi ako želimo imati zakon koji je provediv, koji je učinkovit prva stvar koju bi trebali napraviti je a to je horizontalna usklađenost propisa sa nekim drugim propisom. Ovaj propis o informiranju ima potrebe se uskladiti i sa nekim drugim propisom. I samo je pitanje što želimo, šta nam je cilj, šta nam je smisao. Ako želimo dati alat u rukama povjereniku za informiranje da bude brži, da bude bolji, da bude učinkovitiji, da bude jasniji, da bude transparentniji, da brže radi svoj posao, onda mu dajmo taj alat u rukama. A ne mi s jedne strane formalno kažemo da usklađujemo se i nemojmo se, dakle da dovršim misao koju želim reći. Ja sam jedna od onih koja je fan EU i mislim da je za Hrvatsku neusporedivo bolje reći članica EU i da je u društvu boljih, uspješnijih, razumnijih i svega ostalog nego da nije. Ali ta izlika koju imamo kontinuirano usklađujemo se sa direktivom. Pa kad nam direktiva nešto kaže onda nam je to sve o.k. i onda ćemo to sve zajedno popeglati i onda će to sve zajedno biti u redu. Pa dajmo uključimo zdravu pamet i uključimo razum. Dakle, kao što sam već rekla mi imamo zakon od 2013. godine. Imamo negdje malo manje od 6000 subjekata koji podliježu obvezama Zakona o informiranju. Još uvijek preko 400 povjerenika nemamo imenovanih. Ljudi moji od 2013. do 2021. odnosno 2020. je bilo izvješće. Povjerenik kaže još ima tamo u tim nemamo. Pa šta smo to napravili? Šta to radimo? Koji alat imamo da nam se to ne desi? A onda hajdemo vidjeti, dakle ja imam osjećaj vrlo jasan da nam je GDPR tako postao alibi za neke stvari u koje ne želimo postupati ili ne želimo raditi svoj posao da je to zastrašujuće. Pa nije to bio smisao GDPR-a. Nije bio smisao GDPR-a da onda zbog GDPR-a neke stvari nisu otvorene, jasne i transparentne. Ono što u ovoj zemlji mora biti jasno, o čemu u ovoj zemlji ne treba imati dileme je način kako se troši javni novac. Proračuni su javni novac. Proračuni su novac koji pune svi građani, odnosno građanke i građani RH. Kako netko troši taj javni novac to mora biti brzo dostupno, mora biti jasno i za to mora biti sankcija koja je prva, sankcija gdje može, gdje odmah reagirate. Dakle, nas prema popisu će biti otprilike da nas ima 3 milijuna i 800 tisuća. Ako ima alat povjerenik za informiranje, ako ima alata Povjerenstvo za sprječavanje sukoba interesa, ako to može biti učinkovito i brzo i ako ima jasna sankcija to što je dobio sankciju netko ne znam u Slavoniji zna onaj u Istri isti čas i zna da to neće ponoviti. Ali ako znamo da to traje godinama, da nema veze, da premijer može ne dostaviti podatke pa onda sve zajedno obustavljamo postupke. Pa ako premijer ne dostavlja podatke, ako Vlada ne dostavlja podatke, pa zašto da dostavlja načelnik neki. On će se isto okrenuti glavu i neće dostavit podatke. Prema tome, to je smisao svega toga. Ljudi ako želimo da netko radi posao moramo mu dati alat u rukama sa kojim će raditi, ovaj zakon to nije napravio, ovaj zakon nije korak naprijed, nije čak ni tapkanje u mjestu, nego formu smo zadovoljili, a sadržaja novog nemamo.
Hvala. Imamo repliku poštovanog zastupnika Pavića.
Poštovana zastupnice, što se tiče GDPR on nam stvarno stvara velike probleme. Kad god smo upućivali upite prema javnim poduzećima, prema jedinicama lokalne samouprave, prema tijelima javne vlasti da nam pošalju neke podatke koji se tiču nekih događaja koji su nas zainteresirali, najčešći je bio odgovor ne možemo zbog GDPR-a. Podsjećam da je u ovom Zakonu se uvodi pojam animinizacija što bi se zapravo trebalo omogućiti da se oni podaci koji su do sad nedostupni zbog GDPR-a anominiziraju i da nam budu dostupni. Međutim, postavlja se pitanje što će biti ako usprkos tome čelnici jedinica lokalne samouprave ili čelnici javnih poduzeća to ipak ne dostave. Opet ćemo imati isti problem koji imamo i prije zato što Povjerenik nema one ovlasti koje treba imati.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Kolega Pavić ja se s vama moram složiti Dakle, jedno je da mi idemo formalno u izmjene Zakona i sami vidite da je glavnina rasprave mi raspravljamo, dakle oporba raspravlja o tome govori svoje stavove. Stav koji imaju vladajući je apsolutno jasno, đaba krečite, samo vi raspravljajte i bit će i ovako i onako kako mi hoćemo. Ali, nije smisao pokazivanje moći kako hoćemo. Ja nekako doživljavam da smisao bi uvijek trebao biti, ajdemo biti nešto bolji, ajdemo biti nešto operativniji, dakle sve dok nema posljedice zato što netko nije dostavio podatke, taj neće dostavljati podatke i neće dostavljati podatke ni ovaj direktor javnog poduzeća ako vidi da premijer ne dostavlja podatke, zašto bi dostavljao. Pa dakle uvijek idemo, uvijek netko tko bi trebao svojim djelovanjem pokazati zaista da djeluje i da vodi računa. Javni novac nije novac tog koji upravlja, javni novac je novac koji su punili građani Republike Hrvatske.
Poštovana zastupnica Dalija Orešković.
Hvala predlagatelju. Uvažena zastupnice dobro ste primijetili da je ovaj Zakona kao i Nacrti prijedlog Zakona o sprječavanju Sukoba interesa korak unatrag, a još bolje ste primijetili da se mi kao država ne trebamo truditi toliko uskladiti sa zakonodavstvom Europske Unije koliko sami sa sobom. Dakle naši Zakoni moraju biti horizontalno uravnoteženi i jedni s drugima u suradnji. U ovom konkretnom slučaju prava sankcija za čelnika tijela koje nije objavio ili nije dostavio tražene informacije trebala bi se rješavati ne kroz ovaj Zakon, nego kroz Zakon o Sprječavanju sukoba interesa, jer uskrata informacije o radu tijela na kojem, gdje si na čelu zato što znaš da si radio nešto krivo, znači da svoj privatni interes stavio iznad javnog. A upravo to je onemogućeno predloženim izmjenama Zakona o Sprječavanju sukoba interesa. Hvala.
Poštovana zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Dakle, mi smo majstori zaista u tome da fabriciramo propise, da radimo izmjene i dopune, majstori smo u tome u Zakonu ne kažemo sve što trebamo reći nego to prebacujemo na Uredbe i Pravilnike samo kao da želimo u tom moru da više nitko ništa ne razumije i više nitko ništa ni ne razumije, ali ako jedna zemlja, a to je zemlja u kojoj ja živim, voljela bih da ta zemlja ide nekako korak unaprijed, da bude nekakav iskorak, onda je ovo jedna tema koju je relativno jednostavno riješiti. Ja ne mislim i razmišljam i to znam često ponovit ja tehnički razmišljam, to mi je i struka. Razmišljam vrlo jednostavno i uvijek gledam šta je smisao i šta je cilj. Možda ja se s tim ne slažem kako je postavljen, ali ako mi je jasan smisao i cilj onda razumijem dalje. Meni je ovdje smisao i cilj nemoj mu dat alat u rukama da može nešto raditi, formalno ćemo imati Zakon a dalje ćemo raditi po starom. Hvala.
Sada će govoriti poštovana zastupnica Marija Selak Raspudić. Izvolite.
Drago mi je vidjeti da je tu aktualni Povjerenik za informiranje gospodin Pičuljan, pa ne sumnjam da će on svesrdno podržati ove zakonske izmjene gdje sam dobiva veće ovlasti za kažnjavanje, jer je i upozoravao u svom intervjuu da sankcioniranje mora biti učinkovito ili ga ne treba biti. Dakle bilo bi zanimljivo vidjeti što onda on kaže na naš protuprijedlog. Žao mi je što nema ovdje kolege Piletića iz HDZ-a da čuje kako dohvaćanje informacija doista izgleda u praksi a to je ono o čemu ću govoriti u pojedinačnoj raspravi. Govorit ću o problemu očevidnika, evidencija, registara i njihovoj funkcionalnosti, posebno elektroničkih. Dakle, vratila bi se na ono što sam početno govorila u raspravi u ime Kluba i na tvrdnju kako građani nemaju vremena istjerivati pojedinačne informacije svojim zahtjevima, nego ime te informacije trebaju biti servirane. Ako je moguće na internetskim stranicama tijela javne vlasti. Informacije moraju biti uredne, točne i organizirane. Ako je moguće moraju biti objavljene u strojno čitljivom obliku da se lako mogu preuzimati i analizirati inače đaba tih informacija, a i Hrvatski sabor s obzirom na njegove stranice u tome zaostaje. Vrlo često naime imamo situacije da tijela javne vlasti imaju i vode vrlo vrijedne i zanimljive skupove podataka. Kao na primjer navest ću samo različite službene očevidnike, evidencije i registre koji se danas uglavnom vode u elektroničkom obliku. Neki su dostupni na internetu a neki nisu. Neki vam daju mogućnost da izvršite uvid u svoje osobne podatke ali ne i u tuđe osobne podatke što je razumljivo, ali kada biste htjeli barem nekakve elementarne statističke podatke iz takvih evidencija, e onda imate problem i sada ću reći nešto o praksi pristupu informacijama. Prije svega vama kao potencijalnom korisniku informacijama nije poznato kakve su uopće mogućnosti funkcionalnosti neke evidencije koju vodi neko tijelo javne vlasti. Evo kao primjer iz prakse uzet ću naš registar birača. U registru birača vi kao birač možete vidjeti svoje osobne podatke ili kada su neki izbori možete dobiti podatak o svom biračkom mjestu. Međutim, ako želite neke statistike iz registra birača, e to već ide puno puno teže. Tako smo mi u MOST-u primjerice zatražili jednu relativno jednostavnu statistiku, te smo tražili od Ministarstva pravosuđa i uprave da nam dostave podatke o broju birača s prebivalištem izvan Republike Hrvatske. Vrlo vrijedne podatke koje nas se sviju tiču. Grupirane po državama i to u vremenskom razdoblju od danas pa unatrag 10 godina. Na naš prvi zahtjev ministarstvo nas je obavijestilo da nema ništa od tih podataka i da te podatke ima DIP. U redu. Nama je to bilo čudno s obzirom da znamo da po Zakonu o registru birača taj registar vodi ministarstvo, a ne DIP, ali svejedno po uputi ministarstva smo se zahtjevom za pristup informacijama ovaj puta obratili DIP-u. Kao što smo pretpostavili DIP ne vodi registar birača pa su nas korektno uputili natrag na ministarstvo. Mi smo ponovo podnijeli novi zahtjev za pristup informacijama. Od ministarstva smo sada dobili ne biste vjerovali novi odgovor, opet su nas neupravnim aktom obavijestili da oni ipak vode registar birača, ali da je naš zahtjev nešto što se zove složeni upit tj. da funkcionalnost elektroničke aplikacije registra ne omogućuje da se podaci koje smo tražili pribave jednostavnim pretraživanjem. Premda smo odahnuli jer je ministarstvo ipak uspjelo pronaći izgubljeni registar i ovaj odgovor bio nam je malo sumnjiv. Naime, možda ministarstvo nema podatke iz 2011. godine, ali da baš nemaju ni aktualne podatke iz registra birača danas, e to je već zvučalo kao ozbiljan problem koji treba istražiti jer da je ministar izgubio registar birača dragi moji kolege i kolegice to bi ipak bila stvar za ostavku. Nismo bili lijeni žalili smo se povjereniku koji je našu žalbu uvažio i naložio ministarstvu da nam dostavi tražene podatke. Ministarstvo je po treći dostavilo obavijest, neupravni akt odgovorivši nam ovaj put da su aktualne statističke podatke o biračima s prebivalištem izvan Hrvatske prvi put objavili u statističkom prikazu ministarstva broj 20 iz 2020. godine. Povijesne podatke za prethodnih 10 godina nismo dobili. Na ovom primjeru vidite kako tijelo javne vlasti, konkretno Ministarstvo pravosuđa i uprave obmanjuje, skriva podatke koje ima, manipulira njima, ne dostavlja ih korisnicima, koristi se pravnim trikovima tj. stalno dostavlja neupravne akte ne bi li izbjeglo žalbeni postupak. Na kraju nakon višemjesečnog natezanja mi smo istjerali tek djelomični podatak o aktualnom stanju u registru birača. Znači sve ovo što vam pričam ovdje pokazuje vam da su nam doista potrebne izmjene, ali na tragu onoga što mi ovdje predlažemo.
Imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Grmoje.
Kolegice Selak Raspudić, govorili ste o dostupnosti podataka. Mi imamo problem da do dan danas s narodnim referendumom dakle ne žele dostaviti potpisne liste, o čemu ćemo dalje govoriti. Evo, komentar na to.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Slažem se. Dakle, evo i iz ovog primjera koji sam ovdje navela vidimo koliko se može manipulirati dostavom informacija pa čak i kada se radi o ozbiljnim upitima koji dolaze iz zakonodavne vlasti, dakle iz sabora vidite koliko nam je trebalo da na kraju istjeramo bilo kakvu informaciju i koliko se može vrtiti u krug i tim žalbenim postupcima, davanjem akata na koje nema žalbe dok uopće dođete do ikoje informacije. Dakle, govoriti o pristupu informacijama, a imati zakon koji će taj pristup učiniti mrtvim slovom na papiru i nećemo dobiti niti putne naloge, niti ove informacije koje su nam nužne o referendumu da znamo je li bilo zakonito njegovo neodržavanje vam pokazuje da ne postoji ozbiljna intencija unutar vladajuće strukture da se doista suzbije korupcija u ovoj zemlji.
Repliku ima i poštovani zastupnik Bauk.
Zahvaljujem. Moram priznati da ste me začudili ovim primjerom broja birača jer u stvari ne vidim zašto bi ministarstvo u bilo kojem, iz bilo kojeg razloga prikrivalo kad je on više-manje javan, dakle broj hrvatskih državljana s biračkim pravom koji nemaju u RH je negdje oko 750 do 800 tisuća. Ne znam što su vam oni odgovorili, ali to je podatak koji više-manje se relativno lako dobije kada se od ukupnog broja birača od 4,5 miliona odbiju oni koji imaju prebivalište u RH, a to je negdje 3 miliona i 800 tisuća, a stvarni broj bi trebao biti negdje milion i 100 tisuća kada bi se sve evidencije prebivališta uskladile sa stvarnim stanjem. Ako mi možete detaljnije obrazložiti zašto vam nisu dali i što vi mislite da je to razlog, onda bi možda mogao proniknuti u njihove motive.
Poštovana zastupnica Selak Raspudić.
Dakle, mi smo tražili jednu desetogodišnju analizu, da vidimo trendove. Nije samo važan trend onaj koji je očigledan, a to je da vidimo koliki broj naših građana je iselio u pojedinačne zemlje. Nego također smo iz tog registra htjeli iščitati gdje je rastao broj birača s prebivalištem izvan RH. A s obzirom na način na koji funkcionira sadašnja vlast može biti jasno zašto je njima takvu informaciju bilo problem dati. Dakle, vjerujem da je to bio razlog zbog kojih nismo uspjeli doći do traženih podataka u potpunosti nikada premda smo i iz ovih manjih uspjeli saznati neke informacije. Dakle, nas su zanimali i trendovi toga gdje je rastao broj birača koji imaju prebivalište izvan Hrvatske.
Slijedeća pojedinačna rasprava bit će poštovanog zastupnika Arsena Bauka, izvolite.
Zahvaljujem. Da se nadovežem na ovu zadnju raspravu. Najviše je broj birača izvan RH porastao kada su na snagu stupile prijelazne odredbe Zakona o prebivalištu i kada je de facto u jednu novogodišnju noć broj birača porastao za negdje do 200 do 250.000 jer su svima onima koji nisu u zadnjih 20 godina zatražili novu osobnu iskaznicu im je izbrisano prebivalište u Hrvatskoj pa je zato ovaj došlo do toga. A to je inače legendarno vrijeme kada je Ustavni sud odredio broj birača potrebnih za i za raspisivanje referenduma što je trajni izvor inspiracije barem dijela ovoga portala da i mene uključe u tu priču da sam prevario Ustavni sud. No, dobro. Što se tiče Zakona o pravu na pristup informacijama, dakle politički kontekst je za mene potpuno jasan a ključno je pitanje hoće li se, dakle u konačnom prijedlogu zakona naći ovlast povjerenika da može normalno raditi svoj posao ili će se ostaviti da ono što je i on tražio u svojim izvješćima i u savjetovanju sa zainteresiranom javnošću, hoće li se preko toga priječi. Tako da u tom smislu će to biti i kriterij hoćemo li podržati ovaj zakon. Nisam sklon bez dodatne analize podržavati određene mehanizme kojim bi se smanjilo pravo građana na pristup informacijama, iako mi je sudbina namijenila upravo jedan takav prijedlog zakona o dopuni ili izmjeni Zakona o pravu na pristup informacija. Jer smo na početku uočili da određeni pojedinci zloupotrebljavaju ovaj institut na način da se sa velikim ili obijesnim brojem upita obraćaju istoj instituciji i na taj način blokiraju u stvari njeno normalno funkcioniranje. Tako da smo u stvari tada uveli taj institut da se može u tim slučajevima uskratiti pravo na pristup, naravno to mora potvrditi i sud. Također radna skupina koja je u Ministarstvu uprave 2012. radila ovaj prijedlog, zakon koji je na snazi uz ove neke izmjene sastojala se s jedne strane od predstavnika civilnog društva, a s druge strane od predstavnika sigurnosnog sustava. I naravno da su to bile dosta velike rasprave unutar radne skupine koji će se instrumenti i kako stavljati u zakon. Ono što je na kraju doneseno jeste bio rezultat kompromisa gdje je s jedne strane ojačana institucionalna organiziranost provedbe prava na pristup informacijama, da se umjesto AZOP-a koji je to do tad radio osnovao Ured povjerenika za informiranje, da su se sve mogućnosti, dakle da su njemu dane ovlasti da m ože ostvariti uvid u određene podatke provesti jednu vrstu testa javnog interesa i donijeti odluku hoće li se potvrditi odluka tijela da uskrate informaciju iz nekog razloga ili će o tome u konačnici odlučivati Visoki upravni sud. Ono što je išlo u korist onih koji su se zalagali za oprezni pristup je da se do konačne odluke suda informacija ne objavi. Onda ponovo se klackalica vraća na drugu stranu jer je činjenica, dakle da je ponekad timing jako bitan u tome hoće li se neka, kad se neka informacija objavi. Jer ako vi nešto dobijete da se objavi za dvije godine to više neće imati takav učinak kao što bi imalo da se objavilo u vrijeme kad je trebalo i kad je to po zakonu trebalo. I u tom slučaju je došlo, dakle i do određenih zlouporaba sa strane tijela javne vlasti, odnosno njihovih čelnika da se u stvari podnošenjem žalbi, tužbi itd. kupovali vrijeme. I to se sve na kraju svodi, dakle u izravnavanje toga je li društvo više štiti, dakle objava informacije ili postoje razlozi zašto se informacija ne može objaviti. U trenutku ja ću to reći, dakle kad je HDZ na vlasti niti jedna mjera prevencije mi se ne čini dovoljno dobra, ali mi se svako smanjenje mehanizama prevencije čini loše i zato s oprezom pristupamo i ovome problemu i bit ćemo suzdržani kod prvog čitanja. Hvala.
Poštovana zastupnica Orešković ima repliku.
Uvaženi kolega Bauče, i ta klackalica i taj timing objave pojedine informacije za koju ste dobro utvrdili da je političarima i političkim elitama bitan ja mislim da je pravi razlog zašto se nikada u uspostavi transparentnosti nije otišlo do kraja bez obzira koja Vlada bila na čelu. Dakle, što mi zapravo štitimo pravo na pristup informacijama ili razlog da se informacija ne objavi? Možemo vidjeti na primjeru putovanja predsjednika države u neke druge države. Svojevremeno, a toga ste se isto dotakli u svojoj raspravi smo imali situaciju da je velik broj novinara, medija, građana uputio Uredu predsjednice države Kolinde Grabar Kitarović jedan te isti upit, a to je koja je bila svrha putovanja u SAD? I tada se njezin ured branio upravo sa ovim argumentom da je preveliki broj zahtjeva podnesen, pa se na jedno te isto pitanje nije odgovorilo do današnjeg dana. Smatrate li da postoji neki drugačiji razlog zašto bi takvo postupanje trebali tolerirati u mandatu Zorana Milanovića?
Poštovani zastupnik Bauk.
Osim u onome dijelu činjenice da se radi o štićenoj osobi i o onome dijelu kojima to zahtijeva isključivo zaštita integriteta, odnosno života ili sigurnosti štićene osobe mi je razumljivo da se određeni podaci ne objave odmah, nego nakon određenog vremena. Pa tako što se tiče predsjednika Republike, predsjednika Vlade, ministra obrane, ministra unutarnjih poslova i svih drugih koji su štićeni. Također smatram da bi podaci o kretanju njihovog osiguranja trebali biti u tom dijelu zaštićeni i to ne malo dulje vrijeme, dakle jer se radi o službenicima, a također sam svjestan iako se, svjestan sam da određena razina dužnosnika nema pravo na privatna putovanja, na privatne događaje zato što jednostavno u trenutku dok obnašaju dužnost nisu privatne osobe i tu imamo određen viši prag zašto bi trebalo nešto ostati skriveno.
Hvala. Poštovani zastupnik Bačić ima repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Bauk, malo prije nisam htio dobiti opomenu kroz povredu Poslovnika kada ste onako sramežljivo pitali kolegicu Selak Raspudić vezano za registar birača i popis birača. Naime, vi ste ministar uprave koji je predložio ovom Saboru formiranje i registra birača i kada smo imali tu brojne rasprave oko popisa birača. Ne razumijem što vama nije jasno pa pitate nju kad je u pitanju korištenje podataka registra birača. Vi jako dobro znate da se on objavljuje, da se čak na stranicama, na mrežnim stranicama ministarstva periodički objavljuju podaci iz registra birača. Pred svake izbore se izvlači iz registra birača popis birača… [[Govornik se ne razumije]] predsjednički, parlamentarni, lokalni, europarlamentarni ili referendum. Nije mi jasno da vi postavljate pitanje o onome što vi jako dobro znate. Trebalo je reć kako stvari stoje, a onako ispalo je, mislim ostala je dvojba koda nešto postoje neke zakulisne igre zbog čega ministarstvo ne bi nešto objavilo što je javno dostupno i što smo upoznati sa svime kako to želimo.
Poštovani zastupnik Bauk.
Uostalom i slažem se s vama, to sam sve i ja pitao. Dakle, nije mi jasno koji bi bio motiv ministarstva da to ne objavi i zato imam dvojbu koju ja još nisam razriješio. Eventualno evo ja mogu pretpostavit, dakle možda, možda se radi o tome da su željeli po državama dobit malo preciznije, da se taj podatak ne objavljuje sa popisom birača i da su to mogli dat. Tako da se ja, ja se u osnovi s vama tu slažem, nije mi jasno gdje je tu ovoga mističnost koja je, al evo testirat, testirat ću, pa ću zastupničko pitanje ja uputit, pa da vidim šta će mi ministarstvo odgovorit. Zahvaljujem.
Poštovani zastupnik Matula.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Poštovani zastupniče Bauk, u ovoj direktivi koja se prenosi u zakon između ostalog se navodi to da se njome utvrđuje skup minimalnih pravila, ali da se države članice potiče da oni nadiđu te minimalne zahtjeve. E sada događa se u ovom zakonu da nešto što smo mi imali prije obavezu koja je iznad ovog minimuma sada se de facto smanjuje i time se zapravo umanjuju već stečena prava građana na pristup informacija. Ja bi volio da to samo komentirate u kontekstu onoga što ste rekli da očito postoji jasna tendencija da se smanjuje i ovaj povjerenstvo, ovlasti Povjerenstva za sukob interesa, pa i pitanje povjerenika za informiranje.
Poštovani zastupnik Bauk.
Dobro ste pratili, ja sam se i malo slikovitije možda i radikalnije izrazio koristeći izraz eutanazija kastracije ili umrtvljenje. E sad što se tiče povjerenstva ti izrazi se mogu zvati metaforički, ali kako je povjerenik fizička osoba i institucija onda, onda korištenje takvih izraza za njih i njega moglo bi bit malo i uvredljivo i podrugljivo, tako da neću u tom smislu koristit te izraze. Dakle, radi se samo o tome da je u ovome trenutku jasno da potezi aktualne vlade koji idu prema tim institucijama koji su usput budi rečeno Hrvatska dobila u procesu pristupanja EU u trenucima kada je na vlasti bila vlada čiji je predsjednik 10.g. kasnije i pravomoćno osuđen za nekoliko puta, a stranka kao pravna osoba također pravomoćno osuđena, dakle da taj dio njihovih zalaganja uvijek ide u smanjenje njihovih ovlasti, a ne u povećanje. Ja bi volio da me kod ovog zakona demantiraju.
Hvala lijepa. Slijedeća će govoriti poštovana zastupnica Sabina Glasovac, izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče HS, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Mene žalosti činjenica da nakon što je već zavladala u hrvatskoj praksi da se zapravo gasi sve ono što bi trebalo biti transparentno i neovisno nastavljamo u tom tonu. Ja ću samo podsjetiti da iz nekog nepoznatog razloga Vlada RH ima neodoljivu potrebu da se obračunavala do sada s neovisnim institucijama pravobraniteljica koje je pokušavala uškopiti, ja ću to tako reći, na ovaj ili onaj način i to sam već beskrajno puno puta ponovila za ovom govornicom. Prije nekoliko, prije mjesec dana vidjeli smo da se pokušava isto tako pod navodnicima uškopiti Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa i sada je očito došao na red i povjerenik za pravo na pristup informacijama. Opravdanje da se ovim zakonom jedino i isključivo usklađujemo sa direktivom EU naprosto nije nešto što možemo prihvatiti. Možda se direktiva EU zapravo u ovom slučaju zloupotrebljava da bi se snižavali postojeći dostignuti standardi. Zašto to kažem? Zato što direktiva EU odnosno Europskog parlamenta i vijeća od 20. lipnja 2019.g. o otvorenim podacima i ponovnoj uporabi informacija javnog sektora ona je predstavila minimalnu razinu usklađivanja zakonodavstva država članica pod pretpostavkom da neke zemlje EU možda još nisu dosegli određenu minimalnu razinu odnosno standard osiguravanja građanima prava na pristup informacijama. Međutim, direktiva EU nigdje ne propisuje i ne bi smjela biti razlog, niti ima bilo koja direktiva u sebi ograničavajući faktor u smislu da državi onemogućuje da te minimalne standarde i podigne. I zato je meni nedopustivo i neprihvatljivo da neke dostignute standarde koji su viši od onih propisanih direktivom EU mi kroz ovaj prijedlog zakona zapravo pokušavamo, pokušavamo sniziti. Prvo po pitanju ponovne uporabe podataka, to su već kolege manje-više sve o tome, o tome, o tome rekli. Jednako tako kroz javno financiranje i javne, javne informacije kao drugu točku da se ne ponavljam i o tome su nešto kolege rekli. Četvrto, kroz duži rok za rješavanje, rješavanje žalbi, što je također neprihvatljivo sa 30 na 60 dana, ali i kroz trajanje javnog, javnog savjetovanja, utoliko više što nam je toliko dugo zapravo trebalo da i sami usvojimo i prilagodimo se zapravo tom standardu stavljanja dokumenata na javno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću ukoliko i dalje vodimo neke bitke s nekim tijelima javne uprave, pa i ministarstvima da se … [[Govornik se ne razumije]] o provedenom javnom savjetovanju nekad onako negdje zagube ili prekasno, kasnije, kasnije objave to je naprosto nešto što je nedopustivo i na što ne smijemo nikako, nikako pristati. Žalosti me i činjenica što se nisu uvažile neke primjedbe povjerenika za informiranje, a vezano uz praćenje i nadzor primjene zakona odnosno jačanja instrumenata nadzora i učinkovitosti pristupa informacijama kroz institut izvršenja rješenja i novčanog sankcioniranja objavom liste tijela javne vlasti koja ne izvršavaju naloge povjerenika. To je izuzetno važno jer nažalost postojeći zakon omogućuje čelnicima tijela javne uprave da jednostavno ignoriraju zahtjeve i jednostavno ne predaju tražene podatke pa i nakon donošenja rješenja, rješenja povjerenika. A zbog neadekvatnog mehanizma nadzora i sankcije ništa posebno im se zbog toga ne događa. Pa takav jedan primjer imamo i u Varaždinu gdje bivši gradonačelnik npr. Čehok kada se od njega su se tražili određeni podaci konkretno od Udruge Varaždin bez smeća koja je tražila dokumente, nisu uspjeli doći do većine dokumenata koji su bili inkriminirajući za gradonačelnika Čehoka i njegove, njegove ljude. A takvih primjera sigurno ima, ima još. I to je naprosto nešto što je nedopustivo jer znamo svi što je zapravo habitus i što je poanta prava na pristup informacijama da sve one informacije koje su u interesu građana, moraju biti javne, moraju biti dostupne.
Poštovana zastupnica Urša Rakuar Gamulin ima.
Poštovana, zahvaljujem gospodine predsjedavajući, poštovana kolegice rekli ste naravno da se u direktivi nigdje ne propisuje da su ti minimalni zahtjevi oni koji se, kojih se treba držati, dapače evo ja bih vas osnažila time da u prvom članku direktive se izrijekom piše, države članice potiču se da nadiđu minimalne zahtjeve utvrđene u ovoj direktivi. Prema tome, evo molila bih vas dodatni komentar. Znači direktiva propisuje da se nadiđu minimalni zahtjevi i da se zatečene dobre odluke zadrže i da se poboljšavaju. Evo, hvala vam.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Hvala. Točno, u pravu ste, evo ja isto ispred sebe imam upravo taj citat koji govori u prilog upravo toj tezi da odredbe prava unije i nacionalnog prava kojima se premašuju ti minimalni zahtjevi posebno u slučajevima sektorskog prava trebali se i dalje primjenjivati u odjeljku 18 preambule direktive. To je još nadopuna ovom vašem, vašem dijelu. Ali problem je što zapravo Vlada RH je upravo kroz usklađivanje s direktivom, a ovo nije prvi put, našla put kako će minimalizirati dosegnute standarde, reći će da mi smo se uskladili s direktivom, tumačiti to na način koji uopće nije ovo što ste i vi citirali što sam vas ja nadopunila što uopće nije namjera same direktive i pokušati okljaštriti i ovu instituciju koja je itekako bitna u borbi protiv korupcije kao što se to čini i pokušava činiti s Povjerenstvom o odlučivanju o sukobu interesa, ali i s nekima koji nisu toliko antikorupcijski mehanizmi, a to su pravobraniteljice [[Upadica: Hvala.]] koje po habitusu trebaju biti neovisne, ali HDZ tu [[Upadica: Hvala.]] neovisnost naprosto ne podnosi.
Hvala lijepo. Poštovana zastupnica Dalija Orešković će sad biti slijedeća govornica. Izvolite.
Predsjedavatelju, uvažene kolegice zastupnice i zastupnici, uvodno ću postaviti jedno retoričko pitanje. Tko je zadužen, tko bi trebao stati u obranu Ustava, zakona i demokracije? Pa prije svega to bi trebale biti institucije. No, ovoga trena ne mogu jer mi to ne dopušta savjest i ne dopušta mi osjećaj srama pričati o institucijama koje bi trebale čuvati pravni poredak i izgovoriti to sa govornice Hrvatskog sabora kao institucije koja kreira i osmišljava sve druge, a s obzirom na kontekst da je ovog trena kao i čitavog današnjeg radnog dana sabornica gotovo prazna, a raspravlja se o jednom od najvažnijih antikorupcijskih zakona. I zapravo mi se čuje, čini kao da čujem vlastitu jeku kada govorim o onome što bi o ovom zakonu trebalo reći posebice imajući na umu to da iz redova vladajuće većine apsolutno nikakvog sluha za konstruktivne antikorupcijske prijedlog nema. S obzirom na to da se ne baca, ne bacaju biseri tamo gdje im tome nije mjesto, prilagodit ću ono što sam htjela reći okolnostima ovog slučaja. I da sasvim skratim, ovom zakonu možemo pristupiti na dva načina. Ili površno i formalno ili se pozabaviti suštinom. Oni koji će ovom zakonu pristupiti formalno reći će da je on usklađen sa EU zakonodavstvom, a oni koji poznaju praksu i provedbu ovog zakona u našoj hrvatskoj stvarnosti dužni su ukazati da su i do sada izostali njegovi učinci, a sa predloženim izmjenama dostići ćemo novo dno provedbe antikorupcijskih mjera i programa. Hrvatska je zapravo još uvijek u mnogočemu neizgrađena država, a reći ću da je to jedna dozirana demokracija. Pravi problem je u tome što otkako je HDZ na vlasti u posljednjih nekoliko godina ta doza demokracije je sve manja i manja. I mi ovdje svjedočimo jednom kretanju unatrag pogotovo sa ključnim antikorupcijskim institucijama. Od Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa pa do povjerenika za informiranje, njihova realna moć je zapravo ovog trena gotovo nepostojeća. Dakle, kolegica Anka Mrak Taritaš je u ime kluba govorila o nužnosti da dođemo do te horizontalne usklađenosti različitih antikorupcijskih zakona. Ovdje je specifično i problematično to što dva ključna antikorupcijska zakona, Zakon o sprječavanju sukoba interesa i Zakon o pravu na pristup informacijama vladajući mijenjaju prije nego što se u Hrvatskom saboru raspravila do kraja antikorupcijska strategija koju su sami osmišljavali, iako smo je usvojili formalno ali ne znamo kako će ići plan provedbe osmišljenih mjera s obzirom da te mjere ovog trena nisu niti poznate. Ali dva antikorupcijska zakona već kreću u primjenu. Sasvim je jasno čemu to služi – pukoj formi, zadovoljavanju onih kvačica da smo nešto odradili ali nismo odradili do kraja. Živimo u doba digitalizacije. Pojmu digitalizacije naći ćete ne znam koliko rezultata pretrage u svim usvojenim strateškim dokumentima. E pa znate što je digitalizacija? Ono što je na moj prijedlog usvojilo antikorupcijsko vijeće odnosno Nacionalno vijeće za praćenje provedbe Strategije suzbijanja korupcije. To je prvi put u povijesti od kako postoji to tijelo da je zauzelo proaktivan pristup i da je umjesto praćenja provedbe predložilo Hrvatskom saboru i Vladi da u novu strategiju uvede neke nove mehanizme, digitalizirane. A ti mehanizmi su bili proaktivna objava informacija putem otvorenih baza podataka, puna fiskalna transparentnost svih državnih proračuna, uspostava čitavog niza javno dostupnih registara, između ostalog registra svih poslovnih odnosa sa svim tijelima javne vlasti u kojima bi proaktivno bili prikazani u PDF formatu ne samo konkretni ugovori pa ne bi bilo ni potrebe da netko poseže za pravom na pristup informacijama jer bi ta informacija u svakom trenutku bila već javno dostupna. Pa ne bi nam bio ni problem imali u svim tijelima javne vlasti osoba koja je zadužena za službenika za informiranje. Sve to vladajući su odbili. Hvala.
Imamo nekoliko replika. Prva je poštovane zastupnice Mrak-Taritaš. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Orešković govorili ste o formi i sadržaju. Dakle, bilo koji propis o kojem raspravljamo uvijek možemo raspravljati o formi i sadržaju. Bojim se da je ovdje i forma i sadržaj promašena. Forma ili bi trebalo na isti način usklađeno sa niz drugih zakona što nije, a sadržajno mi nismo napravili iskorak, ne idemo korak naprijed, ne šaljemo poruku zaista spremni smo svi zajedno bez obzira sa koje strane ove sabornice sjedimo uključit se u zaista aktivnu borbu protiv korupcije. Koristimo sve resurse koje imamo i kad povjerenik za informiranje kaže ljudi dajte mi alat u rukama, dajte mi omogućite da nešto radimo, odnosno vladajući čvrsto žmire na to sve zajedno ko' ono malo dijete, znate ako žmirite onda se to neće dogoditi. Mene živo zanima kad će Zakon o sprječavanju sukoba interesa doći u ovaj Sabor u raspravu, da li će to uopće doći u ovom mandatu.
Hvala. Poštovana zastupnica Orešković.
Meni je dovoljna jedna minuta da objasnim koja su to dva glavna alata u ova dva antikorupcijska tijela, a do toga nećemo doći niti za sto godina vladavine HDZ-a. Prvo je to da definiramo koji to javni podaci trebaju biti dostupni u svakom trenutku u javno objavljenim registrima, a drugo je to da Povjerenstvo o odlučivanju o sukobu interesa kaže da ako se u tim bazama podataka samo jedan jedini podatak ne nađe zato što je to tako odlučio čelnik tijela, da se kaže da je time svoj privatni interes stavio iznad javnog i da to predstavlja sukob interesa čija je posljedica gubitak mandata i gubitak funkcije na kojoj je tada. Evo nije mi bila potrebna niti minuta, dovoljno je bilo samo pola.
Poštovana zastupnica Glasovac.
Kolegice Orešković baš sam vas to htjela pitati kako je moguće da u trenutku kada novom Strategijom borbe protiv korupcije i HDZ i ova Vlada koja radi popriličan otklon od onog što se u HDZ-u događalo prije i želi promijeniti i percepciju svoje stranke, ali i upravljanja državom, nije mi jasno da se poskliznu na ovako sitnoj stvari, da u trenutku kada donosimo Strategiju borbe protiv korupcije paralelno s tim zapravo ponovno oni stvaraju sumnju da se želi loviti u mutnom, da se informacije žele držati dalje od očiju javnosti. Jer naravno najbolji antikorupcijski alat, jedan od u začetku onom predvorju je transparentnost u djelovanju. I meni zaista nije jasno zašto oni to rade. Dva ključna zakona zapravo rade potpuno suprotno onome što želimo postići čak i oni vjerojatno u percepciji njihove stranke i modela upravljanja državom. Umjesto da idemo naprijed, da objavljujemo javne informacije o javnim skupinama koji rade na prijedlozima zakona, da bolje, transparentnije prikazuju postupak donošenja podzakonskih akata mi idemo natrag.
Hvala vam lijepa. Poštovana zastupnica Orešković.
Hvala. Za odgovor na vaše pitanje dovoljna nam je jedna jedina sekunda, a odgovor glasi „zna se“. A evo da sad to potkrijepim na jednom primjeru. Članica sam Odbora za Hrvate izvan Domovine. U izvješću o kojem smo raspravljali bio je podatak da je Središnji državni ured za obnovu i stambeno zbrinjavanje u 2021. godini obnavljao kuće na području BiH. S obzirom da nikakvih daljnjih podataka nije bilo ja sam to uredu postavila pitanje, da se kaže koliko je bilo takvih kuća, tko su bili korisnici tih programa i koliko smo financijskih sredstava za to utrošili i nastupila je šok i nevjerica. Jer niti Središnji državni ured za obnovu i stambeno zbrinjavanje, niti Središnji ured za Hrvate izvan Domovine takve podatke nije imao. Na moje zahtjeve međusobno su se loptali, slali dopis od jednog do drugog odjela i na kraju rekli da to uopće nije niti informacija koja spada u doseg prava na pristup. Hvala.
Poštovani zastupnik Matula.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Poštovana zastupnice Orešković, htio bih vas pitati u slovenskom Zakonu o dostopu informaciji javnega značaja, znači u članku 10. tamo se propisuje da su tijela javne vlasti dužna objaviti javno svaku informaciju od javnog značaja za koju postoje najmanje tri zahtjeva za objavu. A htio bih napomenuti da se kod nas limitiraju pristup podacima u otvorenom formatu za ponovnu upotrebu javnim poduzećima recimo podaci HEP-a, Hrvatskih željeznica, JANAF-a, Zagrebačkog holdinga. Molim vas da to komentirate.
Poštovana zastupnica Orešković.
Kolega Matula, znam da smo si politički možda i konkurencija, al kud mi baš morate dirati u najslabiju točku? Slovenija je njihova komisija za prepričavanje korupcije bila je jedna od prvih tijela koja je povjerenstvo u mom sazivu posjetilo još davne 2013. i od tada me boli činjenica da Slovenija ima tijelo koje je kudikamo jače od našeg i da još davnih, davnih dana tome ima više od desetljeća, uspostavila je jednu javnu bazu podataka, registar u kojem su vidljivi ti svi silni ugovori koje je država sklopila sa svim privatnim tvrtkama i poduzećima pa se onda lijepo vidi kad je desna Vlada na čelu da su to jedne tvrtke, kad je lijeva Vlada na čelu, da su to druge i točno se vidi ta linija zarobljavanja korupcije, klijentelizma i nepotizma. Jedan jednostavni alat kojeg Hrvatska neće usvojiti još tko zna kad.
Hvala vam lijepa. S obzirom da je jedan sat, po običaju ćemo sad zastati sa ovom točkom i preći na iznošenje stajališta u ime klubova zastupnika i nezavisnih zastupnika Mi ćemo se sada vratiti na našu točku i sada će govoriti poštovani zastupnik Vilim Matula. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege, ovaj Prijedlog Zakona o pravu na pristup informacijama ima odlike varke tijelom, mi ne možemo reći da nema dobrih dijelova u ovom zakonu, da on nema svojih dobrih strana međutim kao u sportskoj varci tijelom čini se kao da te dobre strane ipak služe samo tome da nama kroz noge u raskoraku proguraju ipak i neke vrlo, vrlo loše i upitne strane ovog zakona ili jedna druga slika, a to je da su zapravo ove dobre strane kao nekakva ono crnilo sipe, a na kraju mi dolazimo do onog istog problema o kojem je ovdje govorio kolega Bauk, a to je da se na poseban način ovim zakonom između ostalog zapravo povjerenstvo, povjerenik za informiranje kao i Povjerenstvo za sukob interesa u drugom slučaju da se to sve svede na što manju mjeru. Dobre strane ovog prijedloga zakona svakako da jesu u namjeri da se javno i javno financirani podaci trebaju moći ponovo upotrijebiti u komercijalne i u nekomercijalne svrhe i to je ono što je gospodin državni rekao kada sam ja imao svoje pitanje. Međutim, jednu drugu stvar niste razumjeli, kad je moja kolegica postavila vrlo jednostavno pitanje, a to je pitanje do koje razine razvidnosti državni proračun ili rebalans proračuna, ne da ostane potpuno apstraktno da tu piše samo nekakve ono broj, zajedničke brojke nego da se može ići na nižu razinu da se vidi na što se to recimo Ministarstvo za poljoprivredu, na koje sve dijelove se to razdjeljuje. I to je moguće i to postoji samo što zakon nam ne dozvoljava da to bude javno dostupno. I onda zbog svega toga mi moramo tražiti dostupnost tih podataka i na koncu dolazimo do toga da ovdje slušamo, evo vrlo malo je kolega iz HDZ-a ali slušamo jedan ja bi rekao potpuno zaneseni nastup zastupnika Piletića kada je u ime HDZ-a govorio njihove stavove o tome gdje on je totalno oduševljen činjenicom kako je ocjena Instituta za javne financije narasla sa 1,8 na 4,5 od 5 i čovjek bi po tome pomislio da ovdje više nema korupcije, da je taj stupanj transparentnosti takav da će ako tako nastavi uskoro poslije ovog zakona i drugih zakona da će taj stupanj transparentnosti po vama u HDZ-u ili barem po kolegi Piletiću doći do 7,5 od 5 mogućih. Jer drugačije je nemoguće objasniti pogotovo što znamo da je i dalje Hrvatska jedna od najkorumpiranijih država u Europi, da je to država u kojom klijentelizam pitanje je valjda baštinske kulture ili jednostavno pitanje običajnog prava. I na kraju mislim, dovoljno je već izgovoreno, ali imam potrebu reći još nešto o tome da se apsolutno protivimo prijedlogu da se detaljnije i opsežnije informacije o raspolaganju javnim sredstvima da se za to provodi taj test ravnomjernosti javnog interesa na svim razinama i da … zapravo dolazimo do onoga do čega je bivša povjerenica Anamarija Musa prethodnica Zorana Pičuljana, ona se morala boriti sa pitanjem zloupotrebe, ako se sjećate zloupotrebe prava na pristup informacijama, tada je to bio problem. Ja mislim da će sada biti problem ovo traženje razmjernosti javnog interesa.
Hvala. Slijedeća rasprava bit će poštovane zastupnice Urše Raukar Gamulin, izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen]] g. predsjedavajući. Dakle, znanje je moć, svi znamo koliko je točna ta stara misao Francisa Bacona, pa onda dakle informacija jest moć i onaj tko ima informacije uvijek je u prednosti pred onima ili onim koji informaciju nema ili do nje ne može doći. I onaj koji ima informaciju nastojat će da informacija ostane samo njegova, nedostupna svima drugima jer s pravom informacijom u pravo vrijeme uvijek je u prednosti pred svima. S druge strane jedna od glavnih poluga i glavnih principa demokracije i borbe protiv korupcije jest upravo dostupnost informacija iz javne uprave državne, regionalne, lokalne svim građanima i građankama, tako naravno i medijima. No ukoliko državu vodi stranka pravomoćno osuđena za korupciju jasno je da će učiniti sve što može da informacije budu što teže i što manje moguće dostupne svima. Mi živimo u državi u kojoj se za točne i pravodobne informacije moraju boriti čak i oni koji bi po svojoj dužnosti morali imati pravo na sve informacije, dakle saborski zastupnici i zastupnice i vijećnici i vijećnice lokalne i mjesne samouprave. Kad su tražene nezgodne informacije po vladajuće onda se odbije davanje informacija. Tada tražitelj pokreće upravni spor koji traje naravno i dok po presudi upravnog suda nezgodna informacija postane javno dostupna prođe puno vremena i upitno je da li ta tada ta informacija ima snagu kao u trenutku kada je tražena. Tako i u ovim izmjenama i dopunama pod krinkom usklađivanja s europskim direktivama nastoji se još malo više otežati pristup javnim informacijama. U tom smislu smatramo izuzetno lošim ubacivanje testa razmjernosti i javnog interesa u čl. 16. jer kada je u pitanju trošenje javnih odnosno sredstava poreznih obveznika, dakle našeg novca, javni interes se podrazumijeva. On je, naime to je presumpcija javnog interesa i nema nikakve potrebe za provođenjem testa razmjernosti i javnog interesa i skrivanja iza zloupotrebe prava na pristup informacijama. Bilo kakvo ograničavanje ove odredbe, a tako se predlaže u nacrtu izmjena i dopuna ovog zakona predstavljalo bi značajan korak unazad u odnosu na dosadašnje pravo građana i građanki da znaju kako se upravlja sredstvima koja se izdvajaju za javne potrebe. Važno je naglasiti da se u direktivi, ponovit ću, to je već nekoliko puta rečeno, ali treba se još jednom očito reći da je to skup minimalnih pravila i da se poziva zemlje članice da nadiđu minimalne zahtjeve. Stoga Hrvatska nema obavezu prenositi ona rješenja i ograničenja koja umanjuju već stečena prava na pristup informacijama. U tom smislu također smatramo kako građanima se ne smije oduzeti pravo da zahtijevaju podatke javnih poduzeća u otvorenom formatu za ponovnu upotrebu. To su npr. HEP, HŽ itd., tim prije što svi zahtjevi za pristup tim otvorenim podacima čine tek nešto manje od 2% ukupnih zahtjeva. I zato je neprihvatljiv čl. 29. st. 2. jer koruptivne rizike u slučaju ograničavanja pristupa podacima javnih poduzeća ne treba posebno tumačiti jer su višekratno potvrđeni u žalosnoj hrvatskoj praksi. Sporno je također što se uvodi mogućnost naplate tijelima s javnim ovlastima koja posluju na tržištu kao što je npr. FINA da naplaćuju pristup podacima koje skupljaju izvan svojih javnih ovlasti, a budući da javne ovlasti u RH propisima nisu nigdje javno definirane povjerenik će objaviti spisak takvih tijela koja mogu naplatiti pristup svim podacima. I to je u potpunoj suprotnosti od načela direktive koja se zalaže da svi podaci javnog sektora, pa i onih javnih poduzeća budu dostupni i otvoreni i besplatni. Zaključno, ukoliko se ne izmjene ovi prijedlozi izmjena i dopuna i ne promjene u korist istinskog prava na informaciju dobit ćemo samo još jednu potvrdu da je HDZ istinski borac protiv smanjenja korupcije i protiv jačanja demokratskih principa [[Upadica: Hvala]] i poluga u hrvatskom društvu.
Imamo repliku poštovane zastupnice Orešković.
Hvala. Kolegice, poigrat ću se malo sa vašim riječima s početka govora znanje je moć. Kod nas moć ima HDZ jer je na vlasti, o znanju o tom potom. No doista činjenica je da moć ima onaj tko ima informaciju i ovdje se radi o tome je li moć u rukama građana ili političkih elita. I dopustite mi da pojasnim s obzirom da se vaš klub izjasnio da smatraju da u ovom zakonu ima i nekih dobrih stvari. Sve dok mi te informacije moramo tražiti, pa postavljati zahtjeve, pa podnositi prigovore i žalbe, prave dostupnosti podataka nema. Nama trebaju baze i registri u kojima su ključne informacije dostupne u svako doba dana. Dobru praksu uspostavile su brojne JLS koje su krenule sa punom transparentnosti svojih lokalnih proračuna. Vrijeme je da tim istim putem krene i država.
Poštovana zastupnica Raukar Gamulin [[Upadica Raukar Gamulin: Slažem se s vama, aha, pardon, zahvaljujem.]]
Slažem se s vama, poštovana zastupnice. … [[Govornik se ne razumije.]] tako namjere zagrebačke uprave su ide u smjeru potpune transparentnosti proračuna, smatramo da je to neophodno, neophodno da tim putem krene i država jer bez toga naravno neće biti moguće niti kontrolirati a kamoli zaustavljati koruptivne procese i da kažem, i posljedično-kriminalne u ovoj državi. Hvala vam.
Sada će govoriti poštovani zastupnik Željko Pavić, izvolite.
Poštovani predsjedavajući, državni tajniče, kolegice i kolege. Prvo bih se osvrnuo na izlaganje nekoliko naših kolega koje su spomenule naplate podataka koje im dostavlja FINA. Naime, molim vas ljudi, nemojte izlaziti van za ovom govornicom sa dezinformacijama. Znači ovako, FINA zarađuje na tržištu 64% svojih prihoda, 36% prihoda zarađuje od ugovora, znači od ugovora sa državom. I svi podaci koji su u javnim registrima su svima dostupni besplatno. A oni podaci koje FINA prikupi od svoje komercijalne djelatnosti, normalno da ih i prodaje. Zašto? Zato što ih prodaje pravnim osobama koje nakon toga na tim podacima zarađuju. I tu je točka. Ako trebate bilokakvu informaciju, javite se, sve ću vam objasniti, sve ću vam ispričati ali nemojte sa dezinformacijama. Dalje, jučer sam bio na Odboru za informiranje i rekao sam tajniku što mislim o tom zakonu i rekao sam namjerno da neću komentirati dijelove zakona koji su vezano za povjerenika za informiranje, ali sam skrenuo pozornost na dio koji se tiče anonimizacije za što sam rekao da pozdravljam prvenstveno zbog toga što više nećemo moći dobiti odgovor iz tijela javne vlasti, iz javnih poduzeća odgovor da je nešto u suprotnosti sa GDPR-om. Prema tome, svi imaju mogućnost da te podatke anonimiziraju i da vam te podatke dostave u obliku u kojem nam mogu dostaviti odnosno u kojem bi bilo poželjno da nam ga dostave. Ono što je meni sporno u tom djelu, to je cijena pripreme podataka, kaže se da u cijenu ulazi reprodukcija, davanje na upotrebu, dostava podataka, ali se tu uključuje i cijena anonimizacije podataka. Cijena anonimizacije podataka je izuzetno visoka i tu treba bit oprezan jer bi se moglo desiti da većina naših sugrađana ne može doći do tih podataka zato što su preskupi, zato što je priprema tih podataka preskupa. I na to sam jučer upozorio, vidjet ćemo što ćemo dobiti do drugog čitanja, dal će tu biti nekih promjena. Naime, u zakonu koji se predlaže, ne postoji distinkcija između zahtjeva koji daju sugrađani naši i zahtjeva koji daju poduzeća koja će kasnije sa tim podacima baratati i baviti se komercijalnom djelatnošću. Što se tiče povjerenika, evo danas ću se na to osvrnuti, imamo unutra jedan stavak koji govori o kažnjavanju povjerenika međutim ono što nas smeta, to je što ne postoje dodatne ovlasti povjerenika, možda je to zbog toga što nisu predviđene u direktivi ali čuli smo danas već puta, ljudi ajmo se mali odmaknuti od direktiva i ajmo staviti nešto svoje. Evo jučer smo imali primjer Zakona o trošarinama gdje smo predložili nekakve iskorake, primjerice da nema više trošarina na jake alkohole do 50 litara i to je prihvatila cijela Europa. Ajmo, dajmo pozitivne primjere i ja vjerujem da će te pozitivne primjere i u ostalim zakonima prihvatiti Europa od nas. Ono što nam je isto sporno, to je savjetovanje za koje piše da će trajati odnosno od 0 do 30 dana, znači da je to 30 dana, smatramo da bi trebalo trajati kako to piše i GONG u svom primjeru, u svojoj primjedbi, da bi trebalo trajati minimalno 30 dana a ukoliko smatrate da postoji potreba da se u nekim slučajevima to savjetovanje skrati, postoji slijedeći stavak u istom članku, izuzeće ukoliko se nešto izvanredno desi. I to se može napraviti, transparencija će biti daleko veća. Nema tu više kolega koji je pričao o transparentnosti podataka jedinica lokalne samouprave, sad mi je već i vrijeme isteklo, ali dalo bi se tu govoriti o tim podacima, o kvaliteti tih podataka, količini na način koji se objavljuje, itd., itd.
Poštovana Andreja Marić ima repliku.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, imate velikog iskustva i puno staža u IT sektoru, tako da im je za vjerovati kad nešto kažete i predložite. Kad smo imali raspravu o Zakonu o lokalnoj samoupravi, onda ste predložili ministru uprave da napravi jedinstvenu platformu za objavu podataka. Zbog čega ste išli na taj prijedlog i je li to u nekakvoj proceduri, u kojoj fazi izrade je ta platforma, jel se to uopće prihvatilo ta vaša ideja? Hvala.
Poštovani Željko Pavić.
Hvala lijepa. Kad sam to predlagao ministru, prvo što mi je palo na pameti su troškovi koje imaju jedinice lokalne samouprave za objavu podataka pa da bi se ti troškovi izbjegli i da ne bi više bilo nikakvih isprika da se nešto ne može napraviti zbog toga što nema novaca u proračunu jedinice lokalne samouprave, onda bi postojala jedna jedinstvena platforma na nivou države gdje bi sve jedinice lokalne samouprave mogle te podatke objaviti, to je jedan od razloga. Drugi razlog je da bi onda ti podaci bili dostupni za sve građane RH, za sve jedinice lokalne samouprave na isti način. I onda kad trebate pretraživati podatke za svoj grad, sutra za Bjelovar, prekosutra za Osijek imat ćete uvijek iste kriterije, uvijek isti način pretraživanja, isti ulazak u aplikaciju i moći ćete nekakve podatke i uspoređivati. Međutim, evo pitali ste u kojoj je to fazi, ne znam u kojoj je fazi, ne znam da li je prihvaćeno od, ministar je rekao da će to prihvatiti, da li je prihvatio, da li su krenuli s time stvarno ne znam, nemam više informacija.
Poštovana zastupnica Raukar Gamulin.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući, poštovani kolega ja bi vas isto natrag molila da ne iznosite neistine sa saborske govornice iz jednostavnog razloga što javne ovlasti u RH nisu propisima nigdje javno definirane. Prema tome, upitno je što to znači da se uvodi naplata tijelima s javnim ovlastima koje posluju na tržištu tipa FINA, koje su to javne ovlasti jel tako? To je problem i zbog toga se za to brinemo jer smatramo da građani i građanke moraju imati pristup tim javnim podacima, a zaista evo veseli me da vi kao socijaldemokrat toliko brinete o tržištu. Zahvaljujem.
Poštovani zastupnik Pavić.
Pa, ja nisam iznosio neistine ja sam rekao činjenice. Ako te činjenice smatrate da nisu točne, možemo ih provjeriti pa nakon toga to komentirati, ali činjenice su kakve sam rekao. Znači ono što se prikuplja iz komercijalnih djelatnosti taj dio podataka se daje opet svima i naplaćuju se troškovi prikupljanja tih podataka i dostave tih podataka. A oni, a oni podaci [[Upadica: Molim vas nemojmo s mjesta.]] koji su prikupljeni u javnim registrima oni su svima dostupni i mogu ih dobiti prema zahtjevu koji dostave u FINU službenicima koji su odgovorni za te podatke. Ukoliko te podatke ne dobijete vjerujte mi ne trebate ići do povjerenika za informiranje dovoljno je da upit odnosno primjedbu uputite prema upravi, prema članovima uprave i te ćete podatke sigurno dobiti. Hvala.
Sada će završno u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta govorit poštovana zastupnica Ružica Vukovac. Izvolite.
Poštovani, dakle završno ću u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta pročitati nekoliko stajališta OECD-a odnosno Organizacije za ekonomsku suradnju i razvoj, dakle neovisne kako bi lakše razumjeli moje, ali i zamjerke mnogih koje su svoje komentare dali u e-savjetovanju. Dakle, OECD u svom izvješću ima poglavlje koje se naziva ministarska birokracija, u njemu smo ocijenjeni ocjenom 4 od mogućih 10, dakle dobili smo 4. Izravna koordinacija prijedloga politika od strane ministarstva je ograničena, tamo nema stabilne i transparentne sheme za rješavanje međuministarskih razlika. Ministarstva nadležna za izradu prijedloga zakona rijetko osnuju radne skupine koje uključuju djelatnike iz drugih ministarstava ili vlade. Rokovi za komentare drugih ministarstava i zainteresirani javnosti često su previše skraćeni. Kapaciteti za komentare ponekad su neadekvatni, a komentari ostalih ministarstava se često ne uzimaju dovoljno ozbiljno i jasno. U dijelu koji govori o instrumentima koji se temelje na dokazima tako oni to zovu, a tumače to kao procjenom učinaka propisa kažu, proces pridruživanja EU ubrzao je razvoj procjene učinaka propisa u Hrvatskoj. U srpnju 2011. vlada je usvojila prijedlog Zakona o procijeni učinaka propisa i ponovno uspostavila vladin ured za koordinaciju procjene učinaka propisa. U skladu s akcijskim planom za 2013. do 2015. ured je postao odjel vladinog Ureda za zakonodavstvo i za provedbu u svim ministarstvima su postavljeni koordinatori. Od 2012. sva tijela su dužna pripremiti godišnje regulatorne planove u kojima se određuje koji od njihovih planiranih propisa bi trebali proći sam postupak procjene učinaka. Međutim, obveze procjene učinaka su ispunjene samo selektivno. Rezultati procjene ne ističu se na sjednicama kabineta vlade. Slijedeći postupak koji ocjenjuju je kvaliteta procjene učinaka propisa i tu smo ocijenjeni sa 4. Vladin ured za zakonodavstvo stvorio je novi zakonodavni okvir za procjenu. Također je razvio administrativne kapacitete za provođenje postupaka procjene i uspostavljeno je stabilno partnerstvo sa predstavnicima poslovne zajednice, dakle misle na Hrvatsku gospodarsku komoru, Hrvatsku udrugu poslodavaca, Hrvatsku obrtničku komoru, Hrvatsku udrugu banaka i nekim organizacijama civilnog društva kao što su Hrvatski pravni centar, Hrvatska omladinska mladež, Forum za kvalitetno udomiteljstvo, Hrvatski poslovni savjet za održivi razvoj kao i sindikate. Međutim, malo je uključena javnost u postupak procjene i procjena nema mnogo utjecaja na regulatorne planove. U praksi se stavovi regulatora odnosno misli se na ministarstva odnosno agencije prema otvorenosti procesa kreiranja politika znatno razlikuju. Neka ministarstva su otvorena čitav proces izrade zakona za javnost tražeći od zainteresiranih strana povratnu informaciju o nacrtima zakona, a ostala ministarstva i dalje ignoriraju važnost dobivanja povratnih informacija od zainteresirane javnosti čime se narušava učinkovitost čitavog projekta. Kada govorimo o održivosti procjene učinaka propisa odnosno same provedbe cjelokupnog postupka donošenja zakona gdje smo također ocijenjeni sa ocjenom 4, kažu slijedeće. Dakle, procjena učinaka propisa bi treba uključivati širok raspon učinaka uključujući fiskalne, ekonomske, socijalne, ekološke, ali i stvarna kvaliteta procjene učinaka je niska. Ne postoji sustavno razlikovanje između kratkog, srednjeg i dugoročnog razdoblja. Provedba procjene sadržava selektivnu pristranost koja ovisi o stavovima predlagatelja i nje u vezi s provođenjem otvorenog procesa kreiranja politike. Neka ministarstva su čitav proces procjene otvorila za javnost tražeći povratne informacije o prijedlozima zakona od dionika. Nažalost, još uvijek postoje ministarstva i agencije koji nedovoljno cijene javnost i povratne informacije, što podriva svrhu procjene učinaka propisa. Loša komunikacijska strategija u vezi s primjenom procjene također je stvorila daljnje probleme, hrvatska Vlada relativno rijetko promovira procjenu kao oruđe i time de facto zanemaruje napore onih ministarstava koji implementiraju procjenu.
Hvala lijepa. Slijedeći će završno u ime Kluba zastupnika SDP-a govoriti poštovani zastupnik Arsen Bauk, izvolite.
Ne bih htio ispasti kao premijer da govori medijima što da rade a što da ne rade ali bi izrazio svoje stajalište da bi bio sretniji da mediji i njihovi djelatnici više koriste instrumente iz ovoga zakona nego što su to radili do sad jer se radi o jednom dosta važnom alatu koji povećava mogućnost transparentnog djelovanja vlasti a također i značajno povećava mogućnost ukazivanja na ono što nije dobro u radu vlasti. Drugo, klub SDP-a u prvom čitanju bit će suzdržan oko ovoga prijedloga zakona a naša podrška u drugom čitanju ovisit će o prihvaćanju određenih prijedloga koje je već u javnom savjetovanju iznio povjerenik za informiranje koji su iznošeni i u raspravama u Hrvatskom saboru kod izvješća povjerenika koje je usput budi rečeno od 1. 4. u proceduri u Saboru pa bi bilo lijepo da se onda i izvješće raspravi i nadam se a ona uzrečica koju, zloglasna uzrečica koja se vrlo često koristi „Neka institucije rade svoj posao“, neće dobiti inačicu u verziji koju sad vidimo kod nekih institucija, to je neka institucije rade, a mi ćemo se pobrinut da imaju što manje posla ne tako da mi budemo bolji nego da im ukinemo zakonske ovlasti da rade to što su do sad radili tako će one nastavit raditi svoj posao, ali taj posao više nikoga neće zanimati. Dakle, stiče se dojam da je ova Vlada u trajnom i nepopravljivom sukobu sa neovisnim institucijama, da nijedna mjera koju su donijeli ne ide na jačanje odnosno na povećanje njihovih ovlasti nego na smanjenje, da je i ovaj prijedlog zakona na kraju na tom tragu i evo nadam se da će Ministarstvo pravosuđa i uprave biti u prilici da me u tome demantira. Naravno nadam se da odnosi povjerenika za informiranje Vlade nisu tako loši, da će nastaviti ova vrsta uzimanja ovlasti ili ne davanja novih ovlasti, da će ono što je započeto 2008., nastavljeno 2012. da neće bit sada preusmjereno 2021. g., sa strepnjom čekamo konačni prijedlog zakona i nadamo se da neće se naše crne slutnje obistiniti.
Sada će završno u ime Kluba zastupnika HDZ-a govorit poštovani zastupnik Krešimir Ačkar, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, cijenjene i uvažene kolege zastupnici. Svatko ima pravo na informacije koje su javnoga karaktera, a u posjedu su tijela javne vlasti. Pristup tim informacijama temeljeno je demokratsko načelo i pravo svih građana u suvremenim demokracijama i upravo to daje mogućnost za razvoj transparentne i otvorene javne vlasti. Pokazalo se u praksi otkada je donesen Zakon o pravu na pristup informacijama da on povećava legitimitet institucija, povjerenje građana u vlast i uvelike doprinosi suzbijanju korupcije. Građani imaju pravo znati sve informacije koje su javnog karaktera, mora im se omogućiti uvid u financijska pitanja, u odluke o trošenju javnoga novca i o svim segmentima djelovanja javne vlasti. Zakon je opravdao svoje postojanje i uveo reda u mnogim područjima ali su tijekom njegove primjene uočeni i određeni nedostaci koji se upravo ovim izmjenama žele urediti. Iz navedenoga je jasno vidljivo da naša Vlada prati primjenu donesenih zakona i na temelju opažanja sudskih praksi i primjedbi samih građana ali i službenika iz sustava javne vlasti, promišljeno uređuje i nadograđuje donesene zakone i propise kako bi oni bili bolji i učinkovitiji za cijeli sustav. Osim što se ovim prijedlogom usklađuje naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU-a, njime se doprinosi i lakšem razlučivanju pitanja koja su se do sada u praksi pokazala kao dvojbena. Ponavljam, građani moraju znati kako se i na što troši javni novac i kako se odlučuje o pitanjima važnim za život svih građana no pokazalo se u brojnim primjerima kako se iz raznih što političkih a što nekih drugih razloga, pokušalo izrabljivati odnosno krivo interpretirati pravo na traženje i dobivanje informacija. Upravo iz toga razloga kako bi se onemogućilo iscrpljivanje tijela javne vlasti, u traženju mase podataka bez propitkivanja, postojanja javnoga interesa ovim prijedlogom se predlaže i jasno utvrđivanje vrsta informacije koje uvijek moraju biti dostupne javnosti bez provođenja testa razmjernosti. Isto tako, ovaj prijedlog dodatno štiti i podnositelje zahtjeva koji će sada moći ukoliko dobiju obavijest o nemogućnosti dobivanja informacije iz određenih razloga, bilo da je već objavljeno ili je proglašeno tajnom, izjaviti prigovor koji se onda rješava primjenom zakona kojim se uređuje opći upravni postupak. Ove dvije stavke koje sam spomenuo, ravnopravno štite i podnositelja zahtjeva, građane i tijela javne vlasti kako se ne bi nepotrebno i nepravedno postupalo u traženju ili davanju informacija sukladno Zakonu o pravu na pristup informacijama. Dodatno je pohvalno što se precizno definira pojam odgovorene osobe, budući da je do sada u praksi bilo raznih tumačenja u utvrđivanju odgovornosti čelnika tijela, ukoliko se ne postupa po Zakonu o pravu na pristup informacijama, tako da se i na taj način tjera odgovorne osobe da kontroliraju postupanje službi u primjeni ovoga Zakona. Što opet ide u korist podnositelja zahtjeva i građana. Opravdano se i produžuje rok sa 30 na 60 dana za donošenje rješenja o žalbi koja se podnosi povjereniku i na taj način se izbjegava nepotrebni sudski postupak koji se vrlo često neopravdano se pokretali zbog tzv. šutnje administracije. Osim izrečenoga treba nadodati kako prijedlog zakona definira i nove pojmove koji će olakšati i korisnicima i davateljima informacija lakše snalaženje. Utvrđuje se i obveza objave dinamičkih postupaka podataka za ponovnu upotrebu odmah nakon prikupljanja, a isto tako se i utvrđuje i tko nije dužan postupati po zahtjevu za ponovnu upotrebu. U svakome slučaju, kao gradonačelnik velikoga grada mogu pohvaliti ove izmjene, budući da su uistinu utemeljene na realno uočenim problemima koje vidimo na terenu. Na kraju, definitivno smatram ovo još jednim važnim segmentom u još većem razvoju demokratskih načela i transparentnosti i svakako pozdravljam usvajanje izmjene Zakona o pravu na pristup informacijama. Hvala.
A sada će završno u ime Kluba zastupnika Centra i Glas-a govoriti poštovana zastupnica Dalija Orešković. Izvolite.
Predsjedavatelju, kolege zastupnice i zastupnici. Prije mene je govorio gospodin Ačkar ispred Kluba HDZ-a završno, pa je nabrajao na što sve građani imaju pravo i što bi sve državna tijela trebala i morala raditi, e pa to je sve ono što HDZ u praksi putem javnih tijela koje kontrolira ne radi. Pa se vama, dragi kolege, oporbeni saborski zastupnici, obraćam i apeliram na vas da prestanete ovaj Zakon uspoređivati sa dobrim standardima iz drugih europskih zemalja, radeći tu usporedbu samo na razini odredbi kako one glase u svojoj formi. Koncentrirajte se na standarde dostupnosti informacija kako one funkcioniraju u praksi. Tu je ključna razlika između Hrvatske kakva je danas, a ovakva kakva je danas, nikad ne bi postala sastavni dio Europske unije i onoga što o dobroj praksi ponašanja možemo vidjeti iz drugih zemalja s kojima se volimo uspoređivati. Za to kako stvari izgledaju u praksi dovoljno je otići na internetske stranice Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa pa tamo sa njihovim web stranica skinuti predmet koji se odnosio na Kolindu Grabar-Kitarović i čuveno putovanje u Sjedinjene Američke Države, početkom siječnja 2017. godine. Dakle svi mediji mogući, svi građani, sve institucije tražile su podatke o tome što je bila svrha tog putovanja. Tu informaciju nitko nije dobio do dana današnjeg, a kako i zašto i kako je tijek postupka uopće išao. Prije svega nije bilo suradnje između Povjerenstva za sukob interesa i Povjerenika za informiranje, jer ne daj Bože da se ikad u Republici Hrvatskoj zakonom uspostavi međuinstitucionalna suradnja. Potom je Povjerenstvo mjesecima i mjesecima tražilo i tražilo podatke, tražilo očitovanje, nikakvo očitovanje dobilo nije. Potom je Kolinda Grabar-Kitarović angažirala Ured za nacionalnu sigurnost pa je tražila da se nekoliko mjeseci kasnije taj put proglasi službenom tajnom i kvalificiranim podatkom. Pa je onda novi saziv Povjerenstva donio odluku o ne pokretanju postupka, ne zato što je utvrdilo da nikakve povrede postupka nema, nego doslovno zato što nije steklo relevantna saznanja jer nije prikupilo potrebne podatke, dokumentaciju i dokaze. Dakle, nije moglo doći do onih podataka koji su mu kao državnom tijelu bila dužna dostaviti druga za to nadležna državna tijela. A onda, da paradoks bude veći, nekoliko mjeseci nakon što je novo Povjerenstvo donijelo odluku o nepokretanju postupka je Povjerenik za informiranje utvrdio da su putni nalozi javno dostupni podaci, pa je objavio putni nalog, nakon što je Povjerenstvo već obustavilo postupak, jer ga riješiti nije moglo, i onda se uspostavilo da je taj nalog prazan. E to je prava razina dostupnosti javnih podataka i ništa bolja situacija nije i za vrijeme mandata Zorana Milanovića. E sad se postavlja pitanje kojim putem mi kao država želimo krenuti. Putem forme ili putem sadržaja. Dakle, to je jedna razina, a druga razina na koju također apeliram, s obzirom da su neki klubovi isticali da imaju i svoje prijedloge i amandmane pa i čitavom zakona o pravu na pristup informacijama, kao što sam ja godinu i nešto dana pričala za ovom sabornicom kako sam Saboru uputila kompletan nacrt strategije suzbijanja korupcije. Dakle, pravo na obranu države od koruptivne vlasti i korupcije u cjelini nije pravo niti jednog Kluba zastupnika, niti jedne političke stranke. Nije to nekakvo specifično moje pravo koje je veće ili jače u odnosu na bilo koga od vas. Mislim da bi se oko ključnih antikorupcijskih mehanizama trebala okupiti kompletna oporba. Trebali bi između sebe razmijeniti informacije, što je taj naš minimalni zajednički nazivnik i onda to ugraditi u odredbe našeg zajedničkog prijedloga zakona. Pa time pokazati da se protivimo državi u kakvu je Hrvatsku HDZ pretvorio. I treće. Neke jedinice lokalne samouprave već su uspostavile praksu koja je kudikamo transparentnija i bolja, od svega što ćemo dugo, dugo, dugo još imati prilike vidjeti na državnoj razini. Pa dobro, ako već nismo u stanju otići u neke druge države, pa vidjeti kako tamo stvari funkcioniraju u praksi, zar ne možemo pogledati što su napravili neki naši gradovi i općine pa onda na državnoj razini krenuti tim putem odmah i sada.
Hvala. Imamo jednu povredu Poslovnika. Poštovani zastupnik Branko Bačić, u čem je povreda Poslovnika?
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Pa kolegica Dalija Orešković je povrijedila članak 238. ona je 4 minute od 5 kojih ima na raspolaganju govorila o jednom drugom zakonu koji uopće nije tema današnje rasprave. A onda da bi još više zloupotrijebila Poslovnik, zloupotrijebila je svoju bivšu dužnost koju je obnašala kao predsjednica Povjerenstva, izvukla je predmet koji se odnosi na bivšu predsjednicu Republike Hrvatske. Da je primjerice zatvorila oči i nasumice izvukla neki predmet koji je ona rješavala, sigurno bi izvukla predmet gospođe Anke Mrak-Taritaš, svoje kolegice u Klubu, jer je o njenom sukobu interesa barem 20-tak puta za vrijeme svog mandata raspravljala.
Hvala lijepa. To je bila replika, pa vam moram dati opomenu. Zastupnica Orešković, dobro. Hvala vam lijepo. Sad će završno u ime Kluba zastupnika socijaldemokrata govoriti poštovani zastupnik Željko Pavić.
Hvala lijepa. Evo skrenut ću vam pozornost na činjenicu da je ovdje među nama ministar koji ej radio na ispunjavanju uvjeta za pristup Europskoj uniji i to na način da je morao napisati zakon o kojem danas raspravljamo. E sad, gdje je problem? Žalosno je da danas, 7 godina, 8 godina nakon toga moramo gledati taj isti Zakon u kojem se neka prava ukidaju i smanjuju, to nije dobro. Umjesto da krećemo prema transparentnosti još više, umjesto da omogućimo našim građanima da brže i lakše dođu do podataka, umjesto da javnost ima uvid u što je moguće više podataka, mi ćemo sva ta prava koja smo imali na neki način ograničiti ili, da ne kažem, u potpunosti ukinuti. Ima nas još ovdje koji smo radili na ispunjavanju uvjeta za pristup EU i bilo bi stvarno tragedija da sve ono što smo napravili ili uništimo ili smanjimo ili na neki način ograničimo. Zato se nadam da ćemo danas dobiti odgovore od pomoćnika, prvo zašto se ne da ili zašto se ne daju dodatne ovlasti Povjereniku za informiranje, kao prvo ovlast za kažnjavanje? Drugo pitanje koje bi postavio i htio dobiti odgovor, koji je razlog da trajanje savjetovanja ne traje minimalno 30 dana? A da se onda još jednim stavkom u tom istom članku definira kad to ne mora biti 30 dana, odnosno kad to može trajati kraće. I jučer sam postavio pitanje, danas ću to ponoviti. Da li postoje neka prepreka da se u Zakonu definira da u slučaju da se podaci koji su već dostavljeni, bilo nekim pravnim osobama ili fizičkim osobama, da se u obavijesti o tome da su podaci dostavljeni ili da su javno objavljeni, da se tim osobama kojima se šalje obavijest da je to već urađeno, da im se točno navede gdje je objavljeno, odnosno kad je poslano, u kojem je obliku poslano i gdje te podatke mogu naći. Isto tako, bilo bi jako dobro kad bi se moglo utjecati na to da se rokovi za dostavu podataka smanje. Ovdje je kolegica govorila o znanju, govorila je o tome kako nam je informacija bitna, ja ću samo postaviti, mislim podsjetiti da je informacija danas informacija, a sutra je ta informacija zapravo stara vijest. I ako dobijemo te podatke prekasno, zapravo nismo dobili ništa i postavlja se pitanje koji je smisao onda Zakona ukoliko omogućava nekim osobama koje su na čelu ili jedinica javne, pardon, jedinica lokalne samouprave ili na čelu javnih poduzeća, da neke podatke ne dostavljaju uopće ili ih dostavljaju prekasno. To nema smisla i to trebamo spriječiti ukoliko želimo imati pravu državu u kojoj je sve transparentno, u kojoj je sve na raspolaganju našim građanima, koji zapravo i izdvajaju novac iz svojih dohodaka da bi država mogla funkcionirati. To bi bilo fer i pošteno. Evo kad čujemo odgovore od našeg tajnika, nadam se da ćemo onda dobiti informaciju o tome da li će biti promjene u tom Zakonu za drugo čitanje. Hvala.
Hvala vam lijepa. Time ću završiti raspravu o ovoj točci, a o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti. I sad prelazimo na sljedeću točku, a to je - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 148 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, temeljem članka 85. Ustava RH i članka 172. u svezi s člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da. Poštovani državni tajnik Juro Martinović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažene zastupnice i zastupnici. Hrvatski sabor je na sjednici, na 7. sjednici 25. lipnja 21. godine prihvatio Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obvezni odnosima. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja dani na prijedlog Zakona su razmotreni te je izrađen Konačni prijedlog Zakona. U odnosu na prijedlog zakona o kojem je raspravljanu u ovom visokom domu, napravljene su određene nomotehničke promjene. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima predlaže se radi usklađivanja s Direktivom o određenim aspektima ugovora o kupoprodaji robe između Uredbe iz 2017., Direktive iz 2009. i stavljanja izvan snage Direktive iz 1999. broj 44. Europske zajednice tada. Direktiva 771. iz 2019. je Direktiva maksimalnog usklađivanja koja dopušta odstupanje od njome utvrđenih pravila samo u onim slučajevima koji su navedeni u Direktivi. A njome su uređeni određeni aspekti potrošačkih ugovora o kupoprodaji robe. Konačnim prijedlogom Zakona predlaže se redefinirati pojam materijalnog nedostatka stvari, uvesti posebna pravila o obvezama prodavatelja u slučaju kupoprodaje stvari i digitalnim elementima u potrošačkim ugovorima. Stvar s digitalnom elementom definira se kao pokretna stvar u koju je ugrađen digitalni sadržaj ili digitalne usluge ili su povezani sa stvari tako da bi odsutnost tog digitalnog sadržaja ili te digitalne usluge onemogućili funkcioniranje te stvari, a digitalni element ili digitalna usluga isporučuje se na temelju ugovora o kupoprodaji. Ovim Zakonom propisuje se da ako se digitalni sadržaj ili usluga isporučuju kontinuirano, prodavatelj stvari s digitalnim elementima odgovara za nedostatke digitalnog sadržaja ili digitalne usluge koji se pojave u roku od 2 godine od prijelaza rizika, a ako je ugovorom o kupoprodaji predviđena kontinuirana isporuka digitalnog sadržaja ili digitalne usluge na rok i dulji od 2 godine, prodavatelj odgovara za nedostatke digitalnog sadržaja ili digitalne usluge koji se pojave u razdoblju u kojem se digitalni sadržaj ili usluga trebaju isporučivati na temelju ugovora o kupoprodaji. Uz to propisuje se obaveza prodavatelja stvari s digitalnim elementima za osiguranje ažuriranja digitalnog sadržaja ili digitalne usluge tijekom određenog razdoblje u sljedećim situacijama. Ako se radi o jednokratnoj isporuci digitalnog sadržaja ili digitalne usluge, prodavatelj je obvezan osigurati ažuriranja koja su potrebna da stvar ostane bez nedostataka tijekom razdoblja kojeg potrošač može razumno očekivati s obzirom na vrstu i svrhu stvari, te uzimajući u obzir okolnosti i prirodu ugovora o kupoprodaji. Ako se radi o kontinuiranoj isporuci digitalnog sadržaja ili digitalne usluge, prodavatelj je dužan osigurati ažuriranja potrebna da stvar ostane bez nedostataka tijekom razdoblja od 2 godine od prijelaza rizika. A ako je ugovorena kontinuirana isporuka digitalnog sadržaja ili usluge na rok dulji od 2 godine, obveza osiguranja ažuriranja do isteka razdoblja za koji je ugovorena isporuka digitalnog sadržaja ili usluge. Dodatno, kod kupoprodaje stvari s digitalnim elementima, kod kojih je ugovorena kontinuirana isporuka digitalnog sadržaja ili usluge tijekom određenog razdoblja, teret dokaza da ne postoji nedostatak digitalnog sadržaja ili digitalne usluge je na prodavatelju u razdoblju od 2 godine od prijelaza rizika. A ako je ugovorena kontinuirana isporuka digitalnog sadržaja na rok dulji od 2 godine, teret dokaza da ne postoji nedostatak digitalnog sadržaja ili digitalne usluge je na prodavatelju za cijelo razdoblje na koje je isporuka ugovorena. Ovim Zakonom predlaže se i produljiti rok u kojem je na prodavatelju teret dokaza da stvar u vrijeme prijelaza rizika na kupca nije imala nedostatak sa 6 mjeseci na godinu dana, osim u trgovačkim ugovorima. Propisuje se i hijerarhija prava kupaca u slučaju materijalnog nedostatka stvari na način da kupac prvo može birati između popravka ili zamjene stvari, osim ako bi odabrani način otklanjanja nedostatka bio nemoguć ili ako bi njima u odnosu na drugi način otklanjanja nedostataka prodavatelju nastali nesrazmjerni troškovi. Ako kupac ne dobije zahtijevani popravak, odnosno zamjenu stvari može zahtijevati sniženje cijene ili raskid ugovora pod zakonom propisanim uvjetima. Uz to, propisuje se pravo prodavatelja da odbije uklanjanje nedostataka, ako su i popravak i zamjena nemogući ili bi mu time nastali nesrazmjerni troškovi, uzimajući u obzir sve okolnosti slučaja. Također propisuje se pravo kupca na uskratu plaćanja nepodmirenog dijela cijene dok prodavatelj ne ispuni svoje obveze iz odgovornosti za materijalne nedostatke stvari. Prava prodavatelja, u odnosu na kojeg je kupac ostvario prava iz odgovornosti za materijalne nedostatke stvari u odnosu prema prethodnom prodavatelju te se izmjenjuju odredbe o jamstvu za ispravnost prodane stvari. Predlaže se da Zakon stupi na snagu 1. siječnja 22. godine i da se primjenjuje na ugovore o kupoprodaji sklopljene nakon tog datuma. Poštovane zastupnice i zastupnici, predloženim izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima, hrvatski zakonodavni okvir usklađuje se s pravnom stečevinom Europske unije. Ovim izmjenama kvalitetnije će se urediti pitanje odgovornosti prodavatelja za materijalne nedostatke stvari, uvode se posebna pravila o obvezama prodavatelja u slučaju kupoprodaje stvari s digitalnim elementima u potrošačkim ugovorima, te se jačaju prava kupaca, odnosno potrošača. Hvala na pažnji.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je poštovane zastupnice Vukovac.
Zahvaljujem, poštovani državni tajniče. Dakle na razini Europske unije održano je istraživanje razmišljanja i stavova građana, vezano uz jamstva, dakle velika većina građana je uvjerena da već nakon isteka jamstva za određeni uređaj, uređaj se kvari, on postaje neupotrebljiv. Na taj način u biti, generiramo veliki broj uređaja koji kasnije postaju problem pa i za ekologiju i za prirodu, ali isto tako ne generiramo nova radna mjesta, jer to bi činili samo ukoliko ili popravljamo te aparate, dakle održavamo ih dalje na životu. Evo moje pitanje je, želim čuti vaš stav.
Poštovani državni tajnik.
Nisam popratio rezultate takvog istraživanja, ne dira ovu problematiku, ovdje, kao što vidite popravljamo prava potrošača. Za očekivati je da će iz Europske unije na inicijativu nekih država članica ili unutar našeg nacionalnog zakonodavnog okvira ići takva inicijativa i nema razloga da i u tom segmentu ne popravimo poziciju potrošača u odnosu na proizvođače i prodavače.
Poštovani zastupnik Mažar.
Hvala lijepo poštovani predsjedavajući. Uvaženi državni tajniče Martinoviću, sami ste rekli da ovim Prijedlogom zakona se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije odnosno i usklađuje sa pravnom stečevinom. Činjenica je da je Republika Hrvatska od svoga ulaska u Europsku uniju do sada usvojila niz direktiva koje su izazvale određene različite učinke na nacionalno pravo Republike Hrvatske. Međutim, nekada kao i danas imamo priliku usvojiti direktive koje konkretno i direktno utječu i na kvalitetu života naših građana, ali na neki način i na njihovu sigurnost, pa u konačnici i na njihovu financijsku sigurnost. Prema tome, mislim da ova direktiva ide isključivo da pomogne građanima i u sigurnosti vezano za sve ono što ove izmjene donose.
Poštovani državni tajnik.
Uvaženi zastupniče da, apsolutno. Dakle, ovo je vaš ja bih rekao pozitivni komentar na ovo zakonsko rješenje. Dakle, mi kao država članica naravno u obvezi smo implementirati uz naš zakonodavni okvir ono što se u Bruxellesu u Europskom parlamentu usvoji. U ovom slučaju dakle nije stvar samo te obveze. Ovo je zaista nešto čemu i mi težimo, a to je popraviti poziciju slabijega, a to je uvijek pozicija potrošača. Ovdje zaista em se produžavaju rokovi, em se potpuno uređuje materija digitalnih sadržaja koju mi u Zakonu o obveznim odnosima to je stari zakon od 76. ja mislim, dakle nismo imali sasvim je za očekivati da se to implementira ali i da zagovaramo poboljšanje položaja potrošača u tom odnosu slabijeg i jačeg.
Hvala vam lijepo. Otvaram raspravu o ovom zakonu i prva će govoriti u ime Kluba zastupnika HDZ-a poštovana zastupnica Marija Jelkovac. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama je kako je državni tajnik i najavio Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obveznim odnosima. Ovim Prijedlogom zakona predlažu se izmjene i dopune zakona radi usklađivanja sa Direktivom EU 2019/771, a u svrhu boljeg reguliranja odgovornosti prodavatelja za materijalne nedostatke stvari. U dosadašnjem Zakonu o obveznim odnosima bila je obuhvaćena Direktiva 1999/44 EZ, Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. godine, a o određenim aspektima prodaja robe široke potrošnje i o jamstvima za takvu robu i to na način da se odnosila i na ugovore koji nisu potrošački. Ta Direktiva zamijenjena je Direktivom EU 2019/771 o određenim aspektima ugovora o prodaji robe. Cilj donošenja ove Direktive je uklanjanje ključnih prepreka povezanih sa ugovornim pravom koji ometaju prekograničnu trgovinu, a radi rješavanja problema s kojima se susreću potrošači, a i poslovni subjekti te radi izbjegavanja troškova koje poslovni subjekti snose zbog razlika u ugovornim pravima država članica. Naime, Direktiva 1999/44 bila je direktiva minimalnog usklađenja te je državama članicama dopuštala da uvedu ili zadrže strože odredbe od onih u direktivi kako bi osigurale veću razinu zaštite potrošača i to je dovelo do razlike u nacionalnim propisima u području potrošačkog ugovornog prava. To je i prepoznato kao glavna prepreka prekogranične prodaje robe te je s ciljem rješenja tog problema donesena ova Direktiva s kojom sada usklađujemo Zakon o obveznim odnosima i to kao direktiva maksimalnog uređenja, koja dopušta odstupanja od pravila utvrđenih u njoj samo u slučajevima koji su direktivom predviđeni. Radi usklađenja sa Direktivom predlažu se sljedeće izmjene i dopune Zakona o obveznim odnosima. Prije svega redefinirati pojam materijalnog nedostatka stvari. Uvesti posebna pravila o obvezama prodavatelja u slučaju kupoprodaje stvari sa digitalnim elementima u potrošačkim ugovorima o čemu je detaljno govorio državni tajnik. Produljiti rok u kojem je na prodavatelju teret dokaza da stvar u vrijeme prijelaza rizika nije imala nedostatak sa 6 mjeseci na godinu dana, osim u trgovačkim ugovorima. Zatim, propisati hijerarhiju prava kupca u slučaju materijalnog nedostatka stvari da može birati između popravka ili zamjene stvari, osim ako bi odabrani način bio nemoguć ili ako bi njime u odnosu na drugi način uklanjanja nedostatka za prodavatelja nastali nerazmjerni troškovi uzimajući u obzir sve okolnosti slučaja. Zatim, ako kupac ne dobije zahtijevani popravak odnosno zamjenu može zahtijevati sniženje cijene ili raskid ugovora pod zakonom propisanim uvjetima. Treba i propisati pravo prodavatelja da odbije uklanjanje nedostataka ako su i popravak i zamjena nemogući ili bi mu time nastali nerazmjerni troškovi. Propisati pravo kupca na uskratu plaćanja nepodmirenog dijela cijene dok prodavatelj ne ispuni svoje obveze iz odgovornosti za materijalni nedostatak stvari. Zatim, propisati prava prodavatelja u odnosu na kojeg je kupac ostvario prava iz odgovornosti za materijalne nedostatke stvari u odnosu prema prethodnom prodavatelju, te izmijeniti odredbe o jamstvu za ispravnost prodane stvari. Sukladno odredbama Direktive predlaže se da Zakon stupi na snagu 1. siječnja 2022. godine te da se primjenjuje na ugovore koji su sklopljeni nakon tog datuma. Za provedbu ovoga Zakona nisu potrebna dodatna sredstva u državnom proračunu. Budući će ove izmjene i dopune Zakona o obveznim odnosima zasigurno poboljšati i poziciju potrošača, ali isto tako precizno odrediti odgovornost prodavatelja za materijalne nedostatke stvari i na taj način ćemo u naše zakonodavstvo preuzeti stečevinu europskog prava Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati ovakav Prijedlog zakona. Zahvaljujem.
Sljedeći Klub zastupnika bit će Domovinskog pokreta, a govorit će poštovana zastupnica Ružica Vukovac. Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle poštovani, Direktiva 2019/771 je direktiva maksimalnog usklađenja koja dopušta odstupanje od njome utvrđenih pravila samo u onim slučajevima koji su navedeni u samoj Direktivi. Stoga države članice u svojem nacionalnom pravu ne mogu zadržati, niti uvesti odredbe koje odstupaju od odredbi utvrđenih Direktivom 2019/771 uključujući i blaže ili strože odredbe kojima se osigurava različita razina zaštite potrošača osim ako je navedenom Direktivom drukčije predviđeno. Budući da je tehnološki napredak doveo do rasta tržišta robe koja ima ugrađeni digitalni sadržaj, ili digitalne usluge, ili je povezana s njima te s obzirom na sve veći broj takvih uređaja i činjenice da ih potrošači sve više koriste Direktiva 2019/771 sadrži i pravila koja se primjenjuju na ugovori o kupoprodaji takvih proizvoda. Direktiva se primjenjuje na ugovore o kupoprodaji robe s digitalnim elementima ako bi odsutnost ugrađenog ili povezanog digitalnog sadržaja ili digitalne usluge onemogućavala funkcioniranje robe i ako se taj digitalni sadržaj ili ta digitalna usluga isporučuje s robom na temelju ugovora o kupoprodaji te robe. Nesumnjivo je da se ovim usklađenjem sa zakonodavstvom Europske unije odnosno implementacijom spomenute Direktive uvodi red u poprilično nesređeno tržište digitalnih usluga i sadržaja. Odredbe Direktive vrlo su jasne i za vjerovati je da će i njihovo uvođenje u naše zakone prvenstveno Zakon o obveznim odnosima donijeti veće povjerenje građana dakle potrošača, kupaca, cijeli sustav kupnje, nabave i korištenja digitalnih usluga ili sadržaja. Kada bismo metaforički sagledali trenutne odnose kupaca i trgovaca mogli bismo s pravom reći da su u Areni David i mnogi golijati iza kojih stoje multimilijunski koncerni i vrhunski pravnički timovi. U svemu tome mali čovjek ima i male šanse. Skrivanje tih sitnih slova na ugovorima, davanje lažnih obećanja o kvaliteti određenog sadržaja ili usluge svakodnevna su pojava i to ne samo naravno u Hrvatskoj. Moram priznati da su za pohvalu izmjene članka 410. u kojemu stoji da kupac koji je pravodobno i uredno obavijestio prodavatelja o nedostatku ovlašten je dakle ima pravo i zahtijevati od prodavatelja uklanjanje nedostataka. Zatim zahtijevati od prodavatelja predaju druge stvari bez nedostatka odnosno zahtijevati razmjerno sniženje cijene ili izjaviti da raskida ugovor. Ostaje nam promatrati hoće li ove nove zakonske obveze naši trgovci stvarno i poštivati jer svjesni smo da se ponekad neodgovorni pojedinci ili tvrtke pokušavaju na razne načine izvući iz ovakvih obveza poštivanja danog jamstva. To će nam ponovno dokazati na terenu naš Državni inspektorat. Kupac će imati i pravo biranja između popravka ili zamjene stvari, a isto tako pohvalno no i logično zapravo onda zvuče izmjene članka 425. stavka 2. koji kaže da kada je izvršena zamjena stvari ili njezin bitni popravak jamstveni rok počinje teći ponovno od zamjene odnosno od vraćanja popravljene stvari. Kako sam istaknula u svojoj replici državnom tajniku dakle postoji istraživanje koje je dostupno a koje je provedeno na građanima Europske unije i koje pokazuje veliku uvjerenost u tvrdnju da proizvođači na tržište stavljaju uređaje koji se kvare odmah nakon isteka jamstvenog roka. Bez ikakve romantike za starim vremenima svi smo mi emocionalno osjetljivi na štednjake, hladnjake ili perilice uz koje smo odrastali i koje su radeći 30-tak godina postajale dio obitelji. Sljedeći bitan dio reguliranja obveznih odnosa jest i onaj o poštivanju održive potrošnje stvarajući milijune uređaja koje ćemo baciti za samo godinu ili dvije zapravo snažno utječemo na okoliš, a znamo da bacanje proizvoda stvara najmanje radnih mjesta, a sam popravak, prenamjena i ponovna upotreba daleko više. Trebat će i redefinirati značenje pojma materijalni nedostatak jer se čini da bi tu moglo doći do različitog čitanja i tumačenja od strane kupaca, proizvođača i samog zakonodavca što će vrlo brzo se uvidjeti i kroz sustav procjene učinkovitosti nadajmo se. Zaključno. Novo vrijeme već je tu. Digitalizacija društva, pa i pojedinca razvija se geometrijskom progresijom i dobro je da se usklađujemo sa novim izazovima i novim prilikama. Izmjena Zakona o obveznim odnosima koje donosi usklađivanje sa Direktivom 2019/771 pravovremeno su i na strani kupca odnosno potrošača te i Klubu zastupnika Domovinskog pokreta neće biti problem podržati ih. Zahvaljujem.
Sljedeći Klub zastupnika bit će onaj Socijaldemokrata. Govorit će poštovana zastupnica Ivana Posavec Krivec. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Državni tajniče, ovim zakonskim prijedlogom utvrđuje se zakonodavstvo Republike Hrvatske i usklađuje se sa zakonodavstvom Europske unije proširenjem već narečene ovdje Direktive. Ciljevi predmetne Direktive su ukloniti prepreke u prekograničnoj trgovini, smanjiti nesigurnost poslovnih subjekata zbog složenih pravnih okvira te smanjiti troškove i osigurati veću zaštitu potrošača. Direktiva ne dopušta odstupanje od utvrđenih pravila u nacionalnim zakonodavstvima. Znači dužni smo ju primijeniti u njenoj punini iako ne utječe na slobodu država članica da uređuju uopće aspekte ugovornog prava. Kao najvažnije novine koje se predlažu u odredbama o odgovornosti prodavatelja za materijalne nedostatke stvari su redefiniranje pojma o materijalnim nedostacima, uvođenje potrebnih pravila o obvezama prodavatelja u slučaju kupoprodaje stvari s digitalnim elementima, produljenje roka u kojem je na prodavatelju teret dokaza da stvar u vrijeme prijelaza rizika nije imala nedostatak i to sa 6 mjeseci na godinu dana. Propisuje se i hijerarhija prava kupca u slučaju materijalnog nedostatka stvari, kupac može birati prvenstvo između popravka ili zamjene stvari, a tek potom između sniženja cijene ili raskida ugovora. Prodavatelj može odbiti otklanjanje nedostatka, ako su popravak i zamjena nemogući ili bi mu nastali nerazumni troškovi, a kupac ima pravo uskratiti plaćanje nepodmirenog dijela cijene dok prodavatelj ne ispuni svoje obveze. Mijenjaju se i odredbe o jamstvu za ispravnost prodane stvari. Ipak primjetno je kako je Republika Hrvatska u svoje zakone što je obveza kao punopravna članica Europske unije unosi regulative, usklađuje se sa EU legislativom. No nas u Klubu Socijaldemokrata zanima, promišlja li Vlada Republike Hrvatske da ovaj Zakon prilagodi na način koji će koristiti većini u Hrvatskoj, a prije svega onima, onom dijelu koji određuje dužničke odnose znači, odnose dužnika prema vjerovniku? Za koje materijalne nedostatke stvari prodavatelj odgovara? Prodavatelj odgovara za materijalne nedostatke koje je stvar imala u trenutku prijelaza rizika na kupca, u pravilu trenutak predaje stvari potrošaču. A za one materijalne nedostatke koji se pojavljuju nakon prijelaza rizika na potrošača ako su posljedica uzroka koji je postojao prije toga ne odgovara. Ovaj Zakon gledan s aspekta zaštite prava potrošača, a on kod potrošača izaziva zabrinutost. Zašto? Zato jer se kroz cijeli tekst Konačnog prijedloga zakona povlači pojam razumnog roka. Tako se navodi da ako potrošač u razumnom roku ne instalira ažuriranje stvari s digitalnim elementima u potrošačkim ugovorima prodavatelj nije odgovoran za nedostatak koji proizlazi isključivo iz propuštanja instalacije ažuriranja. Nadalje, za popravak ili zamjenu stvari prodavatelju se također ostavlja razuman rok. Raskid potrošačkog ugovora radi neispunjenja također se događa protekom razumnog roka za neispunjenje. Da sada ne nabrajam dalje, takve formulacije ostavljaju prostor za manipulaciju prodavatelju, dok se potrošač stavlja u nepovoljan i nesiguran položaj, stoga je potrebno točno definiranje trajanja roka, a ne da on bude propisan opisno. Do sada razumni rok nije bio definiran. Neke su se institucije pozivale na rok od 45 dana, ali u praksi je taj rok bio i puno duži, pa je ponekad popravak ili zamjena trajala mjesecima. Ukoliko se točno definira razumni rok, svaki potrošač ima pravo protekom tog roka tražiti raskid ugovora ili novi proizvod i time bi se značajno poboljšao položaj potrošača. Na definiranje razumnog roka upućuje Direktiva 2019/771 u točki 55. Kako bi se potrošače zaštitilo od rizika od produljenih kašnjenja svaki bi popravak ili zamjena trebali biti uspješno dovršeni u razumnom roku. Što se smatra razumnim rokom za dovršenje popravka ili zamjene trebalo bi odgovarati najkraćem vremenu potrebnom za dovršetak popravka ili zamjene. Taj bi se rok trebao objektivno odrediti uzimajući u obzir prirodu i složenost robe, prirodu i složenu neusklađenost te napor potreban za dovršetak popravka ili zamjene. Pri provedbi ove Direktive države članice trebale bi moći protumačiti pojam razumnog roka za dovršetak popravka ili zamjene predviđenih fiksnih rokova koji bi se omogućili i općenito mogli smatrati razumnima za popravak ili zamjenu posebno u pogledu određenih kategorija proizvoda. Direktiva upućuje države članice da nacionalnim zakonodavstvom mogu dopustiti pravo potrošačima odbiti robu sa materijalnim nedostatkom i tražiti trenutačnu zamjenu ili raskid ugovora. Ako se materijalni nedostatak pojavi u kratkom roku nakon isporuke robe koja ne smije nikako onda biti dulja od 30 dana što predlagatelj zakonom nije učinio. Stoga mi iz Kluba Socijaldemokrata predlažemo da se ova odredba ugradi, jer praksa pokazuje da jako puno potrošača ima problem sa nekim proizvodima poglavito pametnim uređajima baš u ovom roku od 30 dana od isporuke. I ne vidimo razloga zašto to pravo ne bi bilo ugrađeno i u naše zakonodavstvo, jer je nelogično da tek kupljeni proizvod odmah ide na popravak. Stoga državni tajniče vi ste danas tijekom cijele rasprave naglašavali da ćete slušati i uvažavati sve ono što će doći kao prijedlozi, pa eto u ime Kluba Socijaldemokrata tijekom ove rasprave uložit ćemo amandmane. Nadamo se da ćemo tim amandmanima poboljšati položaj potrošača odnosno nadamo se da ćete vi te amandmane uvažiti, a o tome će znači biti razvidno i kako ćemo mi glasati. Hvala.
Sljedeći Klub zastupnika bit će onaj Mosta. Govorit će poštovani zastupnik Marin Miletić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora gospodine Reiner, poštovani državni tajniče. Dobro, petak je, 14 sati 55 minuta, onako za raspravnu zanimljivo vrijeme. Ali ima nas ovdje, petorka je košarkaškim rječnikom. Evo dvoje kolega iz HDZ-a i tu je četvoro je iz oporbe. Tako je? Jesam dobro izbrojio? Pa dobra košarkaška ekipa. No dobro. Što se tiče ovih izmjena Zakona o obveznim odnosima ovo je jedan zakon o kojem uopće nemamo mi što raspravljati. Naime, Direktiva Europske unije koju preuzimamo ovim Zakonom toliko je stroga da države članice nemaju pravo birati način i metodu provedbe Direktive, nego se ona mora provesti uglavnom točno onako kako je i napisana. Da ja svom hrvatskom narodu to malo objasnim opet onako konkretno. To vam je otprilike kao u kući. Dođemo mi muškarci, lupetamo što god hoćemo, pravimo se važni, pričamo a onda dođe žena i kako ona kaže tako to otprilike bude. Evo sad sam objasnio odnos Republike Hrvatske i dakle unutar Europske unije [[Upadica iz klupe.]] I to, a kako drugačije je li? I Bogu hvala da imate žene da ih možete slušati. Dakle, ipak važno je da znamo kako i zbog čega je došlo do ove europske Direktive i što ona kao i ovaj Zakon znači za naše građane. Prije nekoliko godina Europska unija započela je intenzivne aktivnosti oko novog zakonodavnog uređenja potrošačkih prava. Kao dvije osnovne teme nametnula su se prava potrošača u pogledu nekih novih oblika roba i usluga na tržištu, koja su povezana sa novim digitalnim ili digitaliziranim robama i uslugama u pravnom prometu. I to je jedan dio priče ovom našem današnjem zakonu. Drugi dio priče odnosi se na potrebu da prava potrošača diljem Europske unije u svim državama članicama budu jednaka. Naime, u svojim analitičkim dokumentima Europska komisija navodno je prepoznala kako različita razina potrošačkih prava u različitim državama članica negativno utječe na prekograničnu trgovinu i opterećuje trgovce koji prodaju svoju robu i usluge izvan granica države u kojoj imaju sjedište. Europska komisija je u tom pogledu provela analizu pravnog okvira svih država članica EU-a te je zaključila da barem prema zakonskom uređenju šest država članica ima zakonom propisani standard, nadstandard zaštite potrošačkih prava dok većina ostalih država članica ima niži zakonski standard potrošačkih prava. Slijedom tih analiza Europska komisija prihvatila je ovaj većinski niži i za potrošače nepovoljniji standard zaštite potrošačkih prava kao onaj koji se treba primijeniti u cijeloj Europskoj uniji te je predložila takvu Direktivu koja je na posljetku i donesena i koju mi danas u Saboru prihvaćamo i u naše zakonodavstvo po principu kako sam rekao u uvodu. Možemo pričati ća god ćemo, ali će doći ona čija je zadnja. Konkretno da moja rasprava ne bi baš bila jako apstraktna, znate da ja govorim, volim govoriti i u slikama i u pjesničkim izražajima. Tako je nekako ne može iz mene pobjeći nikako to ljubav prema riječi. Ovdje je ipak riječ o promjeni članka 410. Zakona o obveznim odnosima. Prema aktualnom zakonu potrošač je do sada kada bi kupio neku stvar s nedostatkom imao pravo po svom izboru zahtijevati jednu od 4 mogućnosti. Prva, zahtijevati od prodavatelja da nedostatak ukloni. Druga, zahtijevati od prodavatelja da mu preda drugu stvar bez nedostataka. Treća, zahtijevati sniženje cijene i četvrta, Draženov broj, izjaviti da raskida ugovore. Po ovom predloženom Zakonu potrošači najprije moraju iskoristiti prvu propisanu mogućnost što je uglavnom popravak stvari ili zamjena, a ako tko tako tj. popravkom je li, ne uspje ostvariti svoje pravo onda tek može pribjeći sljedećim mogućnostima, a tek na samome kraju kada iscrpe sve mogućnosti mogu tražiti raskid ugovora. O Draženu o Petroviću sam pričao vi to znate državni tajniče. Da rezimiram riječima jednog našeg pravnog stručnjaka. Citiram ga: „Takvo shvaćanje Europske unije nimalo ne uvažava mjesne prilike o manjinskoj skupini država članica niti je Europskoj uniji uostalom to imalo važno. Iz perspektive europskog zakonodavca koji se povodi širim interesima to se donekle može razumjeti.“ kraj citata. Dakle, kolegice i kolege, europski zakonodavac se povodi po najprije za harmonizacijom europskog tržišta i ustvari uopće se ne obazire da bi pritom potrošači u nekim državama, a ja sada govorim naravno o našoj državi jer nam je ona u interesu zastupnicima u Hrvatskom saboru, da bi mogli potrošači izgubiti neka prava koja su do sada imali. Što se nas ovdje u Hrvatskom saboru tiče mi smo dovedeni pred gotov čin s ovim Zakonom i služimo ovdje kao udarači pečata. Dakle, udarit ćemo mi taj pečat i bit će on snažan, moćan pečat na europske koji sve češće, moram to priznati, ne vode baš računa o našim lokalnim prilikama, lokalnim potrebama i našim lokalnim specifičnostima. Hvala.
Imamo završne riječi također. Prva će biti Kluba zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Nikola Mažar.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora gospodine Reiner, poštovani državni tajniče gospodine Martinović, cijenjene kolegice i kolege saborski zastupnici evo kao što je moj dragi kolega Miletić rekao ja na žalost nemam takav izričaj s obzirom da sam i pravnik po struci, pa ću možda malo dosadnije govoriti našim građankama i građanima. Ali ću se isto u nekoliko minuta potruditi možda reći neke stvari koje smo i čuli, ali i neke koje nismo čuli. Na tragu kolege Miletića je ova direktiva je malo strožija nego prijašnja direktiva, ali upravo iz toga razloga što prijašnja direktivan je minimalno ulazila u nacionalna zakonodavstva i ako pogledamo od njene primjene do danas je prošlo praktički više od 10 godina. U tih 10 godina i EU ali i članice EU su primijetile i uvidjele neke nedostatke te direktive. Konkretno mogli smo čuti vezano i za prekograničnu prodaju, suradnju, sve ostalo, dakle ono što stvara probleme građanima ali i pravnim subjektima vezano i za sigurnost kupovine u drugim državama upravo iz razloga kako bi se postigla vi ste upotrijebili riječ harmonizacija, ali možda i sinkronizacija i određeno ajmo reći poravnanje prava i mogućnosti usluga među državama članicama EU. Ova direktiva dakle ide sa tim možemo reći malo strožijim ili maksimalnijim utjecajem na nacionalna zakonodavstva. Osobno smatram da je to dobro, prije svega iz razloga što trebamo i moramo omogućiti našim potrošačima odnosno našim ranjivijim skupinama da imaju osjećaj sigurnosti ne samo u RH nego i u drugim državama EU kada dolaze u njih i kada tamo žele iskoristiti svoja prava, a s druge strane dakle da mogu biti sigurni ukoliko kupe određene proizvode ili određena dobra da će imati istu pravnu zaštitu kao što bi je imali u RH. Ono što je možda bitno za naglasiti dakle da čuli smo niz pogodnosti koje se donose da će poslije ovih izmjena i dopuna odnosno konačnoga prijedloga Zakona o obveznim odnosima građanke i građani RH pa i mi među njima dakle imati i te neke dodatne pogodnosti koje do sada nismo imali, od samoga produljenja roka od 6 mjeseci na godinu dana osim u trgovačkim ugovorima do niza drugih aktivnosti koje su na neki način postale naša realnost, naša sadašnjica, a to je vezano za digitalne oblike sve ono što na neki način prije je nama bila možda još uvijek neka apstrakcija ili možda neka bliža budućnost to je sve postalo sadašnjost i jednostavno nitko od nas više nije u mogućnosti funkcionirati na način bez određenih digitalnih dijelova koje dolaze u proizvodima koje kupujemo. Svakako da smo osjetili, čuli smo to i od kolegice, da nam se nekad desi da nam se proizvod pokvari baš onda kad je istekla garancija ili jamstvo, a onda se sjećamo i ne znam ili starijih automobila ili nečega koje i danas vidimo na našim ulicama da ispravni voze bez obzira na 30, 40 ili 50 godina starosti. Naravno da sve te neke bojazni koje se otvaraju vezano za proizvođače, prodavatelje prema kupcima i potrošačima sugeriraju da je potrebno dodatno osnaživati, dodatno stvarati sigurnost i u određenim ugovornim i obveznim odnosima kako bi se zaštitili pojedinci, kako bi se zaštitili pri svega građanke i građani koji nemaju toga možemo reći slobodnog profesionalnoga iskustva vezano za određene stvari kada kupuju i naravno da ne mogu čak ni uvidjeti neke stvari koje proizvođač zna. Znači proizvođač kada nam prodaje neku digitalnu stvar on zna o toj digitalnoj stvari sve. Ja ne znam imam mobitel, znam se koristiti sa 3-4 stvari na njemu digitalne, ali ne znam što recimo nećaci od moje sestre od 8 godina znaju. Oni su rođeni s tim, oni s tim žive i naravno da je potreba i države da zaštiti prije svega svoje starije građane kada uzimaju nešto digitalno, a ni sami nisu svjesni što je to i koliko to dugo traje, da mogu dakle dobiti i određeni onda povrat usluga odnosno povrat svojih sredstava. Što se tiče i kolege Miletića rekao je vezano za prava kupaca za otklanjanje nedostataka koja su do sada bila nabrojana, a sada idu određenim redoslijedom. Mislim da to ne može naštetiti samim kupcima s obzirom da se prije svega vodi briga o kupcima ne samo kroz Zakon o obveznim odnosima nego i kroz Zakon o zaštiti potrošača i kroz druge zakone i vjerujem da je ovo samo jedan napredak sadašnjosti da štitimo naše sugrađane. Hvala.
Hvala. Sad će završno u ime Kluba zastupnika SDP-a govorit poštovani zastupnik Arsen Bauk.
Moram priznati da mi se rijetko kad desilo da se u isti dan referiram na 2 izlaganja istog zastupnika. Recimo kolega Miletić je to uspio. Znači ja se čak mogu složiti s vama da mi ovdje lupamo pečata, ali na Direktivu 2019771 Europskog parlamenta i vijeća su također sudjelovali naši zastupnici. Što zastupnici u Europskom parlamentu koje smo birali na neposrednim izborima kao i zastupnike u Hrvatskom saboru, a što i član vijeća mislim da je to ili resorni ministar ili premijer, sad ne bih sada htio ući, ulazit u detalje. Prema tome, ta svijest da smo mi, da EU nije neka naddržava i organizacija u Bruxellesu koja nam ono misionarski daje svoje ovoga proviđenja, pa mi onda provodimo, nego da to institucija demokratska u kojoj smo ušli temeljem volje naroda na referendumu i u kojima i naši predstavnici sudjeluju. Kažete kolega Miletiću da nimalo ne uvažava manjinske skupine, tako se citirali, e dobro, vi ste inače kad ste objašnjavali ovo spomenuli također jedan sterotip o tome da žena drži 4 kantuna kuće ili kao to već, kao to već ide. Ovi manjinski oblici, manjinski oblici niste ih uvažili ali vjerujem da biste mogli naći paralelu, međutim jedan, jedan detalj. Hrvatska nije najmanja članica EU, ima i manjih od nas, recimo Slovenija. Slovenija se itekako borila za svoje interese, primjerice ne ono što mi sad prvo pada napamet je pitanje ovog vina Teran jel tako. Pa smo se mi morali borit za naše interese u okviru EU i onda smo ipak se uspjeli izboriti. A mi smo, mi i oni smo zajedno manji nego mnogo, jedan broj država EU. I ovo ste, i zato ste dobro ustvari poentirali pitanje našeg sudjelovanja u donošenju zakona odnosno direktive u Europskom parlamentu i vijeću, svaka stranka koja je zastupljena u Europskom parlamentu kroz svoju zastupničku grupu i pitanje zaštite potrošača je nešto po čemu je recimo naša zastupnica Biljana Borzan u Europskom parlamentu isprofilirala se kao zastupnica u svom prvom mandatu boreći se za prava potrošača između ostalog i na kvalitetu proizvoda koju mi u Hrvatskoj imamo od istih proizvođača za ovoga unutar EU. A onda su se proizvođači krenuli ovoga opravdavat da su to drugačije ove običaji, pa da je zato manje ovoga, manje onoga, a nije tako. Ovaj zakon se ne razlikuje puno od zakona u prvom čitanju, mislim da je tu navedeno, samo promijenio jedan, jedan izraz. Meni je posebno ovoga u tom smislu bi se želio referirati na dvije stvari. Ja se mogu složiti sa definicijom razumnog roka da odnosno sa time da se razumni rok ne može definirati za sve slučajeve i da je to na kraju na sudu koji o tome odlučuje je li ili temeljem nekih kriterija. I žao mi je što nije razmotren ili djelomično prihvaćen prijedlog koji se ticao zateznih kamata ne s aspekta da sad to, posebno u smislu šta se prvo kod plaćanja šta se, čega se prvo skida. Dakle, činjenica je da zbog gospodarske krize, a posebno sada i krize uzrokovane pandemijom da je i dalje sve teže vraćati dugove i kredite da u tom smislu kamate predstavljaju određenom broju naših sugrađana veliki problem i da je u tom reguliranju odnosa između onih velikih, a to su u pravilu banke, multinacionalne kompanije koje imaju svoje pravne timove, pa i ove manje kompanije i potrošača koji, kako je kolega Mažar rekao, pojedinac da je država u ovome slučaju trebala malo više stati na stranu pojedinca dok, barem dok traje, traje ova kriza. I u tom smislu, u tom smislu možda se trebalo razmisliti o drugačijem načinu obračuna zateznih kamata kada se vraća, kada onaj koji je dužnik kada, kada plaća i kada vraća ovoga, ali ne u potpunoj mjeri ono što je dužan. Mi u prvom čitanju nismo podržali ovaj zakon, on se u odnosu na drugo čitanje nije puno promijenio, pa naše stajalište ostaje isto, a ako se promijeni amandmanima onda ćemo preispitati to stajalište. Zahvaljujem.
Sad će završno u ime Kluba zastupnika Socijaldemokrata govorit poštovani zastupnik Željko Pavić, izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedavajući, tajniče, kolegice i kolege. Ima nas ovdje čak i više Miletiću nego za jednu ekipu, čak tri, dvije, tri na tri, dobro. Ja ću se još malo osvrnuti na članke zakona koji se odnose na digitalne sadržaje i na digitalne elemente koji se isporučuju jer smatram da je to izuzetno važno, o tome smo već govorili i u Zakonu o isporuci digitalnih sadržaja, tako da je tamo već jedan dio toga definiran, ali mislim da je dobro da skrenem pozornost na to da prodavač odnosno proizvođač mora biti odgovoran za isporuku tih sadržaja toliko dugo koliko, minimalno koliko traje garantni rok i mislim da to nije sporno. Ono što je, ono što je veći problem da li će ta isporuka tih digitalnih sadržaja stvarno biti kontinuirana i da li će naši kupci, naši sugrađani, to stvarno moći prihvatiti u onom obliku koji je to njima prihvatljivo na njihovim uređajima. Nemojmo zaboraviti da imamo jedan dio naših sugrađana koji nemaju mogućnost primiti te digitalne sadržaje koji se njima ne znaju koristiti i da trebamo osigurati kod svih tih proizvođača odnosno prodavatelja službu koja će takvim kupcima osigurati dostavu tih digitalnih sadržaja na mediju na njihov kućni prag i čak šta više omogućiti isporuku na uređaj koji su kupili. Mislim da je to minimalno što možemo napraviti jer inače nažalost jedan dio naših sugrađana će biti zakinut za korištenje ovog ili uređaja ili će imati opcije koje su imali u bivšoj verziji da tako kažemo odnosno ono što je bila onih dana verzija prilikom isporuke. Ono što je još ovdje bilo naravno sporno i o čemu smo gotovo svi govorili i u prvom čitanju to je onaj famozni čl. 410. gdje govorimo o popravcima i isporuci robe koja je isporučena i nakon toga se u kratkom roku pokvarila, mislim da bi tu bilo dobro da se uvedu još dodatne, dodatne stavke u taj članak, mi ćemo predložiti i amandmane, nadam se da će to od strane vlade biti prihvaćeno i da ćemo zapravo pomoći našim sugrađanima da lakše i na kvalitetniji način dođu i ostvare svoja prava vezana za kupnju tih proizvoda koji su eventualno došli kod njih kući u neispravnom stanju. Naime, čuli smo već maloprije u izlaganju, ne znam tko je to govorio, da zapravo je bitan momenat predaje ako je u tom momentu predmet prodaje ispravan da je stvar zaključena, međutim može se desiti da se desi kvar tijekom transporta ili da je neki kvar koji je postojao prije, a koji nije uočen nakon toga prouzročio i veći kvar, pa čak možda i potpunu nefunkcionalnost proizvoda, što za naše sugrađane može biti veliki problem. Neću ponovo pričati o primjerima o kojima sam govorio u prošlom čitanju, mislim da se svi sjećate što sam govorio, tako da smatram da bi to trebali promijeniti i tu smo isto stavili još jedan amandman, pa se nadam da će to biti prihvaćeno na opće zadovoljstvo a naravno u zavisnosti od toga da li ćete vi prihvatiti vi prihvatiti ili nećete prihvatiti amandmane tako ćemo mi i onda glasati za taj zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Time zaključujem raspravu o ovoj točci, o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti, a mi ćemo danas prestati sa radom za danas i nastaviti ćemo sa radom u srijedu u 9 i 30, 10. studenoga prva točka bit će Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima, prvo čitanje, P.Z. broj 207. Želim ugodan vikend. SJEDNICA PREKINUTA U 15,14 SATI.