I prelazimo na točku dnevnog reda – - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2005. godini Sukladno članku 21. Zakona o ravnopravnosti spolova dostavljeno je navedeno izvješće. Materijal ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici, Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predlagateljica dati dodatno uvodno obrazloženje? Želi. Izvolite. Gospođa pravobraniteljica za ravnopravnost spolova Gordana Lukač Koritnik. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu treće je redovito godišnje izvješće koje podnosi Hrvatskom saboru i pokazuje aktivnosti pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u praćenju provođenja kako Zakona o ravnopravnosti spolova tako i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova. Uvodno ipak želim naglasiti da je došlo i do pozitivnih pomaka u provođenju tih zakona što je važno između ostalog i zbog činjenice da je to područje predmet pregovora sa Europskom komisijom u dva poglavlja. Socijalna politika i zapošljavanje te pravosuđe i temeljna ljudska prava. U vezi s tim ponajprije želim ukazati na provođenje odredbi o prikupljanju statističkih podataka po spolu jer ti podaci osim što su abeceda europskih integracija predstavljaju jedan od važnih pokazatelja primjene propisa i temelj za praćenje napretka u provođenju politike ravnopravnosti spolova. Prema odredbi člana 17. Zakona svi statistički podaci i informacije koje se prikupljaju moraju biti iskazani po spolu, a Državni zavod za statistiku danas to i čini. Nadalje, vidljivi su pomaci u borbi protiv obiteljskog nasilja nakon što je kao prekretnica u toj borbi donesen 2003. Zakon o zaštiti od obiteljskog nasilja. Policija je i 2005. radila vrlo intenzivno na tom području unatoč pomanjkanju sredstava i kadrova i to kako intervencijama, podnošenjem prekršajnih kaznenih prijava uz prijedloge za izricanje različitih zaštitnih mjera, edukacijom svojih djelatnika i djelatnica, a u slučajevima uočenih propusta na koje je ukazala pravobraniteljica i stegovnim postupcima. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti je 2005. godine pratilo provođenje nacionalne strategije zaštite od obiteljskog nasilja posebno koordinirajući rad na vrlo važnom dokumentu o suradnji svih čimbenika koji djeluju na području obiteljskog nasilja, protokol o postupanju u slučajevima obiteljskog nasilja čiji će se učinci moći evaluirati ove godine, ali su već očiti, ali i na izmjenama Zakona o zaštiti od obiteljskog nasilja i Kaznenog zakona. Osim toga i žene s invaliditetom imale su edukacije u vezi s obiteljskim nasiljem što smatram posebno važnim jer se radi o najtežim oblicima kršenja prava na život bez nasilja. U odnosu na obvezu donošenja planova djelovanja od strane državnih tijela, pravnih osoba s javnim ovlastima te pravnih osoba u pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave 2005. godine bitno je povećan broj tih planova, a od trgovačkih društva u pretežitom vlasništvu Grada Zagreba planove su donijela 22 od 24. Ove planove smatram važnim načinom provođenja rodno osvještene politike i temeljem i za povećanje zaposlenosti, obrazovanja i napredovanja podzastupljenog spola u tim tijelima i pravnim osobama. Isto tako 2005. dovršen je proces imenovanja koordinatora i koordinatorice za ravnopravnost spolova u svim ministarstvima što je predviđeno Zakonom o ravnopravnosti spolova, a i oglašavanje potrebe za radnim mjestima u bitno većoj mjeri se provodi u skladu sa zakonom. Što se tiče općih pokazatelja prikazanih u izvješću valja istaknuti da se broj i individualnih pritužbi povećao gotovo za 100%. Pritužbi ima iz svih dijelova Republike Hrvatske, ali i najdalje najviše iz Zagreba što ukazuje da treba ponovno kao što je učinjeno i 2004. godine aktividirati djelatnost pravobraniteljice u svim županijama. Najviše pritužbi bilo je vezano za područje rada i zapošljavanja te obiteljskog nasilja. Što se tiče stanja na tržištu rada, položaju posebno žena na tržištu rada kao što se vidi i iz zaključaka ovog Izvješća da je apsolutno najveći problem čije rješavanje nadilazi mogućnosti i zapravo ovlasti pravobraniteljice. Međutim, silna nesigurnost u odnosu na zadržavanje radnog mjesta traži akciju i Vlade i sindikata i poslodavaca. Nije realno očekivati da zaposleni traže zaštitu u slučajevima kršenja prava vezanih za radni odnos što uključuje i zaštitu od spolnog uznemiravanja na radnom mjestu u uvjetima gdje je ogroman broj zaposlenih zaposlen na određeno vrijeme, a posebno zbog toga što još nije donesen niti Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. Zato smo i u 2005. godini kao ured poticali primjenu Zakona o ravnopravnosti spolova što se mislim vidi i iz izvješća i ostvarili smo značajnu suradnju između ostalog i sa ženskom sekcijom Saveza samostalnih sindikata na području osvještavanja o postojanju prava i predviđenoj zaštiti vezanoj za uznemiravanje na radu temeljem spola. Želim podsjetiti da Zakon o radu poznaje diskriminaciju i uznemiravanje na radu ne samo temeljem spola nego i svih ostalih temelja od vjerske pripadnosti do rase, obrazovanja itd. Nitko po moje saznanju do danas nije istražio da li su ljudi na radnim mjestima diskriminirani ili uznemiravani temeljem bilo kojeg drugog osnova osim što smo mi prošle godine proveli ovo istraživanje. Istraživanje je bilo na relativno velikom uzorku primljenih odgovora ali je logistikom sindikata upitnik dostavljen na 20 tisuća radnih mjesta što zapravo ako i nije na njega odgovoreno ipak je bilo na jedan način informiranja. Smatramo da je to bilo izuzetno važno i da treba nastaviti u tom pravcu. U vezi s tim ja podsjećam da gospodarski razvoj države mora biti utemeljen i na ravnopravnosti spolova i da je tu zaista potrebna odlučnija intervencija države ali i društva u cjelini. Svi podaci ukazuju na loš položaj žena na tržištu rada od udjela u nezaposlenosti koji se gotovo stabilizira na 60% na manjim plaćama izloženosti spolnom uznemiravanju i na slabijem napredovanju. Međutim, ono što se od nas očekuje da imamo istraživanje da li postoji razlika u plaćama po spolu za jednaki rad i rad jednake vrijednosti takvo istraživanje nemamo. Zbog toga nemamo ni pritužbi bitnih s tog aspekta jedna prošle godine, jedna 2004. godine. Stoga iako svi ostali pokazatelji ukazuju na lošiji položaj žena na tržištu rada ovaj aspekt nije vidljiv iz dostupnih analiza. Da bi se postigao poboljšani položaj žena i na tržištu rada i u svim ostalim područjima, dakle da bi se nekako došlo do ravnopravnosti spolova koje je ustavna vrednota i zbog koje je donesen Zakon o ravnopravnosti spolova nužno je da žene ravnopravno participiraju u donošenju političkih odluka, pa i najvažnija analiza koju je proveo naš ured se odnosi na analizu lokalnih izbora i to ne samo rezultata nego cijelog izbornog procesa počevši od kandidiranja. Dakle, participacija žena politička to je nakon stanja na tržištu rada mislim najveći problem koji ja vidim kao smetnju provođenju zacrtanih ciljeva i politika vezanih za ravnopravnost spolova. U izvješću detaljno su opisani rezultati, međutim na svim razinama pomaka gotovo da nema. Jednostavno se ne poštuje niti Zakon o ravnopravnosti spolova niti zakon izborni u tom smjeru a u tom smislu odgovornost leži prije svega na političkim strankama. U tom smislu proveli smo još jednu kratku analizu smo željeli provesti, pitali političke stranke da li su donijeli planove koje su bili dužni vezano uz Zakon o ravnopravnosti spolova. Iako rok još nije prošao odgovori su u zanemarujućem broju, samo tri stranke su 2005. odgovorile, od toga samo jedna parlamentarna i to umirovljenici. Prema tome, stalno govorimo o potrebi da žene dobiju zapravo svoje mjesto kad je u pitanju ekonomska moć i politička moć i upravo na ta dva najvažnija stupa gdje bi one zapravo trebale djelovati imamo zapravo najslabije rezultate očito. Treća stvar na koju želim ukazati. Da bi se svi ovi ciljevi postigli mislim da bi trebali imati puno aktivniju politiku u području obrazovanja i zato jedan dio izvješća je posvećen našim analizama vezano za rad ministarstva resornog i politika vezanih za obrazovanje. Dugoročno ne možemo očekivati napredak ni u tom smjeru ukoliko zaista se nešto ne pomakne i na području obrazovanja, znači jedno sustavno educiranje o ljudskim pravima što uključuje i ravnopravnost spolova. Prateći primjenu međunarodnih dokumenata koji nas obvezuju i naše nacionalne politike za ravnopravnost spolova koja je važila do 2005. godine iz izvješća je vidljivo da smo se bavili i pitanjima žena pripadnica manjina i to vezano uz napuštanje školovanja i rane trudnoće jer se upravo te dvije stvari i u međunarodnim propisima smatraju teškim kršenjem prava djevojčica. Analize su tu. S druge strane, na tom tragu pokušali smo osvijetliti i status žena koje žive u ruralnim sredinama i nažalost smo otkrili da zapravo na tom području nema gotovo nikakvih podataka, proklamirane i donesene politike, ne donose ništa novo što bi eventualno poboljšalo status žena u tim sredinama od eventualnih do edukacija pa nadalje. Ja moram upozoriti da u pregovorima područje poljoprivrede je jako važno i da je jedan od strateških zapravo interesa Europske unije i isto tako u tim njihovim politikama navedeno položaj žena u ruralnim sredinama. Nadam se da će i ovo na šta smo ukazali dovesti do toga kao što je dovelo i izvješće pravobraniteljice iz prošle godine da se puno više radi na položaju žena Romkinja nego što se radilo ranije tako da su na neki način izvučene iz te priče o položaju Roma jer imaju specifične potrebe i u najmanju ruku dvostruku diskriminaciju. Isto tako, analizirali smo i postupanje medija. To je dano u izvješću. Postoji spor između njihovog shvaćanja da je dovoljno da sadržajno provode tu politiku od shvaćanja pravobraniteljice da bi to morali unijeti i u interne akte i na taj način zapravo primijeniti zakon. Imali smo jedan, samo jedan, inače nastojimo ne raditi putem okruglih stolova nego na drugi način proaktivno, projekt rodnu perspektivu u javnoj i službenoj komunikaciji jer smo zaključili da ono što je u medijima prisutno a to je da se dosljedno koristi muški i ženski rok u svim zapravo dokumentima od nacionalne klasifikacije zanimanja pa nadalje to je zapravo činjenica da se taj jedan neverificirani standard uopće u tim dokumentima zapravo ne ogleda. To je ukratko što sam htjela dodati izvješću koje je vrlo opširno a i neke stvari se nažalost iz sažetka i neka područja koja smo pokrili uopće ne vidi kao što je na primjer da smo također u suradnji sa Sindikatom analizirali sto pravilnika o zaštiti dostojanstva radnika i radnica jer su ti pravilnici ukoliko su dobro napravljeni način da se zaštite prava. I suprotno, ukoliko nisu da se zapravo one koji traže zaštitu onemogući u tome traženju. Zahvaljujem i predlažem da se izvješće prihvati.
Hvala lijepa pravobraniteljici za ravnopravnost spolova gospođi Koritnik. Da li predstavnici Odbora žele uzeti? Da. Dobro, u ime Odbora za ravnopravnost spolova gospođa Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora na 35. sjednici održanoj 9. svibnja 2006. raspravljao je o izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela pravobraniteljica za ravnopravnost spolova Republike Hrvatske aktom od 31. ožujka 2006. godine. Odbor je navedeno izvješće raspravio sukladno članku 100. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica za ravnopravnost spolova upoznala je Odbor sa poduzetim aktivnostima koje se odnose na praćenje i provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena i drugih propisa kojima je pravno razrađeno ustavno načelo o ravnopravnosti spolova a odnosi se na izvještajno razdoblje za 2005. godinu. Područje djelovanja pravobraniteljice odnosilo se na rješavanje predmeta; diskriminacije na području zapošljavanja i rada, diskriminacije na području obrazovanja, diskriminacije nasilja u obitelji i roditeljskoj skrbi. Praćenje primjene Zakona o ravnopravnosti spolova u državnim tijelima i tijelima sa javnim ovlastima, u jedinicama lokalne i područne, regionalne samouprave. Praćenje primjene Zakona kod drugih pravnih i fizičkih osoba, praćenje medijskih sadržaja i plaćenih oglasa te praćenje ispunjavanja Zakonom propisanih obveza za političke stranke. U raspravi su članovi i članice Odbora podržali izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Po prvi puta ove godine u izvješću se ukazuje na položaj žena u ruralnim sredinama. Upozoreno je da o njihovu položaju, uvjetima života, zdravstvenoj zaštiti i slično nemamo dovoljno relevantnih podataka. Izvješće po prvi put govori i o ženama Romkinjama te posebno ističe problematiku zdravstvene zaštite a posebno nasilje kojem su izložene u sredinama, obiteljima gdje žive. U raspravi je istaknuto da se bilježe pozitivni pomaci u radu nadležnih državnih tijela kod postupanja u slučajevima nasilja u obitelji. Ocjenjeno je da je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijski solidarnosti donošenjem Protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji pridonijelo djelotvornijem postupanju svih nadležnih tijela na ovom području. Međutim kada su u pitanju pravosudna tijela tu su i nadalje problemi od sporosti do blagih kazni odnosno umanjivanja već izrečenih kazni. Prema strukturi predmeta koje je Ured pravobraniteljice zaprimio i rješavao najbrojniji su predmeti koji se odnose na nepoštivanje odredbe članka 11. Zakona o ravnopravnosti spolova što ukazuje da se zakon ne poznaje u dovoljnoj mjeri. S tim u svezi u raspravi je istaknuto da se još uvijek nedovoljno radi na upoznavanju najšire javnosti o Zakonu ali i samom Uredu. Mada je u medijima prošle godine bilo puno veći broj napisa o različitim aspektima problematika ravnopravnosti spolova u Hrvatskoj. Nedovoljno poznavanje Zakona o ravnopravnosti spolova, pravnih subjekata na koje se Zakon odnosi dovelo je također do izostanka donošenja akcijskih planova koji su trebali biti donijeti do konca mjeseca srpnja 2004. godine te je u izvještajnom razdoblju za 2005. godinu, istina, u nešto manjoj mjeri nego prethodne godine pravobraniteljica za ravnopravnost spolova brojnim upozorenjima i preporukama poticala primjenu Zakona u dijelu koji se odnosi na donošenje akcijskih planova. Odbor je upoznat s rezultatima istraživanja provedenih u suradnji pravobraniteljice sa ženskom sekcijom Saveza samostalnih sindikata Hrvatske. Istraživanje se odnosilo na zaštitu žena od neželjenog ponašanja na radnom mjestu. Rezultati istraživanja su zabrinjavajući. Naime anketa je provedena na uzorku od 1598 žena a od toga 75% žena je izravno ili neizravno bilo izloženo uznemiravanju na radnom mjestu. Osim toga po mišljenju članova Odbora brine i činjenica da gotovo 47% ispitanica nije upoznato sa pravima koja proizlaze iz Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakona o radu te je u tom smjeru potrebno pojačati djelovanje. Broj pritužbi pravobraniteljice u 2005. godini u odnosu na 2004. godinu je povećan. Ukupno je bilo 174 pritužbe pojedinaca, grupa i institucija i one ukazuju na kršenje prava najviše na području rada i zapošljavanja te nasilja u obitelji. U većini slučajeva pri tužiteljici su žene VSS-a i VŠS-a, zaposlene. U raspravi je posebno naglašeno da probleme na području zapošljavanja i položaja žena na tržištu rada napose onih starijih od 45 godina života koje teško pronalaze novo zaposlenje treba prioritetno rješavati. Udio nezaposlenih žena u ukupnom broju nezaposlenih je već duže vrijeme nepromijenjen. Stalno je oko 59,5% što ukazuje da mjere koje se provode na planu zapošljavanja žena kao posebno osjetljive kategorije apsolutno nisu dovoljne. Kako su protekle godine bili lokalni izbori Ured pravobraniteljice sačinio je analizu učešća žena na izborima, a rezultati su zabrinjavajući jer je tek 11% žena izabrano u predstavnička vijeća na lokalnim izborima a na razini općina njihov broj je manji te iznosi jedva 8,6%. Naglašeno je u raspravi da se niti sa jedne razine u državi pa niti u ovom Odboru nije baš ništa učinilo a da bi broj žena u predstavničkim tijelima bio ravnomjeran u odnosu na muškarce. U raspravi je izraženo nezadovoljstvo lošom suradnjom Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. Naime u resornom Ministarstvu nije došlo do obećanih i javno najavljivanih promjena zakona i drugih propisa. Tako i u ovome izvještajnom razdoblju još uvijek nisu u obrazovnom sustavu implementirani europski standardi kojima se osigurava rodna i spolna ravnopravnost. S tim u svezi istaknuto je da se Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa ne odaziva niti pozivima na sjednice Odbora za ravnopravnost spolova te da je predsjednica Odbora zbog toga upućivala i prosvjedna pisma ministru Primorcu. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažena gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina je na svojoj 41. sjednici održanoj 11. svibnja 2000. godine razmatrao Izvješće o radu pravobraniteljice kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi su članovi odbora konstatirali da izvješće pokazuje da je u protekloj godini rad pravobraniteljice za ravnopravnost spolova bio više usmjeren na globalno rješavanje problema, a manje na rješavanje konkretnih pritužbi. Kako je iz izvješća vidljivo, velika pažnja je posvećena donošenju planova djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova temeljem članka 11. Zakona o ravnopravnosti spolova. Ove planove trebaju donijeti sva državna tijela, pravne osobe s javnim ovlastima, te pravne osobe u pretežitom državnom vlasništvu, jedinice lokalne i područne samouprave uz prethodno odobrenje Ureda za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske. Iako je donošenje ovih planova preduvjet za provođenje rodno osviještene politike većina ministarstava ni nakon isteka zakonskog roka nije donijela navedene planove. Članovi odbora su izrazili žaljenje zbog tih činjenica, ali i zato što ni sama pravobraniteljica nije ispoštovala odredbe spomenutog zakona, odnosno što ni sama nije donijela navedeni plan djelovanja koji bi onda bio model svim drugim tijelima i time olakšao njihovo donošenje. Kada je riječ o konkretnim pritužbama u izvješću se navodi da je broj predstavki zaprimljenih tijekom 2005. godine od pojedinaca, grupa i institucija u odnosu na 2004. godinu povećan za gotovo 96,6% odnosno da je bilo ukupno 174 nove pritužbe. Članovi odbora su mišljenja da je broj pritužbi prilično nizak s obzirom na probleme u području ostvarivanja ravnopravnosti spolova, te je postavljeno pitanje kolika je uloga pravobraniteljstva za ravnopravnost spolova vidljiva u javnosti i može li se u tom pravcu učiniti više. Naime, iako je u samom izvješću značajan dio posvećen kampanjama za senzibiliziranje javnosti nije vidljivo kakve su one rezultate polučile. Također je izrađeno mišljenje da je trebalo posvetiti puno više pažnje razmatranju sadražaja pritužbi, odnosno da se napravi distinkcija unutar predstavki koje se odnose primjera radi na rad i zapošljavanje u smislu da se odredi koliko se njih odnosi na uznemiravanje na radu, a koliko na kršenje drugih prava iz radnog zakonodavstva. Također iz izvješća nije razvidno kakav je odnos bio pravobraniteljice prema pravosudnim organima. Koliko je prijava prekršajnih i kaznenih podneseno direktno od strane pravobraniteljice, odnosno koliko je općenito bilo novih prijava tokom prošle godine i kakav je bio njihov učinak. Članovi odbora su se osvrnuli na izostanak bilo kakve informacije o pritužbi djelatnika Ureda pravobraniteljice. Naime, iako je pritužba formalno podnešena ove godine ona ukazuje na stanje u uredu u prošloj godini, a o čemu nema niti riječi u samom izvješću iako je za pretpostaviti da se ono na neki način odrazilo na rad samog ureda. Članovi odbora su pohvalili nastojanje pravobraniteljice u svezi promicanja prava žena pripadnica nacionalnih manjina, osobito Romkinja, seoskih žena i žena s invaliditetom. Međutim, iako je u izvješću konstatiran određeni napredak kada je riječ o obrazovanju Romkinja ukazano je da se u praksi događa zbog pretjerane birokratizacije kod realiziranja financijske i materijalne pomoći za školovanje romskih djevojčica i djevojaka, da dolazi do nepotrebnog odugovlačenja alokacije sredstava. Stoga je naglašena važnost boljeg usklađivanja svih nadležnih tijela koja se bave ovom problematikom. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 6 za i 2 glasa suzdržana odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak da se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Odbora za obitelj, mladež i šport gospođa zastupnica Marija Bajt. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Odbor za obitelj, mladež i šport Hrvatskog sabora na 30. sjednici održanoj 11. svibnja 2006. godine razmotrio je Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela pravobraniteljica za ravnopravnost spolova aktom od 31. ožujka 2006. godine. Odbor je Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu sukladno članku 77. Poslovnika Hrvatskog sabora razmotrio u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica za ravnopravnost spolova istakla je da se u odnosu na 2004. godinu broj pritužbi najviše iz područja obitelji i roditeljske skrbi podvostručio što svakako pokazuje intenciju osvješćivanja javnosti na području zaštite prava najosjetljivijih dijelova društva. Nadalje, izvješće pokazuje da pored ostalih i državna tijela nisu ispunila obvezu donošenja plana djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova, odnosno od 24 državna tijela planove su donijela samo 3 ministarstva. Budući da su u 2005. godini bili provedeni lokalni izbori Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova proveo je analizu oko 3000 kandidacijskih lista, te došao do zaključaka da kod sastavljanja istih predlagatelji nisu vodili računa o načelu ravnopravnosti spolova. Pravobraniteljica je posebno istakla dobru suradnju s upravom Kriminalističke policije, te pohvalila napore koje u suzbijanju nasilja u obitelji poduzima Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Ministarstvo unutarnjih poslova. U kraćoj provedenoj raspravi izraženo je žaljenje što se veći dio pritužbi iz područja obitelji i skrbništva odnosi na rad državnih institucija i njihovih tijela i to najčešće zbog loše međusobne koordinacije, te nada da će Protokol o postupanju u slučaju nasilja u obitelji koji je u rujnu 2005. godine prihvatila Vlada Republike Hrvatske otkloniti i tu prepreku. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio zaključak da se predloži Hrvatskom saboru prihvaćanje Izvješća o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba IDS-a gospođa Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice i zamjeniče, poštovane kolegice i kolege. Mi u Klubu IDS-a ne možemo prihvatiti ovo izvješće, a prije nego pređem na samo izvješće htjela bih se istine radi osvrnuti na situaciju u samo uredu u prošloj godini što onda možda i na neki način obrazlaže zašto mi ovo izvješće prihvatiti ne možemo. U prošloj godini iz medijskih natpisa i pritužbi djelatnika upućenih nadležnim tijelima i Hrvatskom saboru proizlazi da 4 djelatnika u samom uredu prijavilo je pravobraniteljicu za zlostavljanje na radnom mjestu. I naravno prilikom te prijave detaljno su opisali postupanje prema njima u samom uredu. Isto tako istine radi trebamo reći da su odbori i još nadležna tijela raspravljali o tome što se zbivalo u uredu pravobraniteljice u prošloj godini. I iz posljednjih obavijesti kojima ja raspolažem, a vjerujem i svi zastupnici vidljivo je da su zaposlenici angažirali odvjetnike da pripremaju tužbu i kaznenu prijavu, odnosno 27.4. obratili su se Državnom odvjetništvu i bez obzira kako ta tužba završi ovo sigurno predstavlja tešku sramotu za instituciju i bitno je sigurno umanjilo u javnosti njezin kredibilitet. Jer tko će se javiti za zaštitu od mobinga onom tijelu čiji je čelnik prijavljen radi samog mobinga? Poljuljana je po meni vjerodostojnost institucije, a ured se očigledno već od 2004. pa do 2005. kraja bavi svojim unutarnjim stvarima. Međuljudski odnosi su poremećeni. Blago rečeno možemo reći da se bave samim sobom, a ne idejom i ciljem radi čega su i osnovani. To se vidi i iz rada, a to će možda biti jasnije kad budem govorila o samom izvješću. Isto tako nisu vjerodostojne tvrdnje pravobraniteljice da je iznijela, koje je iznijela nakon prijave za sam mobing da je ta prijava neutemeljena i da njezini djelatnici nisu navikli raditi i ne poštuju red, rad i disciplinu. Ako je tome tako, onda je već ranije od strane pravobraniteljice trebao biti pokrenut stegovni postupak ili postupak pred nadležnim službeničkim sudom protiv djelatnika sukladno obavezama čelnika prema tom Zakonu o državnim službenicima i namještenicima. Zašto taj postupak nije pokrenut ukoliko su zaposlenici loši? A kako to da izvješće može biti dobro a da su zaposlenici loši? Ostaje otvoreno pitanje tko će platiti štetu ukoliko se ocijeni da je tužba osnovana. Tužba isto tako može biti usmjerena protiv državnog tijela, odnosno protiv Republike Hrvatske. Kakve reperkusije i ugled institucije i države ima činjenica da se protiv ombudsmana za ravnopravnost spolova provodi postupak radi mobinga? A isto tako naravno postavlja se pitanje buduće kvalitete rada u uredu kada su poremećeni međuljudski odnosi. Zato mi u IDS-u izražavamo zabrinutost zbog narušenog ugleda ove institucije, te se bojimo kako će ona u budućnosti funkcionirati kada je narušeno povjerenje. Što se tiče samog izvješća, možemo reći da je ono zaista formom jako dobro, ali sadržajno je vrlo, vrlo upitno. Ako idemo gledati analizu općih pokazatelja na strani 2. navodi se da je postupano po ukupno 3 tisuće 565 predmeta u 2005. godini. A to su predmeti preneseni i iz 2004. i novootvoreni u 2005. Rekli bi da se radi o respektabilnom broju. Međutim, analiza iz daljnjeg teksta izvješća pokazuje da se u ovom broju od 3 tisuće 564 nalaze svi predmeti od pojedinačnih pritužaba do pregleda medija, izbora, akcijskih planova, do općih poslova i financijskog poslovanja ureda. Pitanje je koje intrigira. U kojem broju slučajeva je postupano prema stvarnim obraćanima građana ili grupi građana u toj strukturi općeg broja? Odgovor na ovo pitanje indicira koliko građani prepoznaju ovaj ured kao mjesto pritužbe. Ako idemo gledati strukturu pritužbi vidljivo je da u 2005. godini je zaprimljeno novih 174 pritužbi, od pojedinaca ili grupa građana. Što je u odnosu na 3 tisuće 565 predmeta 174 predmeta čini svega 4,8%. Iz čega se može zaključiti da se u vrlo, gotovo malom broju ili zanemarivom, ured bavio postupanjem po pojedinačnim pritužbama. Te se postavlja pitanje zašto se tako mali broj građana javlja. Da li je to zato što građani ne znaju za postojanje ureda koji djeluje sada već dvije i pol godine? U ovom slučaju moglo bi biti posljedica slabog pojavljivanja u medijima, ili neprepoznatljivosti u javnosti, ili zato što građani nemaju povjerenja iz nekog razloga, ili možda zato što u državi nema takvih problema. Što ćete, složit ćete sa mnom da to nije tako. Drugi aspekt iznesenih brojeva u 2005. godini zaprimljeno je kao što smo rekli 174 pritužbe, te se uzme u obzir 12 mjeseci u godini, proizlazi da je ured primio prosječno 14 pritužbi mjesečno. Pa ako se ovaj broj podijeli sa 7 zaposlenih sa visokom strunom spremom, znači pravobraniteljica, zamjenik, i 5 savjetnika, proizlazi opterećenost po zaposleniku 2 pritužbe mjesečno. Što je i na ovaj način mali broj. Uočava se da nije podnesena od strane ureda niti jedna prekršajna ili kaznena prijava. Govori se da je u nekim slučajevima pokrenuti odnosno prekršajni postupci, ali to su u 92,5% pokrenula policija, a u 7,5% centri za socijalnu skrb. Dakle, od strane ureda nije pokrenut neposredno niti u jednom slučaju. Ovako mali broj pojedinačnih pritužbi ukazuje na slabu opterećenost ureda u ovom dijelu, pod navodnicima, "na mršav rad" na pojedinačnim predmetima i tu je stvorena mogućnost da se ured bavi tzv. općim inicijativama. Pa sad mogu prijeći na taj dio pregled općeg stanja koji se sastoji od 11 dijelova. Pa ćemo vidjeti koliko je isto tako ured radio na tom općem dijelu. Kao prvo, navodi se istraživanje, odnosno zaštita žena od neželjenog ponašanja na radnom mjestu. Istraživanje je provedeno u suradnju sa ženskom akcijom Samostalnih sindikata. U operativnom smislu je značajno da su tome doprinijeli sindikati koji su dijelili upitnike i djelomično skupljali upitnike. Ali kako je to istraživanje provođenja od 7. do 12. mjeseca 2005. godine može se prihvatiti da je ured obrađivao podatke tijekom prosinca 2005. godine, prije nije niti mogao obrađivati jer istraživanje nije bilo dovršeno. Znači može se prihvatiti da je ured tijekom 12. mjeseca bio posvećen tome poslu, a prijašnji posao s time odradili su sindikati. Drugo, nacionalni akcijski plan zapošljavanja. Ovaj dio izvješća predstavlja samo prikaz rada, podatke i rezultate mjera za poticanje zapošljavanja u Republici Hrvatskoj 2005. godine i to drugih tijela. Ovo predstavlja analizu poduzetog od strane državnih tijela te se može primiti na znanje samo kao prikaz rada drugih te mišljenje o tom radu, a ne kao aktivnost ureda. Treće, nasilje u obitelji. U brojčanoj strukturi navodi se u ovom segmentu 77 pritužbi što je 6,4 predmeta mjesečno ili jedan predmet za svakog zaposlenog u uredu. Zaključuje se u ovom malom broju pritužbi i vrijedi sve naprijed rečeno o ovim dvojbama oko malog broja prituživanja građana ovom uredu. U preostalom dijelu ovog izvješća, ovog dijela izvještaja predstavlja samo prikaz policijskih godišnjih statistika koje su iznesene u izvješću i samo se kao takve mogu i prihvatiti na znanje. I ovdje se isto tako ne uočava da je ured podnosio bilo kakve prekršajne, odnosno kaznene prijave. Što se tiče samih donošenja planova za djelovanje, za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova što je bilo prije govora i na odborima, sama pravobraniteljica u izvješću navodi da su njezini prioriteti bili vezani uz donošenje ovih planova i brojka iz tablice koja se odnosi na ove predmete potvrđuje da je ovo bio prioritet i da se ured time bavio 2004. i 2005. godine. To je pohvalno, ali je u vezi planova možda još važno da se kaže da pod svu stručnu pomoć oko izrade planova pruža vladin Ured za ravnopravnost spolova, a isto tako vladin Ured za ravnopravnost spolova odobrava te planove. Uloga pravobraniteljice u planovima je faktično samo upućivanje upita o tome da li su doneseni i upozorenja da se trebaju donijeti. Ovdje se ipak radi o svojevrsnim šprancama i inicijativama koje su šprancirane. Nedonošenje ovakvih planova je prekršaj, a iz izvješća nije vidljivo da li je pravobraniteljica pokrenula prekršajne postupke protiv odgovornih ili radi nedonošenja planova, jer inače bi morala podignuti prekršajnu prijavu protiv same sebe jer nije poštivala zakon i nije donijela akcijski plan. Planovi su važni, ali postoji još mnogo prioriteta i aktualnih vrućih tema u državi kojima se ured aktivno bavio. Mislim da se postavlja ovdje pitanje cijele koncepcije ureda u cjelini. Smatramo da pravobraniteljstvo nije istraživački institut koji samo uočava i snima stanje, o tome obavještava nas zastupnike. On bi trebao biti istureni, aktivni i remetilački faktor promjena. Što se tiče područja obrazovanja ovaj dio izvješća predstavlja svojevrstan pregled stanja i dokumenata, a nisu vidljive neke posebne aktivnosti i one koje su poduzete trebale su biti dostupnije javnosti. Naime, nije bit pravobranitelja da u svom radu i promišljanju obavještava državna tijela i Hrvatski sabor, mi znamo da ono postoji, nego da širi ideju ravnopravnosti među građanima, ovdje djecom i roditeljima. Što se tiče obrazovanja Romkinja, ovaj dio izvješća opet predstavlja samo pregled dokumenata i konstatiranje postojećeg stanja. Krucijalno je pitanje znaju li Romkinje uopće da postoji pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Isto tako što se tiče lokalnih izbora, bile su aktivnosti i moramo reći da je ured prikupio sve statističke podatke iz izbornih povjerenstava, da je političkim strankama isto tako upućeno na 105 adresa da se očituju od zastupljenosti žena i muškarac, samo što se radi opet o nekakvom špranciranom upitniku. Što se tiče medija, u izvješću se tvrdi da su višestruko povećane aktivnosti pravobraniteljice u medijima. Ovo se po mom mišljenju ne uočava. Vidi se da je pravobraniteljica reagirala na izjavu radijske voditeljice Sonje Šarunić o tome da bi premijer Sanader trebao šarmirati Carlu del Ponte, reagiranje je bilo na humorističnu kolumnu Tanje Torbarine u "Globusu" i vrlo rijetki TV i novinski istupi. S druge strane bilo je mnogo težih slučajeva gdje je trebalo reagirati a nije se reagiralo, kao što je ubojstvo supruge u Dubravi kada je muž nasilnik pušten od suca a centri nisu prihvatili nadležnost, premda sama pravobraniteljica opisuje to u svom izvješću na strani 12 i ima još mnogo mnogo drugih primjera. Postavlja se pitanje da li nama treba ovakav ured samo kako bi mogli reći da smo demokratska zemlja jer imamo pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova pa makar bila i na papiru.
Hvala lijepa. Sudeći po interesu za ovu točku dnevnog reda, ravnopravnost je uspostavljena, 15:15. 15 zastupnika i 15 zastupnica. U ime kluba PGS-a SBHS-a MDS-a gospodin zastupnik Ivo Banac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Kao i prošle godine trebalo je naglasiti golemu važnost donošenja Zakona o ravnopravnosti spolova i slijedom zakonske osnove osnivanja Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i vladinog Ureda za ravnopravnost spolova 2003. godine. Zakonom o ravnopravnosti spolova, kao i Zakonom o istospolnim zajednicama i unošenjem antidiskriminacijskih odredbi u čitav niz posebnih zakona od Zakona o radu do Zakona o medijima stvoreni su institucionalni mehanizmi za ostvarivanje rodne ravnopravnosti što je jedna od ustavnih vrednota Republike Hrvatske. Ostvarivanje jednakih mogućnosti za žene i muškarce nalazi se i u temeljima modernog europskog, demokratskog i liberalnog društva kakvim želimo postati, a na to nas obvezuje i nacionalni program Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji. Nažalost, čitav niz pokazatelja, uključujući i izvješće pravobraniteljice za 2005. godinu kao i izvještaji nevladinih organizacija poput ženske mreže Hrvatske ili izvještaj pravnog tima udruge Kontra i Iskorak za 2005. godinu pokazuju da trendovi idu u suprotnom smjeru. Nasilje nad ženama kao i nad pripadnicima rodnih i spolnih manjina je u porastu. Državne institucije, uključujući policiju i centre za socijalni rad, ne reagiraju ni sustavno niti dovoljno odlučno. Od ukupnog broja nezaposlenih 60% čine žene i taj trend je već godinama u porastu. Plaće žena unatoč dobroj obrazovnoj strukturi u prosjeku su 440 kuna niže od plaća muškaraca. Kao što se kaže i u ovom Izvješću, politička zastupljenost žena, naročito u tijelima lokalne uprave i samouprave je poražavajuće niska. 11% žena u predstavničkim vijećima sramotno je nizak postotak među najnižima u demokratskom svijetu. A Zakon o ravnopravnosti spolova se krši već u proceduri stvaranja kandidacijskih lista na kojima je bilo svega 19% žena. Žene s malom djecom i rodilje i dalje su izložene sustavnoj diskriminaciji pri zapošljavanju unatoč deklarativnoj, pa ponekad i s obzirom na prava žena neosmišljenoj potrebi demografske obnove Hrvatske. To su samo najvidljiviji segmenti, a poznato je da oni ukazuju na vrlo duboku i ukorijenjenu diskriminaciju žena u hrvatskom društvu, u privatnoj i u javnoj sferi što je zacijelo i jedna od kočnica razvoja demokratskog društva. Stoga se postavlja pitanje djelotvornosti i učinkovitosti uspostavljenih institucionalnih mehanizama za ravnopravnost spolova u provedbi ustavnih i zakonskih načela i ostvarivanju zacrtane državne politike jednakih mogućnosti za muškarce i žene. Za ovu je djelotvornost jednako važna učinkovitost samih tijela zaduženih za koordinaciju i nadzor nad provedbom zakona, ali i spremnost tijela državne uprave, lokalne samouprave te javnih poduzeća na suradnju i provedbu zakona. U svijetlu negativnih trendova ravnopravnosti spolova treba razmotriti i ovogodišnje izvješće pravobraniteljice čiji je ured sastavni dio tih mehanizama. Dapače, jedno od vodećih državnih tijela za uspostavu ravnopravnosti jer razmatra primjenu i kršenje ustavnog načela i zakonskih obveza. Već je prošle godine uočeno da je broj slučajeva, tj., osoba koje se izravno obraćaju uredu pravobraniteljice s prigovorima i zahtjevima za pomoć zbog diskriminacije bio relativno malen. Pohvalno je da je Ured pravobraniteljice riješio 91% zaprimljenih slučajeva, odnosno predstavki građana u 2005. godini. Iako je u ovoj godini došlo do porasta predstavki građana od 96,6% u odnosu na prošlu godinu, i dalje se radi o svega 174 slučaja, što je u apsolutnoj brojci jednostavno nedovoljno. Ovo je broj konkretnih pritužbi građana drastično manji od ukupnog broja od 3 tisuće 565 predmeta ureda u 2005. godini pri čemu nije transparentan karakter većine navedenih predmeta koji se ne odnose na predstavke građana. Također iz izvještaja nije razvidno koliko je od tih 174 pritužbe bilo pojedinačnih, a koliko puta su se obraćale grupe i institucije. Sve je podvedeno pod istu brojku pa je teško zaključiti u kojoj mjeri je ured služio svojoj temeljnoj svrsi zaštite pojedinca od diskriminacije niti koliko se i u kojim se područjima, sudeći po pritužbama, krše grupna i kolektivna prava radnica, radnika temeljem spola, te gdje se pojavljuje izravna, a gdje neizravna diskriminacija iako Zakon o ravnopravnosti spolova izričito naglašava potrebu djelovanja i ovlasti pravobraniteljice u oba slučaja. Puno truda i vremena prema izvještajima iz 2004. i 2005. godine utrošeno je na donošenje planova, djelovanja za uspostavu i promicanje ravnopravnosti spolova i kao što se kaže, upoznavanje s konceptom ravnopravnosti i primjene ZORS-a u državnim i drugim javnim tijelima, jedinicama lokalne uprave i samouprave i poduzećima u vlasništvu države i lokalne samouprave. Slično je i sa zahtjevima medijima da ravnopravnost ugrade u svoje medijske koncepte. Nažalost, akcije još ne daju značajne rezultate jer kao što je rečeno, u sferi zaposlenosti i zapošljavanja i dalje bilježimo negativne trendove, a mediji iako pokazuju stanoviti napredak u praćenju tematike ravnopravnosti spolova i sami su često diskriminatorni i uvredljivi prema ženama i spolnim manjinama. S obzirom na velik broj predmeta koji je prema izvješću posvećen tematici planova, djelovanja i medijskih koncepata, a bez vidljivih rezultata postoji opasnost da se djelatnost pravobraniteljice pretvori u još jedno birokratsko dopisivanje s drugim tijelima državne vlasti i državnim poduzećima što u pravilu ne dovodi do željenih društvenih promjena. Naročito je obeshrabrujuće što se i ove godine u izvješću navodi da su samo 3 ministarstva od 24 državna tijela koje naravno brojimo središnje državne urede, ministarstva i državne upravne organizacije donijeli planove djelovanja. Prema izvješću, Ministarstvo obrazovanja, znanosti i športa sustavno ignorira upozorenja pravobraniteljice, ali nije jasno što je sve pravobraniteljica s time u vezi poduzela. Ponavljam, do promjena dovodi energična politika i sustavno korištenje zakonskih ovlasti kako pravobraniteljice tako i drugih institucionalnih mehanizama te ciljano, pravovremeno i svrsishodno istupanje u javnosti. Stoga je donekle obeshrabrujuće da pravobraniteljica koliko se razabire iz izvještaja nije koristila svoje zakonske ovlasti da podnosi kaznene i prekršajne prijave naročito kad je riječ o nepoštivanju zakona u tijelima državne vlasti i lokalne samouprave. Nema naime isti učinak privatna tužba, zahtjev za pokretanje postupka po službenoj dužnosti od strane policije ili pak kad to čini jedna respektabilna državna institucija specijalizirana za ravnopravnost spolova koja pri tom može djelovati u javnosti. Na srazmjerno velik broj pritužbi gotovo polovica iz Grada Zagreba u odnosu na druge regije pokazuje na žalost da institut pravobraniteljice nije dovoljno zaživio izvan glavnog grada iako je pravobraniteljica još u 2004. godini proputovala sve županije. Za pohvalu je svakako to što je dio izvješća ove godine posvećen jednoj nacionalnoj manjini, Romkinjama, koje su izložene drastičnoj diskriminaciji. Istodobno sugeriram da se u sljedećem izvještaju posveti pažnja i pripadnicima drugih manjina posebice ženama sa invaliditetom i intelektualnim teškoćama, odnosno osobama koje trpe višestruku diskriminaciju uključujući onu na temelju spola. Također je pohvalno i što je započelo praćenje statusa žena u ruralnim sredinama te na tom području očekujemo rezultate s posebnim osvrtom na položaj povratnica na područjima od posebne državne skrbi. U posljednje vrijeme često dolazi upozorenje i pritužbe iz nevladinih organizacija o sve većem ugrožavanju reproduktivnih prava žena, a udruge i istraživanje ukazuju i na porast trenda konzervativizma i kontrole seksualnosti žena i pripadnika i pripadnica seksualnih manjina. Na žalost u ovogodišnjem izvještaju o ovim problemima nema spomena. Suprotna nekim mišljenjima koja se mogu čuti i u ovoj sabornici da su nam posebni mehanizmi za ravnopravnost spolova nepotrebni, čitav niz pokazitelja pa i samo izvješće pravobraniteljice govore suprotno. Ti su nam mehanizmi naslušno potrebni uključujući i pravobraniteljstvo za ravnopravnost spolova. No nakon 10-tak godina od uvođenja prvog Povjerenstva za ravnopravnost spolova i 3 godine djelovanja Zakona o ravnopravnosti spolova i adekvatnih državnih tijela bilo bi potrebno provesti temeljitu evaluaciju državne politike ravnopravnosti i djelovanja nacionalnih mehanizama za postizanje ravnopravnosti spolova, njihove međusobne suradnje i koordinacije te stoga mislim da ne možemo postići rezultate. Naime, izvještaji o radu ovih tijela pa tako i ovo izvješće više ukazuju na alarmantnost stanja nego na djelotvornost državne politike i njenih tijela. Stoga predlažem da Vlada Republike Hrvatske razvije projekt nezavisnog vrednovanja učinaka politike ravnopravnosti spolova kao i djelovanja i međusobnog povezivanja institucionalnih mehanizama za ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj. Klub PGS, SBHS, MDS podržat će ovo Izvješće, držimo da nije pravedno kriviti pravobraniteljicu za loše stanje rodne ravnopravnosti u Hrvatskoj, mislimo da se krivnja može bolje raspodijeliti recimo i s vladinim uredom za ravnopravnost spolova, ali također držimo da bi bilo dobro da pravobraniteljica ozbiljno razmisli o predlaganju državnom odvjetniku prijava protiv onih državnih tijela koje ne poštuju Zakon o ravnopravnosti spolova. Hvala vam.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolege i kolegice. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu čiji se dijelovi odnose na provedbu Zakona o ravnopravnosti spolova uz stvaranje institucionalnih mehanizama, provedbu pekinške platforme te akcijskog plana i Konvencije o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena. Predmeti u svezi primjene Zakona o ravnopravnosti spolova bilježe u odnosu na 2004. godinu mali porast već navedeno od 174 nove pritužbe, pritužbe pojedinca, grupe i instituta, ali naravno ne znamo od kojih koliko i odnose se na zapošljavanje i rad, obrazovanje, nasilje u obitelji i roditeljsku skrb, na praćenje političkih stranaka i plaćene oglase. Dakle, ova brojka ukazuje i na malu senzibiliziranost javnosti o uopće postojanju Ureda za ravnopravnost spolova. Zabrinjavajući je porast diskriminacije na području zapošljavanja i rada, uznemiravanja na radu temeljem spola uz onemogućavanje stručnog osposobljavanja i napredovanja na radu. Naročito bi naglasili povredu prava na zaštiti majčinstva gdje je vidljivo da poslodavci onemogućavaju zapošljavanje ili nastavak rada majkama s malom djecom, onemogućavajući zapošljavanje ni nastavak rada trudnicama ili radnicama koje koriste bolovanja vezana za trudnoću. Radi toga gube mogućnost za osnivanje radnog odnosa na neodređeno vrijeme. Često ispunjavaju upitnike koji zadiru u privatnost, a da nisu u svezi sa radnim odnosom. Dakle, trudnice su u nepovoljnijem položaju od drugih osoba u odnosu zapošljavanja kršeći i Zakon o radu koji se odnosi na zaštitu majčinstva i roditeljstva. U žena veća je nezaposlenost naročito iznad 45 godina, a za isti posao lošije su plaćene. U Izvješću je vidljivo da je sa strane pravobraniteljice vođena kampanja za senzibilizaciju javnosti no unatoč tome iz ankete koja je provedena 55% žena nije upoznato sa Zakonom o radu, a 47% nije upoznato sa pravom iz Zakona o ravnopravnosti spolova. Vjerujemo da stvarno stanje na tržištu rada, crnom tržištu i sivoj ekonomiji je puno lošije budući da 400 tisuća ljudi u Republici Hrvatskoj radi na crno, a oko 200 tisuća prima plaću na crno bez plaćenih doprinosa i poreza. Žene dominantno sudjeluju u sivoj ekonomiji. Iz izvješća je vidljiv veliki napredak u postupanju u slučajevima nasilja u obitelji što je rezultat donošenja nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji od 2005. do 2007. godine te protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji čija se vrijednost ogleda u uvođenju svim nadležnim tijelima obvezu istraživanja, preveniranja i procesuiranja svake vrste nasilja u obitelji. U 2005. godini Ministarstvo obitelji i međugeneracijske solidarnosti osiguralo je sredstva za provedbu aktivnosti u cilju zaštite zlostavljanih u obitelji a za provedbu programa nevladinih organizacija koje pružaju pomoć, podršku i zaštitu žrtvama nasilja u obitelji od savjetovališta za žrtve nasilja u obitelji, SOS telefona te tisak publikacija vezanih uz problematiku nasilja u 2005. utrošilo je milijun i 617 tisuća kuna. Uspostavljena je mreža savjetovališta za žrtve nasilja obitelji. U 2005. zaprimljeno je 15 tisuća 696 zahtjeva radi zaštite nasilja u obitelji što je 6,2% više nego u 2004. Kao žrtve nasilja isključivo se pojavljuju osobe ženskog spola, različite dobi i različitog obiteljskog statusa. Nakon ovog izvješća i primjene protokola vjerujemo da će centri za socijalnu skrb po saznanju ili zaprimanju dojave o nasilju u obitelji biti učinkovitije prijavljivanjem nasilja policiji ili nadležnom državnom odvjetniku te poboljšati odluku o skrbi o maloljetnoj djeci i odlukama o susretima i druženju sa maloljetnom djecom gdje dolazi do diskriminacije najčešće žena majki u ostvarivanju prava na roditeljsku skrb. Donošenjem Vladinog akcijskog plana desetljeće za uključivanje Roma od 2005. do 2015. uz ovo izvješće posebno se daje značaj položaju Romkinja što se tiče obrazovanja, zapošljavanja i zdravlja te kako je spomenuto ruralnim sredinama i naročito bi naglasili ženama sa invaliditetom. Iz izvješća je vidljiva i analiza proteklih lokalnih izbora vezano za promicanje načela ravnopravnosti spolova i upozorava se na neravnopravnu zastupljenost žena i muškaraca na listama. Nedovoljna je analiza prema pravosudnim organima pogotovo kada znamo da ne možemo izdvojiti niti jednu presudu na temelju rodne diskriminacije. U medijima je nedavno pisalo o mobingu u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. U izvješću o tome nema ni riječi iako napisi govore da se o tome moglo nešto napisati i u ovom izvješću za 2005. godinu. Međutim, ispred Kluba Hrvatske demokratske zajednice tražimo da se o tome raspravimo u Odboru za ravnopravnost spolova. I na kraju kratko. Mislimo da će ipak ovo izvješće donekle pomoći poboljšanju uklanjanja svih oblika diskriminacije. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Jagoda Martić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnikom, kolegice i kolege! Iz Izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu vidljivo je da se njeno djelovanje odnosilo na rješavanje predmeta vezanih uz diskriminaciju na području zapošljavanja i rada, diskriminaciju na području obrazovanja, diskriminacije i nasilja u obitelji, praćenje i primjena Zakona o ravnopravnosti spolova u tijelima državne uprave i tijelima s javnim ovlastima u jedinicama lokalne i područne regionalne samouprave, praćenje primjene zakona kod drugih pravnih i fizičkih osoba, praćenje medijskih sadržaja i plaćenih oglasa te praćenje zakonom propisanih obveza za političke stranke. Mi u Klubu SDP-a smatramo da je veliki broj predmeta koji nisu riješeni u prethodnoj godini već su preneseni u 2006. godinu rezultat nedopustivog odnosa državnih tijela i pravnih osoba u vlasništvu jedinica lokalne uprave i samouprave prema zakonu obzirom da nisu na vrijeme odnosno u roku od godinu dana od stupanja na snagu Zakona o ravnopravnosti spolova izradila i dostavila planove djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova. Zabrinjavajuća je činjenica da su svega tri ministarstva u zadanom roku ispunila navedenu zadaću. Potrebno je naglasiti da pravobraniteljica brojnim upozorenjima i preporukama je poticala primjenu zakona u segmentu koji se odnosi na donošenje akcijskih planova. Vlada je najavila i novu nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova. Njena primjena najavljena je još za početak ove godine a danas koncem svibnja mjeseca još nema ni naznaka pokretanja saborske procedure za njeno usvajanje. Pritom nemojmo zaboraviti da je ravnopravnost spolova temeljna vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske. S druge strane, ohrabruje nas visoki postotak riješenih individualnih pritužbi te činjenica da je i u ovoj godini zaprimljeno 96,6% pritužbi više. Smatramo da je do povećanja pritužbi došlo radi veće osviještenosti oštećenih a ne stvarnog povećanja navedenih slučajeva. I same strukture zaprimljenih pritužbi u 2005. godini vidljivo je da su najproblematičnija područja u pogledu diskriminacije nasilje u obitelji i roditeljska skrb te zapošljavanje i rad. Iako je tijekom prošle godine u medijima bila daleko prisutnija problematika ravnopravnosti spolova sagledavana sa različitih aspekata mi u Klubu SDP-a mišljenja smo da se još uvijek nedovoljno radi na sustavnom upoznavanju najšire javnosti o zakonu, pravima koja iz njega proizlaze ali i samom Uredu za ravnopravnost spolova. Iznimno loša upoznatost žena sa njihovim pravima odnosno odredbama Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakona o radu zabrinjava i dodatno ukazuje na potrebu daljnje afirmacije ovog pitanja u javnosti. Klub SDP-a posebno želi skrenuti pozornost na područje zapošljavanja i položaj žena na tržištu rada. Područje zapošljavanja i rada jedno je od najosjetljivijih o čemu svjedoči znatno povećanje broja pritužbi i njihov udio u ukupnom broju. Samo se potvrđuje ranije uočena kršenja zakona od razgovora za posao na kojima poslodavci postavljaju pitanja koja po zakonu ne bi smjeli preko otpuštanja zaposlenica kada zatrudne te do ignoriranja pritužbi na diskriminaciju. Dobro je podsjetiti na sjednice GSV-a iz 2004. godine, njenih zaključaka i fotografija iz novina. Mi smatramo kako od silnih obećanja o poboljšanju položaja žena na tržištu rada danih na toj sjednici nažalost nema ništa. Jer, kada se govori o zapošljavanju najbolji pokazatelj "uspjeha" akcijskog plana za zapošljavanje je udio žena u ukupnom broju nezaposlenih na kraju 2005. on iznosi 59,2%. Pored toga, unatoč tome što se od 2002. godine postoji stalni pad broja nezaposlenih pad nezaposlenosti žena tome nije proporcionalan. Pravobraniteljica u izvješću posebno ističe sa punim pravom dvije skupine žena koje su ovakvom situacijom posebno pogođene, samohrane majke i žene starije od četrdeset pet godina. Klub SDP-a dobrim ocjenjuje povećani interes žena za poticaje u privatnom poduzetništvu i obrtništvu jer je to pokazatelj razvijenije svijesti o samozapošljavanju i veće samoinicijative. Nasilje u obitelji se pored područja zapošljavanja i rada pokazuje iz godine u godinu kao najproblematičnije. Povećan je broj zahtjeva za policijskom intervencijom. Više je oštećenih osoba. S druge strane povećan je i postotak privatnih, privedenih osoba i onih koje su prekršajno ili kazneno prijavljene što se može promatrati kao početak ozbiljnijeg pristupa problemu i tretiranja nasilja na primjereniji način. Iako se još prerijetko podnose kaznene prijave što je istaknuto i u ovom izvješću. Problemi s postupanjem policije i centara za socijalnu skrb koji su prvenstveno rezultat slabe edukacije djelatnika ponavljaju se kao i ranijih godina. Prigovori koje je pravobraniteljica uputila na rad centara za socijalnu skrb ne razlikuju se mnogo od onih u prošlogodišnjem izvješću. Znači neadekvatan tretman žrtava nasilja, nerazlikovanje počinitelja i žrtava nasilja i tako dalje. Zaključujemo da nije došlo do potrebnih promjena u praksi te ukazujemo na potrebu intenzivnijeg rješavanja tih problema. Područje obrazovanja predmet je brojnih kritika u izvješću. Jedna od njih vezana je uz nedonošenje najavljenih zakona pedagoškog standarda koji su trebali dovesti do pomaka u pravcu promicanja rodne ravnopravnosti dok doneseni zakoni iz djelokruga Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa nisu doveli do nikakvih pomaka. Pored toga u okviru nacionalnog, obrazovnog standarda koriste se stari udžbenici koji nisu očišćeni od stereotipa. Nije došlo do uvođenja ženskih rodnih studija na Sveučilištu iako je to predviđeno nacionalnom politikom za promicanje ravnopravnosti spolova. Nema stručnog usavršavanja odgajatelja i profesora na teme ravnopravnosti spolova. Zanimljivo je da se i akademski nazivi slično kao što je i sa zanimanjima odnosno zvanjem na ispravama poput diplome još uvijek pišu samo u muškom rodu pa je pripadnica ženskog spola nakon završenog fakulteta primjerice diplomirani pravnik, a ne diplomirana pravnica. Profesor, a ne profesorica. I mogli bi nabrajati još niz sličnih slučajeva. Izvješće ističe i statističke pokazatelje po kojima se udio žena u visokom obrazovanju smanjuje s povećanjem ranga odnosno bilježimo 45% asistentica, 35% docentica i svega 19% redovitih profesorica. Klub SDP-a sa žaljenjem konstatira da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa nije došlo do obećanih i javno najavljenih promjena zakona i propisa te stoga u obrazovni sustav nisu uvedeni europski standardi kojima se osigurava rodna i spolna ravnopravnost. Pozdravljam analizu zastupljenosti žena u politici koje je u izvješću promatrano kroz prizmu lokalnih izbora iz svibnja 2005. Statistički pokazatelji vezani uz njih su indikativni i potvrđuju ranije tvrdnje o podzastupljenosti žena. Iako one čine 51% stanovništva njihov udio na izbornim listama političkih stranaka iznosio je prosječno samo 19% a na listama za općinska vijeća tek 16%. Rezultati izbora proizveli su još goru statistiku među zastupnicima u županijskim skupštinama te gradskim i općinskim vijećima žena je tek 11,9%. Posebno problematična situacija je na razini općinskih vijeća gdje je taj postotak svega 8,6. Gdje postoji silazni trend broja izabranih žena, a radi se o razini vlasti od neposredne važnosti za svakodnevni život. Klub SDP-a podržati će izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu i smatramo da postoje određeni pomaci u aktivnostima koje proizlaze iz zakona, a sa ciljem zaštite od diskriminacije temeljem spola. No jednako tako smatramo da su oni nedovoljni te da je potrebno uložiti dodatne napore i možda jedan pozitivno agresivniji pristup u promicanju ideje stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Hvala.
Hvala lijepa. Zbog obilježavanja Dana Hrvatskog sabora nešto ranije ćemo prekinuti sjednicu koju ćemo nastaviti u 15 sati. A prva je gospođa potpredsjednica Đurđa Adlešić. A potom gospođa Zdenka Čuhnil po redu. … /Upadica: Potpredsjedniče zašto nema prijenosa … [[Govornik se ne razumije.]] / … Nije mi poznato premda mogu pretpostaviti da se puno obilježava danas i Grad Zagreb i ne znam. Vjerojatno je to zbog toga. Evo hvala lijepa. STANKA U 12,40 SATI.
… [[Govornik naknadno uključen.]] nema je u dvorani. Gubi pravo na raspravu. Riječ ima u ime Kluba nacionalnih manjina uvažena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Klub nacionalnih manjina svakako podržava vaše izvješće budući da je danas hrvatski pravni okvir po pitanju ravnopravnosti spolova kvalitetan zahvaljujući činjenici da se temelji na međunarodnim dokumentima kao što je Konvencija o ukidanju svih oblika diskriminacije žena, Europskoj konvenciji o zaštiti temeljnih ljudskih prava i sloboda, te setu naših zakona koji su svakako Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji, Obiteljski zakon, Zakon o isto spolnim zajednicama, te svakako i podlogu ima u Zakonu o radu. Područje na kojem se događa najviše pomaka kako formalno, tako stvarno je područje zaštite žena od nasilja u obitelji. U prošloj godini gotovo 1600 zahtjeva građana za pomoć prije svega žena i intervencija policije ukazuje da pomaka ima. Nije se čekalo kao ranije da netko bude ubijen, a da se nasilnik udalji iz obitelji. Međutim, imamo i dalje zabrinjavajući položaj žena na tržištu rada, dobnu diskriminaciju itd. Prema zaprimljenim i razmotrenim pritužbama koje navodi pravobraniteljica najčešći oblici diskriminacija na području su zapošljavanja i rada, a to je spolno uznemiravanje na radu, povreda prava na zaštitu majčinstva, diskriminacija u odnosu na uvjete zapošljavanja uključujući i kriterije i uvjete za izbor kandidata na radno mjesto. Diskriminacija u odnosu na pristup svim vrstama stručnog usavršavanja, diskriminacija u odnosu na uvjete zapošljenja i rada. Sva prava iz rada i temeljem rada, diskriminacija u odnosu na jednakost plaća itd. 60% udjela žena odnosno bolje reći 59,2 u ukupnom broju nezaposlenih u Hrvatskoj je brojka koja gotovo nikada nije zabilježena, te je zasigurno alarmantna. S jedne strane imamo podatak da među diplomiranim na fakultetu odnosno među diplomatima više od 60% je žena. Imamo saznanje da su naše žene cijenjene i uspješne u stranim tvrtkama i inozemstvu, a na žalost ispada da su doma nezaposlene, odnosno otvara se pitanje gdje nestaju te obrazovane žene. Netko je danas već ovdje govorio o pod zastupljenosti na određenim rukovodećim mjestima, o znanstvenim zvanjima itd. Tih žena na žalost nema. Područje obrazovanja kao i provođenje nacionalne politike za 2001. i 2005. ukazuje da se vrlo malo programskih ciljeva i zadaća ostvarilo. Propuštena analizirati udžbenike i povući iz upotrebe udžbenike koja vrve stereotipima o muškarcima i ženama. Pitanje spolnog odgoja još je tabu tema našeg ministarstva i pored desetak izrađenih programa o njima se jednostavno ne želi raspravljati. Što je sa obiteljskim odgojem koji bi zasigurno apsorbirao puno ovih problematičnih tema i skinuo veo tabua. U 2005. godini znatno je povećan broj pritužbi pravobraniteljici koja se odnose na područja roditeljske skrbi u odnosu na 2004. godinu za gotovo 155% odnosno povećanje 55%. Kao tužitelji ili pritužitelji ili oštećene strane pojavljuju se žene sa gotovo 70%, ali pojavljuju se i muškarci sa čak 30%. Najveći dio pritužbi odnosio se prije svega na rad centara za socijalnu skrb, općenito a jedan manji dio odnosio se i na rad sudova i to prije svega na određivanje uzdržavanja. Naime, još uvijek nedovoljno se sankcionira uskraćivanje davanja uzdržavanja. Participacija žena u sferi politike koja je preduvjet stvarne demokracije ukazuje da su pomaci u Hrvatskoj spori. Porazni su podaci sa lokalnih izbora 2005. gdje se broj žena povećao za 1% odnosno sa 10 na 11% dok u izvršnoj vlasti na lokalnoj razini bilježimo samo 4% žena. 52% žena zaslužuje drugu zastupljenost, no one još uvijek mnogim strankama služe na žalost samo za logistiku. Otvara se pitanje hoćemo li to konačno rješavati Zakonom o političkim strankama i kvotama gdje zasigurno moramo biti svjesni da ćemo rušiti kvalitet ali da ujedno ćemo i prići ili krenuti ka rušenju diskriminacije žena u politici. Želimo pohvaliti nastojanja pravobraniteljice u svezi promicanja prava žena pripadnika raznih manjina, ne samo nacionalnih gdje smo govorili o Romkinjama, ali svakako se tu ističu i seoske žene, zatim žene s invaliditetom gdje se ona u svom izvješću posebno bavi tim problemima normalno bez obzira da li se radi o pravu na pristup obrazovanju, pristup poduzetništvu i zapošljavanju, odnosno pristup jednakim uvjetima. Jednako tako pristup i pravo na jednake plaće za jednak rad, vrednovanje do onog prava kada se radi o majčinstvu i porodiljnim dopustima gdje su žene zaista često prozivane i diskriminirane. Ako sada analiziramo diskriminaciju žena na tržištu rada od zapošljavanja, ako uzmemo da u prosjeku u Hrvatskoj žene su 20% manje plaćene, pa do niskog udjela žena u procesu donošenja odluka kako u politici, tako u gospodarstvu ne možemo biti zadovoljne i tu zasigurno ima posla i za pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova, te će Klub nacionalnih manjina podržati njezino izvješće odnosno njezin rad, pa i ovo izvješće. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a uvažena zastupnica Ruža Tomašić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Institucije koje izgube svoj kredibilitet teško više mogu nekome biti autoritet, a to se upravo dogodilo instituciji pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Bez obzira na to tko je u pravu kada su u pitanju sukobi u Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sama činjenica što su se pojavile optužbe za zlostavljanje dovela je u pitanje autoritet i kredibilitet ove institucije. Gospođo pravobraniteljice, kada ja nekoga optužim ili kritiziram radi nečega onda ja moram biti sasvim čista što se toga tiče jer onda moja kritika ne vrijedi, a ja sam isto očekivala da ćete vi u, ja ne krivim vas, ali ja bih želila da se u vašem uredu sve raščisti, da bude kriv onaj tko je kriv d snosi krivicu i da znamo da kada se obratimo vašemu uredu da će stvarno biti efikasno. Kada je u pitanju misija vaše institucije za nas u HSP-u manje su važna pitanja ugroženosti i prava žena u politici i mediji, a više ugroženost prava žena na poslu i obitelji. Naime, zabrinjavajuće je da je broj pritužbi 2005. godini koji se odnosi na diskriminaciju na području zapošljavanja i rada u odnosu na 2004. porastao 216%. Najčešći oblici diskriminacije na području zapošljavanja i rada su uznemiravanje na radu temeljem spola, spolno uznemiravanje, povreda prava na zaštitu majčinstva, diskriminacija u odnosu na uvjete zapošljavanja. Mijenjaju se uvjeti i kriteriji za izbor kandidata, diskriminacija u odnosu na pristup svim vrstama stručnog usavršavanja, diskriminacija u odnosu na uvjete zaposlenja i rada, diskriminacija u odnosu na jednakost plaća i da ne govorim još dosta toga. Ova diskriminacija je prisutna i u javnom i u privatnom sektoru. Na pritužbe koje se odnose na uznemiravanje i spolno uznemiravanje na radu, u većini slučajeva poslodavci nisu ni razmatrali pritužbe svojih zaposlenica. Da li tu postoje sankcije i kakve sankcije? Pritužbe na povredu prava na zaštitu majčinstva. Svi znamo da su majke diskriminirane od trudnoće pa do povratka na posao. Naime u velikim trgovačkim lancima čim se sazna da je žena zatrudnjela, poslodavac je otpušta sa obećanjem da će je ponovo zaposliti kada odluči ponovo raditi nakon poroda. Žena ne pravi diskriminaciju, ne buni se jer se nada da će bar imati posao kada opet bude spremna. Na žalost od toga nema ništa. Umjesto nekakve sankcije za takve poslodavce, mi ih gledamo po raznim časopisima pored najnovijih kuća, jahti ili auta. Ti isti poslodavci pri zapošljavanju žena imaju čak posebne upitnike u kojima postavljaju diskriminirajuća pitanja u odnosu na trudnoću, obiteljski i bračni status itd. Javnost se i dalje divi autima, jahtama poslodavaca, sankcije nikakve. Što se tiče nasilja u obitelji, HSP dijeli zabrinutost sa svima ovdje, ali na žalost samo ta zabrinutost nije dovoljna. Naime porast nasilja u obitelji i dalje raste. Žrtve nasilja su većinom žene, a u nekim slučajevima i djeca. Nerazumijevanje ili indiferentnost okoline, neučinkovitost policije i pravosuđa dovodi do toga da žena živi i trpi u strahu. Predlažem malo više edukacije već od prvog razreda osnovne škole gdje će se učiti da su žene ravnopravna a ne drugorazredna bića. Da su im sva zanimanja otvorena, da mogu biti sve što žele, a onome tko im to pokuša onemogućiti ili onemogući drastične kazne a ne samo opomena ili packa. Kada svi budemo svjesni toga onda će možda i ovo proraditi, a inače ovo je sve deklaratorno. I klub HSP-a predlaže prijedlog zaključka bi bio, da se ovo izvješće samo primi na znanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime kluba HSS-a, uvažena zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo nakon što nam je pučki pravobranitelj podnio izvješće i izvijestio nas o kršenju ljudskih prava u Republici Hrvatskoj pred nama je izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kojoj je zadatak da prati provođenje zakona i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova, da razmatra slučajeve diskriminacije prema pojedincima ili grupama pojedinaca koje su počinila tijela državne uprave, tijela jedinica lokalne i područne samouprave i druga tijela s javnim ovlastima, zaposleni u tim tijelima te druge pravne i fizičke osobe. Ravnopravnost spolova temeljna vrednota je ustavnog poretka Republike Hrvatske, a Zakon o ravnopravnosti spolova definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i mehanizme stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Da nije nezavisnog tijela koje nam podnosi ovo izvješće vjerojatno bismo ukazivali na postojanje diskriminacije, ali o tom postojanju ne bismo imali sumirane dokaze koji se temelje na provjerenim i istraženim slučajevima. I ovo izvješće treba ozbiljno razmotriti i tražiti rješenja za zaštitu najugroženijih skupina, a one su jasno definirane. Najviše pritužbi dolazi iz područja zapošljavanja i rada, nasilja u obitelji i roditeljske skrbi. Zabrinjavajući je broj pritužbi koji se odnosi na diskriminaciju na području zapošljavanja i rada. U odnosu na 2004. godinu broj pritužbi se povećao za 116%. Izvješće pučkog pravobranitelja govori da sve više pristiže pritužbi koje se odnose na povrede prava iz radnog odnosa. I jedno i drugo izvješće obvezuje nas da u ovom Saboru otvorimo raspravu o statusu, odnosno zaštiti radnika koji su sve češće izloženi šikaniranju svojih poslodavaca. Česta je danas pojava da radnik nema radnog vremena, da mu se onemogućuje korištenje godišnjeg odmora, da nema dana tjednog odmora, da su uvjeti rada nepodnošljivi, a mu se često ne isplaćuje zarađena plaća a kada mu se isplati tada se manji dio isplaćuje legalno i na taj dio se uplaćuju doprinosi za mirovinsko i zdravstveno osiguranje a preostali dio na ruke u gotovini i na taj se dio ne uplaćuju doprinosi. Posljedice takvih sve češćih isplata radnik će osjetiti kada bude odlazio u mirovinu, a državni proračun to osjeti već i danas. U izvješću koje je pred nama, pravobraniteljica ukazuje na zabrinjavajući broj pritužbi koje su podnijele najvećim dijelom žene, a odnose se na uznemiravanje na radu temeljem spola, spolno uznemiravanje na radu, povrede prava na zaštitu majčinstva, diskriminaciju u odnosu na uvjete zapošljavanja uključujući i kriterije i uvjete za izbor kandidata za radno mjesto, diskriminaciju u odnosu na pristup svim vrstama stručnog usavršavanja, diskriminaciju u odnosu na uvjete zaposlenja i rada, sva prava iz rada i na temelju rada, diskriminacija u odnosu na jednakost plaća itd. itd. Analizirajući podnesene pritužbe, a koje su utvrđene kao osnovane nije moguće ne zapitati se, pa u kakvom mi to društvu živimo. Zar živimo u društvu u kojem je čovjek postao najbezvrednija roba? S jedne strane zakon čovjeka štiti, a praksa ga pretvara u jeftini potrošni materijal. Ono što je posebno uznemiravajuće jest činjenica da je diskriminacija na području zapošljavanja i rada prisutna i u javnom i u privatnom sektoru. Javni sektor morao bi biti primjer pravde i pravednosti, morao bi biti orijentiran na opće dobro čovjeka koje se ne postiže bilo kakvim oblikom diskriminacije. Ako javni sektor ne provodi zakone u duhu u kome su doneseni, a radi postizanja određenih viših ciljeva, tada se ne može očekivati da će privatni postupati drugačije. Obveza je države da osigura mehanizme, ali i njihovu efikasnu funkciju koja će zaštiti pravo čovjeka od svih ugroza kojima je danas izloženo. Pored otvorene diskriminacije u Hrvatskoj je nazočna i prikrivena diskriminacija koja se posebice uočava u području povrede prava na zaštitu majčinstva. Poslodavci danas ne žele trudnice i majke s djecom i stoga su one izložene postupanju koje ih privremeno ili trajno isključuje iz svijeta rada. I mi kao zastupnici primali smo pisma i zamolbe mladih žena koje su redovito bile primljene na određeno vrijeme, a u slučaju trudnoće po isteku određenog vremena na koje su primljene poslodavcima su postajale nepotrebne. Sada nas o tome izvještava i pravobraniteljica. Tim mladim ženama nismo mogli pomoći, a ne može im niti pravobraniteljica jer to pravo poslodavcu daje zakon. No ako smo suočeni sa jasnom zloporabom namjere zakonodavca nije li došlo vrijeme da razmislimo o promjeni zakona radi zaštite upravo onih koje daju doprinos opstanku društva. Uzalud su nam sve pronatalitetne strategije i politike ako mlade ostavljamo bez zaštite, ako ih izlažemo rizicima materijalnih i egzistencijalne nesigurnosti. Spoznaja da su mlade žene poslodavcu nepoželjne u statusu zaposlenih na neodređeno vrijeme bila je razlogom za ukazivanje nepotpunosti i nedovoljnosti pronatalitetne politike koja bi se oslanjala na trogodišnji porodiljski dopust majke. Zakonom društvo daje pravo majci na trogodišnje izbivanje s posla, ali ju ne može zaštiti kako bi ostala u svijetu rada, pa čak ne može zaštiti ni one majke koje jesu stalno zaposlene da ih poslodavac po povratu s porodiljskog dopusta ne raspoređuje na druge, u pravilu manje plaćene poslove, i na udaljena mjesta rada. Zaključak je da je žena, a posebice majka diskriminirana. To ćemo o potvrditi prihvaćanjem ovog izvješća, ali time nismo riješili problem koji evidentno postoji. Zakon o radu štiti majčinstvo i roditeljstvo. Međutim zakonom dana prava se krše, a sudbena vlast koja bi morala biti u službi zaštite i realizacije prava građana je spora, troma i neučinkovita. Pravobraniteljica kaže da pritužbe koje se odnose na sudstvo nisu u njenoj nadležnosti. To je točno. Ali jesu u nadležnosti ovog Sabora i zbog toga bi se u cijelosti mogla ponoviti rasprava koja je vođena po izvješću pučkog pravobranitelja. No sama rasprava neće dovesti do rješenja ukoliko ne postoji politička volja da se Vlada Republike Hrvatske obveže da poduzme konkretne mjere radi uklanja pravne nesigurnosti građana i uspostavu funkcioniranja pravne države. Bez funkcioniranja pravne države nećemo moći spriječiti niti diskriminaciju pojedinaca i pojedinih grupa građana za koje je pravobraniteljice nedvojbeno utvrdila da su diskriminirani. Ukoliko analiziramo strukturu preko 30 tisuća nezaposlenih u Hrvatskoj uočit ćemo da su žene zastupljene s oko 60%. Već smo konstatirali da su poslodavcu nepoželjne mlade žene, ali isto tako su mu nepoželjne žene iznad 45 godina života. Značaj dio među njima su samohrane majke. Ovaj dio populacije u svijet rada moguće je uvesti samo programima Vlade Republike Hrvatske koji bi poticali njihovo zapošljavanje. Programom poticanja zapošljavanja iz 2002. godine dogodili su se pomaci. Tako da je temeljem njih zaposleno 37 tisuća 950 žena. Dakako da to nisu zadovoljavajući rezultati, ali ti programi su zaustavljeni kada je Vlada Republike Hrvatske u kolovozu 2005. godine donijela odluku o prestanku provedbe programa poticanja zapošljavanja iz 2002. godine. Uočavajući ovaj ozbiljni problem pravobraniteljica predlaže mjere koje mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke u cijelosti podržavamo. Uvođenjem ciljanih programa za samohrane majke kojima prijeti veća opasnost, ne samo od nezaposlenosti, nego i socijalne isključivosti, te subvencioniranje zapošljavanja žena starijih od 45 i više godina koje su tijekom tranzicijskih procesa ostale bez posla kao tehnološki višak znatno bi se ublažila besperspektivnost ove rizične skupine. Nadalje, krajnje zabrinjavajuća pojava jest nasilje u obitelji. Zaprimljeno je 15 tisuća 696 zahtjeva za pružanjem policijske intervencije, a 5 tisuća 998 osoba je privedeno. U odnosu na 2004. godinu brojke su u porastu i one su zastrašujuće, a tim više ako prihvatimo činjenicu da živimo u društvu u kojem nasilje u obitelji smatramo obiteljskom sramotom koja se pod svaku cijenu treba zadržati kao obiteljska tajna. Najčešće su nasilnici muževi, ali nerijetko se kao nasilnici pojavljuju i djeca, o čemu se posebno šuti. Povremeno ostanemo užasnuti novinskim napisima koji razotkrivaju maltretiranje i nasilje nad starim i nemoćnim roditeljima. Takvi se slučajevi uglavnom ne prijavljuju jer institucije koje bi ugroženima trebale pružiti zaštitu za žrtve nasilja nedohvatno su im daleke. Dakako da bi pomoć ovoj skupini morale davati i jedinice lokalne samouprave, te o uočenom nasilju obavijestiti policiju i nadležne centre socijalne skrbi. Koliko bi to bilo učinkovito nepoznanica nam je jer u ovom području pravobraniteljica je uočila propuste u radu i policije i centara. O tome najbolje govore opisi pojedinačnih slučajeva. Žrtvama nasilja nije pružena zaštita tijekom dugogodišnje izloženosti nasilju u obitelji. U nekim slučajevima nakon dugogodišnje šutnje policije žrtva je bila ubijena. U ovom izvješću je konstatirano da se ima premalo spoznaja o pravima i kršenja prava žena u ruralnim sredinama. Meni je to razumljivo, jer te žene su naučile na samozataju, naučile su na žrtvu i nemaju vremena baš ako hoćete ni hrabrosti upućivati pritužbe ni pravobraniteljici ni bilo kojim drugim tijelima. Međutim, te žene su diskriminirane, one su diskriminirane u pravima koja prava imaju primjerice neke druge žene. Mi ćemo kroz nekoliko dana u ovoj raspravi imati u ovom Saboru, imat raspravu o prijedlogu Zakona o porodiljskom dopustu nezaposlenih majki i majki obrtnica. Po tom prijedlogu zakona upravo se nezaposlene žene, dakle one koje nemaju status zaposlenih žena, a to su najvećim dijelom žene koje su zaposlene na obiteljskim gospodarstvima ali ne zasnivaju radni odnos nemaju pravo na porodiljski dopust u slučaju posvojenja, nemaju pravo na produženi porodiljski dopust kod djece sa otežanim uvjetima razvoja, nemaju pravo na produženi porodiljski dopust u slučaju rođenja blizanaca ili trećeg i svakog daljnjeg djeteta. Nažalost, Vlada je predložila i da se taj prijedlog zakona odbije. Odbijanjem tog prijedloga zakona potvrđuje se postojeća diskriminacija. I mislim da je to područje i za pravobraniteljicu kako bi ukazala na ono što pritišće žene u tim uvjetima života. Dakle, isključivo govorim o ženama koje su na selu. Međutim, rijetko ćete doživjeti da će one uputiti ili pritužbu ili žalbu, ali to ne znači da im se ne treba pružiti i pomoć i zaštita. Dakle, na kraju, Klub Hrvatske seljačke stranke će prihvatiti izvješće pravobraniteljice, a posebice prijedloge mjera primjenom kojih će se umanjiti broj diskriminiranih s tendencijom iskorjenjivanja diskriminacije u našem društvu.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a uvaženi zastupnik Antun Kapraljević. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Prelazimo na pojedinačne rasprave. Uvaženi zastupnik Stazić. Nije u dvorani, gubi pravo na raspravu. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnikom, kolegice i kolege. Mislim da je ovo Izvješće koje je podastrla pravobraniteljica za ravnopravnost spolova pred nama hvale vrijedno. I uglavnom mnogi klubovi ga i podržavaju. Istina, neki klubovi ovdje iskazuju nepovjerenje, odnosno sumnju uopće u samo izvješće jer eto, nešto se tamo događa u samom uredu, optužbe su na strani, odnosno uperene prema samoj pravobraniteljici. Ja mislim da bi mi trebali, ja bih odmah otkrila o čemu se radi, možda netko i nesvjesno nasjeda na te stvari. Vjerojatno je netko uperio, odnosno domislio da bi to bilo ovako dobro mjesto za nekoga. Pa se onda ovdje kritizira bez imalo argumenata, odnosno ja mislim da se mi moramo dosljedno ponašati. Vidimo i ako usporedimo jedno mišljenje koje je iskazao pučki pravobranitelj glede samog pravosuđa i to ne njegovo nego je citirao mišljenje, odnosno napisani tekst još davnih sredinom 90-ih godina doktora Alana Uzelca koji je govorio o političkim čistankama 90-ih. Iako smo svi s pravom, više ili manje, nezadovoljni radom pravosuđa i općenito javnost je nezadovoljna, kritike su velike, ali kad to kaže i čak citira drugu osobu pučki pravobranitelj, e onda se oštrica uperi protiv njega. A često tražimo upravo od čelnih ljudi da uvedu i zavedu red, odnosno uspostave mehanizme djelovanja. Identično i u ovom slučaju mi ovdje nismo meritorni da raspravljamo o tome jer su optužbe, bar nije predmet toga. Dapače, od čelnika tijela pa tako i od pravobraniteljice očekuje se upravo da uvede red, odnosno da se poštuje rad. Pa to je nešto što svi iščekujemo i očekujemo. Što su i naše primjedbe općenite i generalne upravo kada govorimo o državnoj administraciji. Ali kad netko se, eto molim vas, drzne da o tome opće progovori, onda je on sumnjiv, onda su optužbe na njega. I umjesto da mi sačekamo što se tu doista zbiva, onda se neargumentirano i a priori napada onaj koji ukazuje na nepravilnosti. To je inače način djelovanja, modus operandi, gotovo od običnog građanina koji se, koji ukazuje na neke nepravilnosti u društvu, nezakonitosti pa i do određenih čelnika nekih tijela koji eto, imaju hrabrosti građanske, a i profesionalne, zato i jesu tamo, da jednostavno uzmu stvar u svoje ruke, odnosno kratko rečeno preuzmu odgovornost. Dakle, kad se konkretno govori onda mi eto smo zaštitnici nečega što, kad se govori generalno, svi osuđujemo. Takvo jedno ponašanje dobro nije, ono je često politički isplativo, ono je konkurentno i dalje, ima konjukturu u političkom životu, ali to su neka dvostruka mjera i kriteriji. Ako hoćemo sređenje stanja općenito u našem društvu i državi, ako se budemo tako ponašali onda nećemo puno uznapredovati. Jer upravo ljudi koji pokažu tu izvjesnu hrabrost i koji zbog toga budu na vjetrometini, često dobro ne prođu. Ali o njima nitko ne žali iako smo, kažem, generalno svi poslije spremni reći kako eto određene državne institucije ne rade ili ne odrađuju svoj posao. Ali ljudi koji su hrabri i ovo Izvješće je i hrabro, ono govori upravo u, naročito u svojim mjerama, vrlo su konkretne. Ono govori i o tome i pravobraniteljica i govori o čitavom nizu konkretnih mjera koje mi ovdje moramo ili, odnosno, Vlada treba predložiti ili mi u Saboru promijeniti kako bi se stanje ljudskih prava, naročito ženskih prava koja su ugrožena i dalje u Republici Hrvatskoj, unaprijedila. Sama institucija pravobraniteljice, odnosno pravobranitelja za ravnopravnost spolova govori o tome da se bar iz godine u godinu sve više priča i govori, dakle da se senzibilizira javnost za neka ponašanja koja su do jučer bila apsolutno prihvatljiva. Mi nismo smatrali da je neplaćanje alimentacije, smatrali smo da je to nešto što se eto tiče jedne određene obitelji. Nismo smatrali da je to jedan društveni problem o kojeg treba otvoreno govoriti, o kojem država ima štetu. Jer počesto padaju upravo, zbog toga, zbog neodgovornih roditelja, najčešće su to muškarci, pada teret uzdržavanja počesto na ovaj ili na onaj način na samo društvo, odnosno državu, odnosno na sve poreske obveznike. Dakle, dobro je da se o ovim stvarima govori u javnosti. Kako unaprijediti, dakle, tu ravnopravnost spolova? Jako je važno što aktualna politika misli o tome, ali ne samo što misli i govori i proklamira, nego jednako tako kako se i djelatno ponaša. Ako se odbija, nije bitno zato što je taj prijedlog došao od strane oporbe, prijedlog za delimitacijom porodnih naknada od strane vlasti, onda ona ne misli zaista ozbiljno i uspostaviti tu ravnopravnost spolova jer je žena i dan danas kažnjena zato što ide na porodni dopust. Žena koja ostvaruje relativno visoka primanja. Dakle, poruka je, ako ćeš rađati onda nemoj se, ili budi nekakva radnica pa će ti i to, i taj minimum koji imaš, odnosno unificirani dodatak porodne naknade dobro doći jer će biti veći često nego tvoja plaća, jer tamo nisi ni plaćena. Ali ako si menadžerica, ako si uspješna u nekom poslu, stjecajem mnogih okolnosti, počesto više obiteljskih i subjektivnih nego što je to potpora države i društva, onda je žena kažnjena jer je na porodnom dopustu. Pa se postavlja pitanje zašto mi ne unaprijedimo dalje situaciju pa i sukladno Europskoj konvenciji i UN-ovoj konvenciji o ukidanju svih oblika diskriminacije nad ženama i omogućimo dakle od već nakon 6 mjeseci, ne samo omogućimo to pravo i egzistira u našem zakonodavstvu nego da to bude obveza da i muškarci moraju se brinuti o potomstvu. Istina je samo žena može roditi, ali tko brani, tko priječi i muškarcima da odgajaju vlastitu djecu? Dakle, danas kako žene žive vlastite živote u obitelji logično je da su onda i politički eksploatirane, a ekonomski da ne govorimo. Ako je ikome teško, ako je teško hrvatskom radniku danas jer nije plaćen onda je to na vlastito ženi radnici. O tome su i kolege unisono govorile i to je također jedan veliki problem. O kakvoj mi, ja se ne bih ovdje složila sa našom zastupnicom koja je govorila u ime kluba HSP-a, našom Ružom Tomašić koja govori da njih manje, dobro to je njihovo mišljenje, ali ja mislim da je to glavni problem i da o tome, odakle i proističu ostale neravnopravnosti, neravnopravnost žene i u političkom životu. Politika je dio stvarnosti. Prema tome, o kakvoj mi ravnopravnosti govorimo ako redovito muž tuče ženu? To je politički problem. Nije to samo obiteljski problem, društveni problem. Ako gotovo i nije više vijest da otvorimo novine da je muž ne samo pretukao nego ubio ženu to što je ubio sebe to je manji problem i to, na to smo nekako jednostavno oguglali. Istina je da temeljem ovog novog Zakona, da se tu mjere poduzimaju, dobre su i ove mjere kako će postupati policija, međutim oni još uvijek nisu unificirane, još uvijek su tu velike nevolje. Da ne govorimo o samohranim roditeljima, a najčešće su žene te koje nakon razvoda pripadne dijete, a muškarac ne vodi brigu o djeci. Silni su i dalje problemi. Vidjeli smo najavu kako će sada muškarci, odnosno roditelj neodgovoran koji ne plaća alimentaciju, uzdržavanje vlastitog djeteta ići u zatvor. On je to mogu i dalje ići, čak imamo i takvih zadnjih presuda, ali koji na žalost na višem sudu bivaju ukidani. Nije rijetkost da dijete napuni punoljetnost da nema, još uvijek ne dobije alimentaciju, ali to su pitanja koja se tiču uglavnom žene, zato one ne funkcioniraju. Da je obrnuta situacija sigurno bi se našla rješenja koja bi bila brža i ekspeditivnija. I još da nešto govorim, ovdje je kažem ponavljam bilo dosta riječi o tome, a to je o tim lancima iskorištavanja jer danas žena zaista roblje u tim trgovačkim lancima 21. stoljeća. To je jedan veliki broj žena, 27% radno zaposlenog stanovništva je u trgovini, a 75% čine žene.
Zahvaljujem. Imamo ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Tomljanović.
Pa netočan je navod uvažene kolegice da je citat profesora Uzelca koji je u navedenom izvješću pučkog pravobranitelja iz sredine 90-tih godina. On je objavljen u časopisu "Politička misao" broj 2 iz 2001. godine, a sporan je u toliko što se ne može po logici stvari odnositi na promatrano vremensko razdoblje jer pravobranitelj govori o 2005. godini i sporan je u toliko što predstavlja političku ocjenu pa je onda izostala politička ocjena u tom povijesnom smislu i prije 90-tih i 90-tih i nakon 2000. godine.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika.
Kolega je povrijedio Poslovnik i to odredbu članka 209. jer je iskoristio ispravak netočnog navoda da bi ubiti iskrivio moj točan navod. Ono što je kasnije objavljeno u pojedinim revijama stručnim, može biti, ali.
Dobro, vi ste imali povredu Poslovnika, pod institucijom povrede Poslovnika ne možete raspravljati, pa smatram da se.
Pa moram objasniti u čemu je. Moram objasniti, jer.
Ja smatram da ja.
Molim vas, dozvolite mi da objasnim o čemu se radi.
Ja smatram da nisam ja povrijedio Poslovnik.
Nego?
Smatram da nisam dužan sam dati objašnjenje.
Pa niste vi povrijedili Poslovnik nego kolega koji ispravlja netočan navod. Hoćete mi dati da obrazložim u čemu vidim povredu Poslovnika?
Ne možete obrazložiti, obrazložili ste u čemu je povreda Poslovnika.
Ako nećete to ništa ne bi bilo novo.
Članak 209., pozvali ste se na članak 209. i ja smatram da nije povrijeđen članak 209.
Bez obrazloženja, dakle vi unaprijed znate. Dakle, vi znate točno što je bilo.
Vi ste dali obrazloženje, ali uistinu nisam ga razumio.
Sredinom 90-tih godina ta misao koju je objavio i Hrvatski pravni centar i koja je obišla.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Replika, uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče. Gospođo Antičević ja mislim da pravobraniteljica za ravnopravnost spolova ne treba zaštitnika, ja mislim da se ona može sama štititi, a ja nju nisam uopće napadala kako ste vi mene prozvali nego mi ovdje imamo dopise radnica iz njezinog ureda i ja znam da ona ima težak posao, ali ja sam uvijek zagovarala čist račun dugu ljubav i ja želim kad se nekome obratim da znam da je tamo sve u redu. Ja ne želim, ne želim razmišljati što se tamo sve događa, želim znati da je tamo sve u redu kako sam već rekla jer ima žena koje se jedva odluče da se obrate pravobraniteljici bez ikakve hipoteke na ured pravobraniteljice. A što se tiče, što ste rekli da je politika ako muž tuče ženu, nema tu veze s politikom, to ima veze s edukacijom, sa neučinkovitosti policije i pravosuđa. Hvala.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Antičević.
Pa slažem se kolegice Tomašić da pravobraniteljica ne treba branitelja, ali ne treba ni napadača. To je što se tiče toga, da mi više o tome ne bi duljili. A vi tvrdite da nasilje nad ženom nije političko pitanje. To vam je jednako tako kao što smo nekada tvrdili da i nasilja u obitelji nije društveno i neki društveni problem, nego da je to privatna stvar, to je postojalo mišljenje. Dakle, treba dugo vremena proći da mi osvijestimo upravo stvar kako se zove, a kamoli onda da reagiramo. Donedavno se smatralo da nasilje u obitelji nije nasilje. Žene ono što joj se događalo u obitelji nisu imale niti naziv za to stanje. Pa znamo kako je reagirala i ondašnja milicija i kasnije policija. To su obiteljske stvari, a ti ćeš biti prijavljena zato što si vikala jer si remetila javni red i mir dok te muž tukao.
Zahvaljujem. Kad je riječ o nasilju ja sam danas čitao u novinama da je žena istukla muškarca. To sam danas čitao. Riječ ima uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Pa želim reći na početku da se ja za vrijeme svog školovanja, rada i obitelji nisam osjećala i ne osjećam se neravnopravnom na moju sreću, no činjenica što ste žena čini vas često puta i stavlja u drugačiji položaj, u težu i složeniju situaciju. Kada govorimo o ravnopravnosti spolova onda odmah pomislimo da se radi samo o ravnopravnosti žena. Istina, žene su daleko više ugrožene u svojoj ravnopravnosti ali ipak treba istaći ovdje da se radi o ravnopravnosti znači i muškaraca i žena. Vidimo iz izvješća da se pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, da je postupalo se u tom redu ukupno 3 tisuće 565 predmeta i da je riješeno njih oko 65%. No, ono što je meni upalo u oko je to da je ipak 2 tisuće i 113 predmeta preneseno iz prošle godine i da je 806 ostalo neriješeno i znači prenosi se znači sljedeću godinu, da je broj predmeta koji su novi znači tisuću 452 i da je općenito roj predmeta ipak u 2005. godini bio manji u odnosu na 2004. kada ih je bilo 3 tisuće 739. Ovdje smo u raspravama je istaknuto da je broj pritužbi mali i ja smatram sigurno da je, da je od njih 174 da je potreba za pritužbama sigurno i daleko veća, zašto to se ne izražava ili zbog neupućenosti, neznanja ili zbog toga što misle da ured ne može pomoći a mislim da svaki ured može pomoći onoliko koliko su njegove mogućnosti a uvijek je to više nego da se ništa ne učini. Žalosno je ipak što je najveći broj pritužbi njih 44,2% odnosi se na nasilje u obitelji i roditeljsku skrb i ondje gdje bi se ustvari najčešće trebali osjećati zaštićeno i sigurno vidimo da su znači pritužbe tu najveće, ali evo ipak je dobro da je to učešće nasilja u obitelji, roditeljskoj skrbi, znači tih pritužbi je manje , prošle godine ih je bilo 53,4% pa mislim da je to svakako dobro. Mišljenja sam da je upravo ta nacionalna strategija za zaštitu od nasilja u obitelji od 2005. do 2007. kao i protokol o postupanju u slučaju nasilja u obitelji zaštitu od nasilja u obitelji učinit će svakako i ovaj dio djelotvornijom i evo pravobraniteljica je u svom izvješću i to istaknula, da to već pokazuje pozitivni pomak tome i da policija je daleko više angažirana i učestalija. I zaista je bilo prije slučaj da je nasilje u obitelji, da je to bilo stvar obitelji što svakako ne može biti. Sljedeće pritužbe po učestalosti su kada je u pitanju rad i zapošljavanje njih 38,5% a općenito uzeti u obzir je da ustvari u većini slučajeva ipak su pritužbe izražavale žene što opet pokazuje da su one u većem broju ugrožene u svojim pravima. U izvješću pravobraniteljice iznosi se da se obraćaju žene kada je u pitanju zapošljavanje ili zadržavanje radnog odnosa da se postavljaju pitanja u svezi trudnoće, u svezi obitelji i bračnog statusa i pitanja koliko će biti odsutna s posla pa često znači dobivaju zbog toga otkaze ili dobivaju ugovor na određeno vrijeme i to ustvari evo treba u nama svima pobuditi jedno duboko razmišljanje kako to narod koji ima sve manje, u biti izumire možemo reći da ustvari ovako preko djece ostvaruje dobit i bogaćenje. Zato je dobro da je izrađen ovaj Nacionalni akcijski plan zapošljavanja u Republici Hrvatskoj za razdoblje od 2005. do 2008. godine koji počiva na razradi deset smjernica za zapošljavanje a koji se oslanja i na smjernice za zapošljavanje u Europskoj uniji. Ja bih se samo ovdje osvrnula na jednu jer smatram da je ona bitna za područje iz kojeg ja dolazim a to je smjernica deset regionalne razlike, poticanje zapošljavanja u ruralnim područjima i to preko obrazovanja, istraživanja i razvoja tržišta, uvođenje novih metoda na poljoprivrednim gospodarstvima a među ciljanim skupinama su mladi poljoprivrednici te osobe koje se bave zaštitom okoliša, invalidi i žene. Ako pogledamo broj nezaposlenih na 31. prosinca 2005. godine to je 307 tisuća 851 od čega žene čine 59,3%. No, što mi je ovdje posebno bilo zanimljivo da upravo u najrazvijenijim županijama gdje bi očekivali da je tamo zaposlenost žena veća upravo su one vodeće po udjelu žena u nezaposlenosti a to je Istarska i Primorsko-goranska županija. Također me iznenadilo ravnopravni položaj žena unutar visokog obrazovanja. Pa tako iznosite u svome izvješću recimo da je učešće žena kada su u pitanju asistentice na fakultetu 45% da bi se taj broj smanjio kada su u pitanju docenti i docentice na 35% a svega je 19% su redovne profesorice. Porazna je situacija i kada je u pitanju politički život pa se iznosi podatak da je na lokalnim izborima 2005. godine ukupni prosjek izabranih žena je 10,7, udio žena je u populaciji znamo 51,7 onda vidimo koliko je to mali broj. A da je samo predsjednice predstavničkih tijela znači obavljaju samo 5,9% žena. Kada je u pitanju udio u parlamentu tu smo nešto bolji sa 32 zastupnice odnosno 21% ali i u drugim europskim zemljama što je svakako lijep pomak ali je nedovoljno, ali situacija je slična i u drugim europskim zemljama. I na kraju bih rekla da javnost još uvijek nije dovoljno senzibilizirana na postojanje problema ravnopravnosti spolova. Senzibiliziranje javnosti i mijenjanje jednog našeg tradicionalnog obrasca odnosa prema ženama može pridonijeti svakako jedna dobra i kontinuirana medijska promidžba. Kroz sustav obrazovanja također je potrebno promicati jednakost spolova, ali svakako trebamo i mi svatko od nas pridonijeti na tom pitanju pa tako možda jednako i ravnopravno gledati kada su u pitanju snaha i kćer ili kada su u pitanju majka i svekrva a znamo da često u životu nije tako. Posebno je potrebno poticati mjere koje bi pomogle usklađivanje obiteljskog i profesionalnog života s ciljem da se ženi olakša povratak na tržište rada a nije jednostavno uskladiti obiteljski i profesionalni život ali ipak nije ni nemoguće. Osobito je važno tu adekvatno zbrinjavanje djece predškolske i školske a posebno svakako treba obratiti pažnju na samohrane majke. I na kraju bih rekla da je pravobraniteljica navela da je u Republici Hrvatskoj ipak postignut napredak kada je u pitanju ravnopravnost spolova, izrađen je i dokument Nacionalni akcijski plan zapošljavanja i smjernice o jednakosti spolova što govori da Hrvatska vodi računa o ravnopravnosti spolova, da vodi računa i o ravnopravnosti zapošljavanja a te mjere trebaju i nadalje razvijati i unaprjeđivati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Poropat.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja se u puno toga slažem sa kolegicom Ružom Lelić, po tome što je i rekla da ravnopravnost spolova se uglavnom gleda na neravnopravnost žena koja se dešava u samom društvu, ali je nakon toga dodala da i tu treba gledati itekako na ravnopravnost muškaraca. Međutim, u svakom slučaju mislim da je problem cijeli našeg društva taj što mi na ravnopravnost spolova gledamo samo u određenim situacijama i to da jednostavno vrlo rijetko o tome progovorimo. Eto, u ovom Saboru se o tome progovara možda jednom ili dva puta u toku godine. Ne više od tri puta i to je onaj naš problem s kojim se mi moramo susretati. Dakle, europska civilizacija, ravnopravnost spolova gleda u pravom smislu riječi kao ravnopravnost između spola muškog i ženskog, a nikako najprije jedan od ova dva o kojima smo govorili. Hvala.
Odgovor na repliku.
Pa evo, u stvari ja skoro da ne bi imala što ni dodati ovo što je izrazio kolega Poropat, ali bih htjela evo još jedan put sigurno onda ukazati da pitanje ravnopravnosti spolova znači i pitanje ravnopravnosti i muškarca i žene i da u tome nitko ne treba imati primat i da se trebamo o tome kontinuirano baviti kao što sam istakla u svom izlaganju. I svatko od nas treba tome pridonijeti, ali ipak položaj žene, često položaj žene radnice, pogotovo položaj žene na selu sigurno je daleko otežan mada ne želim nikako umanjiti da ima obitelji gdje zaista očevi imaju primat i gdje se skrbe i brinu i da su možda ponekad i više opterećeni.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Jagoda Martić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Iz ovog Izvješća o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova koje je evo danas pred nama može se zaključiti da se Zakon o ravnopravnosti spolova ne primjenjuje u zadovoljavajućoj mjeri. Sva ministarstva kao i sva državna tijela što smo danas više puta imali prilike čuti, zatim pravne osobe s javnim ovlastima, te pravne osobe u pretežitom vlasništvu države ili jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave. Temeljem članka 11. Zakona o ravnopravnosti spolova imaju obvezu donositi planove djelovanja na temelju analize položaja žena i muškaraca, te utvrđuju razloge za uvođenje posebnih mjera, ciljeva koje treba postići, kao i način provedbe i metode naziranja istih. Međutim, poražavajući je podatak da većina ministarstava je nakon isteka roka predviđenog ZORS-om a taj je rok istekao još 30. srpnja 2004. godine po članku tridesetom, trideseti članak Zakona o ravnopravnosti spolova i unatoč višekratnim upozorenjima pravobraniteljice nije ni do kraja 2005. donijela planove djelovanja. Ako državna tijela ne ispunjavaju odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova kako onda očekivati ili tražiti od drugih da to čine. Zbog toga ne čudi ocjena UN-ovog Odbora za uklanjanje diskriminacije žena koja je iznesena u zaključnim komentarima za Hrvatsku nakon što je 18. siječnja 2005. godine Odbor UN-a razmotrio drugo i treće periodično izvješće o primjeni Konvencije o ukidanju svih oblika diskriminacije žena a ocjena glasi. Odbor izražava zabrinutost zbog ozbiljnih teškoća kojima su izložene žene na tržištu rada što se vidi po visokoj stopi nezaposlenosti žena, postojanoj i jakoj vertikalnoj i horizontalnoj segregaciji, razlikama u plaći između žena i muškaraca, te prevladavanju žena u manje plaćenim sektorima. Odbor izražava posebnu zabrinutost zbog položaja žena starijih od 40 godina, kao i zbog diskriminacijskog odnosa prema trudnicama na tržištu rada. Odbor je također zabrinut zbog nedostatne pažnje koja se posvećuje politikama koje podržavaju podjelu posla i obiteljskih odgovornosti između žena i muškaraca. I nakon što pročitamo Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu složit ćemo se da je ocjena UN-ovog odbora točna, jer i pored svih zakonskih propisa, rješenja, nacionalnih politika, milenijskih ciljeva i prihvaćenih međunarodnih konvencija u Hrvatskoj je na dijelu diskriminacija žena na tržištu rada i to u času zapošljavanja, u času gubljenja posla, u času primanja plaća. Žene se teže zapošljavaju, lakše izgube posao, za iste poslove manje su plaćene. U Hrvatskoj smo uspješni čini se u donošenju zakona, ali smo još uspješniji u njihovom neprovođenju odnosno nepoštivanju. Udjel žena u broju ukupno nezaposlenih u Republici Hrvatskoj iznosi prosječno visoki postotak i to 59,3%, a u pojedinim regijama i 65% u ukupnom broju nezaposlenih. Udio žena u broju nezaposlenih preko godinu dana je 61% usprkos tome što je obrazovna struktura nezaposlenih žena i muškaraca, te njihov prethodni staž isti. Muškarci u Hrvatskoj u prosjeku imaju 19,4% višu plaću od žena. Ženama je prilikom zapošljavanja češće postavljeno pitanje o obiteljskom statusu. Zanimljivi su rezultati istraživanja web portala “MojPosao“ koji pokazuju da kada se radi o muškarcima kao da je odluka o osnivanju obitelji dodatna da su zreli i odgovorni. Za razliku od toga zaposlenim će ženama obitelj biti trajni izvor dekoncentracija. Neće se stići dovoljno posvećivati svom poslu kada postanu majke, neće moći raditi prekovremeno, a naravno tu su i češća bolovanja itd. Najveći problem kod rada i zapošljavanja su problemi trudnica i majki, pa se tako na primjer prilikom zapošljavanja žena ženama postavljaju pitanja o mogućoj trudnoći, broju djece. Ukoliko je žena zaposlena temeljem Ugovora o radu na određeno vrijeme u slučaju trudnoće ugovor se ne produžava i žena ostaje bez posla. Sličan slučaj je da se nakon što poslodavac sazna za trudnoću žena suočava s pritiscima i ugnjetavanjima odnosno stvaranjem neprijateljskog radnog okruženja koji je prisiljava da potpiše novi ugovor na određeno vrijeme istekom kojeg prestaje i radni odnos. Nakon povratka s porodiljnog dopusta često puta ženu dočeka drugo radno mjesto. Naravno da se radi o neodgovarajućem radnom mjestu ili teži uvjeti ili manja plaća ili nešto slično. Do kolovoza 2005. godine Zavod za zapošljavanje je provodio Program poticanja zapošljavanja ukupno 6 različitih mjera koje je osmislila i realizirala bivša koalicijska Vlada, a sve sa ciljem da se započne efikasnija borba sa jednim od najvećih problema Hrvatske danas, a to je naravno problem nezaposlenosti. Mjerom D nazvanom iskustvom do profita poticano je zapošljavanje ženskih osoba iznad 45 godina starosti, te muškaraca iznad 50 godina starosti koje su nezaposlene 6 i više mjeseci. Ova je Vlada je u kolovozu na sjednici iza zatvorenih vrata kako bi naravno javnost bila što manje upoznata sa odlukama koje donosi Vlada, donijela odluku o prestanku provedbe Programa poticanja zapošljavanja uz obrazloženje da te mjere nisu dale željene rezultate, da su neučinkovite, a da iz proračuna za njih se izdvajaju prilična sredstva. I nakon ukidanja tih mjera nekom čudnom koecidencijom imali smo kontinuirani rast nezaposlenosti. Kada je uočeno da je ukidanje mjera ipak bila pogrešna odluka, Vlada se odlučila na uvođenje programa “Mjere aktivne politike u zapošljavanju“ i tako stalno tapkamo u mjestu i pokušavamo otkriti toplu vodu. Ova Vlada ukinula je program ciljanog poticanja poduzetništva žena odnosno proračunska stavka poticanje poduzetništva žena je ukinuta i utopljena u stavku «Poticanje poduzetništva posebno osjetljivih skupina društva, branitelja, žena i mladih». Na taj način su žene izjednačene s braniteljima i mladima što će zasigurno umanjiti efekte ciljanog poticanja ženskog poduzetništva. Iz svega ovoga što sam rekla vidljivo je koliko smo još uvijek daleko od onog željenog cilja, a taj cilj je stvarna ravnopravnost muškaraca i žena u svim sferama života i rada. Da bi se on ostvario potrebna je u prvom redu politička volja, a u ovom času čini mi se da najviše nedostaje jasna i odlučna volja i politika ove Vlade kojom bi se pokazalo da Vlada uočava probleme i da je stvarno a ne samo deklarativno za provođenje mjera kojima će se osigurati razvoj društva u kojemu će i žene i muškarci imati jednake šanse i mogućnosti. Drugi problem koji poprilično otežava ostvarivanje željenog cilja je naša svijest i naše predrasude. Naše društvo je još uvijek poprilično konzervativno sa jakim patrijarhalnim nabojem i zapravo će najteže biti mijenjati svijest i stereotipove koji vladaju u društvu. Stasati će generacije i generacije dok se neki stavovi i shvaćanja ne promijene. U tom procesu ključnu ulogu ima obrazovanje i edukacija i to od najranije dobi. Zbog toga je zabrinjavajuća činjenica da se upravo na području obrazovanja nisu desili gotovo nikakvi pomaci. Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta nije ispunilo svoje programske zadaće iz nacionalne politike koji se tiču promjene udžbenika kako sadržajno tako i u likovnoj opremi. Nije pokrenuta ni analiza rodno diskriminirajućih sadržaja u udžbenicima. Pravobraniteljica suradnju s Ministarstvom ocjenjuje nezadovoljavajućom ponajviše zbog nepravodobnih ili nepostojećih povratnih informacija na traženo i upozoravano u dopisima. Zbog izrazitog lošeg stanja na ovog području u zaključnim komentarima UN-ovog Odbora za uklanjanje diskriminacije žena na drugom i trećem periodičnom izvještaju Republike Hrvatske o primjeni Konvencije o ukidanju svih oblika diskriminacije žena pod područje posebne zabrinutosti preporučuje se intenziviranje u naporu za uklanjanje rodnih stereotipova te osnaživanje u uvođenju načela rodne ravnopravnosti u «curriculum-u» i školskim udžbenicima. Kao i unapređivanje edukacije nastavničkog osoblja o problematici rodne ravnopravnosti. Jasno je da je to vrlo obiman posao, ali da … [[Govornica se ne razumije.]] sustavno pristup odgoju i obrazovanju mladih generacija neće biti niti značajnijeg pomaka u mijenjanju shvaćanja ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote suvremenog društva. Dok se ne dogode promjene u našim glavama i našoj svijesti sve dotle ćemo imati samo manje-više deklarativno zalaganje za ravnopravnost spolova. Na kraju bih izrazila zadovoljstvo što se u proteklom periodu pravobraniteljica za ravnopravnost spolova uspjela nametnuti široj javnosti kao relevantan faktor prepoznatljiva u sferi zaštite i promicanja jednakih mogućnosti za žene i muškarce što je vidljivo iz ovog izvješća. Povećan broj pritužbi pravobraniteljici ukazuje na veću svijest o postojanju te institucije i poznavanju Zakona o ravnopravnosti spolova. To je dobro jer iz svega što je rečeno u ovom izvješću očito je da nam pravi posao tek predstoji i upravo zbog toga su neutemeljene tvrdnje nekih kolegica koje smo imali prilike čuti u ovoj raspravi koje su se zapitale o vjerodostojnosti tog instituta pa se išlo čak i dalje i postavlja se pitanje i potreba postojanja. Mislim da institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u našim uvjetima itekako je potrebna. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Lelić.
Gospodine potpredsjedniče kolegica je Martić je rekla da je ova Vlada ukinula poticanje mjere zapošljavanja žena i time ustvari smanjila njihovu mogućnost. Ja bih rekla da to nije točno. Ona je zamijenila postojeće mjere jer su bile neučinkovite i uvela niz drugih poticajnih mjera kao što su ciljane skupine, ženske osobe iznad 45 godina koje su duže od 6 mjeseci na Zavodu za zapošljavanje. Zatim bez obzira koliko su dugo na Zavodu za zapošljavanje. Zatim koje su posljedica tehnološkog viška, koje su bile na porodnom dopustu. A da su te mjere bile učinkovite pokazuje ovaj podatak da se od 1.1. do 30.4.2006. godine od 46 tisuća 160 zaposlenih bilo 24 tisuće 908 žena odnosno 53,9%. Znači da su zamijenjene mjere daleko učinkovitije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Replika uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolegice Martić dobro ste primjetili da je pravobraniteljica upravo, da se pravobraniteljica uspjela nametnuti, da je prepoznatljiva javnosti u svom nastupu. Možda je za napomenuti, to se čak u izvješću i ne vidi jer je djelovala često i vrlo često upravo u kritici multinacionalnih kompanija koje izvješćuju dakle u svom propagandnom materijalu na način koji je nedopustiv sa dostojanstvom, sa stajališta dostojanstva žene i sa partnerskom ulogom muškarca i žene u kući. Sjetimo se samo da su deterdženti, da su sredstva za čišćenje i pranje namijenjene samo ženama i drugim, bilo je i drugih često još eksplicitnije ponižavajućih oblika zapostavljanja i stereotipnog nastupa odnosno vidljive slike i prikaza slike žene i u tim materijalima. I vidite samo je, upravo pravobraniteljica reagirala. Nisu se udostojile ni smogle hrabrosti ni državne, druge državne institucije, počesto ni sama Vlada pa ni lokalna samouprava koja je benevolentno takvima davala određene beneficije bilo, i to protuzakonito bilo otpustom komunalnog doprinosa, bilo otpustom dugova i različitih drugih dakle izlaženja. Ja bih rekla, upotrijebila taj jedan eufemizam u zaštiti tog krupnog kapitala koji i na ovakav način prezentira sliku žene u Hrvatskoj kakav nikad se ne bi usudio prezentirati je u Europi odnosno u svojoj domicilnoj zemlji.
Zahvaljujem. Replika je odgovor na navod. Ne vidim da ste odgovorili na bilo koji navod osim ono što ste spomenuli da se pravobraniteljica uspjela nametnuti široj javnosti. Ja molim da replike ne koristimo za nastavak svojih desetominutnih rasprava. Odgovor na repliku … … [[Upadica se ne razumije.]] Ali ne možete vi, replika je dakle odgovor na navod. Zanima me na koji ste vi to navod odgovorili ako ćemo baš? Izvolite.
Evo odgovorila bih kolegici Ingrid i u biti sa ovim što je ona rekla se sa dobrim dijelom toga slažem jer to su činjenice. Činjenica je bez obzira kako mi promatrali i kako na neki način komentirali ovo izvješće da se upravo ako pratimo izvješća pravobraniteljice u ovom proteklom razdoblju zapravo ipak vide mali, doduše ne veliki, ali mali pomaci. A i ti mali pomaci vesele, mali pomaci na području ravnopravnosti spolova naravno mislim i na ravnopravnost i muškaraca i žena. A to zapravo dokazuje da je ovaj institut i uvođenje pravobraniteljice opravdao svoje postojanje. Međutim, isto tako je činjenica da ne možemo očekivati da pravobraniteljica, odnosno Ured pravobraniteljice zapravo bude nekakav čarobni štapić i već samim njenim postojanjem, imenovanjem tog ureda će svi problemi u našem društvu nestati. Neće! Nestati će tek onda kada se zapravo, za to da oni nestanu potrebna je u prvom redu jasna politička volja, stvarna politička volja cijelog društva, u prvom redu institucija države da se, zapravo je to jedan timski zajednički rad i samo na taj način ćemo jednog dana u nekoj budućnosti ostvariti uvjete u našem društvu koji će udovoljavati, odnosno gdje će svi biti ravnopravni i imati šanse i jednake mogućnosti.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Pero Kovačević. Nije u dvorani. Gubi pravo na raspravu. … [[Upadica se ne čuje.]] Što je? E da nisam pogriješio. Uvaženi zastupnik Željko Pavlic [[Upadica: Nema ga.]] Pa sad je bio tu. Evo, dakle uvaženi zastupnica Mirjana Brnadić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Na početku svog izlaganja kazala bih da prihvaćam izvješće Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Iščitavajući i analizirajući ovo opširno i rekla bih iscrpno izvješće o radu evidentno je da je Ured pravobraniteljice uložio puno truda. A ja bih iznijela neka svoja zapažanja i sugestije. Pravobraniteljice je iznoseći aktivnosti Ureda na području zapošljavanja i rada iznijela podatak da je znatno povećan broj pritužbi i da su u najvećem broju podnijele žene kao oštećene stranke. Pritužbe se odnose na spolno uznemiravanje na radu, diskriminaciju u odnosu na uvjete zapošljavanja, povrede prava na zaštitu majčinstva, diskriminaciju u odnosu na jednakost plaća itd., itd. Dakle, za zaključiti je po izvješću da je stanje na području rada i zapošljavanja zabrinjavajuće, a diskriminacija rada i zapošljavanja je prisutna i u javnom i u privatnom sektoru. Zato pitam pravobraniteljicu, da li je Ured pored svojih nadležnosti i pravnih sredstava za sankcioniranje prekršitelja upozorio i druge nadležne institucije sustava, jer su kazne najbolja prevencija? Svima nam je dobro poznato da poslodavce nažalost zanima samo njihov profit. Voze skupe automobile, kupuju najskuplje jahte na nautičkim sajmovima, troše ogromne novce za provode, za putovanja. Nemam ništa protiv. Ljudi zarade i neka troše. Međutim, neka ne troše na uštrb onih koji nemaju osnovne egzistencijalne uvjete za život da djelatnice u trgovini, radnice na kasama, na, u skladištima nemaju ni 2 tisuće kuna plaću, a njihov poslodavac da kupuje najskuplju jahtu i najskuplji automobil u Europi. To je zaista nemoralno i nedopustivo. Posebno bih se osvrnula na dio izvješća koji govori o nasilju u obitelji. Zaista je alarmantno, a bolje bi bilo reći tragično što je u 2005. godini nasilje u obitelji u porastu. Nažalost to svaki dan iščitavamo i dnevnim novinama. Jedino nas može utješiti činjenica da je povećani broj prijavljenih nasilja rezultat hrabrosti žrtve, jer su stav zaštite žrtve danas u Hrvatskoj bolje funkcionira. A bolje funkcionira zbog niza mjera koje je proveo ovaj ured, koje je provelo Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, vladin Ured za ravnopravnost spolova. A to je Nacionalna strategija zaštite od nasilja u obitelji, Protokol o postupanju u slučaju nasilja u obitelji, pomoć udrugama koje brinu o žrtvama nasilja, dobra suradnja policije i centra za socijalnu skrb, premda ponekad čujemo i da u nekim slučajevima nije bila dobra suradnja, nadajmo se da se to više neće ponavljati. Naravno da na ovom području treba još puno raditi, jer kada je u pitanju nasilje u obitelji usudila bih se reći da smo zakazali svi. Zakazao je odgoj u obitelji, zakazao je odgoj u školi, zakazala je država sa svim svojim obvezama, dužnosti i instrumentima. Zakazala je i crkva. I za sve ove probleme zaista ne možemo kriviti druge, trebamo kriviti sebe. Osvrnula bih se i na dio izvješća o analizi izbora za članove predstavničkih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave koji ukazuje na nedovoljni broj žena na listama, a posebice zanemariv broj žena nositeljica lista. Dakle, ne primjenjuje se načelo ravnopravnosti spolova, odnosno ravnomjerna zastupljenost žena i muškaraca na listama, odnosno ne poštuju se odredbe članka 15. Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave i članak 15. iz Zakona o ravnopravnosti spolova. Međutim, javnost je već poprilično senzibilizirana na ovu temu, posebice u urbanim sredinama, prepoznaje i poštuje žene kao bitne čimbenike političkog djelovanja, vjeruje ženama i uvjerena sam da će sve stranke, pa tako i moja imati sve više žena na listama i to kako na prvoj polovici liste, tako i nositeljica liste. I zaključila bih da Ured pravobraniteljice za ravnopravnost spolova svoj rad i ulogu u društvu, a posebice u sferi zaštite i smanjenja nasilja u obitelji treba više promovirati u javnosti, treba proklamirati toleranciju, snošljivost, obrazovanje, obrazovanje žena Romkinja, te težiti što boljoj suradnji i usklađenosti svih nadležnih institucija i tijela koja se bave ovom problematikom. Jer rad Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova ne može stati na nekom razdoblju. On traje dok traje život. I zaista se moramo svi potruditi da i ured dobro radi, ali da i ne damo materijala svatko u svom segmentu života za rad Ureda za ravnopravnost spolova. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Biserka Perman.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. U 20. stoljeću položaj žena korak po korak poboljšavao se je s promjenama ustava nacionalnih država, kao i brojnim deklaracijama na međunarodnom nivou, a kao posljedica toga je bolji pristup obrazovanju, bolja zdravstvena skrb i politička participacija. U prkos tomu zaštita prava žena ni u kom slučaju još nije u potpunosti osigurana i mnogim državama, a među njima se nalazi nažalost i Hrvatska. Hrvatskim Ustavom među najviše vrednote ustavnog poretka uvrštena je ravnopravnost spolova, čime je iskazana politička volja da se i Republika Hrvatska svrsta među sve one demokratske države koje svoj poredak grade uz puno priznanje i promicanje ravnopravnosti žena i muškaraca kao i neizostavnog preduvjeta za održivi razvoj. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova na žalost pokazuje, a dokazuju to i brojni opisani stvarni slučajevi i različita istraživanja, da žene u Hrvatskoj nisu ni približno ravnopravne. Posebno zabrinjavajućim smatram porast pritužbi na nasilje u obitelji gdje su naravno žrtve žene ili mi je možda promaknuo slučaj gdje je žrtva nasilja bio suprug. Na žalost stanje u obiteljima je odraz lošeg stanja u društvu. Ono što zaista zabrinjava su propusti u radu policije i centara za socijalnu skrb, odnosno njihova neadekvatna reakcija u slučajevima gdje su žrtve zatražile njihovu pomoć. Nameće se pitanje zašto se uvijek moralo čekati ono najgore da bi se uopće reagiralo. Nedavni tragični slučajevi čije smo ishode imali prilike pratiti u medijima pokazali su da su nadležne institucije zakazale. Dan nakon što se obratila policiji za pomoć zbog straha da je prati bivši dečko, mlada djevojka ubijena je gotovo u središtu Zagreba. Svima je naravno iskreno žao što se to dogodilo, ali kao da smo već navikli na takve događaje pa gotovo svakodnevno možemo o sličnima čitati u novinama. I umjesto da stanemo na kraj takvom ponašanju i događanjima, mi i dalje zatvaramo oči. Dapače nama nasilje u obitelji ne predstavlja ni prepreku za kandidiranje na istaknute položaje u društvu. Primjerice kandidat za dekana Fakulteta prometnih znanosti koji je u novinama objasnio da se radilo o običnom naguravanju u kuhinji kad se spominjao slučaj nasilja u obitelji. Da ne spominjem i čitav niz od prije poznatih slučajeva javnih osoba koje su povezani sa slučajevima obiteljskog nasilja. Stanje je krajnje kritično i potrebno je osigurati efikasan i multidisciplinaran pristup kako bi nadležne institucije adekvatno reagirale u situacijama kada žrtve obiteljskog nasilja potraže njihovu pomoć i zaštitu kako ova izvješća i sama institucija pravobraniteljstva za ravnopravnost spolova ne bi sami sebi bili svrha. Tu ponajprije mislim na policiju i centre za socijalnu skrb da se ne ponovi slučaj koji navodi pravobraniteljica u izvješću, u opisu konkretnog slučaja kad se žrtva obiteljskog nasilja obratila za pomoć policiji i centru za socijalnu skrb, a dva centra nikako se nisu mogli dogovoriti u čijoj je nadležnosti žrtva s obzirom na prijavljeno prebivalište. Uz mjere za poboljšanje rada policije i centara za socijalnu skrb u ovakvim slučajevima potrebno je senzibiliziranje stavova društva prema nasilju nad ženama putem medija te oštrije kazne za nasilnike koji će biti jasna poruka potencijalnim nasilnicima da naše društvo ne tolerira takva ponašanja. Nisam uvjerena da će pooštravanje kazni za kaznena djela kojima se ugrožava ravnopravnost spolova, a koje se prije svega odnose na nasilje u obitelji, silovanje, diskriminaciju i sl. predviđene najnovijim izmjenama Kaznenog zakona doista i smanjiti broj kaznenih djela nasilja nad ženama. Sljedeće područje gdje se prava žena sve više krše je područje zapošljavanja i rada. Ne samo da ih prilikom zapošljavanja obavezno pitaju planiraju li u skorije vrijeme trudnoću, već u slučaju iste zaposlene žene imaju velike šanse da izgube posao, a sve u okvirima zakona. Naime kako je danas veliki broj zaposlenih na ugovoru o radu na određeno vrijeme, žene su u ovom slučaju posebno ugrožene jer u slučaju trudnoće istekom ugovora redovno gube posao. Trudnoća je razdoblje kad je žena posebno osjetljiva i zadnje što joj treba je otkaz. I tu ne mislim samo na pogoršanje financijskih mogućnosti dotične obitelji već i na konkretnu opasnost po zdravlje trudnice. Sve je više ovakvih slučajeva gdje se žene čak obraćaju za pomoć i medijima nadajući se da im to može pomoći da se vrate na posao ili da bar na neki način upozore na nepravdu koja im je učinjena. U izvještaju pravobraniteljice opisan je sličan slučaj gdje je trudnici tijekom korištenja bolovanja radni odnos po isteku zadnjeg ugovora o radu nije produžen, jer je radnica bila na bolovanju zbog komplikacija u trudnoći. To se dogodilo nakon što joj je ugovor o radu produživan 20-tak puta u pravilu sklopljen na jedan ili tri mjeseca i tu priča završava. Pravobraniteljica je poslodavcu uputila određene preporuke, a koliko će to koristiti mladoj trudnici, odnosno sada već sigurno majci, možemo zaključiti sami. Država se tu još jednom pokazala slabim zaštitnikom slabijeg, u ovom slučaju trudnice pred poslodavcem. Tu bih još napomenula i rezultate lokalnih izbora u prošloj godini gdje nisu zamijećeni pomaci u odnosu na političku participaciju žena. Smatram da je važno ponoviti neke podatke koje smo već čuli u današnjoj raspravi. Naime izvješće ukazuje na mali broj izabranih žena na lokalnim izborima, svega nešto manje od 11% a prema popisu stanovništva u Republici Hrvatskoj ima gotovo 52% žena. Ovi podaci teško se mogu tumačiti time da su žene prirodno manje sposobne od muškaraca, ali su jasna poruka onima koji sastavljaju kandidacijske liste da obrate više pažnje na popis stanovništva jer i žene imaju pravo biti zastupljene na jednak način kao i muškarci, a više žena u politici znači i njihovu bolju zaštitu. Ja se pridružujem svima onima koji će podržati ovo izvješće, ali i podržavam inicijativu da se što prije dovrši istraga i razriješe odnosi među zaposlenima u uredu a vezano za optužbe o omalovažavanju i mobingu kako bi ova važna institucija zadržala vjeru u dostojnost i dignitet. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Antešić.
Hvala lijepa. Evo slažem se sa većinom teza koje je iznijela uvažena kolegica Sobol, međutim … … [[Upadica se ne čuje.]] Perman. Međutim, polemizirao bih s njom u jednoj tezi, a to je kako je iznijela da žene u našem društvu nisu potpuno ravnopravne. Ako govorimo o drugim političkim strankama, mislim da ta teza stoji, međutim ne bih se složio što se tiče SDP-a jer je bjelodano jasno, evo sada iz ovoga primjera, da mi u SDP-u itekako vodimo računa o ravnopravnosti spolova.
Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo složila bih se s kolegom vezano za relacije i odnose u omjeru žena i muškaraca u SDP-u, no na žalost SDP nije cijela Republika Hrvatska, a ja sam u svojoj raspravi govorila uopće o stanju u Republici Hrvatskoj pa isto tako i o drugim strankama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ljubica Brdarić.
… [[Govornik naknadno uključen.]] A jesam? Dobro. Kao što znate, imamo Zakon o ravnopravnosti spolova. Ravnopravnost spolova je ustavna kategorija, imamo Vladin ured za ravnopravnost spolova, pravobraniteljici i saborski Odbor za ravnopravnost spolova. Ali da li imamo pravno uređeno društvo visoke demokracije u kojem egzistira ravnopravnost spolova. Naravno da nemamo. Nažalost, nećemo ga dugo ni imati jer problem o kojem govorimo seže daleko u prošlost i mogao bi se ukratko svesti na to da smo mi još uvijek tradicionalno društvo. Problem o kojem govorimo nemoguće je očekivati da riješi samo pravobraniteljica i njen Ured nego svi mi, nadležne institucije, a kreće iz obitelji. Od priče da li kupujete plave ili ružičaste benkice, da li vam se rodio sinčuga ili ste dobili dite. Pa preko vrtića u kojem se djevojčice igraju barbikama, dječaci puškama i kamiončićima, preko osnovne škole, srednje i fakulteta gdje imamo udžbenike koji vrve stereotipima, koji ne prate život koji se ipak razvija i mijenja, sporije nego što bismo voljeli, ali srećom ipak se mijenja. Pa odgovor onima koji postavljaju pitanje da li nam je nužna pravobraniteljica za ravnopravnost spolova i njezin Ured ja moram jasno i glasno reći, svakako da da. Jer problem o kojem govorimo neće nažalost brzo biti riješen. To je proces koji će se razvijati sporo ili mukotrpno, ali je najvažnije da smo se mi s tim problemom suočili. Kao što je vidljivo iz izvješća najviše pritužbi je iz sfere zapošljavanja i rada. Udjel žena kao što smo čuli među nezaposlenima iznosi skoro 60%. Udjel u broju onih koji primaju zakonom zajamčene najniže plaće je 77%, ako radite isti posao kao vaš muški kolega može vam se dogoditi da vam plaća bude i do 20% manja, ako imate naravno sreću da radite. Ako ste mlada žena, želite se zaposliti morate biti spremna da će vas pitati o vašem bračnom statusu, želite li kada i koliko djece imati, što se od vašeg muškog kolege ne očekuje da odgovori. Jer muškarac koji se odluči zasnovati obitelj time dokazuje svoju stabilnost, zrelost i produktivnost u društvu, a žena koja želi to isto, činjenicom da će dobiti dijete zapravo postaje teret. Jer je ona ona koja će roditi, odgajati dijete i skrbiti o njemu kada je bolesno. Znači, kada ste slabi zaštite u pravoj mjeri nema. … [[Govornik se ne razumije.]] sa tog svoga posla na koji ste teško dobili, na kojem niste baš najbolje plaćeni, a može vam se dogoditi da budete i spolno ili na neki drugi način uznemiravani i idete u svoje gnijezdo, u svoja 4 zida, u svoju kućicu u cvijeću. A tamo jednoga dana ustanovite da onaj kojeg ste smatrali svojim princem i odlučili s njime zasnovati obitelj nije više to nego se pretvorio u putu, u nešto što bi se moglo nazvati Mr. Jack ili Dr. Hyde. Jednog dana počne da vas bije. Ni sami baš niste sigurni zašto, ali eto. Kolegica se smije, ali mi smo društvo … … [[Govornik se ne razumije.]] Da. Ovo je društvo u kojem egzistira izreka "svaki dan treba izudarati ženu bar jednom, a ona će se sasvim sigurno sjetiti zašto". I, kolegice i kolege, ako mislite da biju primitivci, nije točno. Biju fizikalci, ali biju i sveučilištarci. Neki i ubijaju, nažalost. Dakle, mi bismo morali iz obitelji preko vrtića, škole, faksa i društva u cjelini poslati poruku da je nasilje kao takvo u bilo kakvom obliku neprihvatljivo. A ono može biti vrlo suptilno, ne mora biti samo tjelesno, može biti verbalno, emocionalno, ali je jednako tako mučno i nepodnošljivo. U cijeloj toj priči mene raduje samo jedna stvar. Što se o tim problemima počinje jasno, glasno govoriti i slati poruka da to ipak dalje neće moći tako. I zbog nas i zbog naše djece koja zapravo više gledaju ono što radimo, a ne što govorimo. Jer su nas pročitali i imaju pravo. Nije važno ono što ćemo reći, za što ćemo se deklarativno zalagati nego način kako ćemo to što govorimo oživjeti. Ukoliko smo u neskladu sa tim djeca će činiti ono što mi činimo, a ne što govorimo. I djeca su nažalost u ovom društvu nezaštićena jer postoje neodgovorni roditelji. I neću reći da su to samo muškarci jer postoje i neodgovorne žene. I zato mislim da je jako važno da se odredi u slučaju kad se obitelj raspadne i kad nastanu svi problemi koji iz toga proizlaze, da se zaista utvrdi što je za djecu najbolje. Jer bez obzira što sam žena, što smatram da je majčinstvo izuzetno važno, isto tako sam sigurna da postoje očevi koji bi jednako tako dobro odgajali svoju djecu, a po neki put možda čak i bolje. I zato svaki slučaj ponaosob treba najozbiljnije razmotriti. Htjela bih se osvrnuti i na ove priče o udjelu žena u političkom životu. Da li je to potrebno ili nije. Ja sam mislila da je to priča koju smo odavno svi apsolvirali, jer ako polovinu populacije čine žene, a kod nas to čine, bilo bi logično i prirodno da se to održava i na politički i gospodarski i svaki drugi vid života. Ovdje kod nas to nije slučaj. I neće se ni dogoditi dok one čuvene ženske kvote o kojima smo razgovarali ne postanu obavezne. A zašto bi to bilo dobro reći ću vam sad. Da bi se bilo što zaista promijenilo za žene, žene bi kao prvo morale biti solidarne, same među sobom. Neovisno o političkoj opciji kojoj pripadaju, o idejama koje zastupaju, solidarne na rodnoj osnovi. Jedna drugoj pomoć i potpora onda kada je to potrebno, što ne isključuje naše političke i svake druge razlike, ali postoji neki minimum koji od nas svih zahtijeva krajnji napor. Jer da bi se nešto moglo promijeniti mora biti dovoljan broj ruku ovdje, u ovoj sabornici, a i na lokalnim razinama. Tamo gdje se odlučuje. Inače će sve ostati na razini priče. I trebalo bi, moglo bi. Mi smo imali u susjedstvu jednog starog čovjeka koji je umro u 80-tima, bio besposlen, išao iz kuće u kuću i što god ste vi negdje uradili on je došao i govorio kako to nije dobro i treba si, moga si. Tako smo ga i zvali kad ga nema. Znači trebalo bi uraditi ovo, trebalo bi uraditi ono, ali ne čini se ništa. To mi sebi možemo dozvoliti kad pijemo kavu u neformalnim razgovorima, ali u ovom Domu ne, ali za činjenicu da ovdje nema dovoljno žena ja ne krivim toliko muškarce ili bar jednako toliko i muškarce i žene, jer žene ne mogu očekivati da njihove probleme rješava netko drugi, ne mogu živjeti tražeći tutora i čarobni štapić. Svaka od nas, svaka žena mora učiniti najviše što može za sebe, za svoju djecu, svoje kćeri i sinove, za one koji dolaze jer sve ono što mi odradimo danas neće morati naša djeca sutra, a kada se to dogodi mi ćemo živjeti sasvim sigurno u puno boljem društvu nego što imamo danas mada ja u potpunoj ravnopravnosti spolova apsolutnoj slobodi i demokraciji ne vjerujem da će svjedočiti bilo tko od nas jer sumnjam da je to na ovom planetu moguće. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospođa Ivana Sučec- Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nisam mogla izdržati jer danima već slušam raspravu o ovom izvješću o kojem sam raspravljala na dva odbora i nisam htjela uzimati raspravu ovdje, ali najmanje je ovo bila kolegice Brdarić rasprava o ovom izvješću. Dakle, ovo je bio jedan set da tako kažem svjetonazora i set problema koje ste toliko uopćili da uopće ne stoji, dakle ja ne mogu prihvatiti da na osnovu pojedinačnih slučajeva koje imaju ime i prezime ili određenih pojava generaliziramo i govorimo o društvu u Hrvatskoj da je zaostalo, zatucano, ovakvo ili onakvo. Dakle, ja tvrdim odgovorno da je hrvatsko društvo sasma moderno društvo koje je srećom imalo tu ili ima još sreću sačuvati određene tradicijske vrijednosti koje su se pokazale dobrim i to su opće prihvaćene ljudske vrijednosti svud u svijetu. Dakle, ne vidim da bi netko trebao biti manje ili više zatucan ako se ponaša u skladu sa onim što se zove opće načelo dobrog življenja i ne mogu dakle prihvatiti da se na osnovu pojedinačnih loših iskustava govore ili pojedinačnih … [[Govornik se ne razumije.]] pa sama riječ koju ste izrekli u dijalektu govori da se radi o određenom lokalitetu Hrvatske države, dakle da se svi u hrvatskoj državi ponašamo diskriminacijski i prema novorođenoj djeci i prema spolu općenito. Dakle, ja smatram da je ovo Izvješće izvrstan skup podataka koji ukazuje na određene pojave, koje imaju ponavljam ime i prezime i mjesto gdje se rješavaju, a neću dozvoliti i ne mogu dozvoliti dakle ni kao žena koja se slažem dakle da imamo određenih problema, da poopćavamo i katastrofiramo stanje u hrvatskom društvu i da još pripisujemo dakle da je tu namjera politike i nekakva valjda urotnička organizacija koja podupire mlaćenje žena u porodici. Dakle, ja kao žena odlučno stajem protiv toga. Jest da se događaju stvari koje su i dijelom posttraumatski stresovi što ne opravdava nečije nasilje, ali je na neki način moguće razumjeti možda okolnosti koje dovode do određenih pojačanih agresivnih pojava, ali to ni u kom slučaju nije niti na crti onoga što propovijeda bilo tko od vjera kojima mi jesmo ovdje niti propovijeda bilo koja politika, pa na kraju niti najmanje vladajuća politika koja u svako područje donijela planove i programe da se te pojave spriječe. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospođa Brdarić. Izvolite.
Pa kolegice ja moram reći da ne smatram svojom manom što sve gledam kroz osobu ime i prezime, a ne kao broj i statistiku. Ja mislim da ljudi bi morali zaista biti prije svega jer čak da ovih slučajeva o kojima govorimo zaista ima malo bili bi strašniji. Ja sam zato i upotrijebila onaj izraz koji ste vi uočili, a rekli ste i to je točno da je iz ovog Izvješća vidljivo da ti problemi postoje i to činjenica jest i gurali vi glavu u pijesak ili ne, govorila ja ovo ili ono to niti za dlaku neće promijeniti stvarno stanje. Ja nisam rekla da bilo tko od ovdje nazočnih podržava takvo što i želi takvo stanje. Nikad mi to ne bi palo na pamet jer bi to značilo da ovdje ima i bolesnih ljudi. Ja to ne mislim. Ali da neke stvari postoje, postoje, da ih ima jako puno, ima, da se o njima sve više govori, govori i istina je i to sam pohvalila činjenica jest da ih na žalost ima daleko više nego što je vidljivo iz ovoga Izvješća i nego što vi i ja možda mislimo. Ja nisam zbog toga sretna. Imam tri kćeri i ne bih htjela da se dogodi nešto slično ovim izvješćima, ali to se neće riješiti ni spriječiti ako mi budemo govorili da je stanje zapravo dobro, a da u izvješću eto ima nekakvih konkretnih slučajeva koje mi ne bismo htjeli sebi uzeti kao mjerilo stanja u društvu.
Hvala lijepa. Zaključno će se obratiti predlagateljica, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova gospođa Gordana Lukač Koritnik. Izvolite.
[[Zbog najave, govornik se ne razumije.]] poštovane zastupnice, poštovani zastupnici. Ja ću nastojati kratko se osvrnuti na nekakve glavne primjedbe i ocjene u vezi izvješća koje je izvješće o radu. Prije svega možda se čini da se postavlja pitanje koja je nadležnost pravobraniteljice za ravnopravnost spolova te se akcent stavlja na pritužbe da li ih je puno, da li ih je malo, a ostalo da zapravo ne bi možda dolazilo u njenu nadležnost. Tako pravobraniteljica prati provođenja Zakona o ravnopravnosti spolova i svih ostalih relevantnih propisa što uključuje i međunarodne konvencije. Nema načina ili ga ja ne vidim da provjerim provođenje, a da ne prikupim podatke. Prema tome, da bi saznala kako su protekli lokalni izbori morali smo ih analizirati. Istina je da smo se mogli sjetiti nekih drugih institucija koje su to mogle obaviti, ali to nije bilo realno očekivati, a zbog brzine i zatvaranja izbornih mjesta napravili smo mi. To su podaci koji govore gdje smo i koji su baza za kompariranja na sljedećim lokalnim izborima. To su podaci koje će Republika Hrvatska koristiti kao i sve ostale podatke u odgovaranju na primjenu različitih konvencija pa i u Bruxellesu što se već i desilo ove godine, korišteni su podaci pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Prema tome, nije sve u pritužbama, ali i sa pritužbama stoji stvar tako da je skoro 100% povećan broj pritužbi. Što se tiče onoga što sam naglasila kao najveći problem, a to su žene i tržište rada ja moram upozoriti da zakon daje dobar okvir da se tu nešto promijeni a da su to posebne mjere koje zakon predviđa kao specifične pogodnosti koje se osobama određenog spola omogućuje ravnopravno sudjelovanje u javnom životu otklanjaju postojeće nejednakosti ili im se osiguravaju prava za koja su ranije bili prikraćeni. Te mjere ne može provesti pravobraniteljica ali je mislim ovo izvješće podloga da se ukaže na to gdje su te nejednakosti prisutne i šta bi se moglo učiniti i to činjenično dokumentirano. U odnosu na obiteljsko nasilje o kojem je ovdje bilo dosta riječi istina je i čvrsto stojim iza toga da su pomaci vidljivi ali broj, veličina tog nasilja ukazuje na nužnost prevencije i tu se nešto mora također ozbiljno učiniti. Drugo, skloništa nemamo i žene koje su izložene nasilju i kada se uspiju spasiti i pobjeći nemaju kuda, barem ne ravnomjerno na području Republike Hrvatske. I treće, besplatna pravna pomoć da bi mogle zaštititi svoja prava. Drugi dio primjedbi i rasprave odnosio se na medijsku prisutnost pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ja moram reći da mi prikupljamo podatke kako mediji pišu općenito o temi pa tako i o pravobraniteljici da ti podaci ukazuju da je 2005. godine to bila tema i isto tako i pravobraniteljica u svojim istupima. Mislim da nijedne godine do sada toliko se nije pisalo i govorilo o ravnopravnosti spolova. U odnosu na pitanje kako smo reagirali u slučaju prekršaja da li su išli za kazne itd. ja moram ovdje pojasniti. Zakon daje jako malo ovlasti pravobraniteljici u odnosu na to da bi mogla poduzimati represivne mjere a i onda kada je to mogla učiniti nismo učinili. To je bila svjesna odluka jer bismo morali inače zatvoriti ured i tisuće i tisuće pravnih subjekata prijavljivati prekršajno a onda zapravo ići po Hrvatskoj po prekršajnim sudovima i zastupati osnovanost prijave. Mi smo se odlučili za drugi pristup i u tisućama predmeta smo slali požurnice, telefonski zabilježavali, imamo službene zabilješke, to je jedan ogroman posao, planovi su doneseni. Odgovorno tvrdim da nije bilo aktivnosti pravobraniteljice i njezinog ureda ne bi ni deset planova u ovoj državi bilo doneseno. I ove godine se nastavlja trend donošenja planova sa istom metodom koja je s obzirom na veličinu ureda čini mi se bila prikladnije rješenje. U odnosu na kaznene prijave tamo gdje često puta se dešavalo da su ljudi za neke stvari koje se zapravo mogu jedino procesuirati privatnom tužbom misli da su u nadležnosti pravobraniteljice. To nismo radili niti ćemo raditi. Kada su u pitanju seksualne manjine tu je bilo dosta nasilja, međutim ja moram reći da su tada te udruge koje se time bave vrlo intenzivno reagirale i one su sve zapravo procesuirale podnošenjem kaznenih prijava i nije bilo nikakve potrebe da bi tu i pravobraniteljica reagirala. Ono što jesmo radili a to je jedna ovlast traženje nadzora. Mi smo u četrdeset slučajeva kada nije bilo reagirano na naše zahtjeve reagirali traženjem nadzora bilo od policije, bilo od Državnog inspektorata i tu smo mogućnost koristili. I to je nešto što se pokazalo zapravo i učinkovitim. Ovdje mi je postavljeno pitanje da li Romkinje uopće znaju tko je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Ja čvrsto vjerujem da ne znaju a ne znaju zato što su nepismene, što žive u naseljima bez struje i vode, bez televizije i upravo je ovo izvješće kao i prošlogodišnje izvješće ukazalo na potrebu da se ta populacija pogotovo ženska školuje, da ima zdravstveno osiguranje. Pratili smo podatke koje je bilo vrlo teško dobiti i nešto smo od toga prikazali da napuštaju rano školu, da imaju rane trudnoće. Prema tome, dok ne budu obrazovane teško je očekivati da će znati tko je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Osobno sam bila u njihovim naseljima, s njima razgovarala a sve romske udruge sasvim sigurno znaju tko je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. To na koncu i izvire iz mišljenja Vladinog Ureda za nacionalne manjine. I na kraju, iako mislim, čvrsto vjerujem da to ne bi trebalo biti predmet ovoga izvješća za 2005. godinu o slučaju navodnog mobinga u uredu. Ja mislim ne samo za sebe nego i za ostale dužnosnike i dužnosnice da se tih poslova ne bih trebali prihvaćati ako ne vjeruju u sustav. Sustav treba kritizirati ali je pretpostavka za obavljanje ovog posla da vjerujete u sustav. Ako ne vjerujete u sustav nego u anarhiju onda se tog posla prihvaćati ne bi ni trebali. Prema tome, ja sam polazeći od i uvažavajući pravo javnosti da zna šta se dešava u Uredu pravobraniteljice odmah prvi dan svima u roku od par sati medijima poslala priopćenje za javnost. Kada je počeo postupak pred odborom odnosno Pododborom za ljudska prava prvo sam tražila čini mi se da je to logično da mi se daju argumenti jer se počelo raspravljati o predstavci koja nije imala nijednu činjenicu. Kada sam dobila predstavku poštujući sustav očitovala sam se vrlo opširno na navode predstavke i priložila odgovarajuću dokumentaciju. Predstavku koju ste dobili dobili ste ali ne i moje očitovanje iz kojega bi se nešto ja mislim dalo zaključiti svaki objektivni promatrač. Vjerujući u sustav i dalje što god se bude dešavalo mislim da se treba kroz sustav i rješavati, jer ako ne vjerujemo u sustavu znači da vjerujemo u zakon linča. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu.
Sljedeće glasovanje. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2005. godini. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2005. godinu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 82 za, 5 suzdržanih i jednim protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na točku dnevnog reda - Godišnje izvješće o radu Vijeća za poštanske usluge za 2005. godinu Sukladno članku 28. Zakona o pošti Vijeće za poštanske usluge dostavilo je navedeno izvješće. Materijal ste primili poštom. Raspravu je proveo Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je dostavila mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Predstavnik predlagatelja gospođa Terezija Benčić, predsjednika Vijeća za poštanske usluge. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pozdravljam sve nazočne i budući da je ovo prvo izvješće ukratko ću vam, Vijeća za poštanske usluge kao i vrlo mladog zapravo regulatornog tijela, prvi puta se ovdje pojavljujem pred vama pa ću onda ukratko i predstaviti ovo Vijeće i u kratkim crtama nešto reći o izvješću iako ste ga vjerojatno svi imali prilike pročitati. Vijeće za poštanske usluge osnovano je temeljem Zakona o pošti iz 2003. godine kao samostalno i neovisno regulatorno tijelo s javnim ovlastima za područje poštanske djelatnosti u Republici Hrvatskoj. Vijeće se sastoji od 5 članova koje imenuje Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske na vrijeme od 5 godina. Članovi Vijeća imenovani su u srpnju 2004. godine. Znači od 5 članova jedino je predsjednica zaposlenik Vijeća odnosno poslove Vijeća obavlja profesionalno. Vijeće za poštanske usluge kao regulatorno tijelo na tržištu poštanskih i kurirskih usluga osnovano je sa ciljem reguliranja poštanskog prometa kako bi univerzalne poštanske usluge bile dostupne svim građanima Republike Hrvatske pod istim uvjetima kao i radi osiguranja ravnopravnih uvjeta za natjecanje svih davatelja poštanskih i kurirskih usluga te zaštite interesa korisnika poštanskih i kurirskih usluga. Zakonom o pošti dani su poslovi Vijeća i oni se obavljaju na temelju javne ovlasti i ... [[Govornica se ne razumije.]] a ima, a dani su i ostali poslovi koji su propisani zakonom. Temeljem javne ovlasti Vijeće obavlja sljedeće poslove: izdaje dozvole za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga i donosi rješenja o prestanku valjanosti dozvole te zaprima prijave za obavljanje ostalih poštanskih i kurirskih usluga. Donosi rješenje kojim utvrđuje iznos sredstava iz Državnog proračuna Republike Hrvatske za podmirenje gubitaka na rezerviranim i univerzalnim poštanskim uslugama javnog operatora. Kada prihodi od rezerviranih i univerzalnih poštanskih usluga javnog operatora ne pokrivaju njihove troškove, a troškovi se ne mogu podmiriti iz dobiti javnog operatora. Određuje način razdvajanja poslovnih aktivnosti javnog operatora u pogledu njihova obračuna kako bi se osiguralo računovodstveno vođenje rezerviranih poštanskih usluga za svaku uslugu odvojeno od nerezerviranih poštanskih usluga, a u okviru nerezerviranih poštanskih usluga, računovodstveno vođenje univerzalnih poštanskih usluga odvojeno od poštanskih usluga koje nisu univerzalne i kurirskih usluga. Rješava sporove javnog operatora i drugih davatelja univerzalnih poštanskih usluga u vezi davanjem pristupa javnoj poštanskoj mreži. Određuje cijene rezerviranih poštanskih usluga na prijedlog javnog operatora. Što se tiče obavljanja drugih poslova propisanih zakonom Vijeće prati primjenu cijena poštanskih i kurirskih usluga i predlaže nadležnom tijelu državne uprave poduzimanje zakonskih mjera u slučaju kada davatelj poštanskih i kurirskih usluga donosi ili primjenjuje cijene suprotne odredbama Zakona o pošti. Daje suglasnost na opće uvjete davatelja poštanskih i kurirskih usluga. Daje suglasnost na opći akt javnog operatora kojim se uređuju uvjeti i cijena pristupa javnoj i poštanskoj mreži. Prati razvoj poštanske djelatnosti i tržišta poštanskih i kurirskih usluga i poduzima potrebne mjere za osiguranje ravnopravnog i djelotvornog tržišnog natjecanja na tržištu poštanskih i kurirskih usluga. Osigurava korisnicima usluga pravo na univerzalne poštanske usluge pod ravnopravnim i pristupačnim uvjetima. Obavlja stručni nadzor koji se odnosi na nadzor glede vrste, opsega i kakvoće obavljanja poštanskih i kurirskih usluga. Surađuje s međunarodnim poštanskim organizacijama i institucijama te sudjeluje u radu njihovih stručnih tijela i radnih skupina. Surađuje s inozemnim regulatornim tijelima za poštu. Podnosi izvješće Hrvatskom saboru i Vladi Republike Hrvatske o svom radu. Uz prethodnu suglasnost Vlade Republike Hrvatske donosi program rada, financijski plan te završni račun. Vodi upisnik davatelja poštanskih usluga prema podacima utvrđenim zakonom. Objavljuje popis davatelja poštanskih i kurirskih usluga u Narodnim novinama. Obavlja i druge poslove određene zakonom. Davatelji poštanskih i kurirskih usluga obvezni su dostavljati Vijeću svoja financijska izvješća i druge podatke u vezi s poslovanjem. Vijeće ima stručnu službu koja obavlja administrativne, stručne i tehničke poslove te poslove obavljanja tehničkih pregleda i stručnog nadzora. Okvirni broj izvršitelja određen je sistematizacijom radnih mjesta stručne službe Vijeća koja predviđa 16 zaposlenih. Ustrojstvene jedinice stručne službe predstavljaju odsjek za stručne odnosno regulatorne poslove i odsjek za ekonomske i opće poslove. Stručna služba oformljena je i započela sa radom u prvoj polovici 2005. godine nakon uređenja i opremanja poslovnog prostora. Tijekom 2005. godine zaposleno je četvero djelatnika. U 2005. godini održano je 10 sjednica Vijeća. Na sjednicama su usvojena financijska izvješća za 2004., plan prihoda i rashoda za 2005. Doneseni pravilnici i opći akti Vijeća, Odluka o prihvaćanju općih uvjeta javnog operatora Hrvatske pošte, usvojene primjedbe na Nacrt konačnog prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama zakona o pošti. Doneseno rješenje o određivanju načina razdvajanja poslovnih aktivnosti javnog operatora u pogledu njihovog obračuna kao i izmjene i dopune općih akata Vijeća kojima su opći akti usklađeni sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o pošti. Usvojen je također rebalans plana za 2005. godinu i dana je prethodna suglasnost na opće uvjete javnog operatora Hrvatska pošta. Tijekom 2005. godine ostvarena je suradnja s institucijama koje su uključene u djelovanje poštanskog sustava na nacionalnoj, europskoj i svjetskoj razini. Na nacionalnoj razini Vijeće je surađivalo sa Ministarstvom mora, turizma, prometa i razvitka, Ministarstvom vanjskih poslova i europskih integracija, Hrvatskim zavodom za norme, Državnim zavodom za statistiku te Fakultetom prometnih znanosti. Na europskoj razini Vijeće je surađivalo sa Europskim udruženjem poštanskih regulatora, Općom upravom za unutarnje tržište Europske komisije i delegacijom Europske komisije u Republici Hrvatskoj, Udruženjem europskih javnih poštanskih operatora, Međunarodnim poštanskim udruženjem. Udruženjem europskih davatelja ekspresnih usluga i drugim udruženjima koje okupljaju davatelje ekspresnih i kurirskih usluga kao i drugim institucijama i udruženjima. Suradnja s Europskim udruženjem poštanskih regulatora ostvarena je kroz sudjelovanje u radu radnih skupina Udruženja regulatora Europe i to Radne skupina za ekonomska pitanja, Radne skupine za nadzor i prikupljanje podataka, Radne skupine za regulatorna pitanja i skupine dobre regulatorne prakse. Radna skupina za nadzor i prikupljanje podataka ima dvije skupine: za statistiku i primjenu CEN-ovih normi u kojima se pripremaju stručni materijali za sjednice Udruženja europskih regulatora radi prihvaćanja svih članica na razini Europske unije. Isto tako i Radna skupina za ekonomska pitanja ima dvije podskupine: za računovodstvo i raspodjelu terminalnih troškova sa svrhom stručnog mišljenja i prijedloga rješenja za vođenje terminalnih troškova, modela razdvajanja troškova javnih operatora, poštanskih središta i drugih aktualnih ekonomskih pitanja. Zaposlenici Vijeća sudjelovali su u radu navedenih skupina kao i davanju odgovora na različite upitnike ekonomske prirode koji se tiču poštanskog sustava Republike Hrvatske. U Radnoj skupini za regulatorna pitanja su podskupine za aktualna pitanja nacionalnih regulatornih tijela i za rješavanje aktualnih pitanja. Razmjene poštanskih pošiljaka između zemalja članica Europske unije i drugih europskih zemalja. Vijeće je surađivalo sa predstavnicima Europske komisije osobito predstavnicima opće uprave za unutarnje tržište i Europske komisije zaduženima za poštanski sektor i pružanje poštanskih usluga u pogledu projekta prikupljanja statističkih podataka tržišta i poštanskih usluga i drugih pitanja poštanskog sektora. Ostane suradnja sa delegacijom Europske komisije u Republici Hrvatskoj u pogledu pripreme i izrade projekta jačanja nacionalnog regulatornog tijela iz sredstava CARDS 2004. godine. Suradnja na svjetskoj razini tijekom 2005. godine ostvarena je kroz suradnju sa Svjetskom poštanskom unijom. Posebno sa savjetodavnom komisijom i Međunarodnim uredom Svjetske poštanske unije glede razmjene podataka koje prikupljaju regulatorna tijela, uvođenja standardiziranih normi u poštanski sustav, sustav troška poštanskog prometa i drugih aktualnih pitanja koja se odnose na poštansku regulativu. Tijekom 2005. godine predstavnici Vijeća susreli su se dva puta sa generalnim direktorom Međunarodnog ureda Svjetske poštanske unije koji je posjetio našu zemlji i izrazi želju za taj susret. Kroz razgovor moglo se zaključiti da je dobro shvatio našu situaciju u poštanskom sektoru i rekao da posao liberalizacije nije lagan i da idemo korak po korak k ostvarivanju zacrtanih ciljeva. Vijeće je sudjelovalo također u postupku pregovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji članstvom o radnoj skupini za poglavlje u kojem se nalaze pružanje poštanskih i kurirskih usluga. Za obavljanje poštanskih usluga koje nisu univerzalni kurirskih osoba pravne osoba mora podnijeti prijavu Vijeću za poštanske usluge. Na dan 31. prosinca 2005. godine u Republici Hrvatskoj bilo je ukupno 15 prijavljenih davatelja poštanskih usluga koji nisu univerzalne usluge i kurirskih usluga od čega ih je Vijeće zaprimilo tijekom 2005. godine, a preostalih 8 zaprimljeno je tijekom 2004. godine. Djelomično je zaprimilo Ministarstvo mora, prometa i turizma jer je ono dok nije osnovano Vijeće obavljalo tu dužnost, a djelomično Vijeće. Tijekom 2006. godine još smo zaprimili 3 prijave, pa ukupan broj prijavljenih davatelja poštanskih usluga koji nisu univerzalni kurirskih usluga u Republici Hrvatskoj iznosi 18. Obzirom na vrstu usluga koje pružaju svi prijavljeni davatelji prijavljeni za obavljanje kurirskih usluga od čega ih je 10 prijavljeno samo za obavljanje kurirskih usluga, dva za obavljanje kurirskih usluga i usluga prijema prijevoza te uručenja tiska kojeg šalju nakladnici, te 6 za obavljanje kurirskih usluga i usluga razmjene dokumenata. Obzirom na područje na kojem obavljaju usluge 6 davatelja prijavljeno je za obavljanje usluga na području Hrvatske i u međunarodnom prometu. 9 davatelja prijavljeno je za obavljanje usluga samo u Republici Hrvatskoj, 2 samo za obavljanje usluga u međunarodnom prometu, dok je jedan davatelj prijavljen za obavljanje usluga na određenom području Republike Hrvatske. Popis svih davatelja poštanskih i kurirskih usluga Vijeće objavljuje u "Narodnim novinama" i na svojoj Internet stranici www.vpu.hr. Vijeće za poštanske usluge financira se isključivo iz proračuna Republike Hrvatske. U 2005. godini sredstva su iznosila milijun i 975 tisuća kuna. Od toga je utrošeno 75,6% za redovno poslovanje i tekuće izdatke, a 24,4% za investicijske nabave. Od ukupnog iznosa proračuna koje je Vijeće dobilo gotovo 50% zapravo obuhvaća plaće i naknade članova Vijeća. Evo ja bih se zahvalila na pažnji. Toliko. Ne bih vas htjela više opterećivati. Uglavnom, kažem, kao relativno mlado regulatorno tijelo dosta se bavilo naravno u početku samim sobom jer je trebalo ustrojit ga, početi od nule, što nije ni malo lagan posao. I trebalo je sve naći ljude, sad još uvijek smo u fazi i zapošljavanja ali to se čini toliko koliko nam sredstva proračunska omogućavaju. Ja se zahvaljujem.
Hvala. Da li želi izvjestitelj odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi je klub HDZ-a, gospodin Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice, kolegice i kolege. Evo i ja naglašavam kako je Vijeće za poštanske usluge kao samostalno i neovisno regulatorno tijelo s javnim ovlastima za područje poštanske djelatnosti osnovano temeljem Zakona o pošti iz 2003. ali su njegovi članovi imenovani tek u srpnju 2004., a stručna služba je počela sa radom u travnju 2005. A pred nama je izvješće za 2005. Vraćam se da je stručna služba tek u travnju 2005. formirana djelomično. Dakle, i zato je ovo izvješće zapravo više izvješće o ustrojavanju i ovlastima, nego o godišnjem radu. I smatramo da je ovo jedno prvo, i moglo bi se reći necjelovito izvješće, pa klub HDZ-a uzima to u obzir, a smatramo da je tako iz opravdanih razloga. Znamo da je osnovna funkcija Vijeća, a nakon liberalizacije poštanski, kurirskih usluga reguliranje funkcioniranja poštanskog prometa. A da bi to mogli obavljati morali su prije formirati stručnu službu, donijeti odgovarajuće akte, statut, poslovnik, nekoliko pravilnika itd. Zanimljivo je da Vijeće osim Hrvatske pošte nije zaprimilo niti jedan zahtjev za obavljanje univerzalnih poštanskih usluga. Zašto? Zato što davatelja univerzalnih poštanskih usluga to obvezuje da pod jednakim uvjetima obavlja poštansku uslugu na cjelokupnom hrvatskom teritoriju. I time se zapravo pokazuje da smo ne tako davno ispravno postupili kada smo Hrvatskoj pošti ostavili rezerviranu uslugu, ali je i obvezali na univerzalnu uslugu. U protivnom bi svi pokrili velike gradove, a do malih mjesta pošta ne bi ni stizala. Dokaz? Pa svih 18 prijavljenih, tijekom 2004. 8, 2005. 7 i 3 u 2006. prijavili su se za neuniverzalne i prvenstveno kurirske usluge. Iz izvješća je vidljivo da Vijeće surađuje sa domaćim i međunarodnim subjektima iz resora poštanskih i kurirskih usluga, kao i da sudjeluje na raznim seminarima s ciljem usavršavanja svojih djelatnika, kao što su i putem svoje internetske stranice sve dostupniji javnosti. To ocjenjujemo dobrim i korisnim potezima. Uzimajući sve ove okolnosti u obzir, klub HDZ-a će podržati ovo izvješće s uvjerenjem da ćemo prave, dobre posljedice liberalizacije tržišta poštanskih i kurirskih usluga osjetiti ove i idućih godina. Stoga Vijeću želimo sve više posla kako bi ove usluge bile građanima što bolje, dostupnije i jeftinije. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Prvi je gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, evo gospođo predsjednice Benčić, u pisanom izvješću prije svega pohvaliti preglednost i detaljan sadržaj što oglašava praćenje rada vijeća. Kamo sreće da su i ostala izvješća ovako lijepo, sa lijepim sadržajem naprijed, pa bi onda i mi lako pratili. Čuli smo već da su članovi vijeća imenovani u srpnju 2004. pa je zapravo 2005. godina prva cjelovita godina za koju se uopće podnosi izvješće i treba istaći evo da su i prvi djelatnici tek u travnju 2005. godine zaposleni, dakle ipak je to kao što smo malo prije čuli, novo vijeće. Hrvatska je preuzela obvezu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa propisima Europske unije u području pružanja poštanskih usluga i normalno da se pojavila potreba za uspostavom regulatornog tijela zbog bržeg otvaranja tržišta poštanskih usluga. Čuli smo također da je obavljanje stručnog nadzora u pogledu vrste, opsega i kakvoće obavljanja poštanskih i kurirskih usluga u nadležnosti vijeća. U uvodu se ističe da vijeće mora osigurati jednaku dostupnost univerzalnih poštanskih usluga svim građanima kao i ravnopravne uvjete za natjecanje svih davatelja poštanskih i kurirskih usluga. Treba napomenuti da je i dalje jedini davatelj univerzalnih poštanskih usluga Hrvatska pošta, a broj davatelja čuli smo također da ih je već 18. Interesantno je da su svi prijavljeni za obavljanje kurirskih usluga, a kod kojih 8 evo pružaju i neke druge usluge. Vjerujem da će svi oni uskladiti opće uvjete sa zakonom i pravilnikom koji su zapravo izmijenjeni i dopunjeni tijekom 2005. godine. U praksi je sigurno najmanje profitabilna upravo Hrvatska pošta jer pokriva, jedina pokriva cijelo područje Hrvatske. Za razliku od nacionalnog operatera ostali davatelji kurirskih usluga orijentirali su se na gusto naseljena područja Hrvatske gdje su troškovi dostave bitno manji. Problem nastaje ako vas kurir ne nađe doma, jer na obavijesti piše da po preporuku pošiljke, preporučenu pošiljku dođete u drugi grad. Osobno ni jedanput nisam otišao po takovu pošiljku pa ni neznam što se dalje događa s tim pošiljkama, jer druge obavijesti više nema. Mislim da bi izvješće trebalo sadržavati i detaljan opis obavljenih stručnih nadzora i da li je i do koje mjere uključen poštanski inspektor. Djelatnici kuriri manjih operatera često se žale da rade na ponavljanje, ponovljenim kraćim ugovorima. Spominje se i rad na crno, dakle tu smo kao spol ravnopravni, muškarci, jel' uglavnom muški su djelatnici i također neznaju što će biti sutra s njihovim radnim mjestom. Zatim sa kombiniranom isplatom plaća, nešto u gotovini, nešto preko računa pa bi bilo puno posla i za neke druge inspektore. Vjerujem da će sljedeće godine izvješće vijeća biti detaljnije, manje formalno, opširnije upravo u konkretnom radu i kakvoći obavljanja poštanskih i kurirskih usluga. Svakako treba nastaviti dobru suradnju s europskim udruženje poštanskih regulatora te educirati i stručno usavršavati djelatnike vijeća prije svega radi očekivane integracije u Europsku uniju, a sve to će sigurno pomoći kvalitetnom nadzoru sve brojnijih davatelja poštanskih usluga. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Intrid Anatičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo, kolegice i kolege. Kao što smo sada čuli iz uvodnih riječi, jedna od zadaća, jedna od glavnih zadaća Vijeća za poštanske usluge je upravo nadzor nad kvalitetom i zakonitošću poštanskih usluga. Ja mislim da je to uza sav ovaj drugi dio poslova koji su stavljeni u nadležnost rada Vijeća za poštanske usluge, ova mi se čini naročito važnom, naročito važnom za korisnike, a naročito važno za korisnike koji kako je posebno istaknuo kolega Markovinović, za rezervirane usluge, dakle gdje nema konkurencije. Ja bih se htjela osvrnuti na nešto što je porazna situacija, ali ne od sada nego od 1990. i nitko tome da stane na kraj. Tu se stvari nisu popravile, a radi se o tome, o uslugama koje pošta daje državnim tijelima, odnosno pravosuđu. Istina u Zakonu o parničnom postupku stvari su tu, u Zakonu o kaznenom postupku stvari su tu promijenjene pa se tim poslovima upravo temeljem Zakona o kaznenom postupku mogu baviti i drugi ne samo pošta, a naravno uz ovaj uvjet da je osigurala uslugu na čitavom teritoriju Republike Hrvatske, ali tome tako nije ni po Zakonu o parničnom postupku. Jedno izvješće od prijašnjeg predsjednika Općinskog suda u Zagrebu svjedoči o jednoj alarmantnoj situaciji, gdje mi u biti moramo zaista svi dobro razmisliti jer tu se troši državni novac, a mogao bi se toliko korisnije upotrijebiti. Naime jedna, gotovo jedna petina proračuna za pravosuđe troši se za poštanske usluge i to na one koje sve moraju ići preporučeno, tu su cijene velike, po nekoliko puta ide dostava neuspješna. U nekim predmetima nije rijetkost, i po deset puta. To su izravni troškovi koji su poštanski, možete misliti koji su neizravni troškovi gdje se pozovu svjedoci, stranke i tako, ali kada nije dostava uredna onda se ne može postupak naravno niti započeti, odnosno ta radnja niti provesti. Dakle o pošti, o njezinoj usluzi, o tim rezerviranim uslugama ovisi dobrim dijelom i uspješnost rada pravosuđa. To je jedan ozbiljan segment, dostava je kod nas jedan veliki problem. Mi smo se svi time posebno bavili u postupcima kako onda pojednostavniti tu dostavu, kako je učiniti efikasnijom. Naravno da ima i stranaka koje izbjegavaju, ali ponekad ili počesto i poštanski službenici u tome učestvuju. To vam je razvidno u pojedinim slučajevima koji se javljaju pred sudom, gdje su suci nemoćni u takvoj jednoj situaciji gdje stranka svjedoči, bili smo skupa, meni je uručio, on nije htio uručiti. Poštar se vratio sa neuručenom pošiljkom. Na žalost ni ova druga situacija tobože konkurentska u ovim drugim postupci, samo u ovom kaznenom postupku nije dala adekvatne rezultate što su se počeli i oni ponašati tako, dakle samo i isključivo po svojim pravilnicima, ali ne i po Zakonu o kaznenom postupku i Zakon o parničnom postupku. Postavlja se pitanje kako ide edukacija tih poštanskih službenika, dostavljača da za njih nije dovoljno samo postupanje po Zakonu o pošti i njihovim pravilima nego da se oni upravo moraju ponašati shodno odredbama Zakona o upravnom postupku i Zakona koji reguliraju postupke pred sudovima. To je jako važno, da bi se spriječile, dakle, zlouporabe, manipulacije i jednostavno, da se na takav način jedan beskompromisni i vrlo skupi način ne bi kompromitirala državna tijela. Jer drugu stranku i općenito ljude nije briga zbog čega, tko je to kriv, zašto dostava nije u redu. Dotle se moralo reagirati da dostava čak ide i preko javnog bilježnika ili da se koriste upravo i kurirske službe u samom sudu. Međutim, negdje je pošta, odnosno u najvećem broju slučajeva kod ovakvih dostava poštanska usluga je nezaobilazna. I zato je jako važno da se upravo nadzor nad kvalitetom tih usluga pojača jer tu se gube veliki, kažem velika, velika sredstva. Vidite, mi ne možemo doći do jedne apsurdne situacije, da je i ova Vlada suočena sa tim problemom. Dakle, iako se izmjenjuje Zakon o parničnom postupku koji je do te mjere pojednostavnio postupak, ali izgleda da opet problemi sa dostavom i dalje štekaju. Do jednog apsurdnog prijedloga, molim vas, koji Vlada sada predlaže i to konkretno Ministarstvo pravosuđa da će se ubuduće stranke moći informirati o postupku pred sudom. Dakle, mimoilaze i samu poštu. To je jedan, apsurdna jedna situacija, dakle, da jednostavno čovjek ne bi vjerovao da je to, eto, da je to nekome palo na pamet. Ali očito, izgleda ponovno zbog jedne neadekvatne, neadekvatnog postupanja i nekvalitetom usluga upravo u ovom segmentu. Često se vrše dostave i na način da se ostavi, dakle, ono što je za druga pismena sasvim dozvoljeno kod preporučene pošiljke, ali ne i za sudska pismena. Nedopustivo je da se ostavlja samo obavijest i da se smatra da je time stranka izvještena. Odnosno, točno postoji čitav niz odredbi o kojim se poštanski službenici, dostavljači moraju educirati. Na 10-ke ima odredbi u pojedinim postupovnicima koji govore upravo o preciznosti sudske dostave. Jesmo li ikada čuli da se sudsko pismeno prebije na vrata? A to Zakon o parničnom postupku i Zakon o kaznenom postupku predviđaju. Dakle, kao obveza, ali mi samo nailazimo na one žute obavijesti i izvješteni nije tražio. To za sud nije dostava izvršena, a pošta smatra da je time izvršila svoju obvezu i onda sud ponovo što radi? Ponovo to dostavlja jer je za njega to neuredna dostava, što tako i jeste. Dakle, da bi se izvršio jedan poziv po 10 poziva, a ne znam koliko je sada, ili 15 kuna je bila prije unazad nekoliko godina. Onda možete misliti za jednu dostavu koliko je to. A ta, svaki je takav predmet. Dakle, porazni su podaci da 1/5 ukupnog proračuna za pravosuđe, to su vam svi izdaci materijalni, tu su sva kapitalna ulaganja, tu je sve što postoji i što se financira iz tog ministarstva. Dakle, možete zamisliti koji je to ogroman iznos ide na poštu. I onda ponovo, dakle, pretačemo jedan državni novac u drugo, a nitko nije zadovoljan. I zato, molim vas, evo, da u ovom, da vodite računa posebno, na ovo možda nitko sada nije i skrenuo pozornost. Prije su predsjednici sudova posebno skretali pozornost, doduše ili preko ministarstva, pa preko Vlade, ne znam da li vam se itko izravno obraćao. Ali svakako, ovo je jedan veliki problem, ali koja prije svega, ja bih sada rekla, ne izlazi iz zlih namjera nego o needuciranosti, odnosno potrebno ih je educirati posebno glede dostave sudskih pismena i upravnih pismena kako se ove stvari ne bi događale, odnosno kako bi ti troškovi bili minimalni. To su državni troškovi. Hvala.
Hvala lijepa. Da li želi gospođa Benčić kratko se osvrnuti na kraju? Izvolite.
Ja bi se na kraju zahvalila na diskusijama jer one su svakako vrlo korisne za budući rad vijeća. Što se tiče nadzora, spomenula bih, napomenula da je nadzor Vijeću dan izmjenama i dopunama Zakona o pošti iz srpnja 2005. godine. Znači, prije toga nije nadzor bio u nadležnosti Vijeća i jasno da smo odmah pristupili organiziranju i te službe i nadzornika. I mogu reći da smo već krenuli. Dakle, u 2006. smo već krenuli u nadzor i danas se nalazi, nadzornik je na poslu. Tako da nekoliko tvrtki smo već obavili, ali nisam o tome govorila jer je to, jasno, krenulo tek u 2006. godini. Jasno da sad ovo kad slušam i znam i sama isto iz prakse, iskustva, svi mi znamo da ima dosta tih pogrešaka u obavljanju tih usluga poštanskih, ali sad, utvrditi baš sve nepravilnosti koliko ćemo moći, trebali bi imati sigurno malo veću službu nadzora nego samo jednu osobu. Jasno da ćemo raditi na tome da se ojača ta služba, a kažem opet, sve će ovisiti o sredstvima iz državnog proračuna jer ukoliko nam ne budu povećana sredstva onda nećemo moći zaposliti ljude i obavljati taj posao kako treba. Jasno da ćemo se truditi i trudimo se već i sada. Kažem, ovo je bilo, prošla godina se uglavnom, u njoj smo se povezali sa svim institucijama i tijelima od kojih imamo koristi jako puno. I jedino, mislim najviše koristi sasvim sigurno možemo imati od stranih regulatora, europskih. I tako da smo krenuli tim putem, a sad u ovoj godini ta suradnja će se još produbiti i jasno da ćemo još više raditi na svim ovim drugim problemima koji nas očekuju. Jasno, za sad je samo univerzalne usluge, kao što ste i čuli, samo Hrvatska pošta, nitko nam se nije još javio. Vidjet ćemo da li će se dogoditi u ovoj godini ili idućoj i tako da dogodine nadam se da će naše izvješće biti bogatije, iscrpnije i mislim da će vam dati, moći dati malo više podataka o samom tržištu poštanskih usluga. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Sljedeće. Godišnje izvješće o radu Vijeća za poštanske usluge za 2005. godinu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se godišnje izvješće o radu Vijeća za poštanske usluge za 2005. godinu. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 87 glasova za, 3 suzdržana, prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na - Izvješće o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu (ISAF), od 16. kolovoza 2005. do 1. ožujka 2006. godine. Sukladno točki 3. Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu Vlada Republike Hrvatske dostavila je navedeno izvješće. Materijal ste primili poštom. Raspravu je proveo Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Ministar obrane, gospodin Berislav Rončević, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Sudjelovanje pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu ISAF počelo je u veljači 2003. godine kada je upućen prvi nacionalni kontigent. Od tada pripadnici oružanih snaga Republike Hrvatske kontinuirano sudjeluju u mirovnoj misiji upućivanje do 50 pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske. Republika Hrvatska dobila je poziv povećati broj sudionika u misiji i Sabor je donio 1. srpnja 2005. odluku kojom se broj sudionika u ovoj mirovnoj misiji povećava do 150 pripadnika navedenom odlukom, dano je ovlaštenje Vladi Republike Hrvatske da utvrđuje trajanje rotacije, broj i organizacijsku strukturu pripadnika oružanih snaga za svaku rotaciju i utvrđena je obveza Vlade da svakih 6 mjeseci, odnosno po završetku kontigenta izvijesti ovaj Visoki dom o stanju misije i radu pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u ovoj mirovnoj misiji koji vam sada i podnosim. Izvješće se odnosi na zadaće i obveze pripadnica 6. kontigenta oružanih snaga koji su obavljali u mirovnoj misiji u Afganistanu svoj posao i predstavljali Republiku Hrvatsku od 16. kolovoza 2005. godine do 1. ožujka 2006. godine. 6. kontigent oružanih snaga brojio je ukupno 54 pripadnika i to vod vojne policije 42 pripadnika, dva stožerna časnika, 4 pripadnika sanitetskog tima u kapovskoj zračnoj luci, 3 pripadnica nacionalnog obavještajnog tima u stožeru ISAF-a i 3 pripadnika nacionalnog tima potpore. U kamu Verhaus smještena je većina pripadnika hrvatskog kontigenta, a 4 pripadnika kombiniranog sanitetskog tima u okviru zemalja američko-jadransko povelje zajedno sa pripadnicima oružanih snaga Albanije i Makedonije bili su u kapovskoj međunarodnoj zračnoj luci u sastavu grčke sanitetske postrojbe. Očekivalo se da će do terorističkih napada za vrijeme rada ovog kontigenta doći zbog mogućeg nezadovoljstva izbornim rezultatima što se i dogodilo 14. studenog 2005. izvršena su dva samoubilačka napada autobombama, jedan napad daljinski aktiviranom eksplozivnom napravom na snage ISAF-a te manjim pojedinačnim incidentima. Održavanje konstituirajuće sjednice i početak zasjedanja novog parlamenta tražio je poseban dodatni angažman svih kopnenih i zračnih snaga ISAF-a radi ostvarenja odgovarajuće razine sigurnosti zbog brojnih najava većih terorističkih napada kako bi se destabiliziralo i spriječilo konstituiranje Parlamenta. Dodatno povećanje nasilja blokadama pojedinih cestovnih pravaca u gradu i pogoršanje sigurnosne situacije u Kabulu zapaženo je nakon objave spornih karikatura proroka Muhameda. Istovremeno vremenske nepogode povremeno su otežavale obavljanje redovnih zadaća pripadnika misije ISAF. Pripadnici Hrvatskog … [[Govornik se ne razumije.]] tima radili su u prijamno-trijažnoj ambulanti grčke vojne bolnice pri kabulskoj zrakoplovnoj luci, a po potrebi su pružali usluge sekundarnog osiguranja razminiranja i prijevoz ozlijeđenih helikopterom. Kombiniranje i medicinski tim zemalja američko-jadranske povelje nalazi se u 24-satnoj pripravnosti za potrebe helikopterskog prijevoza ozlijeđenih. Na kraju 6-mjesečne rotacije sigurnosno stanje u Kabulu značajno se pogoršalo u odnosu na sigurnosno stanje tijekom boravka prethodnog 5. kontigenta oružanih snaga u mirovnoj misiji. Ovakvim pogoršanjem situacije još je više do izražaja došla važnost posjedovanja svih vrsta oklopnih vozila u misiji. Svi oblici napada tijekom 2005. višestruko su povećani u odnosu na 2004. što se objašnjava proširenjem misije ISAF na istok Afganistana. Troškovi 6. kontigenta naših oružanih snaga još se utvrđuju, a prelimjerno se procjenjuju na cirka 17 milijuna kuna što je u okviru planiranih proračunskih sredstava na poziciji međunarodne mirovne misije. Pripadnici oružanih snaga tijekom boravka u misiji ISAF pokazali su vrhunsku osposobljenost za izvršavanje svih zadaća koje su pred njih postavljene. U usporedbi s ostalim pripadnicima kabulske multinacionalne brigade i satnije multinacionalne vojne policije posjeduju znatno više praktičnog iskustva. Svi stožerni časnici uredno su izvršavali svoje zadaće u zapovjedništvu ISAF i kabulskoj multinacionalnoj brigadi. Pripadnici medicinskog tima dobili su ocjenu izvanredan za rad u bolnici i izvršavanje svih zadaća i suradnju s ostalim timovima i osobljem bolnice. Iako su nadređeni zapovjednici pripadnicima hrvatskog kontigenta vojne policije dali visoke ocjene mišljenje je zapovjednika 6. kontigenta oružanih snaga da bi pripadnici hrvatskog kontigenta postigli još bolje rezultate kad bi imali moderniju opremu. Ovo se posebno odnosilo na potrebu nabavljanja oklopnih vozila što vas gospodo zastupnici mogu sa zadovoljstvom izvijestiti i da je riješeno i u Kabuli je upućena posebna oprema oklopna vozila za potrebe terenskog rada pripadnika vojne policije. Pripadnici sanitetskog tima u svom su se radu koristili opremom grčke vojne bolnice. Zapažanja na terenu kao i analiza drugih država koje šalju svoje postrojbe u misiju ukazuju da bi bilo učinkovitije, a i za sudjelovanje povoljnije da rotacije traju 4 mjeseca jer bi se smanjio zamor i pad koncentracije. Rotacija od 6 mjeseci koja bi uključivala korištenje slobodnih dana bila bi složenija i znatno skuplja. Budući da je van vremena koje obuhvaća ovo izvješće upućeno dodatno kontigentu sukladno saborskoj odluci moći će pratiti dalje rad u misiji sukladno zaključku Sabora, te eventualno po potrebi i predložiti Vladi drukčije trajanje rotacije. S obzirom na iznijete činjenice u svezi sudjelovanja pripadnika 6. kontigenta oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu može se zaključiti da je i ovaj kontigent kao i svi dosadašnji dodijeljene zadaće izvršio odgovorno i profesionalno pridonoseći svojim sudjelovanju u postizanju krajnjeg cilja misije. Pojedinačni incident gubitak osobnog naoružanja je ispitan, operativno obrađen te je utvrđeno da se nije radilo o pokušaju stjecanja nepripadajuće imovinske koristi, nego se radilo o klasičnoj nepažnji koja je sankcionirana stegovnim postupkom i naknadom materijalne štete. Značajan i visoku ocjenu doprinos naših pripadnika u mirovnoj misiji u Afganistanu promiče ugled oružanih snaga Republike Hrvatske kao i međunarodni položaj Republike Hrvatske, stoga vam predlažem da ovo Izvješće usvojite. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, predsjednik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 69. sjednici održanoj 25. svibnja 2006. raspravljao je o Izvješću o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu. U uvodnom izlaganju predstavnik Vlade Republike Hrvatske prezentirao je članovima Odborima izvješće koje se odnosi na zadaće i obveze koje su obavljali pripadnici 6. kontigenta oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu u razdoblju od 16. kolovoza 2005. do 1. ožujka 2006. godine. Predstavnik Vlade navodi kako se 6. kontigent oružanih snaga Republike Hrvatske sastoji od ukupno 54 pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske te 5 civila, 2 diplomata i 3 policijska djelatnika. Nadalje ističe da su pripadnici oružanih snaga Republike Hrvatske tijekom boravka u misiji ISAF pokazali vrlo visoku osposobljenost i profesionalnost u izvršavanju svih zadaća te da njihovo sudjelovanje u mirovnoj misiji u Afganistanu promiče ugled oružanih snaga Republike Hrvatske kao i međunarodni položaj Republike Hrvatske. Odbor je podržao iznijeto stajalište predsjednika Vlade Republike Hrvatske te je procijenio kako je ovaj kontingent svoje zadaće izvršio odgovorno i profesionalno pridonoseći ugledu oružanih snaga Republike Hrvatske. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti prihvaćanje Izvješća o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu od 16. kolovoza 2005. do 1. ožujka 2006. godine u tekstu kako je predložen od predlagatelja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre! Evo, nekoliko kraćih komentara. Prvo i najvažnije, radi se o sažetom i korektnom izvješću o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji od 16. kolovoza do 1. ožujka. To je vrijeme boravka VI. Kontingenta. Svakako kad govorimo o ovom izvješću i kad govorimo o ulozi oružanih snaga u ovoj mirovnoj misiji onda ne smijemo zaboraviti naše diplomate. Svakako njihova zadaća je vrlo složena i izuzetno važna, treba je uvažavati, treba je spomenuti, pa treba razmisliti kada ubuduće budemo ovakvo izvješće imali u Hrvatskom saboru da nešto kažem i o poslu tih ljudi, posebno onih koji rade u tzv. provincijskim rekonstrukcijskim timovima. Isto tako, i o našim policajcima bez obzira na činjenicu da u svakom slučaju najvažniji dio ove misije, najodgovorniji pripada Ministarstva obrane i predstavnicima glavnog stožera i postrojbi glavnog stožera. Svakako, s obzirom da težinu, značaj te zadaće posao koji ti ljudi tamo obavljaju u vrlo teškim, složenim uvjetima u svakom pogledu vrlo često znam naglasiti, evo to ću i ovdje istaknuti, to su po mom mišljenju najbolji ambasadori Republike Hrvatske u inozemstvu. Kad čovjek vidi opseg njihovih međunarodnih kontakata, njihov dnevni međunarodni zajednički rad u različitim tijelima te izuzetno važne i osjetljive međunarodne operacije, njihovu ulogu koju oni imaju u kablovskoj multinacionalnoj brigadi, njihovu ulogu i zadaće koje obavljaju u zapovjedništvu ISAF-a na različitim pozicijama i to na vrlo visokim pozicijama. Možda niste ni znali da je jedan od naših diplomata ni manje ni više savjetnik glavnog visokog predstavnika NATO-a ministra … [[Govornik se ne razumije.]] Svakako, među svim tim ljudima nije možda ni korektno neke posebno izdvajati jer svi oni zaista čine sve najbolje što mogu u danim okolnostima na danom poslu, ali evo svakako istaknut ću i naš medicinski tim o kojem se možda manje zna. Neki dan su mi naglasili trebate te ljude pohvaliti. Nažalost, pred tri tjedna ili nešto možda koji dan više, zadnjih dana boravka talijanskih postrojbi koje su vodile misiju ISAF-a poginula su tri talijanska vojnika, nekoliko je bilo teže ranjenih i u toj intervenciji predstavnici medicinskog tima na kabulskom međunarodnom aerodromu su imali itekako važnu, značajnu i hrabru intervenciju koja je prepoznata i zbog toga su bili i posebno pohvaljeni. Poslovi koje obavljaju naši vojni policajci vezani su uz obuku postrojbi lokalne kabulske policije koja je suglasno svim onima koji prosuđuju stanje u Afganistanu jedna od najvažnijih zadaća. Afganistanska nacionalna vojska uglavnom dobro provodi svoje reforme, jača, Amerikanci posebnu pažnju poklanjaju njihovom radu. No međutim, policija u današnjim uvjetima itekako ima važnu osjetljivu ulogu i zbog toga njena obuka u kojoj sudjeluju i naši vojni policajci je itekako važna i značajna. Pokušat ću biti vrlo kratak. Ministar je naglasio ocjena sigurnosne situacije u Afganistanu je nešto što je iz dana u dan promjenjivo nepredvidljivo. To se čak mijenja iz područja u području. Obično se kaže na sjeveru je sigurnije, no međutim i to se isto tako mijenja i zbog toga svakako daljnjoj sigurnosti naših djelatnika treba pokloniti posebnu pažnju, to je vezano i uz ono što je ministar naglasio vozila. Svakako, kvalitetnija vozila s obzirom na karakter zadaće, posebno na proširenje zadaće, posebno na zadaću koja je vezana u tom srednjem dijelu u Afganistanu tzv. Čakčaranu i nadam se da će ubuduće ili vrlo skoro taj dio logističkih zahtjeva koje ti ljudi očekuju biti brzo riješen na odgovarajući način kako ne bi bili u poziciji da moraju posuđivati sredstva od strane drugih kontingenata. Kvaliteta života i društvene aktivnosti, to je uglavnom u ovom kampu Verhaus zadovoljavajuće, no međutim u drugim dijelovima to neće biti jednako dobro što je normalno i logično i ljudi koji dolaze u taj kamp dolaze u sedmoj ili osmoj rotaciji, nasljeđuju sve ono dobro i pozitivno što je u međuvremenu napravljeno. Trebat će svakako nije ovdje posebno rečeno pokloniti pažnje odgovarajućem i njihovom zdravstvenom izvješću. Određeni zdravstveni simptomi i problemi koji se susreću na razini čitave misije itekako upozoravaju na moguće probleme kod manjeg broja svakako i na određene posljedice i evo ne bih htio više o tome govoriti. Ovog časa u Afganistanu je najaktualnija stvar koja je vezana uz berbu maka, to je svakako najvažnija zadaća jer afganistansko gospodarstvo se jedino i isključivo temelji na toj vrsti posla. To je jedan poseban važan dio stvarnosti današnjeg Afganistana. Svakako kad govorimo o izvješću određene rotacije bilo bi možda dobro s obzirom da je to prvo izvješće imati nekoliko informacija o onome što su buduće zadaće. Izvješće 6. kontingenta je završeno pred 3 ili 4 mjeseca. 7. kontingent se nalazi u obavljanju svojih zadaća, a vrlo skoro dolazi do proširenja naše misije koja će u svakom slučaju biti vrlo zahtjevna. Zahtjevnija nego što su bile ove do sada i zbog toga u budućim izvješćima možda bi bilo dobro pod jednom od ovih 13 točaka nekoliko riječi posvetiti i onome što predstoji što se tiče sudjelovanja hrvatskog kontingenta koji se sada značajno povećava. O tome ne bih htio govoriti. Evo zaključit ću: dobro, kratko, sažeto, korisno izvješće. Važno za hrvatsku javnost. Nadamo se da ćemo ubuduće imati slična izvješća, izvješća bez onoga što ne bi željeli u svakom slučaju vidjeti. Evo hvala lijepo. Klub HDZ-a podupire ovo izvješće. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Klub zastupnika HNS-a će naravno podržati ovo izvješće, ali ovo je prigoda da se malo diskutira na ovu temu ovakovih izvješća i njihovoga smisla odnosno načina da ona budu što je moguće korisnija i bolja za sudjelovanje Republike Hrvatske u mirovnim misijama i naravno time i za posao koji obavlja ovaj Hrvatski sabor. Mi smo kada smo donijeli odluku u njoj i stavili odredbu po kojoj će dakle svakih 6 mjeseci se izvješćivati o radu misije. I sad se postavlja pitanje racionalnosti takve naše odluke. Naime ukoliko ćemo mi imati 8 stotina pripadnika oružanih snaga u raznim vrstama misija, a to može biti nekoliko ovakovih misija kao što je afganistanska. Ako ćemo svakih pola godine za svaku od tih misija imati izvješća onda bi ovdje mogli imati godišnje po 6 ili 8 ili ne znam koliko izvješća, a temeljem zakona imamo još jedno cjelovito izvješće. Dakle to ima smisla ako je doista nešto vrlo, vrlo opasno. Ako su misije vrlo opasne i to je bila intencija kada smo stavljali tu odredbu, ali pitanje da li je to racionalno raspolaganje sa energijom Ministarstva obrane i sa energijom Hrvatskoga sabora. Ja obično sa ove govornice zastupam tezu o većoj ulozi Hrvatskoga sabora, o čestoj supremanciji Vlade nad njime. Ali ovdje na neki način pokušavam vidjeti ima li smisla toliko često izvješće pogotovo ako će ono kao što je ovo izvješće biti rutinsko? Iz ovoga izvješća mi nismo makar bi mogli, o tome ću nešto reći, ni pokušali izvući neke zaključke niti je to predložila Vlada, a čini mi se da to neće učiniti ni Hrvatski sabor. Treba reći da, i to je iz ovoga izvješća jasno, da ova izvješća imaju smisla ako bi se donijele odgovarajuće ocjene i zaključci o nastavku sudjelovanja u mirovnoj misiji. Mi to ovim izvješćem propuštamo učiniti. Ništa mi ne govorimo o tome šta bi u toj mirovnoj misiji trebalo eventualno mijenjati? I koja bi iskustava iz te mirovne misije mogla doprinijeti našoj generalnoj filozofiji ili politici mirovnih misija. Mi o tome ovdje ne govorimo ni riječi pa u tom smislu ovo izvješće nije edukativno. Mi iz njega ništa ne učimo o tome što bi trebalo učiniti dalje? Govori se na kraju o tome kako se, kako su naši vojnici slabo opremljeni. Pa bilo bi dobro da je onda ako je tomu tako plod ovoga izvješća prijedlog boljeg opremanja. Sasvim određenog dijela naših postrojbi koje nisu dovoljno dobro opremljene. Ako želimo da to izvješće ima i nekakav stvarni smisao. Mi ćemo pomoći našim vojnicima ako ih dobro opremimo, a ne ako svakih 6 mjeseci ovdje kroz Sabor prolaze rutinska izvješća bez stvarnih rezultata koji bi poboljšali rad naših misija. Inače ovdje je vrlo jasno da se radi o misiji koja je sa visokim stupnjem rizika i jasno je da se taj stupanj rizika povećava. Ako pogledate o kakvim se aktivnostima naših vojnika radi, ako čujete izvješća o tome da je, nedavno je bila informacija u našim medijima da je poginulo 60 talibana u Afganistanu, a tamo gdje ginu jedni najvjerojatnije ginu i drugi. Ovdje se radi o aktivnostima. Navedene su aktivnosti naših vojnika pa se govori o suzbijanju kriminaliteta, pratnje novca. Dakle sve one operacije koje mogu naravno i koje jesu u toj zemlji koja je nestabilna u svakom svom dijelu bez obzira da li je na sjeveru stabilnija, na jugu nešto malo manje to su vrlo opasne radnje i naravno da mogu prouzročiti i najnesretnije događaje kao što to piše ovdje u ovom izvješću. Poginuo je vrlo nedavno dva pripadnika ISAF-a, Nijemac i Portugalac, a nekoliko ih je lakše ranjeno, to su grčki i portugalski vojnici. A ovdje se uopće ne govori jer to nije ISAF nego je to druga mirovna operacija, o velikim žrtvama koje trpe američki vojnici tamo. Nedavno je u jednom danu bilo izvješće o padu dvaju helikoptera. Jednoga britanskoga i jednog američkog helikoptera. Prema tome to su vrlo, vrlo opasne stvari i mi se u Hrvatskom saboru, a ta klima čini mi se ne postoji, često se puta neozbiljno prema tome odnosimo, moramo suočiti i sa tim mogućnostima mimo svake politike koja bi na neki način to pokušala iskoristiti za neko političko pozicioniranje. Mi smo ovdje, razinu naše neozbiljnosti pokazuje jedna odluka koju smo donijeli prije nekoliko mjeseci kada smo donijeli Odluku o upućivanju 150 pripadnika dakle proširivanju misije u Afganistanu, a onda je nekoliko minuta nakon toga pala u ovom Saboru puno benignija odluka koja je već bila pripremljena gdje su radnje u Ministarstvu bile pripremljene, o održavanju vojnih vježbi koje su puno, puno manje opasne a mogu naravno i jednako tako kao i ove misije i omogućiti jačanje Hrvatske vojske i ono što se zove vojna diplomacija, obrambena diplomacija. Naime, preko vojnih vježbi se na neki način jačaju i odnosi zemalja koji u tim vježbama sudjeluju. Dakle to su te stvari oko kojih bi se naravno ovdje trebali vrlo jasno usuglasiti. Mislim da je dobro ovdje što se govori o humanitarnoj akciji kojom će se sponzorirati školovanje afganistanske djece. Bilo bi dobro da svaka naša misija, ja to dajem naravno ministru, odnosno članovima Vlade Republike Hrvatske kao ideju da svaka naša misija, pogotovo u tim vrlo siromašnim zemljama i krajevima ima neki aspekt humanitarnog karaktera. Jedna naša u Eritreji primjerice može sagraditi školu za jedno selu u kojem djeluje. To su simbolična sredstva od nekoliko desetaka tisuća dolara, a jako dobro pridonose afirmaciji naše zemlje. Imamo toliko novca da to možemo učiniti. I naravno tada i naša misija i sudjelovanje naših vojnika dobije jedan dodatni karakter, biva bolje primljeno, pa se i neke sasvim realne opasnosti i poteškoće mogu izbjeći preko te humanitarne dimenzije. A kako se radi ponavljam o siromašnim zemljama bilo bi, to nisu velika sredstva, ja predlažem da Ministarstvo obrane izgradi jedan takav cilj. U cijelu plan kako će svaka naša misija iole značajnija biti praćena i nekom humanitarnom dimenzijom koja naravno neće puno koštati, neće opterećivati misiju. A dobici iz toga mogu biti veći nego iz samoga djelovanja misije, ponekad pogotovo ako misija nije osobito aktivna, jer su takve okolnosti na terenu. Evo, to su ono što ja predlažem. Ovoje prvo izvješće. Ono je takvo kakvo je. Dakle, ono je rutinsko. Ali ja predlažem da iduće izvješće ovoga tipa, dakle ova redovita izvješća uvijek u sebi sadrže i neki prijedlog što bi trebalo učiniti. Ovdje bi to mogao biti prijedlog za opremanje jednog dijela naših postrojbi. Nije to lijepo napisati, a nije to lijepo ni čuti da su naši pripadnici sanitarskog tima u radu uglavnom koristili opremu grčke vojske. Zašto ti svi naši timovi ne bi bili opremljeni na odgovarajući način? I trebalo bi ovdje napraviti planove što je naš prioritet i što bi u tom smislu trebalo učiniti. I ta izvješća će onda imati puni smisao. Ako nakon njih slijede i prijedlozi poboljšanja sudjelovanja naših vojnika u tim misijama. I još nešto ključno, o tome ovdje nema ni govora, a to je kakvu strukturu mirovnih aktivnosti misija Republike Hrvatske mi želimo imati? Ministar je nedavno izjavio i to je vjerojatno dakle službeni podatak da će u našem punom opsegu sudjelovanja u radu NATO-a Republika Hrvatska imati oko 8 stotina vojnika u mirovnim misijama više-manje trajno, uz rotacije jasno. Mi nismo donijeli odluku, bilo bi dobro da nam ministar o tome nešto kaže, kakav bi mi zapravo željeli strukturu tih 8 stotina vojnika. Da li će to biti ono što, u čemu smo najbolji? Ili će to biti ono što netko drugi, nitko drugi neće htjeti uzeti? Bilo bi dobro da planiramo, projektiramo strukturu naših svih mirovnih misija, da koristimo svoje prednosti, svoja iskustva. Tamo ćemo se lakše afirmirati, a ovdje ćemo imati manje troškova i manje napora da bi stvorili jednu kvalitetnu misiju. I bilo bi dobro da prodajemo, ili dajemo, iskustvo, znanje i pamet, a ne samo ljude. O tome naravno ovisi, o tim našim mogućnostima, našim prednostima, one su velike zbog neposrednih iskustava koje smo imali sudjelujući u ratu ovisi kakova će biti naša misija. Ali za to se treba izboriti. A da bi se mogli izboriti morate znati što želite, morate imati plan. Ima zemalja primjerice, ja sam se u svojoj praksi s time susretao koje svoje mirovne aktivnosti u svijetu grade isključivo na poljskim bolnicama. To naravno nije jednostavno, to je vrlo skupo. Ali to njih afirmira i umjesto da imaju vojnike koji će doći tamo na opasnu liniju bojišnice ili negdje blizu opasnoga područja, oni afirmiraju svoju zemlju mirovnim sudjelovanjem preko poljskih bolnica, većih ili manjih. Republika Hrvatska u tom smislu također ima što ponuditi i bilo bi dakle dobro dakle da već sada, to je barem trebalo početi prije raditi u tom smislu vojna policija za koju smo se odlučili u početku nije dostatna, trebalo bi ići dalje od toga. Trebali bi dakle napraviti taj nekakav jasan plan i ova izvješća će imati svoj smisao, ponavljam kada uz njih budemo vodili raspravu o tome kakvu konačnu strukturu mirovnih misija Republike Hrvatske želimo imati, možemo postići onda kad budemo u punom pogonu. Mi danas imamo oko 2 stotine vojnika, računajući ovih 150 koji će ići u Afganistan i još nekih 7 ili 8 misija, dakle ukupno oko 2 stotine. Ali kada to bude 8 stotina vojnika onda će to biti dakle puno i veće financijsko opterećenje i puno veće opasnosti bojim se, ali i naravno puno veće mogućnosti afirmacije Republike Hrvatske i tome bi trebalo pristupiti sa punom pozornošću. Dakle, Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke, liberalnih demokrata će podržati ovo izvješće. Ali ponavljam, bilo bi dobro da iduća izvješća uvijek u sebi sadrže jednu dimenziju što bi trebalo poboljšati da bi naši vojnici bili sigurniji, a naš doprinos veći. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Pa vjerojatno vam je već odavno poznato stajalište kluba Hrvatske stranke prava za sudjelovanje pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu. Naime, klub HSP-a je bio i protiv upućivanja pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnu misiju Afganistan u veljači 2003. godine. Poglavito je bio protiv upućivanja dodatnog broja pripadnika Oružanih snaga, znači proširenje uloge i zadaća misije naših pripadnika koje smo donijeli u srpnju 2005. godine i tu iz više razloga. Prvo što je bitno što je sada već razvidno da mirovna misija u Afganistanu spada u najrizičnije i najzahtjevnije mirovne misije u kojima sudjeluju pripadnici Oružanih snaga Republike Hrvatske. Naime, sadašnji dio angažiranja, znači pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske na području Kabula, odnosno području zračne luke Kabul je s obzirom na ono sve što se događa u Kabulu i što se odvija je manje rizična od onih područja gdje svaki dan se vode borbe sa Talibanima i gdje smo već čuli i znamo iz dana u dan da ima puno žrtava na strani Talibana. Očito da ima puno žrtava i na strani, vidjeli smo, i Sjedinjenih Američkih Država vojske i njezinih saveznika. I što se sad tu događa? I ovaj dio misije, znači gdje sad u ovome trenutku sudjeluju pripadnici Oružanih snaga, kojima znači više karakter vojno-policijskih zadaća iz dana u dan postaje sve rizičniji. Vidjeli smo prije dva dana, potrebna je mala iskra da dođe do cijelog bunta. I sad se događa još ona druga varijanta, mi ovoga ljeta upućujemo onaj dodatni dio pripadnika Oružanih snaga, ali on ne da sudjeluje u ovoj rizičnoj misiji, on ide, ta misija gdje će sudjelovati ovaj dodatni dio ide i spada u razinu pogibeljne misije. To je pogibeljna misija, to je ovaj dio gdje se radi na područjima čišćenja područja, znači od Talibana i svih onih koji ne priznaju vlast službenu u Afganistanu. I tu je nažalost vrlo moguća varijanta da će naši pripadnici doći u situaciju da će nažalost netko i poginuti. I onda će biti sasvim jedna druga situacija, a s druge strane znamo i sami da je najveći problem naših pripadnika je opremljenost sredstvima, vojnima prije svega. Ovdje mislim na oklopna sredstva. Mislim prije svega na oklopna sredstva. Znamo kad je general Ćosić kao zastupnik Hrvatskog sabora bio u Afganistanu kad su održavani izbori. Onda je morao čekati da bi išao s jednog na drugo područje da dođe blindirano vozilo koje je došlo, koje su dali Bugari. A sad dolazimo u situaciju da ovaj dio pripadnika Oružanih snaga koji će otići, on ide u pogibeljnu misiji i ako on nije dobro opremljen, a znači nedostaju nam odgovarajuća oklopna sredstva, mi znači moramo biti svjesni činjenice, bez obzira što su oni osposobljeni, oni jesu osposobljeni vojnički, oni imaju iskustva iz Domovinskoga rata i zbog toga su naši pripadnici svakako interesantni prije svega Sjedinjenim Američkim Država i imaju takvu razinu poštovanja i takav odnos svih drugih prema našima pripadnicima, ali nemojmo zažmiriti i reći da mi ovaj dio pripadnika koji sad odlazi, on odlazi u super pogibeljnu misiju, a ako ih nismo dobro opremili što se može očekivati. Što se može očekivati jer znamo i sami što se događa, recimo, u ovome dijelu uzmite samo malu paralelu jer tu mediji jesu nazočni. Područje Iraka, ali u području Afganistana gdje su svakodnevne borbe američkih snaga i drugih pripadnika sa Talibanima mi ne znamo ništa, javnost je tu malo informirana. Malo je informirana zato što malo tko i ulazi u to područje. Tu trebamo biti svjesni i dolazimo opet do treće za nas bitne situacije. A to je da mi moramo biti spremni i na mogućnost terorističkih udara Al Quaide i svih onih drugih snaga koje su otvoreno svima poručili i za Irak i za Afganistan i svagdje drugdje da mogu biti predmet terorističkoga djelovanja. Prema tome, to je još jedan dodatni stupanj i nas ovdje odgovornosti i Vlade i svih ostalih. Jer mi sami znamo šta bi značila, ne daj Bože, kažem, da se dogodi jedan teroristički napad u Hrvatskoj, na području Hrvatskoga Jadrana u vrijeme terorističke sezone. Nama će turizam krahirati, a turizam je taj dio koji izvlači sadašnji državni proračun i sve ovo što, koji jesu ekonomski problemi i problemi vezano za punjenje državnoga proračuna. Prema tome, Klub HSP-a se znači oštro protivi i smatra da bi trebalo još jedanput raspravljati o ovom dodatnom upućivanju pripadnika Oružanih snaga jer nismo svjesni što i na koji način će se događati i kako će se događati. Zbog toga što i sami znamo drugu stvar u onome slučaju najpogibeljnijega, znači kad se pripadnici mirovne misije moraju izvući, a imali smo slučajeva takvih, iz Somalije i svagdje drugdje. Vidjeli ste to i na filmovima, a mi nemamo snaga i sredstava da možemo samostalno izvući svoje pripadnike. Vidjeli smo da za put tamo i za ovaj dio koristimo usluge ili njemačke vojske ili drugih vojski, a zamislite sad varijantu, znate i sami kad je bilo slučaj u Somaliji, Amerikanci su pobrali svoje i otišli, ovi drugi su bili ostali na tome području. Prema tome, to je jedan dio koji moramo isto imati u vidu, da mi kad upućujemo, a upućujemo sad najteži dio, ovaj dodatni dio kontingenta pripadnika Oružanih snaga, da se mogu dogoditi razno razne situacije, a mi samostalno, odnosno niti Ministarstvo obrane niti hrvatska Vlada ne može u datom trenutku pružiti odgovarajuću pomoć našim pripadnicima Oružanih snaga koji su tamo vezano za izvlačenje i sve ono što se uvijek treba previdjeti u takvim situacijama. A to je situacija da je na ovome području gdje će djelovati dodatni kontingent, znači to nije više vojno-policijska zadaća, to je čista vojna zadaća, sudjelovanje u čišćenju terena, da nemamo mogućnosti, prije svega nismo ih dobro opremili niti ih možemo opremiti, znači, adekvatnim vojnim sredstvima, oklopnim i vojnom opremom. A poglavito je problem veliki da u datom trenutku ne možemo izvući te naše pripadnike ako situacija poprimi karaktere kao što je recimo, bila oblika mirovne misije u Somaliji. Hvala lijepo, toliko.
Hvala lijepo. I zaključno, ministar, gospodin Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko ću se osvrnuti na izlaganja. Još jednom ponavljam, Hrvatski kontingent u ISAF-u ne djeluje samostalno, djeluje u okviru ukupnog kontingenta ISAF-a. I prije svakog upućivanja sa zapovjedništvom ISAF-a i pojedinim zemljama partnericama se dogovaraju i tehnički uvjeti. Nije potrebno slati našu bolnicu i ne šalje svaki kontingent. Ovaj puta su traženi ljudi specijalisti. Liječnik, medicinska sestra ili tehničar i vozač sanitetskog vozila. I to smo uputili. Nikakve potrebe nije bilo slati tamo bolnicu. Slažem se sa gospodinom Radošom u dijelu da moramo tamo i poraditi i na nekakvom humanitarnom djelovanju, međutim to nije u dijelu zaključka ovoga Sabora jer mi govorimo o djelovanju pripadnika Oružanih snaga. To o čemu je gospodin Radoš govorio ima tu dodatnu političku dimenziju. Uključit će se i ostali resori i apsolutno o tome Vlada razmišlja. Kako strukturirati Oružane snage? Zaključci istambulskog samita NATO-a do 8% snaga u kopnenoj komponenti, vani raspoređeno. Normalno da mi želimo imati što više ljudi u tzv. specijalnostima koje smo deklarirali. Mi smo deklarirali vojnu policiju, deklarirali smo radove na inženjerijskim djelovanjima i deklarirali smo ABKO rad. Hrvatski vojnici ne sudjeluju u tzv. čišćenju terena. Gospodin Kovačević je ovdje upotrijebio izraz da će dodatni kontingent do 150 sudjelovati u čišćenju terena. Ako se mislilo na borbeno djelovanje protiv talibana to nije točno, jer to je jedna druga misija, to nije ISAF misija i hrvatski vojnici ne sudjeluju u toj misiji. Mi sudjelujemo u ISAF-u sukladno odluci Sabora. Prema tome ni o kakvom čišćenju terena, ako govorimo o ovom kontingentu. U slučaju spajanja misija tada postoji obaveza i potreba doći pred ovaj Visoki dom i o tome donijeti političku odluku. Prema tome o nikakvom čišćenju terena se ne radi. Nismo loše opremljeni. Među vodećim smo zemljama što se tiče opreme. Mi želimo tamo poslati i imati najbolje. Prema tome kada je ovdje zapovjednik rekao da smo bolje opremljeni, ne znači da smo loše opremljeni. Mi ćemo od sada biti jedna od rijetkih zemalja koja tamo ima na korištenju blindirana vozila. Imamo vojne policajce koji rade na terenu, vani van kampa i normalno da ih želimo opremiti i ja ponovo ističem sa zadovoljstvom da smo to riješili. Naši vojnici sada odlaze na punktove, odlaze u redovne zadaće u blindiranim vozilima, jedna od rijetkih zemalja. Kakva će biti struktura djelovanja u misijama, normalno da će ministar vrlo opsežno o tome vas informirati kada bude ovdje u ovom Visokom domu dugoročni plan razvoja Hrvatskih oružanih snaga. A što se tiče strukturiranja, normalno da želimo imati u što manjim opasnim zadaćama, ali slobodan sam reći gospodine Radoš iako sam svjestan da ću izazvati vašu reakciju. 2002. je bila ponuda da hrvatski vojnici sudjeluju sa ojačanom satnijom od 250 do 300 ljudi u mirovnoj misiji na Cipru. Mogli smo u jednoj gotovo turističkoj mirovnoj misiji, gotovo u turističkoj mirovnoj misiji popuniti i imati tu kvotu. Međutim na žalost iz ureda ministra tada nije prihvaćena inicijativa glavnog stožera i nismo, mi ne sudjelujemo u toj mirovnoj misiji. Mogli smo iskoristiti šansu u gotovo bezopasnoj, gotovo turističkoj mirovnoj misiji mogli smo imati 300 ljudi, politički bi to bilo pozdravljeno, međutim propuštena je prilika. Propuštena je prilika. Ne sudjelujemo u borbenoj misiji, to je ono što vam ovdje jasno želim reći. Sudjelujemo u strukturama na obuci, sudjelujemo u potpori razminiranju i sudjelujemo u onom što je bilo i do sada u radu vojne policije. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak gospodin Jozo Radoš, izvolite.
Htio bih ispraviti ovo što je ministar rekao vezano uz sudjelovanje naših vojnika na Cipru. Takvim načinom govora, ja neznam da li je to otišlo iz ureda ministra ili iz ureda ministrice, ali pustimo sada to. Sudjelovanje u mirovnim misijama pogotovo tako velikim nije nikada samo naša odluka. Uvijek je to misija, pogotovo ako naše snage su relativno male, a satnija je relativno mala snaga za tako velike misije, onda to ovisi o nizu drugih kombinacija da se možete usuglasiti sa onim zemljama koji vode misiju. Prema tome ako su otišle takove odluke iz kabineta ministra, to je bio plod prisilnih međunarodnih okolnosti, a ne deklaracije Ministarstva obrane da ta misija Republici Hrvatskoj ne treba. Osim toga uputiti misiju sa jedne satnije na Cipar osim toga što je to bezopasno ili manje opasno, to su veliki troškovi i na to ministar mora obraćati pozornost.
Hvala lijepa. Sada je 18 sati i 3 minute. Kako smo obaviješteni, može ovdje doći do poremećaja do zatvaranja Mesničke ulice pa ćemo prekinuti sjednicu i nastaviti sutra u 9,30 sati raspravom o Izvješću o radu Nacionalne zaklade za razvoj civilnog društva za 2005. godinu. Do viđenja! Hvala. SJEDNICA PREKINUTA U 18,05 SATI
Slijedeće. Izvješće o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj misiji u Afganistanu od 16. kolovoza 2005. do 1. ožujka 2006. godine. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prihvaća se izvješće o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj misiji u Afganistanu od 16. kolovoza 2005. do 1. ožujka 2006. godine. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 84 glasa za, 3 suzdržana, 2 protiv donesen predloženi zaključak.