Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Dvadeset četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika¸ konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, te konstatujem da da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju Aleksandar Čotrić, Jelena Vujić Obradović, Milena Ćorilić i prof. Ševarlić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres o tački 2. dnevnog reda – Razmatranje Izveštaja o radu za 2018. godinu, koji je podneo Fiskalni savet, sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 13. maja 2019. godine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da danas sednici prisustvuje prof. dr. Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog Saveta, Vladimir Vučković, Nikola Altiparmakov, članovi Fiskalnog saveta, i Danko Brčerević, glavni ekonomista. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192, 193. i 238. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Izveštaju o radu za 2018. godinu, koji je podneo Fiskalni savet, sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 13. maja 2019. godine. Da li predstavnici predlagača, prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta i poslanica dr Aleksandra Tomić, žele reč? (Da.) Prvo reč dajem prof. dr Pavlu Petroviću. Izvolite.
Poštovani poslanici, poštovana gospođo predsednice, Izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu daje pregled naših aktivnosti u toj godini i rezime izveštaja, preporuka koje smo davali ovoj Skupštini dokom 2018. godine. Stoga bih u ovom svom kratkom izlaganju hteo da dam pregled osnovnih preporuka i reformi koje…
Profesore Petroviću, kolege nisu čule. Samo nastavite, profesore, slobodno.
Dobro. Hvala. Dakle, izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu je pred vama. U njemu je dat rezime naših preporuka za fiskalnu politiku, za reforme koje smatramo da su neophodne da dovedu do zdravog sistema javnih finansija. Ono što bih ja ovde uradio, dao bih kratak pregled osnovnih reformi i mera koje mislim da treba, koje Fiskalni savet misli da treba sprovoditi i usvojiti. Neke od tih mera i reformi su započete i u nekoj su fazi, druge se najavljuju, a poslednji skup mera je izgleda i odložen. Prvi blok o kome bih hteo da govorim odnosi se na penzioni sistem. Regulisanje penzionog sistema ide u dobrom pravcu, ali po našem mišljenju sa nepotrebnim kašnjenjem. Fiskalni savet je još za 2018. godinu predložio da se ukine Zakon o privremenom umanjenju penzija. Tada je to bilo odbijeno, da bi nakon godinu dana Vlada to ipak prihvatila i ova Skupština usvojila, i to se sada primenjuje za 2019. godinu. S jedne strane dobro je da je to učinjeno, kao što je Fiskalni savet to i predlagao, loše je što se nepotrebno odlagalo. Druga mera vezana za penzijsku reformu jeste promena Zakona o penzijsko invalidskom osiguranju koju je donela ova Skupština septembra prošle godine. Fiskalni savet je negativno ocenio određene odredbe tog zakona, pre svega da se penzije određuju diskreciono, da Vlada i Skupština određuju penzije diskreciono. To ne poznaje dobra evropska praksa, ali čak ni praksa prethodne Jugoslavije. Tada smo, takođe, predložili da se ta odredba ukine. Nismo naišli na razumevanje. Predložili smo da se ukine i da se uvede uređeni sistem indeksacije penzija. Predložili smo i alternativne formule za tu indeksaciju penzija. Ni tada nismo naišli na razumevanje, ali sada, posle godinu dana i nešto, Vlada izlazi sa predlogom da se taj sistem uredi, da se uvede švajcarska formula i opet na pozitivnoj strani je što će to da se uradi. Na minus strani je zašto je to na početku nailazilo na odbijanje i odbacivanje, i to odbacivanje je išlo toliko daleko da se Fiskalni savet optuživao, tim povodom, da se bavi politikom. Vidimo da je Skupština kasnije to usvojila, a nadam se i preporučujem vam da usvojite i ovaj predlog Vlade kada bude predložila indeksaciju penzija. Druga oblast je zapošljavanje i plate u javnom sektoru. Zamrzavanje zapošljavanja je uvedeno za 2014. godinu i planirano je bilo da traje samo godinu dana, a da se u međuvremenu donese detaljna analiza potreba državne uprave, zdravstva, školstva, policije, vojske, itd, dakle, sve ono što čini taj javni sektor i da se na osnovu toga vrši dalje zapošljavanje, odnosno zaustavljanje zapošljavanja gde imamo viškove. To se produžilo na šest godina i traje još u 2019. godini. Mi smo već nekoliko godina, a poslednje kada smo ocenjivali budžet za 2018. godinu, skretali pažnju da je zamrzavanje zapošljavanja postalo kontraproduktivno, da pojedini ključni delovi javnog sektora zbog toga trpe i ne mogu da rade efikasno i taj problem treba adresirati. U prvom koraku da se unese nešto fleksibilnija kontrola. Znači, da se otklone, identifikuju najveće disproporcije. Mi smo mislili za 2019. godini, ali da se to sada učini za 2020. godinu, a da se u međuvremenu, unutar tih godinu dana, napravi ta neophodna analiza koja bi pokazala koliko i gde ljudi treba u javnom sektoru. Na pozitivnoj strani sada postoje, i ako opet sa zakašnjenjem, naznake od Vlade da će se za 2020. godinu uvesti ta fleksibilnija kontrola. Fiskalni savet to podržava i preporučujemo vama poslanicima da usvojite taj plan. Ono što je presudno da se kaže da je to samo međukorak i da je neophodno da se u međuvremenu napravi sistematski plan koliko je potrebno i kakvog osoblja u celom javnom sektoru. Drugi problem vezan za zapošljavanje u javnom sektoru su plate u javnom sektoru, i to su platni razredi i uređivanje platnih razreda. Fiskalni savet je aktivno učestvovao sa svojim analizama i predlozima. Juna prošle godine smo napravili ekstenzivnu analizu i studiju sa predlozima kako to da se uradi. To smo vama poslali. Imate i u ovom našem izveštaju. Vlada je tada najavila da će u 2019. godini, tj. sa budžetom za 2019. godinu uneti taj plan za platne razrede. U poslednjem trenutku se od toga odustalo i tada je bilo najavljeno da će se to uraditi tokom ove godine, da se primeni u 2020. godini. Sada su, nažalost, najave da će to tek da dođe na dnevni red sredinom 2020. godine, a to praktično znači da može da se pokrene tek 2021. godine. Mi mislimo da je to neopravdano odlaganje. To je prvi stav. Drugi stav, budi sumnju da li će se uopšte taj problem i ta reforma sprovesti. S druge strane, to je važno pitanje, jer ako se ono ne reši, to je suštinsko pitanje za podizanje kvaliteta usluga u javnom sektoru, nama lekari odlaze, neki ključni delovi administracije nemaju kvalifikovane ljude koji bi mogli da ponesu posao, neki u Poreskoj upravi, inspektori, u Ministarstvu za zaštitu životne sredine takođe, u Ministarstvu finansija ljudi koji treba da daju najkvalitetnije analize, pravljenje zakona, budžeta i slično, u sektoru za saradnju sa EU i slično. Prema tome, neophodno je ovaj problem adresirati jer on stvarno stvara velike probleme u funkcionisanju administracije. S druge strane, zadržavanje ovakvog sistema otvara prostor diskreciji i ad hok određivanju plata po pojedinim sektorima, što svakako, nije dobro. Sledeći problem je budžetski proces i transparentnost. Fiskalni savet već nekoliko godina insistira da se poštuje zakon koji određuje taj budžetski proces. To smo činili i 2018. godine i da se primeni već u 2018. godini. To nije nažalost učinjeno. Ono što je za vas poslanike posebno važno jeste da kao posledica toga se dešava da Vlada donese budžet obično je to četvrtak ili petak i već negde u ponedeljak, dakle za tri dana, budžet dolazi u Skupštinu na Odbor i često istog dana na zasedanje ili sutradan na zasedanje Skupštine. To onemogućava temeljnu i ozbiljnu raspravu o budžetu, o veoma važnom zakonu. Zato mislimo da taj budžetski kalendar je neophodan da bi stvarno dobili kvalitetan zakon o budžetu i kvalitetnu fiskalnu politiku, da se on poštuje, a to znači da Vlada već sada pošalje fiskalnu strategiju. Dobra vest je da je to sada prvi put od 2011. godine Vlada je učinila. Dakle, mi smo dobili fiskalnu strategiju. Sada je razmatramo. Daćemo izveštaj i on će doći vama na razmatranje, kako to zakon i predviđa. Drugo je da Vlada usvoji budžet već početkom novembra, prvih dana novembra i da taj budžet pošalje vama u Skupštinu, da vi imate bar dvadesetak dana da analizirate budžet i da tek posle toga budžet uđe u skupštinsku raspravu i da se donese do sredine decembra. To do sada nije činjeno i to je loše. Postoje sada najave da će taj kalendar poštuje. Mi to podržavamo, snažno podržavamo i takođe, preporučujemo i vama da u tom pravcu delujete. Ostaju još dva manja, ali ne manje važna, bloka. Jedno su javne investicije. Naša ocena, Fiskalnog saveta, budžeta za ovu 2019. godinu je bila da su budžetom planirane nedovoljne investicije za infrastrukturu, za puteve, železnicu i slično, kao i investicije za zaštitu životne sredine. To je izostalo u ovoj 2019. godini. Zašto je ovo presudno? Zato što i jedno i drugo predstavlja uslov za privredni rast. To je ambijent koji je neophodan da bi se stimulisao privredni rast. Upravo ove manje investicije u 2019. godinu mislimo da će biti uzrok nešto sporijem privrednom rastu nego što se to budžetom predviđalo. Opet, sa druge strane, postoje najave za budžet 2020. godine, to smo videli u fiskalnoj strategiji, koju analiziramo, Vlade, da će se povećati investicije za infrastrukturu, puteve i železnicu, i investicije za zaštitu životne sredine. Tu su važne i investicije u prosveti i zdravstvu, koje su takođe niske. Mi to podržavamo. Naravno, da vidimo da li će se desiti, a i vama sugeriramo, predlažemo da u tom pravcu takođe delujete. Poslednja oblast o kojoj bi sada govorio, ali tokom rasprave mogu i druge oblasti da se otvore, je oblast fiskalnih pravila. Fiskalna pravila, predlog je da se fiskalna pravila koja su uvedena još zakonom iz 2010. godine i počela da važe 2011. godine odnose se na veličinu deficita i na veličinu mogućeg duga. Mi predlažemo, predlagali smo to još 2017. godine i ponovo 2018. godine, da se ta fiskalna pravila reafirmišu i modernizuju, prilagode sada iskustvu koje imamo tokom ovih sedam godina rada u Fiskalnom savetu i uopšte sprovođenja fiskalne konsolidacije i da se takva nova fiskalna pravila ponovo kodifikuju tj. da se zakonom urede. Ukratko, dva su osnovna stuba za ta pravila. To je da deficit bude, državni deficit bude veoma nizak. U osnovi izbalansiran. I taj cilj je dostižan. Zahvaljujući uspešnoj konsolidaciji sada je fiskalni deficit u Srbiji defakto uravnotežen i to je strukturno uravnotežen. Znači, nije to rezultat nekih ad hok većih prihoda ili ad hok manjih rashoda. Pošto je to tako već i ove godine ćemo imati verovatno izbalansirani budžet ili manji suficit, onda bi bilo dobro da upravo to što jeste postojeće stanje d se stavi u zakon i da se to učini čvršćom obavezom Vlade i države. Drugi glavni parametar je javni dug. Trenutno javni dug se smanjuje, mislim javni dug u odnosu na ekonomski proizvod zemlje u odnosu na dohodak zemlje i on se smanjuje. Sada je 51% BDP. Sa ovim malim deficitom koji se predviđa i ove i sledećih godina on će i dalje nastaviti da pada i on će već u nekoliko godina da bude negde između 45 i 50, a posle toga da ide iza i ispod 45. Tako da bi i ovaj drugi cilj, znači maksimalni dug ponovo trebalo da reafirmišemo, da unesemo u zakon. Da li bi to bilo 45% plus restitucija - 50%. U svakom slučaju, to su ti redovi veličina i onda bi to bila dva temelja koja bi obezbeđivala da buduća fiskalna politika bude pod kontrolom i zdrava. To naravno ima uticaj na kreditni rejting zemlje, preko toga na kamatne stope, na privredni razvoj, uopšte na život građana kada imate stabilnu privredu bez inflacije. Ove predloge smo dali još pre dve godine i imali diskusije. Sada postoje neke indicije da bi Ministarstvo finansija htelo da diskutuje o tim predlozima i mi se nadamo da bi do kraja godine ta nova fiskalna pravila mogla da se uvedu. Toliko za sada, a naravno nadam se da tokom diskusije u zavisnosti od pitanja koja vi budete imali, bi se naravno dala dodatna objašnjenja. Hvala vam.
Hvala, profesore Petroviću. Reč ima prof. dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani predsedniče Fiskalnog saveta sa članovima Saveta, uvaženi narodni poslanici, danas imamo izveštaj Fiskalnog saveta za 2018. godinu, ali bih pre toga da kažem da je Fiskalni savet, da podsetim u stvari, zarad javnosti, nezavisan državni organ koji svoj rad odgovara Narodnoj skupštini i u ovom formatu, odnosno u sazivu radi i funkcioniše od 2011. godine. S obzirom da smo imali prošle godine izbor ponovo, smatrali smo za potrebno i ova skupštinska većina da ovaj tim koji se do sada bavio ovim poslom i dalje radi u punom svom kapacitetu, što ne znači da na sednicama odbora, kada dolaze izveštaji se mi apriori slažemo. Upravo i ta debata koja se vodi na Odborima za budžet, finansije i kontrolu trošenja javnih sredstava, kada su u pitanju izveštaji rada Fiskalnog saveta, dovode do toga da imamo jedan konstruktivan pristup, da mnoge teme koje otvaramo upravo ove o kojima prof. dr Pavle Petrović govorio, možda ne sagledavamo na isti način. Ono što smo imali prilike da čujemo u ovom izveštaju, to je da se Fiskalni savet bavio različitim temama u protekloj godini, da pored toga što je govorio i radio određene analize koje se odnose na penzije i na tu formulu koja bi trebala da dovede do neke pravednije raspodele povećanja penzija, govorili smo i o platama u javnom sektoru i potrebi da se usvoji, iako smo odložili u prethodnom zakonskom setu platne razrede. Zatim, govorili smo i o budžetskom procesu, ali ono što smo imali prilike da čujemo kada je rasprava o budžetu, odnosno kada je predlog budžeta, pa kada dolazite na sednice odbora, govorili smo i o drugim temama, a to je pogotovo rad lokalnih samouprava. Mi smo i juče imali sednicu koja se odnosila na izveštaj DRI i videli smo da u lokalnim samoupravama su nagomilani problemi iz prošlosti sa kojima niko nije hteo da se bavi a pogotovu do 2012. godine, kada se uradio jedan presek sa novom skupštinskom većinom koja je preuzela odgovornost da rešava sve probleme. Onda smo videli da ti problemi su više dimenzionalni, više strukturni i da je jako bilo teško rešavati, jer svaka lokalna samouprava ima svoje probleme i te probleme je Ministarstvo finansija, naravno, i budžet Srbije morao da rešava. Jer, kada imate jednu lokalnu samoupravu kao što je Bačka Palanka u kojoj nemate ni struju, ni vodu zbog neplaćenih računa, onda je u pitanju život građana tog grada i onda imate problem da rešavate promptno neke stvari, bez obzira na ono koliko ko finansija ima u budžetu, jer kada vidite da je dug te lokalne samouprave 1,7 milijardi dinara, onda shvatite nešto što se nigde, ni u jednoj državi nije dešavalo, to je da neke lokalne samouprave budu u takvim dugovima da ne mogu ni da funkcionišu sa te komunalne strane. Imali smo prilike da razgovaramo sa predsednicima skupštine lokalnih samouprava Saveta Evrope. Oni to ne mogu da shvate, jer to prosto nigde nisu videli, ni kod država koje nisu članice EU, ni kod država koje su članice EU. Prema tome, hoću da kažem da u vašim analizama do 2012. godine mi nismo imali prilike da vidimo kvalitetnu analizu iz prostog razloga što vi niste mogli da dođete i da radite taj posao u punom svom kapacitetu. Vi sada imate dobru saradnju, rekli ste i sa lokalnim samoupravama, sa velikim gradovima, i sa Ministarstvom finansija, i sa DRI i jednostavno vam je otvoren put da možete na adekvatan način da zaista uradite kvalitetnu analizu svakog problema koji se javlja. Pored vaših analiza koje su najvažnije kada se budžet donosi, videli ste da se dosta toga ulaže u putnu infrastrukturu, videli ste da se mnogo toga ulaže kada su u pitanju privredni rast, subvencije, investicije i tu vaše stanovište oko tih investicija možda u nekim analizama i nije bilo toliko podržano u smislu načina na koji Vlada radi, ali mi sada vidimo da to daje rezultate. Mi vidimo da u prošloj godini je Srbija imala nivo investicija od 3,3 milijarde evra, što je ukupno zajedno sve koliko ima zapadni Balkan, odnosno bivše države SFRJ. Hoću da kažem da mnoge stvari u tom stručnom delu se možda i ne slažemo, ali mislim da je rezultat rada kojim Srbija ide dalje, ide napred, daje rezultate. Ono oko čega smo najviše na odborima raspravljali, to je pitanje te formule koja jednostavno treba da uspostavi jednu ravnotežu kada je u pitanju i sam budžet Srbije i povećanje penzija. Znate vrlo dobro kada ste govorili o kalendaru koji su objektivni razlozi zbog čega kalendar nije ispoštovan u smislu dostave materijala narodnim poslanicima. Mi smo od 2013. godine uvek u roku usvajali budžet i uvek u roku odlazili da prezentujemo, naši ministri finansija su odlazili na Skupštinu MMF da prezentuju budžet koji je usvojen u Republici Srbiji i ništa u tom budžetu nikada nismo skrivali, za razliku od onih koji su do 2012. godine vodili razno razne troškove, dugove po razno raznim bankama, samo da se ne bi videlo u budžetu koliko je zaista javni dug i ekonomski pad do 2012. godine. Drago nam je da imamo prilike da vodimo zaista debatu sa vama i da vam kažemo koja su to naša gledišta u pogledu privrednog rasta Srbije, u pogledu onog dela kada sada imamo suficiti i kako treba povećavati plate i penzije. Mi smo vaš izveštaj za 2018. godinu usvojili na Odboru, s tim, što smo dali zadatak i vama i nama da organizujemo određene skupove i javna slušanja u kojima jednostavno sve zainteresovane subjekte na ovu temu treba pozvati koji treba da daju svoje mišljenje iz koga treba da određenim analizama možda pokažemo i neki drugi pristup koji možda nemate ili jednostavno nas MMF ponekad i iznenadi sa svojim odlukama. Tako da u tom delu mi moramo da se krećemo. Mislim da je dobro da danas imamo ovu temu na dnevnom redu i mislim da u budućnosti zaista najavljujem i dalje dobru saradnju Fiskalnog saveta i Odbora iako kažem, ne možemo da se složimo možda u 100% vašeg izveštaja u određenim ocenama, jer nekada smo te ocene videli da su one političkog karaktera i to nam se zaista ponavljalo više puta. Nemojte da zamerite zbog toga, ali mislimo da su mnoge vaše rečenice, neke zarad svojih političkih poena neke stranke su koristile da bi kritikovale vlast, da bi jednostavno pokušale da prikažu kako ne vodimo dobru ekonomsku politiku, a rezultati pokazuju sasvim suprotno. Kritično mišljenje je dobro, vaši stavovi koje kažete u određenim analizama pokazuju jako dobar put kojim možda treba ići, ali je dobro da ste vi zašli u institucije jako duboko da vidite koji su suštinski problemi i lokalnih samouprava, i državne uprave i poreske uprave koja je praktično u procesu reformi, kao što su i ekonomske reforme koje sada ulaze u neku drugu, treću fazu u Srbiji. Mislim da jako važno da na tom putu zajedno idemo i zajedno sarađujemo, i kada raspravljamo o vašim izveštajima, da imamo jednu zaista dobru sliku, koju možemo građanima Srbije da prikažemo zaista koliko je toga od vaših preporuka prihvaćeno, a koliko od tih preporuka nije prihvaćeno i koliko to na dugi rok će biti prihvaćeno. Znači, ima mnogo toga što ne može da se prihvati preko noći, ali najvažnije je da građani Srbije bolje žive od svih naših analiza, od svih naših odluka, koje se donose ovde u parlamentu. Zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati vaš izveštaj i glasati za njega. Hvala.
Hvala, koleginice Tomić. Sada prelazimo na javljanje predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi gosti iz Fiskalnog saveta, dame i gospodo, svaki savet je tu da da svoje mišljenje oko toga u kom pravcu se kreće naša država. Od osnivanja Fiskalnog saveta susretao sam se sa vama u manje-više nepromenjenom sastavu, po različitim pitanjima, pomno čitao vaše izveštaje i svaki put bi rekao da su ti izveštaji zaista bili izbalansirani i da su davali mnogo dobrih preporuka i mnogo dobrih analiza. Ovaj put mogu isto to da kažem, a u svom izlaganju ću se malo više osvrnuti na neke stvari, za koje ja smatram da jesu suštinski bitne i koje mogu biti dobri saveti za vođenje politike koja će Srbiji konačno pomoći da, nakon što je Srbija uspela da izvrši stabilizaciju javnih finansija, što jeste preduslov svih preduslova, da se ekonomija kreće, bez stabilnih jakih finansija nema niske cene, refinansiranja dugova, nema jeftinog zaduživanja za nove investicije, nema novih investicija koje nisu obilno zalivene subvencijama ili nekim posebnim pogodnostima. Sa te strane, to je preduslov svih preduslova i ja pozdravljam, što je to istaknuto u izveštaju Fiskalnog saveta. Fiskalna stabilnost je osnov da budemo civilizovano i uspešno društvo, odgovorno društvo. Međutim, ono što jeste jedan veliki izazov pred srpskom ekonomijom je kako da između jednog zadovoljstva sa postignutom stabilnošću dođemo u poziciju gde strukturne reforme daju jak stimulans ka rastu. Kada danas govorimo da su stope rasta u Srbiji tri, četiri, četiri i po procenta, u zavisnosti šta se dešava, koje godine, kod nas je još uvek poljoprivreda dosta izložena božijoj volji, zaostali smo duži niz decenija da nam poljoprivreda ne bude takva, imamo još neke javne sisteme, koji kada zaštucaju, mogu značajno da spuste procenjene stope rasta. Mi zaista imamo veliki izazov da u Srbiji dođemo u situaciju da rastemo jako brzo, po stopama rasta koje su maksimalno moguće. To nije tri do četiri posto, nije ni četiri i po, Srbija u kojoj bi se sprovele strukturne reforme dugoročno bi mogla rasti svake godine pet do šest procenata. Kada neko kaže - a zašto je bitan taj jedan procenat, zašto četiri posto nije dovoljno dobro? Ja ću reći da to jeste dobro, ali uvek može bolje. Da su SAD, od svog osnivanja, 1776. godine, odnosno tada je proglašena Deklaracija, nezavisne su postale nešto kasnije zaista, rasle samo jedan procenat manje svake godine, samo jedan procenat, danas bi bile na nivou nekih drugih SAD, SAD Meksika i to je ta razlika od jednog procenta. Ne osetimo je jedne, prve, druge, treće godine, ali na kraju za 10, 15, 20 godina to postanu velike razlike, a nakon jednog veka to postanu civilizacijske razlike. Zato je borba svake Vlade, koja god vodila Srbiju, treba da bude da se izvuče maksimalan rast i zato ja duboko cenim vaše sugestije koje ste vi izneli, kako u dokumentima koje ste dostavljali nadležnim telima Narodne skupštine Republike Srbije, tako i u ovom završnom izveštaju gde ste dali jedan siže onoga što ste izveštavali. Ključni izazov fiskusa u Srbiji nije više stabilnost, stabilnost valjda treba da bude neupitna za sva vremena i u nekoj zemlji koja želi da bude zaista šampion, šampion koji ide napred, uravnotežen budžet bi čak mogao biti jedna kategorija koja ima ustavno utemeljenje, čvrsto ustavno utemeljenje. Naravno, i fiskalna pravila su tu izuzetno bitna i o tome ću se opet osvrnuti. Slagali se ne slagali sa bilo čijom ocenom, razumni ljudi će uvek reći hvala, jer svačiji savet je dat u volji da taj koga savetujete bar radi bolje. Osnova svega jeste da budemo zahvalno na savetima koje dobijamo. U doba kada smo nekada pre nekih pet godina intenzivno raspravljali, ja sam vam bio zahvalan i za ono za šta se nismo usaglašavali, iako sam, pogotovo kada je u pitanju ono što nije prva oblast onoga što vi radite, oko mikroekonomije imao mnogo drugačije stavove, oko makroekonomije smo se uglavnom slagali. Dan danas sam zahvalan nekima od vas koji ste tada davno rekli, ne postoji samo jedan srebreni metak koji može da reši pitanje u Srbiji, pristup mora biti multidisciplinaran, moramo gađati mnogo stvari da bismo se pokrenuli napred. To je velika istina. Dobro je što se neki od vaših saveta prihvataju, za neke mi je žao što nisu prihvaćeni, ali na kraju krajeva vi ste tu da savetujete, a ne da dajete direktive šta treba raditi. Osvrnuo bih se sada i na neke stvari koje ste ovde napomenuli, tiču se ovog drugog dela izveštaja. Prvi deo je urađen više nego korektno i daje pregled vašeg rada, daje neke uštede koje ste imali, da ste u odnosu na budžetirano trošili manje i slične stvari. Ono što duboko mogu pozdraviti jeste da treba razmišljati o novoj metodi obračuna plata u javnom sektoru. To je nešto što je bitno ako želimo imati javni sektor koji može da bude istinski servis privrede. Mi u ovom momentu imamo velike probleme da neke ljude zadržimo u javnom sektoru, a nekih bi se rado rešili i to je činjenica. Najkvalitetnije ljude ne možemo da platimo dovoljno dobro da oni ostanu u javnom sektoru i onda gubimo ljude koji bi mogli pomoći da se neki od velikih problema reše bilo na nivou lokalnih samouprava, gde su izazovi, kako bih rekao, vrlo heterogeni i vrlo različiti širom Srbije, bilo na nivou centralne vlasti, bilo na nivou agencija koje su jedan svet za sebe, koje se bave izvršenjem zakona. To su činjenice. Takođe, potrebno je sistem unapređivati i činiti da srpski sistem plata u javnom sektoru što više podseća na sisteme koje postoje u srećnim i uređenim zemljama. Da probamo pomiriti dve stvari, a to su motivacija ljudi da dobro rade svoj posao, jer mnogi ga godinama rade, ne zato što su motivisani platom, nego što smatraju da je njihov posao jako bitan, a opet da imamo solidnu štedljivost i onaj jedan mehanizam, ja bi ga nazvao mehanizmom šumadijske domaćice koji je jako sličan mehanizmu bavarske domaćice o kome mi jako često govorimo kada se želimo ugledati na Nemce na primer. Takođe duboko pozdravljam što ste veliku pažnju odvojili delu koji se tiče zaštite životne sredine. Mi smo na evropskom putu, još uvek više govorimo kako nam je drago što smo krenuli, pravi izazovi tek slede. Onog momenta kada otvorimo Poglavlje 27, izazovi će biti neverovatni. O tome trebamo razmišljati koliki je nivo javnih investicija koje ćemo mi morati imati u zaštitu životne sredine i ja to duboko pozdravljam. Naravno, deo investicija će biti privatan, takođe poguran zakonima koji će se doneti u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi ćemo verovatno imati veoma dugačak prelazni period, verovatno do 2040. godine, deo će nam platiti naša buduća evropska kuća, EU, ali i dalje ćemo morati mnogo da uložimo da bi naša Srbija bila zdrava u svakom segmentu životne sredine. Dobro je što ste u svom izveštaju to pomenuli i o tome ćemo mnogo diskutovati u godinama koje prolaze u ovom domu i to je jedna velika istina. Pitanje zaštite životne sredine će postati jako bitno pitanje i dobro je kada se u Srbiji što više raspravlja o životu, o budućnosti, o lepim stvarima koje će uslediti, možda će uslediti, ne moraju nužno da se dese i to uvek treba ponoviti, a da će vatre i požari ostati za nama. To je dobra stvar i dobro je što nam otvarate u svojim izveštajima takva pitanja. Za pozdraviti je u vašem izveštaju što ste rekli da je potrebno imati javnu investiciju u infrastrukturu. Bez javnih investicija u infrastrukturu nema razvoja. Ima tu još mnogo da se investira, jer imali smo jako dugačke periode kada tih investicija nije bilo. Takođe, nisu dovoljne samo javne investicije, one su samo deo cele priče. Ono što pokreće zemlju i što pokreće jednu privredu jesu privatne investicije, posebno privatne investicije domaćih firmi. Ono što je jako bitno, pogotovo kada smo mnogo puta raspravljali oko toga, kako pokrenuti ovu zemlju jeste u stvari pitanje kako pokrenuti domaće firme da investiraju. Tu imamo danas problem i to je jedno od ključnih pitanja na koje strukturne reforme trebaju da daju odgovor – kako domaće firme pokrenuti da više investiraju. Ti ljudi žele da zarade, žele da zapošljavaju, ali još uvek postoji nešto što ih čini izuzetno, izuzetno opreznim. I to jeste ključno pitanje koje će razlikovati Srbiju koja raste 3-4% godišnje i Srbiju koja bi rasla 5-6%. I to je pitanje svih pitanja i pitanje na koje treba dati odgovor. S naše strane, nama je jako drago što ste to pitanje pokrenuli u vašim dokumentima, jer to je ono oko čega će se lomiti koplja dugo, dugo u budućnosti. Pozdravljamo predloge o fiskalnim pravilima. Meni je izuzetno žao što nikada nije usvojen jedan predlog koji je moja poslanička grupa dala, a to je da se konstatuje činjenica da godinama imamo kumulativni dug konsolidovane države Srbije koji je preko 45% i da se jednostavno zakonom, kako bih rekao, ujednači stvarnost, a ne da imamo konstantno u stvari negiranje tih 45%, iako je putanja javnog duga ohrabrujuća, to je tačno, 60% bi bio sasvim dobar nivo javnog duga, ne moramo biti veći katolici od pape i veći članovi evropske monetarne unije od onih koji jesu u evropskoj monetarnoj uniji. Trebalo bi uvesti nova pravila. Mi podržavamo da to bude malo širi skup pravila. Dobra stvar bi bilo da kažemo da je maksimalni dug Srbije 60%, ali da taj nivo može biti dostignut samo u godinama krize, a da suštinski trebamo težiti da bude 45%, a da zaduženje iznad 45% može da se desi samo kada imamo prognoze koje će biti da u nekoj godini imamo negativne stope rasta, tj. da ulazimo u recesiju, i da onda država može jednostrano da deluje tako što će smanjiti određene poreze dok traje kriza, tako što će jednostavno povećati javni dug. To je kontraciklična politika i to je sasvim u redu i to treba da bude deo naših fiskalnih pravila kada se može delovati kontraciklično. Takođe, verujemo da taj stav o tome da je budžet Srbije uvek uravnotežen na nivou od 10 ili 15 godina jeste nešto što treba da bude naše trajno opredeljenje, jer samo tako možemo biti kredibilna država i to je nešto na čemu trebamo insistirati. Deficit izuzetno, samo izuzetno u godinama kada je recesija više nego izvesna i dva puta razmisliti da li nam recesija stiže spolja ili je rezultat toga da smo mi nešto u Srbiji zabrljali, jer ni najpametnija država nije u stanju da sa preciznošću kaže kakve će biti krajnje posledice njenih politika i nekada smo skromni pojednostavljivati šta su posledice državnih politika, bilo fiskusa, bilo centralne banke, bilo Vladinih politika. Nekada jednostavno zaboravljamo da su reakcije ljudi na tržištu izuzetno kompleksne i da oni nisu pasivni u prihvatanju politika. Drago mi je što su istaknuti izazovi koji nas čekaju u javnim preduzećima. Mi imamo još tri velika sistema koja nisu do kraja reformisana. Tačno je da je železnica odmakla najdalje u reformama, ali da ima još mnogo posla da železnica ne bude najveći gutač subvencija, mnogo, mnogo posla, ali da je bolje taj posao rešavati investicijama, razumnim programima smanjenja broja zaposlenih i u nekom roku probati železnicu učiniti da liči na železnicu u zemljama zapada. Takođe, istaknuto je sa pravom da smo mi samo ugasili požar u „Srbijagasu“, ako ostane sličan sistem formiranja cena za domaće tržište, i da činjenica da se u „Srbijagasu“ ne pravi gubitak kao nekada ranije ne znači da se to neće desiti ako se cene gasa promene na svetskom tržištu. Jako je dobro što je to istaknuto, jer nekada volimo, srećni zbog toga što su se promenile neke okolnosti, reći da su problemi rešeni. Kao što je pad cene po kojoj Srbija refinansira dugove delom posledica ekonomskih politika Srbije, delom posledica toga što je u svetu dobro i da se te stvari mogu promeniti, isti nalaz važi za „Srbijagas“, jedan deo problema može ponovo da ispliva. Takođe, ista je stvar i sa EPS-om. U EPS-u nisu rešeni problemi, ni blizu nisu toga da budu rešeni, u EPS-u se tek treba raditi mnogo, mnogo posla, EPS je nenačet. Ove godine smo u Obrenovcu imali velike probleme sa nabavkom, velike probleme koji će se na kraju odraziti na finalni rast društvenog proizvoda, i to je činjenica i pred tim ne treba žmuriti i to su problemi koji ne treba da budu trpani pod tepih. Takođe, isto je sa državnim preduzećima. Dobro je što ih ima sada još samo devet velikih preduzeća i što je to sada samo 15.000 ljudi, mnogo bolje nego kada su to bile desetine hiljada, ako ne i stotine hiljada ljudi koji su visili u vazduhu i mnogo veći broj preduzeća. Ali, tih devet preduzeća i danas nisu rešena do kraja i taj proces nikada ne može biti dovoljno brz i dovoljno obuhvatan. Kada već govorimo o merama, bilo bi dobro razmišljati, iako naši planovi i fiskalne strategije jesu na tri godine, iako naši planovi ekonomskih reformi jesu na tri godine i radi se određena revizija svake godine, da je potrebno imati planove koji su dugački osam godina, jer samo tako možemo rešiti ključni izazov, a to je smanjenje nameta na plate. Ako biste pitali privrednike u Srbiji zašto se plaše da investiraju i da zapošljavaju, oni bi rekli – nameti na plate. To je oblast gde nije mnogo urađeno, skoro ništa. Lepo je što je taj 1% nameta skinut ove godine kod osiguranja od nezaposlenosti, ali glavni posao tek predstoji. Ako imamo stope rasta koje jesu od 3,5 do 4,5%, mogle bi biti i veće ako bi se nešto od ovoga usvojilo, i to je činjenica, onda je potrebno onaj novac novi koji se može oporezovati, zbog toga što je BDP svake godine veći, vi imate realno pri istim poreskim stopama i 4,5%, ako BDP raste 4,5%, 4,5% veći budžet Republike Srbije, da se sav taj novac ne potroši na povećanje plata, da sav taj novac ne ode u javne investicije, nego da deo tog novca ode svake godine u smanjenje poreskih nameta. Ako biste imali osmogodišnji plan gde se svake godine smanjuje opterećenje na plate, posebno na najniže plate, vi biste u roku od osam godina to mogli fundamentalno smanjiti, mogli biste državnu potrošnju sniziti na nekih 35% i Srbiju trajno učiniti zemljom koja nije u riziku da će potonuti na niske stope rasta kakve postoje u nekim zemljama koje su mnogo razvijenije, jer su one mnogo razvijenije od nas. Mi možemo da sledimo tuđa iskustva. To bi u stvari bila jedna vrlo, vrlo bitna preporuka i nešto oko čega treba pričati, kako spustiti namete na plate i kako dati našoj privredi mogućnost da se razmahne, jer naši privrednici jesu pametni, a najpametniji su tamo gde mogu da se izbore sa tim problemima koje oni mogu lakše da reše, kao u IT sektoru, na primer, njima je lakše zaobići neke stvari. Bilo bi dobro da niko ne zaobilazi neke stvari i da svi imaju mogućnost da budu konkurentni, baš na osnovu toga što naša država može da postane jeftinija i efikasnija. To je ključni izazov koji stoji pred nama, a na kojem se do sada nije dovoljno radilo, kako stvoriti Srbiju koja manje troši. S te strane, voleo bih videti vaše mišljenje kako iz rasta koji ćemo imati narednih godina deo novca ne potrošiti, nego ga usmeriti u smanjenje poreza, posebno nameta na plate, jer naši privrednici kažu – to je najveći problem. Nije problem porez na dobit, dajte nam mogućnost da zaradimo, pa nas onda oporezujte ne 10, 15, oporezujte nas i 25%, ali hajde da imamo šta da bude oporezovano. S te strane to bi bilo izuzetno dobro da se desi i jednostavno kažem to je moje neko razmatranje, naravno, ne dao bog da u stvari pokušavam da utičem na vas više nego da nešto predlažem, vi ste nezavisni i treba takvi da ostanete baš kakvi jeste danas. Za kraj, zaključak, u vašem izveštaju ja nemam šta da kažem loše, nekad se možda neću usaglasiti o svemu, ali ovaj izveštaj je napisan više nego korektno i izveštaj koji treba podržati. Počevši od vaših tehnikalija koje su neminovne da kažete o finansijama vašim, s kime ste se vi viđali, koliko ste imali konferencija, koga ste koliko savetovali? Nemam tu ništa da dodam i da kažem da je loše, naprotiv. Takođe, i što se tiče mesa koji jesu vaši osnovni proizvodi, vaši saveti su bili takvi da su meni kao poslaniku izuzetno koristili, a nadam se i ostalim kolegama, a nadam se da su izvršna vlast da imala slično mišljenje, s te strane vaš izveštaj je za svaku pohvalu, i naša poslanička grupa, iako je opoziciona i po pravilu ne podržava većinu zakona koji jesu u ovoj Narodnoj skupštini, vaš izveštaj može mirne duže podržati i reči da samo tako postavite i da jeste jedna vrlo svetla tačka u srpskoj državnoj upravi. Hvala vam.
Hvala, gospodine Stevanoviću. Za reč se javio narodni poslanik šef poslaničke grupe SPS, gospodin Đorđe Milićević. Izvolite, kolega Milićeviću.
Nisam se javio kolega Marinkoviću, ali izgleda da je vama lakše da prozovete mene, pa onda da, verovatno posle toga vi govorite, nemam ništa protiv, naravno. Poštovani predstavnici Fiskalnog saveta, poštovani predsedniče Fiskalnog saveta, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da je Fiskalni savet nezavistan i mi nemamo apsolutno nikakvu nameru da utičemo na vas, ali naravno da smo uvek spremni da vodimo debatu i otvoren dijalog i na sednicama Odbora i ovde u parlamentu, kada su teme važne i kada se teme tiču života naših građana. Želim samo svoju diskusiju početi jednom izjavom koja kaže ovako – nezavisne institucije nemaju uvek identično gledište sa vlašću, ali to je i dobro, jer da je drugačije postavilo bi se pitanje čemu uopšte i služe. Što je i uredu. Nemamo nikakvu vrstu pritiska ali imamo jasan mandat zašto se Fiskalni savet bavi privrednim rastom. Jasno vidimo da Srbija i druge zemlje regiona imaju veliki odliv mladih ljudi i radne snage da bi se to zaustavilo apsolutno je neophodno povećanje životnog standarda i privrednog rasta u Srbiji. Ovo je izjava jednog od vaših članova Saveta. Apsolutno nemam ništa protiv, poštujem vašu nezavisnost ali ono što želim da kažem jeste da ovakvu izjavu vrlo često možemo čuti i od strane predstavnika jednog dela opozicije. Ne želim da verujem da ste vi ovakvom izjavom želeli da se bavite politikom i politikanstvom, ali je to činjenično. Znate, iz kabineta je lako voditi politiku, sastavljati izveštaje, baviti se teorijom, a realnost je nešto drugo. Sa druge strane, ovde naspram sebe imate nas koji imamo takođe veliku odgovornost. Mi smo neko ko ima legitimitet, poverenje građana, parlament je glas naroda i mi ovde u parlamentu razgovaramo upravo o onome o čemu govori ova izjava, a to je da razgovaramo o alternativama kako da dođemo do što kvalitetnijih zakonskih rešenja koja će biti u najboljem interesu naših građana. Naravno, to podrazumeva bolji životni standard, boljitak za naše građane, to podrazumeva naravno i privredni rast. Ono oko čega ćemo se čini mi se složiti na početku, jer se nećemo složiti oko svih stvari, ali nije ni dobro da svemu razmišljamo isto, jer ako bi razmišljali isto, to znači da nismo razmišljali dovoljno. Dakle, mi smatramo da je Srbija na dobrom putu i da je pozitivan trend vidljiv i prepoznatljiv i to je u određenim segmentima vašeg izveštaja i konstatovano. Prepoznatljiv je i pozitivan trend koji vodi ka boljitku, ali boljitku koji je u svakom sektoru zasnovan na onome za šta se mi zalažemo, a to je na zdravim i na realnim osnovama. Važno je da, po našem mišljenju, sačuvamo ono što smo u ovom trenutku postigli u oblasti ekonomije i finansija i da započete procese privedemo kraju. Javne finansije su sigurne i stabilne i mi sa optimizmom, rekao bih, možemo gledati u period koji je pred nama. Najteži deo posla, verujemo sa sigurnošću da je dobro odrađen, ali nije završen. Ono što predstoji jeste da na pravi način, pre svega racionalni način u budućnosti izvlačimo korist iz toga, odnosno da sačuvamo rezultate koje smo postigli, da sačuvamo teška fiskalna dostignuća i da prihvatimo sve podsticaje i inicijative koje vode ka rastu i koje vode ka razvoju. Između ostalog, o nekim inicijativama i vi govorite u svom izveštaju. Po našem viđenju tri su ključne reči kada govorimo o reformskom kursu Vlade Republike Srbije u ovom trenutku, a to su reforme, rast i razvoj. Temelji, kao što znate, reformskog kursa Vlade Republike Srbije postavljeni su 2014. godine. Neko je tu odluku morao da donese jer smo bili pred finansijskim bankrotom. Dakle, Srbija je te 2013. godine, decembra meseca, kada smo usvajali budžet imala dva puta i dva pravca. Jedan pravac je bio spisak lepih želja, ono što bi građani želeli da čuju, što lepo zvuči, a što u koliko bi se finansijski realizovalo vodilo bi ka finansijskom bankrotu i ka finansijskom krahu negde 2016/2017. godine. Drugi pravac je onaj nepopularni, a to su nepopularne političke mere, teške reforme. Kažete da govorite jezikom brojki. U potpunosti se slažem, ali od 2014. godine do danas se postižu rezultati koji su iznad ciljeva koji su definisani za tekuću godinu. Uvek je dobro podizati lestvicu naviše, a mi smatramo da je to dobro za budućnost Srbije, mi smatramo da je to dobro za budućnost svakog građanina Srbije. Opet se vraćam na izjavu, jer vodimo otvoren dijalog, sudeći po vašem komentaru na ocenu Svetske banke, da bi Srbija na duži rok mogla da ima privredni rast od 7%, vi kažete, odnosno opet jedan od članova Saveta kaže – to je moguće ako bi se sedam miliona Srba zamenilo Nemcima i ako bi se uvela uprava kakva je u Nemačkoj. Ispravite me ako grešim, tako su preneli mediji. Sada, niti smo mi Nemci niti mi želimo nemački sistem, nama je potreban sistem koji je primeren trenutno našem ekonomskom stanju, a spremni smo da prihvatimo sve one dobre stvari od nekih drugih država koje možemo da prilagodimo našem sistemu. Mislim da ste hteli pomalo da budete i šaljivi, sarkastični, ali sada da vam kažem, ne znam šta je gore, ali mislim da niste razmišljali u drugom pravcu, da ste time povredili nekoga ko je predano, vredno radio u prethodnom vremenskom periodu da bi se došlo do ovih rezultata, ko je uložio veliki trud, rad, posvećenost i energiju. Sa druge strane, možda malo da razmišljate i o građanima Srbije, da niste na neki način povredili i građane Srbije time što ste rekli da bi ste ih zamenili sa sedam miliona Nemaca. Ne želim da verujem da su ove izjave, kao što sam rekao, politizovane i da ste želeli da ih upotrebite u bilo kakvom političkom kontekstu. Dostignućemo mi ovaj sistem, odnosno ove rezultate ako budemo imali ono što je suštinski najvažnije, a to je politička stabilnost, a verujte imaćemo političku stabilnost. Zahvaljujući odgovornim i teškim, nepopularnim merama došlo se do toga da danas imamo zdrav sistem koji je zasnovan na zdravim osnovama, koji je zasnovan na životu i ekonomiji, a ne na politici i politikanstvu i ne na spisku lepih želja. Danas je potpuno jasno da smo bili u pravu kada smo započeli reforme i kada smo rekli da je reč o reformama i o merama koje se tiču budućnosti Srbije, o merama koje se tiču budućnosti svakog građanina Srbije i da ne treba pojednostavljeno gledati na te mere kada smo imali prilike da čujemo od pojedinih članova opozicije, dela opozicije, da se otimaju plate, da se otimaju penzije, ne, ovde govorimo o merama za spas srpske ekonomije. Zahvaljujući upravo tim merama danas je potpuno jasno da smo u pravu i stvoren je jedan dobar osnov za povećanje plata i penzija. Dakle, imamo povećanje plata i penzija, a imamo plus u držanoj kasi. Neodgovorno bi bilo i neozbiljno da imamo povećanje i plata i penzija, da više zahvatamo iz republičkog budžeta, a da imamo minus u državnoj kasi. Dakle, ipak domaćinski i racionalno se raspolaže sa onim što se zaradilo. Kada je reč o formuli za izračunavanje penzija, o čemu je i maločas bilo reči, najvažnije da su po nama penzije stabilne, nekoliko modela se razmatra. Izdvajanje za penzije je na zadovoljavajućem nivou u budžetu. Treba sagledati realan rast privrede, rast inflacije i rast potrošačkih cena. Mislim da smo dva cilja u potpunosti realizovali, a to je trajno i u kontinuitetu smanjenje javnog duga BDP i trajno smanjenje budžetskog deficita. Srbija se danas nalazi na 48. mestu mislim na svetskoj Duing biznis listi, a pre započetih reformskih procesa bili smo na 91. mestu. Sa druge strane, politička i ekonomska stabilnost uz preduslove, odnosno podsticaje koje pruža Vlada Republike Srbije, potencijalnim investitorima, pre svega mislim na manju birokratiju, brže izdavanje dozvola, doprineli su da Srbija bude atraktivna investiciona destinacija. Podržavamo koncept reforme javnog i jačanje privatnog sektora, tu apsolutno nemamo nikakvu dilemu. Znamo koliko je teško i podržavamo mere koje su preduzete kada je reč o javnom sektoru, ali smatramo da je jako važno i da treba uraditi analizu gde ima viškova, a gde ima manjka zaposlenih u javnom sektoru, kako bi u celini imali efikasniji javni sektor. Tokom dosadašnjeg procesa racionalizacije pronađeni su prostori za uštede, ali tako da nije narušen kvalitet rada javne uprave i funkcionisanje sistema što je izuzetno važno. Srbija je jedna od zemalja, ovo je podatak koji sam dobio od predstavnika iz Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave za 2018. godinu, Srbija je jedna od zemalja sa najmanje zaposlenih u javnoj upravi u Evropi. Ukoliko se poredi broj zaposlenih u javno upravu u odnosu na 100 stanovnika i nakon dva kruga sveobuhvatne racionalizacije broja zaposlenih u Srbiji, danas imamo 6,4 zaposlenih u javnoj upravi na 100 stanovnika, dok je prosek u EU 8,5. Ja samo govorim o podacima koje sam dobio i pribavio. Govorite o tome da je sazrelo vreme da se ukine zabrana zapošljavanja. Mi smatramo da je kontrolisano zapošljavanje postiglo određene pozitivne efekte. Potreban je novi, slažemo se, potreban je novi model, kako bi se postojeći problemi prevazišli, u smislu onih koji imaju optimalan broj zaposlenih i finansijska sredstva obezbediti model bez saglasnosti. Što se tiče privatnog sektora, maločas sam ga pomenuo, u potpunosti podržavamo najavu predsednika Srbije Aleksandra Vučića za subvencije privatnim firmama za nabavku nove opreme i to do 50%. Privatni sektor je po našem mišljenju budućnost. On je od velike važnosti za državu na jednoj strani, to znači nova radna mesta, na drugoj strani država živi od poreza i dažbina koje ubira iz dobiti preduzeća. Dosta toga je urađeno kada je reč o javnim preduzećima. Poštujući sve konstatacije i sve ono što ste vi izneli u svom izveštaju. Šta je to što mi konkretno očekujemo od javnih preduzeća? Efikasnost, da efikasnije koriste resurse, da budu racionalnija, da uzrokuju manje troškove u budžetu i da investiraju kako bi bile što bolje usluge koje pružaju građanima. Vi ste u svom Izveštaju naveli, tri preduzeća: železnice, gde se ozbiljno pristupilo reformama; Srbijagas, koji je postalo profitabilno od 2015. godine i EPS, kažete, ima najsloženije probleme, iako je predviđeno rešavanje problema EPS-a, a u oblasti digitalizacije, a cilj je stići na nivo razvijenih evropskih kapaciteta. U Izveštaju, takođe, govorite i o reformi javnih finansija lokalnih samouprava. Naravno da se lokalne samouprave moraju kretati u okvirima koje daje Ministarstvo finansija. Kažete da ste uradili sveobuhvatnu studiju sredinom, čini mi se 2017. godine, sa određenim preporukama i da se situacija, donekle poboljšala. Mi smo tokom jučerašnjeg dana imali prilike da razgovaramo sa predstavnicima DRI, što je opet povezano sa lokalnim samoupravama i sa temom o kojoj trenutno govorim, i neke dve ključne stvari su jako važne, a to je edukacija i kvalitetnija interna kontrola. Ne kažem da je situacija idealna, ali da nije bilo domaćinskog ponašanja, lokalnoj samoupravi ne bi doprineli ni dobrim rezultatima fiskalne konsolidacije na makroekonomskom planu. Uz to, u izveštaju, ispravite me ako grešim, govorite o četiri grada, četiri lokalne samouprave. U Srbiji ima 174 lokalne samouprave. Sad, samo nekoliko rečenica kada je reč o pokazateljima, pošto govorite jezikom brojke. Šta je to što su benefiniti i šta je to što je boljitak o kojem sam malo čas govorio? Recimo, nova minimalna cena rada i uvećana u odnosu na 2018. godinu za 8,6%, minimalni minimalac prelazi iznos od 27. 000 dinara. Stopa nezaposlenosti 2013. godine je bila 25,9%, a sada je pala na 12,1%. Prosečna neto zarada obračunata za mart 2019. godine iznosila je 54.271 dinar. Rast neto zarade u periodu januar-mart 2019. godine u odnosu na isti period prošle godine iznosio je 9,5 % nominalno, odnosno 7% realno u poređenju sa istim mesecom prethodne godine, prosečna neto zarada za februar 2019. godine nominalno je veća za 9,9%, a realno za 6,9%. Smanjeno je, o tome je i malo čas bilo reči, opterećenje na zarade, pošto se od 1. januara 2019. godine ukinuti doprinosi za nezaposlenost na teror poslodavca u iznosu od 0,75 % i to je teret budžeta, 12 milijardi dinara godišnje je palo na teret republičkog budžeta. U budžetu za 2019. godinu, država je izdvojila 19 milijardi dinara više za plate zaposlenih u javnom sektoru, a plate u javnom sektoru, ovu od 01. januara 2019. godine, uvećane su za 7 do 12% Faznim ukidanjem zakona o privremenom uređivanju osnovica za obračun isplatu plata, odnosno zarada i drugih stalnih primanja od korisnika javnih sredstava, povećane su plate u javnoj administraciji. Usvojen je Predlog zakon o dopuni budžetskom sistemu 21. aprila 2019. godine, kojima su uvećane plate zaposlenima u predškolskoj ustanovi za 9%, počev od maja 2019. godine. Uvećane su penzije zbog ukidanja zakona o privremenom smanjenju penzija. Skupština je osvojila Zakon 29. septembra 2018. godine. Realan rast BDP-a u prvom kvartalu 2019. godine, u odnosu na isti period prethodne godine iznosi 2,5%. Smanjenje javnog duga, podsetiću još jednom, Srbija je bila pred finansijskim bankrotom. Javni dug Srbije iznosio je na dan 30.04.2019. godine 23,77 milijardi evra, što čini 51,1 % BDP-a. Udeo javnog duga u BDP smanjen je za 2,7% u odnosu na decembar 2018. godine, kada je iznosio 53,8%. Imamo suficit u budžetu. U prva četiri meseca ostvaren je suficit republičkog budžeta u iznosu od 5,5 milijardi dinara. Pošto mi je još malo vremena ostalo, ono što smatram da je veoma važno, budžetom za 2019. godinu za kapitalne investicije, ono o čemu ste i vi govorili, izdvojeno je 220 milijardi dinara, 30% više novca nego prethodnih godina. U proteklih pet godina u Srbiji je otvoreno 180 fabrika. Grade se novi autoputevi, obnavlja se železnica, povezujemo se sa evropskim koridorima iako vi kritikujete sporost kada je reč o Koridoru 10. Mi smatramo da je to jako važan i značajan projekat. Godine 2008. kada je Milutin Mrkonjić kao ministar infrastrukture govorio o tom projektu, čini mi se da je malo ljudi verovalo u taj projekat, a danas mislim da većina shvata da nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja. Kada je reč o stranim direktnim investicijama, ove godine u prva četiri meseca iznosile su 1,2 milijarde evra, što je 14% više nego u istom periodu prethodnih godina. Dakle, Srbija je nastavila regionalno liderstvo u privlačenju stranih direktnih investicija. U toku prethodne godine privukli smo 3,5 milijardi evra stranih direktnih investicija, a sve druge zemlje zajedno na zapadnom Balkanu nisu došle ni do 2,5 milijardi evra. Industrijska proizvodnja je povećana 1,3% u 2018. godini u odnosu na 2017. godinu. Na samom kraju, sam Predlog zakona o budžetu za 2019. godinu upravo je rezultat nastavka reformi. Tri odlike budžeta su značajne. Ono za šta se i vi zalažete, naravno i mi, a to je životni standard građana, rasterećenje privrede i naravno kapitalna ulaganja. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Milićeviću. Reč ima prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Da se uključim da ne zaboravim izlaganja i drago mi je, mislim da su produktivna i da se razmatraju baš važna pitanja. Ja bih samo neka razjašnjenja i neko pojačanje. Drago mi je da je ponovo lokalna samouprava ušla u fokus i vaše pažnje. Mi smo tu analizu pravili tačno pre dve godine. Analiza se odnosi na sve lokalne samouprave, a četiri grada smo posebno temeljno analizirali. Od tada do danas smo povremeno ponovo gledali te analize i gledali smo o ovim podacima, preporukama i slično. Mislim da bi bio jedan dobar predlog ako je Skupština zainteresovana da mi učinimo ponovo sada posle dve godine da prođemo kroz analize, preporuke i da onda tu stvar ponovo afirmišemo i pomerimo što se tiče rešavanja problema. Druga velika tema koja se ovde pojavljivala jesu investicije i naročito strane direktne investicije. Gospođa Tomić i gospodin Milićević su o tome govorili i tačno je, strane direktne investicije su visoke u Srbiji i komparativno sa drugim zemljama u okruženju one su nešto veće. Ono gde mi imamo problem, i na to je ukazao gospodin Stevanović, to su nedovoljne domaće investicije, domaćeg privatnog sektora. Gospodin Milićević je ukazao da treba domaći privredni sektor da raste i skrenuo pažnju na subvencije i domaćem sektoru. Međutim, mi ne možemo veliki domaći privatni sektor podižemo na subvencijama. Ono što je neophodno, i na to je gospodin Stevanović ukazao i to mi ukazujemo našim analizama, jeste privredni ambijent koji će stvoriti uslove da te investicije budu značajne. Znači, investicije u Srbiji su negde 18% BDP. To je sve, i strane, državne, domaće, privatne, a zemlje uporedive s nama kad su rasle imaju negde 23 do 25% su imali tih investicija. To je jedan od ključnih razloga zašto je privredni rast u Srbiji ispod potencijala koje bi on mogao, a samim tim i rast životnog standarda. Na kraju jedno objašnjenje za ovu analizu Svetske banke od 7%. Zapravo, radi se pre o tehničkom pitanju, nego o suštinskom. Stvar je da Srbija sada ima potencijal da raste negde oko 3,5%, što je i predviđeno za ovu godinu. Ono što bi Srbija stvarno mogla da ostvari kada bi došlo do strukturnih promena, do promena privrednog ambijenta i samim tim do porasta investicija, mi smo ocenili u Fiskalnom savetu da bi to moglo da bude nekih 5% ili nešto možda iznad 5%. Dakle, i to bi bila respektabilna stopa rasta. Tada bi brže rasli nego uporedive zemlje centralne i istočne Evrope i počeli bi da ih sustižemo. Ono što je Svetska banka uradila kada je rekla da može 7%, ona je defakto koristila, da tako kažem, sličan ili skoro isti model koji je Fiskalni savet koristio u toj analizi. Jedna od značajnih determinanti rasta je privredni ambijent, to jest institucije sistema. Vi imate neke mere – vladavina prava, borba protiv korupcije i slične stvari i mi smo tu isto koristili i kada smo dobili tu zavisnost empirijsku, ekonometrijsku, mi smo rekli šta bi bila stopa rasta Srbije ako bi u svojim institucijama dostigla prosek centralne i istočne Evrope, plus druga neka unapređenja. Tako smo dobili tu stopu rasta od 5%, što mislimo da je realno. Svetska banka je uradila nešto drugo, pitala se koliko bi Srbija mogla da raste ako bi institucije u Srbiji dostigle nemački nivo. To je ono što je komentarisao Nikola Altiparmakov i onda je zamenila to u jednačini i dobila 7%, što je gospodin Altiparmakov rekao. To što je on rekao jeste da to, prosto, nije realna pretpostavka i onda možete da pretpostavite bilo šta i da idete. Znači, sasvim bi bilo dobro i dostižno da Srbija popravi svoje institucije, što nije lako, na nivo centralne i istočne Evrope i tada bi bio rast od nekih 5%. Ako bi popravila institucije na okolinu, kakve su u okolini, to je Bugarska, Rumunija, Mađarska i Hrvatska, onda bi njen rast bio negde 4,5%. To su redovi veličina. Prema tome, komentar sa Svetskom bankom mislim da nam tu nije mnogo pomogla. Rekla je – možete da preskočite tri metra pod pretpostavkom da ne znam šta i onda kada to ne učinite, onda ste nezadovoljni rezultatom od 5% koji bi bio odličan i jedini razlog tog komentara Altiparmakova je bio te vrste. Poslednja napomenu za gospodina Milićevića. Tačno je da su povećane investicije u 2019. godini, ali struktura investicija nije dobra. U 2019. godini je malo otišlo na povećanje investicija za puteve i ništa za životnu sredinu. Otišlo je za Vojsku i policiju. To ne podstiče privredni rast, možda podstiče druge ciljeve, ali privredni rast ne podstiče i zato ono što smo mi preporučivali u analizi budžeta za 2019. godinu i što sada preporučujemo za 2020. godinu jeste da glavni deo investicija ide sada u puteve i železnicu i zaštitu životne sredine, jer će to podstići privredni rast, a imamo naznake, to jest gledajući ovu fiskalnu strategiju koju upravo ocenjujemo, a ocenu ćemo dostaviti vama, izgleda da Vlada namerava da ide u tom pravcu u 2020. godini. Hvala.
Hvala, prof. Petroviću. Pravo na odgovor, odnosno repliku ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvaženi profesore ja sam izjavu pročitao i rekao kako ona može da se izanalizira. Rekao sam takođe da ne želim da verujem da je imala bilo kakvih političkih primesa, i da kada odgovorni i ozbiljni ljudi daju izjave onda trebaju da imaju na umu i ono o čemu sam govorio, da je neko uložio, rad, trud i energiju da bi došao do određenih rezultata. A možda bi ovakvom izjavom povredio i osećanja građana Srbije. Ali dobro, da ostavimo sada po strani. Mogli ste uzeti i Japance za primer. Meni se lično više sviđaju Japanci, kad govorim o radu. Što se tiče preporuka kada je reč o lokalnoj samoupravi, ja se sa vama u potpunosti slažem. Rekli ste tehničko pitanje, uglavnom tehnička pitanja postaju nekada i suštinska pitanja. Kada je reč o investicijama drago mi je da se slažemo u jednom, da je izdvojenog ovoga puta dovoljno sredstava za investicije. Što se tiče struktura investicija mogu da se složim da treba daleko više ulagati u putnu infrastrukturu. Rekao sam maločas, nema ekonomskog bez infrastrukturnog razvoja, jer kroz putnu infrastrukturu se rešava i ono drugo pitanje, a to je ključno pitanje, nezaposlenost. Kroz velike projekte, kapitalne investicije vi rešavate pitanje nezaposlenosti. Što se tiče životne sredine, to sam maločas izostavio. Verujem da će, kada je reč o izdvajanjima sredstava za Ministarstvo za zaštite životne sredine, Vlada promeni određene stavove i određene odluke. Zašto verujem u to? Pa samim tim što je formirano Ministarstvo za zaštitu životne sredine Vlada pokazuje da će na jedan odgovoran i ozbiljan način, da želi da se na jedan odgovoran i ozbiljan način bavi ovim pitanjem. Zahvaljujem.
Hvala kolega Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite gospodine Vukadinoviću.
Zahvaljujem. Mi evo dva dana imamo priliku i zadovoljstvo da raspravljamo o dva kvalitetna izveštaja, dva važna tela, odnosno organa, DRI i Fiskalnog saveta. Takođe treba reći da je ova sednica zakazana na najuredniji mogući način unapred, sa razvojnim tačkama dnevnog reda, dakle, kako bih rekao, nešto što je važan korak u dobrom pravcu i gest koji treba da se konstatuje. Da li je on dovoljan za neke kolege smatraju da treba da se bojkotuje ova sednica ili ne, to je drugo pitanje, ali treba konstatovati i pohvaliti taj gest, to nema veze sa vašim izveštajima, nego sa načinom kako je sednica zakazana i vođena. Nisu slučajno, ja bih rekao, što su izabrana baš ova dva tela i ova dva izveštaja. Rekao bih da su najreprezentativniji, verovatno, i zato su stavljeni ovako na dnevni red i data je prilika narodnim poslanicima da o njima govore. To su izveštaji koji nemaju, nisu to izveštaji Vlade, nego dva samostalna i nezavisna tela, ali isto tako to što oni su profesionalno urađeni, korektno i u najvećoj meri prihvatljivi, siguran sam za sve ili većinu ovde, jeste nešto što posredno govori dobro i onima koji su ta, ne samo onima koji su te izveštaje sastavljali, nego koji su i glasali za izbor ljudi koji sede, recimo konkretno u vašem savetu. Ja sam prilikom vašeg izbora bio uzdržan i mislim zadovoljan sam što je tako, dakle nisam bio protiv, ali nisam bio ni za, i sada ću objasniti zbog, uprkos u tome što je u tehničkom smislu treba pohvaliti ovaj profesionalno i temeljno sačinjen izveštaj. Postoji nekoliko stvari zbog kojih mislim da treba, zgodna prilika da se prodiskutuje koliko se ovde može, a nema boljeg mesta o nekim dubiozama ili nekim dilemama koje ovaj vaš izveštaj ostavlja. Znači, pohvala za sam izveštaj, pohvala za trud, kao i za onaj jučerašnji DRI, pohvala za, za umetnički dojam, što kaže kolega, pohvala i za ovaj jučerašnji izveštaj, nisam hteo da trošim vreme. E sad, naravno, možemo raspravljati o tome zašto ranije nismo imali priliku da razgovaramo o ovim izveštajima i ja samo apelujem kada sam ih pohvalio, rukovodstvo, što je stavilo ovu tačku, vaš izveštaj, na dnevni red, ja se nadam i želim da ovo bude pozitivan primer i da vrlo uskoro, vrlo brzo na dnevnom redu bude, da imamo izveštaj, recimo REM, Regulatornog tela za elektronske medije ili nekadašnji RRA, pa da onda poslanici imaju prilike da tu prodiskutuju. Ja mislim da čak ni opozicioni poslanici koji bojkotuju trenutno ove sednice ne bi odoleli da dođu i da kažu svoje mišljenje šta mislite o radu tog saveta, odnosno te agencije za elektronske medije. Siguran sam da bi komentar i to sa jedne i sa druge strane ove sale bio mnogo nepovoljniji kritički, ali sada mi imamo vas i vama se moramo posvetiti. Dobro je što ste vi i uspeli da sačuvate nezavisnost u svom radu i u svojim savetima i preporukama. Rekao bih da je to najvažnija stvar koju tela te vrste, kakav je vaš Fiskalni savet i druge agencije i druga regulaciona tela, treba da imaju. To često nije slučaj i onda se obesmišljava njihovo postojanje. Vi ste, ako ništa drugo, svoje postojanje, pa i svoj budžet koji vidim da ste štedljivo ili dosta ovako racionalno i domaćinski trošili, da ste i opravdali. Ono što, međutim, hajde da idemo na ono što je glavno, a to su problemi, ono što meni smeta i ovom izveštaju i u duhu vaših preporuka, drugih vaših preporuka, tu je mnogo pozitivnog, mnogo saveta kako da se racionalnije ponaša država, pojedina ministarstva i sve je to u redu, ali u samoj filozofiji, u ekonomskoj filozofiji, u pristupu, ideologiji ako hoćemo, da kažemo potki toj ideološkoj i ekonomsko-filozofskoj, vaših izveštaja stoji jedan koncept koji je meni ne prihvatljiv i prema kojima sam ja vrlo rezervisan. Da budem vrlo konkretan, to je konces MMF, sleđenja preporuka MMF, malo tretman MMF kao „svete krave“ koja je neko božanstvo, koja samo objavljuje svoje savete, a vi ste onda tu neka trans misija između preporuka MMF i vladajuće većine koja onda to treba da usvoji. Drugim rečima, ja u vašem izveštaju vidim veliku dozu i pohvaljujem nezavisnosti ili bar kritičnosti prema nekim merama, potezima vlasti, što je u redu, zato i postojite, da li je tako, ali nedovoljnu kritičnost prema preporukama i savetima MMF i drugih svetskih globalnih finansijskih institucija. Ne kažem ja da je to, da radite namerno, nego prosto mislim da ste na istom fonu. Šta to još konkretnije, evo ne mora mnogo da zanima niti da mnogo znači građanima Srbije, ali sada ono što im i te kako znači, ono što smeta meni u ovom izveštaju, kada vi kažete reforma, kada vi kažete rešavanje problema neuspešnih državnih preduzeća i li reforma ili struktuiranje, to u praksi, u prevodu, a to se vidi iz ovog vašeg izveštaja uglavnom znači gašenje, zatvaranje ili pronalazak strateškog partnerstva, privatizacija koja se može, u protivnom – likvidacija. Tu navodite spisak državnih preduzeća, pohvaljujete privatizaciju RTB Bora u prošloj godini i PKB. Kažete da je to značajan napredak ka rešavanju problema neuspešnih državnih preduzeća. Ja ne mislim tako i mislim da je možda moglo bolje i pametnije, pogotovo kada je reč o PKB, ali to je sada druga tema, ali nemam ništa protiv da o tome raspravljamo, ali onda nabavite spisak na tu istu, tih državnih preduzeća koja treba, koja vape za reformom. Ja se slažem sa reformom, ali nekako kada se čitaju ovi vaši redovi, onda se tu otprilike, ispod te reforme, uglavnom čita gašenje, likvidacija, a to su „Ikarbus“, „Lasta“, „Simpo“, „Jumko“, „Tigar“, „Trajal“, pri tome je „Resavica“, „Petrohemija“, MSK. Ja ne znam za sve ali za neke od ovih preduzeća sam potpuno siguran jer sam malo istraživao i raspitivao se, na primer za „Lastu“, pa i „Simpo“, da su i te kako, imaju potencijal, a da su namerno gušeni. Postoji osnovana sumnja ljudi koji rade i koji poznaju situaciju. Tamo vas namerno upropaštavaju da bi bili prodati i likvidirani. Hoću da kažem da postoji jedna problematična ekonomska filozofija, ideologija i naročito praksa, koja pod firmom ozbiljne, legitimne teme, šta sa državnim preduzećima, kako ih informisati, kako ih učiniti efikasnijim itd, što je znači legitimna tema i urgentna tema i treba da se bavi i Ministarstvo finansija, i ekonomije, i Skupština i vaš Savet time, ali da se to pod tom legitimnom temom zapravo provlači nešto drugo - hajde da što pre strovalimo i ova preduzeća u kojima, i vi sami kažete, radi 15 hiljada radnika, odnosno zaposlenih, da bi ih što pre ili likvidirali ili prodali stranom kupcu. U slučaju nekih od tih preduzeća, konkretno sad govorim o "Lasti" jer tu najbolje znam situaciju, zna se čak i taj kupac ili taj ko kruži, to preduzeće, ta firma, koja je negde već ušla na domaće tržište, auto-prevoznika i kruži i sprema se da kupi tu "Lastu". Dakle, to je nešto sa čim vi, formalno gledano, nemate ništa. Ali, vi u svojim analizama dajete osnova tim ekonomskim desperadosima, regionalnim ili globalnim, koji onda ono što je uspešno i što može da bude uspešno i profitabilno, preuzimaju, a sve ostalo što ih ne zanima guraju u stečaj i likvidaciju. To je suštinski problem kada sada sklonimo ove dobro profesionalno napisane redove, suštinski problem koji imam sa ovim vašim savetom i savetima vašeg saveta, koji su u mnogim aspektima pozitivni i za pohvalu i mislim da biste vi o tome morali malo povesti računa, iako vi formalno za to ne morate da budete odgovorni. Ali, niste vi formalno odgovorni niti za anketu radne snage, pa ste se opet upustili u neku od svojih analiza, i to vrlo kvalitetno upustili u kritičku analizu zvaničnih podataka o rastu zaposlenih i pokazali, ja mislim s razlogom, da su ti podaci nevalidni i da nije normalno i da nije uobičajeno, teško je razumljivo, da može da raste od 2012. godine rast zaposlenosti u Srbiji za 20%, a da do kraja 2017. godine rast društvenog proizvoda bude samo 6%. I, po nekim drugim pokazateljima ste, rekao bih uverljivo, a čitao sam i tu vašu studiju, pokazali da su npr. ti podaci, da ih treba uzimati sa velikom dozom rezerve, o velikom rastu zaposlenosti u ovom periodu, što se predstavnicima vlasti nije dopalo, ali mislim da ste vi tu bili ubedljivi. E, kao što ste se tu npr. posvetili jednoj temi koja je u okviru šire shvaćenih vaših interesovanja, mogli ste je i preskočiti, tako mislim da nema nikakvog razloga da se malo više ne udubite i na ovaj urgentniji problem, a to je da se pod firmom restrukturiranja, reforme, rešavanja problema, kako vi kažete, javnih preduzeća, odnosno državnih preduzeća, još preostalih državnih preduzeća, zapravo provlači i jedna ideologija, jedna politika, jedna praksa - uzmi, zgrabi, prodaj što pre stranom investitoru, upravo ono što je, uzgred budi rečeno, vladajuća većina ovde, a i neki od nas sa ove strane, su kritikovali godinama ranije, više ili manje sa razlogom, kada su to radile neke prethodne vlasti. Ja znam da vi to i verujem da vi to ne radite i ne činite zbog toga što izlazite u susret ovoj aktuelnoj vlasti ili onoj prethodnoj, nego zato što je to u skladu sa nekom vašom ekonomskom filozofijom i uverenjima. Ali, mislim da bi možda trebalo malo preispitati i tu praksu, dakle, jednog obogotvorenja tih preporuka MMF-a, posebno kada se primenjuju, pogotovo načina na koji se oni primenjuju u praksi, jer, naravno, niko od nas ne može da ima ništa protiv toga da javna preduzeća budu uspešna, da ne budu gubitaši, nego da proizvode, da budu u plusu. Ali, ja pozivam ne koliko vas, koliko predstavnike vladajuće većine koji imaju i nož i pogaču i sve resurse i vlast već nekoliko godina, pa ih pozivam, apelujem, kako hoćete, molim da postave sposoban menadžment, da izvrše neophodne rezove, da učine efikasnim ta preduzeća, a ne da se prosto čini, a kažem, na primeru nekih, barem nekih, ne mogu da generalizujem. Ovo što ste navodili za rudnike, to znam, taj slučaj. Nisam siguran da tu ima takva vrsta leka, možda ima, treba proveriti. Ali, za neka preduzeća znam da ima leka, ali se namerno taj lek ili ne daje ili se uskraćuje ili se različitim potezima države i Vlade zapravo guraju u što veće dubioze, da bi im se na neki način oborila cena i da bi postali lakši plen vrlo zainteresovanom i vrlo postojećem stranom investitoru, tj. koji će se pojaviti kao investitor i spasilac u narednom periodu. Kažem, znam za "Lastu". Siguran sam da ima i drugih primera. Dakle, malo preispitati tu ideologiju, tu svetost preporuka MMF-a, jer u suštini, ovo što vi predlažete, to je u osnovi prevedeno i prepričano i na jedan, rekao bih, elokventniji i bolji način, ono što nam povremeno iz Misije MMF-a stiže, ta vrsta preporuke, tu ima puno toga što je korisno, ali isto tako, i stvari koje moramo uzeti sa zrnom soli, odnosno sa dozom skepse, jer ponekada onaj koji preporučuje, zapravo, tu neke svoje interese gura ili svojih preduzeća i svojih kompanija ili svojih banaka ili svojih država i Vlada. Još jedna stvar, da završim time. Ostaviću nešto vremena i za kasnije i za kraj. Dakle, lokalne samouprave, vrlo je dobro što ste se posvetili tome. Konstatovali ste probleme, pogotovo ove četiri najveće lokalne samouprave: Beograd, Novi Sad, Niš i Kragujevac, rekli ste da oni nisu od juče, ali ste rekli i nešto što puno podržavam i želim da podvučem i da ovde javno kažem, da ni vama nije jasno zašto se iz državnog budžeta, teškog, opterećenog, koji se teško stabilizuje, ali je pozitivan po vašem mišljenju, zašto se finansiraju uspešne i po svom samorazumevanju i svojoj reklami, pa i po nekim podacima, uspešne i najuspešnije lokalne samouprave, kao što su Beograd i Novi Sad, koji se hvale sjajnim rezultatima u odnosu na crnu prošlost sa suficitom, a pri tome se iz, kažem, krhkog i teškog, stabilizovanog budžeta Republike izdvajaju pare čak i za pomalo bizarne projekte, moram tako da kažem, najblaže, kao što je gondola, iz republičkog budžeta, i još neke druge stvari, da sada ovde ne potežem, da se pomogne gradu Beogradu da on realizuje taj projekat koji verovatno nije potreban ni ovako, ni onako. Elem, bilo je vremena kada Beograd nije dobijao, to je za vreme prethodnih vlasti, o kojima se dosta toga ovde lošeg kaže, kada nije dobijao pare i transfere iz republičkog budžeta, koji se čak odricao tih transfera, a kao tada je bilo jako loše stanje, sada je kao super stanje u gradu Beogradu i njegovim finansijama, a on, pa i Novi Sad, takođe, dobijaju značajna sredstva po toj osnovi iz budžetske rezerve. Mislim da za to nema osnova, bez obzira koliko sam ja, kako bih rekao, životno vezan i za jedan i za drugi od ta dva grada, i za Beograd i za Novi Sad, mislim da ako postoji grad u Srbiji kojem ta vrsta pomoći nije potrebna, onda su to upravo Beograd i Novi Sad i vi ste na to sa pravom, mada, naravno, uzdržano, umereno i odmereno na to ukazali. Nadam se da ćete to i nastaviti.
Hvala, gospodine Vukadinoviću. Pravo na repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da se ovde neke stvari iznose paušalno i lakomisleno. Prvo, kada su u pitanju preduzeća u restruktuiranju. Hajde da raščistimo kako su nastala ta preduzeća u restrukturiranju. Nastala su zato što su uglavnom raskidani privatizacioni ugovori, tako što su za vreme vlasti Vojislava Koštunice, DS i ostalih stranaka bivšeg režima, prodavani u bescenje, a onda imovina, koja je bila višestruko veća, vrednija nego cena po kojoj su kupili ta privredna društva, stavljena pod određene terete kod poslovnih banaka, a krediti koji su povlačeni završavali su kod drugih pravnih lica. Takvo stanje je zatečeno. Kasnije su raskidali ugovore o privatizaciji i vraćali upropašćena preduzeća državi. Pa, prihvatite odgovornost onih sa kojima ste bili na listi. Nije tačno da se za nekoga nešto priprema, šminka, doteruje. Većina tih preduzeća u restruktuiranju, velika većina, posluje pozitivno, odnosno ne pravi više gubitke, a i one obaveze za koje oni nisu krivi, već privatizacioni vlasnik koji ih je vratio nazad, se otplaćuju, pa samim tim i vrednost tih preduzeća kada budu bila privatizovana, neće biti za 20% od knjigovodstvene vrednosti, pa ste imali situaciju da se manje plati preduzeće nego što ima novca na tekućem računu ili robe u magacinima, nego će biti po tržišnim vrednostima. To što se toga i te priče tiče odmah da stavimo tačku na taj deo priče. Ono isto što se u ovoj diskusiji stalno provlači jeste da su privatizacije koje su urađene… Za razliku od ranijih privatizacija ove su urađene javno, transparentno i mogao je svako da učestvuje. Samo je problem što oni koji se žale na te privatizacije imali su nameru da opet za jeftin novac dođu do vredne imovine i tu imovinu rasprodaju, kao što je to bilo ranije. Nađite mi jedan jedini primer privatizacije do 2012. godine da je predmet privatizacije opstao, da dan danas živi. Nađite mi. (Predsedavajući: Hvala.) Završavam, kolega. Jedini koji je opstao je „Bambi“ Požarevac, ali on nije privatizovan ni po Vlahovićevom modelu, ni po Koštuničinom, ni po bilo kom drugom, nego po modelu, odnosno zakonu koji je tada napisala i predložila i ova Skupština usvojila od strane sadašnjeg guvernera Jorgovanke Tabaković. Samo je „Bambi“ opstao.
Hvala, kolega Arsiću. Reč ima Đorđe Vukadinović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Arsiću, govorili ste tri minuta, ali nije to sada toliko… (Predsedavajući: I vama ću produžiti, ne brinite, molim vas.) Hvala, predsedavajući. Verovali ili ne, ja se tu sa vama u velikoj meri slažem, što nije mnogo popularno, pogotovo sa vama se složiti. Naravno, slažem se u onoj meri u kojoj kažete i ukazujete na probleme koji su postojali, tu pretpostavljam da će se i gospodin predsednik složiti, koji nisu nastali danas, ni juče, a koji se tiču i modela privatizacije, a i prakse privatizacije. Znate, može postojati najbolji mogući zakon i model, a da se loše primenjuje. U ovom konkretnom slučaju, kada je reč o srpskoj reformi, tzv. tranziciji i privatizaciji, mislim da su se ispoljile dve loše stvari. Bio je loš model i loše se primenjivao. Potpuno je svejedno da li ga je primenjivala Vlada Zorana Đinđića, Vojislava Koštunice, Borisa Tadića ili sada vaša, naprednjačka, jedna, druga ili treća vlada. Zaista je svejedno. Ne znam da li je „Bambi“ jedini primer. Ima, siguran sam, još uspešnih privatizacija u tom periodu. Mogu da se raspitam, pa da vam kažem sutra ili narednih dana, ali ono što znam jeste da ozbiljne analize i ozbiljni ljudi kažu da, za razliku, recimo, od „Železare“… Nisam reč rekao, javno sam pohvalio i, a to nije uvek popularno kada radi neko ko je opozicija, rekao da se čini da je privatizacija „Železare“ urađena na dobar način i pohvalio. Već za Bor, već za RTB nisam tako siguran, pošto izgleda, da su tu neke stvari prodate i da su zaokružene koje su možda mogle državi Srbiji da omoguće da profitabilno postavi to važno preduzeće i taj važan resurs ne daje u tuđe ruke. Svejedno je da li su ruke kineske, nemačke, američke ili ruske. Dakle, moj stav, kako rekoh ekonomska ili filozofija, da sve što može da ostane u rukama države, a da bude uspešno, treba da ostane u rukama države. Neće mala privreda, neće frizerski saloni, neće maloprodaja svakako i ne treba da bude u državnim rukama. Bilo kako bilo, dakle, ne vredi se, možemo zarad nekog političkog poena navoditi ko je napravio goru privatizaciju. Ja mislim, za razliku, evo završavam, primer „Železare“, ni PKB, niti Bor nisu trebali da se prodaju, privatizuju. Vi ste to kritikovali kao predstavnici opozicije, a sada vaša Vlada to radi. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Reč ima Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Ja sam kritikovao način na koji se privatizuju preduzeća, jer kada imate 20% od knjigovodstvene vrednosti početnu cenu, a knjigovodstvena vrednost je već pet puta manja od tržišne, onda nailazite na taj problem. Kad neko nešto plati onoliko koliko košta, on o tome vodi računa, neće da ga rasprodaje, jer mu se ne isplati, onda ulaže u njega da bi vratio svoj novac i zaradio još više. To su neki principi. Nadam se da se u tome slažemo. Što se tiče RTB Bor, da li je trebao da ostane državi ili ne? Vreme će da pokaže. Samo mogu da vam kažem da otkad je došao kineski investitor, svi zaposleni u RTB Bor dobili su povećanje plata, i to ne malo, red je veličina od 15 do 25 hiljada dinara po zaposlenom. Niko nije otpušten, a imaju u planu još ljudi da zapošljavaju. Po meni je to uspešna privatizacija. Da li država može tu da bude dobar poslodavac? Smatram da ne može. Jeste Bor nama važan zbog tog broja zaposlenih, ali ne možemo Bor da poredimo sa Javnim preduzećem Elektroprivreda Srbije koje je nacionalno dobro i koje treba da ostane u vlasništvu Republike Srbije. Reformisan, ali treba da ostane. Što se tiče transfera prema nekim gradovima, pošto ste se i toga dotakli, samo da vam kažem, u vreme bivšeg režima transferi su bili nenamenski. Znači, trošilo se kako je ko stigao i kako je smatrao da mu treba, a efekti su bili nikakvi zato što je novac u najvećem broju slučajeva završavao u privatnim džepovima. Kada su u pitanju namenski transferi, to je druga priča, to možete da potrošite samo za to i to i ni za šta više. To je velika razlika između onoga kako je bilo do 2012. godine i kako je sada. Da nije te razlike, ne bismo imali most koji košta 600-700 miliona evra i još uvek ne znamo koliko će da košta kada bude 100% vršio svoju funkciju koju ima.
Hvala, kolega Arsiću. Javio se dr Mihailo Jokić. Po kom osnovu ste se javili? (Mihailo Jokić: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Kada govorimo ovde, mi za to moramo da odgovaramo materijalno… (Predsedavajući: Koji član sam povredio, dr Jokiću?) Član 107. Prethodni govornik je rekao – ja nisam siguran, i nastavio da diskutuje. Ako nije siguran, on nije smeo da diskutuje, da se razumemo. Ostavite to za drugi put, kada budete sigurni, kada se uverite, onda diskutujte. Mislim da je to vrlo nekorektno prema nama, ostalim poslanicima. Nemojte to da radite, nema smisla, vi ste ozbiljan čovek. Hvala.
Hvala, dr Jokiću. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Imajući u vidu ove nove promene u funkcionisanju Narodne skupštine koje su bile do ovog famoznog izveštaja Evropske komisije, dakle, o stanju u pregovorima između EU i Srbije o učlanjenju Srbije u EU, mi sada konačno imamo, posle više godina, razvojne rasprave, normalno vreme za raspravu i situaciju da možemo uopšte da imamo ovde predstavnike Fiskalnog savete i da sa njima diskutujemo i razmenjujemo mišljenja na sednici Narodne skupštine. Republika Srbija je već 19 godina zemlja ograničenog suvereniteta. Nekad se za zemlje ograničenog suvereniteta govorilo, dakle, da se one pitaju za sve samo ne mogu da se pitaju za svoje komunističke principe pod kojima počivaju. Danas Srbija ne može da uradi ništa, da li je to u njenom interesu ili nije, ako se to ne dopadne ili ako se to ne aminuje iz EU. Tako i ove rasprave koje danas imamo. Naravno, ono što je prisutno u Srbiji, što smo mislili da je u demokratskim država davna prošlost tj. u državama uopšte, a pogotovo demokratskim, to je voluntarizam da se na osnovu volje nekih lica donose odluke bez demokratskog konsenzusa, rasprave, glasanja itd. Takvu situaciju imamo danas i u Narodnoj skupštini, prvi put posle godinu i po danas, da smo prestali više da slušamo amandmane pripadnika vladajuće većine za koje posle pripadnici vladajuće većine ne glasaju, razvojno vreme za raspravu, čak i predsednik Srbije je na sednici nekog jako važnog tela, koje nema apsolutno nikakve veze sa institucijama države Srbije, Nacionalni konvent za EU i predstavnicima nevladinih organizacija govorio o unapređivanju procedura u Narodnoj skupštini. Mislim da je članovima Fiskalnog saveta jasno da nije došlo do pritiska iz inostranstva, do diktata iz EU, njihov izveštaj ne bi nikad video svetlost dana. Oni se ne bi pojavili u Narodnoj skupštini ili bi se pojavili i sedeli tu kao neka pratnja. Ne bi imali priliku da diskutuju, jer bi se taj izveštaj našao među 49 ostalih tačaka dnevnog reda. Dakle, ovo je sada jedinstvena prilika, možda čak i o mandatu u poslednje dve nedelje šta imamo na sednicama Narodne skupštine. Još kaže predsednik Srbije - za budžet treba duplo vremena, da se raspravlja o budžetu za narednu godinu treba duplo vreme. To nas je častio predsednik Republike na Nacionalnom konventu. Mi kao zemlja ograničenog suvereniteta naravno da ne možemo donosimo sopstvene odluke. To je svima jasno, niti u ekonomiji, niti po nekim spoljno-političkim pitanjima, niti po vojnim, socijalnim, nema nikakve veze. Jedino je važno da dobijemo saglasnost EU. Pa tako, što se tiče sive ekonomije od MMF. Već 19 godina MMF je u Srbiji sve i svja, za sve se pita i kolika će nam biti cena struje i koje državno preduzeće treba da prodamo, koliko treba da smanjimo plate ili penzije i bilo šta drugo. Tu politički programi stranaka koje se takmiče na izborima za poverenje građana kako bi posle toga sprovodili svoju politiku su najmanje važni, jer ukoliko politički program stranke koja je na vlasti se ne slaže sa ciljevima MMF, tim gore za taj program. Naravno da to nije počelo od ove konfiguracije vlasti. To traje već 19 godina, ali je pitanje dokle mi treba da čekamo da se takvo stanje promeni. Međunarodni monetarni fond samo zanima kako sebi da plaća svoje dugove. Šta njih zanima posledice kako će se to odraziti na stanovništvo, da li će doći do smanjenja penzija, plata, cena struje ili bilo čega drugog? To njih apsolutno ne interesuje. U bilo kojoj sferi, da li je to u prosveti, da li je to u zdravstvu, apsolutno nema nikakve veze, već samo da se dugovi plate na vreme i da dođe do novih zaduživanja, što je moguće po nepovoljnijim uslovima i to je to. To je sve. Što se tiče današnje situacije u Srbiji, mi već 16 godina, ako se ne varam, nemamo završni račun u Narodnoj skupštini, a da ne pričam o tome što se budžet doneo zajedno sa 70 tačaka dnevnog reda bez ikakve rasprave, a materijal je narodnim poslanicima stigao da nije bilo fizički moguće da svako to pročita, jer nije budžet štivo koje može da se čita u autobusu ili usput. Valjda to treba da se malo temeljnije analizira da bi se došlo u Narodnu skupštinu. Toga ovaj put nije bilo, kao ni već 16 godina, a ni završnog računa. Kada smo upitali ministra finansija - gde je završni račun i zašto ako nam već tako dobro ide, ako smo mi tako procvetali, ako sve pohvale iz inostranstva su za ekonomiju Srbije, ako je Srbija lider u regionu, a mi nemamo završni račun, a on kaže – imate na sajtu. Zamislite, ministar finansija ne razume princip podele vlasti, ne razume funkciju Narodne skupštine, ne razume državnu upravu i Ministarstvo finansija uopšte i u stanju je da kaže – imate na sajtu, pa mogli smo i da glasamo na sajtu za budžet. Zašto je budžet uopšte došao u Narodnu skupštinu? To je verovatno ovaj princip digitalizacije koji je toliko popularan u Srbiji. Dakle, MMF je glavni autoritet za ekonomiju Srbije. Ono što je takođe veliki problem jeste diskriminacija domaćih privrednika u Srbiji. Dakle, ako strani investitor u Srbiji dobije zemljište, dobije sve dozvole po ubrzanoj proceduri, dobije subvencije koje su nekad i više od 10.000 evra po radnom mestu, a domaći privrednik na sve to nema pravo, mi onda direktno radimo protiv sebe. Ako mi treba da imamo stabilnu i jaku ekonomiju i ako nas zanima budućnost, onda mi treba da podstičemo domaću privredu, a ne da se hvalimo time što je došao ovaj ili onaj iz inostranstva, otvorio ovde fabriku, dobio sve na tacni, a posle taj novac izvukao i poneo sa sobom. Nismo mi tu mnogo zaradili od njega i kao da je vrednost sama po sebi to prisustvo stranih investitora u Srbiji. To je ono što bode oči kada se slušaju diskusije predstavnika Ministarstva finansija ili vrlo često predsednika Srbije. Hteo bih da postavim jedno pitanje - nije mi jasna smisao postojanja Fiskalnog saveta. Ako Fiskalni savet treba da donosi preporuke, da apeluje na operacije fiskalne politike, da upozorava ili da ukazuje uopšte i skreće pažnju na finansije i ponašanje i uopšte budžetsko planiranje u Srbiji, retko kad, a ne mogu ni da se setim, da se to nekad desilo, jer obično, to naravno nije počelo od ovog saziva Skupštine, niti ovog sastava Vlade, to je već tako 19 godina u Srbiji, u Srbiji se donose populističke mere i ne postoji nikakva predvidivost i transparentnost u smislu javnih finansija, jer vrlo često i ministar finansija saznaje gde će se trošiti novac iz budžeta, novac poreskih obveznika na konferencijama za štampu predsednika Republike, kada predsednik Republike u svojoj kampanji – budućnost Srbije u kojoj je obišao, mnoge okruge po Srbiji kaže – ovde će da bude škola, ovde će da bude put, ovde ćemo da renoviramo dom zdravlja itd, a ministar finansija sedi i beleži šta je rekao predsednik. Kakva je to predvidivost? Gde je tu transparentnost? Čemu onda Fiskalni savet? Ako Fiskalni savet objavi neko saopštenje ili konferenciju za štampu sa nekim zaključcima koji nisu u skladu sa aktuelnim nastojanjima vlasti ili politike vladajuće stranke u Srbiji, ne bude komentar na to, nego odmah se Fiskalni savet bavi politikom ili nešto drugo. Lepo možemo da saslušamo i da vidimo kakvo je stanje naših finansija, ali to nikoga ne obavezuje. Sve ovo može da se sasluša, proći će sedam dana, doći će predstavnici Fiskalnog saveta sledeće godine u Skupštini, nikom ništa. Dakle, da bismo mi nešto radili treba razvijati domaći privatni sektor, bar iste uslove kao stranim investitorima. Nema te zemlje koja se oporavila iz postkomunističkog perioda tzv. tranzicije uz pomoć MMF. Mogla je samo još više da osiromaši. Samo da pogledamo primere država u regionu, pogotovo novijih članica EU. Svima je javni dug porastao od kada su se učlanile u EU od kada su počeli sa aranžmanima MMF, a sve ono što su imali su rasprodali. Postali su jednostavni pod protektoratom stranaca i to je to. To je sudbina Srbije ukoliko se nastavi ovako. Vrlo često možemo da čujemo da je nezaposlenost smanjena u Srbiji, čak nekada možemo da čujemo i da je nezaposlenost na istorijskom minimumu, a to se ne održava na rastu domaće privrede ili u BDP. Gde mi to vidimo? To što je neka nova metodologija sada, u upotrebi, mi sad pravimo ko da problem ne postoji. Da li je čaša poluprazna ili polupuna, zavisi sa koje strane gledate i šta vam više odgovara. Tako je sada i u ovoj metodologiji. Ukoliko drugačije računamo, ispašće da je više zaposlenih, to nema nikakvog smisla, mi onda lažemo sami sebe. Ono što sam ja zapamtio protekle nedelje, kada smo slušali izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije, u pregovorima sa EU, između ostalog, kao argument, za opravdanje postupka evro integracija Srbije i uopšte vođenja pregovora itd, ministar za evropske integracije, Jadranka Joksimović je rekla, u jednom momentu, kako smo mi dobili toliko i toliko bespovratno novca iz pred pristupnih fondova. Ja nisam mogao da se načudim jednoj takvoj izjavi, da može ministar u Vladi Srbije da misli da postoji negde besplatan novac da se dobije, da postoji besplatan ručak, ja ne mogu to, zaista da shvatim, a u koliko mi ne vratimo sav taj novac, sa kamatom, pa platićemo na drugi način, daljim ograničavanjem našeg suvereniteta, privatizacijom naših preduzeća i svemu ostalom. Ne mogu, zaista to da shvatim, ako je to razmišljanje ove Vlade, onda je to zaista pogubno. Ono što nam, takođe govori da smo mi jedna država koja ne može samostalno da donosi odluke, jeste da u vreme kada je EU prvi put uvela sankcije Ruskoj Federaciji, zbog krize na istoku Ukrajine, ministar trgovine, u Vladi Srbije i sada aktuelni, je na konferenciji za štampu rekao, kako je to jedna velika izvozna šansa za Srbiju, budući da sve poljoprivredne proizvode, koji su se ranije izvozili iz Poljske, Španije i ostalih evropskih zemalja, može da zameni sada srpska privreda i da sada mi treba da tražimo našu šansu u celoj toj krizi. Predstavnik EU, u Srbiji, Majkl Devenport, je uručio ministru, Rasimu Ljajiću, takozvanu „ed memoar“, diplomatsku notu, kojom se kaže, da ne bi bilo preporučljivo da Srbija širi svoj izvoz u Rusiju, nego bi trebalo da sledi spoljnu i bezbednosnu politiku EU. To nama, valjda treba da bude dovoljno. Dakle, nemojte da postupate u svom sopstvenom interesu, nego radite onako kako vam mi kažemo i to je sve. To može da bude sažetak naših odnosa, u poslednjih 20 godina i u ekonomiji i u svim ostalim sferama i to je to. Dakle, opet ponavljam, možemo mi da se pravimo, kao da je sve uredu, ali predvidljivosti i transparentnosti, nema. Kakav je to privredi ambijent, kao što ste vi rekli, gospodine Petroviću, kada tih faktora nema, ovde u Srbiji? Jer, mi prvo imamo u jednoj izbornoj kampanji, najave da neće biti plate i penzije smanjene i niko ne sme da dira u stečena prava penzionera, a onda vidimo da kroz šest meseci situacija potpuno drugačija i plate mogu da se smanje i penzije mogu da se smanje itd. Gde je tu predvidljivosti? Kako to može da posmatra neko ko hoće da uloži u Srbiju? Samo tu činjenicu, da zanemarimo sve ostalo. Zato što, ovde ste naveli u izveštaju, najvažniji zadatak u 2018. godini bio je uvođenje penzijskog sistema na trajnim osnovama. Šta ovde ima na trajnim osnovama, 8.1 – šta ovde ima na trajnim osnovama, šta ovde može u Srbiji u sadašnjoj situaciji u ovom kolonijalnom položaju u kojem je Srbija prema EU može da bude na trajnim osnovama? Ništa. A kada biste tako nešto naveli što se ne sviđa npr. pripadnicima vladajuće većine i njihovoj aktuelnoj politici, oni bi vam rekli možda kako imate primanja iako ste penzioner. Jel tako bilo ako me sećanje služi? Predsednik Fiskalnog saveta ima primanja iako je penzioner. Dakle, nema veze šta ste rekli, ali vi ne radite kako treba i zato ćemo vas napasti, apsolutno nema nikakve veze sa činjenicama. Možda ste vi u pravu, možda niste, ali o tome se ne raspravlja. Mislim da treba Vlada republike Srbije i predsednik Republike konačno demonstrira suverenost i krenemo da donosimo odluke koje su u skladu sa našim ekonomskim i nacionalnim interesima, a ne zato što bi to izazvalo pohvale u Vašingtonu ili u Briselu ili bilo gde drugo. Ako mi mislimo da MMF misli o nama i o našoj budućnosti, mi se onda varamo. Jedino možemo mi sami, a niko nam neće pomoći niti ih zanima. Zanima ih da mi servisiramo naše dugove na vreme i da se još više zadužujemo i da može ovde da se rasproda po što bagatelnijoj ceni sve što vredi u Srbiji i to je to. Vlada koja je odgovorna u ispunjavanju svojih dužnosti, koja je položila zakletvu u Narodnoj skupštini koja je dobila poverenje građana, tako treba da se ponaša, a ne da mi budemo poligon za testiranje ovde EU i institucija tzv. Vašingtonskog konsenzusa. Tako da zaista to treba da bude naša osnovna preokupacija i o tome treba da raspravimo da bi smo mi računali na našu budućnost. I osnovni problem iz koga izlaze svi problemi jeste proces evro integracija Srbije koji što pre treba da bude, prvo na preispitivanje, a treba da bude i prekinut. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Tako je, o interesima našim treba da mislimo mi. I o interesima građana Srbije naravno misli i predsednik države Aleksandar Vučić i Vlada Srbije, misli ova parlamentarna većina. Što se tiče odnosa prema Fiskalnom savetu i poštovanja koje mu se ukazuje, dođe svake godine Fiskalni savet u Narodnu skupštinu da pred nadležnim odborom govori o svom godišnjem radu i podnese svoj izveštaj. Jel dođe svake godine? Dođe. Ako niste videli, pitajte slobodno ko ne veruje, nek se uveri sam. Jel to znači da je uvažen od strane Narodne skupštine? Rekao bih da, da. Na sednici koja se prenosi javno, na kojoj učestvuju ne samo članovi odbora, nego ko god želi od narodnih poslanika, ali mora prvo da ga zanima iskreno, ne da priča ovde da ga zanima, a da onda ne ode na sednicu odbora da se sam uveri kakav je izveštaj, nego da ga zanima iskreno. Taj može o tome da raspravlja, taj može o tome da učestvuje. Misli da je to pokazatelj poštovanja. Uostalom, neće valjda sada pokušati da imputira da odbori nisu važni ili nisu tako važni. Neko, ko, ajde kada pričamo o Evropskoj komisiji, o njenom izveštaju, na izveštaju gde je ovde Fabrici govorio, izveštaj Evropske komisije, dakle, u zgradi Skupštine sam kazao da se slaže sa mišljenjem Evropske komisije kada je reč o odborima i da se slaže da treba da, pošto su odbori veoma važni, opozicija dobija više prostora u njima. Dakle, šta mislim o tome, rekao sam tamo, ali ako se slažete sa Evropskom komisijom, a slažete se po tom pitanju da su odbori važni, zašto onda nisu važni kada dođe Fiskalni savet? Mislim da to ipak jeste pokazatelj poštovanja. Što se tiče subvencija, govorili smo o tome dosta i oni što pitaju čemu služi Fiskalni savet. Pa služi na primer za to da se sa njima složite u tom pogledu i oni smatraju da je problematično nešto u vezi subvencija, a opet ja volim da pitam – ako jeste problematično, zašto onda ne objasniste ljudima koji su se zaposlili u tim fabrikama i tim preduzećima koji su došli kroz programe subvencija da to nije dobro? Zašto ne objasnite svim tim ljudima koje mi merimo stotinama hiljada, vi se ne slažete, kažete – desetine hiljada su u pitanju? Možda će se sa vama složiti Fiskalni savet, a ne sa mnom, ali zašto im ne objasniste da nije dobro što su posao dobili, pa kada završite taj posao, prepešačite celu Srbiju i svima objasnite da nije dobro što su dobili posao, onda nastavite dalje, pa krenete u zemljama okruženja koje takođe daju subvencije, pa krenite kroz zemlje centralne Evrope i podkomunističke mnoge koje su uvek kroz te programe subvencija rešavale svoje probleme nazaposlenosti. Pa da kažete svima njima da ste vi u pravu, a niko od njih koji je primenjivao ove modele nije u pravu i da nije nikakvu sreću našao time što je ljude zaposlio. Ja mislim da će to da bude ozbiljan zadatak, da je promena metodologije zapravo razlog zašto mi imamo veću zaposlenost. To može da kaže samo neko ko nije uopšte svestan reda veličine. Koliko može da se promeni podatak zbog promene metodologije, a koliko zbog toga što realno mi zaposlene ljude imamo? Pošto ne zna, evo ja ću da mu kažem. Na nivou godine kada je promenjena metodologija, razlika u broju ispadne 16 hiljada zaposlenih. Na ono što mi brojimo stotinama hiljada više zaposlenih, da je 16 hiljada napravilo razliku, pa neće biti. Ako ćemo da pričamo ozbiljno, ako nećemo ozbiljno možemo i drugačije. Na samom kraju, plate i penzije jesu veće i ljudima isto treba da objasnite da to nije dobro za njih, ako zaista mislite da to nije dobro za njih. Ali, da su plate i penzije veće, slaže se i Fiskalni savet i Evropska komisija sa kojom se vi slažete i slaže se MMF. Kada kažete da nema te zemlje kojoj je MMF pomogao. Ja se slažem, nema zemlje koja nije mislila sama o sebi, a da joj je bilo dobro. Srbija još jednom misli o sebi, zato ima i ta radna mesta i te veće plate i te veće penzije. Međunarodni monetarni fond je rekao jednu stvar – Srbija je, u tome što je radila, toliko uspešna da u regionu sigurno, a možda čak i na nivou kontinenta zemlje koja sa MMF sarađivala, a da je uspešna koliko je Srbija danas, takve nema.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Poštovani gospodine Orliću, ja mogu da idem na Odbore čiji sam član. Ja ne mogu da idem na sve Odbore u Narodnoj skupštini. Može ova tema da me zanima ili da me ne zanima, ali ja ne mogu da budem non-stop u Skupštini. Ja idem na Odbore gde sam član. Gde nisam član nekada dođem, nekada ne dođem u zavisnosti od svojih obaveza. Nisam ja vama ništa rekao loše. Ja sam podsećao prvo na ono što su naprednjaci govorili u svojoj predizbornoj kampanji. Između ostalog i u kampanji izborne liste na kojoj ste bili vi, zbog čega ste vi poslanik. Vi ste u toj kampanji govorili da se neće smanjivati plate i penzije, već da bi se napravila ta ušteda, ukinuće se raznorazne besmislene agencije i finansiranje nevladinih organizacija. Ja se slažem sa tim, to treba uraditi, ali to je neki politički stav koji je jednostavno vladajuća većina zaboravila, uopšte se na to ne obazire, već tražimo sada razloge neke druge. U redu, Fiskalni savet u Skupštini svake godine, slažem se i treba, ali da nije bilo pritiska iz inostranstva mi bismo sada imali zajedničku raspravu sa mnogo raznovrsnih tačaka dnevnog reda i ne bismo stigli da pričamo o tome. Nemojte da se pravimo kao da to nije bila situacija u Skupštini takva do pre mesec dana. Mi koji smo državotvorni narod sa veoma bogatom pravnom tradicijom i tradicijom parlamentarizma, mi smo došli u situaciju da slušamo diktate iz inostranstva. Dakle, ono što mi sami nismo znali kako funkcioniše Narodna skupština, saznali smo u nekom izveštaju neke tamo evropske birokratije. Dajte da se ne zavaravamo, i postojanje Odbora i njihov rad i rad plenuma Narodne skupštine, da u demokratskoj tradiciji i praksi. Da radimo to samo da bi nas neko pohvalio i zato što je to u skladu sa nekim pregovaračkim okvirima itd, to je totalno besmisleno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Hajmo unazad, prvo ovo što je bilo poslednje. Šta bismo mi imali ili ne bismo imali pre mesec dana. Evo, ja da govorim čoveku koji nije narodni poslanik pa te stvari možda ne prati precizno, razumeo bih da ne razume i ne zna. Ali, da objašnjavam narodnom poslaniku da je u ovoj Skupštini, u ovoj sali pre izveštaja Evropske komisije imao, beše, na primer, samo jedan primer, raspravu o Zakonu o Glavnom gradu, jel tako bilo? Jesmo imali jednu tačku dnevnog reda, jednu raspravu, jedan zakon? Takvih slučajeva ima. Nije uopšte pitanje da se mi sada ovde takmičimo ko će čega prvi da se seti. Vi mesecima niste imali one stvari na koje sada ukazujete kao neki problem, mesecima, a kada je bio taj izveštaj? Morate da odlučite, jel se sa tim izveštajem slažete ili se ne slažete? Da li smatrate da Evropska komisija važna ili nije? Ne, kad dođu ovde, kažete gospodinu Fabriciju – u pravu ste vi, treba mi da dobijemo mesto predsednika odbora nekog. Onda kada on ode kažete nama – ne, nisu u pravu, mi se ne slažemo sa Evropskom komisijom. Dakle, to vi morate da odlučite. Sećate li se šta je bilo pre mesec dana ili se ne sećate? Jel uvažavate njih ili ne uvažavate? Dakle, to su dileme koje nisu toliko moje koliko su vaše. Što se tiče onih stvari koje su ukinute. Još jednom, rekao sam vam za izveštaj, pitajte ljude da li dolaze svake godine? Sada se slažete da dolaze i kažete da je važno, oko toga smo se razumeli. Evo, pitajte ih šta je sve u ovoj zemlji ukinuto, a što je opterećivalo privredu ili privredne subjekte. Za neke stvari ćete se možda složiti sa njima da je važno što je ukinuto, za neke ćete se složiti da nije važno. Mislim da vi za parafiskalne namete različite ste imali zvanično mišljenje. Jesu mnogi ukidani, ali vi niste zadovoljni efektima. Ali, da nije rađeno na tome, e to će biti teško. Na samom kraju, te plate i te penzije. Koliko je prosečna plata danas, a koliko je bila 2012. ili 2014. godine? Koliko je prosečna penzija danas, a koliko je bila 2014. godine? Kažite to. Evo, da uporedimo, pa ćemo vrlo jasno iz odgovora biti šta je veće, šta je manje i kada je to. Ja vam kažem, sada vam kažem, za platu ćete moći samo da konstatujete da je veća danas nego što je bila u vreme kada su se drugi, nažalost, starali o njoj. I penzija je prosečno veća danas nego što je bila pre onih mera koje kritikujete često. O minimalnoj plati da ne govorimo, o pokrivenosti minimalne potrošačke korpe minimalnom platom onda i danas, da ne govorimo. Dakle, to su činjenice. Dajte brojeve, pa se uverite sami ako vam moje reči nisu dovoljne, kroz svoje reči se uverite. Ono od čega ste počeli, sa tim ću ja da završim, tu ste bili potpuno iskreni. Ova problematika, ovi izveštaji i ono što se eventualno spočitava nama, bili ste potpuno iskreni kada ste rekli da vas to ne zanima.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj.
Mislim da parlamentarizam i rad Narodne skupštine u Srbiji se od sada deli na pre Fabricija i posle Fabricija. Dakle, pre Fabricija mogli smo da pričamo ovde o svemu i svačemu, o 60 tačaka dnevnog reda. To su sve činjenice, to nisu moji stavovi. Dakle, to su sve činjenice. Kada je predsednik Republike na sednici nevladine organizacije rekao da će se promeniti rad u Narodnoj skupštini, a mi ako je neko ukazivao na probleme u delovanju Narodne skupštine, onda su to bili srpski radikali, za sve. Znate, nisu srpski radikali doveli Fabricija u Skupštinu da nam drži predavanje, nego vladajuća većina. To je tek skandalozno. Da moraju poslanici u Skupštini Srbije da nose slušalice u Narodnoj skupštini, jer pošto, zaboga, nije valjda samo srpski zvanični jezik, možemo mi ovde da razgovaramo i na engleskom jeziku. Ja sve što sam rekao, rekao sam dobronamerno. To je moje mišljenje, bio sam iskren u svemu. Dakle, obrazlagao sam stranačke stavove, ali nemojmo, ponavljam, da radimo bilo šta zarad nekog drugog, kao što već 19 godine Srbija radi zarad, tj. zbog pritiska iz inostranstva. Nemojte da se pravimo da to ne znamo, jer nije takav slučaj.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić.
Uvažavam ja svačije pravo da iznosi političke stavove, Bogu hvala zato smo svi ovde. Dakle, da li Srbija nešto radi zbog toga što je izložena strašnom pritisku iz inostranstva ili zato što je to za nju korisno, a da pričamo o ovom stvarima za koje ste rekli da vas ne zanimaju? Ja mislim da nas treba, kao narodne poslanike, veoma da zanimaju. Da li obezbeđujemo strane investicije zato što smo na to naterani ili zato što je to za nas korisno? Korisno je naravno. Da nije korisno, zašto bi se države bukvalno otimale za to da investicije dođu kod njih i zašto bi danas svi sa izvesnom zavišću, tako ću ipak reći, gledali u Srbiju u čitavom regionu, samo zbog činjenice da je Srbija toliko uspešna da tih stranih investicija privlači više, više nego svi ostali zajedno. Zašto nije dobro da se čovek zaposli, ako posao nije imao? Zašto nije dobro da tom čoveku koji se zaposlio plata postaje veća? Jel su to rezultati nekih strašnih pritisaka koji nas lome ili naše želje da te stvari obezbedimo? Odgovor je jasan. Jel nas neko tera da želimo veću penziju? Ja mislim da ne, i to ne moram nikome da objašnjavam. Ta pitanja, dame i gospodo, moraju svakoga da zanimaju. Dovoljno je biti samo korektan i reći – ovo je dobro, sve je u redu, kapa dole, politički stav moj i moje stranke, nije važno, ali što je dobro, dobro je. Oko nekih stvari koje mogu da budu predmet diskusije, da diskutujemo, nikada mi od toga nismo bežali, ali nemojte da diskutujemo oko stvari koje su elementarno jasne. Na samom kraju, Dom Narodne skupštine je mesto koje jeste svojevrsno svetilište, tako ste rekli, demokratije, tako i treba da bude, i to je mesto dobrih domaćina, dobrih domaćina koji poštuju goste koje pozovu ili ugoste ovde. Da li je problem što se neko obrati na svom jeziku? Ja bih rekao da nije, ali neka bude mera ozbiljnosti svega onoga što ste rekli činjenica da ste, da vas parafraziram, onda ispada uvaženog gosta ih Kine pre nekoliko meseci slušali bez slušalica. Da li jeste ili niste, nek to bude pokazatelj ozbiljnosti svega drugog što ste rekli. Hvala.
Sada određujem pauzu u trajanju od tri minuta, u skladu sa članom 112.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa daljim radom. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala, uvaženi potpredsedniče Arsiću. Poštovani predsedniče Fiskalnog saveta, članovi Fiskalnog saveta, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je jako zanimljivo slušati ovu polemiku koja se tiče praćenja i merenja zaposlenosti, dakle, polemiku o anketi radne snage i metodologiji merenja zaposlenosti i nezaposlenosti u Republici Srbiji. Ono što mogu da kažem po tom pitanju je da su tu stvari vrlo jasne. Svi ovi podaci kojima mi raspolažemo i ovde u Narodnoj skupštini, a i sa kojima može da raspolaže javnost koji se promovišu putem Zavoda za statistiku Republike Srbije su oni podaci i ona metodologija koje je odobrio Eurostat i u skladu sa standardima Eurostata, dakle, sa najvišim mogućim standardima Evropske unije i organizacije koja radi pod pokroviteljstvom Evropske unije i koja je zadužena upravo za to da oceni i da definiše metodologiju kako zemalja koje su članice Evropske unije, tako i onih koje su kandidati i druge zemlje treba da mere nivo, odnosno procenat zaposlenosti i nezaposlenosti. Pokušaću tu malo da polemišem sa kolegama iz Fiskalnog saveta, iz razloga što smatram da su ovde stvari čiste, da su podaci čisti, iako Fiskalni savet u Izveštaju za 2018. godinu govori i izražava sumnju na tu činjenicu, na povećanje zaposlenosti, odnosno na to drastično smanjenje nezaposlenosti, upoređujući to sa tom činjenicom da relativno rast bruto domaćeg proizvoda mora da prati i zaposlenost i da je rast bruto domaćeg proizvoda nesrazmerna sa podacima koje predstavlja Zavod za statistiku Republike Srbije i da on faktički nije tačan. Mislim da oko ovoga ne treba biti neke spektakularne polemike, iz razloga što smo mi 2016. godine uveli snimanje zaposlenosti pod pokroviteljstvom Eurostata, i to kroz funkcionisanje i rad Centralnog registra za socijalne osiguranike. Da bi javnosti i da bi kolegama možda bilo jasnije, važno je napomenuti da postoje dve varijante merenja zaposlenosti, odnosno ankete, to je formalna i registrovana anketa. Vrlo je lako doći do tih podataka koliki je u stvari nivo zaposlenosti i koliko je u stvari podignut nivo zaposlenosti u odnosu na ono što imamo kao podatak registrovane i formalne ankete o radnoj snazi. O tome je više puta govorio, po mom ličnom mišljenju, i prof. dr Miladin Kovačević, koji je i direktor Zavoda za statistiku Republike Srbije, kao zasigurno najveći i vrhovni autoritet kada je u pitanju oblast statistike u našoj zemlji a i šire, smatram i u regionu, ali ono što je isto tako jako bitno, Eurostat i njegova metodologija po kojoj naša zemlja radi i po kojoj Zavod za statistiku u našoj zemlji radi. Ono što mi možemo da uradimo i da polemišemo o tome da li je ta metodologija dobra i da li nam ona odgovara, ali ona jeste takva, mi smo nju prihvatili još 2008. godine i u skladu sa tom metodologijom merimo nivo zaposlenosti, odnosno u skladu sa ove dve ankete formalne i registrovane i mislim da oko toga ne bi trebalo da bude neke dodatne polemike. Dalje, želim da kažem nešto i o nekim stvarima sa kojima se slažem u ovom izveštaju. Odnosi se na rasterećenje zarada zaposlenih i odnosi se na smanjenje opterećenja na zarade. Smatram da su ova dva predloga, koje je Fiskalni savet ponudio, dobra. Jedan predlog i jedna varijanta odnosi se na to da se doprinosi za socijalno osiguranje za poslodavca umanje sa 17,6% na 16% i druga varijanta je da se rasterećenje uopšte linearno smanji sa 63% na 60% da bi se na taj način domaća privreda i proizvodnja stimulisale sa oko nekih 200 miliona evra ukupno. Smatram to vrlo, vrlo dobrim predlogom koji Vlada i parlament treba da razmotre i da razmišljaju u tom cilju. S obzirom, na činjenicu, mislim u stvari na domaće preduzetništvo, domaću privredu, domaća preduzeća u svakom slučaju mogu da se razvijaju u narednom periodu, da pokušaju da dostignu strane investitore po nivou tehnološkog razvoja, po nivou razvoja ljudskih resursa, novih tehnologija, novih znanja, menadžmenta. Upravo kroz tu opciju da se rasterete zarade i da se kroz to rasterećenje zarada obezbedi prostor za nove investicije u radnu snagu u ljudske resurse, u nove tehnologije, u opremu, ono što bi im dalo mogućnost da one budu konkurentne ne samo kod nas u zemlji, nego da budu i konkurentni i u regionu, a obzirom da se spremamo da uđemo u EU i da nam je strateški cilj naše zemlje punopravno članstvo u EU da budemo konkurentni i da naše kompanije bude konkurentne u odnosu na preduzeća iz EU. Zapamtio sam ono što je profesor Petrović rekao, a tiče se stranih direktnih investicija i da je samo malo nešto veći nivo ulaganja, odnosno nivo stranih direktnih investicija u Srbiju, nego u druge zemlje zapadnog Balkana. Smatram da je tu profesor Petrović bio onako dosta rezervisan. Moram da ponovim tu činjenicu, kao neko ko je član većine u parlamentu i ko podržava Vladu Republike Srbije, ono što stvarno jeste, da je taj nivo stranih direktnih investicija u 2018. godini bio 3,3 milijarde evra i da jeste definitivno veći iznos investicija u Srbiji bio nego u sve zemlje zapadnog, tzv. zapadnog Balkana. To jeste činjenica. To jeste dobro. To znači da imamo dobar model i dobar ambijent za privlačenje stranih direktnih investicija, ali isto tako se slažem da moramo da pronađemo način da ubrzamo i da razvoj domaćih preduzeća, pogotovo start-ap biznisa bude mnogo dinamičniji, bude mnogo bolji, mnogo veći i mnogo raznovrsniji, da njihov portfolio bude veći i da oni zapošljavaju više ljudi i da njihove profitne stope budu veće. Mi tu moramo da otvorimo prostor i mogućnosti za nove vrste finansiranja, nove mogućnosti investicija u nove tehnologije i u sve ono što nam je potrebno u zapošljavanje radne snage, visokokvalifikovane radne snage i visokoobrazovane snage, jer to je ono što nam rešava na kraju krajeva i demografski problem, a to je velike migracije upravo tih najobrazovanijih i najkvalifikovanijih ljudi koji bi pored opcije da se zapošljavaju u stranim preduzećima i multinacionalnim kompanijama imale priliku u narednom periodu i da se zapošljavaju u domaćim firmama. Međutim, ono što izveštaj prikazuje i ono na čemu država treba i mora mnogo više da radi, i mi svi zajedno da pomognemo u tome, i ono što se meni lično ne sviđa kao nekom ko promoviše privatno preduzetništvo, privatnu inicijativu, to je taj odnos između zarada u državnom sektoru, odnosno u javnom sektoru i u privatnom sektoru. Nije logično, a na kraju krajeva, nije ni dobro, iako ima puno ljudi, stotine hiljada ljudi su zaposleni u javnom i državnom sektoru, nije dobro, niti je logično, niti je to standard razvijenih zemalja da zarade u privatnom sektoru budu niže, nego zarade u javnom sektoru. Mi taj problem moramo da prevaziđemo tako što ćemo na sve načine pokušati da podstaknemo domaća mikro mala i srednja preduzeća da se razvijaju, da svoj portfolio usavršavaju, unapređuju i na taj način dođemo do mogućnosti da zapošljavaju što više ljudi, da budu konkurentniji. Naravno ono što je cilj naše države, a i nas svih ovde koji sede u sali nadam se, da što više izvozimo, da podstičemo izvoz, jer on je u svakom slučaju ono što i jeste motor razvoja jedne ekonomije, jedne države i smatram da smo napravili takav ambijent i da imamo šansu da napravimo i tu vrstu razvoja i da napravimo taj iskorak kako bi napravili najbolji mogući ambijent za razvoj domaćih preduzeća. Profesor Petrović je govorio o tome da je investicijama u ekologiju, u zaštitu životne sredine i rekao je da nije bilo dovoljno javnih investicija sa čime mogu da se složim i sigurno da ima prostora za više ulaganja i više javnih investicija, da taj procenata sa 4% uvećamo na 4,5% ili na 5%, ali profesore Petroviću, svetska globalna realnost, geopolitička realnost je takva da mi ne smemo da prenebregnemo investiciju i ulaganje u našu bezbednosnu infrastrukturu, i u policiju, i u našu vojsku, i u naoružanje, i u investiciju u sajber bezbednost i zaštitu našeg sajber prostora, što je u svakom slučaju u 21 veku jedna od ključnih aspekata, odnosno stubova zaštite ekonomije, zaštite jednog ekonomskog poretka razvoja i prosperiteta jedne zemlje. Zamislite, uvaženi profesore da jednom Izraelu kažemo, pa mnogo ulažete u naoružanje, mnogo ulažete u odbranu. Naravno, nije ista situacija, ne može baš da se napravi jasna komparacija između nas i Izraela, iako bih ja voleo da Srbija u ekonomskom, vojnom, političkom i u svakom drugom smislu bar dostigne jedan nivo koji je Izrael dostigao razvijajući u proteklih nekoliko decenija svoju ekonomiju, svoje nove tehnologije, infrastrukturu u obrazovanju i nauci, ali on to ne bi mogao da uradi bez velikog ulaganja u naoružanje, u opremu, u svoju vojsku i u bezbednost svoje zemlje. Nije slučajno da se nekada ugledamo, i dobro je, na SAD, da je njihov budžet za naoružanje negde oko 700 milijardi dolara. Nije to slučajno i mi u svakom slučaju smatramo da treba da pratimo te trendove i da ulažemo u bezbednost naše zemlje, ne samo u vojsku i policiju, nego i u ove druge vrste novih tehnologija, zaštite informacija, korporativnu bezbednost i sajber bezbednost koje su jako bitne danas i vezane su za razvoj i uspešnost naše ekonomije. Isto tako, prokomentarisao bih deo iz izveštaja koji se tiče reforme javnih preduzeća. Vaša zabrinutost za MSK, za „Azotaru“, za „Petrohemiju“ jeste realna i dobro je što ste bili realni kada ste u izveštaju naveli da su „Železnice“ sprovele jednu dobru reformu, da su smanjile broj zaposlenih sa 17 na 11 hiljada, da su svoju kompaniju korporativizovali i definisali tri celine: prevoz putnika, infrastruktura i železnica „Kargo“, i da to u narednu, sigurno jednu deceniju, recimo, ako bude dovoljno investicija, dovoljno ulaganja i projekata može da postane jedna respektabilna kompanija koja može čak da, uz taj infrastrukturni značaj za jednu zemlju, za značaj za investicije, prevoz roba, prevoz putnika, interkonekciju sa zemljama u regionu i sa zemljama u Evropi, može čak u tom nekom periodu ako se bude vodila na domaćinski način, ako bude njom upravljao kao sada jedan dobar profesionalni menadžment, to preduzeće može da bude i profitabilno. Ono što je važno da kažem za MSK i za „Azotaru“ je da moramo da budemo strpljivi. Ja razumem sa tog ekonomskog aspekta i pozicije da ono što nije dobro ne ostvaruje profit, stvara ogromne gubitke, da teorijski i na neki način može da se razmišlja o tome da to ode u stečaj, da ako postoje tržišni uslovi ili svi drugi koji su potrebni da te kompanije opstanu, ako ne postoje da se ugase, ali primeri „Železare“, RTB Bora, PKB, govore jasno o tome da je moguće uz jednu strpljivu politiku, uz jednu diplomatsku, političku, naravno i ofanzivu koja se tiče stvaranja jednog kvalitetnog okvira i dobrog poslovnog ambijenta, gde je moguće na globalnom nivou pronaći partnere koji će uložiti u ta preduzeća i koji vide, i koji imaju viziju budućnosti, koji imaju strategiju za ta preduzeća i smatram da je ta logika i ta politika koju je do sada sprovodio predsednik Aleksandar Vučić dala odlične rezultate. Hajde da se vratimo u 2013, 2014. godinu, ja bih, naravno, pre da gledamo u budućnost šta ćemo da radimo i da razgovaramo o tome, i dobro je da smo danas svi zajedno ovde, o rastu od 5, 6, 7%, kako da dosegnemo taj nivo, šta treba da popravimo. Dobro je što imamo danas takav brejn storming. Ali, 2013. i 2014. godine kada ste nekom pomenuli PKB, ako nekome pomenete „Železaru“ to su bila izgubljena preduzeća. I mnogi, većina teoretičara, ekonomista, koje jako poštujemo su govorili – to treba oterati u stečaj, to treba odseći, to je kancerogena noga, ona ne može, ona će nam stvarati samo gubitke i probleme. Ali takvom politikom, strpljivom politikom, marljivom politikom, stvaranjem dobrih političkih savezništava, kao što je to savezništvo naše zemlje koje je predsednik Vučić napravio sa predsednikom Šije je dovelo do toga da kineska kompanija investira u RTB Bor, da kineska kompanija „Hestil“ investira u „Železaru“, zadrži 5.000 radnih mesta i obezbedi život u Smederevu i u celokupnom regionu i obezbedi da Srbiji ne padne BDP za, ja mislim, negde oko jednog do 1,2% kada ta „Železara“ ne bi radila. To znači da je moguće, samo je pitanje rada, pitanje posvećenosti, pitanje jednog minimuma konsenzusa koji treba da napravimo između sebe kada je u pitanju ekonomski razvoj naše zemlje. Ne sumnjam da bilo ko u ovoj sali ima nešto protiv toga i da bilo ko ne veruje u to da Srbija treba da beleži 5%, 6%. Ovde je samo pitanje kako ćemo da dođemo do tog privrednog rasta, da se državi pomogne oko toga, ali i da se država i oni koji donose odluke obodre da to rade. Neki od mojih kolega iz opozicije govorili su o investicijama. Pa, je li moguće da nijedna investicija ne valja? Je li moguće da Beograd na vodi ne valja? Evo, kažu, smeju se gondoli. Neka odu negde da vide. Evo, ja sam se vratio iz Njujorka prošle nedelje, ista gondola, identična, spaja Ist River sa Kvinsom. Jesu li ti Amerikanci glupi? Ne znaju šta treba da naprave? Ne znaju koji je projekat dobar? Ne bih to rekao. Onda podržavaju one koji dođu, koji su protiv investicija, koji su ne znam za šta, prekidajući radove na gradilištima, ne dozvoljavajući da radnici privatnih kompanija rade svoj posao i zarađuju hleb na tim gradilištima. Zato ja tražim od vas malo samo veću, ne blanko podršku, naravno, nego samo malo više bodrenja i zajedničkog rada na tome da iskoristimo potencijal ove zemlje. Ako smo prošle godine dostigli 4,1%, ispravite me ako grešim, i bili drugi iza Poljske po nivou rasta BDP u celoj Evropi, pa to znači da možemo da dođemo i do 5, i do 6% sa jasnom strategijom, jasnom vizijom i idejama. Mi smo, ljudi, podigli čitave sektore u proteklih nekoliko godina sa novim investicijama. Nama je umrla tekstilna industrija pre 15, 20 godina, upropaštena je, uništena, sada imate desetine turskih investitora i domaćih investitora koji rade, koji zapošljavaju ljude, koji šiju ovde u našoj zemlji, koji izvoze proizvode. Znači digli smo tu industriju, podigli smo energetiku, imamo puno kompanija koje zahtevaju i visoko obrazovano i visoko kvalifikovanu radnu snagu, imamo i „Svarovski“, imamo i ZF, imamo kompanije iz oblasti automobilske industrije. Čitave industrije smo podigli na noge, to znači da možemo. Pa hajde zajedno da podignemo i da vidimo kako ćemo da podstičemo IT sektor, da imamo, za dve ili tri godine, dve milijarde evra od tog IT sektora u odnosu na sadašnjih milijardu, da od turizma imamo dve milijarde. Na taj način mi možemo da dođemo do te magične cifre od nekih 55 milijardi BDP-a koji bi nam obezbedio našim građanima veće blagostanje i mnogo bolji život. Ali vi znate sami, realnost je mnogo drugačija, put jedne investicije, put od razmišljanja biznis plana do radnog mesta je dug. Duga je procedura i verujte i neka veruju građani Republike Srbije, svi mi, i na čelu sa predsednikom Vučićem se borimo za svako to radno mesto, za svakog čoveka da bi radio, da bi mogao da zaradi svoj hleb i ono što nam je najvažnije, da njegova porodica ostane ovde da radi, da živi i da imamo što više dece i da ispravljamo tu demografsku anomaliju koja nas je zadesila u proteklih 30 godina. Zato smanjujemo nezaposlenost i zato nam je opsesija novo radno mesto i smanjivanje nezaposlenosti. Završavam, potpredsedniče Arsiću, sa time da smo mi dostigli sigurno taj nivo, garantujem da je u Beogradu moguće da imamo nezaposlenost od 3 do 4% u roku od nekoliko godinama, i u velikim gradovima, kao što su Niš, Novi Sad. Ovde ima posla, ima ambijenta, mi moramo da popravimo dosta toga u regionalnom razvoju i u razvoju regiona i u sektoru poljoprivrede, kako bi imali taj rast, razvoj i kako bi zadržali naše ljude u našoj zemlji. Hvala vam i izvinite što sam malo odužio. Hvala vam, Arsiću.
Zahvaljujem. Reč ima Pavle Petrović. Izvolite.
Hvala. Kratka reakcija na prethodno izlaganje. U pogledu ankete o radnoj snazi, o zaposlenosti, na pozitivnoj strani podaci za 2018. godinu i sada ovi prvi podaci, za 2019. godinu, su mnogo pouzdaniji nego ranije i u skladu su sa nekim drugim makroekonomskim veličinama. Ono što se ne slažem sa gospodinom, odnosno to nije stvar ne slaganja, nego stvar činjenica, to je da su ti podaci o zaposlenosti od 2012. do 2017. godine bili pouzdani, jer oni govore da je u tom periodu od 2012. do 2017. godine, proizvodnja kumulativno porasla za 6%, a zaposlenost za 19%. Ispadne da je nezaposlenost tri puta više porasla nego proizvodnja i nemate ni jedan primer, nama uporedivim zemljama centralne i istočne Evrope. Drugi podatak da taj podatak o zaposlenosti nije pouzdan je i taj što formalna zaposlenost, dakle, ona zaposlenost koja bi trebalo precizno da se registruje i na koju se plaćaju doprinosi, da su u poslednjih pet godina doprinosi mnogo manje rasli nego ova formalna zaposlenost, što takođe ukazuje da podaci o toj zaposlenosti nisu pouzdani. Naravno, ne verujem da mi možemo ovde da raščistimo ova pitanja, ali pozivam vas, mi smo vam na raspolaganju, Fiskalni savet, da sednemo u manjoj grupi, da pokažemo naše analize, vi vaše i onda da prođemo kroz sve te argumente. Alternativno može tu diskusiju i javno da vodimo. Napišite sve argumente i mi ćemo se na njih osvrnuti i videti šta je tu i kako. Naravno, vraćam se na početak. Podaci za 2018. i sada za 2019. godinu su mnogo pouzdaniji. Drugi veliki blok koji je otvoren jeste privredni rast i tu ima značajnih investicija za privredni rast i tu se slažemo. Da, javne investicije, razumem argument da značajan deo javni investicija mora da ode u odbranu, ali druga strana tog argumenta je da onda moramo da se pomirimo da će i privredni rast biti niži i to se već sada uočava tokom ove godine. Planiran rast je 3,5%, što je manje nego preko 4%, što je bilo prošle godine i moguće je da taj rast ove godine neće biti ostvaren. Jedan od razloga ako se to desi su upravo manje javne investicije. Prema tome, kada vi poslanici donosite odluku o tome, treba da znate da postoji i jedna i druga strana. Ako želite ovde, onda imate manje investicije u infrastrukturu. Time imate i manji privredni rast. Privredni rast u Srbiji nije zadovoljavajući. Prošle godine je bio tek na proseku centralne i istočne Evrope, ali je to bilo sa jednokratnim efektima u Srbiji zato što je bila izuzetna poljoprivredna godina. Znači, rast je bio 4,3%, a za ovu godinu je i Vlada i vi kada ste usvojili budžet priznali da je to bilo jednokratno. Zašto? Zato što ste ove godine i vi i Vlada, a mi to podržali, predvideli da će Srbija rasti 3,5%. Otkud sada to ako je onaj rast prošlogodišnji bio standardan i odgovarao snazi Srbije? Otkud to sada da je smanjeno sa 4,3 na 3,5? To je po našoj oceni nešto što je trenutno potencijal rasta u ovom privrednom ambijentu Srbije. Tačno je da su strane i direktne investicije na nivou prihvatljivom za Srbiju i veće nego u regionu. Još jednom ponavljam, glavni problem je domaći privredni sektor i domaće privatne investicije. Ako kažete da treba da radimo na tome da podstaknemo privredni rast, to znači podstaći domaće privatne investicije. Naše mišljenje, naša analiza i činjenice koje smo izneli jeste da je glavni razlog tome slab privredni ambijent za domaće investitore i u toj analizi smo pokazali da se to pre svega odnosi na vladavinu prava koja nije zadovoljavajuća i na nivou korupcije koji je veliki i da to guši privatne domaće investicije i sprečava da Srbija ostvari svoj potencijal, da sa sadašnji 3 do 3,5% rasta pređe na rast od 5%. Da, evo to je naš predlog i savet vama da po tim linijama postavljate temelje budućeg privrednog rasta.
Zahvaljujem predstavniku predlagača. Reč ima narodna poslanica Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani profesore Petroviću sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, pred Skupštinom se danas nalazi Izveštaj Fiskalnog saveta. On je važan kako za nas ovde koji diskutujemo i glasamo za određene zakone, tako i za Vladu koja ima određenu strategiju i politiku kojom se vodi, ali pre svega za građane koji ovo slušaju, koji imaju neki svoj subjektivni osećaj na koji način i kako zemlja napreduje i da li su oni zadovoljni time. Pre svega bih volela i verujem da izveštaj Fiskalni savet iznosi u javnost da nije politički, već je ekonomski, stručni i da ste vi stručni da donosite određene analize i zaključke o zemlji, odnosno o tome u kakvoj situaciji se danas nalazimo. Pre svega bih da istaknem činjenicu iz vašeg izveštaja da imate dobru saradnju sa Narodnom skupštinom, sa ministarstvima, što i jeste preduslov da u narednom periodu imamo sveobuhvatnije i objektivnije izveštaje koje ćete vi iznositi pred javnost i pred Narodnu skupštinu. Pomenuli ste regulisanje penzionog sistema, da to ide u dobrom pravcu u poslednje vreme. Mi smo zadovoljni postignutim rezultatom i morate shvatiti da odluke koje smo donosili, osim što su ekonomski bile opravdane, da reforma penzionog sistema je bila izuzetno značajna i politički hrabra, da se zahvalimo građanima što su prihvatili te reforme, što su ih podržali i danas se nalazimo u mnogo boljem položaju nego što smo bili 2012. godine. Svesni smo svi da i struka i politika moraju biti u korelaciji da bi se napredovalo, kao i da u određenim situacijama struka ne može da shvati politiku kada govorimo o nekim dnevno-političkim dešavanjima zbog kojih određene ekonomski podobne odluke, odnosno logične odluke u nekom trenutku nisu izvršene baš previše brzo, već politički ispravne u datom trenutku su nešto za šta se Vlada odlučuje. Iz tog razloga razumem vašu zabrinutost da nešto nije dovoljno brzo usvojeno, neka preporuka, ali sam sigurna da Vlada Republike Srbije mudro vodi zemlju i da donosi politički hrabre odluke koje verujem da ćete i vi u narednim izveštajima podržati. U nekim segmentima izveštaja se slažemo, a za neke ne mogu da kažem da se slažemo pogotovo kada govorimo o zamerkama što se na određene segmente javnog sektora više ulaže, kao što su Vojska i policija. Mi smo u poslednjim godinama nalazili u jako teškoj situaciji kada govorimo o položaju odbrane zemlje, pogotovo Vojske koja je bila potpuno uništena do 2012. godine. I vi ste svesni da je sektor Vojske bio potpuno oslabljen, da su tenkovi bili uništeni, da je naoružanje bilo uništeno, da su vojnici bili svedeni na najniži mogući nivo, zbog čega smatramo da ovo ulaganje u Vojsku i policiju je veoma značajno jer nam omogućava da vratimo određenu bezbednost i da smanjimo rizik da dođe do stabilnosti zemlje, što je nama veoma važno jer je politika Srbije upravo u vojnoj neutralnosti koju trenutno uspevamo da sprovedemo. Takođe, možemo reći da ulaganje u policiju ne može da ne utiče na privredni rast i privredni ambijent, jer utiče na smanjenje kriminaliteta, smanjenje korupcije, smanjenje određene sive ekonomije, uvodi neke poslove u legalne tokove, tako da je naše mišljenje, bez obzira što na neki način možda osporava privredni rast za neki mali procenat, da vrlo u tiče na stabilnost zemlje i na budući porast privrednog ambijenta u Srbiji. Dalje, govorili ste o nedovoljnom ulaganju u zdravstvo i obrazovanje, sa čime se mi slažemo, ali ulažemo koliko je trenutno moguće. U poslednje dve godine dosta je uloženo u zdravstvenu infrastrukturu. Otvorene su bolnice. Uloženo je i u nove objekte poput Dedinja 2, Tiršove, novog porodilišta na Bežanijskoj kosi. Prošle godine obezbeđena je i saglasnost za sto novih radnih mesta za lekare, gde se vraćamo na ono pitanje koje prožima ovaj izveštaj, a to je kako da napravimo te platne razrede, odnosno gde treba povećati plate, gde treba smanjiti. Mi imamo ograničen budžet, znači, ne možemo svima podjednako povećati plate u tom nekom krajnjem bilansu. Ako povećavamo vojsci, koja nam je važna, policiji, koja nam je važna, treba da zadržimo lekare u zemlji, koji su nam takođe veoma važni, treba da zadržimo profesore u zemlji, koji su nam važni, dolazimo do toga da je svaki segment društva veoma važan, ali, nažalost, budžet nam ne dozvoljava da svima povećamo onoliko koliko bi ih zadržalo da možda ne potraže posao negde u zemljama EU, što je i normalno, jer, naravno, razvitak Srbije nije u toj meri kao što je trenutno u EU. Što se tiče investicija i privrednog rasta, takođe ste pomenuli da je on nedovoljan, da se nedovoljno ulaže u infrastrukturu, a pogotovo što se tiče proračuna smanjenja nezaposlenosti. Želela bih da istaknem činjenicu da je u poslednje vreme u Srbiji otvoreno 52 nove fabrike, što je ukupno 28.770 novih radnih mesta i da je Srbija na 65. mestu u svetu prošle godine bila po konkurentnosti od 140 na svetskom ekonomskom forumu, što je za nas veoma značajan podatak i pomak, da je Beograd, kako ovde kažemo, postao gradilište, te da sve to zajedno utiče na smanjenje nezaposlenosti, da je ugovor sa ruskim železnicama 230 miliona evra vredan, da se grade koridori i putevi koji su čekali 70 godina da uopšte budu započeti, kao što je put Požega-Preljina. Dakle, ulaže se u infrastrukturne projekte. Verujemo da brojke kažu da to može da bude više, ali ako sagledavamo i političku situaciju u kojoj se danas nalazimo, nesporno je da nije bilo lako i da su rezultati odlični, ali da, naravno, uvek može da bude bolje. I vama i nama je zajednički cilj da životni standard građana bude viši, da budu bolja i veća kapitalna ulaganja i investicije i da se poboljša privredni ambijent. Ne sumnjam u vašu dobru nameru i nadam se da ćete nastaviti da ovako kritički razmatrate poziciju Srbije i njen razvoj, jer na taj način možemo doći do određenih konstruktivnih rešenja, zajedničkim radom i zajedničkim dijalogom i zaista smatram da će i politički i ekonomski položaj Srbije u narednom periodu biti sve bolji. Poslanička grupa Pokreta socijalista, Narodne seljačke stranke i Ujedinjene seljačke stranke u danu za glasanje podržaće vaš izveštaj. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Karadžić. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpska napredna stranka, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, imamo jednu raspravu i ja se sa mnogim stvarima koje su rečene u toku rasprave ne bih složio. Prvo, odmah bih skrenuo pažnju predstavnicima Fiskalnog saveta za procedure donošenja Zakona o budžetu. To su naše procedure i o našim procedurama mogu da govore samo narodni poslanici. To odmah da zaboravite. E, sad, problem jeste u tome da je to došao neko ko nema pojma šta se dešavalo ranijih godina, pa da kaže nešto tako, ja bih prihvatio. Ali ste, isto tako, znali da su svi budžeti do 2017. godine donošeni uz prethodno mišljenje MMF, koje smo dobijali neposredno pred poslednje rokove za donošenje budžeta. I vi ste u tome svemu učestvovali i sve ste to znali. I onda kažete - trebali ste da usvojite Zakon o budžetu 10. januara, da bi poslanici mogli da ga razgledaju 15-20 dana, kažete da toliko njima treba. Šta će, da ulaze u analitiku? Najvažnija su prihodna i rashodna strana. To je ceo budžet, ostalo su diskreciona prava Vlade, koja traži da joj da saglasnost Narodna skupština. I ono na šta treba da se obrati pažnja jeste opet u toj analitici, na sedam ili osam stvari i to je to. Ali, znali ste da predlog zakona o budžetu može da bude utvrđen posle davanja mišljenja MMF-a, da bude upućen u skupštinsku proceduru i da zbog budžetskih korisnika mora da bude završen pre 23-24. decembra, naročito zbog toga što po tom zakonu o budžetu imate transferna sredstva jedinicama lokalnih samouprava, koje takođe trebaju svoje budžete da donesu na osnovu našeg budžeta i sredstava koje budemo opredelili. Sve su to povezane stvari. Drugo, kada je u pitanju MMF i ono za šta smo stalno optuživani, jeste da mi njih slušamo, izvršavamo njihova naređenja. Doduše, ne od vas, kolege, nego od kolega poslanika. Mogu odmah da kažem da je to ili zlonamerno rečeno, ali i da je potpuno netačno. Mi smo Zakon o budžetu pisali i donosili onako kako je to bilo najbolje za Srbiju. Održivost budžeta, znači, jednog plana trošenja finansijskih sredstava, cenio je MMF, nije davao saglasnost, nego uslovljavao, cenio. Na osnovu te ocene koju je davao MMF, mi smo dobijali mogućnost da na jeftiniji način servisiramo obaveze koje smo imali prema bankama i drugim finansijskim organizacijama kojima se Republika Srbija zaduživala do 2012. godine. Da nismo to radili, niko ne bi verovao u rezultate sprovedenih reformi, pa bismo verovatno i dan-danas bili pod merama, i to onim oštrim merama fiskalne konsolidacije, zato što sve što god se uradi dobro u ovoj Srbiji mora neko da negira, pa negira to na najbrutalniji i najstrašniji način. Prihvatam da to radi ovde u Narodnoj skupštini, ali ne prihvatam da radi na drugim mestima, ako predstavlja državni organ. I tu dolazimo do srži problema, uopšte kada je Fiskalni savet u pitanju. Imali smo dva zaista zanimljiva radna dokumenta, čija je prezentacija bila, zamislite molim vas, na Kopaonik biznis forumu, gde su predstavnici Fiskalnog saveta iznosili neke svoje stavove za koje ja zaista neću da ulazim u njihovu verodostojnost, ali bih zamolio da kada se pojave tamo znaju da rade za državu Srbiju, da za svoj rad odgovaraju Narodnoj skupštini, a da njihove privatne ili neke druge impresije ne mogu kao članovi Fiskalnog saveta da iznose na drugim mestima, osim u Narodnoj skupštini. Evo jedan jako zanimljiv tekst, da se snažan rast zaposlenosti uz spor rast proizvodnje nije ni desio, pouzdano dovodi se u pitanje pouzdanost ankete o radnoj snazi. Znate, ne bih ja tu imao ništa protiv da to kažete ovde, evo ništa vam ovde nije zabranjeno, samo tada može neko i da vam odgovori, da dovede u pitanje i vaše analize i vaš rad i sve ostalo, ali ljudi, vi odlazite na Biznis forum na Kopaoniku, koji organizuje onaj, jedan od tvoraca propasti srpske privrede, Vlahović, koji je započeo te loše privatizacije i koji je debelo odgovoran, ako ne direktno onda moralno za sve ono što ih je snašlo, što nas je snašlo do 2012, 2013. pa sve do 2016. godine.) (Mihailo Jokić: I uzimao 5%.) Neću da govorim o tome koliko je uzimao. Pa su tamo pozvani strani ambasadori, pa su između ostalog pozvani i neki privrednici, domaći. Odlično. Pozvani su i strani. Vi sad tamo kažete – podaci koje daje država Republika Srbija nisu tačni. Pa, to kažite kao Pavle, ali kao predsednik Fiskalnog saveta, e, to ne možete. Da nemate težinu koju vam daje država, nego vašu samo intelektualno i naučnu i ništa više, pa koliko vredite, toliko će i da vam veruju. Kad su iznosili ovde mnogo podataka koji idu u prilog da Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije iznose neistine, ja se samo pitam – a kako to 2012. godine 60 i preko 60% penzionog fonda se punilo iz budžeta Republike Srbije, a danas manje od 40%? Gde je ta finansijska razlika sada nastala? Ko je to odjednom počeo da puni budžet Republike Srbije, odnosno Fond penzijskog i invalidskog osiguranja? Što taj podatak niste izneli, da je i on, recimo, začuđujući? Što ne postavite pitanje da, možda, smo imali zaposlene koji su pravno bili nevidljivi i nisu ostvarivali svoja prava i da smo primenom zakona naterali poslodavce da ih prijavljuju? Da li je to mogla da bude jedna od teorija? Mogla je, a što nije? Pa, zato što treba ružno pričati o svojoj državi pred stranim ambasadorima. Ne znam zašto? Mislite da će više da vas vole? Neće. Da vas cene? Budite sigurni da vas posle toga ne cene ni malo, jer oni to svojim državama ne bi radili. Ili, samo jedan kao podatak, o ovome možemo čitavu jednu temu i diskusiju da sprovedemo. Druga, isto, „Biznis forum“ Kopaonik. Kaže ovako - prijavljuje se, pa između ostalog se kaže, pazite ovo, na međunarodnom privatnom savetovanju, privatnom. Kaže ovako – zemlje centralne i istočne Evrope su prethodne decenije imale osetno brži privredni rast u odnosu na Srbiju, pa su u ekonomskom razvoju dodatno odmakle, BDP po stanovniku Srbije je bio na početku decenije na nivou od oko 62% proseka zemalja centralne i istočne Evrope, a od 2017. godine pao je na ispod 55%. Između ostalog, navodi se da je jedan od razloga zašto Republika Srbija ima taj zaostatak, to da je i nedostatak da poseduje hroničan nedostatak vladavine prava i da je konstantno prisutna korupcija. To se kaže, koje godine, samo da vidim, 2018. godine, pretpostavljam, pošto je ovo 2017. godina bila. Mart 2019. godine. Uh, još crnje i gore. Što niste označili i onih 3,4% minus BDP-a za vreme ove lopovske vlasti pre nas, godine 2009? Što niste ušli u analizu? Kaže - ne postoji poverenje u državne institucije. Pa, ko je to nepoverenje napravio? Kad je to počelo? Kažete – nedostaje domaćih investitora i subvencija koje bi se davale njima. To je isto tema o kojoj bih mogao danima da pričam. Ali, znate zašto? Vama je to možda smešno. Znate li koliko je domaćih investitora do 2012. godine pobeglo iz Srbije, pravih investitora, koji su imali fabrike? Nisu preprodavali kao Mišković prodavnice, koji su imali proizvodnju, pobegli su iz Srbije do 2012. godine. Prodali „Delezu“ i to knjiže kao investiciju, a to kako je privatizovan „Maksi“, to tek da ne pričam, tadašnji „C-market“. I da ne ulazim u sve ostale podatke. E, sad, vi meni recite kakva je naša startna osnova kada većina investitora, a svi su ozbiljni ljudi, znaju da smo do 2012. godine, da je naša nacionalna valuta izgubila 50% vrednosti? Mislite da ne znaju? Jako dobro mislite. Sada, šta misle ti strani investitori, ili domaći, domaći pogotovo, o nama, kada znaju da je inflacija do 2012. godine se kretala u rasponu od 9,5% do 14%? Kad pričate o korupciji, borba protiv korupcije je sistemska. Ne može se rešavati ni pojedinačnim hapšenjima, ni pojedinačnim potezima. Setite se samo štrajka u Republičkom geodetskom zavodu, koji još traje. Znate li šta je razlog? Što ne mogu više da uzimaju novac od stranaka u postupku. To je sistemski rešeno. Više ne zavisi ništa od njih. Stranka dođe, preda dokumentaciju, može i kod notara, postupak prvostepeni se započne, u roku od 30 dana mora da bude završen. To je kraj priče. A sad ne daju građanima da uđu da predaju dokumentaciju, ili valjda treba i tu, da bi ušli, treba neko da ih časti. Pa, ko su ti ljudi? Kad su se oni navikli na takve stvari? Sigurno nisu 2013, 2014. i 2015. godine. Navikli su se pre dvadesetak godina. Sad možemo da pričamo o mnogim temama i mnoge teme da otvaramo. Još nešto, kad se merimo sa zemljama centralne i istočne Evrope, moram da postavim još jedno pitanje – jel oni imaju pristup fondovima EU? Svi do jednog. Ono što mi možemo preko predpristupnih fondova da apliciramo jeste nekih desetak procenata što oni mogu da uzmu kao članice EU. Pa, jesu li ta bespovratna sredstva značajna za rast njihovog BDP? Jesu, i to mnogo, da ga dupliraju, a mi moramo da se oslanjamo na sebe i svoje resurse i ni na koga više. I onda negiramo da smo, zato što smo morali da se oslanjamo samo na sebe i svoje resurse, imali rezultat. Ne znam, čini mi se, hajde da ocrnimo sve što je dobro. Ja ne kažem da smo u svim oblastima uspeli, ali su napravljeni ozbiljni pomaci. Kad kažete – realna domaća potrošnja. Znate, domaća potrošnja, životni standard može da se meri na nečemu koje neki zovu nauka, neki zovu metoda, statistika, ovako ili onako. Znate šta je po meni, evo, ja sam neuk, ne razumem se u te stvari, nijednu stvar od tih stvari ne razumem, a to je gužva na putevima. Vidim da se prvi put slažemo. Ali, ja to vidim po broju vozila koji su na putevima. To je meni neki reper. Kad čovek počne da sipa gorivo u automobil, da ode negde sa svojom porodicom na neki izlet, na neko letovanje, pa čak i da ih izvede u grad, u bioskop, znači da bolje živi, kvalitetnije. Toga je sve više i više u Srbiji, i te vaše publikacije i sve drugo o čemu pričate nekako padaju u vodu. Mnogo toga još mora da se uradi, to je činjenica. Tek smo započeli postupak reformi, ali nemojte da nas poredite sa onima koji imaju mnogo više besplatnih para nego Srbija, koji nisu imali sankcije, koji nisu imali ratove, koji nisu imali atomsku bombu koja se zvala DOS, sada bivši režim. Ne krećete od nule, nego krećete iz minusa. To je velika razlika. Pretpostavljam, neke od vas poznajem lično, da li volite Srbiju kao zemlju? Ja se nadam da volite. Zamislite, napravili ste nešto što će vam mnogi prebacivati čitavog života, da jedan deo svoje profesije u jednom trenutku niste hteli da uradite. Pričam o 2012. godini. Tada niste obavestili građane Srbije i Narodnu skupštinu u kakvom su stanju naše javne finansije. Izgovor je bio, razlog, prihvatam da je razlog, razlog je bio da niste hteli da se mešate u izborni proces koji je bio u toku. Da li je tako? Zašto sam postavio pitanje da li volite Srbiju? Da su Boris Tadić, Dragan Đilas i ekipa tada pobedili na izborima, da li vi stvarno mislite da biste sedeli danas tu? Bili biste članovi Fiskalnog saveta, samo ne znam čega, jer su naše javne finansije bile takve da država ne bi ni postojala, da su ostali da vladaju još jednu godinu. Kada sledeći put pomislite da govorite ili naginjete ili napravite i kontra stranu, postavite pitanje – da li je baš to toliko loše da moram da radim protiv svojih građana i protiv svoje države zato što nekoga ne volim ili zato što se sa nečijom politikom ne slažem.
Reč ima predstavnik predlagača prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta. Izvolite.
Ovo je veoma inspirativna diskusija, gospodine Arsiću, i nije prvi put. On već nekoliko puta udara, ali o tome ćemo da ponovimo… (Aleksandar Martinović: Šta vam to znači „udara“?) Molim? (Aleksandar Martinović: Ne možete da kažete da čovek udara.) Da li mi uzimate reč? Hvala. Hajde od kraja da počnem. Da li smo 2012. godine objavili? Pogledajte na našem sajtu april 2012. godine Izveštaj o stanju javnih finansija. Prema tome, prvi stav netačan. Drugo, 2012. godine u junu mesecu se nije znalo koja i kakva Vlada će biti. Mi smo izašli sa paketom konsolidacije javnih finansija i reformi. Taj dokument i sada postoji. Na sreću, većina toga je u ovih pet, šest, sedam godina i primenilo. Znači, tada smo javno objavili svima kakvo je stanje u javnim finansijama. Molim? (Marijan Rističević: Rekli ste 2020. godina.) Ne, 2012. godina, izvinjavam se. Godina 2012, juni mesec, recimo 10, 12. juni, a vi ste političari i znate kakav je bio kontekst tada, ko je mogao da bude u Vladi i šta je bilo. (Aleksandar Martinović: Trideset i prvog maja je Tomislav Nikolić položio zakletvu.) Kontekst je bio da se nije znalo koja Vlada. Idem dalje, ako imam reč. Ako ne, mogu i da prekinem. O tome da li ružno govorimo o zemlji kada kažemo da ona nedovoljno raste ili da li je volimo, ja mislim suprotno. Da li ste onda vi, gospodine Arsiću, zadovoljni da Srbija trajno raste tri do tri i po posto, kada su njeni potencijali, to smo pokazali u tom papiru za Kopaonik, nezavisno od centralne, istočne Evrope, mi procenjujemo, da raste 5% godišnje, ako se donesu odgovarajuće mere. Da li to onda znači da mrzimo zemlju što kažemo da raste nedovoljno ili to znači da volimo zemlju ako predlažemo mere da ona raste 5%? Ono što smo videli da su glavni faktori toga, ono gde su ključne stvari, to sam nekoliko puta do sada rekao, a to je analiza vladavine prava i korupcija. Kada bi se ona samo unapredila na nivo Bugarske, Rumunije, Mađarske i Hrvatske, nije to valjda toliko veliki i nedostižan cilj, nama bi rast bio veći za red veličina 0,5 procentnih poena. Kada bi dostigli standarde centralne, istočne Evrope u institucijama, ne kažem u drugom, valjda nas u tome ne sprečava neko bombardovanje i slično, kada bi institucije, vladavinu prava unapredili, korupciju smanjili, mogli bi rast da povećamo za jedan procentni poen. Tu se valjda opet pokazuje da zemlju volimo kada želimo da se ona unapredi ili vi mislite da ostavimo ovako i da će trajno da raste oko tri posto ili tri i po posto. Ono što mi zamerate, meni i Fiskalnom savetu, jeste što smo to izlagali na Kopaoniku. Kako ste rekli? Privatni skup koji organizuje takav i takav čovek. Da vas podsetim, bar jedno tri puta gospodin Vučić je učestvovao na Kopaoniku kada sam i ja učestvovao. Svaki put je na Kopaoniku bio predsednik Vlade Srbije, a poslednja dva puta, kada sam ovo izlagao, bila je gospođa Ana Brnabić. Svaki put je bio ministar finansija, poslednja dva puta guverner gospođa Tabaković, a uvek još nekoliko ministara – Mihajlović, Đorđević, Antić i slično. Prema tome, ja ne vidim da je to neki privatan skup. Ako svi ovi ljudi mogu da učestvuju i da izlažu svoje stavove, onda valjda može i Fiskalni savet. Mi smo tamo bili pozivani, kao što je bio pozivan predstavnik Narodne banke, kao što je bilo Ministarstvo finansija, predsednik Vlade i drugo. U pogledu ankete o radnoj snazi, tu je nedvosmislena naša analiza. Ako mislite drugačije, napišite tekst sa argumentima. Ove ad hok improvizacije nisu argumenti. Napišite to, pa možemo da diskutujemo javno. Možemo i drugačije. Neka svi zainteresovani ovde, da sednemo zatvoreno, da prolazimo kroz brojeve. Nama je do činjenica i argumenata. Da, nije cilj da ružno govorimo, već da iznosimo činjenice i nije cilj da iznosim privatne činjenice, nego činjenice koje su u interesu Srbije. U tom smislu, mogu vas ubediti, gospodine Arsiću, da ću i dalje nastaviti da iznosim te činjenice. Sada vezano za početak i za proceduru Zakona o budžetu. O tome mogu samo poslanici da diskutuju. Ne slažem se. Zakon je zakon. Prema tome, ako zakon važi, onda važi za sve i svaki građanin može o njemu da diskutuje. Pošto je to Zakon o budžetskom sistemu, o tome treba posebno Fiskalni savet da diskutuje. Treća stvar, treba da znate da u tom Zakonu o budžetskoj proceduri postoji nešto što se zove fiskalna strategija. Po tom zakonu Vlada treba da pošalje fiskalnu strategiju Savetu da je on oceni i to je sada Vlada učinila prvi put posle 2011. godine i mi to pozdravljamo. Kada se to oceni, onda se ta fiskalna strategija šalje u Skupštinu i to je prvi okvir za sledeći budžet. Zatim postoji revidirana fiskalna strategija, krajem oktobra, koja predstavlja okvir za budžet sledeće godine i pogled na sledeće tri godine. Opet po zakonu Fiskalni savet to treba da razmatra, prema tome nije tačno ovo što vi kažete da je procedura o budžetu samo stvar poslanika, to je stvar i Fiskalnog saveta. Pitam se, možda je nesporazum bio, tačno je – budžetski proces nije mogao da bude poštovan dok je kuća gorela i tu ste u pravu. To smo mi govorili ranije. Mogu da razumem da je to nesporazum. Znači, nije moguće bilo doneti budžet 1. novembra, poslati ga u Skupštinu, kada se do zadnjem momenta gledalo kakvo je stanje i sa MMF diskutovalo šta da uradimo. Ali, to se promenilo od kako su se stabilizovale javne finansije. Već 2017. godine mi imamo normalnu situaciju, a najmanje budžet za 2018. godinu, a definitivno budžet za 2019. godinu, jer razgovori Ministarstva finansija sa MMF prošle godine su okončani početkom oktobra meseca. Prema tome, budžet je mogao da bude donesen od strane Vlade i da uđe u Skupštinu i da Skupština ima mesec dana i više da ga usvoji, prvo da razmatra, a onda da usvaja. Nije mi jasno vaš komentar – šta tu ima da se razmatra, ima prihodi i rashodi i par drugih stvari. Jel vi zastupate to da poslanici neanaliziraju budžet? Ne verujem da vi to zastupate. Znači, svaka uređena zemlja fiskalno mora da da dovoljno prostora poslanicima da taj budžet razmatra. Dobra je izgleda vest da će to prvi put ove godine i da se desi i naravno da se nadam da se vi nećete usprotiviti tome što će poslanici imati 20 dana da gledaju prihode i rashode i slične stvari. Poslednja stvar vezana za budžetsku proceduru je usvajanje završnog računa. Moram da priznam da su tu poslanici radikala bili prvi koji su na tome insistirali. To sada postaje stvarno urgentno kada su jedna strana uspeha konsolidacija javnih finansija i uravnoteženje budžeta, što znači da se ušlo u normalne vode. Kada se ušlo u normalne vode u tom užem budžetskom smislu onda moraju i procedure da se poštuju. Prema tome, od 2015. godine ne postoji javno objavljen dokument završni račun budžeta i mi na osnovu toga ne možemo da znamo pojedinačne stavke gde je šta bilo potrošeno. U poslednjih godinu i po dana, ako ne i dve, smo insistirali da se to objavi. Po zakonu, to je opet zakon, bi to trebalo da se desi u julu mesecu. Postoje naznake od strane Vlade da će prvi put ove godine taj izveštaj o završnom računu budžeta i da bude objavljen i da će moći da se analizira. Dve kratke primedbe. Kada smo 2017. godine tražili da se ukine Zakon o privremenom smanjenju penzija, tada ste me optužili da imam privatan interes i da se bavim politikom. Posle godinu dana taj zakon je ukinut. Pretpostavljam da ste glasali da se ukine, iako ste godinu dana pre toga mene optuživali da se bavim politikom. Iza toga, kada je Fiskalni savet rekao da mora da se ukine diskreciono pomeranje penzija, onda ste opet nama prebacili da se bavimo politikom, a sada očekujem da Vlada predloži formulu za indeksaciju penzija i nadam se da ćete opet promeniti mišljenje i glasati za predlog Vlade. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Odmah da postavimo stvari na svoje mesto. Žao mi je što sam vas naljutio. Nije mi to bila namera. Ovo je obična diskusija. Ovoga u Skupštini ima svakog dana. Šta je Fiskalni savet? Prosto pitanje – šta je Fiskalni savet? Neko telo čija je uloga definisana Zakonom o budžetskom sistemu. Za koga radi Fiskalni savet? Za koga radi Fiskalni savet? Hoćete da vam kažem? Za Narodnu skupštinu. Ni za koga više. Vi ste naše sredstvo, oruđe, zovite kako god hoćete da nas izveštavate šta Vlada Republike Srbije radi sa javnim finansijama, a ne da se šetate po belom svetu. To je vaša uloga, zbog toga postojite, zbog toga ste osmišljeni. Kada je u pitanju taj Biznis forum na Kopaoniku kažete – nije privatno. Pa jel Bečki ekonomski forum privatan? Jeste. Bio sam par put. Odu tamo i svako priča svoju priču. Svako hvali svoju firmu, kompaniju itd. I ovo je tamo. Bila je predsednica Vlade. Pričala je o rezultatima svoje Vlade. Nije pričala ništa loše o svojoj državi. Bio je predsednik Republike. Pričao je lepo o svojoj državi. Bila je guverner NBS. Pričala je lepo o svojoj državi. Samo ste vi otišli da pričate pred stranim ambasadorima i stranim investitorima i domaćim loše o svojoj državi. To pričajte ovde. Tu je mesto. Tu je istina. U tome je razlika shvatanja vaše uloge. Nemate pravo da zloupotrebljavate funkciju na kojoj se nalazite i idete okolo i loše pričate. Znači, ovde imate pravo da kritikujete i ministra i predsednika Vlade, sve osim poslanika. Možete da uđete u diskusiju sa njima. I guvernera imate pravo. Koga god poželite iz izvršne vlasti imate pravo da kritikujete, ali ne radite to na forumima koji nisu državni. To nemojte. To bi isto bilo kao kada je Vuk Jeremić odlazio u UN da priča loše o svojoj Srbiji. Vi želite takvu ulogu da imate? Želite da bude kao on?
Zahvaljujem kolega Arsiću. Reč ima predstavnik predlagača, prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Vezano za Kopaonik biznis forum, isto kao što je predsednik Vučić, kao što je premijer Ana Brnabić, ministar finansija, tako sam i ja govorio u interesu Srbije i ono što mislim da je dobro za Srbiju. Znači, kao što ni oni nisu privatno govorili, nisam ni ja privatno govorio. Kao što su njih pozvali zbog toga što imaju neku funkciju, tako sam i ja bio pozvan i govorio. Ono što se vama možda čini ružno, a ja mislim da nije, i zapravo implicitno tvrdite – dobro je da Srbija uvek zaostaje za zemljama centralne i istočne Evrope, da raste 3% i da tako uvek bude. Ja se sa tim ne slažem. Naprotiv, mislim da je dobro za Srbiju da raste 5%, koji je njen potencijal, a pošto ne bih hteo samo da kažem 5,7,12%, mi smo se potrudili da napravimo analizu kako to i da se ostvari. Možemo da sednemo pa da prolazimo kroz tu našu analizu pa da vi kažete – ovo jeste, ovo nije, ali mislim da je svrha da se napravi politika i sistem koji će to omogućiti. Srbija može da raste 5%, više od centralne i istočne Evrope. Mi se zalažemo za to, kada mi to stavljate u usta, zato što volimo Srbiju, ali onda zato što volimo moramo da damo najbolje što znamo preporuke za to. Ako vi to doživljavate kao loše, ako mislite da je bolje stvari zamagliti, pričati – dobro, u redu je da raste 3%, tu se onda razlikuje naše viđenje šta znači voleti zemlju.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite kolega Arsiću.
Nemojte mi spočitavati da sam rekao ili želim nešto što ni u jednom trenutku meni nije palo na pamet. To što vi govorite da ja želim je tačno onoliko koliko vi od 2012. godine objavljujete svoje izveštaje na sajtu, čini mi se da ste to počeli da radite tek od 2014. godine. Toliko o tome. (Pavle Petrović: Nije tačno.) Sada mi recite, ja bih voleo da mi objasnite, tamo sede neki ljudi koji odlučuju hoće li da investiraju u Srbiju ili neće. Sede ambasadori koji treba da lobiraju kod svojih privrednika da te svoje privrednike dovedu u Srbiju, a vi tamo ispričate što ispričate i kažete - ja sam govorio istinu. Prvo ja se ne slažem da je to istina, ali u redu. Ali, znate gde je mesto gde se taj problem rešava i gde je mesto dijaloga? Ovde. Ovde se donosi zakon. Ovde se utvrđuju strategije, ovde se na strategije daje saglasnost. Pa umesto da ste pozvali koleginicu Tomić - ajmo da imamo jednu zajedničku sednicu Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu, Odbora za privredu pa da vidimo šta ćemo sa državom da uradimo, pa da pozovemo ministra finansija, pa da pozovemo ministra privrede, pa da sednemo sa njima da rešavamo probleme, ako postoje, u ovom obliku ili u onom, svejedno. U tome je razlika. To morate da shvatite. Vaša primarna uloga jeste da u ime Narodne skupštine kontrolišete stanje javnih finansija u Republici Srbiji, nadgledate kako Vlada sprovodi svoju strategiju i o tome obaveštavate Narodnu skupštinu. Kada dođe do bitnih odstupanja da obavestite odmah Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava koji ima pravo da reaguje. Kada budete tu svoju ulogu shvatili da ste vi sredstvo Narodne skupštine, a ne priča sama za sebe i da postojite radi sebe samih, onda možemo da razgovaramo.
Zahvaljujem kolega Arsiću. Reč ima predsednik Fiskalnog saveta, prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Dakle, zakon kaže – Fiskalni savet je nezavisan državni organ. To je prvi stav. Drugi stav, evo odmah netačnosti vaše, odakle vam ideja da su na našem sajtu tek od 2014. godine izveštaji? (Aleksandar Martinović: Tako piše.) Svi naši izveštaji koje smo slali Skupštini, pogledajte sajt, su otkako smo se mi formirali. Čim smo formirali sajt, znači 2011. godine. Sada, vi kažete gospodine Arsiću, da ono što sam izneo na Kopaoniku sam trebao da iznesem ovde u Skupštinu, jel sam dobro razumeo? A glavni argument je, jer tamo na Kopaoniku će čuti investitori pa neće investirati. Jel to znači da ovo sada što iznesem na Skupštini neće čuti investitori, pa će investirati. To je prvi stav. Drugi stav je, pa nemojte da mislite da su oni toliko naivni da možete sa nekim šalama da ih prevarite. Najbolja politika, to je moj stav, najbolja fundamentalna i ekonomska politika je da se iznese stvarno stanje stvari. Evo i zašto, ako na nekoj stvari prikrijete nešto što je stvarno, zašto je privredni rast tako niži, kada to otkriju strani investitori, neće vam više verovati ni da vam je izbalansiran budžet, što stvarno jeste. Ne samo da izbalansira, nego će on tako da bude u sledećih četiri, pet godina, što stvarno jeste, i da će javni dug politikom kako se vodi, naglo početi da pata, što će stvarno i da se desi. Ako izgubite kredibilitet na jednoj strani, onda kad ga dobro budete uradili neće vam to pomoći. Inače, oko sastanka mi otkako smo se formirali nudimo, evo i sada nudimo, posebne sastanke sa poslanicima gde bi u radnom sastavu, znači po nekim temama otvoreno razgovarali, iznosili iz stanovišta. Znači, tačno je, mi dolazimo u Skupštinu jednom godišnje, znači odbor smo svake godine, drugi put je plenarno, ali nismo nudili, pošto taj odbor ima puno tačaka i vezan je za budžet, da tokom godine na osnovu interesovanja poslanika, svih poslanika, napravimo radni sastanak i diskutujemo pojedine teme i da vidimo. Ne kažemo mi, da stavimo naše stavove, vi vaše i da vidimo kako tu stvari stoje, šta su prioriteti, šta stvarno stoji, ali u takvoj atmosferi vi možete sa brojevima, pa ako tada nešto nemamo, onda možemo ponovo. Znači, zaključak je da smo nudili te sastanke i nudimo ih opet, ubuduće i mislimo da bi bili korisni i očekujemo i da se desi. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Fiskalnog saveta, pročitajte član do kraja, nemojte to po pola. Zato imate te probleme sa poslanicima da vam ne veruju. Kaže ovako - Fiskalni savet je nezavisan državni organ, 2. stav člana 92a, pa kaže - za obavljanje poslova iz svoje nadležnosti Fiskalni savet je odgovoran Narodnoj skupštini. Vi ste nezavisni prema izvršnoj vlasti, niste prema Narodnoj skupštini. Izbij te iz glave četvrtu granu vlasti, to ne postoji. Kaže ovako, čini mi se u članu 92ž, nisam baš siguran - Fiskalni savet obavlja sledeće zadatke, priprema mišljenja, nacrt fiskalne strategije, priprema... itd. Fiskalni savet podnosi iz analize iz stava 1. tačka 2) ovog člana Narodnoj skupštini u roku od 15 dana. Sve što radite obaveštavate Narodnu skupštinu. Zato vam i kažem, nije tamo vama mesto, nego ovde. Mi ćemo vas vrlo rado kao predstavnika čak i ubaciti u delegaciju Narodne skupštine da idete na Kopaonik biznis forum, ali problemi se rešavaju ovde, ne tamo. Tamo se reklamira svako za sebe, problem je ovde, ovde se rešava. Tako da, zaboravite na te priče. Ono što je najvažnije, vi kada kažete tamo nešto, ko će vama da odgovori? Najčešće niko. Ovde ako ste u pravu, pričaćemo da ste u pravu. Ako se ne slažemo, pričaćemo da se ne slažemo, iznosićemo kontra argumente. Šta god da bude, ne može da bude loše za državu, šta god da bude. Kada pričate jednostrano, bez odgovora, verujte mi to nikada ne može da bude dobro.
Zahvaljujem. Profesore, biće vremena za raspravu, ali moramo da poštujemo Poslovnik. Sve je u redu profesore, dozvolite samo, moramo da poštujemo Poslovnik. Obzirom da je 14.00 časova, poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Nastavljamo sa radom. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa ili predsednika želi reč? Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tema izveštaja Fiskalnog saveta spada u one teme koje u principu ni politički ni administrativno nisu toliko interesantne. Zato i prateći sve dosadašnje rasprave zapravo se vidi da tu nema previše soka za političko interesovanje. Sam Fiskalni savet zapravo spada u ona tela koja opet i nisu po svojoj prirodi atraktivna, jer sva nezavisna tela ili tzv. nezavisna tela, svejedno, zapravo spadaju u tu kategoriju, ali definitivno i ovo telo, kao i izveštaj ovoga tela spadaju u veoma važne segmente države i državne organizacije i nužnost kojoj treba do kraja prići sa punom ozbiljnošću. Dakle, što se samog izveštaja tiče, on predstavlja neku vrstu faktografije iza koje kredibilno stoje članovi ovog saveta. Međutim, razmatrajući ovaj izveštaj dolazimo do večite dileme određene ravnoteže između količine i samoga kvaliteta birokratije, papira koji se proizvode tom birokratijom i s druge strane same efikasnosti. Definitivno, države koje prolaze kroz tranziciju vrlo često su pred iskušenjem da zapravo upadnu u zamku forme, da imamo sve u formi, a da na kraju ne bude rezultat zadovoljavajući, odnosno onaj koji očekujemo. Analizirajući izveštaj opet sam bacio pogled i na analizu Fiskalnog saveta iz marta meseca ove godine, koja je po meni veoma kvalitetna i koja je, možda gorko ponekad za naše uši, ipak notirala stvarne probleme u našem društvu, probleme koje doduše nije teško ni definisati, ali sa kojima se nimalo nije lako nositi i to su zapravo tri ključna problema, kako su kazali u toj analizi – problem vladavine prava, problem korupcije i problem samog kvaliteta obrazovanja. Dakle, definitivno mi moramo imati hrabrosti, i to sa svih pozicija, a najpre sa pozicije Narodne skupštine da sagledamo zapravo ovu stvarnost i da smognemo snage nadstranački, naddnevno-politički da se sa ovim problemima suočimo. To jeste zapravo činjenica. Juče u vezi sa prethodnim izveštajem sam zapravo dotakao ovu temu, državni budžet je posuda i od toga koliko je ta posuda ispravna toliko će ona u okviru sebe zadržati novca. Onoliko koliko uspemo da izlečimo, začepimo, zatvorimo pukotine na toj posudi, imaćemo zdrav budžet, imaćemo zdravu fiskalnu politiku i na koncu imati zdravu državu koja će zapravo vršiti onu ulogu koja joj je potrebna. Ja bih svakako podržao ovaj izveštaj, ali mislim da i sa više pozicija treba prihvatiti ove sugestije, treba iznaći načina hrabrije da se suočimo sa pitanjem korupcije. Kažem, sada se može primetiti poslednjih godina, nakon ozbiljnog truda koji se ulaže sa vrha države, da se polako pravi razlika između onog što se radi na nivou centralne vlasti i onoga što vidimo u određenim slučajevima na lokalnom nivou. Dakle, za ovo treba mnogo hrabrosti, treba odlučnosti, ali ključno je da to priznamo i ključno je da se sa time suočimo. Svakako da su i pitanje korupcije i pitanje vladavine prava veoma važni, ali pitanje obrazovanja je pitanje biti ili ne biti i države i društva. To je pitanje kome se mora dati značajnije mesto u svakom pogledu, uključujući i samo budžetiranje i sve ostalo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Poštovani građani Republike Srbije, želim da vas obavestim da sam juče, posredstvom pisarnice Narodne skupštine, dobio rešenje Ustavnog suda Srbije, kao prvopotpisnik dva zahteva za pokretanje postupka pred Ustavnim sudom grupe od preko 25 poslanika, kako Ustav inače propisuje, za ocenu ustavnosti Zakona o smanjenju penzija. Ovim rešenjem obustavljaju se svi postupci, iako je prošlo devet i više meseci od podnošenja naših zahteva sa 27 poslanika, odnosno sa 31 poslanikom naknadno. Ne kritikujući uopšte Ustavni sud kakvu bi odluku doneo, moram da kažem da sam veoma razočaran kao narodni poslanik što Ustavni sud nije poštovao odredbe Ustava, jer Ustavni sud ne može da ocenjuje da li će pokrenuti ili neće pokrenuti postupak na zahtev za pokretanje postupka najmanje 25 poslanika. Kakvu će odluku doneti to je druga stvar u to mi kao narodni poslanici ne možemo da utičemo, ali obustaviti postupak devet meseci posle podnošenja zahteva, bez pokretanja postupka, to zaista nije u redu. Onda se postavlja pitanje šta će penzioneri tek da rade sa pojedinačnim zahtevima, koji su upućivali Ustavnom sudu ili udruženja penzionera, ako kvalifikovana grupa poslanika po Ustavu nije mogla da dobije poštovanje Ustava od strane Ustavnog suda. Drugo, juče je bila rasprave ovde da li je dijaspora najveći donator i investitor Republike Srbije. Neosporno da jeste, najveći, najpovoljniji, bez kamate i bez povraćaja tih sredstava, a kako se mi odnosimo prema dijaspori? Predsednica Vlade, čak ima i poseban resor vezan za digitalizaciju i korišćenje savremenih informatičkih sredstava. Pa, zašto barem za sledeće izbore ne uvodimo elektronsko glasanje za dijasporu, nego ljudi u Australiji, Kanadi, Americi i Rusiji, itd, drugim zemljama gde treba hiljade kilometara da putuju do glasačkog mesta u konzularnom predstavništvu ili drugom mestu koje je odabrano, ne mogu uopšte da to obave i imamo situaciju da zatvorenici u jednom zatvoru su brojniji glasači nego celokupna dijaspora. O tome treba da vodimo računa. Treće pitanje jeste – zašto je izgradnja autoputa Preljina-Pojate prepuštena izvođaču iz SAD koji je ja za 300 miliona evra veća ponuda nego što je bila ponuda kineskog izvođača radova. Četvrto pitanje, i tu bih molio članove Fiskalnog saveta, da odgovore, budući da po Ustavu državno zemljište ne može da se prodaje. Kako je prodato poljoprivredno zemljište PKB, kada je to bila društvena svojina? Drugo, kako je prodato po nefer ceni? Kako je prodato pod nefer uslovima? Samo jedan učesnik je bio. Kako su se menjali uslovi u toku privatizacionog postupka. U prvom privatizacionom postupku nije postojala klauzula kao u drugom da treba najmanje 400 miliona ukupnog prihoda firmi koja se bavi poljoprivredom. Firma koja je kupila je registrovana kao d.o.o. u Srbiji, ona nije imala prihod od 400 miliona evra. Dalje, zašto prilikom saopštavanja i otvaranja ponuda, nije saopštena i cena koja je ponuđena, nego samo ko je ponuđač? Kako je to javno otvaranje ponuda, a da se ne zna pored toga ko je ponuđač, koju je cenu ponudio. Najzad, nismo mogli dobiti ugovor o privatizaciji PKB, odnosno prodaji PKB, ali u sredstvima informisanja sam pročitao da u tom ugovoru stoji klauzula da kupac može da u naredne tri godine proda po 10% kupljenog zemljišta. Budući da je sada cena oko 38 hiljada evra poljoprivrednog zemljišta, to je osmostruko veća cena, koliko će kupac zaraditi samom prodajom toga tri puta po 10%. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Vladimir Orlić.
Oko ovog poslednjeg, pošto mi deluje najzanimljivije, mada ne znam, izgleda da su pitanja bila upućena Fiskalnom savetu, verujem da gospodin Ševarlić očekuje da mu i vi odgovorite. Što se tiče PKB, tu je da budem iskren do kraja Fiskalni savet realan. Dakle, ne smatra to za nešto loše, naprotiv to ćete videti i u ovom godišnjem izveštaju o kome mi pričamo i u njihovim stavovima na ovu temu. Ono što ja mogu da vam kažem jeste da apsolutno ne stoji bilo koja od zamerki na temu da li je korektna cena dobijena, zašto nije veća, ko se javio i zašto. Dakle, apsolutno se zna kako je taj proces tekao i takođe se zna, da bi apsolutno bilo, što se nas tiče, više nego dobrodošlo da smo dobili više novca, ali nismo zato što niko nije bio spreman da to plati više od onoga koliko je vredelo na samom kraju. To je cela istina. Da li je bio postupak za 50% veću vrednost, pre ovoga o kome govorite sada. Bio je i ko se javio? Niko. Dakle, neke stvari, tiču se prosto tržišne logike, ako neko ne želi da plati onoliko koliko bismo mi voleli, pa šta onda možemo, da insistiramo da to mora na određeni način. Ne, nego ili ćemo naći rešenje tako da to može da funkcioniše ili ćemo da ostanemo sa rukama u problemu do kraja. Ono što smo mi izabrali i što Fiskalni savet takođe ceni korektno sa svoje strane, odlučili smo da pronađemo rešenje tako da može da funkcioniše. Zašto je došlo do toga da ne vredi onoliko koliko bismo voleli? Pa, najbolje bi bilo da se priupita, recimo, Dragan Đilas. Imali ste, verujem, dovoljno prilike učestvujući na izbornim listama sa njegovim dojučerašnjim saradnicima da uspostavite kontakt, ako ste bili zainteresovani da postavite pitanje lično i da pitate čoveka, zašto je iz godine u godinu dok je Dragan Đilas lično vedrio i oblačio sudbinu tog preduzeća, beležena dubioza i manjak, a posle lažno predstavljeno i to i dan danas priča i ne stidi se da i dan danas laže, da je to u stvari bio veliki poslovni uspeh. Kada pogledate strukturu, i to vam ne kažem ja, to vam kažu njemu i njima naklonjeni BIRN, KRIK, i tako dalje, oni su o tome pravili istraživanja. Kada pogledate strukturu, to je sav go minus koji se meri iz godine u godinu, desetinama miliona evra, a posle lažno predstavljanje da je to nekakav uspeh, a videćete kako, otpisom potraživanja, nije nego. I, kao što je lagao da su bile sjajne plate i da nije bilo planirano da njegov menadžment sam sebi isplaćuje bonuse tako je lagao i za ovo. Zašto se to radilo? Za to ja imam tumačenje. Smatram da se išlo na to namerno, da se to preduzeće upropasti do tačke da ne vredi ništa, a da ga onda onaj ko se lično stara da ga upropasti uzme, što bi rekao naš narod, džab-džabe. To nije uspelo. Šta vam je dokaz da je ovo što smo mi uspeli da postignemo kao cenu realnu. Pa, činjenica da je mogao da se javi ko god je hteo. Pa, Dragan Đilas ili bilo ko treći, da je bio stvarno zainteresovan da od toga napravi nešto uspešno kao što laže da hoće, mogao je da se pojavi sam, da konkuriše, da ponudi više ako smatra da to vredi više i da učini šta god mu je volja. Da li se pojavi? Pa, jeste, kao što je i u RTB Bor postupio na isti način. To su dakle samo priče, ovo što smo mi uradili i što će sigurno da vam objasni Fiskalni savet ako ih pitate direktno. To je realno, ozbiljno i odgovorno postupanje, postupanje u kom se starate da nešto funkcioniše, da radi, da nešto doprinese i zaposlenima i svojoj državi, a ne briga za sopstveni džep, koja je nažalost i po pitanju PKB bila odlučujući motiv za neke koji su nažalost još jednom ove zemlje i njenih građana vedrili i oblačili njom. Mislim, da je sada za nijansu jasnije.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Korporacija PKB je ispred kućnog praga, najuređeniji zemljišni kompleks u Evropi. Iako barem vašem režimu nije dovoljno bilo šest godina da oporavite to preduzeće, ne možete stalno svaljivati krivicu na prethodni režim. Koliko je dugovanje bilo PKB-a krajem 2012. godine, a koliko je prilikom prodaje imovine PKB-a? Dalje, da li je PKB likvidiran ili prodat? Jer, recimo, konsultant za strana ulaganja Miladin Kovačević, ali ne ovaj direktor Republičkog zavoda za statistiku, nego onaj drugi, kaže da je to specifičan vid likvidacije PKB-a. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Pričaju to ljudi za koje se ne može reći da nas na bilo koji način politički simpatišu, pričaju to ljudi koji se tim stvarima bave ozbiljno i kad se ne slažemo, mi priznajemo da se ljudi tim stvarima bave ozbiljno. Oni kažu, koliko god mi želeli, koliko god mi voleli, to nije moglo da funkcioniše na način da mi na silu boga insistiramo da nam to služi za ono za šta mi smatramo da treba da nam služi i da mora da radi mimo svih tržišnih uslova. Dakle, to prosto nije moglo tako. Zbog toga se išlo na rešenje da se pronađe neko ko će kao vlasnik moći to da finansijski podnese i da mu da neki smisao, da to nešto zarađuje, nešto vredi i ljudima koji su tamo angažovani. Ali, još jednom, Beograd u Srbiji, kako god hoćete, široj slici, ako pričamo o režimu, što ne postaviste pitanje svom režimu? Dakle, kad kažem Dragan Đilas ja mislim na vaš režim. Da li je on lično preuzeo da se bavi tim PKB? Jeste. Šta je on lično pokazao kao rezultat? Rekoh vam malopre. I, rekoh vam, nemojte da mi verujete na reč, proverite ove izvore kojima vi verujete, vaše KRIK-ove, BIRN-ove, CINS-ove itd. Ima na njihovim sajtovima, oni su to istraživali i oni su utvrdili, iz godine u godinu desetine miliona dubioza za PKB. Kažem vam šta mislim zašto, zato što je to neko namerno želeo da uradi tako. Dakle, ako ćemo da pričamo o ovim stvarima ozbiljno, mi moramo da podsećamo da su ti ljudi te stvari radili, ne zato što mi danas pokušavamo da skinemo neku odgovornost sa sebe, ne, potpuno vam iskreno govorim, mi ne smatramo da smo odgovorni za to što će PKB funkcionisati, što funkcioniše. Dakle, to je dobra stvar. Kažem vam, Fiskalni savet to je dobra stvar, baš kao što je rešenje za RTB Bor dobra stvar.Mi se od toga ne peremo niti se za to izvinjavamo, mi smo zadovoljni što smo to rešenje našli, to treba da razumete, baš kao i za „Železaru“. Podsećamo šta su ti ljudi radili, iz jednog veoma važnog razloga – da im se nikada, ali nikada, ne dozvoli ponovo prilika da to rade ponovo. Oni danas kažu sami: „Mi smo o tome govorili juče, vi u tom momentu niste bili u sali“. Priznaju ljudi kako su dočekali onaj trenutak kada ih je narod na izborima ispratio, i kažu, hvale se time ili dušu olakšavaju, ne znam šta rade, kažu: „Završili smo taj period tako što smo imali vile, tako što smo imali pozamašne devizne bankovne račune, tako što smo imali fina masna nameštenja u međunarodnim bordovima“. I tim ljudima da mi ponovo dozvolimo da vode računa o nekom preduzeću opštini ili gradu?! Pa, znate šta, ovaj narod i ova zemlja zaslužuju mnogo bolje. Uostalom, ni to nemojte da verujete meni, pitajte građane pa će vam reći ubedljivo kao na, recimo, Kosovu i Metohiji pre neku nedelju ili u Majuru, pre samo neki dan. Za ovo o čemu vam mi govorimo i za ove rezultate, od mogućih 15 raspoloživih mesta ili rezultata, ide 15. Za to što su radili Đilas i ovaj vaš režim, znate li koliko dođe? Dođe nula.
Nemate pravo na repliku kolega Ševarliću. Nijedan uslov nije ispunjen. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Mogu li?
Sačekajte kolega Rističeviću, molim vas. Reč ima Pavle Petrović.
Za PKB i za ostale firme koje su u državnom vlasništvu i dugo imale gubitke, Fiskalni savet kao načelno rešenje predlaže restrukturiranje i privatizaciju. Prema tome, mi se načelno slažemo s tim rešenjem i dotle ide naša kompetencija. Detalje te transakcije ne znamo, niti imamo kapacitet to da pravimo. Pitanje za prodaju zemljišta, takođe nije za nas, to bi trebalo da uputite pretpostavljam pravnoj službi, nekom ko se time bavi. Dakle, načelno, vezano iz ugla fiskalnog, veliki broj državnih preduzeća je dugo radio uz subvencije i stvarao trošak neefikasno i mi smo se zalagali i zalažemo da se to raščišćava, bilo da se privatizuje i tako opstane, ako ne može da opstane onda je nužno da ga zatvori. Hvala.
Pravo na repliku, izvolite gospodine Ševarliću.
Hvala. Prvo, državna svojina je zvanični oblik svojine po Ustavu Republike Srbije. Drugo, zemljište u državnoj svojini ne može biti predmet prodaje, može biti predmet izdavanja u zakup dugoročan itd, itd. Treće, imate niz drugih državnih preduzeća ili onih koji gazduju državnom imovinom. Jedna od njih je, recimo, banka koja se sada sprema za privatizaciju – „Komercijalna banka“, koja je otplatila 100 miliona spornih potraživanja u prethodnim godinama, u prošloj godini je ostvarila, ako se ja ne varam, dobit od 70 miliona evra. Zašto bi prodavali tu banku, ako će ona u naredne tri godine nekom fondu koji će je osposobiti da bude profitabilnija zaraditi 210 miliona evra? Zar mi nemamo dovoljno bankarske pameti u Srbiji da to mi sami uradimo? Da li po svaku cenu to moramo da radimo? Koliko državnih banaka postoji u drugim zemljama, Nemačka, Italija itd? Zašto po svaku cenu to radimo? Da li će Investicioni fond nastaviti poslovanje „Komercijalne banke“ na teritoriji Kosova i Metohije? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite kolega.
Dame i gospodo narodni poslanici, kažu, PKB ispred kućnog praga, PKB je i dalje ispred kućnog praga. Jednom morate da shvatite, a i u ovom izveštaju provejava, nekima je glava u komunizmu, a telo u kapitalizmu i to je naš problem. Poljoprivredna kombinat Beograd nije otišao nigde, zemljište nije otišlo nigde, kapital koji je ušao je za saniranje gubitka koji je, čini mi se bio gospodine Orliću, 87 miliona evra. Kada je to tako bilo profitabilno, zašto Đilasovi menadžment koji je došao iz Delte, zašto je napravio gubitke 87 miliona evra? Tovarili su kao na tuđu kobilu, kao na ortačku kobilu, što je bilo društveno i državno, to je bilo ničije. Država je složen proizvod koji se dugo pravi. Novac je roba. Mi ovde raspravljamo o ovom Izveštaju koji ima i te komunističke elemente, sa tih pozicija da ne znamo kako se novac zarađuje, samo kako se troši. U glavnom, rasprave u ovoj Skupštini su oko potrošnje. Fiskalni savet kontroliše jedan deo, ali makroekonomsku situaciju opisuje u mnogim delovima. Glavni proizvod pre nas u ovoj državi je bio dug. Tada se tovarilo stvarno kao na ortačku kobilu. Niko ovde ne govori da je država bez proizvodnje, auto bez motora i menjača, da je država bez investicija i bez proizvodnje, auto bez motora, menjača i goriva. Znači, investicije su gorivo koje se doliva, taj auto može da ide samo nizbrdo, bez menjača, bez investicija, bez motora, taj automobil ide nizbrdo, a mi se krećemo uzbrdicom. Kada ste osnovani 2011. godine, a ovde piše da je Narodna skupština nadležna za vas, mi ovde raspravljamo o aktu koji se zove – Zaključak odbora. Predlagač akta je Aleksandra Tomić. Ona zastupa predlagača akta, ali meni ne smeta da razgovaramo o vašem izveštaju. Naravno da ovde ima malo udvaranja opoziciji. Rast BDP-a je daleko veći po glavi stanovnika nego što ga vi računate, da ga je Đilas napravio vi biste ga računali malo drugačije. Ako kažemo da smo u nekoliko poslednjih godina izgubili recimo 200.000 stanovnika, rast BDP od 4,5% zato što u njemu učestvuje manji broj stanovnika, dakle, taj rast je po stanovniku daleko veći nego što se prikazuje na celu državu. Budžetski suficit. Iz deficita od dve milijarde, koliko je bilo 2012. godine, smo došli do suficita. Smanjenje nezaposlenosti. Moguće je da statistički metod nešto nije u redu, ali istovremeno PIO fond, izdvajanja za dotacije PIO fondu su pala sa 50% na 32%. To pokazuje da smo puni iz realnih izvora, da to zapošljavanje i smanjenje nezaposlenosti nije samo na bazi statistike, što provejava da želite da kažete. Stabilan kurs, niska inflacija, rast investicija, veća pokrivenost uvoza izvozom, izgrađeni autoputevi, grade se železnice itd. Nema baš puno toga ovde, ali ima prepisivačke škole. Vi kažete na strani 25 – Koridor 10 se možda neće završiti čak ni u 2018. godini. Ovo je izveštaj za celu 2018. godinu, a vi u njemu pišete kako se možda neće završiti u 2018. godini. Očigledno je da neko ko je ovaj izveštaj pisao pomešao godine. Zato kažem da tu ima raznih elemenata. Onda kažete u diskusijama – domaći privatni sektor. Domaći privatni sektor? Znači, glava nam je u komunizmu, telo u kapitalizmu, Tito umro, društvene imovine nema, ali kažete domaći privatni sektor. A koji je to strani privatni sektor? Za mene su strani kapital strane investicije, a firme su naše, registrovane u APR. To su domaće firme. U eri globalizacije i liberalizacije, kada se sredstva za rad vrlo lako pomeraju, mogu da odu u Indokinu, u Indoneziju itd, gde se radi za jedan dolar, reći i diskriminisati, a osetilo se to u govoru, strane investitore i nazvati ih stranim privatnim sektorom i odvojiti ih od domaćeg privatnog sektora? Zašto nema domaćih investicija, kako vi to kažete? Pa zato što su oni pre nas pojeli akumulaciju, zato što je javni sektor živeo kako je hteo, zato što su zapošljavali i tovarili stvarno kao na ortačku podelu i nije bilo akumulacije, nestalo je novca, a oni koji su bili srećni dobitnici i izneli 51 milijardu, po procenama stranih organizacija, dolara, njima ne pada na pamet da vrate novac ovde. Da su hteli ovde da ga ulažu, ne bi ga odavde ni iznosili. Ta vrsta za mene su sve investicije, benzin koji ide u motor koji se zove privreda. Za mene je roba novac i mi ne treba da raspravljamo samo kako se troši, već i kako se zarađuje. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Reč ima prof. dr Pavle Petrović.
Objašnjenje oko domaćeg privatnog sektora. Vi morate da imate dijagnozu da bi delovali. Prvi stav, investicije u Srbiji su niske, 18% BDP, uporedivo je 23 do 25. Onda gledate zašto je to nisko. Pogledajte strane direktne investicije i vidite da su one na nivou regiona i veće od toga. Kada pogledate ostale dve, koliko investira domaći sektor i koliko investira država, država isto investira nedovoljno, sada se to povećava i glavna disproporcija, glavna boljka je što su investicije kod domaće privatne privrede male i onda je pitanje koje mere da preduzimamo da se to stimuliše kako bi sustigli svoj potencijal. Jedino u tom smislu je u našoj analizi razdvojeno privatni sektor, domaći u odnosu na strani. Ima i za ekonomsku analizu logike. Naša je analiza pokazala da su investicije male u domaćem privatnom sektoru zato što za njih privredni ambijent nije dobar. Privredni ambijent je jednak za sve, ali strani direktni investitori imaju načina da se izbore za svoja prava. Mali domaći investitori to nemaju. Dakle, jedina svrha razdvajanja ova dva sektora je bilo da je dijagnosticiramo i da vidimo gde onda treba preuzeti mere. Što se tiče Koridora 2018. godine, ipak smo izgleda pogodili, bez obzira što smo rekli možda se neće završiti.
Hvala, profesore Petroviću. Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, za mene je sve domaći privredni sektor, domaći, sve što je u Srbiji, sem stranih predstavništava. Dakle, poreklo kapitala, o tome možemo da govorimo. Osnivačka prava se vrlo lako prenose. Delez je najbolji ilustrator, ali hoćete li mi reći već da li je Mišković i Delta bio domaći investitor, strani investitor, da li je bio domaći privredni faktor ili strani faktor? Ja verujem da ćete mi odgovoriti nepristrasno. Takođe, želeo bih da čujem da li su za vas investicije bile one čuvene Dinkićeve, Labusove, Koštuničine, Borisove investicije čuvene, gde se u investicije ubrajala čini mi se i prodaja hartija od vrednosti? To gospodin Arsić sigurno zna. Zato sam rekao da je proizvod bio dug. Kada se država zadužuje, narod piše menicu. Taj dug je sada nepodnošljivih 55%. Vi ste rekli pre u nekom izveštaju, ja sam to čitao, naravno, opet ste se prevarili, na sreću. Ja sam vama zahvalan na kritikama, država treba uvek da bude zahvalna na kritikama. Ja vas vidim kao protivnike baš zato da bi nas kritikovali, a ne samo hvalili, ali da nam kažete da li su te hartije koje su bile prodavane, da li su to bile investicije. Kada se država zadužuje, narod piše menice, ali za razliku od privatnog zaduživanja, kada ste nekome žirant, vi se tu nešto pitate, da li hoćete ili nećete da budete žirant. Naše odluke su uvek teške. Zato gledamo da razdužimo, da dug padne, da razdužimo građane, jer su oni garant. Mi sa njima garantujemo. Oni su žiranti. Sedam miliona ljudi su žiranti za ovaj naš dug i zato taj dug valja smanjivati. Vi ste rekli da će taj dug u nekom ranijem izveštaju pasti tek 2020. godine na nivo od 60% i, na sreću, prevarili ste se. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku ima prof. dr Pavle Petrović.
Prvo treba znati da je revidirana veličina BDP na više i samim tim količnik duga i BDP je pao više nego što smo mi onda očekivali. Znači, to je statistička korekcija, izvršio Zavod za statistiku i, po našoj analizi, mislimo da je to uradio dobro. Za ove privatne investicije ja ne znam kako da vam objasnim. Mi kao da pričamo o dve paralelne ravni. Jedino što pokušavam da vam kažem, bez ikakvih imena, da kada razdvojite tri sektora investicija, vidite da glavni problem nisu strane direktne investicije, ima ih dovoljno, srećom. Državne su problem da su male, ali to se sada povećava sa ovim budžetom i osnovno pitanje su preostale investicije, a to su investicije domaćeg privatnog sektora. To analiza pokazuje i onda ako je tako, a treba nam rast, treba njih stimulisati. Ja drugačije ne mogu da vam ovo objasnim.
Hvala profesore Petroviću. Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističeivć.
Nagledao sam se ja tog po vama domaćeg privrednog sektora. Nagledao sam se još na MK Komercu. Vama je to smešno, a meni nije. Vi se smejte. Voleo bih da je tu Aleksandra Tomić, koja je predlagač ovog akta, zaključka, da mi ona odgovori. Nagledao sam se ja tih privatnika do 2010. godine koji su izneli čini mi se da je po najviše integriti rekao 51 milijardu dinara iz privatizacija na raznim fiktivnim poslovima, narudžbama itd. Nagledao sam se ja tog domaćeg sektora – tri evra šećerana sa 164 ha zemljišta, a ovde pričamo o PKB, o promeni vlasništva. Oni su izneli novac i nemaju nameru da ga vrate u ovu zemlju. Oni su štekovanjem para proizveli siromaštvo, a vi mi niste odgovorili, vi ćete mi odgovoriti gospodine Arsiću, da li Mišković spada u domaći privredni sektor ili u strani, s obzirom da je njegova firma prvo bila registrovana na Kipru i kada je prodao preduzeće u Srbiji, prodala ga je firma sa Kipra. Dakle, po vama, on nije bio domaći privredni subjekat, vi to niste rekli, ali ja mogu da zaključim da je Mišković bio strani privredni subjekt i da nije bio domaći. Većina njih, pogledajte gde je MK komerc registrovan, pogledajte ko su vlasnici, tih, za koje vi mislite da su domaći privrednik. Takvi neće investirati ništa. Investiraće male zanatlije, mali industrijalci, oni će investirati. A ovi koji su nas opljačkali, taj novac neće sa Kukovih i Devičanskih ostrva vratiti ni na kukovo leto. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku, još jednom, prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Kada pogledate izveštaje, vidi se da upravo govorimo o malim i srednjim preduzećima i da je upravo za mala i srednja preduzeća presudno vladavina prava i korupcija da se skloni, da bi oni investirali i da bi se razvijali. Ovo što vi sad govorite, ne znam šta je? Jel naša privreda treba da bude državna? Jel ne treba da bude privatna? Dakle, mala i srednja preduzeća, naravno i velika, ali glavna su mala i srednja preduzeća, domaća, koja ne mogu da se razviju zbog ovog ambijenta koji je. To je bio naš argument i ja drugo ne razumem.
Hvala, profesore. Pravo na repliku, Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako mislite da opljačkani investiraju? Baš bih voleo da vidim kako će ovi koje je recimo Mišković ucenjivao da moraju da čekaju posle nekoliko meseci da naplate svoju robu, kako oni sad te male zanatlije mogu da investiraju i odakle? Pre je bilo reči o bankama. Nismo mi prodali banke strancima. Te banke su prodate za vreme Koštunice, Tadića, itd. Ali, niste mi odgovorili da li je Mišković domaći privrednik ili je bio strani? A sada vas pitam za Đilasa. S obzirom da je "Junajted medija" registrovana u Luksemburgu, da je u njoj "Dajrekt medija" sastavni deo, da je tu i "Adria njuz" vlasništva N-1 televizije, pa da mi onda kažete za "Junajted grup", čiji je vlasnik postao "BC partners", pre toga Dejvid Petreus, koji su na foru na reklamama, a Dragan Đilas je, gospodine Arsiću, živi dokaz za to, da li je Dragan Đilas bio domaći privrednik? Sad sam vam rekao gde je sve bilo registrovano, šta su sve i koliko međusobno povezani. Sam Šolak kaže: "Ja sam poreski obveznik u Švajcarskoj", a odavde preko prekograničnih televizija ispumpava stotine miliona evra godišnje. Da li je Dragan Đilas i da li su Šolak dve akvizicije velike bivšeg režima, da li su oni ti koji treba da investiraju? Oni su malim televizijama uzeli reklamu na prekograničnim televizijama. Registrovali su se na belosvetskim ostrvima, Holandiji, Luksemburg itd. Šta su oni? Da li je Đilas domaći investitor i odakle mu 500 miliona evra? Valjda je investirao one podzemne kontejnere i onaj Pionirski grad tamo što je investirao, sada su ostali samo pacovi. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Meni je zanimljiva ta priča oko domaćih investicija i uvek se postavlja pitanje zašto ih nema. Tačno. E, sad, vi mislite, neko je uzeo, pa je pričao da je u pitanju korupcija, da je u pitanju teža stvar itd. Nije tačno. Odmah kažem da nije tačno. Šta je problem? Iscrpljeni su i ne mogu da se oporave od gubitaka koje su imali u poslovanju od 2008. do 2012. godine kada su plaćali kamate i po 40% na povučena sredstva od banaka, što kroz visoke kamate, što kroz kursne razlike. Bore se i dan-danas da prežive i da pokriju rezultate jednog bahatog odnosa prema sopstvenim građanima koje je imao bivši režim. Možemo da pričamo o novcu koji povlače strane kompanije da bi investirale ovde, pa još uvek mogu da vuku povoljnije kreditne linije za čitav procenat ili dva iz drugih banaka koje ne posluju ovde, nego što to mogu domaća mala preduzeća. Ali, još uvek istorija tih preduzeća, kada su bile u pitanju te kamate i ti krediti indeksirani u stranim valutama, još uvek im se vode kod poslovnih banaka kao određen stepen docnje ukoliko neku ratu nisu platili napred i automatski ga diskvalifikuju na veću ratu kredita. E, to su problemi koje ima domaća privreda. I postavlja se pitanje - a šta je sa velikim sistemima koji su privatizovani? Gde su oni nestali? Oni su bili motor razvoja neke države. Recimo, šta je sa IKL? Napravili su stambene zgrade gde je bila fabrika. I onda ćemo da idemo takvim mangupima na noge, da im pričamo na forumima. Jeste, tako je. Vi ste, priznajem i znanje i struku i sve ostalo, kada nešto, početna cena bude 20% od knjigovodstvene vrednosti, da li biste vi svoj auto prodali, vaš privatan automobil, po knjigovodstvenoj vrednosti za jednu petinu ili po tržišnoj ceni koja je na tržištu? Evo, da li biste to uradili? To bi bilo tri evra, kao što kaže kolega Marijan Rističević. Sada očekujete da oni koji su tajkunski dolazili do imovine i drže tu imovinu samo da bi je rasparčavali, preprodavali, to je bilo i sa PKB-om, nemoj da neko brani. Da ne pričam zašto su PKB vratili, hteli su da dođu do gradskog građevinskog zemljišta koje je sad poljoprivredno i tamo da prave zgrade i vile i da rasprodaju to, to je radio Đilas. Sad je ostalo poljoprivredno zemljište.
Hvala, kolega Arsiću. Pravo na repliku, na pominjanje ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo. Za kolege kojima nije lako da se snađu u ovim ugnježdenim replikama, javlja se zbog direktnog pitanja koje mi je uputio Marijan Rističević na početku svog prvog obraćanja. Dakle, direktno pitanje koje je uputio tiče se otpisa obaveza PKB-a u godinama kada je Đilas neposredno odlučivao o tom preduzeću. Evo, ja sam pominjao da postoje izvori koje, apsolutno, kako god da pogledate, ne možete da nazovete svrstanim na našu stranu, na stranu SNS. Naprotiv. Evo, sad ću da vam pročitam, to sam sad upravo potražio i možete da proverite dok pričam. Ovo je sajt Istinomera iza koga, čini mi se, po njihovom sopstvenom navodu, stoji ona organizacija CRTA. To su, dakle, ljudi, izvor Dragana Đilasa. Videli ste sigurno da onaj direktor CRTE pored Đilasa, Jeremića i Obradovića stoji ispred zgrade predsedništva onda kada su jurišali na kordone. Dakle, to su saradnici i sada. Ti Đilasovi saradnici evo šta kažu u tekstu na temu PKB i otpisanih obaveza koje se mere desetinama miliona evra u tim godinama. Čitam vam navod sa njihovog sajta iz njihovog teksta, kaže - Neto dobit, bez otpisa obaveza 2010. godine kada je to preduzeće prešlo pod šapu Dragana Đilasa, minus 30,7 miliona evra, 2011. godine minus 18,35, sledeća godina minus 9,25, sledeća godina minus 10,82 milion evra, naredna godina minus skoro tri. To kada se sabere, to su te desetine miliona evra o kojima mi pričamo. Uz ove silne otpise, opet nisu mogli kompletan manjak da prekriju. Kada Dragan Đilas priča, kaže – evo, 2013. godine piše da je bilo 2,2 milijarde dinara u plusu neto dobitka. Lažirani podatak vam daje. Dakle, onda je on uzeo pa one desetine minusa za tu godinu samo pretvorio u desetine plusa kroz otpis, a i pored tog silnog otpisivanja kumulativno ne valja. Bez tog otpisivanja, pričam vam još jednom, minus 35, plus minus 17, plus minus 10 itd. Pogledajte šta su uradili od preduzeća. Bilo je pitanje na šta liči i čemu služi ovo sada levičarenje Dragana Đilasa kada vam kaže – ma ja ću da nacionalizujem PKB i RTB ću da nacionalizujem. Sve će on da nacionalizuje. Evo još jednom, pošto mislim da su ti izvori onako za javnost interesantniji, iz usta onih koji su njegovi saradnici, ovo je rekao na temu tog novootkrivenog levičarstva Dragana Đilasa Branislav Trifunović. Znate, on mu je do juče vodio one njegove propale proteste. Na pitanje novinara, kaže, Đilas kaže da je levičar, evo šta kaže Trifunović – to zvuči smešno, to je čovek koji ima milione, ne verujem u njegovo levičarstvo, može da bude bilo šta drugo, taj levičarski kapitalizam je malo presmešan. Ovome ja ne bih dodao apsolutno ništa. Mislim, gospodine Rističeviću, da je podatak bio onaj koji ste tražili.
Hvala, dr Orliću. Javio se prof. dr Miladin Ševarlić. Po kom osnovu, profesore?
Replika, ako može.
Ali, ja sam dobio instrukciju, pošto nisam vodio tad sednicu, od potpredsednika Arsića da vas niko nije direktno pomenuo. Ako jeste, izvolite, replika.
Ako treba da budem opoziciona ikebana ovde, recite, ja ću da izađem, bez prava rasprave.
Apsolutno ne, imate sva prava kao i svi. Morao sam da vas pitam. Nemojte da se ljutite na mene.
Bilo je, samo za mene nije važilo duplo vreme na onoj prethodnoj sednici, od pre dve sednice, posebnoj sednici. Kada govorimo o „PKB-u“, ja sam u ovoj sali, verovatno, poslednji koji je bio na „PKB-u“ i vodio sam delegaciju iz Rusije. Vodio sam delegaciju privrednu iz Rusije pre mesec dana. Video sam novu mehanizaciju, nove investicije koje je investitor nabavio i znam tu situaciju mnogo bolje od nekih koji misle da poznaju „PKB“, ali ajde da se vratimo, šta je država uradila za gubitke „PKB-a“? Država je dovela „PKB“ u diskriminatorski položaj, jer je Pravilnikom o subvencionisanju propisala da se daju subvencije od sedam dinara po litru mleka samo do tri miliona litara kvartalno, odnosno do 12 miliona litara godišnje. Drugi veliki proizvođači su razbijali to na pet, šest farmi. „PKB“ kao državna farma nije mogao bez saglasnosti Vlade da se deli na OUR-e i zato za pet šestina proizvodnje nije dobio subvencije. Pomnožite to sa sedam dinara po litru, pomnožite sa godinama, pa vidite na koji način je država oštetila ravnopravnu konkurentsku poziciju „PKB-a“. Da ne govorimo o tome ko je doprinos „PKB-a“ bio za vreme hiperinflacije, kada su davali proizvode ispod cene koštanja, koji je doprinos „PKB-a“ bio za vreme bombardovanja, itd. Pitaću vas da li će privatni vlasnik da daje mleko u slučaju ne daj Bože. Hvala.
Hvala, profesore. (Marijan Rističević: Replika. Ja sam bio pomenut.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodin Orlić i ja nismo članovi iste poslaničke grupe. Dakle, pomenut sam tri puta, repliku je dobio neko drugi. Po pitanju premije za mleko mislim da su najviše oštećeni mali proizvođači koji tromesečnu kvotu ne mogu da dostignu. Ako je neko oštećen, onda su to poljoprivrednici koji imaju jednu do dve krave, „PKB“ nije. Ono što ovde nije rečeno, a uporno se izbegava, je da je Đilasov menadžment, odnosno Đilasov i Miškovićev menadžment upropastio „PKB“, da sve što su kupovali, čini mi se i delove zalivnih sistema su kupovali od „Delte“. „PKB“ je nameštan. Ovde neće da kažu da je izgradnja štale koštala više nego izgradnja zgrade u Beogradu, po kvadratu, da je izgradnju vodio „Turbo gas“ iz Kikinde, koji se nikada nije bavio izgradnjom, da je štala jedna plaćena sedam miliona evra i da pri tome unutrašnja infrastruktura, dakle cevi, itd, izmuzišta, nisu predvideli da krava ima rogove. Verovali ili ne, kad je Đilas investirao u štalu, koja je koštala više nego poslovni prostor u Beogradu, po kvadratnom metru, što je izvodila firma iz Kikinde, koja je imala jednog zaposlenog i nije imala građevinsku licencu kada je dobila poslove, u to vreme su kravama sekli rogove da mogu da uđu u izmuzište u novu štali. Toliko su oni vodili računa, ali pri tome im nije smetalo da ostave kumulativni gubitak od 87 miliona evra. „PKB“ nije otišao nigde, samo je promenjen vlasnik. „PKB“ i zemljište poljoprivredno će ostati gde i sada jeste, novac koji je „PKB“ dobio u privatizaciji iskoristio da se reši dugova. Mislim da to preduzeće treba da nama daje novac u budžet Republike Srbije, a ne da grad Beograd i država Srbija izdvajaju novac za to preduzeće. Premiju za mleko neće dobiti ni novi vlasnik, kao što nije dobio ni prethodni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik prof. dr Milorad Mijatović. Izvolite.
Hvala. Gospodine Petroviću, predsedniku Fiskalnog saveta, članovi Fiskalnog saveta, ja sam veoma zadovoljan što mi raspravljamo o vašem izveštaju ovde na plenumu. Smatram da je to vrlo veliki rezultat i to želim posebno da istaknem, a vaš rad, rad Fiskalnog saveta pratim od 2012. godine. To pratim vrlo redovno, čitam vaše analize. To činim iz prostog razloga što se sa mnogim stvarima koje vi iznosite slažem, sa nekim stvarima se ne slažem, to vam javno i kažem. Nažalost, desi se to, ono što sam ja mislio da sam u pravu, vreme pokaže da ste vi bili u pravu. Zbog toga i dalje cenim ono što vi govorite. Da li ćemo se u svemu složiti, ne znam, ali da možemo civilizovano raspravljati, to upravo pokazuje i današnji dan, bez obzira što postoje razlike u nekim stvarima, ali mi ipak razgovaramo, razmenjujemo argumente i međusobno se poštujemo, što je i cilj svake demokratske rasprave. Ono što je najvažnije, a rezultat, moram da kažem, nedvosmisleno je da država Srbija ima veoma velike rezultate u finansijskoj konsolidaciji. To vi potvrđujete, to potvrđuje MMF, to potvrđuje Svetska banka i izveštaj EU. Znači, posao koji je urađen zaista zaslužuje punu pažnju. On se ogleda u mnoštvu činjenica. Ogleda se u činjenici da imamo sređene finansije. Mi ih do sad nismo imali. Moram da se setim 2012, 2013. godine, budžeta i rasprave o budžetu, tada se često dešavalo da nešto iskoči, iskoči neka dubioza, neki raniji krediti ko zna kad uzimani. Jednostavno, nismo imali predvidivo ponašanje u budžetu. To smo često govorili, uvek iskoče neki kosturi iz ormana. Sad toga više nema. Budžet je jasan, transparentan, predvidiv, pravi se po konzervativnim metodama. Tačno se zna šta su prihodi, šta su rashodi. Rezultat te činjenice jeste da mi imamo suficit. Ponekad i nisam zadovoljan što imamo suficit. Ja bih voleo da mnogo više ulažemo u infrastrukturu ili nešto drugo, pa nek bude taj deficit od 0,5% koji je za mene 2012, 2013. godine bio misaona imenica. Nisam nikada verovao da ćemo do toga doći kada smo imali deficit od 6%, 7% BDP. Dakle, rezultati koji su postignuti su zaista veoma veliki. Cena je plaćena dosta velika. Naravno, dosta tih mera ima gde ste i vi predlagali te mere i rezultate svi vidimo. Ono što je ovog trenutka najvažnije, a to je da zaista u budžetu više nemamo ispod crte. Tačno znamo sa čim raspolažemo. Evo, već nekoliko godina ne pravimo rebalanse, ništa nas ne iznenađuje. Imamo predvidivo ponašanje, održivo ponašanje i to je ono što je veoma važno ovog trenutka. Suficit budžeta traje već tri godine. To je dobro. Javni dug nam pada, trajektorija duga pada. On je sad trenutno na 51% BDP. On će i dalje padati, ne nekim matematičkim metodama ili nekakvim preraspodelama, već stvarno pada. U stanju smo zbog viška sredstava koje imamo neke kredite, koji su uzimani u ranijem periodu sa visokim kamatnim stopama, otplaćujemo i zamenjujemo sa znatno jeftinijim kreditima, jer sad imamo i dosta povoljnu situaciju na finansijskom tržištu i država može da uzima kredite po povoljnim uslovima. Znate, mi imamo 51%, a bila su preko 70 i nešto, uslovi Mastrihta su 60%. Naša zakonska odredba je 45% BDP. Lično smatram, a nadam se da ćemo i o tome razgovarati, da možda tu zakonsku odredbu promenimo, da se pridržavamo Mastrihta. to bi bilo za zemlju naše jačine, sasvim povoljno u ovom trenutku, ali o tome možemo razgovarati na način na koji smo i do sada razgovarali. Dve moje teme koje su uvek omiljene i koje uvek spominjem kada govorim o budžetu su penzije i plate. Počeću od penzija. Godine 2018. sam podržavao vaš stav da se ukine Zakon o penzijama, 2019. godine smo insistirali, jedan narodni poslanik i ja, da se uvede indeksacija penzija. Znate, tada nije bilo razumevanja sve dok MMF nije rekao da moramo to uraditi. To ćemo uraditi. Dobro je. Da li će to biti švajcarska formula ili nešto drugo ostaje da se preračuna. Dobro je da znamo da smo izdatke za penzije sveli na podnošljivih 11% BDP i penzioneri za koje kažemo da su podneli najveći deo tereta, a jesu, moraju da osete. Oni su osetili u povećanjima koje su imali u ovoj godini. Pretpostavljam da će povećanja biti i krajem ove godine. Za to prostor postoji i moramo tim ljudima vratiti to što su se u datom trenutku žrtvovali za ono što su činili. Isto tako sam nezadovoljan što mi nemamo platne razrede. Oni su trebali da dođu 2019. godine, pa je prolongirano za 2020. godinu, pa sada se to prolongira za sredinu 2020. godine. Tu se apsolutno slažem, nećemo verovatno moći do 2021. godine, jer morate u budžetu imati sredstva za to, a rebalanse praviti polovinom godine je dosta teško, sami znate, jer moramo imati jasno i predvidivo ponašanje u budžetu. Ne možemo svaki čas nešto menjati, jer kad budžet donesete na početku godine vi imate pravila ponašanja za celu godinu. Zalažem se za platne razrede. Znate, raspon plata u Srbiji je 1:7,5. Ja se zalažem za 1:12. Neko će reći – da, ti si pripadnik Socijaldemokratske partije, a jesam, ali nisam za uravnilovku. Jesam da se nagrađuje rad, stvaran rad, znanje, a u našoj državnoj administraciji, ako želimo da idemo korak napred, moramo imati najkvalitetnije kadrove, jer najkvalitetnije kadrove iz naše državne uprave uzimaju privatnici i velike strane kompanije, kojih je mnogo u Srbiji. Hajde da se onda manemo populizma, idemo platiti stvarni rad, stvoriti uslove, a mislim da u finansijskoj konsolidaciji smo stvorili uslove i sredstva da možemo imati platne razrede. Moje konkretno pitanje je nadležnom ministarstvu – zašto se to prolongira, da čujemo koje je objašnjenje? Ja ne znam objašnjenje, pa samim tim mogu da se kritički prema tome odnosim, ali bi želeo da čujem koje je to objašnjenje zašto i zbog čega mi nećemo imati platne razrede 1. januara 2020. godine, a to smo obećali MMF, i to je ono što se od nas traži. Treće pitanje koje ja uvek govorim, a to su javne investicije. Mi smo u budžetu za 2019. godinu negde imali već izdvojenih 220 milijardi. Pre neku godinu mi smo imali samo 120 milijardi. Dokaz šta znači kada imate rezultate u finansijskoj konsolidaciji da možete izdvajati više sredstava za javne investicije. Apsolutno podržavam da se izdvaja za infrastrukturu, i to u infrastrukturu koja će kasnije doneti određene rezultate. Ponosan sam na činjenicu da je završen Koridor 10, da ćemo vrlo brzo imati završen Koridor 11 do Čačka, da pružni pravac Beograd-Budimpešta počne da se gradi. Isto tako ono za šta sam se zalagao u budžetu za 2019. godinu su investicije u zaštiti životne sredine. Podsećam, ciljevi održivog razvoja ili Agenda 2030 o kojoj stalno govorimo u ovom parlamentu zahtevaju da se u tu oblast mnogo toga ulaže. Možda je tu prostor da naš BDP raste brže od 3,5%, da dođemo do tih potencijalnih 5%, pa čak i više, jer Srbija da bi išla napred, da bismo stigli do većeg BDP, moramo imati veći stepen rasta, tražiti načina kako do njih da dođemo. Upravo tu vidim šansu i insistiraću na budžetu za 2020. godinu više sredstava u zaštitu životne sredine, a isto tako nečemu što se ovde manje govori, a to je zelena ekonomija. U Evropi vi imate mnogo ulaganja u zelenu ekonomiju, u održivu energetiku, u održive zgrade, očuvanje energije. Mi smo to jednostavno zapostavili, pa imamo mnogo veću potrošnju, nego što imaju i mnoge razvijenije zemlje od Srbije. Ma koliko mi govorili da imamo visoke stope zapošljavanja, ta stopa, da li je neko merio onako ili ovako, je na 11,3%, bilo kojom metodom, ali da bismo imali dalje rast BDP moramo imati dalji rast zapošljavanja, i to u privatnom sektoru i činiti ono što možemo. Ono o čemu je, takođe, bilo govora jesu domaće investicije. Zaista je i tu prostor da li u državi moramo tražiti način, kako stimulisati mala i srednja preduzeća, kako stimulisati start ap programe, kako učiniti sve u cilju rasta BDP. Rast zapošljavanja znači i rast BDP. Socijaldemokratska partija, kao partija leve orijentacije, naglašavam, insistiraće upravo na tim delovima. Naravno, kad neko kaže leve orijentacije, svi pomisle da se oni više bore za neke socijalne programe. Ne, borimo se za nova radna mesta, nove tehnologije, borimo se za novo zapošljavanje, borimo se za pristojne plate, da ljudi mogu da žive i, naravno, da ljudi ostanu ovde u našoj zemlji, da žive na način koji dolikuje jednoj modernoj evropskoj Srbiji za koju se zalažemo. Prošle godine smo govorili, nismo postigli neke veće rezultate, a to je kako da smanjimo poresko opterećivanje plata. Tu je prostor. Sva ušteđena sredstva, znate, kada vi nešto stvorite, ona pametnom raspodelom vi možete doći do boljih rezultata. Možda je to prostor. Upravo sad će nam se stvoriti, jer procedure u donošenju novog budžeta ćemo poštovati, imaćemo sve parametre početkom oktobra, odnosno imaćemo budžet, siguran sam, u novembru, početkom novembra i imaćemo prostora i vremena da razgovaramo, da vidimo taj višak sredstava koji imamo, da li će on biti veći od 220 milijardi, ne znam koliko će biti, kako pametno da ga usmerimo da Srbija oseti taj uzlet koji je neophodan, ne u sledećoj godini, već u sledećih pet, šest godina. O tome pričamo. Vaše znanje, naše političko umeće, iskustvo, a i želja da Srbiju menjamo i idemo napred, moraju dati rezultate. Naravno, kao Socijaldemokratska partija prihvatićemo vaš izveštaj, davaćemo podršku vašem radu, nekad ćemo se slagati, nekad nećemo, ali rezultat toga mora da bude bolja, modernija Srbija. Hvala.
Hvala, profesore Mijatoviću. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite, kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi profesore Petroviću, sa saradnicima, uvaženi građani Srbije, uvaženi narodni poslanici, na samom početku obraćanja kada je u pitanju ova tema dnevnog reda skupštinskog zasedanja, a to je vaš izveštaj, kao i naš ovlašćeni predstavnik, predstavnik poslaničke grupe SPS, moram ponovo da istaknem da ćemo podržati vaš izveštaj u danu za glasanje, jer je celovit, utemeljen je činjenično, sadrži podatke o kojima možemo da raspravljamo, o nekima ćemo se saglasiti, u nekima verovatno i nećemo, ali je to dobro kako bi se iskristalisao zaključak koji će unaprediti kako vaš rad, tako i naše dalje ocene u pogledu nekih budućih izveštaja. Ono što želim da skrenem pažnju jeste sledeće - mi smo potpuno saglasni sa vašom ocenom, da je i dalje prisutan napredak kada je u pitanju finansijska konsolidacija i to kroz održavanje finansijske discipline, za koju smatram da je možda treba i pooštriti u pojedinim segmentima, a sa druge strane tu činjenicu potvrđuje nešto što se ne može dovoditi u sumnju, a to je pokazatelj da inflaciju i dalje držimo pod kontrolom, odnosno da je nemamo. Ono što želim od vas da čujem i u ime nas, iz poslaničke grupe SPS jeste malo pojašnjenje u vašem izveštaju kada ste se osvrnuli na projekte koji se odnose na infrastrukturu i zaštitu životne sredine. Tačna je ocena da projektima nisu predviđena veća ulaganja, ali sam dužan da skrenem pažnju na neke činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju. Pre svega, da pođemo od nečega što je apsolutno tačno, a to je da je ekologija jedan od najvažnijih segmenata života i da se ekologiji danas posvećuje značajno više pažnje nego u nekom ranijem periodu, naročito u periodu recimo do 2012. godine kada se gotovo ekologija potpuno marginalizovala zbog čega smo i došli u neke situacije u kojima, nažalost jesmo. Takođe, činjenica koje treba da budemo svesni jeste da u infrastrukturu zaštite životne sredine Srbija treba da uloži, ni manje ni više, nego 15 milijardi evra. Ako uzmete u obzir da je to jedan značajan iznos sa jedne strane, sa druge strane finansijske mogućnosti i budžetske mogućnosti Republike Srbije očigledno je da postoji jedan određeni nesklad ili raskorak, jer tolika sredstva odvojiti u kratkom vremenskom periodu za poboljšanje infrastrukture životne sredine zaista nije baš svejedno, ako ćemo pežorativno da se izražavamo. Međutim, ono što treba istaći, treba istaći da i pored te činjenice da postoji određena nesrazmera, između budžetskih mogućnosti i potreba zaštite životne sredine da se do sada dosta toga uradilo i zato vas molim, gospodine Petroviću, da u budućem izveštaju naglasite i ono što ste imali priliku da ocenite kao pokazatelj šta je to urađeno na osnovu čega treba projektovati ili predvideti sredstva za ubuduće. Šta je urađeno? Pa, urađeno je dosta. Hajmo da krenemo od toga da je upravo radi zaštite životne sredine pokrenuta borba od strane Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva, mislim na Ministarstvo za zaštitu životne sredine, borba protiv dezertifikacije suše. Imajući u vidu da nam je zemlja neprikosnoven resurs kome moramo da se posvetimo, da sprečimo degradaciju zemlje, da sprečimo sve ono što utiče na to da nam zemlja propada, onda je jedan od poteza, jedna od odluka Ministarstva zaštite životne sredine bila više nego potreba i dala početne rezultate, a to je pošumljavanje zemljišta. Podsetiću vas da su brojne lokalne samouprave i gradovi aplicirali po konkursu za pošumljavanje i da se u tom pravcu već dosta radi. Izgradnja sistema upravljanja otpadom nesumnjivo da i te kako predstavlja jedan pomak u smislu kako organizovati zaštitu životne sredine na najbolji mogući način. Naravno da to treba da prati i odgovarajuća zakonska regulativa pa u tom pravcu postoji i ideja i već urađen nacrt Zakona o klimatskim promenama. Zašto ovo govorim? Govorim zbog toga da se ne bi stvorio utisak kod građana Srbije da se bukvalno ništa nije uradilo. Nije tačno. Radi se na tome da se poboljša prevashodno svest građana o tome da je zaštita životne sredine broj jedan. Sa druge strane, da se napravi kakav takav kompromis između investicionih ulaganja sa jedne strane, koju nažalost urušavaju tu tzv. Biološku ravnotežu i sa druge strane – očuvanje životne sredine. Tu je ogroman raskorak jer upravo rast tehnologije, upravo rast industrije utiče nažalost na sve ono što je nama imanentno i bitno da bi mogli da živimo zdravo, da bi mogli da živimo onako kako budućnost očekuje jedan normalan živi svet i čoveka u tom živom svetu. Ono što takođe možemo da se potpuno usaglasimo jeste da su odluke Vlade Republike Srbije u jednom vremenskom trenutku kada je doneta odluka o sprečavanju ili ograničavanju zapošljavanja, pa je to prvo zakonski uređeno Zakonom o budžetskom sistemu, a potom i donošenjem Uredbe o ograničavanju zapošljavanja, koja je usaglašena sa odredbama Zakona o budžetskom sistemu, da je u tom trenutku dalo velike efekte, pozitivne efekte. Međutim, kako je vreme prolazilo, očigledno je da se ti efekti smanjuju i očigledno je da Uredba o ograničavanju zapošljavanja sada više postaje ili manje kontraproduktivna imajući u vidu da donekle parališe rad lokalnih samouprava. Ja ću ukazati samo na nekoliko činjeničnih utemeljenih podataka. Imamo raskorake u odnosu na zakonsku regulativu sa jedne strane, sa druge strane, nedovoljno funkcionisanje lokalnih samouprava, odnosno sa nepotpunim kapacitetom. Konkretno, odredbe Zakona o sportu propisuju obavezu, to je kongentna norma, imperativna norma, da svaka lokalna samouprava mora imati inspektora sporta ili sportskog inspektora. Podsetiću, veoma mali broj lokalnih samouprava u Republici Srbiji ima inspektora sporta. To generiše ili dovodi do jedne posledice koja nije nimalo bezazlena, a to je da se neidentifikuju i nesankcionišu propusti i greške, pa čak i svesno kršenje zakona od raznih sportskih organizacija, što opet uzročno-posledično stvara nove probleme, korupciju i sve drugo. Dalje, slična situacija je i sa nedovoljnim brojem inspektora u oblasti prosvete, u oblasti ekologije itd. Vlada je to prepoznala i zahvaljujući upravo tom prepoznavanju od strane Vlade Republike Srbije već je najavljeno relaksiranje u smislu ili ukidanja ili stavljanja van snage Uredbe o ograničavanju zapošljavanja ili iznalaženja mogućnosti kako će se upravo ovi problemi, na koje sam ja ukazao, rešiti kako bi lokalne samouprave mogle da funkcionišu sa punim kapacitetom. Nadam se da ćemo već u toku 2020. godine ove probleme, koji nisu nimalo mali, moći uspešno da rešimo. Što sam kroz analizu ili čitanje vašeg izveštaja primetio jeste nešto sa čim moram da se usaglasim, a to je potreba uvođenja platnih razreda. Zaista ne bih ponavljao ono što su moji prethodnici, odnosno kolege sa stanovišta struke, jer ja sam pravnik, nisam ekonomista, ukazali na potpuno činjenično-utemeljen način i ja ću to da podržim. I u tom pravcu opet ću ukazati na jedan pozitivan trend kada je u pitanju namera Vlade Republike Srbije da se i ovaj problem zakonski adekvatno reši. Takođe od strane poslaničke grupe SPS ćete imate podršku i kada dajete preporuke u pogledu jednog drugog segmenta, a taj segment se vezuje za PIO. Tu su zaista preporuke apsolutno osnovane. Mislim da su krajnje sugestivno dobronamerne. Ono što ja moram da ukažem jeste da je i Vlada Republike Srbije takođe u tom pravcu preduzela određene aktivnosti koje dovode do izmena ili nagoveštaja izmena zakonske regulative, tako da se već radi, da radne grupe rade na nacrtima zakona koji se odnose na izmene i dopune Zakona o penzijsko invalidskom osiguranju. Molio bih vas da razmislite o idejama koje se vezuju za povećanje starosnog osnova za ostvarenje prava na penziju ili odlazak u penziju, jer tu već imamo nekoliko idejnih rešenja počev od povećanja sa 65 na 67 godina koje, što je već taktički negde i prisutno u odgovarajućim segmentima društva, ali čak i do 70 godina života pa bi to trebalo razmotriti više dimenzionalno i sa onog takozvanog biološkog aspekta, a sa druge strane stanovišta potrebe i dalje finansijske konsolidacije koja je nesumnjivo započeta. Na kraju, želim da još jednom pozdravim i podržim sve ono što ste naveli. Neću ukazivati na nešto što bi oduzelo mnogo vremena, jer bi bilo zaista potrebno dosta vremena da stupimo u određene polemike kada su u pitanju pojedini delovi vašeg izveštaja. Zamolio bih samo da, kao što ste i do sada radili, da se nastavi takav trend, da se sa mnogo manje kritika koje ulaze u dnevno politička nadgornjavanja, više stručno opservira kompletna situacija, jer to zaista nije ni činjeno do sada, da me pogrešno ne razumete i da nastavimo zajedno da doprinosimo upravo onom što je naš zajednički cilj, a to je privredno jača, ekonomski jača i zdravija Srbija. Zahvaljujem se.
Hvala kolega Jovanoviću. Reč ima prof. Pavle Petrović. Izvolite.
Moram da pozdravim izlaganje kolege Jovanovića naročito u oblasti zaštite čovekove sredine i drago mi je da se to prepoznaje kao jedna vrlo važna stvar i povezano sa poslanikom Mijatovićem koji je takođe ukazao da se ovaj novi budžetski prostor koji će se sigurno pojaviti za višak, za 2020. godinu, da se značajan deo toga odvoji za zaštitu životne sredine. Redovi veličina, mi smo videli već za ovu godinu u onom budžetskom prostoru, za ovu godinu nekih 120 miliona evra je moglo da ide, nije otišlo skoro ništa, ali ajde sada za 2020. godinu toliko može da se skupi, Ova cifra da ne obeshrabri, to što kažete 15 milijardi evra, to uključuje i javna preduzeća i privatni sektor. Ono što bi budžetski bilo je oko osam do devet milijardi, što bi bilo otprilike jedno 500 miliona evra godišnje kada dođemo do tog nivoa, kada ministarstvo i Vlada bude spremno da sa svojim projektima apsorbuje ta sredstva i da počne da ih ulaže. Sada je prvi veliki korak. Postoje neki projekti koji su spremni koji mogu odmah da krenu da pare ulože, a dobar, skoro polovina para je neophodna za pravljenje projektne dokumentacije koje će onda godinu dana kasnije omogućiti za taj… Tako da bih stvarno hteo da pozdravim i izrazim slaganje sa poslanicima Mijatovićem, Jovanovićem i ostalim koji su prepoznali po mom mišljenju veoma važan problem zaštite životne sredine, pod a) i pod b) da o tome vodite računa kada se ovaj budžet bude usvajao. U sledećem, naravno mi ćemo izaći sa preporukama, mogućim sredstvima u koordinaciji sa odgovarajućim ministarstvom.
Hvala profesore. Neđo Jovanović ima pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem se. Pa samo da još malo više pojasnimo, neke detalje. Ja sam samo dobronamerno ukazao i više sugerisao da se u budućim izveštajima navedu ti pokazatelji, jer bez tih pokazatelja nemate celovit izveštaj. Postoji samo indicija da je Vlada nešto pokušala da uradi i ništa nije uradila, odnosno nedovoljno uradila. A sa druge strane, faktičko stanje nije takvo. Znači faktičko stanje ukazuje da je ipak neki pomak mali učinjen. Znači dobronamerna sugestija je samo da se dodatno unesu odgovarajući elementi, da Vlada preko resornih ministarstava čini napor da se stanje poboljša. Ja ću ukratko ukazati na nekoliko činjenica koje su poznate javnosti ili bi trebale da budu poznate javnosti. Konkretno, ministar zaštite životne sredine je 2019. godine bio na sastanku Udruženja korporativnih direktora Srbije, govorim sada o privatnom sektoru, Korporativnih direktora Srbije, imao je izlaganje na temu "Investicije u ekologiju". Dakle, preko Vlade Republike Srbije već se čini napor da se pridobijanjem privatnog sektora, uključivanjem u sistem zaštite životne sredine, učini napor kako bi se onaj nesklad o kome sam govorio između budžetskog stanja sa jedne strane i potreba ekologije sa druge strane, donekle uravnoteži. Podsetiću na još jednu činjenicu. Izgradnja mini hidrocentrala na Staroj Planini je imala i te kako veliki odjek u javnosti u smislu da se građani pojavljuju kao zaštitnici ili borci za zaštitu životne sredine. Vlada preko resornog ministarstva je stala na stranu tih istih građana i na neki način se već pravi uravnoteženje između potreba da li te hidrocentrale treba da postoje i možda ugroze životnu sredinu ili da se nađe drugi način koji podrazumeva zaštitu vodo tokova gde te lokacije treba da postoje. To su razlozi zbog kojih insistiramo da se u izveštajima pronađu elementi koji ukazuju na napore koji dovode do našeg zajedničkog cilja, a rekao sam šta je naš zajednički cilj, zdrava, jača, prosperitetnija Srbija u interesu građana Srbije.
Hvala kolega Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Celokupna današnja rasprava dovodi do jednog zaključka da živimo u vremenu posledica loših politika i loših režima koji su nam ostavili ovakvo stanje i težnji da se to sve popravi. Naravno, posledice se odnose i na ovu fiskalnu politiku i i te kako su važni zaključci, i te kako su važne i preporuke i izveštaji, ali su razumljivi i određeni drugačiji pogledi narodnih poslanika na onu težnju koju Fiskalni savet hoće da predoči kao vrlo važan aspekt daljeg razvoja naše države i društva. Međutim, taj raskorak, te posledice i uzroci se mnogo više vide u sredinama koje nisu centralne, koje nisu Beograd i koje i danas žive tu jednu zaostavštinu tih loših odluka, režima i politika koje su nas unazadile, upropastile apsolutnu ekonomiju ove države. To mogu govoriti iz aspekta sredine iz koje dolazim, jer je danas mnogo puta ovde spominjana privatizacija, a bukvalno u gradovima i opštinama Novi Pazar, Tutin, Sjenica i svi ostali ni jedna od tih privatizacija nije urađena kako treba i bukvalno su TK "Raška" koja je jedan ozbiljan gigant i recimo Pik Pešter kada je u pitanju poljoprivredno dobro i svi ostali, FAP itd. svi ostali veliki privredni subjekti su uništeni. To je dovelo do posledica i do onoga što mi danas trpimo. Posledice se lakše i bolje leče u Beogradu i drugim razvijenim sredinama, jer tu imamo investicije, posebno strane itd. međutim, u ovim krajevima gde još uvek nemamo ozbiljnih stranih investitora dolazi do ovog stanja da i domaći proizvođači, investitori su u nezavidnom položaju i to je ono što je takođe danas provejavalo tj. da niko od domaćih privrednika nema status ili nema položaj subvencija i ostalo kao što imaju strani investitori i dovoljno to unižava tu njihovu ekonomsku moć ili ambijent ekonomskog poslovanja da maltene odustaju i da se dovodi do jednog daljeg kraha tih sredine. Takođe je vrlo važno i pitanje koje se spominje celog dana, tj. zabrana zapošljavanja, jer ako uzmete da recimo u tim manjim sredinama gde smo još uvek u posledicama svih tih tranzicija, privatizacija itd. glavni izvor prihoda ozbiljnog dela stanovništva jesu javne institucije, posebno školstvo itd. To dovodi stanovništvo u jedno stanje, maltene ropstva, pogotovo ukoliko imate na lokalnim pozicijama vlasti, ljude koji zloupotrebljavaju takvu situaciju i koji primaju, recimo, radnike na određene mesece, ali zato uslovljavaju da jednostavno ispunjavaju, politički korektno da se ponašaju, ispunjavaju druge određene zahteve od strane njih i celokupno stanovništvo dovodi zaista u ropstvo. Zato je vrlo važno da se leče što pre ove posledice, ne samo u centralnim delovima države, već na celokupnoj našoj teritoriji, jer bukvalno taj ekonomski krah koji je još uvek osetljiv, vidljiv, traje, dovodi do daljeg raslojavanja, do velikog broja iseljavanja potencijalno radnog stanovništva, pa čak koristi i onima koji zloupotrebljavaju mešovite sredine u nacionalnom smislu, kao što je moja sredina teritorija Sandžaka, da govore o nejednakom odnosu države prema svim delovima teritorije i svim građanima. Zato su vrlo važni i ovi saveti, ali treba i zaista shvatiti situaciju da jednostavno nije ni jednostavno, ni lako i da su sve ovo posledice onih loših politika i lošijeg režima, konkretno kod nas, iako sam juče kritikovan i danas, zato sam spominjao gospodina Ugljanina, koji je uništio i baš za te privatizacije najodgovorniji sa pozicije lokalne vlasti, tu sandžačku privredu, zajedno tada sa režimom Vojislavom Koštunice, pa onda i Borisa Tadića. Mi, nažalost, smo još uvek zatočenici takvih politika i to je to što u stvari trebamo lečiti. Napori ove Vlade i ovog sistema idu u tom pravcu i nadamo se da će novim i ozbiljnim obećavajućim projektima kakvi su infrastrukturni to sve da se leči, a posebno kada su u pitanju autoputevi, posebno kada je u pitanju cela ta mreža putne infrastrukture koja donosi jednu novu nadu stanovništvu tih krajeva. Hvala.
Hvala kolega. Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Vidim nešto da se poslanici vlasti ljute kada ih podsetimo kako ih je Fabricio uveo u red i kako, eto, sada imamo dnevni red onakav za koji se mi zalažemo već od prvog dana ovog novog saziva. Zato mi na to podsećamo, jer zaista imaju razloga da im bude neprijatno, zato što jeste neprijatna situacija da vam poslanici SRS tri i po godine govore da ne možete da se ponašate kao neka sila, da morate da poštujete opoziciju, da ste prvo morali da donesete nov Poslovnik, da morate da vodite računa o parlamentarnoj demokratiji i da poslanici moraju imati dovoljno vremena i da se upoznaju sa predlozima da bi o njima mogli da raspravljaju. Naravno, mi se nismo žalili. Mi smo uspevali, bez obzira na taj način na koji se dosada ovde raspravljalo, mi smo uspevali da trošimo pametno i argumentovano svoje vreme. Mi nikada nismo odustali od diskusije, čak i kada je u okviru jedne tačke raspravljano 70 različitih predloga, nismo se uplašili ni onih njihovih amandmana i tu smo parirali, njihove amandmani smo završavali sa bravo Vlada, naši sa ua Vlada. Dakle, nemamo mi tu vrstu problema da kao poslanici ne možemo da se snađemo u svakoj situaciji, ali imamo potrebu zbog javnosti da kažemo da mi konačno, evo, već treći dan radimo normalno, imamo jednu tačku dnevnog reda i o toj jednoj tački dnevnog reda se raspravlja, pa kada se to završi onda ćemo preći na neku sledeću, pa na sledeću sednicu zakazanu u razumnom roku, odnosno u skladu sa Poslovnikom itd. Mi ovo moramo da podsetimo da bi građani Srbije znali da se mi borimo za pravi demokratski način i parlamentarnu demokratiju od prvog dana od kada smo u ovom parlamentu, u ovom sazivu, a i ranije naravno. Sad, kada je u pitanju ovaj izveštaj o kojem danas raspravljamo, ima ovde, zaista smo ga pažljivo pogledali, pročitali, razgovarali o njemu, ima ovde interesantnih stvari. Ja ću samo da vas pitam kako vi kao neko ko se bavi fiskalnom politikom, kako vam nije smetao ovaj deo budžeta, evo konkretno ovaj deo koji se odnosi upravo na Fiskalni savet, da ste vi u okviru ovog vašeg budžeta dobili određena sredstva za nagrade zaposlenih, za stalne troškove, za troškove putovanja, i onda usluge po ugovoru, tekuće popravke i održavanje i mašine i oprema? Mi svaki put kada se priča o budžetu, svaki put ovo stavljamo pod sumnju, ne kada je u pitanju Fiskalni savet, nego uopšte, zato što su ovo stavke sa kojima može da se manipuliše i o kojima mi posle ne znamo ništa. Sve što ste vi ovde napisali i što ste danas rekli, odnosno dobar deo toga je nešto na šta mi u suštini nemamo primedbu. Videli ste i sami kako su vam zamerili predstavnici vlasti, poslanici vlasti zato što ste se usudili da kažete nešto što oni pokušavaju u javnosti da predstave na neki drugi način, da gledaju kroz ružičaste naočare. Mi mislimo da vaša uloga jeste da upravo vi kao ljudi od struke iznesete vaše primedbe i ovde i na bilo kojem drugom mestu. Znate, niste vi izolovani ako ste Fiskalni savet da ne smete nigde ništa da kažete. Vi treba da držite i konferencije za medije, vi treba da izdajete saopštenja, vi treba da upoznajete javnost, da upozoravate vlast preko komunikacije sa javnošću o onome što vi kao taj takav Savet primećujete i zapažate. Naravno, argumentovano, naravno ne da biste rekli nešto loše za vlast, a podržali nekog drugog, to ne. Vi morate da se ponašate kao nezavisan organ. Znate, kada imate ovo što se danas kroz ovu raspravu videlo, onda se zapravo pokazalo koliko je potpuno apsurdno postojanje vašeg Saveta. Vi, dakle, dokle govorite onako kako se sviđa vlasti, vi ste dobri. Čim kažete nešto što oni ne žele da se čuje, oni drvlje i kamenje na vas. Šta se desilo od jula 2017. godine do danas? Zašto pominjem taj jul 2017. godine? Zato što je jula, sećate se, 2017. godine Pavle Petrović bio kandidat Aleksandra Vučića za predsednika Fiskalnog saveta. Je li tako? Tako je. Ne znam šta se sad u međuvremenu desilo, pa njegovim poslanicima više niste dobri. Što se tiče nas iz SRS, moram da kažem, reći će to i druge moje kolege, mi smo često komentarisali, pratimo vaš rad naravno, to nam je između ostalog posao, često smo komentarisali da kada mi izdamo neko saopštenje, pojavi se i vaše saopštenje, istog dana najčešće. Dakle, niko ni od koga ne prepisuje, maltene do detalja isto. Kada je u pitanju, ne znam, usklađivanje penzija vi ste, samo mi se nije dopao način na koji ste rekli malopre, zapisala sam to - moram priznati da su radikali prvi insistirali. Ne morate priznati, niste to lepo rekli, nego je trebalo da primetite. Ali, ne sad, to su rekli radikali, kao da se radi o nekome ko ništa ne zna. Kao što vidite, mi smo vrlo ozbiljni, mi znamo, mi učimo, naučimo pa dođemo ovde da razgovaramo i razgovaramo argumentovano. Samo vas molim da u načinu komunikacije malo povedete računa. Šta mislimo, naravno, zabrana zapošljavanja takođe smo imali primedbe kao što ste i vi imali primedbe, diskreciono određivanje penzija, pa jezik smo istupeli ovde pričajući ministru koliko to ne sme da se desi, poslanicima da to ne smeju da usvoje, ali desilo se usvojeno. Vi ste takođe stavili primedbu na to. Ali, opet se pokazalo, dakle, mi kao manjina, kao opozicija, ne možemo dopreti do poslanika većine, ali i vi kao neko savetodavno telo, nadstranačko, niste mogli uticati ni na Vladu ni na ministra. Ali, znate šta sam primetila? Sve ste vi ovde rekli – i da je bio kratak rok za budžet, da nije poštovan budžetski kalendar. Rekli ste da se nadate da to neće, videćemo. Dakle, dobili smo obećanje od nekoga ko nije nadležan za budžet i za dostavljanje budžeta Narodnoj skupštini, da li će biti poslušan, videćemo, daj bože, mi bismo voleli da nam budžet bude mesec dana pred nama pa da ga mi lepo analiziramo, pa da onda izađemo i sa određenim primedbama i amandmanima i komentarima i pohvalama možda, ako bude mesta za pohvale, ali samo da budemo pripremljeni, da imamo vremena da se pripremimo. Znate, nama su često govorile kolege iz vlasti, kad mi kažemo da imate 40 tačaka u okviru jedne tačke dnevnog reda, onda se neko javi pametan pa kaže – ko je ozbiljan poslanik, može i za dva dana sve ovo da pročita. Naravno, mi smo postizali, ali to nisu demokratski principi. I ono što smo zapazili da vi niste danas stavili kao primedbu, ili sam možda prečula, niste pomenuli završni račun budžeta. To je problem, gospodine Petroviću, koji je jedan od najozbiljnijih, ako ne i najozbiljniji problem u okviru… Rekli ste, jel? Evo, ja nisam čula, prečula sam, dakle, i to jeste najozbiljniji problem. Dokle god mi ne možemo raspravljati i dok ne možemo imati na uvid završni račun budžeta, mi ne možemo da verujemo ništa o onome što nam kažu kako se troši budžet, koliki je deficit, koliki je suficit, da li se troši namenski, nenamenski, koliko je na kojoj aproprijaciji ostalo, koliko je sa koje na koju prebačeno, mi na reč ne možemo da verujemo. Onda je neko ovde rekao, u stvari ministar je rekao da možemo da pogledamo završni račun na sajtu Državne revizorske institucije. U redu je, gledamo mi sajtove raznih institucija, ali ja ne želim da se sa završnim računom upoznajemo na tom sajtu, nego ovde kao narodni poslanici. Moje kolege će dalje, kratko nam je vreme, kao što vidite, ali evo to su bile načelne primedbe na ovaj izveštaj i vaš rad generalno.
Hvala. Izvolite, profesore Petroviću.
Zapravo, dve povezane stvari završni račun i radikali. Zapravo, prvi put, to sam hteo da odam priznanje, da to nije bilo naše, nego smo baš od gospodina Krasića, na Odboru za finansije je bilo nekoliko godina insistiranje na završnom računu, onda smo mi to preuzeli i sada na tome insistiramo, u pravu ste, i mi mislimo da je to izuzetno važna stvar. Kad sam to rekao, više sam mislio u smislu da ne prisvojimo mi nešto što je gospodin Krasić prvi rekao. Drugo, bilo je nešto lakše sa tim završnim računom dok je postojao rebalans. U trenutku kada se pravio rebalans novembar, decembar, vi kao da ste imali završni račun za tu godinu, imali ste detalje šta se trošilo. Od kad je srećom prestalo sa rebalansom, druga strana je toga, onda vam je potreban završni račun da bi to mogli da pratite. Hvala.
Hvala, profesore Petroviću. Pravo na repliku ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Pošto je pomenut Aleksandar Vučić i parlamentarna većina, pre svega SNS, verujem na temu našeg odnosa prema Fiskalnom savetu, odnosno njihovim kritikama 2017. godine, pre ili nakon toga. To je, dame i gospodo, jedan pokazatelj kakva smo mi, što bi rekli, to je danas strašno popularno, teška diktatura i kakav smo diktatorski režim. To, naravno, ne govori gospođa Radeta, ali znate već ko govori to često. Mi smo reagovali na ono sa čim se ne slažemo iz ocena Fiskalnog saveta i pre te godine i nakon te godine, ali nas to nije sprečavalo da glasamo za ovaj tekući sastav ili saziv, kako želite, Fiskalnog saveta. Toliko smo mi veliki i strašni diktatori. Inače, najgori smo na svetu. Eno, Petričić je pre neki dan pričao kako je lično Aleksandar Vučić Hitler, mada taj isti Petričić u državi na čijem je čelu Aleksandar Vučić može da preko državnog radija reklamira ono što crta i to prodaje preko državnog opet RTV, RTS, i tu nikakvih problema nema, ali Vučić je diktator. I nije samo Vučić. Evo, danas smo mi takođe za te i takve nacisti i Hitler. Konkretno Aleksandar Martinović je za ovog, čini mi se, novinara „Blica“ Pivljanina Hitler i mi smo najgori na svetu. Ali, toliko je teška ta naša diktatura da ovde o nama može da priča i piše šta god ko hoće, a mi i sa onima sa kojima se ne slažemo nemamo problem da kažemo – ne slažemo se u tome i tome, suočimo argumente i opet radimo dalje. Penzije ne može niko da nam prebaci, jer mi apsolutno nemamo čega da se stidimo. Završili smo taj proces tako da penzije budu veće nego na početku tog procesa, veće, ne manje, i tu apsolutno ništa sporno. Ako je pitanje one formule o kojoj smo razgovarali prošle godine, pa čuli ste svi, biće i formula, naći će se rešenje, tako da i to ako treba da bude ugrađeno u zakon kao neki matematički model bude zapisano. Ali smo ponosni na činjenicu da su veće penzije nego u vreme ovih koji su i tada i ovih dana govorili o nama da smo Adolf Hitler i šta već sve ne. Što se tiče prava Fiskalnog saveta da govori u medijima, naravno da treba, i to pitanje i to pravo Fiskalni savet i koristi. Slušajte ovo, januar 2019. godine, član Fiskalnog saveta: „Budžet je i prošle godine bio u dobroj situaciji, ima svih osnova da će biti dobar i ove godine. Više nema razloga da brinemo o krizama javnih finansija kao pre pet godina i ne samo da smo na dobrom putu, prešli smo njegov dobar deo krećući se ka oporavku, pa su bez osnova priče o krizama javnog duga, poput onih u Grčkoj ili Argentini. Srbija jeste stabilna zemlja, u smislu da građani više ne treba da se plaše za pad životnog standarda“. Dakle, kada se ne slažemo, mi nemamo problem da se to čuje, a sa ovim stvarima da ne ispadne da se sa Fiskalnim savetom isključivo ne slažemo, mi se slažemo apsolutno. Između ostalog, ovo vide i građani Srbije i dobro cene trud i rezultate koji stoje iza ovoga ili koji se kroz ovo vide, baš kao što su dobro ocenili ove Pivljnine i njima slične svaki put kad smo ljude pitali. Hvala.
Hvala, dr Orliću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
I za predsedavajućeg i za kolegu jedna primedba. Kada kažem parlamentarna većina, ne znam zašto se uvek javlja neko iz SNS i zašto dajete njima reč. Ja sam baš mislila na Neđu Jovanovića kada sam rekla parlamentarna većina. Nemojte, morate da vodite računa, to ne može biti osnov za repliku ili mogu horski svi da se jave.
Ja bih se javio, ali ne mogu.
Ovaj put nisam na tebe mislila, na Neđu, kad ti kažem. Vučića sam pomenula, samo rekla da je on predložio gospodina Petrovića na čelo Fiskalnog saveta pre tačno dve godine, u dan takoreći. Dakle, ništa negativno, nije osnov za repliku. Ne smetaju nama replike, jer da nije on dobio repliku, ne bih ni ja sada dobila priliku da mu odgovorim. Nije to sporno, ali mora to malo suptilnije, znate. Da sam se ja javila na neku takvu uopštenu primedbu, vi mi ne bi dali. Je li tako? Tako je. Što se tiče ovog prebacivanja, šta objavljuje Petričić, šta objavljuju ove novine što imaju malo više čitalaca nego strana itd. i ove neke televizije, nismo mi uopšte pošteđeni od njih, znate. Recimo, oni nas svakodnevno vređaju tako što vas nazivaju presvučenim radikalima. Ima među vama mnogo onih koji su bili radikali, ali mi i vi nemamo nikakve veze, osim sa nekima te neke davne već prošlosti. Tako da, nemojte da mislite da na bilo koji način mi podržavamo taj način na koji oni prozivaju i srpske radikale i našeg predsednika, naravno, i vas i vašeg predsednika. To mi s jedne strane preterano i ne zameramo, eto im, neka piše šta ko hoće, neka čita šta ko hoće, to je stvar onih koji kupuju novine, onih koji gledaju televiziju itd. i ne treba oni da budu, bar nama nisu neka posebna opsesija. Ali, vidite, sami priznadoste da mi nismo uzalud onoliko pričali da za penzije mora postojati određena formula, da ne može da je ministar najbolji na zemaljskoj kugli i šire, ne može se prepustiti ministru kako će i kada će i koliko će povećavati penzije. Vi ste sad lepo rekli – eto, biće i formula, ako treba. Ma nije, biće i formula kako treba, nego je trebala već tada i bez toga ne može. Hvala.
Hvala koleginice Radeta. Pravo na repliku, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Još jednom, da li može ili ne može, to se pokazuje kad se podvuče crta, je li tako? Kako sada izgleda pitanje penzija kad se ta crta podvuče? To vam je odgovor da li može ili ne može. Ja sam rekao malopre, stoji bolje nego što je bila na početku procesa. Penzija je veća nego što je bila na početku procesa. To je dokaz da može, a da bi bilo dobro da se neke stvari eksplicitnom formulom iskažu, ako se takva nađe kao optimalna, niko nema ništa protiv toga. Ali, šta je efekat i dokaz da može razmislite sami. Druga stvar, dosta važnija, javio sam se da obrazložim kakav je naš odnos i kažem kad se ne slažemo, mi to saopštimo otvoreno. Ocene o tome da nije dobra anketa o radnoj snazi i njeni pokazatelji, mi smo rekli sa tim se ne slažemo i objasnili zašto. S druge strane, kad dobijamo ocenu iz Fiskalnog saveta, neke sam vam pročitao malopre, ali evo vam još, to su takođe njihove reči, imamo rast zaposlenosti i stopa nezaposlenosti od 11% u 2019. bi mogla da bude 10%. To takođe oni kažu i mi se sa tim slažemo. Dakle, nemamo problem da kažemo i kad se oko nečega složimo. Nemamo problem da svako slobodno saopštava svoje stavove, pa i ti pod tim Đilasovim opskurnim medijima bilo da je reč o dnevnicima, nedeljnicima, silnim televizijama koje poseduje, što se kaže svakome široko polje dok se ne bave stvarima koje nisu dobre za narod i za državu. Nisu dobre stvari koje, recimo, evo ovih dana imamo nekoliko primera, svako može da posvedoči, ne da li će nekoga uvrediti lično, nego da li prizivaju nešto što je otvorena nesreća za društvo. Onaj Bakić koji kaže, dobro je, ispravno je upasti u RTS ako se nose duge cevi, to je greška i tako nešto apsolutno nikome u ovoj zemlji ne treba. Ili, po tim njihovim novinama, isti onaj čovek koji je, čitao sam to danas, priznao da su napunili svoje džepove, obezbedili sebi vile, devizne bankovne račune, nameštenje u onim upravnim odborima raznoraznim kojekakvih međunarodnih organizacija. Isti taj kaže u tim istim Đilasovim medijima, kaže na temu tih revolucija Bakićevih i dugih cevi, „Mi smo nacija rođena u krvi, a ne u plišu i ništa kod nas plišano nije uspelo, pa neće ni revolucija“. Dakle, čovek sugeriše krv i krvava revolucija bi trebalo da bude nešto čime treba ovo društvo da se bavi. I za te stvari mi reagujemo i kažemo – ne, to apsolutno nikome ne treba. Najmanji je problem da li ćete nekoga od nas uvrediti, mi smo na te stvari navikli, na njih i računamo. Time što se bavimo politikom, mi smo se sa tim stvarima pomirili, ali da želite zlo i nesreću i kad to kažem na njih mislim, na ljude koji ovakve stvari izgovaraju i saopštavaju, Đilase, Jeremiće, Obradoviće, Bakiće, to je apsolutno neprihvatljvio. Još jednom, narod to neće. Pitajte narod svaki put. Svaki put iz godine u godinu, odgovor – mi to nećemo je sve ubedljiviji.
Hvala kolega Orliću. Pravo na repliku koleginica Radeta. Izvolite.
Hajde, počeću od ovoga na kraju. Nisam ja mislila, naravno, na ovo o čemu vi govorite kada sam govorila o tim novinama o tim medijima, mislila sam svakako na te karikature koje su u prvom delu rasprave pominjane, ali mi nemamo nikada problem, niti smo imali, da otvoreno kažemo da su to strane agenture, da rade isključivo protiv države i to nije tajna, ako neko to otvoreno govori, onda to govorimo mi srpski radikali. Ovo o čemu vi govorite, upad u RTS, pretnja dugim cevima, to su krivična dela i nemojte tu da se žalite ovde ni nama ni bilo kome, pitajte tužilaštvo zašto ne reaguje, nađite u nekom ćošku Zagu Dolovac, ta žena se negde sakrila, već godinama je niko živi video nije. Nađite je, izvucite je odnekle i kažite, 'alo ženo, upadaju u RTS, ti ne reaguješ, prete dugim cevima revolucijom ti ne reaguješ. Dakle, to nemojte nama. Mi smo i o njoj rekli svoje kad je bilo vreme. Kada su u pitanju penzije, nemojte da menjate teze, ne radi se ovde o tome i niko nije rekao, nije pominjao visinu penzija. Da li su penzije manje ili veće, evo, najveće su na svetu, ali ne mogu ni najveće penzije na svetu da se isplaćuju bez zakonskog osnova. Znate, zarada ljudi koji rade na crno je veća od onih koji su zaposleni i koji su prijavljeni. Hoćemo li onda da kažemo, hej, ovi imaju veće plate, neka ih, neka rade na crno? Mi govorimo o zakonitosti i govorimo o tome, ponavljamo samo ono što smo pričali kad je zakon bio na dnevnom redu, kad smo ministru objašnjavali da mora postojati formula i vreme za obračun penzija, povećanje, smanjenje, šta god, ali mora se to uraditi na osnovu zakona. Nemojte onda tu nezakonitost da krijete iza toga – sad su najveće penzije. Kažem vam, mogu biti i duplo veće, ali moraju biti u skladu sa zakonom. Ništa više.
Hvala koleginice Radeta. Pravo na repliku, dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Dve napomene, ova prva koja se tiče penzija nije zanemarljiva, ali druga je možda i važnija. Tada kad smo mi razgovarali o penzijama ovde, dobro se sećam te rasprave, pitali smo, dajte sugestiju, treba formula, neka se odmah kaže, evo, sada na ovoj sednici kako bi ona trebala da glasi, šta je optimalno rešenje. Nismo dobili odgovor. Mi smo tada reagovali ne one modele koji su bili primenjivani od strane bivšeg režima i podsećali kada im je koji propao. Pitali smo njih, a i druge, ako postoji neko treće ili četvrto rešenje, saopštite nam ga da vidimo šta je. Tada odgovor nismo dobili. Jeste po zakonu sve urađeno i kažem, nas je uvek najviše motivisao rezultat. To što se ispod crte prikaže kad se ona podvuče i zato kažemo, mi tim rezultatom nismo nezadovoljni, naprotiv, naša je želja da te penzije budu i još veće sa ovom ili sa onom formulom ili danas bez formule, samo nek budu veće i neka idu u plus. Druga stvar važnija, taj RTS takođe dobro pamtim, tada su se organizatori, dakle, i Đilas, i Jeremić, i Obradović sakrili iza maloletnika, ako se dobro sećam. Nahuškali decu da razbijaju vrata, da uništavaju inventar, da lutaju hodnicima, i posle toga pravili se da sa tim ljudima, odnosno tim mladićima nemaju nikakve veze. To su činili ispred predsedništva dan nakon toga. Dakle, terali ih da se zaleđu kolima kroz kordone, da policajce gađaju, jedan je čak čovek, mladić, šta je već potegao i nož na policajca. Pa, onolike scene gađanja policije flašama. Dakle, za tu decu nisu posle brinuli ni najmanje, baš ih je bilo briga šta će biti sa njima. Ovo govorim i rekao sam da je možda važnije zbog nečega što se dešava u Beogradu danas. Danas isti ti ljudi pokušavaju ponovo da zloupotrebe decu i to treba da čuju i ta deca, ali i njihovi roditelji. Dakle, među takozvanim protestima osmaka nalaze se i Trifunović Sergej, i onaj Jeremićev operativac iz Zemuna koji zajedno sa Bastaćem juriša na gradilišta i ona Anasonovićka, čini mi se, i ostali tzv. studenti koji su izgleda do juče bili članovi Levice Srbije pa su sada svi kolektivno prešli kod Đilasa u stranku. Dakle, ti ljudi instrujišu poruke koje se tamo čuju. Ti ljudi su im čak, zamislite, podelili bedževe sa svojim oznakama i dali im megafon na kome se vidi da je to njihov megafon, odnosno nalaze se njihova obeležja. To je zloupotreba. Još jednom, koliko je tim ljudima koji pokušavaju ponovo decu da zloupotrebe do te dece stalo, pa odgovor smo već gledali svojim očima, ne samo kod predsedništva, ne samo kod RTS-a, pokazali su koliko im je stalo do roditelja te dece onda kada su ih na stotine hiljade na ulicu izbacili. To svi treba da imaju na umu, ne samo kada biraju stav po određenoj temi nego i kada biraju društvo, mislim i na tu decu i na njihove roditelje, na sve one građane Srbije koji možda još nisu do kraja razumeli šta se iza ovoga krije. Hvala vam.
Hvala, kolega Orliću. Pravo ne repliku, Vjerica Radeta. Izvolite.
Pa, da ste tada kada je bio taj upad na RTS uhapsili Boška Obradovića i Đilasa, a bilo je osnova, da ste to tada uradili sada bi vas manje bolela glava i biće sigurno sve više zloupotreba poput ovih koje ste danas dešavaju, koji su se pre dva dana dešavale, koje će se sutra dešavati i tako dalje. Tako da se opet žalite na pogrešnu adresu. A ovo sa ovim testovima, valjda konačno bi trebalo da shvatite, evo, ovo nije prvi put, već nekoliko godina se dešava da testovi negde procure i tako dalje. Kako do toga dođe? Slučajno, namerno, znate. To treba da vodite računa i da dobro da vidite kako se desilo da ti testovi izađu u javnosti. Da li oni imaju nekoga u vašim redovima, itd? O tome razmišljajte vi, ovo samo onako usput. Prvi ste počeli pa čisto da ne mislite da ne razmišljamo i o tome. U programu SRS testovi ni za srednju školu, ni za fakultet ne postoji. Svako mora da se da ista šansa i da se i bez trauma dece, roditelja, baba, deda, tetaka, stričeva, ujaka. Cela Srbija je u traumama ovih nekoliko dana dok se ti testovi ne završe. Ali dobro, vi ste prihvatili ovaj način i videćemo kako ćete iz toga izaći. Samo što se tiče penzija i Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju niste vi nas pitali koji je naš predlog za obračun penzija. Možda jeste one koji su tada sedeli ovde, ne mogu baš ni da se setim, a nije mi ni bitno šta ste razgovarali, ali SRS je imala amandman i amandmanom smo predložili na koji način treba u zakonu da bude upisano da se usklađuju penzije. Da se ne vraćamo sada na to. Tada smo rekli, evo i sada ću ponoviti da će taj zakon izmena i dopuna doći, pa ćemo taj isti amandman pokazati. Ako ste mislili na one tamo, onda ništa.
Hvala koleginice Radeta. Doktor Vladimir Orlić. Pravo na repliku.
Na njihova rešenja smo mislili kada smo rekli da se sa njima ne slažemo, naravno. Druga stvar važnija. Mi nismo kao što dobro znate ni tužilaštvo, ni sud. Dakle, tamo gde se traži da te institucije reaguju, pitanje da li oni reaguju uvek, da li reaguju na pravi način i zašto ne uvek na pravi način. Govorili smo ovde i mi i vi i drugi, ko je kada te ljude birao i kome ti ljudi smatraju da pripadaju ili nešto duguju, ne svi da se razumemo, ne svi, daleko od toga da je čak i o većini reč, ali mnogi. Kako smo represivno reagovali i prema tom upadu u RTS i prema ovom Bakiću, za koga se ja slažem, to je sve samo ne normalno pa ni zakonito. To je još jedan dokaz kolika smo mi strašna diktatura. To je još jedan dokaz koliko je strašan ovaj režim ovde gde svako može da kaže apsolutno sve što mu na pamet padne, i o Aleksandru Vučiću i o članovima njegove porodice, i o bilo kom ministru Vlade, ili političaru SNS. Da objavi kakvu god hoće karikaturu, a bukvalno su degutantne stvari po tim njih novinama, što dnevnim, što nedeljnim, svakakve laži da izgovore po tim njihovim televizijama i nikome, naravno, ne da dlaka s glave ne fali, nego niko i ne primećuje da je to nešto neobično. Srbija je, što se tih stvari tiče, apsolutno slobodna zemlja. I kada se te stvari dešavaju. Da vam kažem iskreno, koliko god nekada delovalo da su se iz petnih žila trudili da nas uvrede, da su maltene kilu dobili koliko su se trudili da nas uvrede. Meni ponekad malo osmeh zaigra, vidim sebe na nekoj karikaturi i znam da ću već sutra da im je okrenem, pokažem, i kažem evo vidite kako je strašna ova diktatura, šta ste sve smeli da nacrtate i napišete, i opet ste tu, i opet ćete to da uradite. Tako da ovi njihovi fridom hausi i razno-razni drugi nosioci čudnih interesa kada pričaju o Srbiji neće nikada da budu korektni i pošteni. Da oni to rade iz nekih svojih interesa i ciljeva nama je to potpuno jasno. A šta je istina još jednom, znaju građani Srbije, znaju šta svako dana svojim očima gledaju i svojim ušima slušaju, na kraju krajeva koliko smo mi slobodna zemlja, i to ne može da se krije, baš kao ni ovi ekonomski pokazatelji i ovi rezultati. Znaju ljudi koji nisu imali posao, a dobili su ga u međuvremenu, da je to istina. Kao što znaju ljudi kojima je penzija bila na ovom nivou, a sada je na ovom, da je to plus i povećanje, ili da im je plata od Đilasović fantastičnih, koliko je bilo, 330, 340 u proseku, sada 460 i da se ozbiljno bavimo tim da bude 500 evra u proseku. To su stvari koji ljudi vide, baš kao i ove njihove opskurne sadržaje po razno-raznim medijima. Sve ljudi vide, i znate šta, sve ljudi dobro razumeju i to pokazuju. To sam već danas rekao. I rezultati na izborima, pa pre neki dan, koliko je bilo ono u Majuru petnaest nula za Aleksandra Vučića i ovu politiku koju mi zastupamo, 15 za nas a 0 za ove Đilase, Bakiće, te njihove dnevne, nedeljne novine i njihov propagandni program i NUNS-ove koji su dobili pozamašne pozajmice u milionima merene od Dragana Đilasa, takođe to ne treba da zaborave.
Hvala doktore Orliću. Grozdana Banac, po kom osnovu se javljate? (Grozdana Banac: Pošto se spominju penzije, onda hoću repliku.) Izvinite gospođo Banac, ali niko vas nije pomenuo. Pa, penzije, nije PUPS etalon za penzije i penzionere. Hvala vam. Nemam osnov da vam dam. (Grozdana Banac: Kako nemam osnova?) Gospođo Banac ja mogu da vam dam repliku isključivo u skladu sa Poslovnikom, članom 104. Ako vas neko pomene lično po imenu i prezimenu ili šefu ili zameniku šefa vaše poslaničke grupe, ukoliko neko pomene predsednika vaše partije ili vašu partiju. Hvala puno. Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu. Kada se malo pogleda detaljnije ovaj izveštaj može se doći do nekih zanimljivih činjenica koje nije moguće naći na nekom drugom mestu. Fiskalni savet je po definiciji nezavisno telo koje za svoj rad odgovara samo Narodnoj skupštini Republike Srbije. Koliko se ja sećam gospoda iz Fiskalnog saveta su prvi put ovde pred nama narodnim poslanicima i sada me interesuje šta je sprečavalo vas, odnosno predstavnike Fiskalnog saveta da se do sada nađu pred narodnim poslanicima. Inače Fiskalni savet je telo koje u svom radu mora da se rukovodi nekim fiskalnim principima i njihova uloga je, ima više toga, ali njihova uloga se može svesti na tri osnovne stvari. Prva je da se ustanovi odnos javnog duga prema BDP, druga je stvar da se ustanovi odnos plate prema BDP i odnos penzija prema BDP. Naravno, vi ste pedantno u ovom izveštaju koji ste dostavili nama narodnim poslanicima ovde dali te parametre i ono što mene interesuje, vidimo da je iznos plata u odnosu na BDP negde oko 9%, a odnos penzija u odnosu na taj isti BDP negde oko 11%. Ako ovo uporedimo sa nekim prethodnim vremenima možemo videti i zaključiti da je ovde zaista došlo do određenih pomaka u odnosu na ono vreme kada su ovu državu vodili neki drugi, međutim, nikako ne smemo shvatiti da je stanje dobro. Naprotiv, imam mnogo toga što može da se zameri i vama iz Fiskalnog saveta i naravno, ljudima koji vode ovu državu. Svi ovi podaci koji ovde imamo baziraju se na nekim statističkim istraživanjima, a znamo svi da statistička istraživanja nisu uvek baš najpouzdanija. Statistika nije baš uvek najpouzdanija nauka. Ima ona izreka koja definiše statistiku, kaže – „Statistika je tačan zbir netačnih podataka“. Tako da, uvek i ove podatke koje ovde imamo moramo uzeti sa rezervom. Ideja da se uvede red u fiskalne oblasti je naravno dobra ideja i mi to pozdravljamo, mi iz SRS to pozdravljamo, i pozdravljamo ovo što je gospodin Pavle Petrović rekao ovde da što se tiče završnog računa budžeta na kojem mi neprestano insistiramo da će se i o toj stvari ubuduće i te kako voditi računa, jer sam budžet bez završnog računa budžeta ne znači mnogo, jer jednostavno nema načina da se utvrdi kako se troši novac. Inače, kad je u pitanju novac, tu postoji jedna izreka koja kaže – „Tamo gde je novac, tamo je uvek neka zamka“. Videli smo u ovom izveštaju da se govori i o reformi javnih preduzeća sa osvrtom na Železnice Srbije, gde je jedino došlo do određenih transformacija, neću baš da ponavljam šta se sve tamo desilo. Takođe smo iz ovog izveštaju videli, koji ste nam dali ovde, kada je u pitanju javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije", da tu postoje određeni problemi koje ste ovde naveli i koje mi svi znamo, i običan čovek i običan građanin. Znači, tamo imamo prekomeran broj zaposlenih, znamo da postoje gubici pri prenosu i transportu energije i znamo da su plate u tom javnom preduzeću iznad onih prosečnih plata u ostalim sektorima Srbije. Ako sa druge strane znamo da, nažalost, veliki broj građana Srbije živi u dosta teškim okolnostima i na granici egzistencije, to je jedan od najvećih problema sa kojim se naše društvo susreće. Ono što je pozitivno i što želim da pohvalim je činjenica da se polako vraća poverenje u fiskalni sistem Srbije. Zaista, to je stvar za svaku pohvalu. Poverenje u fiskalni sistem je jedan od glavnih stubova na kojima počiva fiskalni sistem svake države, jer bez poverenja u fiskalni sistem, u banke, tu bi došlo do velikih turbulencija, do velikih problema, što bi uzdrmalo ne samo državu i sistem kakva je naša, nego i mnogo jače, ozbiljnije i veće države nego što smo to mi. Iz tog razloga, poverenje u finansijski sistem je od izuzetnog značaja i, na svu sreću, kao što vidimo, to poverenje se polako vraća. Ono, naravno, nije još na onom nivou na kojem bi trebalo da bude, ali, jednostavno, ipak tu postoje određeni pomaci. Iskoristio bih ovde priliku i prisustvo gospodina Pavla Petrovića da ga pitam da li je u nadležnosti, u ingerenciji vašeg Fiskalnog saveta, da li su u nadležnosti provizije koje određene banke zaračunavaju za određene transakcije? Naime, i sam sam ovih dana, tačnije juče, imao potrebu da uplatim neki simboličan iznos, ne ovde kod nas nego u jednoj od susednih država, odnosno bivših republika SFRJ i mnogi građani Republike Srbije imaju tamo i rođake i prijatelje itd. i imaju često potrebu da uplate neke iznose po osnovu ostavinskog postupka ili, jednostavno, ima ljudi koji imaju roditelje u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj, pa i u Crnoj Gori, gde treba da im uplate račune za mobilne telefone. Pošto platni promet ne funkcioniše, ili ne funkcioniše na onaj način kako to običan čovek pretpostavlja da treba, eto, ja sam imao priliku da recimo za neki simboličan iznos od nekih 10-15 evra jedna banka, mogu da vam kažem i koja je u pitanju, tražila je proviziju 3.400 dinara. Znači, da bi uplatili 10 ili 15 evra, provizija je skoro 30 evra. U pitanju je "Unikredit" banka. Da li je to u vašoj nadležnosti i da li nešto može da se preduzme po tom pitanju, da bi se te stvari nivelisale? Jer, zaista, veliki broj građana Srbije ima potrebu da vrši te novčane transakcije sa bivšim državama SFRJ i u pitanju su uglavnom simbolični iznosi, a provizije su izuzetno velike. Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Reč ima prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Nije u nadležnosti Fiskalnog saveta, ali mislim da je u nadležnosti Narodne banke.
Hvala. Izvolite, kolega Saviću.
Jel možete vi da se, kao Fiskalni savet, svojim autoritetom, što kaže kolega Mirčić, založite kod Narodne banke da se ipak te stvari dovedu u neku razumnu meru? Jer, nije logično i nije normalno da, recimo, za neki iznos, platite dva ili tri puta veću proviziju nego što je sam iznos.
Hvala, kolega Saviću. Izvolite, profesore.
Nadamo se da će reagovati. Ja mislim da vi imate veći autoritet kao poslanici, nego ja. A sem toga, ne sme da se meša fiskalna i monetarna.
Hvala. Reč ima dr Mihailo Jokić. Izvolite.
Ja ću da pričam nešto što niko do sada nije pričao, da se ne bi ponavljali. Moja tema je - zlato, dolar, dinar, nacionalne valute i gde se tu nalazi Srbija, gde se tu nalazi građanin Srbije. Želim od vas, kao profesionalaca, da se u pisanoj formi iskažete, kako i kojim putem treba da se razvija država, odnosno kreće država, ponaša pojedinac, da bi se sačuvala makroekonomska politika. Prvi problem koji želim da istaknem jeste, i tu sam iznenađen da niko nije konstatovao, nama nedostaje služba društvenog knjigovodstva. Godine 2000. su… Da završe radikali, pa ću ja. (Predsedavajući: Samo nastavite, dr Jokiću, ovo je parlament, ne možemo zabraniti da pričaju između sebe.) Znači, uništili su vojsku, uništili su policiju. Mi smo obnovili vojsku, imamo jaču vojsku, obnovili smo policiju, ali nismo dobili službu egal službi SDK koja je pratila sve finansijske tokove na nivou države. To je problem. To je problem kontrole. To je problem nadzora. Možda to nije u domenu vaših ovlašćenja, ali vi kao stručni ljudi treba da predložite, i ponovo ponavljam, u pisanoj formi da se iskažete nama, Skupštini, Vladi, da se mora neka institucija pojaviti u tom obliku, koja će vršiti onu ulogu koju je vršila Služba društvenog knjigovodstva. Možda je tu najbliža ova Državna revizorska institucija. Mi smo slušali to juče, ali to je sve ad hok. Nekoga pogode, nekoga ne pogode itd. Parcijalno prilaze tim problemima. Nama treba institucija koja će da sagleda celinu. O čemu se sada radi? Ja sam jednom prilikom, prof. Petroviću, rekao da je dolar najveće zlo ovoga sveta i da Amerika ne komanduje i ne teroriše svet bombama i avionima, nego dolarom. Evo, Venecuela je najbolji primer. Videli ste, blokirali su sva sredstva koje je Venecuela imala u dolarima. To se mora sprečiti, jer od 1971. godine dolar je izgubio zlatnu podlogu i oni štampaju dolar kao mi toalet papir. O tome se radi. To se mora sprečiti. Velike zemlje, Rusija, Indija, Kina, kupuju zlato. Mislim da Rusija ima negde, čini mi se, 2.112 tona zlata. Indija ima preko 600 tona. Da li mi kao zemlja da bi obezbedili svoju sigurnost, da bi dinaru napravili zlatnu podlogu, da se i mi okrenemo? Da li i mi treba? Vi kao stručni ljudi treba da se izjasnite u kom obliku ćemo da štedimo, da čuvamo svoje devizne rezerve. Pa nećemo to raditi sigurno u dolarima. Nećemo raditi ni u evrima, jer se i evro štampa nekontrolisano, a najbolji dokaz je taj euribor, koji je minus 0,2%. Znači, negativan je. Ja sam tu zahvalan našoj Narodnoj banci koja je sprečila da strane banke naplaćuju nama kamatu što mi imamo novac kod njih. Vi znate da su 2018. godine te strane banke ostvarile dobit od 70,4 milijarde, a to ide sve delom i preko tih provizija o kojima je govorio kolega. Provizija za transakciju novca. To je nekada pripadalo i treba da pripada državi Srbiji. Tu Srbija mora da sačuva sebe. Znači, ja želim od vas kao stručnog čoveka, odnosno kao stručnog tima da se vi u pisanoj formi izjasnite šta sad u ovom trenutku treba da radi država Srbija? U kom pravcu treba da ide, jer meni se čini da će evro doživeti sudbinu marke, nemačke marke. Sećate se kako je bilo? Bilo je jedan jedan, pa je onda bilo dva jedan. Da ne bi mi došli u tu situaciju, vi možete da preporučite, recimo, ja bih mogao kao laik da kažem da štedimo, recimo, u kuvajtskom dinaru. Sad je najstabilnija valuta kuvajtski dinar, jel tako, i švajcarski franak. Znači, to su problemi gde vi treba da se pojavite kao stručno telo. Možda vi i ne možete da donesete odluku, ali morate se iskazati i morate se zbog građana Srbije, zbog istorije, zbog ljudi koji dolaze, iskazati u pisanoj formi. Poslednje što ja želim da kažem jeste, pazite, bruto domaći proizvod i bruto nacionalni proizvod, mislim da se vi i ja razumemo. Profesore, ja se zalažem za bruto nacionalni proizvod, jer mislim da on na pravi način iskazuje standard i moć jedne države, a bruto domaći proizvod je nametnut nama, zemljama u razvoju. To su nametnule multinacionalne kompanije. Sad da ne ulazim u to, u detalje, da ne bi bilo rasprave zašto i kako. Znači, da ne bi bili žrtva pravi je trenutak da se vi, kao stručno telo, pustite vi sad ovu statistiku da li je to 12 ili 13 itd, dajte vi nama reper, dajte vi nama putokaz šta mi u ovom trenutku, koji je vrlo težak, kako da se ponašamo u tim trgovinskim relacijama. Trgovinske relacije evro pokriva negde sa 40%. Tržište američkog duga je u kolapsu. Niko neće da otkupi njihove menice, njihove hartije od vrednosti. Dolar mora da padne. Dolar pada. Evro pada. Znači, pojaviće se neka valuta. Gde smo mi tu? Šta mi tu treba da uradimo kao država i šta tu treba da uradi pojedinac koji u ovom trenutku živi i ima neku ušteđevinu, kako to da sačuva za starost koja je neizvesna? Hvala.
Hvala dr Jokiću. Reč ima prof. dr Pavle Petrović. Izvolite.
Sve ovo što ste govorili, naravno veoma važna pitanja strategija u kojoj valuti da držimo devizne rezerve, ali to su pitanja za Narodnu banku. Po zakonu, Narodna banka vodi računa o tome i prosledite taj zahtev da se da pisani izveštaj od strane Narodne banke. Mi se ne bavimo time, čak šta više, moglo bi da se kaže, kad bi u to ušli, a nije to naša oblast, da se mešamo u tuđu oblast, iz fiskalne u monetarnu politiku. Dakle, pod jedan, važna pitanja u čemu da držimo rezerve? Pod dva, to je po zakonu Narodna banka i treba od nje da tražite odgovore na ta pitanja, na strategiju držanja deviznih rezervi, to je to vaše pitanje. Bruto domaći proizvod je opšte prihvaćena mera u svetu. Znači, nema tu nikakve zavere iza toga. To je standardna mera. Bruto nacionalni, za druge prisutne da kažemo, tu se dodaje, to je bruto domaći plus ono što primamo iz inostranstva, recimo doznake, i ono što plaćamo inostranstvu, recimo kamate. Tako da taj bruto nacionalni malo bolje meri koliko mi stvarno para imamo, ali bruto domaći bolje meri snagu privrede, šta smo stvarno proizveli. Tako da, mislim da je bruto domaći proizvod u tom smislu bolja mera. (Mihailo Jokić: Replika.)
Da, a, doktore Jokiću, izvolite. Dva minuta replika.
Ono što rekoste, snagu, ali ono što je naše, što je srpsko, to bolje iskazuje bruto nacionalni, nego bruto domaći proizvod.
Hvala. Reč ima prof. dr. Pavle Petrović. Izvolite.
Dobro, ako i druge to interesuje, razlike, dakle, bukvalno, kod nas doznake, jel to onda zovete da je to naše? Znači, u bruto domaćem proizvodu nisu uračunate doznake koje dobijamo, minus kamate koje plaćamo napolju. Eto, u tome je razlika između bruto domaćeg i bruto nacionalnog. Sad ako mislite, ali standardna mera je bruto domaći i ja bih, ako me pitate za profesionalno mišljenje, držao se bruto domaćeg, ali ne smeta da se računa i bruto nacionalni.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Prvo, načelna primedba vama predsedavajući. Koleginici iz PUPS-a niste dali reč, odnosno pravo na repliku. Za dva minuta neće niko tu ništa da izgubi, a malo je neprijatno gledati da zbog tih dva minuta koleginica više nije ni prisutna ovde. Bez obzira šta ona želela da kaže, ipak ona …
Vi ste u nekom savezu sa PUPS-om ili advokat ili šta?
Ne, nisam advokat, ali želim kolegijalno sa vama da učestvujem u radu Skupštine i želim da svako od kolega ima pravo na repliku, pogotovo predstavnici Partije udruženih penzionera gde direktno se odnosi na njih pitanje i problemi oko penzija. Ako vi mislite da nećete nikada doći u taj stadijum, grdno se varate. Svi ćemo mi jednog dana biti penzioneri. Da li ćemo biti članovi PUPS-a, to je sad već druga stvar. Ali, čisto zbog tolerancije, jer ovde ste tolerantni kada je u pitanju vreme. Ono što želim da pitam Fiskalni savet to je sledeće. Vi, profesore Petroviću, tvrdite ovde da je budžet strukturno izbalansiran. Na osnovu kojih elemenata, profesore, možemo da tvrdimo da je on strukturno potpuno izbalansiran? Mi nemamo završni račun, profesore. Mi ne znamo kako su sredstva trošena. Mi ne znamo odakle potiče taj suficit. Znate, vi kao stručan čovek dobro znate da je suficit isto problematičan kao što je, otprilike, deficit. U deficitu se pokazuje da niste dobro procenili prihode, a u suficitu se pokazuje da ste dublje zavukli ruku građanima nego što treba, ako je on strukturno, kako vi kažete, izbalansiran. Moramo imati odgovor. Ne može se samo iznositi činjenica, evo prešli smo iz deficita u suficit, a da ne znamo pozadinu svega toga. Odakle taj višak? Da li to možda potiče od činjenice da država ne izmiruje svoje obaveze? Da li to potiče iz činjenice da se previše uzima na porezima i na ostalim dažbinama koje raspisuje država ili je to neki drugi razlog? Ako je neki razlog, da znamo koji je razlog ali bez završnog računa mi ne možemo ništa pouzdano da raspravljamo. To je ono što nažalost kolege iz vladajuće koalicije, pa bez obzira da li su većinska ili neka druga partija, ne mogu da shvatim insistiranje SRS. Ne radimo mi to da bi ukazali na propuste. Nije to propust, nego da bi znali orijentir šta je to. Nemamo mi samo taj problem kada je u pitanju republički nivo vlasti. Mi imamo lokalne samouprave gde se čelni ljudi hvale sa tim da u kontinuitetu već sedam godina imaju suficit. To znači, moramo tražiti uzrok ili nemaju dovoljno ideja, nemaju projekata da utroše taj novac ili negde dolazi do nesuglasica, neslaganja, jer, Bože moj, ne može sedam godina da traje suficit u jednoj lokalnoj samoupravi, a da pri tome država ne reaguje. Imamo ovde, vi ukazujete na problem transfernih sredstava, što je sve veći i veći problem, ne samo u delu gde vi ukazujete da se gradovima u Srbiji pored redovnih 50% subvencija, gledajući na ukupne subvencije, dodeljuju dodatna transferna sredstva iz budžetskih rezervi. Mi imamo ovde opštine koje ne mogu da prežive. U strukturno izbalansiranom budžetu, slažete se, ne bi smelo da dođe do takvih nesuglasica, ne bi smeli da se pokazuju takvi problemi, jer mora da se vodi računa kako se i na koji način troše sredstva iz budžeta, kako se iz rezervi usmeravaju sredstva i u koje to lokalne samouprave. Ovde ste vi potpuno u pravu i u kontinuitetu insistirate na tome da se pitanje isplate penzija i visina penzija odrede jasna pravila, kriterijumi, po kojima će doći do obračuna povećanja penzija. Ne može to da bude nešto što je ad hok, to mora da bude sadržano ili u porastu BDP, odnosno bruto domaćeg proizvoda ili u realnom rastru troškova života, ili u inflaciji. Evo, mi imamo primer sad, sledeća sednica Skupštine zakazuje se da bi se povećala visina naplate putarine. Šta su realni parametri? Porasli su troškovi za održavanje puteva. To su realni parametri za koje pretpostavlja Vlada. A, kada su u pitanju penzije, gde su tu realni troškovi, gde su tu realni troškovi? Drugo, nismo dotakli, profesore, ono što je veoma bitno, a to je sledeća činjenica - uloga javnih preduzeća u stvaranju BDP. Mi imamo jednu situaciju koja je prosto neverovatna. Mi smo postali toliko pobožna nacija, da nama zavisi proizvodnja struje od toga da li će biti suša ili će padati kiša. Nama zavisi rast poljoprivredne proizvodnje od toga da li će, što kaže onaj sa neba da pogleda, pa da nam da kišu i povoljne klimatske uslove kako bi mi mogli na osnovu toga da računamo BDP. Moramo negde da kažemo jasan stav Fiskalnog saveta kada su u pitanju penzije, bez ikakve dileme. Ali, mora da se kaže šta je uzrok ovakvog stanja u proizvodnji električne energije, odnosno u elektroprivredi. Ne možemo da se zadovoljimo time da kažemo - mora da se izvrši strukturna promena. Ne, možda treba i kadrovska promena. Evo vam i najbolji primer, Rudnik Bor. Sklonili su direktora koji je niz godina pravio minuse i sada se hvale da je to krenulo dobro, zato što je došao strani investitor. Ali, sasvim suprotan primer je PKB. Nemojte, gospodo, tako da se hvalite sa tim potezom da je PKB rešen problem. Tu smo prodali zemlju, nema više šanse da je po drugi put prodamo. Nema od toga ništa. Zemlja se prodaje, domaćin čovek poslednje što prodaje to je zemlja. Možda se moglo upravo ovako, kako to i Fiskalni savet savetuje, da se strukturalne promene u pojedinim preduzećima ili sistemima da se izvrše, pa onda da se vidi, a mi smo u PKB prodali zemljište i gotovo je. Završena je tu priča. Da li će biti privedeno nekim drugim namenama, to je u nadležnosti i ingerenciji novog vlasnika i buduće vlasti na lokalnom nivou, ili sadašnje možda vlasti, ali država od toga nema. Zbog toga treba jasno reći šta je uzrok ovakvom suficitu koji se ponavlja i mi iznosimo kao činjenicu da je to napredak, a možda iza toga stoje obaveze koje država nije izmirila, govorim možda. Ne znamo dok ne budemo imali završni račun. Hvala vam.
Hvala, kolega Mirčiću. Pošto ste meni uputili primedbu na početku vašeg govora i iz poštovanja prema kolegama iz partije PUPS i narodnim poslanicima i građanima, dugujem stvarno objašnjenje. Znači, nisam imao ni jednu poslovničku opciju, i to vi vrlo dobro znate, da dam reč uvaženoj koleginici iz PUPS-a. Ja bih, evo, verujte, drage volje dao reč profesoru Bojiću, ali se on nije prijavio, ne mogu, uz svu moju želju da on danas govori. Tako da, moram da poštujem Poslovnik i tako da se ponašam da ne bi, samo zbog zamene teza. Ne znam zašto ste to uradili, ali dobro, vaša stvar. Momo Čolaković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani predsedniče saveta sa saradnicima, vrlo ću kratko da kažem da reklamiram član 103, gospodine potpredsedniče. Partija ujedinjenih penzionera Srbije nema svog zastupnika i nema svog advokata. Vi ste time povredili i Poslovnik i povredili nas u poslaničkog grupi PUPS. Gospodin Mirčić nije naš advokat, ali je veoma u pravu. Vi ste danas nekoliko puta prekršili Poslovnik i sami govoreći 23 minuta. Vi ste danas povredili Poslovnik dajući da govore ljudi duplo nego što Poslovnik predviđa za repliku, a niste dozvolili uvaženoj poslanici Banjac da dva minuta kaže nešto što je veoma značajno i važno za našu populaciju. Vrlo je precizno i jasno rečeno, vi ste bili prisutni kada je bio u Narodnoj skupštini MMF, na moje zalaganje da se ovo što je Fiskalni savet predložio uzme u razmatranje i ima u vidu stanje u kojem se nalaze korisnici penzija, posebno milion i sto hiljada. Na toj sednici ste bili prisutni, MMF je to prihvatio, i u dogovoru sa Vladom Republike Srbije i posebno ministrom Sinišom Mali priprema predlog u vezi sa tim. Tu sad više nema dileme kako i na koji način dalje regulisati materijalni i društveni status korisnika penzija. On će biti zakonom regulisan tako da se pripremi švajcarska formula, koja je bila prisutna, to nije ništa novo, sve do unazad nekoliko godina. Molim vas, vi morate da poštujete 1.715.184 korisnika penzija, morate da poštujete legitimnog predstavnika tih korisnika penzija, a to je Savez penzionera Srbije, koji je uputio podršku Fiskalnom savetu za zalaganja koja treba da regulišu ovo pitanje, a to je inflacija i to je BDP ili prosečna zarada. (Predsedavajući: Hvala.) Molim vas, pa koliko ste vi govorili kad ste ovde izlagali? (Predsedavajući: Hvala. Ne znam šta vi želite sada?) Predlažem da se Skupština izjasni u danu za glasanje o povredi Poslovnika koju ste vi učinili.
Imate pravo na to, ali kolega Čolakoviću, vrlo dobro znate da sam ja u pravu, u skladu sa Poslovnikom, kao što i, naravno, pošto ste meni uputili primedbu, poštujem milion i 700 hiljada penzionera, i moji roditelji su penzioneri, ali valjda smo svi ovde predstavnici i bavimo se pitanjima penzionera. Ovde nema niko ekskluzivno pravo za to. Nisam znao, možda neko ima, ali nisam obavešten o tome u jednoj demokratskoj državi i parlamentarnoj demokratiji. Narodna skupština će se izjasniti u danu za glasanje o povređivanju Poslovnika sa moje strane. Hvala. Pravo na repliku ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se postavljaju neka pitanja kao da neko nešto krade, otima ili ne znam šta od države. Suficit može da nastane po dva osnova. Prvi osnov je bolja naplata poreza, a to je rezultat reforme rada poreske uprave. To ipak ne možete da kalkulišete kada planirate poreske prihode, s jedne strane. S druge strane, uštede koje nastaju mogu da nastanu zbog striktne primene toliko napadanog i toliko lošeg Zakona o javnim nabavkama, kako to neki ovde tvrde. Samo da podsetim neke ovde neverne Tome da smo, kada je Zakon o javnim nabavkama ušao u punu primenu, istu količinu lekova i medicinskih sredstava 2015. godine kupili kao i 2014. i 2013. i 2012, ali za negde oko 400 miliona evra manje zato što imamo novim Zakon o javnim nabavkama. Sada možemo da pričamo tome da li je on dobar ili loš, ali rezultate koje ima taj zakon u primeni govore o njemu, a sve ostalo može da bude želja za političkim poenima. Žao mi je, ali uvek rezultat demantuje teoretičare zavere. Ovde naš najveći problem jeste sa Fiskalnim savetom što od 2014. ili 2015. godine sve njihove analize koje smo dobijali, i u kojim granicama će da se kreće javni dug i koliko smo trebali da smanjimo penzije i sve ostalo, došlo je do toga da većina tih procena bila pogrešna i da je vreme, stavove Fiskalnog saveta, po pitanju naših javnih finansija, demantovalo vreme i događaji.
Profesore, samo trenutak, molim vas. Prvo na repliku kolega Milorad Mirčić. Izvolite. (Milorad Mirčić: Ustupam pravo profesoru da odgovori.) Profesore, izvolite.
Prvo, ove uštede i Zakon o javnim nabavkama u redu veličina su promašene. Znači, uopšte se ne radi o tome. Drugo, naše projekcije tada su bile vrlo precizne, jer su one podrazumevale da će se, ono što smo mi tražili, smanjenje kod penzija, bilo je u planu stavljeno, smanjiti broj zaposlenih za 75.000. Mi smo odmah rekli – to je nemoguće, to se neće desiti, to se jednostavno stavilo na početak, a rekli su – hajde mi ćemo to da uradimo u drugoj, trećoj godini i na kraju od tih 75.000 je jedva 20.000 otišlo. Tako da ti vaši stavovi ne stoje. Sada da se vratim, gospodine Mirčiću, oko ovoga šta mi mislimo pod strukturno izbalansiranim budžetom. Zapravo, ono što mi imamo i bez završnog računa, to daje Ministarstvo finansija. Mi imamo velike stavke rashoda. Znači, imamo ukupne rashode, recimo, rashode na subvencije, rashode na robe i usluge, na penzije, na plate, na kamate, rashode na investicije i na osnovu toga vidimo rashodnu stranu. Ono što mi ne vidimo i što tražimo iz ovog završnog računa jeste kako se to po ministarstvu i po svakom korisniku trošilo i onda tek može da se proveri da li je ovo ostvareno. Ove ukupne cifre, mislim, u osnovi jesu precizne. Tu bi bilo pomeranje malo gore ili dole. Ista stvar je na prihodima. Mi vidimo iz Izveštaja Ministarstva finansija koliki je prihod od PDV, od doprinosa, akciza, porez na dobit, tako da na osnovu toga možemo da utvrdimo koliki je stvarni suficit ili deficit. Kada kažem ocenjujemo da je on strukturno uravnotežen, hoćemo da kažemo da se ovaj rezultat, stanje budžeta, unazad, ove godine i prethodne godine, kreće oko ravnoteže. To je malo u plusu, u stvari rezultat je malo uvek u plusu, plan je malo u minusu, ali to je u osnovi u ravnoteži. Kada ocenjujemo da je to strukturno usklađeno, to znači da to nije postignuto tako što je ad hok smanjen neki rashod. Recimo, namerno su sklonjene u stranu javne investicije ili slično ili je pak postignut tako što je ad hok uzeto od mnogo više sredstava od javnih preduzeća. Prema tome, u tom smislu on može da se održi na srednji rok. Tačno je da nije moguće sasvim precizno planirati da vi dobijete uvek, baš taj uravnoteženi cilj. Radi se stvarno o malim greškama koji daju mali višak ili mali manjak. U tom smislu to je prihvatljiva stvar. Ono gde se slažem s vama, to su dva velika problema, je Elektroprivreda Srbije. Ona nije problem za budžet, jer ona ne uzima sredstva od toga, ali kao jedno preduzeće, sa reformom tog preduzeća, sve što ta reforma podrazumeva, ono bi trebalo da postane efikasno preduzeće koje vuče ekonomski rast. Ono to nije i mi na to ukazujemo i pokušaćemo da damo neke dodatne analize i da vama poslanicima dajemo osnov da na osnovu toga reagujete. Drugi problem, koji je podstaknut na početku ove sednice i juče kad je bio revizor, jeste da treba ponovo vratiti pažnju na lokalnu samoupravu. Ukupni obim problema nije toliko veliki kada se sabere na nivou države, ali za svaku lokalnu samoupravu, za pojedine lokalne samouprave to jeste ogroman problem i vidimo da bi tu bio prostor za značajno unapređenje. Pre dve godine smo dali jedan plan toga i, kao što sam ponovio, spremni smo da to inoviramo i da zajedničkim snagama to ponovo aktuelizujemo. Hvala.
Kolega Mirčiću, želite repliku na izlaganje predsednika Fiskalnog saveta? Izvolite.
To je jedino što vredi raspravljati sa profesorom Petrovićem da bi čovek nešto naučio. Ne vredi sa Arsićem. Šta će sa Arsićem? Tolike godine zajedno proveli, još ništa nije napredovao. Dva reda pročita i zaspi. Šta je suština ovde kada je u pitanju lokalna samouprava? U pravu ste, profesore, kada se gleda ukupno, to nije neki veliki problem u smislu da je alarmantan, ali mi imamo situaciju da ne mali broj opština zbog nelikvidnosti, nemogućnosti finansiranja svojih potreba moraju da se zaduže, kreditno da se zaduže i mi sada ne možemo da sagledamo kolike će krajnje posledice da budu. O tome se radi. Vi ste tu upozoravali da nije preporučljivo više da se ide sa transfernim sredstvima gradovima, odnosno opštinama koje iskazuju suficit i naveli ste primer gradova, kao što je Novi Sad, gde se pokazuje, govorim kao primer koji ste vi naveli, iskazuje se iz godine u godinu suficit, a vi jasno ukazujete šta bi moglo da bude problem. Problem je nedostatak projekata, nedostatak investicija. To je suština i na čemu mi insistiramo ovde. Mi insistiramo iz SRS da se uvede jedan mehanizam koji će biti efikasan i to smo juče, kada je bila rasprava, i sada insistiramo na tome. Ne može Ministarstvo finansija, uslovno rečeno, da stoji po strani, da se u jednoj lokalnoj samoupravi iskazuje suficit, a u većini drugih opština deficit. Mora da reaguje i da ta sredstva počinju, da svrha njihove upotrebe bude to što će se transferisati tamo gde su potrebna. To je suština. Nije ovde suština da mi objašnjavamo čoveku koji još nije shvatio a je izrada budžeta, pojednostavljeno, zanatski posao i da tu postoje jasno uvedena pravila i kriterijumi po kojima se preračunava novi budžet. To je inflacija koja je zvanična i realan rast troškova i samo toliko povećate, i to je nešto što se dozvoljava. Ne možete, profesore, zato što ljudi misle da je MMF nešto što je neprikosnoveno. Vi to dobro znate. Međunarodni monetarni fond samo jednu funkciju ima da kontroliše dužnika da izmiruje, servisira svoje dugove i ništa ga više ne interesuje. Da li će se ruka zavući penzionerima, da li će zaposlenima i da ne zaboravim, izvinjavam se, veoma je bitno da se kaže da je rast plata, visina primanja u javnom sektoru nesrazmerna primanjima u privredi. To nema nigde. (Predsedavajući: Zahvaljujem se.) To mora da se uskladi i to ste nekoliko puta davali u svom izveštaju.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Kolega Arsiću, želite repliku na izlaganje kolege Mirčića? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, nisam znao da se novi budžet pravi tako što uzmete u obzir samo inflaciju i rast troškova, to je valjda nešto i slično, a možda i isto. Ne znam sada zaista. Zaista ne razumem. Valjda treba da uračunate i rast BDP-a pa onda da preračunate koliko će taj rast da se preliva na neke druge delatnosti, pa investicije koje imate, da ne nabrajam. Čak kada planirate prihodnu stranu budžeta i kada povećavate penzionerima penzije i to morate da uračunate u projekciju prihodne strane budžeta za narednu godinu. Tako mi koji pročitamo dva reda pa zaspimo to znamo. Ovi što ne čitaju uopšte oni ne znaju ništa. U tome izgleda i jeste problem. I lokalne samouprave. Isto problem postoji prihodna strana, postoji rashodna strana, problem nastaje, ako ono što je na rashodnoj strani ne bude bilo izvršeno. Ali, ako prihodna strana ima bolje punjenje, nego što je bilo planirano, to jeste problem ali nije veliki. To je loš procena, jer šta je budžet u suštini? Jedan plan, jedna procena koliko će te novca u toku godine da dobijete i gde biste taj novac koji dobijete utrošili u određene namene. To skoro nikada nije moguće pogoditi ni blizu u dinar. Tu je red veličine 1,5 do 2% gore ili dole, kako na prihodnoj, tako i na rashodnoj strani, ali se uglavnom pazi da to bude u tim željenim okvirima. Inače, kada se pravi budžet uzeti u obzir samo inflaciju i rast troškova, to je prilično neozbiljno. Teško toj državi kada bi je takvi stručnjaci vodili.
Zahvaljujem kolega Arsiću. Kolega Mirčiću, želite repliku? Izvolite.
Pa ne želim repliku, uopšte. Nije tu u pitanju da ja sada raspravljam sa Veroljubom Arsićem. Ovde jednostavno želimo da pojednostavimo da ljudi razumeju o čemu se radi. Da gubim vreme objašnjavajući Veroljubu Arsiću, pa ja mislim da je profesor Petrović izgubio čitavo pre podne da mu objasni. Šta bi ja sada trebao za pet minuta da promenim to što nije čovek pre podne uspeo. Nemoguće je. Znate Martin u Zagreb, Martin iz Zagreba, uvek je to tako. Ovde se radi o sledećem, ovde se ističe nešto što je veoma, veoma pozitivno, a to je taj suficit, a mi ne znamo odakle potiče taj suficit. Mi ne znamo odakle potiče taj suficit. Ne znamo. Ne znamo šta je razlog tog suficita. Bazirati se na tome da suficit potiče zato što je počelo sa uštedama, to je samo nagađanje. Možda jeste, možda nije. Bazirati perspektivu, budućnost ove države tako što MMF nas hvali na sva usta, banke vam daju kredite, kreditno ste sposobniji, ima u narodu jedna stara – samo nešto raste u tuđim rukama, ništa drugo. Izgleda Arsiću da je najbolje sa vama o tome pričati, jer se najbolje u to razumete. Pustite ovo. Niko ne osporava vaše znanje, ali ovde treba da se objasni javnosti, treba onima koji primaju penzije objasniti da mora zakonski, kako je to rečeno, da se to reguliše, a ne tako što će nekome da padne na pamet, ne tako što će predsednik države da izda nalog ministru finansija šta treba finansirati. Ne može tako politika da se vodi, ne može tako država da se vodi. Ostavite to. To smo platili u Smederevu. Umesto grožđa imamo gvožđe. Nemojte tako. Nemojte nas vraćati unazad. Zalud je, niti želim da polemišem sa kolegom Arsićem, bez obzira što ja privatno imam potpuno drugačije mišljenje, cenim neke njegove kvalitete, ne cenim to što je uzeo mandat od stranke pa ga do dana današnjeg nije vratio, ali uvek ima šanse. Očekujemo mi da se on vrati.
Zahvaljujem kolega Mirčiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Ponudio je to nekoliko puta na izborima. Ovako, naš javni dug je i prema procenama Fiskalnog saveta i Ministarstva finansija negde oko 50%. Složićemo se i sa Fiskalnim savetom da mi možemo taj javni dug da vraćamo i da uopšte nijedan jedini dinar se više ne zadužujemo. Budžet je takav da možemo sebi da dozvolimo taj luksuz. Problem nastaje – šta ćemo sa investicijama. Sve što bi uštedeli ili zaradili odlazilo bi na vraćanje starog duga koji je, usput, jako skup i ne bismo mogli nijednu jedinu investiciju kapitalnu da pokrenemo u Republici Srbiji. Kao što je bilo jako loše i kada ste vi to kritikovali, napadali da se Republika Srbija zadužuje za dnevno pokrivanje likvidnosti budžeta Republike Srbije zaduživali smo se po sedam, osam procenata na godišnjem nivou indeksiranih u evrima, dolarima, kako kad. Te ocene koje daje MMF nama su bitne ne da bi pokrivali dnevnu likvidnost budžeta Republike Srbije, nego da bismo imali programska zaduženja za kapitalne investicije jer smo se konačno i složili oko toga da ne možete da imate ekonomski razvoj ukoliko nemate putnu, železničku i svaku drugu infrastrukturu. Birajte – hoćemo li da isključivo vraćamo samo kredite koje smo zatekli, čak neke iz vremena Broza, ili ćemo zbog ocena koje nam daje MMF da dolazimo do jeftinijih kredita, da sređujemo svoju državu, da otvaramo puteve, da rekonstruišemo pruge, da na jeftiniji način omogućimo svoj razvoj i Srbiju napravimo konkurentnijim mestom za investicije ili ćemo stalno da se bavimo nekom demagogijom da nam neko nešto ne treba. Oni ništa ne traže od nas, apsolutno ništa. Daju samo ocene u kakvom su stanju naše javne finansije i daju procene koliko je to održivo na neke staze. Ništa više. Da završimo i sa tim MMF, da tu konačno stavimo tačku. Što se tiče plata između javnog i privatnog sektora postoji nesrazmera i jeste to ozbiljan problem i zato, koliko vidim, plate se u javnom sektoru povećavaju samo na nekim mestima, najviše u prosveti, zdravstvenoj zaštiti, policiji i vojsci, baš zato da država ne bi bila konkurent realnom sektoru i da oni kojima treba posao ne jure javni sektor nego realni i tamo zarađuju istu platu, kasnije, nadamo se, i veću nego što je u javnom sektoru. Sve su to procesi.
Zahvaljujem kolega Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Miroljub Mirčić. Izvolite.
Samo zbog javnosti. Pre nekoliko godina moj prijatelj, bivši ministar u Vladi Crne Gore mi je u razgovoru rekao da je najlakše u tom trenutku biti ministar ili član Vlade u Crnoj Gori ili na bilo kojoj funkciji. Onako radoznao pitam ga – kako, misleći da je to zbog dobrog života, visokog standarda, a on kaže – jednostavno, MMF ima svoje predstavnike unutar Vlade Crne Gore. Imate raspored dnevno kako da se ponašate, dolazite u devet, u deset držite konferenciju sa određenim ljudima koji su zainteresovani, propisano je gde treba da usmerite sredstva, kome da usmerite sredstva, eventualno izmene ako imaju neke, onda ti koji su na nivou završene srednje škole, a predstavnici su MMF, oni izvrše korekciju. Pošto je on bio ministar poljoprivrede, nije tajna, opredeli određena sredstva za sever Crne Gore, odakle potiče. Međutim, radost ljudi je pomućena onog trenutka kada je tehničko lice, predstavnik MMF procenio da to treba da ide u Bar. Ostao je sever Crne Gore. Ja sam rekao da je to nemoguće, što mi je pričao. Međutim, nažalost, stiglo je to i u Srbiju. Međunarodni monetarni fond očigledno ne od ove vlasti, nego od ranije još, ima svoje tehničare, srednjoškolce koji kontrolišu kako se raspolaže sa finansijskim sredstvima i to se svodi na sledeće – lako je biti ministar i u Srbiji kada imate tuđe mišljenje i kada imate svoje dobro je otići u MMF da vam daju vaše mišljenje pa se vratite bogatiji za svoje mišljenje. To je suština. VEROLjUB ARSIĆ: Pa, ne znam kako je to u Crnoj Gori, neću njih da vređam, ne pada mi napamet, ali mogu samo da kažem da je Srbija ozbiljna država, da bi to u Srbiji bilo moguće. Možda je bilo moguće dok je bio prethodni režim, ali, danas to nije moguće i niko nama neće da govori, ni šta da radimo, ni kako da radimo, ni u čijem interesu da radimo. Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije, Aleksandar Vučić, radi isključivo u korist Republike Srbije i njenih građana. A, to o neozbiljnim državama ja ne želim da govorim.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite, kolega Kovačeviću.
Dame i gospodo, SNS će podržati zaključak Odbora za budžet i prihvatiti izveštaj Fiskalnog saveta. Ekonomija je egzaktna nauka. Hiljadama godinama traju različiti principi koji nisu pisani, u 500 godina su napisani. U 500 godina ekonomske teorije stanu različite ekonomske škole, različiti ekonomski principi, stotine hiljada ljudi koji su se bavile ekonomijom stanu u tih 500 godina. Stanu ekonomske teorije koje su se dokazale u praksi, stanu ekonomske teorije koje su primenjene, pa su propale, kao što smo imali slučaj u našoj zemlji. Stanu ekonomske teorije i prakse koje se revidiraju, ali stanu i klasična ekonomska pravila koja potiču iz klasične ekonomske teorije i ona su veća od Fiskalnog saveta, Skupštine Srbije. Veća su i od najveće države. Klasična ekonomska pravila su ekskluzivno pravo čovečanstva i ne može bilo ko, pa ni ekonomski fakulteti, poslanici ili Fiskalni savet da ima ekskluzivno pravo njihovog tumačenja. Država Srbija je deo globalnog ekonomskog sistema i kada god poštuje klasična ekonomska pravila, država Srbija dobro funkcioniše. Fiskalni savet, naravno, da jeste deo fiskalnog sistema Republike Srbije. U zakonu o budžetskom sistemu, član 1. citiram, kaže se – da je Fiskalni savez tu da daje ocenu fiskalne politike na bazi fiskalnih principa i učini fiskalnu politiku javnom i odgovornom. Fiskalni savet vodi računa i o fiskalnoj kulturi, treba da je unapredi. Ja danas ovu raspravu i vaše napore vidim kao napore da fiskalna kultura bude drugačija. Naravno da dajete izveštaj i da dajete mišljenje o budžetu, o fiskalnoj strategiji i suštinski kada u budućem govoru budem koristio izraz da se slažemo, ne mislim da smo isto, ne mislim da se slažemo 100%, ali je nesporno da imamo identične, ili slažemo se oko fiskalne strategije, slažemo se oko fiskalnih pravila. Možda trebaju da se menjaju, ali se slažemo. Slažemo se oko fiskalnih principa. Slažemo se oko misije i vizije, gde treba i kako treba Srbija da izgleda. Slagali smo se i oko fiskalne konsolidacije i vi kažete, citiram – da je fiskalna konsolidacija u Srbiji presedan u ekonomskoj istoriji i slažemo se suštinski o ekonomskoj prošlosti koju znamo da je bila teška, fiskalnoj konsolidaciji koja je bliža budućnost, slažemo se u budućnosti kako želimo da vidimo Srbiju. Slažemo se oko ekonomskih sloboda, oko poštovanja osnovnih ekonomskih pravila, pa negde se i razlikujemo. Ali suština zašto danas možemo da pričamo ovako, jeste Aleksandar Vučić. Godine 2014. i to treba čini mi se, isticati zbog istorije, Aleksandar Vučić je uzeo na sebe obavezu, ne da uradi fiskalnu konsolidaciju, nego da promeni ekonomski poredak Srbije i to će mu istorija zapamtiti i to je ključna stvar. Godine 2002. neko je propustio tu šansu, 2000. godine takođe, 1990. godine neko je propustio da Srbiju uvrsti u zemlje koje imaju normalnu ekonomsku disciplinu, normalan ekonomski poredak. Aleksandar Vučić i zato će mu istorija biti zahvalna, tu šansu nije propustio. Ekonomija je egzaktna nauka, vraćam se na početak. Društveni bruto proizvod u Srbiji nalazi se u ovom trenutku da 3,5%. Tako smo završili 2018. godinu, bio je formalno veći i vi i ja i svi mi znamo da je realna stopa srpske privrede pre dve i po godine je bila na negde oko 2,93%. Rasla je, 2018. godine smo završili na 3,5%. Nesporno je da je on cikličan, ali ti ciklusi rastu. Godinu 2017. u prva tri meseca završili smo tako kako smo završili, 2019. godine imamo 1% više sigurno. Ja sam ubeđen da ćemo 2019. godinu završiti sa 3,7%, 3,8%, bliže ka 4%, manje ka 3,5%, ako ne bude globalnih ekonomskih izazova. Gospodin Jokić vam je u stvari to rekao, ako se dese veliki ekonomski problemi na globalnom nivou, kako će se oni odraziti na makroekonomsku i fiskalnu stabilnost u državi Srbiji? To je on tražio da čuje od vas. Dakle, nesporno je da imamo ekonomski rast. Stopa inflacije je dugoročno na 2%, inflatorna očekivanja su nam negde na oko 2%. To je negde na nivou EU, zasluga Narodne banke i Jorgovanke Tabaković. Kako god da polemišemo oko stope nivoa, dobrovoljne nezaposlenosti, odnosno zaposlenosti, nesporno je da Srbija ima oko 270.000 novih radnih mesta, da ima manje za 8.000 u javnom sektoru, 270.000 u realnom sektoru. Možda se podaci ne slažu uvek za svako radno mesto. Ovo su tri ključna Kejsova makroekonomska parametra. Nema četvrtog. To je strašno bitno zbog finansijske kulture i fiskalne kulture, tri makroekonomska parametra su suština. Sve ostalo može da stane u njih, i strane direktne investicije od 4,1 milijarde koje kažu UN, i država koja ima suficit u budžetu, i država koja nema rebalans budžeta i stotine drugih parametara, a mi obično govorimo o desetak koji govore da Srbija dobro makroekonomski stoji. To je zasluga Fiskalnog saveta, Vlade Republike Srbije, Skupštine Srbije, svakome prema zakonu, kako je propisano. Vidim jednu novu ulogu Fiskalnog saveta. Ta uloga je zato što je Fiskalni savet postao reper za neke političke stranke opozicione da otvaraju teme i za neke televizijske ekonomiste i tu uopšte ništa ne zameram. Prosto, kada pročitam vaš izveštaj ne vidim da je to zatvorena priča i nesporna istina. To je tema za raspravu u kojoj možemo da iznosimo različite stavove, različita mišljenja, a vidim da neki drugi ljudi to doživljavaju kao novu temu za napad na Vladu Srbije i to je uredu. Nije odgovornost Fiskalnog saveta. Ako pročitamo izveštaj u kome imate hiljade rečenica koje govore pozitivno o Vladi Srbije i tri koje prave razliku, znam da ću u sledećih šest meseci hiljadu puta čuti te tri rečenice, a tri puta hiljadu koje su pozitivne. Tu nema odgovornosti, to više govori o ekonomskoj nesposobnosti ljudi koji kritikuju ovu Vladu i ne slažem se ja u svemu sa Fiskalnim savetom. Kada smo govorili o ekonomskom rastu, a to je tema koja je obeležila 2018. godinu, kraj i početak 2019. godine, teorijska postavka, vi ste 2018. godine u oktobru mesecu govorili o tome. Govorili ste i u decembru na Odboru za budžet i tada sam vam rekao da nije uredu da se poredimo sa evropskim zemljama, zato što su evropske zemlje u svom ekonomskom rastu uključile 2,6%, kaže Evropska komisija, učlanjenje u EU. Dakle, da ništa nisu uradile, imale su 2,6% BDP svake godine, odnosno kumulativno za 10 godina 26%, 30 milijardi evra su dobijale zemlje srpske veličine u poslednjih 10 godina od EU, 7% budžeta BDP Srbije nepovratnih sredstava, neto iznos kaže EU, odnosno ono što su davali i ono što su primali iz strukturnih fondova jednim delom. Kada kažete da se ne slažete sa Svetskom bankom u proceni od 7% rasta BDP, znam da je to teško, ali hipotetički da zamislimo da sutra uđemo u EU sa rastom od 3,7%, 4%, 3,5% i prirastom koji imamo zato što smo ušli na evropsko tržište koje je jedinstveno na tržištu usluga kapitala i robe sa 2,6% blizu smo 7%. Ovo hoću da vam kažem, da kada poredite Srbiju i govorite da treba da raste kao ostale zemlje centralne Evrope, koristite parametar da smo uređeni kao zemlja EU i ja isto to koristim. Različiti su uglovi, različita je percepcija, možda su i zaključci pogrešni, ali smo tu da se razumemo i da polemišemo oko toga. Slažemo se oko fiskalnog kalendara. Ja znam da vi znate da smo imali obaveze prema MMF i da smo zato vrlo često kasnili, da smo kasnili nekoliko dana, nekoliko nedelja, ali smo mnogo manje kasnili nego što se kasnilo kroz istoriju Srbije kada nikada nisu imali ugovor sa MMF. Slažemo se oko penzija, slažemo se oko plata. Evo, ja, lično da vam postavim jedno pitanje na koje bih želeo da čujem vaš odgovor. Svi poslanici ovde govore o platnim razredima, ja ne mogu da budem protiv toga, ali vas pitam kako sa nivoa slobodnog tržišta i tržišta radne snage gde mi težimo, gde poštujemo slobode potpuno, takav zakon utiče na tržište radne snage? Morate priznati da država kao najveći poslodavac nema problem sa nedostatkom radne snage. Za svako radno mesto pojavi se veći broj zainteresovanih i bilo bi mi zanimljivo da čujem vaše mišljenje kako nivo konkurencije u oblastima kao što je zdravlje, obrazovanje, odnosno definisanje drugačijeg načina finansiranja, utiče na ostanak mladih ljudi koji su završili obrazovanje koje se bazira, pre svega na zdravstvo, obrazovanje i javnom sektoru. Vrlo zanimljiva tema. Drugačiji način finansiranja tih usluga i otvaranje sektora za ulazak u granu mladih ljudi potpuno menja sliku i strukturu zaposlenosti. Gospodine Petroviću, vama se obraćam, vaša uloga, kao i drugim ljudima iz Fiskalnog saveta, ali vi ste tu, doajen, prosto vi ste prepoznatljivo lice. Mi različito vidimo neke stvari. To je normalna razlika koja postoji, koja je definisana u Zakonu o budžetskom sistemu. Vi zakonom imate pravo na svoje mišljenje. Vaše mišljenje je za polemisanje, ali objektivno ne zahteva i ne izaziva veliku odgovornost i za pogrešne procene. Tako je to u demokratiji, tako to treba da bude, tako je to zakonom. Skupština Srbije je drugačija stvar. Skupština Srbije, Vlada Srbije je život, mi donosimo odluke koje direktno pogađaju život građana Srbije i njihove novčanike i njihovo zadovoljstvo. Ponekada mi smo konzervativni, ponekad ste vi optimistički raspoloženi prema nekim kriterijumima, ponekad smo mi suviše optimistički raspoloženi, vi konzervativni, u tome je naša razlika. Ali, suštinski i vi i mi ovde smo zbog građana Srbije, a građani Srbije nesporno, kao nikada u istoriji, veruju Aleksandru Vučiću sa preko 50%. Jedan deo tog ogromnog poverenja, ako ne i ključan, je zato što je Aleksandar Vučić Srbiju učinio drugačijom zemljom, a građanima Srbije promenio ekonomski život na bolje.
Zahvaljujem kolega Kovačeviću. Reč ima prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta.
Vezano za platne razrede. Mi smo napravili jednu analizu juna prošle godine, a sada imamo inoviranu analizu koju ćemo završiti za desetak dana i poslaćemo svima gde će veliki broj odgovora biti vezan za te platne razrede. Tačno je, tu se pre svega radi o uređenju odnosa između različitih delova države. Znači, ne toliko o nivou, dobro i nivo, ali i odnos između tih plata. Da na primer pravnik koji imaju približno isti posao u svim sektorima države od zdravstva, administracije, vojske i policije, ima približno istu platu, da vozač ima približno istu platu itd, to je jedan deo problema. Drugi deo problema je kako odrediti te raspone plata, tu je takođe bilo diskusije ovde, da se mi zalažemo za veće raspone da bi bili u stanju da platimo najbolje ljude, znači, vrhunske lekare i to je deo odgovora za to, vrhunske lekare da ostanu ovde da ne idu u inostranstvo. Naravno, moći će da dobiju veću platu u inostranstvu, ali ne računa se uvek od tih odluka da se ode, ne računa se samo o veličini plate. Ako im vi ipak ponudite dovoljno konkurentnu platu ovde, znači vrhunskim specijalistima, lekarima, oni uračunavajući druge stvari da su ovde rođeni, da im je život ovde, oni mogu da se odluče da ovde ostanu. Tako da, što se tiče odnosa privatnog i državnog sektora, to se pojavljuje kod lekara, jer oni imaju opciju da rade i u privatnom i u društvenom, bilo u inostranstvu, bilo privatno ovde i tu naravno već imamo neke objektivne kriterijume i to moramo da uzmemo u obzir kada, mi svi koji o tome odlučuju, kada se budu određivali pariteti tih plata. Isto tako, treba videti taj problem. Jedan je između velikih sektora, znači koliko prosečna plata u vojsci, policiji treba da bude u odnosu na prosečnu platu u zdravstvu i obrazovanju. Prvo to urediti. Postoje međunarodna iskustva i to staviti. Onda, unutar svakog od tih velikih sektora kako urediti raspone plata i kako urediti relativne plate između, ne znam, lekara specijaliste i neke plate koja je u vojsci ili policiji. To, priznajem, nije najlakše, ali je to presudno za unapređenje funkcionisanja javnog sektora. Sada, da ne bi dalje improvizovao, mi upravo završavamo taj dokument koji se naslanja na onaj naš prethodni od pre godinu dana, gde predlažemo konkretne mere, dakle na osnovu onoga što sada postoji, šta bi moglo da se uradi i šta bi moglo da se uradi da se taj sistem uredi. Evo, poslaćemo vam to u sledeće dve nedelje. Otvoreni smo za razgovor u bilo kojoj formi oko toga, pa onda možemo kao posebnu temu to da pratimo. Mislim da je to bilo osnovno pitanje vaše je li tako, da.
Zahvaljujem profesore Petroviću. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Fiskalnog saveta, poštovane kolege, poštovani građani Srbije, večerašnja, odnosno današnja rasprava nastavak je one koju smo započeli juče i vrlo je značajna imajući u vidu da pričamo o Fiskalnom savetu. Narodna skupština, poslanici, Vlada, predsednik Skupštine, predsednik Republike, svako ima deo svoje odgovornosti i naravno ja bih hteo da ukažem i na to da, ne znam koliko se to u današnjoj raspravi vidi, da deo odgovornosti svakako na fiskalizaciji, odnosno na fiskalnom stanju budžeta, odnosno na stanju kakvo sada imamo je upravo i na samom Fiskalnom savetu. Svakako odgovornost, niko ne beži od odgovornosti. Ali, hoću da ukažem da deo odgovornosti mora da preuzme Fiskalni savet i on ga naravno preuzima. Voleo bih da dobijem i dogovor da li ste u svojim analizama i pre svega preporukama, jer vi upravo šta radite? Konstatujete stanje, vidite gde su problemi i ukažete svima na najpošteniji mogući način. Voleo bih da mi kažete da li je bilo, a siguran sam da jeste bilo, procena koje su na sreću države i na sreću građana bile lošije, odnosno država je uradila bolje nego što ste vi očekivali, ja bih voleo da čujem da li je bilo takvih situacija, a ja mislim da jeste. Ono što bih se složio sa vama, to je da je za privredni rast direktno odgovorna investiciona politika, odnosno investicije u proizvodnji i nova radna mesta direktno utiču na rast. Ali, ono što je zanimljivo i što ja vidim, ali bih voleo da mi vi odgovorite da li se slažete i da li vidite, a ja sam siguran da budućnost jeste uprava u tome, a to je upravo u privatnom sektoru. Mi već sada imamo situaciju, to znam vrlo dobro i znam iz konkretnih primera, da ih sada ne navodim, da određena državna javna preduzeća, pa čak i ministarstva, već sada imaju problem da zadrže kvalitetne kadrove, da upravo kvalitetni kadrovi prelaze u privatni sektor, jer svi oni koji dobro rade, a kada kažem svi oni koji dobro rade, bez obzira na stepen diplome, odnosno da li je to doktorska diploma, fakultetska, srednjoškolska, znači dobar radnik, bez obzira na kom nivou obrazovanja bio, on će biti kvalitetno plaćen već sada bolje u privatnom sektoru nego u državnom sektoru što je dobro. Upravo, sve ovo što vidimo nije rezultat sreće, pa kao imao sam sreće pa je krenulo na bolje. Ne, to nije rezultat sreće, to je rezultat ozbiljnog rada i to pre svega ozbiljnog rada. Zaista, rekao je i kolega Kovačević i tu ću se ja složiti sa njim, zaista jedan čovek ključan za celu ovu priču i nije u pitanju 2014. godina nego 2012. godina. Ključan je Aleksandar Vučić, ali da bi postojao Aleksandar Vučić potreban je bio narod koji će prepoznati politiku i priliku da preko Aleksandra Vučića i njegove politike konačno vrati Srbiju na mesto koje joj pripada u svetu. Ono što je bio problem do 2012. godine, to je da smo bili obeleženi kao neka crna tačka, ne kao mesto gde će se investirati, nego kao mesto koje se obilazilo u širokom luku. Vi morate, kad pogledate realno, ne vi, nego bilo ko ko hoće realno da priča, bez obzira da li je opozicija ili pozicija, a vi pogotovo kao jedan nezavisan, po meni, nezavisan organ koji priča ono što vidi i priča ono što misli. Ali, dobro je što imate i tu težinu i kao profesor i kao institucija koja pokušava da na najbolji način prepozna probleme i da nam da najbolje moguće savete. Ali se morate složiti u tome – da nije bilo Aleksandra Vučića, da nismo promenili sliku o Srbiji, koju su svi obilazili u širokom luku, sada, u ovom trenutku, svi putevi vode u Srbiju. Da, svi putevi vode u Srbiju. Dolazi Putin, dolaze Nemci, dolaze Englezi, dolaze Francuzi, doći će i Tramp, o Kinezima da ne pričamo. Kinezi su preko Srbije našli prozor u svet, ali taj svet koji dotiče Evropu. Znači, 2012. godina je bila prelomna, ali prelomna zahvaljujući pre svega građanima, oni su prelomili. Aleksandar Vučić je dobio priliku i pokazao da Srbija može i da upravo ti kvalitetni ljudi, kvalitetni u svakom smislu te reči, da ne idemo dalje, od Svetog Save preko Nikole Tesle, Pupina, pa do Novaka Đokovića i da ne nabrajam sadašnje naše velikane, prosto imamo sposobne, pametne i pre svega ljude koji su posvećeni Srbiji. Možda nije tema za Fiskalni savet, ali u trenutku kada dođemo u kriznu situaciju koju smo imali ne tako daleko, 2014. godine za vreme poplava, pa svi smo bili spremni da pomognemo i kada dođemo u kriznu situaciju i situaciju rata da su svi spremni da se prihvate oružja, i onaj koji radi na selu i onaj koji radi u fabrici i učitelj i profesor i inženjer. Upravo to je kvalitet Srbije. Insistiram na Fiskalnom savetu da upravo bude konkretniji samo u delu da razume malo specifičnosti Srbije, ne znam da li uopšte imate priliku, da bi mogli da jednostavno imate kvalitetnije predloge. Evo, uzmimo primer Mačvanskog, Kolubarskog, Zaječarskog, bilo kog okruga, kad pričamo o investitorima, investitori su postojali i pre Aleksandra Vučića i pre vlade SNS, ali do pravljenja ambijenta da dolazimo u normalnu, fiskalizovanu i fiskalno sređenu, konsolidovanu državu, mi nismo mogli da dovedemo investitore. Nema potrebe da li ćete vi reći na forumu na Kopaoniku ili ovde u Skupštini, ali ono što znaju investitori, oni znaju, znaju to i građani. Konačno, građani znaju da žive u državi koja je konsolidovana i u kojoj ne moraju da jure da kupe evro ili da kupe dolare ili bilo koju drugu valutu, zadužuju se jednostavno u dinarima, ne moraju da brinu oko toga. Ono što je rekao kolega Mika Jokić – dajte u tom pravcu pomozite, može neki savet vezano za konsolidaciju. (Nataša Sp. Jovanović: Ko je taj Mika Jokić?) Naš kolega doc. dr Mika Jokić, eto, ko ne zna. Za one koji ne znaju, Mihailo Jokić. Meni je drago da imamo dobru saradnju, to ste i vi konstatovali u vašim izveštajima, između Narodne skupštine i vaše institucije i to pokazuje da je ova Narodna skupština na dobrom putu da pomogne pre svega građanima Srbije u oporavku Srbije. Nema oporavljene Srbije bez toga da svaki građanin, naravno, svima ne može biti ni lepo ni dobro, ali da svaki građanin vidi priliku za sebe i vidi da ima budućnost. Ono što je obeležilo neku prošlost, nedostajanje poverenja u domaće institucije, nepoverenje investitora, inflacija, korupcija, mito, privatizacija i na kriminalan način prodate banke, sve je to prošlost. Zahvaljujući pre svega Vladi Republike Srbije, predsedniku Republike Srbije, ali pod broj jedan građanima Republike Srbije, imamo stanje koje imamo i ono što je dobro, ova Srbija ima budućnost, javni dug je u padu na 51%, siguran sam da možemo da ga servisiramo bez novih zaduživanja. Molim vas samo još jednom da, kada pričate i pravite planove i predloge, imate u vidu situaciju sa terena. Ruma je postojala i pre 2012. godine, pa je od 2012. godini naovamo otvoreno 10 fabrika u Rumi, pa je otvorena fabrika u Malom Zvorniku, pa je otvorena fabrika u Ljuboviji, pa je otvorena fabrika u Krupnju, otvorena je fabrika i u Šapcu, „Jazaki“ kompanija je došla, 10,2 miliona evra podsticaja dala je država. Te podsticaje je dala država, naravno, ali to je podsticaj koji su dali građani. Naravno, to su podsticaji iz budžeta Republike Srbije, znači, najveći investitor u ovoj državi Srbiji koju vodi Aleksandar Vučić su upravo građani. Znači, poverenje i politika poštenog odnosa prema građanima je svakako politika koju zastupa i Fiskalni savet i ova Skupština i predsednik Republike i sa tom politikom imamo sigurnu budućnost. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Birmančeviću. Reč ima narodna poslanica Andrijana Avramov. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući Narodne skupštine, poštovani predstavnici Fiskalnog saveta, poštovane kolege narodni poslanici, danas na dnevnom redu je Izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu. Zahvaljujući našem predsedniku Aleksandru Vučiću, koji teži održivoj fiskalnoj politici i ukazuje na poželjne pravce i mere, primetan je privredni rast Srbije. Uspeli smo da u 2018. godini sačuvamo fiskalnu disciplinu. Akumuliranje javnog duga ugrožava ekonomsku stabilnost, razvojne perspektive države i dobrobit budućih generacija. Mi ne želimo da potcenimo vašu ulogu. Važno je formiranje Fiskalnog saveta koji ocenjuje kredibilitet fiskalne politike sa aspekta poštovanja fiskalnih pravila, ali isto tako i sa aspekta poštovanja i racionalnog i pravilnog trošenja sredstava, a u korist građana Republike Srbije. Zahvaljujući predlogu i mišljenju Fiskalnog saveta, Fiskalni savet predlaže Zakon o budžetu i Zakon o završnom računu budžeta. Time se ojačava budžetska disciplina, poboljšava koordinacija između različitih nivoa vlasti i smanjuje nesigurnost u pogledu buduće fiskalne politike. Postoji dobra i konstruktivna saradnja Fiskalnog saveta sa Narodnom skupštinom Republike Srbije, pre svega kroz rad Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, zatim, saradnju sa predstavnicima Vlade i Ministarstva finansija, sa Ministarstvom građevinarstva, saobraćaja, infrastrukture, gde su dostavljeni svi podaci kretanja javnog duga o realizaciji kapitalnih projekata i svih drugih tema od ekonomskog značaja. Primetna je dobra saradnja i sa Državnom revizorskom institucijom na temu subvencija i gradskim upravama četiri najveća grada – Beograd, Novi Sad, Niš i Kragujevac. Važno je reći da naš predsednik u potpunosti sprovodi sve neophodne reforme u najkraćem mogućem roku od poreske administracije do rudarskog i energetskog sektora, kako bi bio obezbeđen rast BDP-a. U prilogu tome jeste i sastanak našeg predsednika sa predstavnicima Svetske banke, sa kojima je naš predsednik razgovarao o novoj strategiji rasta za Srbiju. Važno je naglasiti da u ovom trenutku Srbija nema problema sa finansijama, ali da svakako mora ostvariti veći rast BDP-a kako bi životni standard građana bio još bolji. Predstavnici Svetske banke su izrazili zadovoljstvo svim rezultatima koje je Srbija postigla, što se prvenstveno odnosi na suficit u budžet, kao i na opadajući nivo javnog duga, stabilan rast investicija i smanjenje nezaposlenosti. Budžet je već nekoliko godina zaredom u suficitu. U 2018. godini suficit opšte države iznosio je preko 35 milijardi dinara. Javni dug je tokom 2019. godine smanjen na nešto manje od 55% BDP-a, što je još jedna potvrda je kriza javnih finansija izbegnuta. Jedan od najvažnijih zadataka Vlade jeste očuvanje budžetske discipline, jer samim tim dolazi do ubrzanja privrednog rasta. Isključivo odgovorna politika Srbije i stabilan privredni rast daju mogućnost za ponovno povećanje plata i penzija i visok stepen zaposlenosti koji je ove godine porastao na 20%, nemojmo to zaboraviti. Zahvaljujući pravilnoj politici našeg predsednika Aleksandra Vučića do sada je u Srbiji otvoreno preko 200 fabrika. Srbija beleži privredni rast, smanjuje nezaposlenost i smanjuje javni dug. Privatizacijom RTV Bor i PKB napravljen je značajni napredak u rešavanju problema neuspešnih državnih preduzeća gde je napravljen normalan kapitalistički model kao svuda u svetu. Ono što bi na kraju mog izlaganja želela da istaknem odnosi se na značajne i vidljive rezultate koje je SNS postigla od 2012. godine. Građani su svesni da svakim danom sve više i jače ulažemo napore u rešavanju ključnih problema našeg društva. Srbija je prepoznatljiva u svetu zahvaljujući savesnoj politici predsednika Aleksandra Vučića i njegovom marljivom svakodnevnom radu u interesu svih građana Republike Srbije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, koleginice Avramov. Reč ima narodna poslanica Dragana Kostić.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi predsedniče Fiskalnog saveta i ostali članovi, kolege narodni poslanici, građani Srbije, ono što želim na samom početku svog izlaganja da iskažem to je da je Fiskalni savet sa Fiskalnim savetom Republike Srpske zaključio memorandum prošle godine 2018. i da ste vi gospodine Petroviću bili domaćin predstavnicima Fiskalnog saveta Republike Srpske, novembra 2018. godine. To je samo još jedna potvrda dugotrajnog i napornog rada našeg predsednika Aleksandra Vučića koji je sa ponosom skoro izrekao da nikada bolji odnosi nisu bili sa Republikom Srpskom, sa našim bratskim susedima. Međutim, ono što na neki način zameram vašem izveštaju ali sa jedne strane vas i razumem, jer vi tako stalno govorite o nekim javnim preduzećima koje su u dubiozi, između ostalog to je i preduzeće, Javno preduzeće „Resavica“, zameram to što stalno govorite kako su oni nerentabilni. To jeste istina i zamerate državi što stalno daje subvencije za tih 4.000 rudara i govorite da se tu ništa ne dešava, da se stalno rezervišu sredstva i troše za zatvaranje rudnika, ali da do sada ni jedan rudnik nije zatvoren. Jeste da ni jedan rudnik nije zatvoren ali zato su prošle godine u Resavici sprovedena dva kruga socijalnog programa i sada je u Resavici skoro 500 radnika manje zaposleno nego što je bilo. Zatvaranje rudnika je možda mnogo veći i mnogo trpniji posao nego što je samo otvaranje rudnika. Nije mala stvar, Resavica nije jedan rudnik, Resavica su u stvari preduzeća u čijem sklopu rade devet rudnika na devet teritorija Srbije. Ponekad podaci, ekonomski podaci nisu dovoljni za neku odluku. Treba da znamo gde se i sami rudnici nalaze, da se nalaze na nekim granicama i da je to jako bitno za socijalnu, demografsku politiku ove zemlje. Druga stvar, nije problem samo što se izdaju sredstva, treba pored ovih navoda koje ste stavili, treba da stavite da je i država, odnosno budžet za 2019. godinu predvideo i ulaganje u one rudnike koji su profitabilni, a njih na sreću imamo tri koji stvarno mogu da zadovolje, svojom proizvodnjom mogu da izdržavaju a ne da zavise od subvencija države. Moram da se vratim na 2014. godinu kada je bila ona poplava u Kolubari tada je Resavica, jeste sa malom proizvodnjom u odnosu na proizvodnju koju ima Kolubara, ali je ipak značajno doprinela nekoj stabilizaciji tada proizvodnje električne energije, naročito u TE „Morava“. Tako da imala sam moralnu obavezu zato što stalno rudari kada čuju vaš izveštaj oni kažu – Fiskalni savet je protiv nas. Razumem vas kao stručnjaka ali morate i vi njih da razumete sa druge strane kao rudare koji imaju najodgovorniji, sigurno najteži posao u ovoj zemlji. Onda nama zamerate, odnosno ovoj Vladi kako ne investiramo dovoljno, a meni se čini da nikada više nismo investirali, da se nikada više nije gradilo u ovoj zemlji, a posebno ste skrenuli pažnju na infrastrukturu u saobraćaju i železnici. Ne znam, ali u našim izveštajima koje smo mi dobili, infrastruktura Železnice Srbije, dobili smo podatak da se ove godine vrši rekonstrukcija 300 km regionalnih pruga. Zanemarujem to što se radi pruga Beograd-Budimpešta koja je stvarno jedan kapitalni investicioni projekat, koji nije značajan samo za našu zemlju, nego i za ostale susedne države oko nas. Zatim, u građevinarstvu, mi nikada više nismo izgradili nego prošle godine u 2018. godini, 13,9% u odnosu na 2017. godinu, vrednost izvedenih građevinskih radova. Od 2013. do 2018. godine za 1,2 milijarde evra smo uvećali vrednost radova koji se odnose na saobraćaj, građevinarstvo i infrastrukturu. Znači, sa 189,5 milijardi dinara na 332 milijarde dinara. Najveći deo rasta jeste povećanje ulaganja u saobraćajnu infrastrukturu. Samim tim 2013. godine učešće građevinarstva u BDP je bio 3%, a prošle godine je bio 4,7%. Od ove godine započinje novi investicioni ciklus čija je vrednost preko pet milijardi evra, što ukazuje na to da će Srbija svake godine sve više i više da ulaže i da niko ne može da stane razvoju naše države, a svakako za to je najzaslužniji naš predsednik Aleksandar Vučić. Sem direktnih investicija, moram da kažem da tu ima i nekih indirektnih investicija, kao npr. što je gospodin Aleksandar Vučić, naš predsednik obezbedio 500 miliona za vaučere u turizmu, samim tim je indirektno investirao u privatni sektor, jer oni koji se bave turizmom, oni će sigurno da investiraju u svoje kapacitete jer znaju da imaju osiguranih 100.000 novih gostiju. Tako da s jedne strane podržavam ovaj vaš izveštaj ali sa druge strane, čini mi se, postoje neke stvari koje su indirektne i koje utiču na rast BDP koje nisu sagledane ili možda ste vi to sagledali, ali mi to kroz izveštaj nismo primetili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta.
U vezi sa Resavicom, naravno da mi u Fiskalnom savetu imamo razumevanja da je to ljudski problem, da nije to tako lako samo obrisati zato što nisu rentabilni ali to suviše dugo traje, deset hiljada evra po zaposlenom se dobija subvencija svake godine. Radi se o tome da se priđe rešavanju tog problema. To prosto tako nije održivo. Ne možete da nastavite u beskonačnost da dajete svakom zaposlenom, mislim, ne daje se bukvalno ali veličina subvencija kada se podeli sa brojem zaposlenih toliko iznosi. Ono što je naša kritika jeste zašto se ne preduzima. Evo, sada mi vi kažete da postoje tri rentabilna rudnika, da u te rudnike treba ako su stvarno rentabilni, da ne traže ponovo oni subvenciju, jer to je neodrživo, treba ulagati, ali onda treba sa druge strane zatvarati ove koji to ne čine. Međutim, mi vidimo u budžetu iz godine u godinu, ista rezervacija, ništa se ne dešava, sem što ste mi sada rekli 500 ljudi je otišlo za socijalni program. Naravno da razumemo sudbinu tih ljudi ali nije rešenje da ostane od sad pa do veka da se svake godine po zaposlenom daje, da se nađu onda ove direktne investicije o kojima ste govorili. Zašto se onda neka od tih stranih direktnih investicija ne dovede u Resavicu, u Despotovac, da zameni, da to bude onda dobro. Ovo nije rešenje. Dakle, to je naša kritika. Što se tiče ovo što ste ukazali da se izgradnja javnih investicija povećava, to jeste tačno, u stvari bila je jako niska, nekih, recimo, nešto preko 2% BDP. Sada se skoro udvostručilo unazad nekih dve do tri godine i onda je to ovo što vi primećujete. Ali, još uvek je to nivo koji je manji nego što imaju zemlje koje su uporedive sa nama. Prema tome, s jedne strane, mi bi trebali još više, iako je povećano, da investiramo, govorim o javnim investicijama, kad gledamo komparativno sa zemljama koje su uporedive sa nama, a iz drugog ugla, nama je potrebna infrastruktura - železnica, putevi, zaštita životne sredine. I treća strana, kad smo u tom izveštaju to konstatovali, nismo videli prostor u budžetu za ovu 2019. godinu, a to bude i više nego što je sada. To je otišlo na neke druge namene koje ne podstiču privredni rast, to je bila odluka i ne mislimo da je to bilo dobro, ali, na vama je da odlučite šta je, ali hajmo da gledamo unapred. Evo sada će, u sledećem budžetu, uskoro, imamo ovu fiskalnu strategiju, poslaćemo taj izveštaj koji je okvir za to, krajem septembra i početkom oktobra će biti čvršći okvir za budžet i da onda tu slobodna sredstva zajedno usmerimo, tj. naša je preporuka da se usmeri više za puteve, železnicu i za zaštitu čovekove sredine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nataša St. Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani članovi Fiskalnog saveta, poštovane kolege narodni poslanici, Fiskalni savet Srbije je ocenio da planirani fiskalni deficit koji je strukturalno uravnotežen, važno je istaći, će dovesti do daljeg smanjenja javnog duga sa 54 na 51,5%, što je, takođe, brže od predviđenog. Procena da će srpska ekonomija u naredne četiri godine porasti 20% je realna, ukoliko bi u međuvremenu izdvajanje za investicije iz bruto-društvenog proizvoda iz sadašnjih porasla za 23%. Osnovna kritika Fiskalnog saveta, iz ovog Izveštaja smo mogli da vidimo, da je nedovoljno ulaganje u infrastrukturu, prosvetu i zdravstvo i da je potrebno još 200 miliona evra više nego što je predviđeno. To je sa stručne strane u redu. Ali, sa stanovišta koje je zatekla SNS kada je došla na vlast, a to su zapušteni i oronuli domovi zdravlja, bolnice, škole, koje nisu obnavljane od njihove izgradnje, a nove su bile misaona imenica, sada vidimo da se intenzivno gradi Klinički centar u Beogradu, da je završeno jedno velelepno zdanje u Nišu, takođe klinički centar, da je juče upravo stavljen kamen temeljac za Dedinje 2, da pomenem i moj grad Mladenovac, gde se radi dom zdravlja, u koji takođe od izgradnje nije ugrađeno ništa, pa onda susedna opština Aranđelovac, gde se ulaže u bolnicu, itd. i tako bi mogli iz grada u grad da pričamo koliko se ulagalo u te zdravstvene ustanove. Što se tiče škola, nema škole na teritoriji Republike Srbije u koju nije uloženo, koja nije obnovljena, da stvori bolje i humanije uslove za našu decu. Ali, za to bi trebali sati nabrajanja. I naravno da se slažem da nije dovoljno, ali morate da shvatite da ne možemo da stignemo, prosto, prethodne decenije nerada naših političkih prethodnika. Fiskalni savet kaže da deo novca koji je trebao da ide za infrastrukturu je otišao za opremanje vojske i uvećavanje plata. Ali, mora da se shvati da je to bilo neophodno, jer je naša vojska bila totalno ogoljena, bez oružja, aviona, što znači, zemlja bez odbrane. A kako se nad nama stalno nadvija neka opasnost, preti se destabilizacijom, upadom u našu južnu pokrajinu, kada pokušavaju uz blagoslov moćnih sila da nam otmu teritoriju, ovo je potpuno, priznaćete, logično i odgovorno, i od strane našeg predsednika države i od strane naše Vlade i rashod u budžetu od 165 milijardi dinara koji se odnosi na kupovinu opreme za vojsku i za policiju je potpuno opravdan. Kad je prazna kuća i kad je prethodna vlast tenkove prodavala u staro gvožđe, kad je zemlja potpuno ostala bez opreme i oružja, potpuno je domaćinski da se uloži u ovaj segment, jer bez sigurnosti bezbednosti naših građana nije moguć ni napredak zemlje. Procena je da će stvarna investicija ostati na nivou 2018. godine i te investicije su dovele zemlju u suficit, što je nama mnogo značajno. Investicije su dovele do veće zaposlenosti i veće javne potrošnje, kao pokretača ekonomije. Krenuli smo velikim koracima napred i napravili preokret u ekonomiji, i to je evidentno. Ali, moramo ići još dalje. U Izveštaju smo takođe videli da Fiskalni savet, koji je u mnogim segmentima vrlo kritičan, ocenjuje da ima dobru saradnju i sa skupštinskim Odborom za finansije i republički budžet, zatim sa ministarstvima, sa gradovima, sa DRI. Nije nijednog trenutka rekao da ima lošu saradnju, nego dobru. Takođe, finansijski savet podržava povlačenje Zakona o smanjenju penzija, koji je u jednom trenutku bio neophodan za konsolidovanje budžeta zemlje. Nama nije bilo drago kada je on uveden, ali smo čekali suficit i čekali smo da zemlja stane na noge, pa da taj zakon o smanjenju penzija ukinemo. Više puta se naš predsednik zahvalio penzionerima na žrtvi koju su podneli za budućnost zemlje. Pri izradi budžeta za 2018. godinu se pokazalo da je tehnički jednostavan zadatak vraćanja na uređen penzioni sistem, predstavljao za nas i politički izazov. Veliki je napredak i u javnom sektoru, jer smo od gubitaša napravili pozitivna javna preduzeća u Beogradu. Na primer, 2012. godine gubici javnog sektora su bili preko 60 milijardi dinara, dok sada, 2018. godine, 20 milijardi smo na dobitku. Velika je to promena, mnogo se bolje radi. Sa druge strane, prošle su godine i uspešno je privatizovan i RTB- Bor i danas smo pričali o PKB i nađen je strateški partner za aerodrom "Nikola Tesla", ali ostalo je još državnih preduzeća koje čeka privatizaciju, kao u ovom slučaju Resavica, jer ta preduzeća su ogoljena i devastirana i u ogromnim dugovima od strane njihovih rukovodstava iz prethodnog režima, jer se kriza nije desila juče, nego još pre 20 i više godina. Među njima su još i „Petrohemija“ i „Lasta“, „Simpo“, „Jumko“, „Trajal“ i tako dalje. Ovde bih se posebno osvrnula na "Lastu", čiji težak položaj je dodatno otežan uvođenjem „Bus plusa“, koji nam je u nasledstvu, takođe ostavio Đilas. Ovako štetan ugovor koji je potpisan kada je on bio gradonačelnik Beograda ne možemo da raskinemo bez ogromnih penala koji se mere milionima evra. "Lasta" je u gubitku, a da bi se održao javni prevoz, trpi i budžet grada Beograda. Red veličina troškova je 150 miliona u 2018. godini i da pomenem - u ogromne dugove koje su nam u nasleđe ostavili po raznim osnovama, preko milijardu je bio zadužen grad Beograd. Posle godina je usvojen čitav set poreskih zakona, upravo da bi olakšali poslovanje privrede, da bi privukli investicije, zatim, da smanjimo preopterećenje na zarade, a sve u cilju privlačenja investicija i smanjenje stope nezaposlenosti. Fiskalni savet se, vidimo ovde, protivi zabrani zapošljavanja i zalaže se za odobrenje zapošljavanja gde nedostaju stručni kadrovi, kako posao ne bi trpeo. Ja se sa ovim zaista slažem. Takođe, upozorava da je sadašnji sistem plata u javnom sektoru zasnovan na velikom broju osnovica i koeficijenata, koji onemogućava dobru kontrolu i slažem se, takođe, da je potrebno povećanje transparentnosti i urediti ovu oblast. To, naravno nije ni malo lako, jer se decenijama radilo po drugačijem principu, ali građani zaslužuju javnu administraciju koja je mnogo efikasnija, bolja, insistira se na e-upravi i naša Vlada radi na tome. Proces je, mogu da kažem, krenuo. Predlog je da treba i raspone između najnižih i najviših plata povećati. Malo pre ste objašnjavali i to i potpuno mi je jasno, samo kažem koliko je to teško, ali nadam se da će naša Vlada smognuti snage da uredi i tu oblast po vašoj preporuci. Imajući u vidu nasleđenu tešku ekonomsku situaciju i iz bliže i iz dalje prošlosti i unutrašnje i spoljne neprijatelje, koji ovoj zemlji i njenoj budućnosti ne misle dobro, koji ruše, upropašćavaju, koji hoće da linčuju predsednika države Aleksandra Vučića, a on je motor pokretač ove zemlje koji neumorno radi u interesu svoje zemlje i rezultati su svima evidentni. Ne moraju svi da ga vole, ali treba da ga poštuje kao reformatora zemlje koja je bila na ivici bankrota i kolapsa. Privredni rast možda nije brz, barem ne toliko koliko bi mi želeli, ali dubioza je bila toliko velika i toliko vešto prikrivana od prethodne vlasti da i ovaj preporod zemlje je pravi ekonomski bum. Srbija neće mržnju nego napredak i izgradnju. Učinimo mi sa naše, a vi sa vaše strane, naravno. savetodavno i stručno, da napredujemo brže, jače i bolje ne samo zbog nas, nego zbog budućih generacija kojima želimo da pružimo bolje mesto za život. Ne moramo u svemu da se slažemo, ali zajedno treba da radimo kao tim. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta. Izvolite.
Hvala. Samo dve, tri napomene. Da ne bi bilo zabune, nije naša projekcija da će u sledeće četiri godine privreda porasti za 20%. To ja mislim da ministar Mali iznosi. Mi mislimo da ako ne dođe do značajnih reformi, to je bila diskusija jutros, da je ne ponavljam, o povećanju stope investicija, promena privrednog ambijenta itd, da ćemo se mi zadržati na nekoj stopi od oko 3,5%, što bi za tih četiri godine dalo nekih 14%. Dakle, prvo nije naša projekcija da je 20% i da to ide automatski, to je znatno manje ako se ne uđe u ozbiljne reforme koje smo mi sugerirali, a očigledno u ovom sastavu ne postoji saglasnost da li su to osnovne terminante. Druga stvar, vi ste rekli u pogledu javnih investicija zašto su javne investicije u infrastrukturu, citirali ste nas, manje. Delom zbog ulaganja u odbranu, vojsku i policiju i objasnili ste zašto je to, ali je to i uvećanje plata. Dakle, mi mislimo da je deo uvećanja plata u javnom sektoru, koji je bio znatno iznad onoga kako su rasle plate u privatnom sektoru, bio neopravdan i da je baš taj deo trebao da se uloži u zaštitu životne sredine, puteve. Napokon, Zakon o privremenom smanjenju penzija, vi kažete da nije mogao ranije da se ukine. Naprotiv, već 2017. godine, srećom, postignuto je uravnoteženje budžeta i već se tada otvorio fiskalni prostor uštede da se u 2018. godini poveća prostor za penzije. U 2018. godini to nije bilo urađeno, kako smo mi predlagali vraćanjem u sistem, ukidanjem tog zakona. Znači, to je moglo tada da se uradi, nego je urađeno ad hok povećanjem penzija i tek je godinu dana iza toga taj sistem vraćen u normalno stanje. Hvala.
Zahvaljujem, prof. Petroviću. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, predsedavajući gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Fiskalnog saveta, pred nama je danas izveštaj Fiskalnog saveta kao jednog nezavisnog državnog organa, čija je uloga ocena poštovanja fiskalnih pravila i obezbeđivanje javnosti i odgovornosti u vođenju fiskalne politike. Fiskalni savet vrši analize fiskalne politike i organizuje stručne rasprave u ovoj oblasti. Vrlo važna uloga Fiskalnog saveta ogleda se u praćenju i proceni efekata ekonomske politike, fiskalnih rizika i verovatnoća da li će Vlada ispuniti fiskalne ciljeve poštujući fiskalna pravila. Podnošenjem izveštaja Narodnoj skupštini i Odboru za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava obezbeđuje se javnost rada Fiskalnog saveta. Takođe, izveštaji, analize i mišljenja zaista treba da budu na internet stranici Fiskalnog saveta da bi građani mogli da se upoznaju sa njima u svakom trenutku, jer će na taj način pratiti kako rad Fiskalnog saveta, tako i efekte tog rada. Fiskalni savet je u 2018. godini, takođe, težio tome da se doprinese boljoj i održivoj fiskalnoj politici tako što je ukazivao na mere za unapređenje javnih finansija i privrednog rasta. Najvažniji zadatak Fiskalnog saveta u 2018. godini bio je kontrola rashoda za penzije i plate u javnom sektoru i pružanje podrške za uređenje penzijskog sistema na trajnim osnovama. Fiskalna konsolidacija koja je bila nužna počivala je na teškim merama koje su bile privremenog karaktera, ali na taj način od države u bankrotu došli smo do trenutka kada zaista imamo stabilnu državnu kasu. Na primer, na kraju 2014. godine država je bila u deficitu od 2,2 milijarde evra. U 2015. godini javni dug je bio blizu 80% BDP-a. Na kraju 2018. godine imali smo suficit u budžetu od oko 68 milijardi dinara, dok je javni dug iznosio 54% BDP. Kao deo procesa fiskalne konsolidacije smanjeno je učešće rashoda za penzije sa 12,8% BDP u 2013. godini na 10,5% BDP u 2018. godini. Penzije su usklađivane sa ekonomskim mogućnostima, a danas je, zahvaljujući, pre svega, suficitu u budžetu, Zakon o privremenom smanjenju penzija stavljen van snage. Što se tiče plata u javnom sektoru, one su od 2016. do 2018. godine povećane u rasponu od dva do deset posto. Tri puta je povećana minimalna zarada. Cena radnog sata na kraju 2014. godine bila je, na primer, 115 dinara, dok je u 2018. godini povećana na 155 dinara. Za ovu godinu plan je povećanje plata koji se kreće u rasponu od 7% do 12%. Prema tome, pridržavanje fiskalnih pravila, budžetska disciplina, dobra saradnja između svih nivoa vlasti dali su rezultate i stvorili sigurnost u pogledu buduće fiskalne politike. Fiskalna politika koju sprovodi Vlada Srbije dala je očigledne rezultate i rezultati će biti još bolji. Naravno, nesporno je stručno angažovanje Fiskalnog saveta na koji način se daje jedna kompletna slika ove oblasti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Reč ima narodna poslanica Vera Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući Milićeviću, predsedniče Fiskalnog saveta sa saradnicima, kolege poslanici, u martu ove godine, a na osnovu člana 92. Zakona o budžetskom sistemu, dostavljen je Izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu. Izveštaj je sveobuhvatan i, pored podataka o izvršenom budžetu u 2018. godini, sadrži i poglavlje o saradnji Fiskalnog saveta sa držanim organima, organizacijama, saradnja sa medijima, prikaz aktivnosti Fiskalnog saveta u medijima, pregled najvažnijih analiza kontrola rashoda za penzije i plate u javnom sektoru, kao i plate u državnom sektoru, u javnim preduzećima, investicijama u zaštiti životne sredine, investicije u puteve i železnice. Fiskalna pravila su uvedena 2010. godine, a primenjuju se od 2011. godine. Profesoru Petroviću je ovo drugi mandat, pa s obzirom na to da zna koje smo rezultate nasledili te 2012. godine od bivših vlasti, što se čak i ne može nazvati rezultatima, već ponorom, gde je nezaposlenost bila oko 26%, javni dug oko 76%, a privreda uništena skroz. U svom izlaganju ste i sami rekli da su neke mere od strane Vlade krenule u dobrom pravcu, kao što je reforma penzionog sistema, a na primeru predloga indeksacije na švajcarskom primeru. Vaša kritika ide u pravcu zapošljavanja, tj. zabrane zapošljavanja u javnom sektoru, koja je doneta 2014. godine, ali da tada nije doneta takva odluka, kao i odluka o smanjenju penzija, država ne bi tako brzo postigla finansijsku konsolidaciju, pa tako za 2018. godinu imamo budžetski suficit od 35 milijardi, a dug javni smanjen na oko 50%. Vlada radi na tome da se učini fleksibilnija kontrola zapošljavanja u javnom sektoru, tj. da se 2020. godine, ukine zabrana i da se sredinom 2020. završi reforma tj. uvođenje platnih razreda. U vašem uvodnom izlaganju ste naglasili da je nedovoljno sredstava izdvojeno za investicije i zaštitu životne sredine, ali upoređujući sa periodom pre 2012. godine, rekla bih da su rezultati takvi da možemo da budemo ponosni i na našu Vladu i na našeg predsednika Aleksandra Vučića, koji su postigli neverovatne rezultate. U vašem izveštaju na strani 25. dajete ocenu lošeg stanja u oblasti investiranja u putnu privredu, pa čak sumnjate da će Koridor 10 biti uskoro završen, što mi je osobito zasmetalo, ali, eto, dobro, stvar je završen, Koridor 10 je pušten u saobraćaj. Molim da se bavite podacima, a ne predviđanjima. U 2017. godini, izgrađeno je 56 kilometara auto-puta, 85 kilometara pruga, a koliko još lokalnih puteva. U 2018. godini preko 100 kilometar auto-puta izgrađeno. Ne treba zaboraviti da Koridor 10 ima svoju istoriju, pa je čak i sam premijer Đinđić obećao da će trasa od Leskovca do makedonske granice biti završena do olimpijade u Atini 2004. godine. U vašem izveštaju govorite o reformama javnih finansija lokalnih samouprava. U analizi koju ste sproveli 2018. godine, kažete da budžeti lokalnih samouprava još nisu uređeni. Slažem se, ide teško, ali ne kažete šta smo zatekli u tim lokalnim samoupravama i koliko je krađe bilo skoro u svakoj opštini, a to ćemo tek videti sledeće godine kada se završe izbori kakva je situacija u Šapcu i Paraćinu. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović. Reč ima prof. dr Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta. Izvolite.
Samo razjašnjenja neka. Mi smo se zalagali za zabranu zapošljavanja te 2014. godine, i to je dalo rezultata. Poenta je da je držanje te mere šest godina postalo već kontraproduktivno. Tada je uneto u plan konsolidacije i mi smo to podržali, da traje godinu dana, a da u međuvremenu Vlada napravi analizu viškova i manjkova i potreba i onda se pređe na taj sistem. To se šest godina nije uradilo i to je sada postalo kontraproduktivno. Kao što su poslanici ovde istakli, mislim da to posle počinje da koči taj sam sistem. Zato je naš predlog da se iduće godine krene sa fleksibilnijim sistemom, da se rešavaju problemi, gde su najveći, gde očigledno nedostaju ljudi i da se tu dozvoli zapošljavanje, ali to ne sme da bude nekontrolisano, da nam uništi budžet, a da se iskoristi vreme od sada pa za godinu i po dana da se napravi detaljna sistematizacija i analiza, gde je potrebno, gde su manjkovi i viškovi, i onda da se na osnovu toga vodi politika. Naravno, kada kažemo fleksibilno, to ne znači sada otvoriti branu i sada od jednom da eksplodira broj radnika u javnom sektoru, to je sada odgovornost Vlade, a i Skupština to kontroliše da stvarno povećanje ide u one delove gde je kritično, gde sistem ne može da funkcioniše. Ovde manja napomena. Ne znam zašto nas kritikujete za Koridor 10, to je izveštaj za 2018. godinu. Mi smo rekli da neće biti završeno, pa nije završeno. Deo Grdeličke klisure je sada završen, istočni krak tek treba da se završi. Ne znam zašto činjenice treba gurati u stranu. Sad, kao profesionalac, moram da vam kažem da su javne investicije u periodu do 2011. godine bile sistematski veće, kretale su se od 3,8, 4,5%, najmanje 3,1, 3% u 2011. godini BDP, a u ovom periodu do 2016. godine i zaključno sa 2016. godinom su bile 2, 2,3, 3,1 i 3, tako da do 2016. godine javne investicije su bile manje nego pre 2012. godine. Zaokret nastaje sa 2017. godinom i 2018. godinom, značajno, sada je to već 4% i plan preko 4%, planovi su da to bude veće iduće godine i mi to podržavamo i mislimo da ima i potrebe i novca i nadamo se kapaciteta da se ta sredstva, investicije, korisno upotrebe. Hvala.
Zahvaljujem profesore Petroviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite koleginice.
Hvala predsedavajući. Uvaženi gospodine Petroviću, sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, danas imamo pred nama izveštaj o radu Fiskalnog saveta za 2018. godinu. Ovo je prvi put da razmatramo izveštaj. Vi ste nezavistan organ i to je jako dobro, ali imate odgovornost prema nama. Možda se danas u toku rasprave učinilo da ima žuči. Ne, to nije žuč, s jedne strane smo mi koji predstavljamo narod i koji prosto odgovaramo na njihove neke zahteve i pitanja, a sa druge strane je statistika, neminovna. Ne bih rekla da je čak bilo i teških reči ili kritika upućena vama. Ne mogu ja vama da dam kritiku, ja mogu samo da izrazim svoje mišljenje i svoj stav povodom nečega što ste vi izneli u svom izveštaju. Na primer, zapamtila sam da ste rekli da je nedovoljno ulaganje u zdravstvo i obrazovanje. Sigurno je da je nedovoljno u odnosu na Švajcarsku, ali u odnosu od 2000. pa do 2012. godine je ogromno ulaganje. Setimo se samo kako je izgledala Srbija do 2012. godine, potpuno devastirana, bez domova zdravlja. Ja dolazim sa opštine Voždovac koja ima urbani i ruralni deo, e pa na toj opštini koja ima 170 hiljada stanovnika su za četiri godine izgrađena dva doma zdravlja. Jedan koji je bio ruina, gde su se skupljali narkomani i probisveti, znači potpuno renoviran u Vojvode Stepe, a drugi u Jajincima, koji zadovoljava potrebe 50 hiljada ljudi. Samo ta dva doma zdravlja. Zatim, tri ambulante. Pričam samo o Voždovcu, a zamislite u gradu Beogradu. Znači, napravljena masa renoviranih ambulanti, moj Dom zdravlja Voždovac renoviran. Renovira se sad, odnosno dograđuje se druga faza koja je započeta pre pedeset godina pa je potpuno nepostojeća. Znači, potpuno nova infrastruktura Kliničkog centra, završen Klinički centar u Nišu. Zatim, napravljen projekat za Klinički centar u Novom Sadu, počeo da se rado. Napravljen projekat u Kragujevcu, počeće da se radi. Znači, mnogo je bolje nego što je bilo. Zatim, što se školstva, odnosno obrazovanja tiče, takođe veliki pomak. Setimo se samo kako su nam škole izgledale. Svi su se šalili na račun našeg predsednika kada je govorio da moramo da renoviramo toalete. Znate zašto? Zato što su postojali čučavci. Znači, katastrofa jedna. Ja sam obilazila škole, bila sam pomoćnik predsednika na GO Voždovac, pa sam išla po školama, katastrofa. Devastirane škole. Sada ograđene. Imamo video nadzor, potpuno su renovirane. Gradimo nove škole, gradimo vrtiće. Znači, u tom segmentu, rekla bih, da je mnogo bolje. Vi ste u pravu, nije dovoljno, treba da se trudimo zahvaljujući vama, vašim kritikama, vašim izveštajima. Biće bolje, ali moramo da konstatujemo da je zaista mnogo bolje. U ostalom, to su građani pokazali na izborima kada smo dobili 55% glasova, ne zato što ne radimo, nego zato što radimo. Jako mi se dopalo što ste rekli da će ua 2019. godinu deo budžeta ići za infrastrukturu i to će iznositi 200 miliona evra. Bravo! Nekategorisani putevi na mom Voždovcu? Katastrofa. Znači, preko njiva i livada idu ljudi. Od 2014. godine druga priča, koliko para, toliko puteva. Takođe, čitav jedan deo je pod septičkim jamama kada pričamo, navešću taksativno šta ste dobro rekli. Vi ste sve dobro rekli, ali nešto se meni dopada, nešto mi se ne dopada. Znači, 21. vek, septičke jame, infrastruktura se radi, radi se kanalizacija, radi se vodovod. Kada vam budem rekla da Ripanj, selo koje je 10 kilometara odavde, još uvek nemaju sva domaćinstva pijaću vodu, ljudi su u šoku. Zahvaljujući infrastrukturi, dobrom radu naše Vlade, zatim i lokalne samouprave, 90% ljudi sada ima pijaću vodu. Sada se radi i kanalizacija. Znači, mi dobro radimo, ali nema dovoljno para u budžetu. Setimo se samo 2012. godine, budžet koji nam je bio lažno prikazan, jer smo mislili da je stvarno manjak u budžetu, da je javni dug iznosio 14 i 15 milijardi, što nije bilo tačno. Zatekli smo dug od 25 i 26 milijardi. Nisu gospoda računala, gospodine, to nema veze sa vama, ja samo pričam zarad naroda da znaju, pošto je Fiskalni savet jedno nezavisno telo koje je surovo u smislu statistike. Brojke su jedno, ali moramo reći šta je bilo 2012. godine. Zatekli smo devastiranu zemlju. Zatekli smo budžet 78% BDP u minusu, danas je 50%. Znači, i to smo odradili kako treba. Suficit u budžetu. Grade se brze pruge, grade se putevi, završićemo Koridor 10, završićemo i brzu prugu. To mnogo košta, ali ćemo završiti. Ova zemlja ima potencijal. Mi smo faktor stabilnosti na Balkanu. Dolaze investitori. Samo se sećam podatka da je 2008. godine otpušteno 400.000 ljudi. To ne znači 400.000 ljudi, nego njihove porodice, znači oko milion ljudi je ostalo bez posla. Mi tako nešto ne radimo. Mi zapošljavamo ljude. Kako? Ne po državnim institucijama, nego dovodimo investitore strane. Otvoreno je preko 200 fabrika. Zaposlili smo preko 200.000 ljudi. To je podatak. To je neminovnost. Svaki dan se otvori po neka fabrika. Nešto što se mene lično dotaklo o privatizaciji koja je javna, zaista treba pohvaliti. Svaka reč pohvale za to što sad javno radimo. Korupcija, nulta tolerancija, međutim, ima korupcije. Pa, ima je svuda. Mi je polako, ali sigurno biće iskorenjena. Još nešto mi se nije dopalo, a to je da ne treba ulagati u vojsku i policiju. To prosto ne može tako. To vam je ko stan bez ključa u vratima. Znači, bezbednost upravo daju vojska i policija. Još nešto mi je zaparalo uši. Ima mnogo dobrih stvari, ali ovo sam ja lično, prosto, zastupam svoj narod, pa moram da kažem šta je to. Rekli ste – vladavina prava ugrožena. Nisam razumela u kom smislu. Pretpostavljam da je to brzina sudova, jedino u tom kontekstu može da bude, mada i sudstvo mnogo bolje radi nego što je radilo do 2012. godine. Kada bih pričala čija su prava ugrožena, ne mogu da ne kažem da je na tapetu uvek od 2012. godine gospodin Aleksandar Vučić, kome prete smrću, kome se obraćaju rečju Hitler. Zamislite, Hitler. Ja to nikad nisam čula. Pa šta, imao je gasne komore? Koga je taj gospodin Vučić ubio? Nikada nikoga, nego zapošljava. Otvorio je 200 fabrika, zaposlio 200.000 ljudi, ne samo on, nego naravno i Vlada i svi. Naravno, to nema veze sa vama, ali bih volela da mi kažete šta vladavina prava? Pretpostavljam da su malo ugrožena, na to sudstvo. Opet, mi smo vrlo demokratsko društvo. Niko nije bio smenjen zato što nije SNS, nego prosto, dok ljudi ne odu u penziju. Mi smo tolerantni. Nemamo političko zapošljavanje, nego kadar. Poštujemo što neko radi tamo 20, 30 godina. Mislim da ste na to mislili. Vi ćete mi to objasniti. Toliko toga hoću da kažem. Moram da pohvalim to što se zalažete za ekologiju, jer zaista, ova zemlja je 50 godina, niko živi nije ulagao i plaćaćemo penale. Dobro je što ste rekli da će po 500 miliona ići na godišnjem nivou, osam i po milijardi za 10 godina. Mislim da je to pravi put, jer mi nikada nećemo ući u Evropu ako ne očistimo Srbiju. Dobro je što imate saradnju sa medijima, dobro je što imate saradnju sa ostalim državnim institucijama, sa stranim institucijama. Tako da, nikako nemojte ovo shvatiti kao kritiku. Nisam ja kompetentna da vas kritikujem. Ovo je samo moj stav o nekim vašim, ne vama, uvaženi gospodine Petroviću, nego prosto Fiskalnog saveta. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima prof. dr Pavle Petrović.
Ovo za vladavinu prava i kontrolu korupcije, to smo uzeli iz međunarodnih analiza. To radi Svetska banka, radi uporedo za puno zemalja i te indikatore smo mi koristili u tim empirijskim istraživanjima. U osnovi, da, odnosi se na sudstvo, na zaštitu govora, da kad ste nešto zaključili, da to možete i da ostvarite, a to ako ne možete, onda vam direktno utiče na posao, naročito mala i srednja preduzeća. Dakle, izvor je međunarodni, koji uporedno analizira veliki broj zemalja i onda na neki način objektivizirano daje i za nas, kao što, recimo, Svetski ekonomski forum, koji se ovde često citira, radi neke druge analize.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem. Uvaženi predstavnici Fiskalnog saveta, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je iscrpna današnja rasprava bila kada je reč o Izveštaju o radu Fiskalnog saveta, ali ja mislim da je dobro to što smo u raspravi čuli i poneke, da kažem, disonantne tonove, jer oni mogu samo da doprinesu kvalitetu rasprave. Svestan sam značaja i uloge Fiskalnog saveta u konsolidaciji javnih finansija i ekonomskom ozdravljenju naše zemlje, koje podrazumeva poštovanje utvrđenih već, da kažem, fiskalnih pravila i unapređenje odgovornosti u vođenju fiskalne politike. Ali, svakako da je danas situacija neuporedivo bolja nego u periodu pre nego što je SNS sa koalicionim partnerima preuzela odgovornost za vršenje vlasti u Srbiji, što se vidi iz svakog podataka, gotovo svakog parametra, i javni dug, koji je značajno manji. Mi smo danas slušali i o konkretnim procentima u tom smislu, ali ono što je važnije, da je izvestan dalji pad javnog duga i mislim da se oko toga svi slažemo, ali i kada je reč o tome da je zaustavljen negativni rast BDP, a da sve procene govore da će se taj trend nastaviti i da će ove godine rast biti 4,5%. To sve utiče na dalji privredni rast, kreditni rejting naše zemlje, kamatne stope, stabilnu privredu, jednom rečju, ukupan privredni portfelj naše zemlje. Ali, to utiče i na priliv novih investicija, što dovodi posle do novih radnih mesta, što sve zajedno dovodi posle do boljeg životnog standarda naših građana. Dinar je najstabilniji, ako pogledate unazad mnogo godina, čak decenija. I to stvara uslove za dalji rast penzija, dalji rast plata u javnom sektoru, kako je i najavljeno. Sasvim sigurno možemo da kažemo da je Srbija u tom smislu na dobrom putu i to građani Srbije vrlo dobro znaju i vrlo dobro razumeju i ono što je bitnije, vrlo dobro znaju i ko je zaslužan za to, predsednik Srbije Aleksandar Vučić i Vlada Srbije. Naravno da je preduslov za sve ovo mir i politička stabilnost kako u Srbiji, tako i u regionu, ali to je druga tema, pa ne bih ovom prilikom o tome pričao. Međutim, ono što meni lično smeta, to je što današnja rasprava opet prolazi bez predstavnika dela opozicije koji su u tzv. bojkotu i oni opet šalju poruku da ih ne zanima rasprava o stanju ekonomije u našoj zemlji, da ne žele da preuzmu ni tu trunku odgovornosti da se pojave ovde, da iznesu svoj stav o ovom izveštaju, kakav god on bio, ako treba da daju i zamerku neku, ni danas, ni juče kada smo usvajali Izveštaj o radu DRI, ni kada je bio Izveštaj o KiM, a puna su im usta KiM svaki dan, ni kada je bio Tijanin zakon, ni mnogi drugi zakoni koje je Skupština usvajala ove godine. Evo šta kažu oni. Sećate se one Marinike Tepić, poslanice. Ja mislim da je ona rekorder u broju promenjenih stranaka, u broju stranaka iz kojih je prelazila. Kaže Marinika Tepić da ne postoji nijedna tema nad temama koja će njih namamiti da saučestvuju, kako kažu, u radu Skupštine sve dok se ne ispune određeni zakoni. Dakle, nijedna tema za Mariniku Tepić nije važna. Nijedna tema nju ne može da natera da ona dođe na svoj posao. Šta kaže Boško Obradović? Boško Obradović kaže da će protesti i bojkot parlamenti biti nastavljeni sve dok se ne dobiju jasne garancije da će rad Skupštine Srbije biti normalizovan, da će mediji biti slobodni, a uslovi za izbore fer. Koje su to garancije? Jedna jedina garancija, a to je ostavka Maje Gojković. To je važno Bošku Obradoviću. Dakle, to je njemu jedina garancija, i to je jedina tema koja njega zanima. Razumem Boška Obradovića i njemu sada Skupština Srbije nije naročito interesantna, njemu je najinteresantnija američka ambasada. Malo, malo, pa Boško u američku ambasadu. Kažu ljudi ne izbija iz američke ambasade danima. Ja sada ne znam možda su ga zaposlili tamo, u međuvremenu, treba videti, proveriti da li je to sada sukob interesa. Njihovo je to i oni treba da objašnjavaju biračima, ako ih uopšte imaju, zašto ne obavljaju svoj posao za koji su plaćeni, za koji još uvek primaju platu i zašto su i birani, u krajnjem slučaju, na izborima. Zbog svih ovih argumenata, ali zbog svih onih rezultata koje sam malopre istakao, želim da na ovaj način pružim snažnu podršku predsedniku Srbije i Vladi Srbije u svim naporima da Srbija bude uspešna, pristojna i uređena zemlja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Markoviću. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije gospodine Milićeviću, poštovani predstavnici Fiskalnog saveta i poštovani malobrojni narodni poslanici, ja vaš izveštaj stalno pročitam i o njemu neću mnogo da govorim zato što su o njemu primedbe, a i pohvale, govorile moje kolege, narodni poslanici, počevši od Gorana Kovačevića, Veroljuba Arsića, dr Vlade Orlića, a verujem i na kraju predsednika poslaničke grupe dr Martinovića. Ono što je bitno, a to je da vi dajete svoju viziju, a Skupština i Vlada, koja živi sa životom građana, koriguju neke stvari i u tom verovatno se delu razilazi. Dozvolite ipak da kažem ono što smo nasledili. Voleo bih da me neko demantuje od političkih protivnika. Sinoć sam prozivao 36 citata i voleo bih da su večeras ovde, i ako nisu, neka to učine sutra u holu, ne samo da neću više biti narodni poslanik, ako nije oko izdaje Kosova, koji su oni vršili do 2012. godine, nego ću dozvoliti da me pljuju građani Beograda. Sada dozvolite da kažem da su SNS i naši koalicioni partneri i predsednik Vučić nasledili zemlju, kakvu je Goran Kovačević rekao u jednoj rečenici, a ja ću sada nastaviti, 2014. godine, koja je bila ekonomski, industrijski, infrastrukturno totalno devastirana, verujem da vi iz Fiskalnog saveta delite naše mišljenje, ali vi imate svoje vizije u skladu sa onim određenim principima, zakonu i Ustavu, zemlju koja je bila previše zadužena, zemlju dovedenu do bankrota pljačkaškom privatizacijom, samo da kažem, po nekim istraživanjima, 120 milijardi do 2012. godine uneseno je u zemlju, a izneseno 51 milijarda, ništa nije takoreći sagrađeno, zemlju satanizovanih građana, ne samo građana, nego i države Srbije, zemlju sa prevelikom nezaposlenošću, 26,5% nezaposlenosti do 2012. godine, zemlju bez ikakvog, podvlačim, bez ikakvog međunarodnog ugleda, zemlju urušenih državnih institucija, koju će graditi generacije iz nas. Poštovani predsedniče, šefe Fiskalnog saveta, ja sam bio u pravu 2014. godine, vratiću se tamo gde je Goran Kovačević spomenut, a vi znate, kada sam rekao da je predsednik tadašnje Vlade gospodin Aleksandar Vučić napravio program rada, a to je bio ekspoze predsednika Vlade na 184 strane, skraćeni zapisnik, gde je dao analizu stanja i predlog mera za izlazak iz krize. Voleo bih da me večeras ovde i oni koji nisu demantuju da li se ono u tri godine ostvarilo ili ne, počevši od svih pokazatelja. Zbog kratkoće vremena neću ih iznositi, a nadam se da će mi se pružiti prilika. Ne samo da se ostvarilo u 90, negde i 120%, počevši od rasta BDP. Vi vrlo dobro znate od koje godine, a kada se ostvarilo, a osim toga i umanjenjem onih plata i penzija, a kada se dovelo na nivo itd. Moram sada da kažem, da ponovim ono što sam rekao 2014. godine, od mojih izjava onda i sada koje ću ponoviti, ovi preko puta nas, kojih nema, pravili su sprdnju. Neće da se suoče sa istinom, sa nama, sa argumentima, a to je da smo zemlju tako nasledili, da je za predsednika Vlade došao Aleksandar Vučić 2014. godine, dao analizu i predlog mera, teške ekonomske reforme koje smo sprovodili. Bio sam u pravu i danas to priznaju savremeni istoričari koji se ozbiljno bave naukom, a ne analitičari, da će se vreme u budućnosti meriti pre dolaska gospodina Aleksandra Vučića za predsednika Vlade, a to je ovakva zemlja o kojoj sam ja govorio, i posle njegovog dolaska za predsednika Vlade, a to je vreme modernizacije Srbije, a sada već ubrzane modernizacije. Ja bih voleo, moji politički protivnici su večeras ovde i oni gledaju iz kuća, da sučelimo iz tog vremena postotke, podatke i da vidimo šta se ostvarilo, a šta ne. Kako rekoh, tim ekspozeom sve je rečeno, a za koji sam ja tada rekao, sad ću ponoviti ponovo i da pitam gospodu da li sam ja u pravu, koji sam tada tvrdio, a mnogi od njih su od stida sada pobegli kada sam rekao da je najobimniji, da je najkonkretniji, da je najprecizniji od svih ekspozea predsednika Vlada od 1805. godine, prvi je podnesen, pa dok predsednik Vlade nije postao Aleksandar Vučić. Pitao me jedan koji je došao i nikada se nije vratio iz one stranke „nikad im dosta nije bilo“, više i nema te stranke, kako sam došao do tih podataka. Gore su, ovde, istraživao, koliko, dva meseca. On se čudi, ne pada mi na pamet. To je problem onih koji su danas govorili, onih što nema, što treba da se mukotrpno radi i mi kao narodni poslanici, da istražujemo i da radimo. Dozvolite ipak da kažem nekoliko reči. Neću da o njima govorim. Ja ću dati jedan citat, a ja znam da vi znate ko je Dajana Džonston. Ona je rekla kada je došao DOS na vlast: „Na krilima narodnog slavlja, zbog pada Slobodana Miloševića, koje se graničilo sa pijanstvom, Srbiju je u jagmi za vlašću samleo stampedo nestručnih, gramzivih i bahatih ljudi, uobraženih lidera fiktivnih stranaka, samoproglašenih eksperata, polusveta svih kalibara i svih profila koji su sebe promovisali u revolucionarne pobednike, a državu i sve u državi za svoje taoce i plen“, završen citat, Dajana Džonston. Voleo bih da me neko od 5. oktobra, ovih prvoboraca koji danas šetaju ulicama grada, isti oni koji su i tada, demantuje. Idemo dalje. Bivša vlast, a današnja opozicija objašnjava zašto se mi, u navodnike, razilazimo oko nekih stvari, ali ja Fiskalni savet razumem. Bivša vlast, današnja opozicija stalno i neuspešno pokušava da se vrati u politički život Srbije, stalno sklapaju razne saveze i podele mandata, ima već šest do osam meseci, bez ideja, bez napornog rada i bez i jednog programa, osim što ih interesuje da ruše Aleksandra Vučića i medije. O medijima ćemo posebno da razmatramo, ne večeras, sa gospodom novinarima, nadam se. Oni imaju samo jedan cilj – rušiti Vučića svim, ne dozvoljenim, nedozvoljenim sredstvima, i svaki napredak koji je Srbija postigla za vreme vladavine SNS i naših koalicionih partnera sa desne strane, socijalista, i Aleksandra Vučića rušiti. Samo da vas podsetim, a vi to vrlo dobro znate, gospodo iz Fiskalnog saveta, oni su bili protiv oživljavanja „Železare“ Smederevo. Jel tako? Ja ću vas podsetiti ako treba, dan, sekunda u ovom visokom dom, jedan od lidera Saveza za Srbiju, Zoran Živković, zvani poljoprivrednik u pokušaju ili proizvođač vakcina, zašto ga narod tako prepoznaje, jer je uzeo 532 hiljade evra i oštetio budžet Republike Srbije i proizvodio vakcinu od jogurta i vode u selu Pukovac na domak Niša, uzeo pare i otišao, ostavio narod na cedilu, sada zamislite šta je radio, predložio je gostujući na N1, CIA ja je zovem, zaista CIA, evo, večeras to kaže CIA, citiram – da „Železaru“ treba zatvoriti i radnike i poslati kući, završen citat. Ja ga pozivam, jer kaže, da kaže, jer to rekao i reći ću mu dan, sekund i vreme u ovom visokom domu i plus na N1, CIA. Evo ga danas to u holu govori, lupeta, da ne kažem šta je još radio, otom, potom kada dođe ovde. Bili su protiv „Beograda na vodi“. Svakodnevno se radi „Beograd na vodi“ i biće ponos ne samo Beograd, Republike Srbije, pa to je i danas govore. Bili su protiv obnove izgradnje puteva i autoputeva. Jel tako gospodo iz Fiskalnog saveta? Ja znam da vi to znate, ali hoću da znaju građani Srbije i oni to znaju, a da ih ponovimo još jednom. Bili su protiv revitalizacije JAT-a i aerodroma, a ona uspešno radi, protiv RTB Bora. Nikada u svojoj naučnoj karijeri, politikom sam se volonterski bavio, primao platu stalnog profesora univerziteta ili profesora srednje škole, nisam doživeo u svojoj karijeri da se ijedna opozicija ikada u vreme socijalizma i sada borila protiv rada, a ne nudi ništa drugo. Znate zašto danas kidišu u jednom listu, neću da ga promovišem, na predsednika Vučića i Aleksandra Martinovića, Vladu Orlića i druge naše ljude? Zato što rade, njima je najbolje bilo kada nisu radili kada nije bilo države opljačkali i zadužili. Oni su protiv obnove Trga Republike. Moram ovde da kažem da se tu istakao čuveni Bastić Marko, predsednik opštine Stari Grad. Gle čuda, čovek Marko Bastać ustoličio je novu praksu na srpskoj političkoj sceni i novi element političke kulture. Znate u čemu? Oličenu u otvorenom stavljanju na odborničku listu svoje sestre, svoje kume, supruge, svastike i rođaka. Danas lupeta u štampi. Voleo bih da ovo demantuje. Tako je stavio na odborničku listu Starog Grada svoju suprugu, sestru svoje supruge, muža sestre svoje supruge, svog rođaka i majku svoga kuma. Kada su ga pitali – zašto, znate šta li je odgovorio? Rekao je, citiram – „ništa nije sporno što rade sa mnom. Stavio sam ih na listu da ne bi prebegli trgovinom mandata“, završen citat. To vam je ovaj koji vodi rat sa saobraćajnim znacima na Trgu Republike. Građani su prepoznali. Da ne govorim šta je radio drugom prilikom. Još da vidite jednog predsednika opštine, a verujem da vi to znate, jer znaju kolege iz DRI, jer su pravili oni to, samo što tužilaštvo nije odradilo i sudovi svoj posao. Vidite o čemu se radi – predsednik opštine Smederevska Palanka i narodni poslanik DS, Radoslav Milojičić, Kena, zvani pivopija, je potrošio na pivo 457.710 dinara 2016. godine. U kafiću „Atrijum“ potrošio je 110.800 dinara na kafu i pivo. Gospodnje 2016, 13.5. potrošio je na pivo dodatnih 139 miliona 850 hiljada. Poštovani predstavnici Fiskalnog saveta, ja sam bio u Smederevskoj Palanci i izučavam grafite i potpuno je istina da u Smederevskoj Palanci još nije obrisan grafit koji je posvećen korupciji našeg kolege kojeg večeras nema, a on glasi, ponoviću još jednom – „istina je živa, u Palanku nema piva. Ostala je samo pena, popio ga žuti Kena, a pivo je bilo skupo, em ga pio, em se kupo. Šta pije kafana, budžet plaća sve, ja sam žuti Kena iz Libovac bre“, završen citat. Poštovani predstavnici Fiskalnog saveta, poštovani građani Republike Srbije, SNS se bori protiv korupcije bez obzira na stranku i pripadnost. Hapšenje vrha rukovodstva opštine Požega i opštine Grocka i opštine Brus najbolje pokazuje. Zato je u pravu naš predsednik Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, koji je rekao, citiram, da vas ne mučim dalje – nećemo dozvoliti da se SNS pretvori u stranku kriminalaca i otimača narodnog novca, kao što je bila DSS, a ja dodajem – njeni predstavnici su još i danas. Završen citat. Gospodin ministar unutrašnjih poslova, gospodin Nebojša Stefanović je rekao, citiram – „posle hapšenja ovih nikoga neće štititi ni partijska pripadnost, ni knjižica, ni materijalni status, ni položaj u društvu“, završen citat – ministar unutrašnjih dela, gospodin Nebojša Stefanović, 12.5. gospodnje 2019. godine. Što se tiče državne uprave, pošto su kolege govorile, dozvolite samo jednog koji danas proziva moje kolege koje sam nabrojao, a to je profesor univerziteta. Gle čuda, bio je predsednik Izvršnog veća Vojvodine, Bojan Pajtić. Taj isti Bojan Pajtić je zapošljavao u Izvršno veće Vojvodine sve do 20 kolena rodbine. Njegov kolega iz DS, iz rukovodstva, iz vrha, Goran Ješić je rekao i optužio ga, citiram, voleo bih da me demantuju – Pajtić je zapošljavao u Izvršno veće Vojvodine tetke, sestre, strine, svastike, šurnjaje i kumove. Gospodo predstavnici iz Fiskalnog saveta i narodni poslanici i građani Srbije, od 670 zaposlenih u Izvršnom veću Vojvodine, koliko je nasledio Pajtić, povećao je na 2.700, završen citat, 17.9. gospodnje 2014. godine. Zato njih nema večeras ovde. Voleo bih da ste sinoć slušali izdavali Kosovo, a optužili su Aleksandra Vučića, ima datuma, sa Amerikancima i drugim predstavnicima EU. Nemaju hrabrost da se suoče sa istinom. Mi tražimo ovde rad, red i sučeljavanje mišljenja, stavova i istine. Idemo dalje. Da privedem ovo kraju, dozvolite da ih sada nabrojim. Zbog ovo vas govorim, građani su već jednom čuli. Da vidite o kome se radi. Za svakog ću reći po jednu rečenicu, a građani znaju zbog čega, a to su lideri koji predvode Savez za Srbiju, a ja ga zovem za drugu pljačku Srbije, prvo su opljačkali dok su bili u DOS-u. Sada ću vam ih nabrojati, a vi potvrdite da li su to ličnosti ili ne. Dragan Đilas, u narodu zvani Điki mafija. Znate zašto? U jednoj rečenici – u politiku je ušao kao običan gologuzan, a izašao sa 700 miliona evra. Jel tačno, gospodo narodni poslanici? Vuk Jeremić, u narodu zvani Vuk potomak, koji je raznim koruptivnim radnjama oštetio i budžet Republike Srbije da ne kažemo za koliko para. Inače je član kriminalne međunarodne bande lopova i prevaranata. Ja sam govorio u ovom visokom Domu, a bilo bi dobro i sinoć sam rekao DRI da mu proveri Centar za međunarodnu saradnju i demokratiju, odakle onolike donacije i zbog čega? Janko Veselinović, gle čuda bio sa nama, ovde u narodu znani Janko starokradica. Znate šta je taj uradio, zašto ga zovu? Ukrao stan Milici Badži izbeglici iz Obrovca, a on nije izbeglica, ulica Braće Kurjakovića broj 9. Čujem da ga neki dan, zahvaljujući nama i gospodinu Arsiću što je dozvolio da se ovo iznese, da ga je vratio, uzeo drugi. Boško Obradović, ovde ću malo da stanem, nemojte se ljutiti. Zvani u narodu siledžija, ne više lupetiv. Bio je lupetiv prve dve godine, sada siledžija. Znate zašto gospodo, izvršio je upad u Republičku izbornu komisiju i napad na članice RIK-a, izvršio upad u opštinu Pećinci, izvršio napad na doktora Aleksandra Martinovića na sednici Administrativnog odbora, izvršio upad u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, gospođe Maje Gojković, izvršio upad u policijsku stanicu u Guči, izvršio napad na novinarke Pinka, pokušaj upada u REM, jel tako gospodo narodni poslanici? Tražio streljanje predsednika Republike i predsednice Vlade i pokušaj upada u Predsedništvo Srbije. Jel tako gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije? Tražio od vojske da se izvrši državni udar, izvršio upad u RTS testerama. Dalje, da ne nabrajam, da vas ne zamaram. Dalje Dušan Petrović zvani u narodu Dule kravoubica. Zašto? Dok je bio ministar poljoprivrede naredio je da se za godinu dana 250 hiljada krava pokolje, od ukupnog fonda 500 hiljada. Neka kaže je li istina ili ne. Marinika Tepić, a evo je danas priča ispred tamo. Znate kako je narod zove? Zvana golubica preletačević. Gospodo narodni poslanici i vi iz Fiskalnog saveta i poštovani građani Srbije, ona uveče legne u jednoj stranci, a ujutru se probudi u drugoj. Jel tačno? Dvanaest ih je promenila za dve godine. Milojko Pantić, u narodu zvani ludojko. Ta moralna gromada mrtav pijan vozio automobil i izazvao udes na Brankovom mostu, pobegao i vozio u suprotnom pravcu, a evo ga blati predsednika države iz dana u dan, iz sata u sat, uhapšen i odveden u stanicu milicije na ispiranje. Verujem da građani pogađaju koga je optužio. A koga bi nego predsednika Aleksandra Vučića. Zato sam bio u pravu gospodo kada sam rekao da ga narod zove ludojko i ispičutura. On je obična ispičutura, to znači pijan, pijanica. To znaju koji ga dobro poznaju. Sledeći Sergej Trifunović u narodu zvani Sergej pišoje. Izjavio bez stida, bez srama da će pišati, citiram - po grobu Aleksandra Vučića, završen citat. Ponavljam i ponavljaću dok sam u ovom visokom Domu. Ja ovo nisam rekao, što ću sada reći? Rekla je njegova koleginica Srbljanović Biljana. Citiram – neoprani, lažljivi Sergej, e to vam je taj vođa, uvek bio podmukli lažov, uvek bi se ulizivao, bio zlatna medalja u uvlačenju u dupe, uvek lagao, uvek smrdeo, uvek se grabio za novac, za obrok, za piće, nikada se nije prao, uvek je varao kolege, završen citat, 20.1. gospodnje 2019. godine, objavio jedan list, neću da ga promovišem, strana 1. Sada, gle čuda, pošto nema više Saše prangije, Saleta Jankovića, zvanog prangija, evo došao Sergej Veselinović i Rade Veljanovski, evo danas kritikuje ove moje poštene kolege ovde. Najbliži saradnik Sergeja Trifunovića izjavio je 22.4. gospodnje 2018. godine, citiram - Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i obezbedi mu stolicu u UN, završen citat. Poštovani građani Srbije, to vam je ovaj danas koji psuje SNS i gospodina Vučića. To je taj jedan od izdajnika koje sam sinoć pominjao. Ko god kaže da izdajnika nema, taj lupeta. Mora da znaju da 1916. godine kada su Nemci bombardovali Pariz, izdaja je odlučila tu, jer izdaja je prilikom bombardovanja i od tada postoji termin - totalni rat, a tu spada bojište, ubistvo civila i izdaja. Ko vam god kaže da nema, obično se radi o takvim ljudima. Sada poštovani narodni poslanici, dozvolite ipak da spomenem naše glumce, a to je glumac Kojo koji je rekao 4. februara 2019. godine, citiram - ako protesti ne uspeju, napuštam ovu zemlju, završen citat. Evo gospodo isti taj glumac, 20.5.2019. godine je rekao - ljudi polako shvataju da su im protesti od početka, iz prikrajka vodili cenzusoslovci uz pomoć raznog polusveta i polunovinara i dela studenata koji su im verovali, završen citat. Ja ga molim, on konstatuje da napusti zemlju. Na kraju, u dve rečenice, nikada u novijoj istoriji niti jedan predsednik srpske Vlade i države nije medijski napadan lažima, poluistinama, podmetanjima, kao što je Aleksandar Vučić, on i njegova porodica, ali zaboravili su jedno. Što ga više napadaju, lažu, podmeću, izmišljaju, razne bljuvotine svake vrste, on je sve jači i jači. Sve više ima pristalica građana, jer svoju pozitivnu energiju pretaču preko njegove ogromne pozitivne energije zarad modernizacije Srbije i budućnosti naše zemlje. Izvinite što sam na kraju ostao, ali malo sam odužio. Hvala
Zahvaljujem profesore Atlagiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić.
Poštovana gospodo, pošto smo na samom kraju današnje rasprave, rekao bih vrlo dobre i više nego iscrpne, želeo sam da zahvalim svima koji su u njoj učestvovali. Bila je ovo prilika da se i danas podsetimo i vi poštovani predstavnici Fiskalnog saveta, a i mi, oko čega se sve slažemo i oko čega se ne slažemo i da uopšte nije problem da o tim stvarima govorimo otvoreno, razmenimo argumente. Ta vrsta razmene argumenata mislim da pomaže i vama i nama da u poslu koji obavljamo budemo bolji. Ono što me posebno interesuje jeste način kako vi doživljavate odnos koji imate sa Narodnom skupštinom u tekućem sazivu primera radi. Mislim da sam neku vrstu odgovora pronašao u izveštaju koji ste nam podneli na strani 9, sekcija 6.1, bukvalno počinje rečima – saradnja Fiskalnog saveta sa Narodnom skupštinom bila je dobra. Pošto sam juče pružio priliku predstavnicima DRI, koji su sedeli na tim mestima na kojima sedite vi danas, da se o tome i izjasne čisto za potrebe nekog traga, za našu javnost i zapisnik sa ove sednice. Želeo bih isto pitanje da postavim i vama, da slobodno po sopstvenom osećanju i svojim utiscima kažete u jednoj rečenici, ne više, kako doživljavate svoj odnos, odnos vaše institucije sa Narodnom skupštinom u ovom sazivu? Sa naše strane mogu da vam kažem, uz sva naša slaganje i neslaganja, ali uvek otvorenu diskusiju, mi mislimo da je ta saradnja bila sasvim korektna. Zbog toga što je tako, vidimo da znate, nezavisno od toga šta ćete reći vi, mi ćemo glasati za izveštaj koji ste podneli. Nadamo se još jednom da će ta saradnja, korektna kako je mi vidimo, biti takva i u budućnosti. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, kolega Orliću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Izvolite.
Da, odgovor na ovo pitanje. I mi mislimo da je saradnja u osnovi dobra i da je produktivna. Često su naše primedbe, ili moje, da povremeno neki naši predlozi, ne znam zašto, često nailaze na veliko nerazumevanje, odbijanje, nailaze i kvalifikuju se kao političko delovanje, da bi posle godinu dana bili usvojeni. Možda bi zato bilo dobro i korisno da pored ovih jednogodišnjih sastanaka, sastanaka jednom godišnje na Odboru za budžet, imamo tokom godine još neki sastanak u Odboru za finansije, gde bi ova pitanja, gde mislimo da imamo različito mišljenje ili pak različite informacije, unapred raščistili i tako izbegli te pomalo za nas, a i za mene lično, neprijatne situacije, gde su bili napadi direktno na ličnost, dovođenje u pitanje mog integriteta kada sam se zalagao za ukidanje Zakona o privremenom smanjenju penzija. Spočitavalo mi se od gospodina Arsića da to činim iz svojih ličnih motiva, da bi to isto posle godinu dana bilo i usvojeno, uključujući ovo. Dakle, ono što je na pozitivnoj strani, to svakako najvećim delom prevaljuje, jeste da se na kraju za ove naše predloge za koje smo se zalagali nalazi put kako do Vlade, tako i do Skupštine, ja sam ih izneo, i na kraju bivaju često usvojeni i mi se nadamo, i to je u krajnjoj liniji i svrha našeg rada i zadovoljstvo i satisfakcija od tog rada. Ne vidim zašto to ne bi moglo da bude bez tih nesporazuma i malo na neki lakši način, ali u osnovi, suštinski, naši predlozi su do sada nailazili na razumevanje, doduše sa zakašnjenjem po godinu dana i u tom pravcu su reforme išle. Mi se nadamo i ubuduće takvoj saradnji. Verovatno će biti opet nesporazuma, ali dajte da te nesporazume ne stavljamo u ličnu ravan.
Profesore Petroviću, ja sam mislio da ćete vi na kraju današnjeg radnog dana napraviti jedan rezime, ovako ste se lično obratili gospodinu Arsiću i ja moram sada da mu omogućim repliku. Izvolite, kolega Arsiću.
Dame i gospodo članovi Fiskalnog saveta, vi ste uvek dobrodošli u Narodnu skupštinu. Nemojte ove diskusije koje se vode i koje se tiču različitog mišljenja o pojedinim stvarima da shvatate previše lično. Onda ne treba da se bavite ovim poslom. Zašto su neki predlozi koje ste vi davali morali da sačekaju ili da odleže godinu dana, pa da budu prihvaćeni, ja ću vam reći – zato što Vlada koju vodi Aleksandar Vučić, a sada i premijer Ana Brnabić, ima prilično konzervativan stav po trošenju javnih sredstava. Znači, želimo da budemo sigurni u rezultate koje imamo tokom mera fiskalne konsolidacije i da zaista možemo taj vaš predlog koji imate na duge staze da obezbedimo realna sredstva iz budžeta. To ne treba shvatati lično, to je samo različit pristup jednom istom problemu. Znači, ne želimo da sve ove rezultate za koje su najzaslužniji građani Srbije, između ostalog penzioneri, dovedemo bilo kakvim nepromišljenim postupkom u pitanje. Možda je sa vaše strane, ne možda nego siguran sam da je to učinjeno u najboljoj nameri, možda ste vi imali bolje projekcije nego mi kada ste to predlagali, ali ipak prihvatite da je odgovornost na nama i da mi snosimo posledice ako nešto prihvatimo ili ne prihvatimo. I nemojte nam na tome zamerati. Zaista činimo najbolje što možemo i znamo za državu Srbiju, u onim okolnostima kakva postoje i po političkoj situaciji koja je u regionu i okruženju, i oko pristupanja Srbije EU, i čak oko raznih sankcija koje su velike sile nametnule jedne drugima pa pokušavaju u te priče da uvuku i nas. Jako je teško pred svim tim izazovima voditi državu koja je bila devastirana, ruinirana, bez adekvatnog državnog aparata koji je bio spreman da se uhvati u rešavanje problema koji smo imali. I kroz ovu diskusiju došli smo do jednog zajedničkog zaključka, a to je da državni aparat koji smo nasledili, da nije bio ni ravnomerno raspoređen po broju zaposlenih, po strukturi zaposlenih, po kvalifikacijama zaposlenih, da je to bila samo jedna nabacana bezlična masa koja teško da je mogla da da bilo kakav rezultat. Nemojte shvatati stvari previše lično. Uvek ste dobrodošli u Narodnu skupštinu, uvek ste došli i u Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava, a da je tako, ja mislim da sam još bio predsednik Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava kada smo započeli postupak izrade memoranduma o saradnji između Fiskalnog saveta i odbora Narodne skupštine Republike Srbije.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres. Zahvaljujem prof. dr Pavlu Petroviću, predsedniku Fiskalnog saveta i njegovim saradnicima na učešću u današnjoj raspravi. Sa radom nastavljamo sutra, u četvrtak, 20. juna, sa početkom u 10.00 časova. Hvala.