Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Blagica Kostić i Miodrag Stamenković. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PLATAMA DRŽAVNIH SLUŽBENIKA I NAMEŠTENIKA (nastavak u pojedinostima) Stigli smo do amandmana na član 53. koji je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Izvolite.
Poštovana gospodo u sali, poštovani građani, podneli smo amandman na član 53. ovog zakona. Vlada je odgovorila. Prihvatamo objašnjenje koje nam je predstavnik predlagača dao ovde kao razlog zbog čega se odbija ovaj amandman na član 53. i povlačimo ovaj amandman. Međutim, želela bih da iskoristim vreme koje imam i da samo skrenem pažnju na nekoliko stvari koje mi se ne dopadaju u načinu na koji je u suštini predlagač razmišljao kada je definisao ovaj zakon koji je, kao što svi znamo, veoma povezan i sa Zakonom o državnim službenicima. Pre svega, smatram da je ovde došlo do jedne ideje uprosečavanja, odnosno pod konac izjednačavanja državnih službenika u okviru svakog državnog organa. Slažem se sa vama, gospodine Balinovac, kada kažete da zakon jeste forma i suština, ali iako nisam pravnik činimi se da kada su veliki pravnici govorili o tome da treba poštovati formu pre svega su mislili na to da treba poštovati zakon, a da u koncipiranju jednog zakona ne treba preterano sitničariti, jer to onda ubija duh zakona, a ja se plašim da će u ovom našem slučaju ubiti i dušu državnim službenicima. Mislim da je u ovom zakonu i u onom prethodnom, dakle o državnim službenicima, prilična formalnost uvedena, da je uvedena i svojevrsna tiranija diploma nad znanjem. Zaista podržavam svakog ko se usavršava i ko dobije formalni dokaz o svom usavršavanju, međutim mi danas u Srbiji imamo činjenicu da se na mnogim fakultetima, od kojih ima dosta i privatnih, ne stiče ono znanje koje je možda moguće jednostavno uporediti sa znanjem mnogih državnih službenika, koji su možda i nižeg stepena obrazovanja, a kroz praksu su došli u situaciju da mnogo bolje obavljaju posao nego što bi, recimo, danas obavljao posao neki mladi čovek koji je tek izašao sa nekog državnog ili privatnog univerziteta. Druga stvar, ovde se postavlja veliko pitanje ko će biti ljudi koji će ubuduće ocenjivati neke ljude, odnosno službenike u državnim institucijama, uopšte u ministarstvima. Dakle, postavlja se pitanje njihovih kriterijuma i njihovih sposobnosti da uopšte na objektivan način sagledaju trud i rad nekog od nameštenika. Moram da kažem da je u našoj državnoj upravi do sada bila prisutna u velikoj meri negativna selekcija i smatram da je u suštini i problem negativne selekcije nešto što će biti proces u ovoj državi; znači, to ne možete nijednim zakonom, nijednim potezom ad šok da rešite. Treba prosto stvoriti atmosferu u kojoj će se suzbiti ta negativna selekcija, a smatram da se upravo ovakvim formalizovanjem kroz ove platne razrede u suštini u ovom trenutku (mada je zakon dobar, po meni, ali za neka idealnija vremena i ne za Srbiju), što je paradoksalno, favorizuje ta negativna selekcija. Smatram da ljudi koji treba da budu ocenjivači neće uspeti, s jedne strane, da prepoznaju znanje, a sa druge strane kada prepoznaju to znanje ono će za njih biti signal da taj neko ko je ispod njih i koga oni ocenjuju u datom trenutku ugrožava njihovu poziciju svojim možda većim znanjem, i to će možda biti takođe motiv da se određene osobe koje zaslužuju dobru ocenu slabije ocene. To je prosto nešto što se dešava nama u praksi, mi kao društvo od toga bolujemo i ja kao poslanik želim na to predlagaču da skrenem pažnju. (Predsedavajući: Vreme. Imate tri minuta.) Uočila sam još jednu, pregrubo je reći glupost, ali najviše mi na to liči: u nekom od skupštinskih biltena u sistematizaciji poslova za po meni najvažnija savetnička mesta u poslaničkim grupama propisuje se godinu dana radnog iskustva za ta mesta. E, sada, ja sam imala priliku da radim ovde sa savetnicima, i ekonomskim i pravnim, i zaista se pitam šta će neki, recimo, mlad čovek koji ima godinu, dve ili pet radnog iskustva da savetuje ovde jednog poslanika. Uz sve uvažavanje, mislim da savetnici koji rade sa poslanicima, to su najodgovorniji poslovi u državi, treba da imaju zavidno radno iskustvo od po 20-30 godina, da ljudi budu analitičari vremena, da budu ljudi koji su radili u praksi na zakonima, na sprovođenju zakona. Oni moraju, radeći sa ljudima koji definišu na neki način budućnost ove države i njenog sistema, bilo o kom sistemu da se radi, da zaista imaju respektabilno iskustvo. Kada vi dovedete sa fakulteta nekoga mladog, bez obzira koliko je dobar student bio ili talentovan čovek, on prosto ne poseduje to iskustvo koje je neophodno za nekoga ko savetuje, recimo, narodnog poslanika. Zbog toga kažem da mi je to manje-više glupo rešenje. Zaista podržavam ideju da se mladima širom otvore vrata i da se njima da svaka mogućnost da usavršavaju svoja znanja i iskustva, ali zaista za takve poslove je potreban sam vrh koji ova država ima. I još nešto ću reći. Reč je o novoj aferi u sada već bivšoj Skupštini SCG o kojoj govore i pišu svi mediji. Prosto, kako objašnjavate činjenicu da se posle svih vaših napora, a oni stoje de fakto, da u državnoj upravi zavedete red, kako objašnjavate da su na spisku za preuzimanje za ovu našu Narodnu skupštinu činovnici 19. i 20. razreda, kako bi to Gogolj rekao, pošto je on dosta pisao o tim stvarima, čiji se radni staž u ovoj skupštini može meriti na dane, mesece ili eventualno godinu, a da će činovnici prve i druge platne grupe iz te skupštine ostati bez posla? To je pitanje o kome se ovde puno razgovara. Ne mogu da prenebregnem nešto što jeste pisanje medija, niko nije demantovao da se među ljudima koje je gospodin Šami zaposlio nalaze ljudi kao što je penzionisani pilot, profesor muzike iz srednje škole, građevinske i drugi tehničari, medicinska sestra. Mislim da je jasno i vama da zakonima koje predlažete, ako se ova praksa nastavi, ništa ne možete da postignete. Dakle, još jednom, potpuno verujem u vaše dobre namere da izvučete državnu upravu iz bede i da smanjite upliv politike u struku, ali još jednom ponavljam, mislim da na način na koji je to ovde zamišljeno, a to je prilično idealistički, s obzirom da je o Srbiji reč i da moramo i te kako da imamo spoznaju gde se nalazimo u tom civilizacijskom smislu, kada je državna uprava u pitanju, ne može puno da se postigne. Prosto se plašim da i ovi službenici, a imala sam priliku da u ovoj skupštini sretnem sjajne stručnjake koji svojim radom mnogo doprinose da ove rasprave budu kvalitetne i da se zakoni poboljšaju, ne dođu u jednu poziciju koja apsolutno nije uvažavanje onoga što su do sada uradili. Još jednom, povlačim amandman na član 53.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada i Administrativni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Reč ima gospodin Zoran Balinovac, direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima koji su, bilo u načelu, bilo u pojedinostima, učestvovali u pretresu ovog zakona. Smatram da je rasprava bila kreativna, konstruktivna, u njoj su se čula različita mišljenja, ali ne bi bilo ni logično kada bi svi isto mislili. Posle svega što se dogodilo za ovom govornicom i posle razmene argumentacije i dalje sam ostao uveren da je vladin Predlog zakona, ovako kako je integralno dostavljen Narodnoj skupštini, najbolje mogućno rešenje, naravno, kada se uzmu u obzir i amandmani koje smatramo da treba odbiti. Stoga pozivam Narodnu skupštinu da u danu za glasanje usvoji ovaj zakon i odbije sve amandmane, ne iz hira, ne iz volje Vlade, ne iz inata, već zato što ovaj put zaista nije bilo amandmana koji je mogao da popravi zakon, već su uglavnom posredi bili amandmani koji su direktno zalazili u koncepciju zakona. Još jedanput vam se zahvaljujem.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O LIČNOJ KARTI (pojedinosti) Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, pošto je Predlog zakona o ličnoj karti veoma važan i pošto se u javnosti čuju mnoge polemike vezane za ovaj zakon i govorili smo mnogo, odnosno onoliko koliko nam je vreme dozvolilo, bar mi iz SRS, o ovom predlogu u načelnoj raspravi, mislimo da je nedopustivo da o pojedinostima raspravljamo suprotno Poslovniku, odnosno bez prisustva nadležnog ministra. Bez obzira što imamo mišljenje Vlade, postoji mnogo argumenata koje želimo da iznesemo ubeđeni da bi ministar mogao neki od naših amandmana da usvoji da bi se zakon popravio. Takođe, imamo mnogo pitanja vezanih za ovaj zakon, na koja može u pojedinostima da nam odgovori samo nadležni ministar. Kada smo govorili u načelnoj raspravi, rekli smo gospodinu ministru da ćemo u pojedinostima da mu postavimo neka konkretna pitanja vezana za određena zakonska rešenja. On to zna, vi svi to znate i mi insistiramo da ovo ne može da se radi bez prisustva ministra, zapravo insistiramo na primeni Poslovnika i da sačekamo da se obezbedi prisustvo ministra unutrašnjih poslova, jer je zaista nedopustivo, neozbiljno i neodgovorno da se na ovaj način ignoriše Narodna skupština, da se na ovaj način vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, gospodine predsedavajući, poslanička grupa SRS traži i insistira da se obezbedi prisustvo ministra ili da se napravi pauza dok se nadležni ministar ne pojavi u sali.
Gospođo Radeta, mislim da je racionalno i uputno da otvorimo pretres u pojedinostima, a stručne službe će se raspitati u kojoj je brzini ili moći ministar da dođe i da prisustvuje ovoj raspravi, pa ću onda odlučiti da li ću davati pauzu ili ne. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Sreto Perić, Zoran Krasić, Miljko Četrović, Nataša Jovanović, Božidar Koprivica, Zlatan Jovanović, Petar Jojić, Bore Kutić, Milan Stevović, Vojislav Milajić, Milovan Radovanović i Momir Marković, kao i Odbor za odbranu i bezbednost. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednost i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 2. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 3. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Pre nego što kažem nešto o amandmanu, gospodine Mihailoviću, ne znam zašto ste sada zamenika sekretara poslali da nešto proverava, čudi me da vi ne znate da je ministar danas van zemlje. Ministar je u Londonu, mediji su to objavili i nemamo ništa protiv toga da ministar radi svoj posao, ali njegov prevashodni posao je da bude ovde u skupštinskoj sali kada se raspravlja o zakonu gde je on predstavnik predlagača. Vi imate uslove da odlučite da li ćete da prekinete rad ili ćete raditi suprotno Poslovniku, što ste se vi očigledno odlučili, jer je zaista neozbiljno da kažete – da mi počnemo, pa da vidimo kada će ministar da dođe i da li će ministar da dođe. Ministar mora da bude od početka rasprave u sali i od početka rasprave da sluša šta poslanici predlažu da bi mogao da reaguje i da daje određene odgovore na pitanja koja postavljaju narodni poslanici. Znači, obavestila sam vas gde je ministar i sada vas pitam da li ćete raditi po Poslovniku ili nećete primenjivati Poslovnik, pa da nastavimo po amandmanima?
Gospođo Radeta, nigde izričito u Poslovniku ne piše da ministar mora da prisustvuje raspravi u pojedinostima. Uvek radim po Poslovniku. Čak ako se odlučim i da ne dajem pauzu i da ne čekamo ministra, opet radim po Poslovniku. Vi samo nastavite. Izvolite.
Hvala. Dakle, nastavljamo da radimo bez primene Poslovnika i ovo nije prvi put. Na član 7. podnela sam amandman zato što je član 7. nepotpun i neprimenljiv. Ovo je jedan od članova ovog zakona koji u praksi neće biti moguće primeniti, odnosi se na to šta lična karta, odnosno obrazac lične karte koji propisuje ministar, kako piše u predlogu, treba da sadrži. Ovde stoji da u taj obrazac treba da se unesu podaci: prezime, ime, pol, dan, mesec, godina rođenja, mesto, opština i država rođenja, jedinstveni matični broj građana. U obrazac lične karte unose se i slike biometrijskih podataka imaoca te isprave, i datum izdavanja lične karte sa rokom važenja lične karte. Potrebno je da se član 7. Predloga zakona dopuni još nekim podacima, potrebno je da u obrascu lične karte piše i ime roditelja. U jednom od narednih amandmana smo takođe stavili primedbu, i to je u vezi sa ovim amandmanom, da je nemoguće ovo što je Ministarstvo, odnosno Vlada predvidela da se ime roditelja ne upisuje u ličnu kartu, ali da se umesto toga upisuje jedinstven matični broj roditelja. I u načelnoj raspravi sam upozoravala da je to nemoguće, da u Srbiji živi veliki broj građana koji su u Srbiju došli sa statusom izbeglih ili prognanih lica, da većina tih lica nemaju matične brojeve, da njihova deca danas neće moći, iako su u međuvremenu dobila državljanstvo, da dobiju lične karte zato što njihovi roditelji nemaju jedinstven matični broj. Vrlo praktičan i vrlo konkretan razlog zbog kojeg smo predložili da obrazac lične karte mora da sadrži ime roditelja i potpuno logično da mora da obrazac sadrži podatak o broju lične karte. Ne znam kako ste zamislili da izdajete te lične karte, kakva vam je namera, da eventualno sa tim ličnim kartama možda na narednim izborima nešto muljate, s obzirom da još uvek niste obezbedili jedinstven birački spisak i onda su vam lične karte bez evidencije, odnosno bez rednog broja dušu dale za takvu vrstu zloupotreba. Mi srpski radikali, kada govorimo o nekom zakonu i nekom amandmanu, uvek vodimo računa, pored onoga što nam je Vlada ponudila, što je i ovde napisano, i o onome šta piše između redova i svaki put vas upozorimo na koji način će neki član zakona na koji mi intervenišemo moći da se zloupotrebi, koji eventualno neće moći da se primeni. Ovaj će moći i da se zloupotrebi i neće moći da se primeni. Zato insistiramo, odnosno tražimo od narodnih poslanika da ovaj amandman prihvate, s obzirom da ministar nije ovde i da nam se očigledno neće pridružiti u toku rasprave, a Vlada nije prihvatila ovaj amandman sa obrazloženjem: "S obzirom da podaci koji su sadržani u obrascu iz člana 7. Predloga zakona obezbeđuju pouzdanu potvrdu i proveru identiteta lica, naročito imajući u vidu da se u obrazac unose i biometrijski podaci imaoca te isprave, a s obzirom na mašinsku čitljivost svih podataka iz lične karte i podatak o broju lične karte bi bio suvišan, jer ne bi imao istu funkciju kao u dosadašnjim propisima." Ovo obrazloženje Vlade nije dobro, za nas je neprihvatljivo i zato mi je žao što ministar nije ovde da malo polemišemo oko ovog obrazloženja i da ga pitamo, s obzirom da je opštepoznato da se ovi čipovi i ovi podaci uvode u naš pravni sistem samo zato što su nekad kupljeni, što su ogromna sredstva uložena od strane bivšeg ministra Mihajlovića u kupovinu te opreme za uvođenje ovakvih ličnih karata i s obzirom da se u javnosti zna da je bivša vlada Zorana Živkovića ovo kupila preko firme ovog Pjevčevića koji je sada u ovoj aferi stečaja vrlo poznat i u aferi kofer takođe. Bilo bi bolje da su se ministar i ministarstvo, i ovo i Ministarstvo pravde, pozabavili činjenicom kako je ta oprema nabavljena, ko se ugradio prilikom nabavke, koliko je država oštećena. Zašto smo uopšte kupovali nešto što većina zemalja u Evropi nema, zašto da budemo zamorčići sa nekakvim čipovima kad su mnoge ozbiljne evropske zemlje odbile takvu identifikaciju svojih građana, kad su građani po Evropi protestovali protiv uvođenja ovakvih čipova. Naše ministarstvo i ova vlada su i kroz ovo pokazali da su kontinuitet sa vladom Zorana Đinđića i Zorana Živkovića. Dakle, vlada Koštunica - Dulić i nadležni ministar Jočić su krenuli linijom manjeg otpora i da ne bi objašnjavali građanima Srbije kakve su se mućke i kriminalne radnje dešavale oko nabavke ove opreme oni su izvoleli da narodnim poslanicima predlože ovaj predlog zakona o ličnim kartama. I u Srbiji većina građana reaguje onako kako su reagovali svuda po Evropi, većina građana je preplašena i zgrožena činjenicom da će im se ugrađivati nekakvi čipovi, da će biti povezani sa evropskim centrima, da će biti praćeni od kojekakvih, kome god padne na pamet i da se na ovaj način i ovim ličnim kartama gubi potpuno privatnost građana Srbije. Većina građana to zna i toga se plaši i građani očekuju od svojih narodnih poslanika da ubede ministra Jočića i Vladu Republike Srbije da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se nekakav ozbiljniji predlog zakona predloži narodnim poslanicima i, naravno, da Ministarstvo u okviru svojih nadležnosti preispita nabavku te opreme koja nas sada tera da se uključujemo u taj sistem i da nam se u lične karte ugrađuju ti čipovi. Velike pare je ona prethodna vlada potrošila za ovu opremu. Dakle, s obzirom da znamo da su ljudi koji su učestvovali preko firmi preko kojih je nabavljena ta oprema sada umešani u dve velike afere ove vlade, onda bi zaista bilo neophodno da imamo pravu informaciju od ministra Jočića šta je uradio, šta je Ministarstvo uradilo na razotkrivanju načina nabavke ove opreme, koliko je država oštećena, jer su velike pare u pitanju. Ministar Jočić je, kada smo u načelnoj raspravi govorili o tome, kada je replicirao nekom od narodnih poslanika i pokušao da brani ovo uvođenje čipova, najpre rekao da su čipovi manje opasni od mobilnih telefona – meni se tada kao logičan zaključak nametnulo da nam Ministarstvo prisluškuje i mobilne telefone – pa je tada ministar rekao da svi građani Srbije znaju da mobilni telefoni mogu lako da se prisluškuju. Naravno, rekla sam ministru, sad to kažem i javnosti Srbije, jedna je stvar kada dvoje ili troje ljudi na ulici ili u kafani raspravljaju o tome kako je moguće da se mobilni telefoni prisluškuju, a druga je stvar kada to kaže ministar policije, odnosno kada ministar policije konstatuje kako je veća opasnost od prisluškivanja mobilnih telefona nego praćenja pomoću ovih novih ličnih karata sa čipovima. Tada je takođe ministar Jočić, a ja sam zato, gospodine Mihailoviću (da li ste još uvek vi, pošto se često menjate) između ostalog insistirala da danas ovde bude prisutan ministar Jočić, obećao u načelnoj raspravi i rekao je ovako – ako je problem to što je nabavljena ova oprema za ove nove lične karte u vreme kada je ministar policije bio Dušan Mihajlović i ako postoji nekakva sumnja na koji način je to nabavljeno, koliko je država oštećena nabavkom te opreme, nemam ništa protiv, mi ćemo to da ispitamo i da vidimo. To je jedna vrsta priče. Druga vrsta priče je, kako reče ministar Jočić, neophodnost uvođenja ovakvih ličnih karata. Prvo me tada začudilo da ministar Jočić nije ništa preduzeo i Vlada Koštunica - Dulić, da nisu ništa preduzeli u ispitivanju načina nabavke te opreme i da je to obećao tek nakon intervencije narodnih poslanika SRS. Pogotovo iznenađuje i čudi da se raspravlja o ovom predlogu zakona baš u vreme kada se zna da ministar nije tu, a da se u međuvremenu preskoče dva dana koja nisu po Poslovniku radni dani za Narodnu skupštinu, ali koji se gotovo redovno koriste kao radni dani u poslednjih nekoliko meseci. Onda je zaista pravo pitanje kako se to baš sada desilo, jer se znalo da će ministar Jočić da putuje u London. Zašto se baš namestilo da pričamo o Predlogu ovog zakona u vreme kada on nije tu? Da li to znači da će javnost Srbije ostati uskraćena za ove veoma važne podatke o nabavci opreme za nove lične karte koje je Dušan Mihajlović i onda prethodna vlada žutih lopova nabavila, naglašavam, preko firme ovog Pjevčevića, kako mu beše ime, Ostoja Pjevčević, koji je javnosti Srbije poznat po najnovijim aferama ove vlade. Očekujemo od ministra Jočića da i narodne poslanike i javnost Srbije upozna sa svim ovim vrlo interesantnim pitanjima.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovim amandmanom sledimo one naše principijelne stavove koje smo izneli u načelnoj raspravi povodom ovog predloga zakona. Gospodin Perić je podneo u ime SRS amandman kojim se u suštini traži da se u članu 8. stav 1. izbrišu reči – jedinstveni matični broj njegovih roditelja. Radi se o članu koji definiše šta sve treba da sadrži obrazac lične karte. Bez obzira na ove naše primedbe koje se tiču ovih brojeva, smatramo da je ovo potpuno nepotrebno ako se ima u vidu šta je lična karta – sredstvo identifikacije i utvrđivanje identiteta pojedinca, državljanina i građanina Republike Srbije. Smatramo da jedinstveni matični broj njegovog roditelja ne sme da bude obavezni deo ovog obrasca, jer moram da vas podsetim da postoje neki standardi kojih verovatno i mi treba da se pridržavamo. Ovo što je Vlada navela na strani drugoj obrazloženja Predloga zakona, kaže, uvođenjem itd, vrši se usklađivanje sa evropskim i svetskim standardima, preporukama, direktivama, ali nigde nema broj, datum gde je objavljena ta direktiva, ta preporuka. Nema naznake u kojim državama, a nisam video u ovom delu, možda na nekom drugom mestu postoji, ako postoji navedeno, onda verovatno nisam to dobro pročitao. Nisam primetio da postoji podatak o tome da li ovako nešto postoji u nekoj od ovih evropskih država. Opet se otvara pitanje standarda i tumačenja standarda, kada to treba kod nas da se primeni. Ovde se to vrlo slobodno tumači, svaka preporuka je obavezujući akt, neka imperativna norma, a ukoliko se ne postupi po toj preporuci, verovatno bi nas neko bombardovao. Naravno da to nije tačno. Nećete moći da nađete odgovor na pitanje, a zašto na isti način nije regulisano u Italiji, Francuskoj, Nemačkoj, Španiji. Ili, da sada uzmem drugi primer, da uzmem primer države koja se zove Portugalija. Portugalija spada u retku grupu država koje odlikuje moderan ustavno-pravni režim. Ona je pitanje identifikacije građanina putem broja podigla na nivo ustavne norme. U Ustavu Portugalije je izričito napisano da je zabranjeno voditi evidencije o građanima po nekim brojevima, po nekim matematičkim formulama, po nekim matematičkim signalima. Isključivo sa imenom, prezimenom, a vi sami znate kako kod njih izgleda i ime i prezime i šta sve sadrži između onoga što mi nazivamo ime i prezime. Kada se predstavlja to da je nešto standard, onda morate da nađete odgovor na pitanje, a zašto to nije, recimo, u Portugaliji tako. A činjenica je da u Portugaliji nije tako. Morate da nađete odgovor, ali racionalan odgovor, zašto nije u nekoj drugoj zapadnoevropskoj državi primenjen ovaj sistem sa ovom tehnikom koja se ovde kod nas pojavljuje. Sad ću da se vratim konkretno na ovo što se amandmanom traži. Mi smatramo da je nepotreban podatak, da budem precizniji, broj matični roditelja i da to može biti zloupotrebljeno, ne toliko od organa, pošto organ i država raspolažu svim tim podacima, ali može biti zloupotrebljeno od lica koje na neki način legitimiše građanina, bilo kada ulazi u neki javni objekat i na prijavnici mora da se predstavi ko je i šta je, kao sredstvo identifikacije dolazi lična karta. Moguće je da neko to prepiše i zloupotrebljava. Moram da vam skrenem pažnju na jednu grupu tehničkih nedostataka koji čine ceo ovaj vaš koncept apsolutno besmislenim. Već godinama, pošto jedinstveni matični broj građanina dodeljuje MUP preko svojih sekretarijata, prema vašim podacima iz MUP-a ako se izda 10 rešenja o dodeli matičnog broja, u dva do četiri slučaja broj je pogrešan. To smo utvrdili, imao sam prilike to da vidim, jer sam bio u dva mandata član RIK-a, pa kada smo pokušavali da napravimo jedinstveni birački spisak na nivou Republike Srbije, onda su ljudi iz MUP-a, pre svega tehnička lica koja rade na tom kompjuterskom sistemu, ukazali na taj problem da se neko lice više puta pojavljuje na biračkom spisku sa različitim podacima i da se vrlo često prilikom određivanja jedinstvenog matičnog broja prave greške. Sada, ako se ta greška prenese u ovaj, ako bih tako mogao da kažem, novi tehnološki sistem izgleda i izdavanja lične karte, onda se onaj početni problem samo multiplikuje do besmisla, da onda praktično lična karta u nekim delovima i povodom nekih podataka koje sadrži bude apsolutno neprecizni dokument o pojedincu. Jedna od tih stavki koja naginje ka apsolutnoj nepreciznosti i netačnosti jeste upravo ovo što mi amandmanom tražimo da se izbriše, dakle, jedinstveni matični broj roditelja, koji je potpuno nepotreban kao podatak za identifikaciju pojedinca. Dalje moram da vam skrenem pažnju, pošto sam u jednom periodu dok su ovi žućkasti računali da su sve i svašta, bio žrtva jednog takvog sistema, naravno, to su smislili tamo neki iz inostranstva, pa su preko ove NATO pešadije pokušali da završe posao, mada su sa mnom obavili razgovor zbog neke od silnih krivičnih prijava, ali to nije bilo dovoljno ljudima iz tužilaštva; znači, imali su papir, broj lične karte, kada smo obavili razgovor, koja mi je adresa, koji mi je broj telefona, sve podatke su imali. Dakle, lično obavljen razgovor u okviru nekih predistražnih radnji, ali onda se u Drugom opštinskom sudu setio jedan od zamenika javnog tužioca da ne bi bilo loše da od ministarstva potraže zvanične podatke, ali samo po imenu i prezimenu, tako da sam ja dobio četiri imenjaka i prezimenjaka, a jedan je prihvatio da glumi navodno osumnjičeno lice. Da, možete da vrtite glavom koliko god hoćete. Samo da vam kažem da je odmah posle toga promenjen istražni sudija, zamenik javnog tužioca takođe, jer je u pitanju politički progon koji je zavera MUP-a, a na čelu MUP-a bio je čuveni gospodin Mihajlović koji je još čuveniji po tome što je obezbedio opremu, ali je naročito zapamćen u javnosti, jer je neka tamo politička stranka pravila grafikone, pa prikazivala vezu između "Lutre" i nekih firmi, kako se obezbeđuje kompjuterska oprema u MUP-u. Kada su oni došli na vlast, ja sam mislio, čim dođu, u roku od 15 minuta Dušan Mihajlović će biti uhapšen. Kasnije sam zaključio da se tu nešto drugo dešava, a kada sam video ovaj predlog zakona, onda sam apsolutno siguran da je to jedna stabilna trajna koalicija, da je bila priča kako da se prevare građani kao, eto, oni se sa šifrom razlikuju od onoga koji ima šifru "Lutra", oni više vode računa o nečemu, a evo sada amnestiraju njegovu opremu. Ili je možda onaj koji je prodao tu opremu i odakle dolazi i suviše jak i za "Lutru" i za neke šifre, za Vladu Vojislava Koštunice, da oni ne smeju ni da pomisle da nešto diraju. Znači, da konstatujemo, građani Srbije treba da budu informisani, a najbolji oblik informisanja jeste Narodna skupština, jer se tu čuje apsolutna istina. Doduše, ne od svih, ali kada su u pitanju poslanici SRS, mi moramo da govorimo istinu, jer smo kažnjeni istinom. Znači, jedino u našoj zemlji postoji neka oprema za izdavanje ličnih karata. Takva oprema ne postoji u onim državama koje su nekoliko puta razvijenije u odnosu na Republiku Srbiju. Naravno, iz toga ne može da se izvuče zaključak da je Srbija bogatija od njih, jer mi smo siromašni u odnosu na te zapadnoevropske države, ali oni nisu hteli taj sistem da prihvate, jer smatraju da bi ovakav oblik evidentiranja i izgleda lične karte bitno narušavao privatnost i dovodio u pitanje zaštitu podataka o nekoj ličnosti. Ovde se istrajava na nečemu što ne postoji nigde, nema ga. Zašto? Verovatno se nešto mulja, krije iza toga, jer nije samo amnestiranje Dušana Mihajlovića za potrošena sredstva, u to sam siguran. Znači, neko je odlučio i namenio da u Srbiji tehnološki sistem evidentiranja i izdavanja ličnih karata mora baš ovako da izgleda. To je ta opasnost zbog koje mi dižemo glas, podnosimo amandmane, pokušavamo da ovaj koncept zakona prilagodimo nečemu, vodeći računa o zaštiti ljudskih prava, o pravu svakog građanina da se zaštite podaci o njegovoj privatnosti. Podsećamo i Vladu Republike Srbije i sve koji se na neki način profesionalno bave pitanjem elektronske obrade podataka ili evidentiranja ovakvih podataka da mnoge zemlje zapadne Evrope zabranjuju da se njihovi državljani i građani vode po nekim šiframa, po nekim brojevima. Dao sam vam primer Portugalije u kojoj je jedan nivo ustavne norme, odnosno tako je podignuta zabrana da država o svojim građanima i državljanima iskazuje podatke u vidu brojeva, matematičkih izraza, šifara itd. Vodite računa, ako pričate da ste zakoračili u tu Evropu, vodite računa da je ne preskočite, onda je Atlantik i možete da se udavite tamo. Znači, ako je veliki skok, onda je skok u Atlantik, a ne na Alpe. Nemojte da nam predstavljate sve i svašta evropskim standardom, jer ako želite da napravimo posebnu raspravu o evropskim i svetskim standardima, dajte da napravimo jednu raspravu da definišemo šta je to standard, tako da treba tumačiti, ali ovako dolazimo u situaciju da svaki navodno ekspert priča i drži predavanja o tome šta je standard. Ne verujem ja tim ljudima, jer odmah tražim, dajte mi dokument, dajte mi prevod na srpskom jeziku, dajte da protumačimo šta koja reč znači. Čim to potražite, nastane tutanj, bežanija i gde će da pobegnu – pobegnu do nekih novina da ispričaju nešto što bi bilo zanimljivo njima. Mi moramo da žigošemo sve to što se ovde gura po sistemu to je sve stručno, ekspertsko i dobro zato što ima 126 glasova. Dakle, 126 glasova suštinski nije argument, već je to samo politički instrument kojim dokazujete da ste vlast, ali to puno puta nema blage veze sa razumnim posmatranjem i sa mentalnim zdravljem.
Da li još neko želi reč? (Da.) Po amandmanu reč ima narodni poslanik Miroslav Živković.
Nisam se javio kao advokat Vlade, samo radi istine i zbog građana, jer, kao što gospodin Krasić reče, mi smo dužni da kažemo nešto. O nabavci opreme za evidentiranje građana, kao i nabavci ovog sistema, raspravljano je na jednoj od prvih sednica Odbora za bezbednost kojim predsedava gospodin Mirčić, inače predsednik Odbora za bezbednost, i tada je objašnjeno kako je ta oprema nabavljena, zašto ugovor nije raskinut, kakve bi to štete imalo po državu Srbiju, tako da potezanje tog pitanja dve i po godine nakon toga je bespotrebno, jedino ako nema nekih političkih razloga. Druga stvar, meni je jasan strah, koji pokušavate da sejete među građane, od nove tehnologije i to je sasvim razumno, ali ja samo hoću radi istine da kažem da taj čip vi svi koristite i ja garantujem da 50% članova SRS ima to što se zove čip. Evo, ja ću vam pokazati, to je taj čip za koji kažete preko toga će se građani Srbije prisluškivati, špijunirati; ovo što pokazujem je obična halo kartica i svi je koristite, da ne govorim o platnim karticama, da ne govorim o podacima koji se unose da biste dobili platnu karticu. Niko tu ne kaže da se radi o špijuniranju, nego jednostavno o tome.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, javljam se kao jedan od članova Odbora čiji je predsednik gospodin Milorad Mirčić, a vi znate odluku SRS i da mi ne učestvujemo više u radu odbora. Ovaj događaj i raspravu o tome da je bivši ministar iz dosovske vlade Dušan Mihajlović zajedno sa ovim svojim promoterom Simovićem, govorim o ovome koji je bio zadužen za informisanje u MUP-u, objašnjavao, doduše, kao i sve druge malverzacije koje su se dešavale u MUP-u dok je on bio na čelu... Da ne govorim o fantomskoj akciji "Sablja", o ubistvima koja su se dešavala, o direktnoj povezanosti njega samog sa najužim kriminalnim klanom u našoj zemlji, sa nagovaranjem pojedinih protuva da lažno svedoče i to protiv prof. dr Vojislava Šešelja u haškom kazamatu. Dakle, to je bila ta sednica Odbora, na kojoj smo između ostalog pokrenuli pitanje imovine SRS, koja danas stoji kao mač nad glavom i sadašnjem ministru Draganu Jočiću koji nije u Skupštini danas kada se raspravlja o Predlogu ovog zakona, a u pitanju je džip SRS koji nam je oteo Dušan Mihajlović. Na tom istom odboru, morate da se setite da je to bio poslednji odbor kojim je predsedavao gospodin Mirčić, a da na njemu učestvuje Dušan Mihajlović, jer mi smo konstituisali odbore i imali smo Odbor za odbranu i bezbednost, sa sve bivšim sazivom iz MUP-a, sa nedavanjem odgovora od strane Dušana Mihajlovića, Banjca i ostalih koji su zloupotrebljavali svoj službeni položaj, za set pitanja koji smo im uputili. Između ostalog smo pitali ko je taj ko je ugovarao kupovinu te opreme, kao što smo pitali šta je sa imovinom SRS, s obzirom da mi imamo već dva puta, je l′ tako, gospodine Krasiću, od strane Vrhovnog suda, tri puta, presudu da je to imovina SRS koju nam je otela bivša dosovska vlast. Za to je lično sada odgovoran i ovaj ministar, jer je i on to nasledio, kao što je nasledio ovaj posao oko uvođenja ovih ličnih karata na način na koji je to njegov prethodnik ugovarao, a onda se postavlja pitanje kakva je razlika i koliko će to nas da košta. Kasnije ću vam da vam iznesem onaj podatak, pošto je velika pobuna građana bila u mnogim zemljama, u Grčkoj, Velikoj Britaniji itd, kakve su njihove procene u odnosu na njihov broj stanovnika. Ovde je pitanje, u ovako siromašnoj Srbiji, kada narod nema hleba da jede, gde ćemo mi da se zaustavimo sa uvođenjem ovog sistema i šta će još da bude prateća oprema i ko će da se pojavi za remont. Onda bi došao ministar, ali promeniće se vlast i vlada, pa neće biti u situaciji, ja se nadam ni sam zakon da neće da bude implementiran zbog toga što je rok šest meseci, a dotle ne možete da izdržite na vlasti. Sećate se kako je to bilo sa elektroprivredom; u proteklih šest godina stalno su nam zbog lobija Hamovića, Lazarevića i ovih bivših dosovskih lopova, ovih žutih i ovih posle koji su bliski vama i Koštunici, poput ove dvojice, a naročito Dinkiću, te remont elektroprivrede, kontragarancije... Hajde sami se setite u protekle dve godine koliko je Narodna skupština Republike Srbije odobrila kontragarancija za remont elektroenergetskih postrojenja i koliko nam sada treba za održavanje opreme, ove motorole. Pitanje je koliko će to da košta državu, da ne govorim o drugim negativnim efektima i potencijalnim opasnostima. Znači, niste, kolega, u pravu, to je bio odbor na kome je bio Dušan Mihajlović lično, onako sa svojim stavom koji nije promenio ni tog poslednjeg dana i nije nam dao odgovore na sva ta pitanja, jer smo mi baš tražili, pošto se prvi put konstituisao odbor Narodne skupštine Republike Srbije gde je predsednik iz opozicione političke stranke, da nam odgovori na sve ono što ga je godinama unazad pitao i sam prof. dr Vojislav Šešelj.
Gospodine Krstin, po kom osnovu? Po amandmanu. Onda ima prednost gospodin Krasić za repliku.
Sa ove govornice su iznete dve potpuno netačne činjenice, ali s obzirom da 21 dan, danas je 21 dan kako neko pokušava da meni stavi u rečnik nešto što ja ne pričam. Pozivam sve one koji žele da komentarišu moje političke stavove da vrlo precizno slušaju šta pričam i da daju, ako je moguće, najautentičnije srpsko značenje svakoj reči koju koristim. Moram da vas podsetim, o opremi sam pričao u kontekstu obrazloženja i mišljenja Vlade kojim se odbijaju naši amandmani između ostalog i zbog toga što se tvrdi da je postojeća oprema koja čami tamo negde tako pripremljena da izbacuje ove podatke koji se navode u Predlogu zakona. Na momente se kaže – možda ste vi i u pravu da treba da se izbaci neki podatak, ali oprema sa kojom raspolažemo mora da saopšti taj podatak, mora da ga registruje. Ja sam u tom kontekstu pričao o opremi i naravno otvorio temu doslednosti onih koji su kritikovali nabavku te opreme. To je sada njihov problem. Druga stvar, nijednom rečju nisam sejao strah prema modernim tehnologijama. Samo sam iznosio politički stav SRS i neslaganje da nam se ovde nešto predstavlja ka evropski i svetski standard, a onda sam vrlo konkretno naveo države koje ne žele da prihvate to što ovde neko gura kao standard. Kada smo već kod tog straha od novih tehnologija, samo da podsetim javnost, jedino SRS poklanja školama najnoviju generaciju kompjutera. To je naš odnos prema tehnologijama.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, pred nama je amandman na član 8. stav 1. Da se vratimo na amandman. Član 8. sadrži automatsko učitavanje podataka i zaštitne elemente. Koncepcijska razlika očigledno postoji između Vlade, koja smatra da bi kvantum podataka trebalo da bude onaj koji zadovoljava potrebe bezbednosti, i naših kolega poslanika iz SRS koji smatraju da je to suviše podataka i da se time ulazi u privatnost. Mi smatramo da postojeći sistem bezbednosti, takav kakav jeste, upravo zahteva da se kvantum podataka izrazi potrebama bezbednosne zaštite građana. Mi pokušavamo da objasnimo da zadiranje u tuđa prava ima jedno ograničenje koje se zove prava drugih i trećih lica. Dakle, kako štitimo prava drugih, ako nemamo podatke o nekome ko čini krivična dela. Znači, mi govorimo sa stanovišta onoga ko čini nešto što je zabranjeno i pokušavamo da objasnimo da je bolje da nemamo podataka o njemu, a da pri tome izražavamo sa druge strane potrebu da se zaštite neki drugi ljudi koji ne čine krivična dela. Ako hoćemo da štitimo nekoga od društveno zabranjenog ponašanja, onda treba da imamo sve podatke o svakom onom ko takvo ponašanje čini. Upravo ova evidencija omogućuje da sve te podatke imamo i to u onom broju podataka koji prema savremenom stanju bezbednosti, a pri tome mislim na trgovinu ljudima, na trgovinu drogom, oružjem, na organizovani kriminal i terorizam, zahteva upravo da se podaci izraze u ovom obimu u kojem su izraženi. U tome je ta razlika u koncepciji. Što se tiče konkretnog amandmana, on se odnosi na to da se iz tih podataka izostavi jedino jedinstveni matični broj njegovih roditelja, roditelja onoga na koga se odnosi karta. Znači, ne odnosi se na čip, ni na ništa drugo amandman, nego samo da se izostavi jedinstveni matični broj roditelja. Priča o čipu, ovome, onome nema mesta u amandmanu. Čipa ovde nema. Onda bi bilo – briše se član i onda ne bismo imali čip. Čip imamo bez obzira na amandman SRS, ali nemamo da će u tom čipu, u tim podacima biti jedinstveni matični broj roditelja. Kada pogledate svoju ličnu kartu i one lične karte koje su izdavane pre oko 30 godina, one plastične koje sam pokazao, te lične karte i sada sadrže i onda su sadržavale ime jednog od roditelja. Dakle, i onda i sada činjenica kako se zove roditelj, a to jeste jedinstveni matični broj roditelja, jeste nešto što obeležava fizičko lice. Znači, imate lica koja imaju isto ime i prezime i razlikuju se po tome kako im se zovu roditelji. Pošto nema imena roditelja u sadržini nove evidencije, ima jedinstveni matični broj građana. Napomenuću vam da je taj jedinstveni matični broj građana obavezan već više decenija u Srbiji i u ranijoj zemlji u kojoj je Srbija bila. Prema tome, ništa novo i ništa naročito što bi trebalo da traži intervenciju na ovaj način. Dakle, amandmanom se traži samo da se briše jedinstveni matični broj roditelja. Za naše građane je jako bitno da imaju taj kvantum podataka. Čipovi se nalaze u svim karticama, bankovnim i onima kojima raspolažemo po parkiranju itd, i ne preti im nikakva veća opasnost nego što već postoji. Mi svi nosimo mobilne telefone, imamo kompjutere, laptopove, vozimo automobile u kojima se nalaze kompjuteri i to je sve registrovano, o tome postoji evidencija i ne vidim zašto bi baš lična karta bila problem. Predlažem da zaista, ovde sede predstavnici MUP-a, što se tiče ovoga da odbijemo ovaj amandman u Skupštini, međutim ja im predlažem da olakšaju postupak dobijanja lične karte, da je to mnogo važno. U velikim gradovima se satima i danima čeka da se dobije lična karta i to je za građane bitno. Ovo što se predlaže amandmanom nije ni blizu od tog interesa, kao što je od interesa da ima što više podataka i da se lična karta dobija na što lakši način. Hvala.
Reč ima Tomislav Nikolić, narodni poslanik. Tražili ste po Poslovniku ili ...? Narodni poslanik Zoran Krasić, replika. Izvolite.
Verovatno se mom prethodniku omaklo ili možda je to namerno rekao, ali mi ne tražimo da se briše ime i prezime nego JMBG njegovih roditelja, verovatno ste napravili grešku. Jedinstveni matični broj nekog lica ne sadrži ime i prezime, nego sadrži brojeve. Možda je to bio lapsus. Pročitajte stenogram pa ćete da utvrdite vrlo precizno šta ste rekli. Znači, mi smo pričali amandmanom o broju, a ne o imenu, to je velika razlika. Ne treba se plašiti te tehnike, kako vi to pokušavate da predstavite, ali moram da vam skrenem pažnju: kada građanin od MUP-a dobije rešenje kojim mu je određen JMBG u tom rešenju su sadržani svi podaci o tom pojedincu, i roditeljima, rođenje, mesto, datum, adresa, sve je sadržano u tom rešenju. Vodite računa kada osporavate amandmane SRS, morali biste da znate kakvo je postojeće stanje do kraja i šta se predlaže. Ovako kada paušalno kritikujete rizikujete da putem replike saznate istinu, ali i da javnost sazna da ne znate kakvo je postojeće stanje.
Po Poslovniku, narodni poslanik Marko Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo, mislim da kolega Krasić nije mene razumeo. Samo sam rekao da se radi o koncepcijskoj razlici i da mi ovde pričamo o tome da je kvantum podataka dobar, a gospodin Krasić priča da je to previše i pri tome sam skrenuo pažnju da amandman na koji se gospodin Krasić poziva uopšte ne govori o kvantumu podataka, on ne izostavlja ni čipove ni podatke, nego samo jedan podatak, JMBG roditelja. Ja sam tako rekao i pri tome sam napravio poređenje: pošto sadašnja evidencija sadrži ime roditelja, i ona pre njega je sadržavala, ova to ne sadrži i umesto toga upotrebljava brojeve. Znači, imate roditelja, ali umesto imena i prezima imate broj, JMBG. Pri tome sam rekao da taj JMBG u pravnom sistemu Srbije i ranije Jugoslavije postoji najmanje tri decenije, da je on obavezan i da se on zna i da to nije nikakva tajna i da nikakva tajna neće biti povređena zato što ga neće biti u ličnoj karti. Prema tome, nije nikakva zaštita to što se neće znati JMBG roditelja. Štaviše, to je neophodno, jer ako izostavimo ime roditelja onda nemamo oznaku i ako dva fizička lica imaju isto ime i prezime, ime roditelja ili JMBG jedino razlikuje ta dva lica. Ako ne bismo imali JMBG ili ime roditelja oni se ne bi razlikovali. Ako pri tome izostavimo i čip o kome vi pričate, mada ga amandmanski ne izostavljate, onda tek ne bismo mogli da znamo o kome se radi. Tako da vi mene potpuno niste dobro razumeli.
Po Poslovniku, narodni poslanik Tomislav Nikolić, izvolite.
Pokušavam da shvatim diskusiju gospodina Krstina. Jedna mi stvar nije jasna: da li vi tvrdite, gospodine Krstin, da mogu da se pojave dva građanina Srbije sa ličnom kartom koji će imati isto prezime i ime, isti datum rođenja, istu adresu i isti JMBG pa neće biti moguće da ih razlikujemo nego moramo da znamo i JMBG njihovih roditelja? To nije tačno, ne postoje dva građanina Srbije sa istim JMBG. Zašto je uveden JMBG? Da bi se oni koji imaju slične podatke razlikovali međusobno. Šta će vam, odnosno šta će ministarstvu policije, šta će njihovim nalogodavcima sa zapada, šta će im JMBG koji neće videti onaj koji ga nosi, nego će ga videti onaj ko očitava čip? Čija je to identifikacija, za koga, kome će da služi? Nije tačno da je taj podatak potreban da bi se ljudi tačno identifikovali, taj podatak je potreban za neke potpuno drugačije namene. A sada vas pitam – hoće li deca izbeglih lica, čiji roditelji nemaju JMBG, dobiti ličnu kartu? Mogu li da imaju ličnu kartu bez tog podatka koji zahteva zakon, a njihovi roditelji nemaju JMBG, gospodine Krstin. E to je razlog zašto smo tražili da se ta odredba ukine. Naravno, priča o čipu je veoma ozbiljna, u nju smo se upuštali u raspravi u načelu, amandmanski nismo, mi to ne možemo da sprečimo. Vi ćete nas čipovati, izgleda, kako vi budete hteli, dok mi vas ne budemo očipovali lepo kad dođe vreme za to. Ali, samo zbog objektivnosti, podatak koji vi branite ne služi za identifikaciju građana.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, po Poslovniku se javlja, izvolite.
Dame i gospodo, zaista uživam kad moj kolega Nikolić govori i mislim da ima u onome što on kaže i istine, međutim i u onome što ja kažem ima istine. Dakle, istina je obično negde između. Da li nama smeta JMBG roditelja zbog toga što će samo na osnovu toga neko biti više praćen nego što će biti praćen ako tog podatka nema? Gospodin Nikolić je ovde naređao sve ove podatke koji će biti inače poznati; samo ovaj jedan ako izostavimo biće već bolje onim građanima i neće moći biti praćeni. Znači, ta priča ne drži mnogo vodu, jer tu ima desetak podataka. Da li može biti ime, prezime, adresa ista? Pa možda i može, možda može greška da se napravi u JMBG, ali ako ima... (Predsedavajući: Molim vas, dozvolite da narodni poslanik kaže svoje i ne ometajte ga.) Dakle, ako ima bilo koji razlog da ovo izostavimo, to što je gospodin Nikolić rekao ako se radi o izbeglim ili prognanim licima koji nemaju JMBG – pa, izbegla i prognana lica se inkorporiraju u naše društvo, državu Srbiju, ili kako god hoćete, ili se vraćaju tamo odakle su ih prognali i odakle su izbegli. Bilo da su ovde, bilo da su tamo, oni ulaze u pravni sistem koji zahteva da se oni registruju i da dobiju sve brojeve. Prema tome, ako se opredele da ostaju ovde dobiće ovde broj, ako se ne opredele da ostanu ovde dobiće tamo broj. Negde će imati broj. To nije nikakav problem. Mi smo prihvatili da svim izbeglim i prognanim licima sva dokumenta damo, izjednačili smo ih u svim pravima i ne vidim da bi ovo bio neki osoben slučaj. Mislim da izbegla lica imaju pravo da dobiju naša dokumenta. I strana fizička lica mogu da dobiju našu ličnu kartu pod određenim uslovima, a kamoli naši građani koji su izbegli odnekud. Prema tome, to nije razlog zbog čega se ovde postavlja pitanje. Ukoliko oni to žele, kao što dobiju državljanstvo tako će dobiti i ovaj broj.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, replika.
Da raščistimo, pošto gospodin Krstin sve više liči na srpskog radikala. Zaista mi njegova diskusija godi i zaista je argumentovana. Imate izbegla lica koja ne žele da budu inkorporirana u ovo društvo i to je njihovo pravo. Oni žele da se vrate u Hrvatsku. Imate Hrvatsku koja neće da ih primi i ne omogućuje im da se vrate na njihovu imovinu, jer i bez toga može da uđe u EU. Što bi onda to radila? Znači, neće nikada dobiti jedinstveni matični broj građana. Sada vas pitam zašto bi dete izbeglog lica na lakši način dobilo ličnu kartu, nego lica koje je državljanin Srbije? To zakon nije ni predvideo. On propisuje postupak za dobijanje lične karte i ne kaže – dete izbeglog lica, pošto ne može izbeglo lice da obezbedi jedinstveni matični broj građana, dobiće ličnu kartu i bez jedinstvenogbroja građana. Da postoji takav amandman ili da je Vlada to upisala u Predlog zakona, prihvatio bih. Zašto sam protiv jedinstvenog matičnog broja građana roditelja? Ne odnosi se na lice koje ima ličnu kartu, ono ima svoju identifikaciju. Jedinstveni matični broj građana služi da se identifikuje lice koje ga ima, a ne da taj jedinstveni matični broj građana identifikuje neko drugo lice. Kakva je to prenosna veza? Na šta liči? Liči na jedan slučaj iz moje porodice. Moj brat od ujaka je hteo da se zaposli u policiji, a stalno je stizao izveštaj u policiju da su mu dedu ubili partizani. To je taj podatak. Znači, kada se pojavi lice sa ličnom kartom, hajde da mu vidimo tatu i mamu, da mu vidimo jedinstveni matični broj građana za oca i majku, da vidimo da oni nisu slučajno u nekoj drugoj političkoj stranci, da nisu kažnjavani otac i majka, što opet nema veze sa onim ko nosi ličnu kartu. Zbog toga to bode oči poslanicima SRS. Ja tražim ličnu kartu, ja vam dajem svoje podatke, moje podatke unesite i u čip i u bazu podataka, kakve veze imaju moji roditelji, pa im tražite jedinstveni matični broj građana za oba roditelja. Niste u pravu. Da vidim tu direktivu koja je stigla, zašto nam to traže? Mi nismo iz nekog sveta u kome je terorizam odomaćen, u kome ne možete da poznate lice na osnovu identifikacionih isprava. Kod nas se ovakav način evidencije, po prezimenu roditelja, vodi već trista godina, za razliku od Hercegovine, gde to nešto kraće traje, od kada su došli austrougari. Kod nas kad kažete Petar Petrović, imate genezu tih Petrovića, imate sve podatke o njemu, ne treba dodatna identifikacija preko roditelja. Ako je to način da se borite protiv terorizma, pa da ne ode neko odavde po Americi da pravi lom i da vršlja i ako su vam to tako objasnili, kažem vam da nije tačno; teroristi koji su srušili Ameriku jednog dana u septembru došli su iz zemalja koje imaju rigorozniju kontrolu od ove koju ćemo mi sada imati. To se na taj način ne sprečava. Još nisam čuo da je bilo koji građanin Srbije, a posebno Srbin, učestvovao u bilo kakvom terorističkom napadu od koga svet, vajni, demokratski, jaki, organizovani, treba da se plaši.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vladai Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Tražio sam da se u članu 9. stav 1. izbrišu reči "i na engleskom jeziku". Šta je Vlada predložila? "Obrazac lične karte štampa se na srpskom jeziku, ćiriličnim pismom, i na engleskom jeziku". Stavovi 2, 3. i 4. preciziraju neke varijante ovog prvog stava, ali ovo "i na engleskom jeziku" deluje kao umetnuto, nepotrebno i deluje neustavno, to moram da vam kažem. Zašto? Lična karta je službeni dokument koji država izdaje svom građaninu kao sredstvo identifikacije. Pošto je prevashodna namena lične karte na teritoriji države, onda mi ne bismo smeli da učimo engleski jezik radi identifikacije i radi čitanja službenih evidencija naše države, jer bi to bilo u suprotnosti sa Ustavom. Vi ste našli vezu za ovakvu interpretaciju engleskog jezika u činjenici da u članu 1, pored prvog stava gde je to lepo definisano: "Lična karta je javna isprava kojom građanin Republike Srbije dokazuje identitet", to prihvatamo, imate i onaj stav 3. koji kaže: "Ako je to određeno međunarodnim ugovorom, lična karta može da služi i kao putna isprava". Tu ste ubacili priču koja se tiče Crne Gore, Makedonije, Republike Srpske, možda će sutra biti još neka država u pitanju i tvrdite da treba omogućiti građanima da bez one isprave koja se naziva putna isprava našeg građanina za inostranstvo ili pasoš, znači da građanin sa ličnom kartom, kao sredstvom identifikacije, tu ličnu kartu može da koristi i kao pasoš, da ona, u stvari, ima značaj pasoša. Zbog toga je potrebno da lična karta bude sa rubrikama i na engleskom jeziku. Tu ste napravili veliku grešku. Lična karta nikada ne može biti pasoš. Druga velika greška – tu gde bismo mi imali specijalne sporazume sa nekom državom, da naša lična karta važi i kao putna isprava, siguran sam da su samo one države gde je u službenoj upotrebi srpski jezik i ćirilično pismo. Nije valjda da je onome ko stoji na nekoj granici između Srbije i Crne Gore važno ukoliko u našoj ličnoj karti stoji na engleskom; on isto priča srpski jezik, razume ćirilicu. Kada pređete preko Drine, idete sa ličnom kartom. Nova lična karta sa engleskim jezikom može samo da zbuni i jednu i drugu službu koja vrši kontrolu. Zašto je vama potreban engleski jezik? Vama je engleski jezik potreban da svako ko je stranac u zemlji može da izvrši identifikaciju našeg građanina. Sada će neko od ovih koji se izuzetno "plaše" za sudbinu države da kaže – kako je to moguće? Moguće je. Imamo građanina Draškovića, poznatijeg u javnosti kao suprug Danice Drašković. On je prevario sve, a izgleda najviše predsednika Vlade Republike Srbije. Sklopio je neki sporazum, u ime državne zajednice, sa NATO paktom ili ko zna sa kojim oružanim snagama, omogućio da oni prolaze kroz našu zemlju. Samo da vas podsetim, na bazi takvih nekih sporazuma neki okupatorski vojnici su gazili ljude u Makedoniji, a meni se čini da je poginuo i neki ministar u Makedoniji. Naravno, niko nije odgovarao od onih koji su ga zgazili. Verovatno pripremate teren da ti sa oklopima mogu da vrše identifikaciju i kontrolu naših građana, pa će lakše da se snađu kada na svom maternjem jeziku pročitaju šta piše u kojoj rubrici. Da se ne bi javljali eksperti, ja se sada ograničavam samo na ono što piše u Ustavu Republike Srbije. Ustav Republike Srbije je precizan u pogledu jezika i pisma. Ograničavam raspravu samo na stav 1, ne diram stavove 2, 3. i 4, to amandmanom nisam obuhvatio, samo tražim da se izbriše ovo "i na engleskom jeziku", jer je to, kako je napisano, u direktnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. Kada je bila načelna rasprava, u naletu inteligencije jedan je pokušao da bude normalan pa je rekao – čoveče, okreni pasoš pa vidi, tamo je na dva jezika. Pasoš je putna isprava za inostranstvo, a lična karta je sredstvo identifikacije u zemlji. Našu ličnu kartu kao javnu ispravu priznaju naši nadležni organi, naša diplomatska i konzularna predstavništva u inostranstvu. Sa našom ličnom kartom u Nemačkoj, Holandiji, Engleskoj ne možete ništa da uradite. Ona za njih ništa ne znači. Njima je potreban pasoš sa šengenskom vizom. Zaboravio sam, Tadić reče u kampanji da ćemo za nekoliko meseci da dođemo na tu belu listu. Verovatno je mislio da on dođe na belu listu, jer i dalje vidim da su veliki redovi ispred ambasada i konzulata. Znači, u inostranstvu se traži naš pasoš. Obrazac našeg pasoša je regulisan međunarodnim ugovorima i pošto je međunarodnim ugovorima propisana sadržina obrasca, onda sve rubrike tamo imate na srpskom, na engleskom, na francuskom. On je međunarodnim aktom priznat dokument koji izdaje jedna država i to nemojte da upoređujete sa ličnom kartom, koja je javna isprava za internu upotrebu na teritoriji Republike Srbije. Nemojte da nam ubacujete strane jezike u naše javne isprave namenjene za upotrebu u Republici Srbiji. To je neustavno. Kršite Ustav. Ako smatrate da vam je to potrebno zato što bi na bazi nekog bilateralnog sporazuma sa nekom od susednih država naša lična karta mogla da ima i funkciju pasoša, mi te bilateralne sporazume možemo imati samo sa državama u kojima se koristi srpski jezik. Ne možemo imati sa nekim drugim državama, jer te države ne prihvataju, jer ove što su nas okružile, koje su ušle u neki režim, govore svojim jezikom, koriste svoje pismo i koriste engleski jezik. Samo da vas podsetim šta je bilo sa Rumunijom. Nekada je veliki broj ljudi iz Rumunije dolazio da radi, da obezbeđuje sredstva da bi preživeo, pošto je Rumunija u nekom ekonomskom položaju. Kada su ušli u neke procese integracija, dobili su naloge, pa se pojavio jedan specifičan vizni režim prema našoj zemlji, tako je postavljen da se praktično nikome ne isplati. Verovatno je na taj uvoz mislio DOS kada je rekao da će biti toliko novih radnih mesta u Srbiji da postojeći broj građana sa sto posto uposlenosti neće da zadovolji, jer postoji još 50 posto slobodnih kapaciteta. Samo da vas malo podsetim, da znate u kojim relacijama se krećete. Ako ostavite u stavu 1. reči "na engleskom jeziku", onda to radite jasno, očigledno, brutalno protiv Ustava Republike Srbije, a kao izgovor za to opet koristite tehnološke mogućnosti opreme koja je obezbeđena, a koja je, sa gledišta stranaka koje danas vrše vlast, bila izuzetno sporna i predstavljala izraz vrhunskog kriminala prethodne dosovske garniture. Na ovo moramo radi javnosti malo da podsetimo, jer vidite i sami, kako koji dan ide, natrčavaju nove informacije, da se ne zaboravi nešto iz ne tako daleke prošlosti. Naravno, vodimo računa da se ne vrate retrogradne snage koje su 5. oktobra zapalile Skupštinu. To su retrogradne snage koje nose destrukciju. Vidite kako se odražava taj koalicioni kapacitet. Zbog koalicionog kapaciteta ne priča se ni o onome što je navodno bio kriminal i na toj priči je neko ušao u Skupštinu. Sada je totalna amnezija nastupila, više se ne priča o tome, nego se priča o blagodetima novih tehnologija.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po amandmanu.
Pošto je narodni poslanik Zoran Krasić detaljno obrazložio ovaj amandman, samo bih upozorio na još jednu odredbu Ustava po kojoj stav 1. i 4. nisu u skladu sa Ustavom Srbije, prejudiciraju rešenja iz novog ustava, a to je odrednica o srpskom jeziku. I, ovde je gramatički pogrešno napisano "ćiriličnom pismu", pismo je "ćiriličko". Zaista, Ustav Republike Srbije ne dozvoljava da potencirate srpski jezik u predlozima zakona, zato što Ustav poznaje srpskohrvatski jezik, a lektoru recite da pismo nije ćirilično, nego je ćiriličko, a sekretaru za zakonodavstvo recite da kada promenimo Ustav i kad u ustavu bude zvanični jezik srpski, onda može i da ga predloži i odobri kao sekretar za zakonodavstvo, da izađe pred Skupštinu. I tu taj vaš sukob sa Ustavom uopšte ne mogu da razumem. Posebno ne razumem sukob MUP-a sa Ustavom. To je spor u kome Ustav gubi. Recite mi državu u kojoj ustav može da izgubi spor, kad se sučele ljudi koji sprovode ustav i ustav i ljudi kažu – izgubio je ustav, mi smo u pravu, mi želimo ovako. Sve što želite, molim vas, sprovedite po proceduri predviđenoj Ustavom. Ili ne pominjite jezik ako vas je sramota da kažete srpskohrvatski, ili ga navedite po članu Ustava po kome je zvanični jezik zaista srpskohrvatski. Ko misli da treba drugačije, neka pristupi promenama Ustava, a ne promenama zakona. Naravno da lična karta na engleskom jeziku ne znači ništa. Vas niko u inostranstvu ne legitimiše po ličnoj karti. I zašto samo englesko govorno područje? Postoji mnogo zvaničnih svetskih jezika. Mogli bismo sada da napravimo obrasce, pa da se otvara onako kao one razglednice što su vezane. Odakle si ti? Ja sam iz Srbije, izvolite moju razglednicu, birajte.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na osnovu člana140. stav 5. Poslovnika, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 10. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član13. amandman je podneo narodni poslanikMiljko Četrović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 13. i to vezano za tačku 7), a tačka 7) ovog člana glasi – jedinstveni matični broj za roditelje, koji pored ostalih podataka podnosilac zahteva za izdavanje lične karte treba da unese u zahtev. Razlog za ovaj amandman da se briše jedinstveni matični broj i da tačka 7) glasi – ime jednog od roditelja, jeste sledeći: mnogi građani Srbije, usled proterivanja Srba sa prostora Republike Srpske Krajine i sa prostora bosansko-hrvatske federacije, došli su na prostore države Srbije da žive, ali nemaju jedinstveni matični broj, pogotovo njihovi roditelji. Ako ostane ovako kako je predviđeno tačkom 7), neće ispunjavati formalno uslove, zahtev neće biti validan i neće moći da im se izda lična karta. Većina od tih koji su prognani i proterani sa prostora Republike Srpske Krajine, sa prostora Mostara, leve obale Neretve i drugih krajeva, Bihaća i da ne govorim dalje, nemaju nikakve mogućnosti da se vrate na svoja ognjišta. Sada treba da im se oteža ili onemogući izdavanje lične karte u državi Srbiji, u njihovoj matici. Gledajući kako se stvari odvijaju jedino im je ostala Srbija kao matica, gde mogu da nađu svoje mesto pod ovim nebom. Primer kako se izdaju lične karte i koji su sve to problemi: evo, baš sam juče u Kraljevu imao prigovor stranaka, ogromne su gužve pred šalterima za izdavanje ličnih karata. Za taj formalni postupak, umesto MUP da ima većinu podataka, pošto postoji elektronska obrada i umreženost MUP-a Srbije je odavno primenjena, građani treba maltene lično sve da dokumentuju i da donose dokaze i o promeni adrese i da su odjavljeni sa ranije adrese, čak su prinuđeni da dovode lica kod kojih stanuju i kod kojih su prijavljeni ili lica od kojih se odjavljuju. Ta lica moraju lično da daju izjave pred činovnikom, odnosno pred šalterom MUP-a Srbije. Ogromna je gužva, a umesto da MUP Srbije na osnovu svih podataka koje ima u svojim evidencijama taj postupak ubrza, nažalost oni traže... Evo, jedan primer iz Niša: podneta je odjava u Nišu pre sedam dana i ima dokaz o odjavi iz MUP-a u Nišu, promene adrese za Kraljevo. Juče od te stranke traže da donese dokaz da je odjavljen. Gledajući ovo vreme kada je predložen ovaj zakon o ličnoj karti i troškove koji su uloženi za kupovinu opreme za izradu lične karte, neprimereno je vreme, a da ne govorim o iznosima koji su potrošeni ili će se potrošiti za plaćanje ove opreme. Čuli smo ovde podatak od ministra da je to preko 200 miliona evra samo za opremu. Pošto sam član Odbora za finansije, pre jedno dve godine, a to zna aktuelni ministar Jočić, kao i ministar Dinkić, bivši ministar unutrašnjih poslova Mihajlović zaključio je još ugovora o nabavci opreme iz inostranstva za preko 250 miliona evra, bez ove opreme za izradu ličnih karata. Kada je bilo razgovora na Odboru za finansije, šta sa tim ugovorima koji su zaključeni mimo Vlade Republike Srbije, suprotno Zakonu o budžetu za 2002. i 2003. godinu, rečeno je da se ti ugovori ne mogu raskinuti, jer bi država pretrpela ogromnu štetu. Niko nije odgovarao, i nije pokrenut nikakav postupak, za zaključenje takvih ugovora. Ove razloge zašto sada zakon o ličnoj karti, zašto ovakav tip lične karte sa mikro čipom, građani ne mogu da razumeju i da prihvate, jer ovim zakonom i izdavanjem ove lične karte neće se sigurno sprečiti terorizam kako je ovde u obrazloženju rečeno, a pogotovu organizovani kriminal. Sve što nam se događa, počev od ovih sportskih događaja, a da ne govorim o drugim događajima, kako ovlašćeni u MUP-u kažu visokog rizika, jasno govori u kom je stanju kriminal u Srbiji. Kada nije u stanju MUP da se suprotstavi tom uličnom, huliganskom kriminalu na ulici, na sportskim događajima i događajima visokog rizika, kako će se onda suprotstaviti organizovanom kriminalu. Ona bela knjiga bivšeg ministra unutrašnjih poslova Mihajlovića o 25 organizovanih kriminalnih grupa u Srbiji, pa posle akcije "Sablja" da više nema organizovanog kriminala, pa sve ovo što je navodno preduzeto formiranjem ovog specijalnog odeljenja Okružnog suda u Beogradu sa specijalnim tužiocem, to jasno govori da ova vlada sa MUP-om, Ministarstvom pravde, Republičkim okružnim tužilaštvom, opštinskim tužilaštvima i nadležnim sudovima nema mogućnosti da se na adekvatan način suprotstavi organizovanom kriminalu. Nasuprot tome, mi imamo portparole, ili pi-ar kako vole ovi da kažu, sada sudova. Sve radnje koje se događaju u bilo kom sudu treba da budu predmet izjave tih portparola, a da ne govorimo mnogih drugih koji se upuštaju u delove sudskih postupaka, pogotovo krivičnih, a da epilog ili pravosnažno presuđenje nemamo ni po jednom predmetu već više godina. Cena tog specijalnog suda, specijalnog tužilaštva je prevelika i previsoka, a za skoro nikakav rezultat. Isto tako, i ovo što je sada ponuđeno narodnim poslanicima i građanima Srbije, za izdavanje nove lične karte, ništa neće pomoći građanima Srbije. Pored ovoga što će imati dodatne troškove, ogromne gužve pred šalterima, sa novom ličnom kartom neće živeti bolje, nego sve gore i gore iz dana u dan.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, pa potom narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, složio bih se sa kolegom u konstataciji da je dobiti ličnu kartu veoma teško u Srbiji. U načelnoj raspravi smo se svi složili oko toga da se postupak izdavanja lične karte u velikoj meri mora uprostiti i ljudima izaći u susret da na što lakši način dobiju ličnu kartu. Pri tom, ne smemo zaboraviti ni to da je za najveći broj mladih ljudi prvi ozbiljni kontakt sa državnim organom upravo izdavanje lične karte. Taj kontakt ne sme da bude traumatičan sa čekanjem četiri ili pet sati. Moram da vam kažem da u Novom Sadu, Beogradu, Pančevu, Zrenjaninu i drugim većim gradovima, kada pitate građane šta im je najteže da čekaju, čekaju u redovima u SUP-u, da dobiju ličnu kartu, da registruju kola itd. Hajde kada registruju kola, ali ličnu kartu svako je obavezan da ima. Osnovni zadatak državne uprave, a u ovom slučaju MUP-a, morao bi biti da se maksimalno uprosti postupak izdavanja lične karte. Ideja ima na pretek: zašto tražiti na uvid izvod iz matične knjige rođenih i uverenje o državljanstvu, kada kod matičara, kod matičnih organa u opštinama te sve podatke imamo. Naši organi su povezani međusobno i to se može proveriti veoma brzo. Mi teramo građane da čekaju tamo i da čekaju onamo, i da plaćaju takse i da uzmu broj. Recimo, u Novom Sadu, vi uzmete broj, rade od sedam sati, ako dođete u pola osam dobijete broj 45. Pri tom, rade dva šaltera od moguća četiri, a govorim vam iz iskustva od pre neki dan. Znači, od četiri rade dva šaltera, i onda službenice sa šaltera moraju da odlaze iza i da proveravaju neke podatke koje tu pogledaju. Mogu da vam kažem, više od šest ne može da prođe na jednom šalteru. Sada zamislite kada će onaj sa brojem 45 doći na red. MUP-u predlažem, oni su ovde, da odmah preduzmu nešto, jer to će građanima biti od velikog značaja i osetiće da im uprava pomaže. Mi smo usvojili ovde strategiju o državnoj upravi, prema kojoj uprava treba da čini usluge građanima i da građani osećaju kao servis. Ako građani dođu u MUP, SUP, pa tamo čekaju četiri sata, onda to nisu dobre usluge za građane, jer građanima nije dobro od toga. To je mnogo važna stvar u primeni ovog zakona, da se kroz primenu zakona reši to pitanje. To može da se reši podzakonskim aktom ministra i ne treba mu nikakvo posebno ovlašćenje da izda naredbu kako da se to radi. Stupite u kontakt sa matičarem i proverite, napravite uvid u njihovu bazu, utvrdite ko je čiji državljanin i nema potrebe da građani plaćaju taksu, jer je taksa za uverenje o državljanstvu i za izvod iz matične knjige rođenih oko 400 ili 500 dinara, plus obrazac lične karte 200 dinara, dakle, neko i nema taj novac, a obaveza mu je da ima ličnu kartu. Učinite sve da građani što lakše dobiju ličnu kartu. Još sam nešto hteo da kažem povodom ovog amandmana. Dakle, ista je situacija sa imenom roditelja, prigovara se tome, a to je jedna vrsta koncepcijske razlike, ako je taj podatak neophodan, neka ide sa njim. Na član 16. nije bio amandman, a vezan je za diskusiju, odnosno za ovaj amandman. Dakle, otvorilo se pitanje kako će onaj koji nema jedinstveni matični broj, jer se ovde nalazi kao izbeglo ili prognano lice. Tu situaciju rešava član 16. koji se zove – određivanje jedinstvenog matičnog broja građana u slučaju kada taj broj nije određen. Taj član kaže: "Ako se u postupku izdavanja lične karte utvrdi da državljaninu koji nije rođen na teritoriji Republike Srbije i na toj teritoriji nema prijavljeno prebivalište nije određen jedinstveni matični broj građana, nadležni organ je dužan", to je jako dobro što je dužan, "da prilikom izdavanja lične karte državljaninu odredi taj broj, u skladu sa zakonom". Dakle, onaj ko želi da ga dobije, a izbeglo je ili prognano lice, organi unutrašnjih poslova su dužni da mu odrede broj. Jedinstveni matični broj građana po samom zakonu ne može biti prepreka da građanin u Srbiji, bez obzira odakle je došao, ostvari svoje pravo, uključujući i naše građane koji su iz drugih republika proterani i silom ovde došli.
Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov.
Poštovani potpredsedniče, kolege poslanici, ovde je bilo puno diskusija i očigledno da neki nisu poznavali materiju o kojoj su diskutovali, a sada je gospodin Krstin tu nešto pojasnio, upravo oko tog jedinstvenog matičnog broja. Dakle, jedinstveni matični broj vam je temelj i on je neophodan uopšte oko svih evidencija, ne samo oko ličnih podataka, o čemu vi pričate, jer tu treba da bude integrisano sve ono što ste vi pominjali, znači i ono što ste pričali, čekanje na tim šalterima, to će sve biti rešeno kada budemo svi evidentirani, kada bude potpuna ažurnost svih naših građana. A što se tiče zaštite onih podataka koji nisu svima transparentni, dostupni, to je ona zaštita koju će zaštititi moje kolege koji će znati ko može da raspolaže nekim uvidom u neke podatke, a ko ne može. Veoma je bitno, ne samo zbog kriminalnih podataka o čemu pričate, jer su i oni bitni i niko se ne stidi da kaže ko mu je otac i mati, odakle su mu roditelji. A upravo taj način kako treba da dobije, to je sada gospodin Krstin objasnio. Zato sam se javio da kažem da svako mora da ima taj broj, jer ta šifra govori nešto o vama, jednoznačno vas identifikuje i niko ne može imati taj broj osim vas, samo vi posedujete taj broj. Znači, jedan na jedan i tu nema nikakve dileme i mi to moramo uraditi. To vam onda omogućava i brzu identifikaciju u slučaju saobraćajne nesreće, da mogu da vas identifikuju koja ste krvna grupa, od kojih bolesti bolujete, ili da ne kažem zbog nekih drugih situacija, nije to samo zbog toga da je broj potreban. Taj broj vas prati kao ime i prezime što vas prati, ali broj vam jednoznačno određuje vas kao ličnost; naravno da je to povezano sa drugim granama, sa drugim bazama podataka za koje će moći neko da ima podatke, a neko neće moći da vidi, ali to je stvar zaštite i to će biti regulisano. Što se tiče zakona o ličnoj karti, već smo debelo zakasnili i mislim da je ovaj zakon jako dobar i treba što pre da ga usvojimo, ne samo zbog Evrope. Bilo je nekih diskusija, kažu, mi imamo matične knjige, a neki krajevi nisu imali matične knjige. Znači, mi želimo unapred da neke kriminalce oslobodimo nekih podataka da se o njima zna nešto. Znači, treba da učinimo ono što je transparentno, što je moguće i čega se niko neće stideti da kaže kako se zove, ko su mu otac i mati, jer mislim da nije sporno. Podaci će biti memorisani i zaštićeni nekim softverskim zaštitama i neće moći svako da ih pogleda, ali ako je vama nešto potrebno, nekoj službi, vi ćete moći da ih aktivirate i da ih napravite transparentnim. Ne vidim u čemu je problem, jer ovo je jedan tehnički zakon i trebalo bi oberučke da ga prihvatimo i ne vidim nijednu dilemu, samo možemo nešto da popravimo, ako znate nešto stručno u vezi sa tim da kažete, šta bi to poboljšalo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. i sve ostale članove u kojima se pominje reč "ministar" amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvinite, pre nego što krenete, samo da dam jedno obaveštenje, a tiče se svih. Molim vas, po članu 85. stav 1. i 4, danas ćemo raditi do završetka pretresa u pojedinostima one tačke koja bude na dnevnom redu u 18,00 časova, a sutra nećemo raditi, neće biti sednice, u tom smislu nećemo raditi. Nastavak sednice će biti u četvrtak. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, vi ste bili obavezni, već vam je na to jutros ukazala koleginica Radeta, ali vi niste tada predsedavali, da obezbedite prisustvo ministra Jočića danas ovde. Ja sada govorim o amandmanu gde se pominje reč "ministar", odnosno njemu se daje nadležnost da propisuje obrazac koji je prateća aplikacija prilikom podnošenja zahteva za izdavanje lične karte, i ako je ministar bio sprečen danas da dođe, onda ste i danas mogli da odložite sednicu, kao što iz nekih vama poznatih razloga sutra Skupština neće da radi. Da li je on otišao u London, ili ovamo ili onamo, to zaista za nas ništa ne znači, niti ima značaja za poslanike koji se direktno njemu obraćaju, jer samo je on ovde u situaciji, uz sve uvažavanje prisutne gospode, da nam odgovara na naše primedbe. Mi baš želimo da vodimo stručnu i kvalitetnu raspravu i da ubedimo ministra da je ovaj zakon, koji je nasleđen iz prošlosti, iz vremena Dušana Mihajlovića, pripremano sa svom pratećom opremom i sa svim ugovorima, predugovorima, od strane bivše DOS-ovske vlasti, dakle, nešto što ne treba građanima Srbije i da je to zakon sa neizvesnom do kraja finansijskom konstrukcijom. Ovih dana, kako smo počeli da pričamo o ovom zakonu, kao i svim ostalim kolegama i meni su se javljali mnogi građani, naročito oni kojima baš ovih dana ističe lična karta, odnosno rok za zamenu lične karte i pitali su me šta da rade. Naravno, uputila sam ih, kao što i oni sami znaju, da odu u matični MUP u svom mestu, da podnesu zahtev, dobiće ličnu kartu kao i do sada, ali je ovo prilika da im kažem još jednom, možda su zaboravili, nisu obratili pažnju, da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja, ali da će njegova primena tek uslediti posle šest meseci od toga perioda. Kao što rekoh, neće proteći šest meseci do promene vlasti u Srbiji, do suštinskih promena i do mogućnosti da radikali predlažu zakone narodnim poslanicima, a mi ne bismo ovakav zakon predložili, ne samo zato što su bila oprečna mišljenja u mnogim zemljama širom planete Zemlje, kada je u pitanju ovaj zakon. Veliki protesti, kao što su oni krajem devedesetih godina u Grčkoj, pa u Velikoj Britaniji, tamo se najveća polemika vodila u stručnim krugovima oko toga, pa evo prilike Jočiću, ako je otišao tamo, da pita neke kolege zašto su oni bili protiv tog zakona i zašto nisu prihvatili posle višemesečne i višegodišnje takozvane javne rasprave. Ovde toga nije bilo. Rekla sam vam već, onaj bivši ministar policije Dušan Mihajlović ugovorio posao, posao nasledio Dragan Jočić, ugovoren način kupovanja opreme, a građane niko o tome nije pitao, zakon u svom najvećem delu, dakle, zbog novog načina identifikovanja, zalazi i te kako u domen ljudskih prava, ali vas uopšte ljudska prava ne zanimaju, to ste pokazali na mnogobrojnim slučajevima. Kako da očekuje neko od vas da štitite ljudska prava građana kada vi kršite sva ljudska prava pojedinaca tako što hapsite nedužne ljude i držite ih mesecima u zatvoru. Obraćam se vlasti, da mi ne biste posle replicirali, gospodine Markoviću, uvek se obraćam onima koji su na vlasti. Tako su i dalje i gospodin Đogo i gospođa Ljiljana Vasković i njeno dvoje dece u Okružnom zatvoru i mnogi drugi proglašeni jatacima generala Mladića. A u to isto vreme dok se vi zalažete za borbu protiv terorizma, pa kao zakon i te kako unapređuje ljudska prava, vi imate neidentifikovana opasna lica koja se šetaju gradovima Srbije. Meni je zaista žao što Dragan Jočić nije ovde, da ga pitam da li je on upoznat sa kretanjima opasnih kriminalaca po Srbiji. Jednog takvog sam videla pre nekoliko dana, ne lično ali sam iz lokalnih medija saznala, u Kragujevcu je nekoliko televizija to prenelo, da je jedan od najvećih i najopasnijih kriminalaca, koji je ujedno i saradnik stranih obaveštajnih službi i vrli saradnik Karle del Ponte na lažnom optuživanju srpskih heroja, Zoran Stanković pre nekoliko dana šetao po Kragujevcu. Čak je, mislim, proveriću taj podatak, ušao u krug Fabrike namenskih proizvoda. Taj čovek, sa jednom katastrofalno lošom biografijom, ovo što sam navela su samo neki segmenti iz prljave biografije tog čoveka, nije mogao da dođe kao predstavnik izvršne vlasti, nego kao građanin sa imenom i prezimenom, koji nema nikakva ovlašćenja i koji nije mogao u Kragujevcu da daje nikakva obećanja ni zaposlenima u "Namenskoj", ni vojsci, niti bilo kome. Time treba da se bavi ministar policije i da vidi ko su ti ljudi koji se kreću, i on i onaj Vuk Drašković, a za ovog Stankovića je to toliko očigledno. Desi se tragedija, kao što se desila pre nekoliko dana sa još jednim vojnikom, on izlazi i saziva konferenciju za novinare i obraća se javnosti. U čije ime on to radi? Ko je taj čovek? Čovek koji je počinio mnogobrojna krivična dela, ali o tome tek kasnije kada do suštinske promene vlasti u državi dođe. Sada ovde taj način i metod, kao što je radio Aligrudić pre 15 dana, pa danas kolega Živković, u pokušaju ubeđivanja javnosti i nas poslanika, pokazivanjem platnih kartica iz banaka, da je to čip sličan onome koji će da postoji na ličnoj karti... Prvo, ne treba da se hvalite time, jer je zemlja prezadužena preko tih platnih kartica, uskoro ćemo da dođemo u situaciju da san svakog prosečnog Srbina bude kao san onog prosečnog Kanađanina, da se oslobodi viška platnih kartica. Jer, čuli ste podatak od jutros, i to je zvanično objavila NBS, da je trenutni dug svakog stanovnika Srbije na godišnjem nivou u proseku, zaposlenog onog ko je mogao da uzme te kredite, 850 evra. Mi polako ulazimo u dužničko ropstvo, odnosno već smo u njemu. Baratate se podatkom da 154 milijardi dinara u ovom trenutku građani duguju po osnovu kredita, uđeš, izađeš i gotov si. Stvarno si gotov, jer je neverovatno šta ljudi sve moraju da rade da bi preživeli. Mi sada hoćemo sistem za uvođenje novih identifikacionih, odnosno ličnih karata, koje su mnoge razvijenije, ekonomski stabilnije zemlje odbacile. Motiv zbog kojih je to uradila Velika Britanija nije bio samo ekonomske prirode. Kod njih se išlo na procenu da li će to da košta 10,6 ili 19,2 milijarde funti. Ipak su se njihovi stručnjaci iz oblasti borbe protiv međunarodnog terorizma više bavili tim pitanjem, a to je ključna stvar, o kojoj morate da razmišljate, da ova kartica i da mislite da je to potpuna bezbednost i baza podataka kako će ona da se pohranjuje, uopšte nije bezbedna. Oni su to na mnogobrojnim primerima dokazali i rekli da su teroristi koji su proteklih godina izvršili najveći broj terorističkih akcija u svetu, kao što je slučaj španskog metroa, kao što su ostali slučajevi metroa u Velikoj Britaniji, dolazili iz zemalja gde postoje lične karte. Njima nije nikakav problem da kopiraju najsavremeniju i do perfekcije sofisticiranu identifikacionu, odnosno ličnu kartu. To su shvatile i najpoznatije banke u svetu; australijska "Komonvelt banka" je da bi sprečila falsifikate svojih platnih kartica išla dotle da najsavremenijom tehnologijom izrađuje te platne kartice. Međutim, ispostavilo se, odnosno to vam je uvek tako, valjda to i znate, da oni kojima je cilj da vrše falsifikat upadaju u bazu podataka, da to nose, zloupotrebljavaju itd, da li u svrhe terorizma, u neke druge svrhe, podrivanja sistema u kome živimo, uvek imaju za cilj da ono što je najsavršenije hoće da obore. Tako vam je i sa ovim hakerima. Oni neće da ulaze u sisteme koji su bez veze. Danas postoje i deca od 15, 16 godina koja provaljuju u neke programe za koje vi mislite ili pojedinci, neki od nas koji to učimo na ovaj ili onaj način, ili brže ili kasnije naučimo da koristimo... Zato su oni shvatili, kada su se te "komonvelt" platne kartice pojavile na singapurskom tržištu za samo nekoliko dolara, da ništa nije zaštićeno toliko. Čovek je zaštićen svojim identitetom, mi treba da razgovaramo o tome kako da se definiše taj identitet, a to nije na ovaj način. Mnogo polemike je bilo u javnosti. Uopšte ne znam da li je vas, kolege poslanici koji pripadate vladajućim strukturama, interesovalo sve ovo što se govorilo vezano za donošenje ovog zakona u proteklih 15 dana. Ja sam najmanje na tri ili četiri televizije i u radijskim emisijama pratila komentare stručnjaka, ljudi koji su okupljeni u udruženju Istina, koji su izdali ovu brošuru, "Za život bez žiga", koji apsolutno ništa tendenciozno nisu pisali. Ali, prema materijalima, a štiteći privatnost lica, međunarodne konvencije o poštovanju ljudskih prava, sve ono što je bio predmet analiza i britanskog ministarstva, i grčkog i svih drugih koji nisu prihvatili lične karte, oni su kroz jedan uporedni prikaz dali ovde, sa posebnim osvrtom na to, pošto je brošura urađena 2004. godine, da je to projekat Dušana Mihajlovića i prethodne dosovske vlasti, već ugovoren, koji ste vi nasledili i koji imate nameru da sprovedete. Uopšte se ne zna do kraja koliko to košta. Zaista se ne zna koliko će to građane Srbije da košta; u trenutku kada su nam ekonomski pokazatelji najgori mogući vi se upuštate u jedan ovakav projekat. Ove lične karte sa biometrijskim čipom su dobrovoljne u Velikoj Britaniji, ali svako će morati 2010. godine, svako ko izvadi pasoš, da izvadi takvu ličnu kartu. To kod njih postoji, međutim, i ova sadašnja odlazeća vlada je shvatila da zbog protesta ljudi i zbog te klauzule to mora da menja, odnosno ako dođe do promena odnosa snaga, kao što mi očekujemo da će u Srbiji da dođe. Koliko košta program kod nas u milijardama evra ili dinara, kako god hoćete, pitala sam prošlog puta ministra, nije mi odgovorio, i mi zaista obećavamo građanima Srbije da ćemo sve ove zakone koji su štetni i koji su ne neprimenjivi, koji dosta koštaju građane i koji kriju niz drugih opasnosti, dolaskom srpskih radikala da stavimo van snage. To je jedini način da poboljšamo situaciju u Srbiji i kad god nas ljudi pitaju na ovim mnogobrojnim okupljanjima i tribinama, bez obzira koja je oblast društvenog života, mi im tako kažemo. Mi nemamo drugi način da sprečimo već nastalu štetu koja je nastala od 5. oktobra do današnjeg dana kroz niz zakona koje su predlagali raznorazni, oni prethodni i sadašnji ministri iz ovog skraćenog DOS-a. Jednostavno, ljudi koji žele dobro Srbiji i koji imaju osećaj šta je građanima potrebno neće da se upuštaju u neke projekte zbog kojih negoduje šira javnost. Vi nikako niste pitali, pa i da ste pitali u tim vašim mestima gde živite, izabrani ste na ovoj jedinstvenoj izbornoj listi vaše stranke, mnogi od vas, odnosno njihove političke stranke neće moći ni do 2% na sledećim izborima da dobace, jer računate šta vas briga, šta ste uradili uradili. Na nama, koji smo dolazeća politička snaga i odgovorni ljudi, jeste da to menjamo i budite sigurni da ćemo to morati da uradimo. Nismo vas ubedili u to, nismo vas ubedili u činjenicu da više stotina hiljada ljudi i dan-danas u Srbiji nema državljanstvo. To su ti ljudi o kojima je govorio gospodin Nikolić, koji imaju neki serijski broj, neki broj ne znam ni šta znači; kada su prognani sa svojih ognjišta došli su samo sa tom legitimacijom ovde. Oni ne poseduju JMBG i kao takvi ne mogu po ovom zakonu da se pojave, niti uopšte da traže da dobiju ličnu kartu. Vi niste, gospodo, u situaciji, pošto niste za to ovlašćeni, da odustanete od Predloga ovog zakona. Ko zna koliko puta ćemo još do kraja da pozivamo poslanike da u danu za glasanje to ne prihvate. Nije to Srbiji sada najpreče, funkcionisali smo kao država i sa ovim dosadašnjim modelom lične karte, a kada je već glavni segment na borbi protiv terorizma, što su odbacile sve ove antiterorističke organizacije kao potpuno besmisleni razlog da bi se to uvodilo, naročito u Velikoj Britaniji, jer i sami znate da im nikakav problem nije ni da kroz falsifikovanje, ni kroz raznorazne metode dođu, ne daj bože, da negde vrše terorističke akte, onda ostavite to razmišljanje za neko kasnije vreme. Ali, vaše vreme i te kako ističe, tako da ćete o tome kasnije moći da razmišljate samo kao bivši poslanici i političari koji su jednoga dana predlagali loše zakone.
Hvala vam. Još neka poslanička grupa? Narodni poslanik Vladimir Homan, izvolite. Imam i lične razloge naravno, ali kada je reč o vremenu koristim ovaj sat, a kada je u pitanju datum nije lični razlog, koristim kalendar. Svima je poznat razlog, šta je sutra. Izvolite, gospodine Homan.
Hvala, gospodine predsedniče. Čuli smo u izlaganju koleginice Jovanović dosta toga. Kao što reče jedan moj kolega, od Gojka Đoga do Singapura i nazad svašta smo čuli. Želim da pohvalim neke stavove koleginice Jovanović. Naime, uporedila je građane Srbije sa građanima Kanade, što je jako lepo. Nadam se da ćemo imati i veći standard nego građani Kanade i drago mi je što SRS uvažava stavove i mišljenja mnogih evropskih zemalja, kao što su, recimo, Engleska, Grčka itd, jer ste ovde izneli da podržavate to što su ovakvi predlozi oko lične karte bili odbijeni u Grčkoj i Engleskoj. Drago mi je da to govorite i nadam se da i neke druge stavove ovih evropskih zemalja i nekih drugih podržavate. To je jedan veliki zaokret u politici SRS. Malo me čudi, ali drago mi je. Što se tiče platnih kartica i ovih ličnih karata, ne vidim sličnost oko tih čipova, a što se tiče toga da li su građani zaduženi, prezaduženi ili nisu zaduženi, pa znate šta, do pre par godina građani Srbije nisu mogli ni da pomisle da uzmu bilo kakav kredit. Sada mogu sami da odluče da li žele da uzmu kredit ili ne žele, to je na njima, niko ih na to ne tera. Čak predstavnici Narodne banke Srbije upozoravaju da se sa kreditima tako lako građani ne igraju, da se oni moraju vratiti. Znači, nema nikakve veze to da li su čipovi slični ili su isti, oni se ugrađuju u te lične karte i ne mogu se tako lako falsifikovati, niti im se može promeniti neki kod. Ne znam, pošto je SRS protiv tih modernih tehnologija, možda i protiv digitrona i računara, ukoliko dođete na vlast možda ćete da nam vratite računaljke i raboš, ali za sada je tako kako je. Što se tiče protesta građana Srbije, evo zaista ispred Vlade, ispred Skupštine veliki su protesti građana Srbije povodom donošenja zakona o ličnoj karti, ne smiruju se građani, u svim gradovima su zaista veliki protesti, tako da moramo da razmislimo da li ćemo taj zakon da usvojimo. Naravno, šalim se, građani Srbije nemaju ništa protiv ovog zakona, osim par poslanika SRS koji ovde pričaju o protestima građana povodom tog zakona. Zaista, ništa se od toga u Srbiji ne dešava. Ovaj amandman, kao i sve te amandmane koje ste spomenuli u kojima se menja reč "ministarstvo" itd. treba naravno odbiti, a zakon usvojiti, jer to je moderan zakon i mi moramo da idemo u susret, mi jesmo već u 21. veku, ali sa svim drugim rešenjima u susret modernizaciji. Tako da i ovaj zakon i sve ostale koji u tom pravcu idu ja lično i stranka G17 plus iskreno podržavamo. Ne vidim ništa loše u tome i ne vidim zbog čega bi bilo mnogo teže falsifikovati ličnu kartu koja je na papiru od lične karte koja je na čipu. Danas mnogi od građana koji imaju kompjuter i ... Da li je lična karta na čipu ili čip na ličnoj karti, to zaista nemojte sada da me ispravljate, ali ono što je na sadašnjoj ličnoj karti otkucano je pisaćom mašinom na papiru i to se vrlo lako može fotokopirati kolor fotokopir aparatima, ili se čak u kućnoj radinosti može skenirati i isprintati kolor štampačem da izgleda potpuno isto kao što je original, tako da je mnogo lakše falsifikovati sada ličnu kartu, nego što će biti lako falsifikovati ovu novu koja bude u opticaju. Pozivam građane Srbije da se ništa ne plaše, da ne veruju ovim zastrašivanjima, ovo je zaista jedna stvar koju treba podržati. Hvala.
Hvala vama, gospodine Homan. Pogrešno protumačeni je l′? Pa znamo svi da digitron nije neka tehnologija, ja razumem da je to lapsus, pretpostavljam. Izvolite, pravo na repliku, narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Niste vi ovde, gospodine Markoviću, da tumačite šta pričaju poslanici iz vaše bivše poslaničke grupe nepripremljeni za raspravu.
Gospođice Jovanović, ovde sam zato da odlučujem po članu 104. stav 4. da li dajem pravo na repliku, jer je to isključivo pravo predsednika Skupštine, te u odnosu na to kada o nečemu odlučujem pre toga razmišljam i pažljivo slušam šta se govori. Bilo bi nepristojno da odlučujem na neki drugi način. Izvolite.
Je l′ ste razmislili, je l′ imam pravo na repliku? (Predsednik: Izvolite, dao sam vam pre 30 sekundi reč.) Govorila sam o biometrijskim dokumentima kao metodu za sprečavanje terorizma i dugo sam pratila šta govori naša stručna javnost i, opet da vam ponovim, u više medijskih nastupa ljudi koji su pozvani da govore o tome zato što su pratili kako se to rešavalo u svetu, kakvi su otpori bili. Ne mislite valjda da bilo koji poslanik SRS nepripremljen dolazi na sednicu. To vi možete samo da uđete i izađete da se prošetate, znate koji je zakon ili nije. Mi u svakom trenutku za bilo šta o čemu se raspravlja ovde znamo kakva su razmišljanja svih na planeti, i onih u Aziji, i u Africi, i u zapadnoj Evropi, i u Latinskoj Americi, ali samo smo mi u stanju to da uradimo. Nije nama po svaku cenu samo – rekli ovi, pa rekli oni, pa ispuni ovaj zahtev, pa ispuni onaj. Ne, nego šta se dešava i u onim zemljama i koje su to manje razvijene zemlje u svetu koje nisu prihvatile biometrijski način identifikacije. I, uopšte se ne radi ovde o tome da ljudi nisu imali nikada ličnu kartu, pa sada treba da dobiju, pa im je to najveća blagodet koju su dobili od Koštuničine vlade, od Dinkića, od Jočića i od ostalih ministara. Ne, mi imamo naš način, koji je ostao od onog komunističkog doba, izdavanja ličnih karata, i taj dosadašnji način je bio podložan zloupotrebama, ali ni više ni manje nego biometrijska identifikaciona kartica, ova nova lična karta. Procenjuje se da na broj stanovnika od 30 miliona ljudi koji imaju izdate biometrijske lične karte mogućnost pogrešne identifikacije je čak od 10 do 15%. E sad, što se tiče tehnologija, unapređivanja toga, kakvi ste vi, a kakvi smo mi, ja neću ništa da vam govorim u prilog tome, gospodine Homan, zato što sam mnogo pripremljenija za ovaj zakon i mnogo više podataka sam iznela javnosti i ljudima iz Ministarstva, koje možda dodatno ubedim ovim argumentima. A i sam izgled govori o svima nama. Evo, vi ste malopre bili za govornicom, ja sam sada, neka ljudi procene ko ide u novo doba i ko je za to doba i za budućnost, vi ili ja.
Hvala vam. Ovo je bila replika. Vi, pretpostavljam, po Poslovniku? Izvolite.
Ne sporim da vi mnogo lepše i bolje izgledate od mene. (Predsednik: Izvinite, vi ste međusobno na "ti"?) Rekao sam "vi". (Predsednik: Izvinite, molim vas. Pošto je krenulo sa privatnim tonom i od strane gospođice Jovanović i sa vaše strane, moja obaveza je da to proverim.) Ne znam čime sam izazvao gospođicu Jovanović da tako ličnu notu unese u ovu raspravu. Kažem, mnogo bolje izgledate. Ja nosim odelo "nikolas", a vi, koja toliko često plače nad sudbinom srpskog naroda, imate modele, svaki dan menjate garderobu. Posmatrao sam, naravno. Ono što sam posmatrao je da vi vrlo vodite računa o sudbini srpskog naroda, ali zato još više vodite računa o svojim primanjima i kako se i gde oblačite. Znači, najfinija odela, najfinija garderoba i kompleti, sve najskuplje, a ovamo plačete nad sudbinom srpskog naroda. To treba znati i treba reći.
Ubuduće, pored komplimenata koji se međusobno upućuju, neću dozvoliti da se govori o privatnom životu. Na član 19. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dakle, reče ovde jedan kolega da je u raspravi koleginice Jovanović primetio zaokret u politici SRS, jer mi, eto, sada prihvatamo stavove nekih evropskih zemalja, pa SRS je, kaže, protiv savremenih tehnologija, pa je u savremenu tehnologiju ubrojao nešto što je odavno prestalo biti savremeno. Naravno, to je nivo tog čoveka. Zaista je krajnje vreme da se za ovom govornicom ismejavaju građani Srbije, da se vređa inteligencija građana Srbije i govoriti o SRS kao stranci koja je protiv savremenih dostignuća i tehnologija itd, zaista je neprimereno. Za one koji ne znaju, a izgleda u ovoj sali ima nekoliko takvih, da podsetim, SRS je osnovao prof. dr Vojislav Šešelj, najmlađi doktor nauka, u to vreme, u bivšoj SFRJ. Danas i u međuvremenu... Naravno, spremni smo kada god hoćete da merimo i diplome, i inteligenciju, i prosek ocena na studijama itd, ali, za razliku od vas, mi narodne poslanike ne zovemo ekspertima; narodni poslanici su birani u narodu, odgovaraju strukturi građana Srbije. Dakle, u poslaničkoj grupi SRS su poslanici svih socijalnih struktura, svih obrazovnih struktura, pripadnici više nacionalnosti. Srpska radikalna stranka se ponosi ovakvom poslaničkom grupom. Što se tiče primedbe da ćemo imati veći standard i od Kanade, da je to navodno rekla Nataša Jovanović, naravno, dame i gospodo, imaće Srbija veći standard i od Kanade, ali kad ne bude ovoga što ću sada da vam pročitam. "Nekada poznati kriminalac Đokić Đorđe, inače član G17 plus, iskoristio je iznenadne ostavke dvojice direktora koje je imenovala Vlada Srbije i uz pomoć fantomskog upravnog odbora, kao i svog rođaka Božidara Milovanovića, predsednika Zadružnog saveza Beograda, duže vreme od PIK Zemun pokušavao da otme 300 ha zemlje, iznenadi sve i uspe da se ugura na mesto direktora PIK Zemun. Đokić Đorđe je poznat po nizu afera, a najveća se dogodila u Čačku, za šta je i bio osuđivan za privredni kriminal i doskoro je imao uslovnu zabranu da ne sme da obavlja dužnosti direktora ili predsednika upravnog odbora" itd. Dakle, kada raščistimo sa ovakvim slučajevima, a to će biti već posle narednih izbora, onda ćemo biti kao Kanada i bolji od Kanade. A ovaj Đokić Đorđe je za Radio "Fokus" izjavio da je tačno da je on odgovarao za krivično delo privrednog kriminala, ali, kaže, to mu je neko namestio. Taj Đokić Đorđe takođe za Radio "Fokus" kaže da je on došao da bude direktor PIK Zemun bez namere da bilo šta u toj firmi uradi, bez namere da uopšte nešto u proizvodnji unapređuje itd. i kaže: "Ja sam samo tu da pripremim preduzeće za privatizaciju". Jadni oni radnici kada im PIK Zemun za privatizaciju priprema Đokić Đorđe, kriminalac iz G17 plus. Sada o amandmanu. Podnela sam amandman na član 19. stav 1. i predložila sam da se u tom stavu briše tačka 2). Član 19. ima naslov, kao i svi članovi ove Vlade Koštunica - Dulić, to je neka novina, o tome smo govorili ovih dana, naslov je – Zabrana korišćenja lične karte, pa onda – izdavanje nove lične karte. Član 19. kaže: "Imalac ne sme da koristi ličnu kartu", pa onda kaže u kojim slučajevima: "ako su promenjeni njegovi lični podaci iz člana 7. stav 2. ovog zakona". Ovo je u redu, pogotovo bi bilo u redu kada bi član 7. bio onakav kako smo ga mi srpski radikali amandmanom uredili. Stav 2. ću posebno, jer se na njega odnosi amandman. Treća tačka kaže: "ako je lična karta oštećena ili iz bilo kog drugog razloga ne služi svrsi", dobro je i to; "ako naknadno sazna da mu je u ličnu kartu unet netačan podatak." Ovo je malo problematično, iako nismo amandmanski intervenisali. Kako neko može naknadno da sazna da su mu u ličnu kartu uneti netačni podaci? Valjda svako prilikom preuzimanja lične karte pogleda šta piše u toj ličnoj karti. Ako je u pitanju nepismeno lice, onda traži da mu se pročita šta tu piše. Malo mi je nelogično da neko naknadno sazna da se drugačije zove, da je drugog dana rođen, da je u drugom mestu rođen. Mislim da je ovo takođe atak na inteligenciju i vređanje inteligencije građana Srbije, ali neka vam bude, vama to nije prvi put. Kaže: "Imalac lične karte dužan je da podnese zahtev za izdavanje nove lične karte u roku od 15 dana od dana nastupanja nekog od razloga iz stava 1. ovog člana". Dobro i to. Sada da se vratim na tačku 2), čije brisanje sam predložila, koja kaže: "ako fotografija na ličnoj karti više ne odgovara njegovom izgledu". Ovo je toliko uopšteno i toliko ništa ne znači, da je neverovatno. Šta znači da fotografija na ličnoj karti ne odgovara izgledu? Da li to znači da svako farbanje kose podrazumeva novu ličnu kartu, svaka promena frizure novu ličnu kartu? Znate, onda bi neki ljudi samo stajali tamo na šalteru, pogotovo dame, i svaki čas menjale ličnu kartu, svaka nova boja kose, svaki novi pramen u kosi, svaka nova frizura – nova lična karta. Ovo ne može da ostane i treba da se briše, lična karta treba da ima određeni rok trajanja, u kojem po normalnim procenama ne mogu da se dese neke drastičnije promene fizičkog izgleda, bar ne tolike da lice ne može da se prepozna u odnosu na fotografiju na ličnoj karti. Ovo treba da se briše, jer je vama ovo jedan od načina da uzimate pare, da terate ljude da svaki dan i čas menjaju lične karte, jer ste, kasnije ćemo doći na taj član, predvideli da ne naplaćujete takse, nego samo troškove izdavanja ličnih karata. Troškovi izdavanja ličnih karata su znatno veći od administrativnih taksi, tako da ste lepo pokušali da prevarite građane Srbije. Sada kaže Vlada zašto ne prihvata moj amandman – s obzirom da je sasvim moguće da u roku važnosti može doći do drastičnih promena u izgledu imaoca lične karte, pa bi korišćenje lične karte koja sadrži neodgovarajuću fotografiju moglo znatno da oteža potvrdu i proveru njegovog identiteta koja se u praksi najčešće vrši vizuelnim sravnjivanjem fotografije i izgleda imaoca, jer taj postupak nije moguć kada su u pitanju drugi biometrijski podaci. Dakle, da je u tački 2) stav 1. člana 19. napisano, samo malo uređeno u pravnu normu, ono što je napisano u obrazloženju zašto se moj amandman ne prihvata, onda bi čak takav stav mogao da opstane u ovom članu, jer ste lepo u obrazloženju napisali – ako dođe do drastičnih promena u ovom roku važenja lične karte, ako su te promene takve da ne može da se utvrdi identitet lica. To je, dakle, konkretizovano donekle i na ovaj način regulisan ovaj stav možda bi mogao i da opstane. Ovako uopšteno – ako fotografija ne odgovara njegovom izgledu, ovo zaista ne može da opstane. Podsetiću vas na jedan članak iz "Blica" od 17. novembra 2003. godine, kada je izvesni gospodin Tomas Soke, direktor Odseka za biometriju u kompaniji "Motorola" pričao kako smo mi Srbi srećan narod što nam je "Motorola" za skupe pare uvalila tu opremu koju niko u Evropi neće da kupi, zato što niko u Evropi neće da ga čipuju, kao što vi hoćete građane Srbije i onda ovde kažete da građanima to ne smeta. Naravno, niko od nas nije rekao da su ovde protesti, u Srbiji, ali smo pričali gde je sve u svetu bilo protesta protiv ovih čipova i ovakvog načina izrade ličnih karata, ali svakodnevno smo sa građanima Srbije i tvrdimo da je tačno da se građani Srbije plaše ovog načina izrade ličnih karata. Kaže taj gospodin Tomas Soke, ushićeno govori da je Srbija, zemlja koja izumire, bar u nečemu najnaprednija u Evropi, u policijskoj kontroli svog stanovništva. Njegove reči su – Srbija uvodi najnapredniji sistem za identifikaciju građana i izdavanje ličnih dokumenata u Evropi i jedan od najboljih u svetu. EU i druge zemlje kreću se u pravcu biometrijskih dokumenata, odnosno automatskog prepoznavanja otiska prstiju ili osoba, ali je Srbija po primeni ispred njih. Drage moje kolege, nažalost, Srbija je po mnogo čemu iza naprednih zemalja Evrope i zaista nije trebalo da u ovome što svi u Evropi izbegavaju budemo prvi. Interesantno je takođe, iz tog vremena su komentari da će svi građani, to je govorio jedan zvaničnik tadašnjeg MUP-a, predstavnik one grupe sa kojima ovi koji zdušno brane zakon ovih dana i pregovaraju o nekakvim zajedničkim nastupima u budućnosti, svi građani će, kaže on, pred državom biti isti, zloupotrebe u radu unapred su onemogućene. Svi podaci su na kartici kriptografski zaštićeni, tako da im je tajnost zagarantovana. Sem toga, posle kompletne informatizacije poslova MUP-a neće biti ni rešavanja problema preko reda. Zamislite koji napredak za onoliko para. Nacionalna baza podataka, ovo je vrlo interesantno, biće povezana sa međunarodnim sistemima, a i vizni režim biće znatno olakšan. Koji vizni režim? Je li ovo znači čim dobijemo čipove da ćemo dobiti i vize? Naravno, radi javnosti, to ne znači to. Naravno da ovo ne može biti nikakva zaštita od terorizma, nikakva zaštita od kriminala, nikakav napredak u komunikaciji građana i MUP-a. Ovde je jedan kolega iz druge poslaničke grupe, ne pripada SRS, dobro govorio da MUP treba da unapredi svoju komunikaciju sa građanima, u smislu da ne treba da se čeka, kolega reče satima, ja bih rekla i danima, da se dobije odgovarajući dokument u MUP-u. Propustili ste da povežete u jedan sistem sve građane Srbije, da na svakom mestu u Srbiji može da se uzme i izvod iz matične knjige i uverenje o državljanstvu. Na taj način biste pomogli građanima Srbije, na taj način biste obezbedili jedinstven birački spisak. Kada u tom pravcu bude Vlada Srbije ovde predstavljala neke zakone, imaće podršku SRS. Ali, nema od tog posla ništa. Vi danas, ako ste rođeni u Nišu, živite u Beogradu, u međuvremenu ste živeli u Valjevu, morate da idete po jedan dokument u Niš, po drugi u Valjevo, po treći u Beograd gde danas živite. Dakle, ništa niste uradili na unapređenju odnosa građana kod korišćenja usluga službi MUP-a, niste napravili servis građana u MUP-u Srbije, kao što ga niste napravili ni u jednoj opštini gde vršite vlast, kao što ga nema u Beogradu, gde vlast vršite zajedno sa ovim žutim lopovima... (Predsedavajući Radojko Obradović: Vreme.) ... i to su razlozi zbog kojih ne možemo prihvatiti ovaj zakon i zbog kojih pokušavamo da usmerimo Vladu Republike Srbije, vladu Koštunica - Dulić, i ministra Jočića i njegovo ministarstvo da se na ozbiljan način počnu baviti svojim poslom ovih par meseci koliko im je preostalo.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika želeći ministra da obavestim o nekim značajnim stvarima koje se u Srbiji dešavaju, ali mogu i vas. Naime, dobili smo informaciju, Ministarstvo kulture Republike Srbije je PP Spektru plus OD Trgovište, Radio "Gong" Trgovište isplatilo 600 hiljada dinara zbog promocije integracije romske zajednice u informativni sistem Trgovišta. Po statističkom zavodu, po poslednjem popisu stanovništva nema nijednog pripadnika romske etničke grupe ili romske nacionalnosti u Trgovištu. Ja izuzetno poštujem Rome na svakom mestu, i u Bujanovcu i u Zemunu i na svakom drugom mestu, ali ovo nema nikakve veze sa zaštitom Roma, ovo ima veze sa čistom pljačkom, te vas molim da to proverite. Doneo sam još jednu važnu stvar koju sam želeo da vam pročitam. Dakle, vrlo važna stvar zbog zloupotrebe položaja pojedinih državnih funkcionera. U akciji sakupljanja potpisa za inicijativu za zabranu SRS gradski odbor Kragujevac G17 plus skupio je 4.850 potpisa. Od tog broja na javnom mestu kod kafane "Balkan" sakupljeno je samo 400 potpisa. Preostali deo, 4.500 potpisa sakupili su na sledeći način: akcija je organizovana po MLM modelu tj. svi članovi u organima stranke, i sva imenovana i postavljena i izabrana lica, kao i članovi upravnih i nadzornih odbora, dobili su propisani broj glasova koji treba da skupe. Između ostalog, upravnik Carinarnice 75 potpisa itd. A sada vas upozoravam, pošto računam da ste za to nadležni, mi se trudimo da izvršimo depolitizaciju državnih organa i da tamo rade profesionalci. Pročitaću vam poslednju rečenicu, poslednji pasus: "U akciji nije uzeo učešće načelnik okruga Miroslav Marinković, on čak nije došao u stranku ni da pokupi obrasce, iako je pozvan nekoliko puta telefonom od strane sekretara stranke". Taj će da napreduje, i izgleda neki častan čovek. "Narodni poslanik Snežana Pantić-Aksentijević, koja je rekla sekretaru da nema vremena i da ne može da sakuplja potpise, takođe nije ni preuzela obrasce. Direktorka", a sada vas molim da saslušate, "apotekarske ustanove Mirjana Josimović je preuzela obrasce, ali nije predala nijedan potpis, mada je rekla da je navodno sakupila samo šest potpisa, ne može više da skupi. Za razliku od ostalih postavljenih lica koja su ispunila kvotu", pa slušajte ko je ispunio kvotu, "direktorka Doma zdravlja 80 potpisa, upravnik Carinarnice 75, direktorka Trezora 70 potpisa." Pitam vas, dame i gospodo, da li ovo ima u "Sumnjivom licu" kod Nušića, gde ovo ima na kugli zemaljskoj, da li za to služe nadležni državni organi, da li za ovo, gospodine Obradoviću, ako ste mi vi iza leđa, služi carinarnica, da li za ovo služe trezori, da li služi apotekarska ustanova, da li služe za ovo domovi zdravlja, gospodine Obradoviću? Ovo nisam smislio ja, ovo je sa originalnim potpisom. Doneo sam vam sa originalnim potpisom, a kopiju ću dati nekim drugima. Sa originalnim potpisom, prof. dr Nebojša Zdravković, G17 plus u Kragujevcu, ulica Grada Sirena broj 15, 34000 Kragujevac, telefon i faks 034/301-017. Njegov originalni potpis. Očekujem da nas u toku dana izvestite, gospodine Obradoviću, vi i nadležni državni organi, šta ste preduzeli protiv pomenutih lica, jer sam siguran da se niko u Narodnoj skupštini Republike Srbije ne slaže sa ovim, nevezano za to kojoj političkoj stranci pripada, nevezano za to kome pripada. Siguran sam da niko ne smatra da je upravnik carinarnice to trebalo da radi, da niko ne smatra da direktor apotekarske ustanove treba ovo da radi, da direktor doma zdravlja ovo treba da radi. Zato građani Srbije hoće promene i zato građani Srbije hoće da upravnik carinarnice goni kriminalce i lopove, da direktori domova zdravlja pomažu bolesnima, da direktori apotekarskih ustanova gledaju kako će i ostalima bolesnima da pomognu što je moguće više, a ne ovim da se bave. Nažalost, plašim se da smo u Srbiji svi u toliko teškoj situaciji da ovako nešto možemo da objašnjavamo. Građani Srbije, siguran sam, znaće na predstojećim izborima bilo kada,.... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Vučiću.) ... završavam, gospodine Obradoviću, da daju svoju ocenu ovoga o čemu sam govorio. Još jednu stvar da vam kažem. To ne samo da predstavlja bezobzirnost i bezobrazluk, već govori zbog čega se oni ujedinjavaju. Oni se ujedinjuju, dame i gospodo, zbog toga i samo zbog toga što treba i dalje da imaju upravnike carinarnica, direktore apotekarskih ustanova, direktore domova zdravlja koji neće da leče građane, koji neće da pomažu građanima, nego će da pomažu i da skupljaju potpise za zabranu stranaka. Teško Srbiji sa takvima na vlasti. Hvala najlepše.
Hvala, gospodine Vučiću. Saglasno Poslovniku Narodne skupštine, svaki narodni poslanik može u toku sednice da traži određenu informaciju. Ovo ću preneti i predsedniku Narodne skupštine i očekujem da ćete dobiti odgovor u poslepodnevnom delu sednice kada će predsednik Narodne skupštine predsedavati. Reč ima Miloljub Albijanić, šef poslaničkog kluba G17 plus. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, Aleksandar Vučić nema druga posla, nego sa sobom svaki dan nosi brdo lažnih papira, maše, kao da građani Srbije nisu prozreli vaše namere. Na lažima, demagogiji, neistini, jeziku mržnje, šovinizmu, nacionalnoj mržnji ne može se graditi politika. Ne može se graditi tolerancija, demokratija, uvažavanje drugoga, normalan politički život u Srbiji. Prosto ne može. Vama je jasno da akcija koju je započela stranka G17 plus jeste dobila šire razmere i od političkih stranaka, uključile su se i nevladine organizacije, ugledne vanstranačke ličnosti i to je prevazišlo okvir jedne političke stranke. Zbog toga vam je krivo i zbog toga za skupštinskom govornicom pokušavate različite lažne demagogije da plasirate građanima Srbije. Po tome ste postali prepoznatljivi, po tome što u poslednjih 15 godina kada pitate bilo koga u Srbiji šta je Srpska radikalna stranka dobro uradila u Srbiji, nema ni jednog jedinog odgovora. Kada pitate šta je loše, toga ima koliko god želite. Setite se zarđalih kašika i mahanja pištoljem i tuče prosvetnih radnika, studenata, setite se čupanja mikrofona, polivanja predsedavajućeg vodom u Skupštini, iznošenja iz Skupštine, različite vrste cirkusa ste vi ovde pravili. Ako se setite kada ste učestvovali u vlasti šta to znači, setiće se da ste vi bili ministar informisanja kada ste doneli famozni zakon gde ste različite vrste redakcija izbacivali na ulicu, plenili im imovinu, hapsili novinare, proganjali itd. To je ono čega se ljudi sećaju iz vašeg vremena. Ili onog čuvenog Zakona o univerzitetu kada ste na Elektrotehničkom fakultetu izbacivali profesore iz učionica da drže nastavu napolju, pred vratima, a studente proganjali, tukli i šta sve tamo niste radili, cirkus ste pravili ovde po Srbiji. I vi nekome danas da držite predavanje i da vičete? Od one velike politike vaše Karlovac-Karlobag-Ogulin-Virovitica ostalo vam je, ili ono Teslino tajno oružje, ili popićemo Glinu, je l′ tako, ako se desi ovo ili ono, ostalo vam je samo – drž′te lopova. Zbog čega? Šta to vas obeležava da stalno vičete – drž′te lopova. Šta je to u vašem ličnom karakteru ili karakteru vaše stranke? Zbog toga je pokrenuta čitava akcija da se napravi jednom zasvagda linija između prošlih vremena i vremena demokratije, tolerancije, uvažavanja i onoga što dolazi u Srbiju i čemu vi ne možete da se suprotstavite, ma kako vaš jezik loše za skupštinskom govornicom zvučao. Hvala lepo.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, replika, pomenut je u izlaganju. Izvolite.
Zarad istine moram da kažem građanima Srbije da gospodin Albijanić svaki put kada prolazi ovako malo preti, valjda misli nekoga će da uplaši. Izbegavam to, znaju ljudi da sam plašljiv i da bih imao velike probleme sa gospodinom Albijanićem, ali se sklonim uvek da ne kažu da bi nešto neko od radikala izazivao na bilo koji način. Zanimljivo mi je da slušam gospodina Albijanića. Zanimljivo mi je, ali nisam čuo odgovor na ovo šta je ovde falsifikovano i šta je demagogija. (Miloljub Albijanić, sa mesta: Rekao sam da je čista laž.) Spreman sam, gospodo, da vam donesem ovo i da vidimo da li je ovo potpisao dr Nebojša Zdravković ili ne. Ako nije potpisao dr Nebojša Zdravković, ja da idem u zatvor zbog klevete. Ako je potpisao dr Nebojša Zdravković, da onda ide Albijanić u zatvor i da rešimo problem. Nema velike filozofije. Ovde je, dame i gospodo, nešto drugo u pitanju.
Molim vas da omogućimo govorniku.
Mi smo desetinama puta čuli ovde: prošlost, neko Teslino tajno oružje; ne znam kada je neko pominjao Teslino tajno oružje, čuo sam da je pominjao Željko Ražnatović Arkan, a nisam znao da vam je on toliko blizak i ne znam kakve on veze sa vama ima. Pretpostavljam da ste nešto radili sa njim i da o tome znate nešto. To sa nama nema nikakve veze. Ne znam šta ste pričali još o nekim stvarima koje su besmislene, a što se tiče politike koju smo vodili, platili smo cenu na izborima, izgubili izbore, priznali rezultate izbora i od tada vladate vi. Mi to želimo i vama. Ja neću vama da odgovaram na ličnoj osnovi, neću ništa da vam kažem, niti da vas vređam, niti mi to pada na pamet. Izašao sam za ovu govornicu da govorim o zloupotrebi državnih institucija. Dobro ste rekli, ovo je jedna šira akcija i jeste šira, pošto G17 plus ne može da skupi ni 5.000 ni 10.000 potpisa, što mi skupimo za pet minuta. Dakle, morali ste da uključite upravu carinarnice, apotekarske ustanove, domove zdravlja, trezore i ne znam ni ja šta sve. Kako vas nije sramota, to su institucija građana Srbije, to su institucije ove države, one ne treba da služe za naše međusobne prepirke. Dođite u Skupštinu pa kažite – vi snage haosa i bezumlja, vi koji ste odgovorni za hiperinflaciju, za Elektrotehnički fakultet. Nismo mi, to su vaši koalicioni partneri, da vas podsetim, jer mi smo tada bili u zatvorima, i Voja Šešelj i Toma Nikolić, a ovi koji vas podržavaju tada su bili na vlasti, ali vidim, ne smeta vam to što vas podržavaju. Još da vas obavestim, i taj dekan o kome govorite, iako je veoma častan čovek, ja ga pozivam da dođe u SRS, slučajno je iz stranke vašeg koalicionog partnera. Tačno je, gospodin Teodosijević je iz stranke vašeg koalicionog partnera, a ako bog da doći će u SRS, jer je reč o časnom čoveku i ja vam to odmah kažem. Naš je bio samo jedan, a to je bio Radmilo Marojević, odmah da vam kažem, pojma nemate, ne znate ni šta pričate, ni o čemu pričate, niti išta znate, izađete pa govorite svašta, ali svejedno. Ja čak neću da vam kažem ni da su to gluposti, neću ništa da vam kažem. Samo vas pitam, kada govorite o šovinizmu, da li mislite na ono šta su Vojislava Šešelja baba i deda, što pitate odande, pa biste babu i dedu da ispitujete, da li je govor mržnje ono što biste i u krematorijum Rome i Jevreje da trpate, da li je to govor mržnje? Mi to u SRS nikada nismo niti bismo rekli, a vi jeste, ali vi biste da spaljujete Rome, a mi bismo da im zidamo škole, mi bismo da im gradimo puteve, da radimo sve što je moguće da ti ljudi žive kao i svi ostali. Ja nemam ništa protiv vaših uvreda. Izađite i recite – Aleksandar Vučić je najluđi na svetu, najgluplji na svetu, ovako, onako...
Vreme, gospodine Vučiću.
Kako vam malopre nije bilo vreme, gospodine Obradoviću? Znam da je vreme.
Kada malopre?
Malopre kada je govorio ...
Opomenuo sam i njega nakon tri minuta. Hoćete li, molim vas, da privedete kraju?
Hoću i molim vas za dodatnu informaciju, ovo što sam pitao oko Trgovišta, da mi neko pruži, posebno iz Ministarstva kulture. A za ovo što se tiče MLM modela, dobro se vidi kako je široka akcija, na punktu ne možete 400 ukupno, sa sve angažovanjem DS-a i svih mogućih političkih stranaka, da skupite, a onda po modelu – ti radiš na carini, dobićeš otkaz, može da se skupi još 4.000 potpisa. Mi, gospodine Albijaniću, za vašu zabranu ne skupljamo, nećemo nikada, ni kada budete na 2%, kada budete miljama daleko od ove Narodne skupštine, kada spustite sa sadašnja tri na dva posto, svejedno, kako god da bude, šta god da bude, čuvaćemo vas kao malo vode na dlanu, jer se po tome razlikujemo, između ostalog. Ali, kada skupljate potpise a ne možete da skupite neku ozbiljniju cifru, kao boga vas molim, tražite pomoć od srpskih radikala, mi ćemo kolegijalno da vam pomognemo, da se ne sekirate mnogo, šta god da je u pitanju. Kažete – ne možemo da skupimo 100.000; daćemo vam mi 100.000 za dva dana, da možete da kažete da ste bar negde nešto skupili. Mi imamo toliku podršku da možemo da kažemo – učinite im da se ljudi ne osećaju tako tužno, jadno i usamljeno, pomozite im, dajte im malo potpisa. Ali ćemo mi nešto drugo da radimo. Samo vi lepo skupljajte potpise, samo vi nas zabranjujte i svoj posao radite, a mi jednu drugu knjigu pripremamo. Dakle, kada se ta knjiga u petak ili u ponedeljak bude pojavila, sa njom ćemo upoznati javnost, a vi sa uvredama nastavite, to pokazuje meni samo u kolikom ste paničnom strahu, a nemojte da pružate odgovor na jedno lagano i konkretno pitanje vezano za upravu carinarnice, za trezor, domove zdravlja, škole i apotekarske ustanove. To građanima Srbije dovoljno govori u kakvom se paničnom strahu nalazite i vi i celokupan režim i kako i koliko se plašite demokratske volje građana Srbije i promene vlasti. Na vašu žalost, ta promena vlasti je sve bliža i ona dolazi neumitnom brzinom.
Kada ste prvi put postavili pitanje dao sam informaciju da ću obavestiti predsednika Narodne skupštine o pitanju koje ste postavili i očekujem da će on, pošto će voditi poslepodnevni deo sednice od 15,00 časova, dati povratnu informaciju. Replika, pomenut je gospodin Albijanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, Nebojša Zdravković, čelnik naše stranke u Kragujevcu, častan je, odgovoran i pošten čovek i nemojte njega da uzimate u vašem lažnom kontekstu ovde. Dosta je više vaših lažnih papira i ostalih stvari kojima mašete, demagoških priča takođe. Da vam kažem, nemojte ovde, takođe lažno, za skupštinskom govornicom tobože javnosti da kažete kako ja vama pretim. Dok prolazim, ja vama pretim. Prvo, ja vama nikada nisam pretio, niti pretim, svi znaju kakav sam čovek, a to što ste vi plašljivi kao zec, to je vaš problem. I kada prolazim, vi se mene plašite. Ne mogu da verujem da vi za dekana koji je izbacivao profesore na ulicu i tukao studente kažete da je častan čovek. Kako vas nije sramota da tako nešto pričate, Vučiću? Kako vas nije sramota, imate li vi obraza uopšte? Vi kažete meni, citiram vas – radikali su snage haosa i bezumlja. Ja to nikada nisam govorio, to ste vi sami ovde malopre izgovorili, niti ću ja to tako govoriti. Tačno i precizno navodim elemente kakvi ste i šta ste. Što se tiče puteva, škola, bolnica, infrastrukture, to danas Vlada radi, zahvaljujući obračunu i sa kriminalom i sa korupcijom, zahvaljujući tome što je raskrinkan Bogoljub Karić i njegova firma, a vi se dobro sećate da je do vas sedeo u Vladi Republike Srbije tada, kada sam pričao o vašem ministrovanju i šta ste radili kao ministar informisanja, do vas je sedeo Bogoljub Karić. Mi danas jesmo u prilici da građanima Srbije konačno razrešimo to pitanje Karić, i kroz veliki nacionalni investicioni plan vratimo građanima kroz izgradnju puteva, škola, bolnica i svih ostalih stvari. Nemojte više lagati građane Srbije, nemojte izmišljati, dosta je takvih stvari. Inače, G17 plus ne zabranjuje nijednu političku stranku, niti to može, ali to može uraditi javni državni tužilac tako što će uputiti zahtev Ustavnom sudu Srbije. Vi ste neki vajni pravnik, pa znate kakva je procedura i da određene stvari ne može uraditi jedna politička stranka, već prosto državni tužilac po službenoj dužnosti Ustavnom sudu Srbije, i to vas očekuje u narednom periodu, pa se vi bavite nadležnim državnim organima, pravnik ste, umećete to da rešavate. Nemojte više ovde širiti kojekakve laži o načinu prikupljanja potpisa. Građani, pokazalo se, imaju buđenje nove energije i žele da se suprotstave takvom načinu rada. Ja sam vam rekao, ne postoji ništa dobro što ste uradili u prethodnih 15 godina, ne možete ništa da ponudite građanima, samo mašete lažnim papirima. Izgovarate ovde lažne demagoške priče. To je jedino, zapravo, što vi radite.
Po Poslovniku, Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam plašljiv kao zec, to je istina, plašim se i senke Miloljuba Albijanića. To čudovište kada se pojavi bilo gde, svi se plaše, i deca se plaše, neću ja da se plašim. Dame i gospodo narodni poslanici, ne dobih odgovor da li je ovo potpis Nebojše Zdravkovića ili nije. Je li ovo njegov potpis ili ne? Očekujem od vas odgovor, ne očekujem od njega, mene ne interesuje šta će on da kaže. Ja sam najgori demagog, sve najgore na svetu, šta god da je rekao. Sve je tačno. Mene samo interesuje da li je ovo tačno ili ne i tu informaciju očekujem od nadležnih državnih organa. Mene to interesuje. Mene ne interesuje ništa drugo, mene interesuje vaše mišljenje o tom pitanju. Da li je istina da su uprave carinarnice, domovi zdravlja i apotekarske ustanove gde su čelnici G17 plus predvodnici, odnosno na čelu tih institucija, da li su oni tamo skupljali potpise za zabranu naše stranke? To ja pitam MUP Srbije, zato što je to krivično delo, zloupotreba službenog položaja. Da li će ta lica za to da odgovaraju ili ne? Kod sebe čuvam originalni potpis dr Nebojše Zdravkovića, ne kopiju, original. Spreman sam da vam dam da proverite kod grafologa da li je to istina ili ne. Što se tiče obraza o kojem govorim, svako od nas čuva svoj obraz i svako o svom obrazu brine. Ja brinem o svom obrazu i obrazu svoje dece. Oni su mali, ali brinem o tome da im niko ne kaže nigde – tata vam je ovakav, onakav, i Danilu i Milici. Nemojte da brinete o mom obrazu. O mom obrazu će možda još da brinu moji roditelji, brat, to je moj posao, ne vaš. Trudio sam se u životu da radim kako znam, da radim vredno, da budem prilično odgovoran. Nekada radim i po 15, 16 sati, to znaju moji saradnici, prijatelji SRS; smem da se pohvalim, teško je naći, ne kažem da ih nema, ali nije lako naći vrednije. Istovremeno, nikada nikome neću da dozvolim ni porodicu ni mene lično da napada zbog obraza, zato što do toga držimo i svoj obraz čuvamo i štitimo na svakom mestu, a pogotovo neću vama najgorima u Srbiji da dozvolim da o mom obrazu govorite na bilo kojem mestu. To nikada više nemojte da govorite i nikada nećete moći da govorite, gospodine Albijaniću. Sada ovde imam, dame i gospodo narodni poslanici, pošto nisam dobio odgovor, molim vas još jedanput, gospodine Obradoviću, vi znate šta ovo znači, da mi kažete... Izvinjavam se gospođici Jovanović, ja sam pogrešio, rekao sam da imaju 3%, pa će da padnu na 2%, oni tamo imaju 1,6%, pašće na 0,5%. Molim vas, gospodine Obradoviću, računam da kao odgovoran čovek utičete na predstavnike MUP-a da vam dostave informaciju da li je ovo istina, da li sam ja slagao ili ne. Spreman sam da vam dam kopiju, a ukoliko je reč o MUP-u, njima sam spreman da predam i originalni papir sa originalnim potpisom da se proveri ko laže, gospodin Albijanić ili ja. Ne želim da kažem da on laže, neka provere i neka kažu ko laže, kao i onomad kada su slali mejl iz prostorija G17 plus, tobože svađajući Tomu i Vučića i ne znam ni ja šta sve. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Vučiću, a ovo ako hoćete kopiju, ja ću proslediti predsedniku Narodne skupštine.) Dostaviću vam kopiju, gospodine Obradoviću, za nekoliko minuta i ja sam sa tim završio. Postoje Slankamenački dani, iskoristiću to u nekoliko sekundi ili desetina sekundi, od 5. avgusta 2006. godine, pošto ne znam kada će Skupština zasedati, 5.8. je predviđeno takmičenje u noćnom ribolovu, organizuju sve srpski radikali, 6. je predviđen šahovski turnir, takođe i turnir u malom fudbalu, 6. je prevlačenje konopaca, tačka 5. je parada konjskih zaprega, tačka 6. takmičenje u spremanju kotlića od divljači, pa neka se nađe i gospodin Albijanić, pa neka učestvuje u nekoj od ovih tačaka. Dobro bi bilo, siguran sam da bi našao pravo mesto i da bi razveselio malo i građane Slankamena, ubeđen sam da bi oni uživali. Hvala vam još jedanput, gospodine Albijaniću, na moru ličnih uvreda, samo nastavite, nemam ništa protiv, a ja ću i dalje da vas se plašim, znam koliko ste opasan čovek i koliko ste svi iz G17 plus opasni. To je nesumnjivo za sve naše građane.
Paja Momčilov, pa Vladimir Homan.
Poštovani narodni poslanici, umesto da raspravljamo o zakonu, silom prilika došli smo u poziciju da nam ovde neko zamera što hoćemo da uredno izgledamo, što poštujemo modu. Treba izgleda da zatvorimo modne kuće, zabranimo u ovoj zemlji modne revije, to vam se sugeriše. Naravno, postoji još jedna stvar koja je potpuno jasna, da neko može pristojno i uredno izgledati i ako ima ukus, pa ne mora mnogo para na to da da. No, treba da skinemo mašne, pretpostavljam da će to biti naredna etapa kada će nam se to reći. Izašao sam upravo zbog ovoga što je ovde govoreno. Reklamiram povredu člana 104. Poslovnika. U jednoj tiradi ovako ostrašćenoj uvaženi poslanik je govorio gospodinu Vučiću kako laže, kako je Karić sedeo pored njega. Ja sada ne znam o čemu se radi. Već sam jednom izašao i objasnio da sam ja sedeo pored Karića, a da Karić pored nikog drugog nije sedeo. Karić nije menjao mesto dok je bio u toj vladi. Sada jedan čovek koji pledira da je ozbiljan kaže narodnom poslaniku – lažeš, lažeš, sedeo si pored Karića. Proverite vi da nije sedeo možda Dinkić, kada se dogovarao oko Mobtela, pored Karića. To će možda da bude interesantnije za građane Srbije nego ko je gde sedeo u Vladi. Ja sam sedeo, vi gospodine lažete, sramota je to, i sada se smejete, što je sada već problem možda i druge prirode, ne samo problem morala i dostojanstva ovog parlamenta. Smejati se, a kolegi poslaniku vikati – lažeš, lažeš, sedeo si pored Karića, ja to više ne razumem, to stvarno ako neko može da objasni bilo bi dobro. Prema tome, molim vas, nemojte se služiti lažima. Pored gospodina Karića sedeo sam ja i niko više. Opet te vaše stalne priče, vraćanja u prošlost, da vidimo mi šta je danas. Mi o današnjosti pričamo, vi hoćete u budućnost da gledamo, a stalno vam je priča iz prošlosti. Ko je tu retrogradan i retroaktivan hajde da vidimo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Vladimir Homan, nadam se da smo iscrpli seriju replika. Posle gospodina ću dati pauzu od pet minuta da sredimo misli.
Nadam da smo iscrpli replike. Samo želim da se vratimo na dnevni red. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Slažemo se, vratite se na dnevni red, ne morate pauzu da dajete.)
Izvolite, gospodine Homan.
Odlučiće predsedavajući da li će biti pauza ili ne. Treba da se vratim na dnevni red. Ja sam svašta slušao za ovom govornicom šta se izjavljuje. Nadam se da nećemo više da pričamo ko nateže konope, ko igra šah i kad, a što se tiče toga ko je gde sedeo, nisam verovao da ste toliki bukvalista, nije to baš značilo da je sedeo pored, to je bilo više figurativno, ali ako ste bukvalista to je vaš problem. Što se tiče drugih stvari, čuli smo malopre, i to bih želeo da razjasnimo, da se SRS zalaže za gradnju stanova Romima i drugim ugroženim delovima našeg stanovništva. Ja se samo nadam da to neće biti po principu kako je rađeno u Valjevu, gde je traženo od direktora Javnog preduzeća "OSA" da od onoga ko finansira izgradnju stanova uzima 5% za potrebe stranke. Nadam ste da nećete tako da gradite stanove. Valjda će biti bolje.
Hvala. Da li o amandmanu na član 19. narodnog poslanika Vjerice Radete još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman na član 22. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, zakon o ličnoj karti je izuzetno loš zakonski projekat, praktično jedan pravni promašaj; on bi imao smisla samo ako biste prihvatili amandmane SRS. U ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o ličnoj karti i predložio da se u članu 23. stav 2. tačka zamenjuje zapetom i dodaju reči, citiram: "osim ako lična karta nije pronađena, a nestanak nije objavljen u Službenom glasniku". Dakle, da pojasnim. Stav 2. člana 23. Predloga zakona glasi – protiv rešenja nadležnog organa kojim se lična karta proglašava nevažećom nije dozvoljena žalba. Žalba mora biti dozvoljena, to je ustavna kategorija, tako da bi ovaj stav Predloga zakona, ako bi ostao, bio u direktnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, jer je Ustavom zagarantovano pravo na žalbu i dvostepenost odlučivanja. Zato sam i predložio ovaj amandman u ime SRS i predvideo mogućnost izjavljivanja žalbe, ali u slučaju ako lična karta nije pronađena, a nestanak nije objavljen u "Službenom glasniku RS". Dakle, u ovom slučaju smatram da se mora dozvoliti ulaganje žalbe kao redovnog pravnog sredstva na rešenje, shodno Zakonu o opštem upravnom postupku i shodno Ustavu Republike Srbije kao najvišem pravnom aktu. Na ovaj način, ako bi se usvojio amandman, smanjilo bi se administriranje i dodatni troškovi. U svakom slučaju, ovaj amandman je opravdan, pravno moguć i poboljšao bi tekst zakona, zato predlažem da ga u danu za glasanje usvojite. Hvala vam najlepše.
Hvala, gospodine Koprivica. Za reč se javio, po amandmanu, narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Povodom ovog amandmana ne bih ulazio u detalje dopuštenosti žalbe protiv rešenja kojim se proglašava lična karta nevažećom u ovim situacijama koje su predviđene zakonom, ali bih samo pojačao ovo što je gospodin Koprivica rekao. Pravo na žalbu može eventualno da se isključi, ali mora da se obezbedi mogućnost vođenja upravnog spora. Ovde takva mogućnost nije data, i ako se ima u vidu da je gospodin Koprivica predložio pod kojim uslovima je moguća žalba, znači ukoliko se u međuvremenu pronađe ta lična karta, onda stvarno ne vidim razlog zašto se ovo ne prihvata, tim pre što je ovo pravno-tehnički moguće rešenje i u skladu je sa Ustavom. Međutim, ovde se sve odbija. Moram da skrenem pažnju poslanicima većine koliko ovde ima odredbi zakona koje su potpuno neprimenjive. Počeću, recimo, od člana 19. koji je ipak u nekoj vezi sa ovim članom 23. Kaže: "Imalac ne sme da koristi ličnu kartu", ali ceo član je upućen na pojedinca, na njegovu volju da zakon njemu zabranjuje da nešto radi u situaciji koju on treba da utvrdi da je nastupila i pošto je takva situacija onda se volja pojedinca, zapažanje pojedinca, saznanje pojedinca, osećaj pojedinca javlja kao kriterijum, a kasnije imate da se po tom osnovu javlja čak i neka sankcija. Znači, ako ja smatram da fotografija na ličnoj karti odgovara opisu, kako onda vi mene možete da proganjate? Član 19. ste napisali u odnosu na pojedinca, imaoca lične karte. Niste ga napisali u odnosu na objektivno stanje koje utvrđuje neki nadležni državni organ. Ja sam vas i u načelnoj raspravi upozorio na ovaj nedostatak i da je ovo praktično neprimenljivo, jer činjenicu utvrđuje pojedinac, a vi njega kasnije pozivate na neku prekršajnu odgovornost zbog toga da li je on to utvrdio ili nije, što je pravno-tehnički, pravno-logički apsolutno nemoguća situacija. I prošli put sam vas obavestio: da ste u ovom članu 19. naveli da je tokom neke kontrole, identifikacije predstavnik nadležnog državnog organa ustanovio da se javlja neki od tih nedostataka iz člana 19. stav 1, prva, druga, treća i četvrta tačka, i sa nekim pisanim tragom upozorio imaoca lične karte da taj nedostatak treba da otkloni u nekom roku, onda bi ova norma imala neki smisao. Ova je norma napisana po sistemu samokontrole. Velika je odgovornost po osnovu samokontrole, a ne postoji kriterijum kako će da se oceni samokontrola i kvalitet samokontrole. Verovatno ste nešto prepisivali i u tom prepisivanju preterali. Dalje, ovde su na delu neki pokušaji da se skrene diskusija sa ovih stvari koje su vrlo značajne kada je u pitanju lična karta i evidentiranje i uopšte sam pojam javne isprave kojom se dokazuje identitet pojedinca. Vraćam diskusiju na ono što je bilo pre dva sata za ovom govornicom. Uzmite praktično moguću situaciju da neko lice dođe do prijavnice Narodne skupštine sa novom ličnom kartom, želi da poseti nekog poslanika ili predsednika Narodne skupštine. Radi identifikacije da ličnu kartu sa novim podacima i tu se nađu matični brojevi roditelja, oba, jednog, nije bitno, i lice koje stoji pored njega u redu uspe da zapamti taj trinaestocifreni broj, ode do prvog kompjutera, uđe na sajt, recimo, grada Beograda, otkuca taj matični broj i dobiće podatke da li je pod tim matičnim brojem neko upisan u jedinstveni birački spisak i izlistani svi podaci, ulica, broj, datum rođenja, godina starosti, sve, sve, sve. O tome očigledno niste želeli da razmišljate, jer tehničke mogućnosti opreme koja je nabavljena zahtevaju da se i ovakvi podaci ubace. Znači, u bilo kom gradu na teritoriji Republike Srbije gde postoji kompjutersko vođenje jedinstvenog biračkog spiska postoji mogućnost da otkucate trinaestocifreni broj, ukoliko ga kompjuter prepozna dobićete sve upisane podatke o licu koje ima taj matični broj. Ako napravite grešku prilikom kucanja vama kompjuter neće da prihvati. Zašto? Zato što je princip o kome je gospodin Nikolić juče pričao da je nemoguće da dva lica imaju isti matični broj. Verovatno o tome niste razmišljali. A kakve posledice mogu da budu, mogu da vam samo nagovestim. Ako je neko u sporu sa imaocem lične karte pa nije u mogućnosti da mu se revanšira za nešto što je ovaj njemu uradio, onda saznajući podatke preko JMBG njegovih roditelja može da napakosti deci koja se nalaze kod babe i dede ili imovini tog lica koje se nalazi kod njegovih roditelja. Verovatno iz ovog primera koji sam naveo možete da zaključite zašto su bitni amandmani SRS, koji su, pre svega, u funkciji čuvanja privatnosti svake osobe, zaštite podataka o ličnosti i evidentiranja i prikazivanja na ličnoj karti, u ovoj vašoj verziji, samo onih podataka koji su neophodni da se izvrši identifikacija imaoca lične karte, bez bilo kakvog drugog podatka kojim bi se moglo ući u porodične, rodbinske ili bilo koje druge odnose u koje naravno stupa taj pojedinac, jer on nije mogao da padne sa Marsa. Nadam se da posle ovoga nećete da se iznenadite ako zbog nove lične karte sa ovim podacima, koje vi naprosto gurate da budu prisutni ovde, mi imamo situaciju još boljih mogućnosti za zloupotrebu podataka o ličnosti. Siguran sam da namera ne bi smela da vam bude ta, a na primeru sam vam pokazao šta može da se desi. Samo da vam skrenem pažnju, ako u MUP, u odeljenje koje bude vodilo centralni kompjuter za sve ove stvari, ubacite samo jedno lice, insajdera neke od kriminalnih grupa demokratskog bloka u Srbiji, onda možete da zamislite šta će sve da se dešava. Samo da vas podsetim, prozivali ste mnoge pripadnike nekih klanova kako su mahali sa legitimacijama državne bezbednosti i imali po sedam, osam ličnih karata. Ko nama garantuje da ovaj sistem ne bude još bolje iskorišćen za tu vrstu zloupotreba? Drugo, šta znači engleski jezik na obrascu? Kažite pošteno da li je to samo ta identifikacija ili još nešto šifrovano za one iz inostranstva koji bi vrlo rado hteli da imaju uvid u demokratsku strukturu u Republici Srbiji, u kretanje pojedinaca, starosnu strukturu i sve druge podatke. Doduše, vi u demokratskom bloku ste se međusobno optuživali da je neko odneo CD nekoj stranoj špijunskoj službi, za mnoge stvari ste se optuživali međusobno. Sada manifestujete sposobnost da napravite koalicioni kapacitet, radi kapaciteta razvijate demokratiju po sistemu da i najmanje prisutna stranka u Narodnoj skupštini može da zastupa Srbiju, a stranka koja ima preko 40% popularnosti u Srbiji ne sme da zastupa Srbiju. Vama smetaju pojedinci u sali, vama smetaju pojedinci u blizini. Sreća moja što vi smetate građanima Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vladai Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, ispred SRS narodni poslanik Zlatan Jovanović je podneo amandman kojim želi samo da na jedan precizniji način reguliše ono što je sadržina člana 25. Naime, ovde se govori o evidenciji i korišćenju podataka. Član 25. ima naslov – Evidencija o ličnim kartama, nadležnost za vođenje evidencije. Smatrali smo da stav 2: "Evidenciju o ličnim kartama vodi nadležni organ" treba preciznije formulisati, da se reči "nadležni organ" zamene rečima "ministarstvo unutrašnjih poslova (nadležni organ)". To tako treba i da piše. U svom odgovoru predlagač zakona kaže da to nije potrebno, jer je već u članu 6. istog zakona nadležnost određena. Član 6. stav 1. kaže: "Ličnu kartu izdaje na propisan način ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove". U ovom članu se govori o izdavanju, a u članu 25. govori se o vođenju evidencije. Mislimo da ovako neprecizno obrazloženje ne stoji i, ako je već tako, mislim nije teško da se prihvati i da se ovde napiše kako treba. Naime, kad mi pričamo nama se ovde često zamera da smo mi neke retrogradne snage, da ne poznajemo realnost savremenog vremena, da smo izgubili osećaj za tu realnost i da ne možemo da idemo u budućnost. Slobodan sam sa ovog mesta da kažem da samo dva motiva nas navode da branimo na ovakav način amandmane i naše stavove. Prvi i osnovni motiv je interes građana. Pitam vas da li je u interesu, kada imamo milion nezaposlenih i kada je prosečan lični dohodak na nivou Srbije 20.000, da neko izdvoji 102 miliona evra za skupu opremu, za uvođenje nečega čime hoćeš da bude prvi u Evropi? Hajde da pitamo građane i da čujemo odgovor. Umesto da su te pare bile usmerene na otvaranje novih radnih mesta i stvaranje pretpostavki za to, na socijalne programe i na druge stvari, mi treba da se takmičimo sa Evropom u nečemu što je još i za tu Evropu i za taj savremeni svet kome težimo problematično. Reče neko od mojih kolega da ćemo mi možda ponuditi nekome i računaljku. Hoćemo, ukoliko ne razume neke stvari. Onda ćemo očigledna sredstva, elementarnija i dostupnija nečijem razumu, da ponudimo. Zašto da ne? Ako neko hoće da bude Evropljanin i građanin sveta neka uzme kompjuter, neka ode na jednu veb stranicu koja se zove "Privacy international" i neka vidi šta savremeni svet i predstavnici najrazvijenijih zemalja sveta misle o čipovima i o registraciji nas građana putem čipova. Toliko o savremenosti i o našoj obaveštenosti. Nama kažete da ne znamo. Znamo. Sa par mojih kolega bio sam u centru koji radi biometrijske podatke, uzimanje trodimenzionalne slike i čipiranje. Gledali smo kako taj proces ide. Pošto smo sve to videli, sada ćemo vam postaviti nekoliko pitanja. Nema ovde ministra, vidim da nema ni gospodina koji je tu statirao ispred Ministarstva. U prvom trenutku sam pomislio da je čovek sprečen obavezama, da stvarno ne može da bude tu, ali nije, nije on slučajno odsutan. Njemu je ovaj zakon podmetnut. On ovaj zakon ne može da brani na pravi način. Evo jednog dokaza. Neko je ovde izašao i čitao je pismo nekih udruženja fotografa koji kažu – sada se mi brinemo da li ćemo izgubiti posao, nećemo moći da radimo fotografije za lične karte. Izađe ministar i kaže da nije tačno, da će moći. E, neće moći, jer tehnološki proces biometrijskog uzimanja slike je potpuno sofisticiran proces i skup proces. Ti ljudi neće moći to da rade u dogledno vreme. Možda, ako se opreme savršenom opremom. Tu je svetlost jako važna, te kabine. Bio sam u toj kabini, to je specijalna kabina, slična je onima kada smo imali one automate. Znači, to je jedna potpuno nova tehnologija. O čemu je reč? Reč je o tome što je vlada pokojnog premijera Đinđića kad je došla na vlast htela da uvede elektronsku administraciju i komuniciranje građana sa državom elektronskim putem. Onda je Mihajlović to brzo pokušao da sprovede u delo baš na planu državne bezbednosti gde je rešio da uvede elektronsku ličnu kartu. Ako je lična karta dokument za dokazivanje identiteta srpski radikali tu nemaju nikakvih problema, mislimo da ni građani Srbije neće imati nikakav problem, ali je već problem kod drugog stava vašeg prvog člana gde kažete da je to dokaz o drugim činjenicama koje ona sadrži. Tu je problem, u tim drugim činjenicama. Šta nam je sve ovde zamerano, kako mi ne razumemo – imate bankovne kartice i tamo imate mikročipove. Da, ali kad popunjavamo upitnike u bankama ne govorimo ni ko nam je bio otac i majka i koji im je lični broj, ne govorimo ni koja smo stranka, ne govorimo ni druge podatke. Tih drugih podataka na tim bankarskim kartama nema. Nemojte da vršite zamenu teza. Nismo mi toliko prosti. A vaša argumentacija počinje da bude elementarno nedopustiva, skoro da kažem i prosta. Prema tome, nemojte se voditi zamenom teza. Raspravljajte o onome što mi kažemo, što uistinu kažemo, ne izvrćite naše reči i naše misli. Zašto smatramo, da se ponovo vratim ovom članu, da je važno da evidenciju u ličnim kartama vodi nadležni organ? Skrećem vam pažnju na član 9. koji kaže – štampanje obrasca i upisivanje podataka; ko pročita ovo, stavili smo zamerku, kakav engleski jezik, jasno je čemu služi engleski jezik, da će eventualno ovo da bude putna iskaznica. Nikad, u svetu je pasoš ono što je putni dokument i to će biti. U svetu, jasno je nama, postoji veliki strah od terorizma, kriminala i smatraju da će biometrijski podaci stavljeni na čip biti neko rešenje za zapadni svet i razvijene zemlje sveta. Ako je to problem, stavite na pasoše, ako to bude međunarodna konvencija, ako mi budemo potpisnici toga, taj mikročip sa našim biometrijskim podacima, nećemo imati ništa protiv. Sada pričamo o ličnoj karti u Srbiji danas i šta treba ona da omogući. Član 9. kaže – štampanje obrasca i upisivanje podataka; nema reči ni o štampanju, ni o upisivanju, nego samo o jeziku i pismu. Pročitajte pažljivo i videćete. Šta mene interesuje? Gde će se štampati lična karta, hoće li u MUP-u ili negde drugde? To je jako interesantno pitanje, ja sam skoro sklon da verujem da neće u MUP-u da se štampa, a pokušaću i da obrazložim zašto, opet na osnovu interesovanja i informacija od ljudi koji se time direktno bave, koji su nosioci toga. Znamo mi da i Norveška pravi taj sistem ličnih karata, ali uzima otisak pet prstiju. Da vam kažem još nešto, smatra se da je ovo za lopova, kada otkriješ, kad daš samo ovo malo, jer ako određuješ otiske, kažu, lopov uvek koristi palac, a palac je univerzalan prst koji koristi za identifikaciju nekog ko je ukrao ako hoćeš da ga preko traga na nekom predmetu identifikuješ. Prema tome, eksperti, nemojte nama spočitavati da se ne pripremamo. Pripremamo se i te kako dobro. Možda grešimo, možda nismo u pravu, imamo pravo na greške, svoje greške smo uvek plaćali i mi smo to priznavali. Nikada od toga bežali nismo, nikad nismo kazali da smo pametniji od naroda, nikad narodu zamerali nismo, kad nas je cenio na onom pravom i jedinom mestu, a to su izbori. Hajde da se vratimo ovome. Jedan interesantan primer iz medicine: recepti koji su štampani i koji su bili zaštićeni bar kodom pre izvesnog vremena odjednom su ukinuti i onda je Fond dao velike pare da se mimo tendera odredi štampanje novih recepata sa novom zaštitom, gle kome, Zavodu za izradu novčanica. To je koštalo mnogo skuplje nego što je "Stilos" radio, "Stilos" je firma koja je ranije štampala te obrasce; "Stilos" je na tenderu morao da dobije svoj posao, a Zavod je to dobio bez tendera i bez jasne ekonomske računice da se to isplati. Da neće opet ove obrasce da štampa Zavod za izdavanje novčanica? Nemamo koga da pitamo. Ovo je razgovor gluvih. Nažalost, pričamo ovde sa narodom i postavljamo pitanja u ime našeg naroda. Zašto ne sme da se dozvoli ovoj instituciji da ona ovo radi? Još jedno interesantno pitanje: zašto je, kada je već kupljena ovako skupa oprema od 102 miliona evra, trebalo ovoliko vremena da se ovako neprecizan zakon u ovakvoj formi da pred narod? Kaže ovako, prvo zbog toga što su finansijske inspekcije u Ministarstvu ove poslove češljale godinu dana. Naravno, neko je hteo da dokaže da je Mihajlović napravio neke malverzacije, koliko je to uspelo ne znamo, koliko je to dogovorom prevaziđeno opet ne znamo. S druge strane, bilo je predviđeno krilo bombardovanog MUP Srbije za sedište odeljenja koje će raditi lične karte i to odeljenje je sprečavano da bude rekonstruisano dugi niz meseci. Izgleda, kada je do dogovora došlo, evo, ovo će da štampa Zavod za izdavanje novčanica, onda je to moguće. Ne sme se to dozvoliti. Ako se to dozvoli onda će oticanje tih podataka apsolutno biti moguće. Neko kaže – praviš neku pretpostavku bez veze. Hajde još jedan dokaz da nije bez veze. Postoji jedna afera lažiranog novca iz Zrenjanina. To policija zna bolje nego ja. Tamo je uhvaćeno da je korišćen onaj hologram koji je bio dostupan izgleda samo nadležnom za štampanje tog novca. Ako je to moguće, onda je sve moguće. Prema tome, da budemo potpuno jasni, ističe moje vreme, srpski radikali kažu – ne treba nam skupa i nepotrebna tehnologija da bismo bili prvi u nečemu. Drugo, nećemo da se zadire u našu privatnost, jer većina razvijenih zemalja sveta i ljudi na svetu, i u Engleskoj i u Americi, to ne žele, ne želimo ni mi. Kad bi se ova lična karta ograničila na biometrijske podatke za identifikaciju ne bi bilo nikakvih problema. To je cela istina. Zbog toga, ovaj površni zakon je sumnjiv zakon, to je zakon proistekao iz nagodbe dve stranke na vlasti, a nikako nije u interesu građana. Proces ovakvog izdavanja i praćenja će tek da košta, jer za očitavanje ovih kartica imate stacionarne instrumente, imate pokretne. Ko će da plati cenu pokretnih i stacionarnih instrumenata, pitam ja vas. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član28. amandman je podneo narodni poslanikPetar Jojić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog amandmana kojim SRS pokušava da popravi nešto što se popraviti ne da. Evo još jednog zakona kojim bi da nas ukoloteče, upregnu, obesprave i svedu na nivo amorfne mase koju će moći sutradan da mese ove gazde, vlastodavci, jer su ih oni doveli na vlast, i nalogodavci, jer ih oni i plaćaju. Narodni poslanik Petar Jojić je podneo amandman na član 28. u kome traži da se tačka 2) briše. Pročitaću ceo član: "Nadležni organ može podatke iz evidencije davati državnim i drugim organizacijama i organima, kao i pravnim i fizičkim licima, i to pod sledećim uslovima", pa sada tačka 1) bi mogla da ostane, ali tačka 2) kaže "da su subjektu koji traži podatke", a to znači i fizičkom licu koje traži podatke, "ti podaci neophodni za izvršavanje poslova iz njegove nadležnosti". Fizičko lice može biti i onaj koga ste zaštitili. Čume. On je zaštićeno fizičko lice. Njemu su potrebni podaci o imovnom stanju nekoga, jer hoće čovek da ga reketira. Onda će nadležni organ dati, jer su mu potrebni za izvršenje poslova. Na stranu to što se kroz ovaj i ovakav zakon pokušava opravdati onih 102 miliona dolara, a koje je neko, bivši ministar, koji je mogao da bude sve samo nije mogao da bude ministar, jer se toliko napreže i kada intervju daje da prosto ne znate da li daje intervju... Potrošio je 102 miliona državnih para, kupio je neku opremu, jer mu je neko negde rekao da je to izuzetno i da to vodi direktno u Evropu, a sada to treba uposliti. To što je i čip izuzetno opasan, gospodin Momčilov samo je deo toga rekao šta sa čipom sve može da se radi... To što je čip izuzetno opasan, jer ga možete napuniti podacima, jer su neprikosnoveni, jer preko njega možete delovati na sve, pa čak i na psihu onoga ko nosi ličnu kartu sa sobom; to što je čip izuzetno opasan, jer će vas svakog trenutka iz satelita moći pratiti i gde se krećete i gde se nalazite itd., apsolutno vašu privatnost ukidaju, to na stranu. To što ste prvo čipove ugrađivali psima lutalicama, zakon smo doneli ovde da se psima lutalicama ugrađuju čipovi, pa će onda veterinar samo da prinese onaj čitač čipa i tačno će se znati koje je kuče, čije je kuče eventualno ako je zalutalo; to što ste junadima na farmama ugrađivali čipove, hajde na stranu. Zašto ne ugradite i ljudima čipove i onda prođe policajac sa onim pored, pa odmah očita i kako se zovete i koja vam je krvna grupa i da li ste osuđivani itd. Šta će vam lična karta? Dakle, Orvel kuca na vrata Srbije, na otvorena vrata Srbije, vi ste mu vrata otvorili, ne mislim na Orvela, nego mislim na onu knjigu Orvela "1984". Još jedna stvar o kojoj se govorilo, to je pitanje onoga što na engleskom piše u ličnoj karti, pošto je bilo tu nedoumica, da odmah i to razjasnimo. Dame i gospodo narodni poslanici, onaj što se sada predstavlja ministrom spoljnih poslova, onaj građanin Srbije Vuk Drašković, oslovljavaju ga kao Danin muž, ali to na stranu, potpisao je sa NATO paktom ugovor neovlašćeno, po kome oni mogu da špartaju po Srbiji kada hoće i gde hoće i koliko hoće da se zadržavaju. Ovo je engleski, jer će nas oni legitimisati kada nas sretnu na ulici. Ovo je engleski da bi oni mogli da razumeju, jer možda neće imati taj čitač, ali sigurno će biti opremljeniji. I oni i oni njihovi pomoćnici koji mogu biti regrutovani i iz Hrvatske, i iz Albanije, i sa Kosova, i iz Al kaide, što da ne, jer i ona sarađuje sa njima i to uveliko. Kada smo već kod toga, onaj drugi građanin Srbije, nažalost Srbije, koji se predstavlja kao ministar vojske nedavno je, na najveću sramotu srpskog naroda, pozvao dva F-16 da slete na Batajnički aerodrom, nekoliko dana pre godišnjice ubistva male Milice Rakić. Taj idiot major otvoreno kaže, u stvari nije on idiot, idiot je ovaj što ga je doveo, otvoreno kaže da je on učestvovao u operacijama. Da li to znači da je on bacio onu bombu koja je ubila malu Milicu Rakić ili onu devojčicu, izvinjavam se roditeljima i rodbini te devojčice što ne mogu da se setim, na mostu, onog genija matematičkog od 14 godina što je ubio? Možda je baš isti taj, i neko dozvoljava da ti dolaze danas na Batajnički aerodrom, i za nesreću stoji gardista, čuva mu avion dok se on šepuri po Batajničkom aerodromu. Džigerica mi se okretala, i pretpostavljam svim patriotama; za vas, gospodo iz vladajuće koalicije, nisam baš siguran. Pitajte kako su se osećali roditelji onih koje su ti isti piloti pobili po Srbiji. I to su građani Srbije. Zašto brisati tačku 2), da može fizičkim licima dozvoliti, da su subjektu koji traži podatke ti podaci neophodni za izvršavanje poslova iz njegove nadležnosti? Pa, ne može niko da ima, osim MUP-a, ove podatke, čak ni oni, sve podatke kojima ćete nahraniti čipove. Ne može niko. Vlada je odgovorila sledeće: "Vlada ne prihvata amandman, jer bi brisanjem tačke 2) iz člana 28. Predloga zakona mogućnost zloupotrebe bila povećana...". Gde ćete veće zloupotrebe nego da dođete u SUP i da za bilo koga iz Srbije tražite podatke – potrebni su mi radi obavljanja mog posla. Možda će da ga prati Čume, eventualno, možda će neki njegov da ga prati. I likvidacije su bile završni deo praćenja. Gospodo, građani Srbije postaju potpuno nezaštićeni. Kaže: "... s obzirom da bi nadležni organ podatke iz evidencije mogao davati subjektu koji traži podatke i kada mu oni nisu potrebni." Šta će onda taj nadležni organ da radi, odakle pravo onda nadležnom organu, ukoliko se ova tačka 2) izbriše, da daje podatke bilo kome? Potrebni su fizičkom licu, potrebni su za izvršenje posla. Kaže, može da dobije podatke iako mu nisu potrebni za izvršenje posla. Uostalom, u državi Srbiji je sve moguće, pa je moguće i da nedavno ovaj gradonačelnik Beograda slavi Dane Dunava na Savi! Kaže, mali mu bio Dunavski kej u Zemunu. Pa, Dunav protiče i kroz Palilulu i kroz Grocku, ako su već toliko gadljivi na radikalski Zemun. Zašto ne slaviše u nekoj drugoj opštini? Po toj logici je mogao i na Moravi, i na Turiji, i na Đetinji i na Toplici, jer se one, eto, ulivaju u Dunav. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da amandman narodnog poslanika Petra Jojića treba prihvatiti i ovu tačku 2) iz člana 28. brisati.
Po amandmanu se javio narodni poslanik Zoran Krasić, pa onda gospodin Krstin. Izvolite, gospodine Krasiću.
Osnovni problem ovog člana jeste što ovo navođenje tačaka, prva, druga i treća, može da stvori zabunu da li je to kumulativno ili alternativno. Ako su ove tačke navedene u formi kumulativnog nabrajanja da su svi uslovi ispunjeni, onda to ima nekog smisla. Ako bi se tumačenjem došlo do toga da je ovo dato u formi alternative, onda ovo stvarno nema nikakvog smisla i moram da vam skrenem pažnju na to. Mislim da je to osnovni razlog zašto je podnet ovaj amandman, zato što iz ove formulacije, kako je ovo napisano, ne može jasno da se utvrdi da li je primenjen jedan ili drugi sistem numeracije uslova koji su navedeni. Ja ih tumačim kao kumulativne, to moram da vam kažem, ali moram da skrenem pažnju na jedan tehnički problem. Ovo je situacija kada se od nadležnog državnog organa traže podaci, ali mi imamo situaciju kada građanin ili imalac lične karte sam saopštava svoje podatke. To je potpuno druga situacija. Postoji treća situacija, kada bez obzira na to što je građanin sam saopštio podatke, pa čak dao na uvid ličnu kartu iz koje je sve prepisano radi izdavanja čekova, nekog drugog uverenja itd, ali to je situacija kada se vrši identifikacija građana putem te lične karte, i postoji situacija kada nadležni državni organ proverava sve to, sada je onaj glavni problem ovog predloga zakona – zašto bi neko tražio proveru podataka kada ste u prvim članovima potencirali princip apsolutne tačnosti svega što je napisano u ličnoj karti? Znači, sada je data situacija kada se proveravaju ti podaci o građaninu, proveravaju se podaci o licu koje se identifikovalo sa takvom ličnom kartom i onda se navode neki uslovi; kažem, ako su kumulativni, onda ima smisla, a ako su alternativno postavljeni onda nema nikakvog smisla. Moram da skrenem pažnju na životne situacije, jer kada jedno lice treba ili ima interes da tuži drugo lice, ono ne bi moglo da da jednu urednu tužbu, pa samim tim i da opredeli precizno tužbeni zahtev, ukoliko nema precizne podatke na osnovu kojih bi mogao da se identifikuje tuženi, da se zna sutra ko treba da ispuni neku obavezu ako je neka parnica ili nešto drugo. Onda se javlja potreba da onaj ko ima pravni interes traži od nadležnog državnog organa sve potrebne podatke koji su mu potrebni za ono što namerava da učini, a identifikacija pojedinca je neophodna. Sada se tu javljaju brojne situacije koje život nosi. Smatram da je zaštita podataka o ličnosti regulisana posebnim zakonom, on jeste savezni propis, ali kada su rasturali Saveznu Republiku Jugoslaviju, pa državnu zajednicu, taj savezni propis je išao prema Republici i postao je republički propis. Dakle, mislim da je član 28. mogao drugačije da se formuliše. Mi nismo hteli da damo novu formulaciju člana 28, već smo hteli da skrenemo pažnju da je ovo što je navedeno u tački 2) već sadržano u prvoj tački, jer prva tačka kaže – da je subjekt koji traži podatke zakonom ili drugim propisima ovlašćen da traži i prima te podatke. Taj koji je zakonom i propisom ovlašćen da traži podatke i da ih prima 100%, verovatno, sigurno ih uzima zbog ovoga što je navedeno u tački 2) – da su subjektu koji traže podatke ti podaci neophodni za izvršenje poslova iz njegove nadležnosti. Molim vas, ovde se pominje reč "nadležnost", ne pominje se fizičko lice u smislu - njegov pravni interes. Zato smatram da je ovaj član trebalo drugačije formulisati, da bude potpuno jasan, kako ne bi dozvoljavao proizvoljna tumačenja, a samim tim stvarao svojom nepreciznošću neke uslove da se zloupotreba jednostavno ne može sprečiti, zaustaviti.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima gospodin Krstin.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, ja bih se sa argumentacijom prethodnog govornika mogao složiti, naročito kada se radi o članu 28, u pogledu potrebe da se zakonom uredi ova materija, ona stoji i u celini zakon zadovoljava razrešenje najvažnijih pitanja u ovoj oblasti. Međutim, po meni je neophodan i izuzetno je važan segment zakona upravo ono što se naziva korišćenje podataka. Zakon ima 35 članova, od toga u ovoj glavi imamo četiri člana, a od toga tri člana govore o evidenciji, a samo jedan o korišćenju podataka. Znači, ceo zakon je praktično koncipiran kako da se prikupe podaci, kako da postanu transparentni za određene organe, ali kako se koriste, to je veoma sumarno. Čak bih rekao da je zbunjujuće i u praksi može da dovede do dva rešenja: ili je sve dostupno svima ili ništa nije dostupno nikome. Ovo je veoma važan deo zakona i veoma važan deo podataka. gde se tačno mora znati pod kojim uslovima je kome dostupno sve. U načelnoj diskusiji sam u prisustvu ministra izrazio ozbiljne rezerve u odnosu na ovaj član, jer sam očekivao da će ministar intervenisati, odnosno Odbor za bezbednost, ali nažalost do toga nije došlo. Mislim da je neophodno da se ovo uredi na potpuno drugačiji način. Kolege iz SRS su to pokušale amandmanom, ali mislim da je, kao što je kolega Krasić rekao, to teško popraviti. Ako pođemo od uvodnog dela odredbe "nadležni organ može", to ne zadovoljava osnovne postulate odnosa državnih organa, odnosa uprave kao dela izvršne vlasti prema sudu kao posebnom delu vlasti, na čemu počiva država. Za sud su podaci dostupni kada ih on traži i tu organ ne može da disponira time da li će na zahtev suda dati ili neće dati podatke. Dakle, ovu prvu proveru, koja je provera ustavnog pozicionog prava organa u ustavnom sistemu kod nas, ne zadovoljava. Sudu se podaci ne mogu uskratiti, a ovde je zakonopisac otvorio mogućnost da se sudu uskrate podaci, kao što mislim da se podaci ne mogu uskratiti ni drugim državnim organima. Naravno da svaki državni organ radi u okviru svoje nadležnosti i svog delokruga, a sud u okviru svoje nadležnosti. U okviru toga se kreću njihova prava da traže podatke, jer ne traže te podatke lično, uvek traže zbog toga da bi se rešilo o pojedinačnim pravima građana, odnosno da bi se ostvario taj zajednički opšti interes da građani imaju uređenu pravnu državu. Mi ovde, nasuprot tome, jednom državnom organu uprave, a to je MUP, dajemo pravo da ceni hoće li dati sudu na njegov zahtev neke podatke iz evidencije. Mislim da to nije u skladu sa Ustavom i položajem pravosuđa, i to kao prvo ne valja. Drugo, na taj način se sud i ostali državni organi izjednačavaju sa nizom subjekata kako zakon to opredeljuje, a pod subjektima se podrazumevaju državni organi, drugi organi, druge organizacije, pravna lica i fizička lica. Znači, svi su izjednačeni sa državnim organima, sa sudovima, što apsolutno ne odgovora položaju državnih organa i pravosuđa u pravnom sistemu. Svi mogu, a niko ne mora. Sa druge strane, otvara diskreciono pravo jednom organu državne uprave, i on nije ništa više ravnopravan u odnosu na druge državne organe, da disponira da li će nekom drugom organu dati podatke i ceni da li su oni neophodni za njegov rad. Dakle, to je jedna situacija koja unosi arbitrarnost i koja stavlja jedan državni organ u odnosu na druge organe unutar korpusa državnih organa uprave, a sa druge strane, što je još gore, majorizuje upravu u odnosu na pravosuđe. Mislim da ovakvo uređenje nije dobro i zahteva detaljnu rekonstrukciju ovog člana. Po meni je ova alineja 3, da subjekti koji traže podatke obezbede zaštitu, nužna za ove dve alineje. Nju podvlačim. Bilo ko da je dobio podatak dužan je da obezbedi zaštitu. To je po meni čista stvar. Ovo drugo mi nije jasno. Pod tačkom 1) da je organ ovlašćen propisima, to je u redu, ali tačka 2) je zaista veoma sporna – da su subjektima koji traže podatke ti podaci neophodni za izvršavanje poslova iz njihove nadležnosti. Ne znam po kom ustavnom osnovu će organ uprave, a unutrašnji poslovi jesu organ uprave, ceniti da li je sudu potrebno da dobije neke podatke i da li su oni iz njegove nadležnosti, da li su oni sudu neophodni. Mislim da to narušava subjektivitet sudske vlasti i ravnopravnost tih dveju vlasti, jer nekome kaže – ti nećeš dobiti te podatke bez obzira što ih tražiš, jer ja mislim da nisu neophodni za tvoj rad. To narušava mogućnost suda da dođe, u krajnjoj liniji, do materijalne istine i da reši određeni konkretan predlog. Šta ova norma još ne sadrži? Ova norma ne sadrži pitanje kako podatke koriste organi unutrašnjih poslova, o tome nismo pričali, kako podatke koriste službe bezbednosti, civilni organi bezbednosti, vojni organi bezbednosti, još jedan segment apsolutno nedostaje. Ovo je najvažnija norma u ovom zakonu i ova norma zaista traži temeljito preuređenje. Bojim se da će sudovi kada budu primenjivali ovu normu, odnosno kada budu tražili podatke, mnogo puta ostati bez podataka koji su im neophodni za rad, ne iz zle volje, nego zato što je ovaj zakon dao mogućnost da neki načelnik nekog odseka (ne umanjujem njegov značaj) ceni da li sudiji okružnog suda kada vodi neki predmet treba neki lični podatak od nekog lica. Mislim da je to ulazak u sferu ustavnog položaja pravosuđa i mislim da ova norma zaista traži detaljno i temeljito preuređenje.
Da li još neko želi reč o amandmanu na član 28? (Ne.) Napravićemo pauzu do 15,00 časova, i počećemo sa amandmanom na član 29. narodnog poslanika Bore Kutića.
Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad pretresom u pojedinostima šeste tačke dnevnog reda – Predloga zakona o ličnoj karti. Još jednom da podsetim one koji nisu učestvovali ili nisu pratili prepodnevni rad sednice: po članu 85. st. 1. i 4. Poslovnika, odlučio sam da ćemo danas raditi do završetka pretresa u pojedinostima one tačke dnevnog reda, to će verovatno biti sedma, koja bude na dnevnom redu u 18,00 časova. Istovremeno, obaveštenje je da sutra neće biti sednice, nego će nastavak sednice biti u četvrtak od 10,00 časova, pretpostavljam raspravom osme tačke dnevnog reda, ali to naprosto zavisi od ritma rada. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Bore Kutić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 29. stav 1. tačka 2) sa predlogom da se tačka 2) navedenog člana briše. Koji su bili motivi kada sam podnosio ovaj amandman? Imao sam više motiva i razloga, a jedan od glavnih razloga je ekonomska situacija i imovna moć naših građana. Ja inače dolazim iz opštine Srbobran gde su građani u jako teškoj materijalnoj situaciji i mislim da ovakve drakonske kazne ti građani ne mogu da ispoštuju, jer nisu u finansijskoj mogućnosti. U članu 29. stav 1. kaže se: "Novčanom kaznom do 50.000 dinara ili kaznom zatvora do 30 dana kazniće se za prekršaj lice", pa tačka 2) kaže "koje u određenom roku ne podnese zahtev za izdavanje lične karte", to je član 11. i član 20. stav 2. koji reguliše koje je to lice. Pročitaćemo i član 11. koji kaže: "Lica koja su po odredbama ovog zakona dužna da imaju ličnu kartu zahtev za izdavanje lične karte podnose najkasnije u roku od 15 dana po navršenoj 16. godini života, odnosno u roku od 15 dana po ispunjavanju uslova iz člana 3. ovog zakona". Zamislimo sada konkretnu situaciju, dete koje je navršilo 16 godina živi u takvoj materijalnoj situaciju u kakvoj žive mojiNadaljčani, Turinci ili Srbobranci. Treba da podnesu jedan zahtev koji košta 400-500 dinara, putni troškovi, da bi došli u sedište organa nadležnog za izdavanje ličnih karata, izađu sigurno negde oko 600-700 dinara. Znači, zbog materijalnih mogućnosti nisu u mogućnosti da podnesu taj zahtev i postoji mogućnost da budu kažnjeni u visini do 50.000 dinara. Mislim da je predlagač znajući koliko košta ova aparatura za izradu ličnih karata imao u vidu i setio se na koji način bi mogao da pokrije te troškove nastale nabavkom tih aparata za izradu ličnih karata. Evo, setili se, na ovaj način, znači drakonskim kaznama oni bi nadomestili propuste Dušana Mihajlovića i ekipe koja je učestvovala u nabavci ovih mašina za izradu ličnih karata. Mislim da bi predlagač ovog zakona trebalo da ima u vidu materijalnu situaciju građana koji treba da ispoštuju ovakve odredbe zakona.
Hvala vam najlepše, gospodine Kutiću. Još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za odbranu i bezbednost podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 31. doda novi naslov i novi član 31a. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Uvek se ovo meni, gospodine predsedniče, dešava, ali znate kako se kaže – ko čeka taj dočeka. Tako i ja dočekah da se obratim, a i srpski radikali svoje vreme. Ako se sećate, jutros ste me tako zaustavili na minut pred početak, ali nema veze. Javila sam se po amandmanu kolege Vojislava Milajića. On traži da se briše član 32. predloženog zakona koji govori o postupanju sa nerešenim zahtevima i kaže: "Postupak za rešavanje zahteva za izdavanje lične karte započet pre dana početka primene ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona." Dakle, moramo da znamo, i opet zbog javnosti koja sada prati skupštinski prenos, da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana njegovog objavljivanja. Kako sada stvari stoje i kojim tokom ide skupštinska sednica, glasanje o amandmanima i ovom zakonu, građani moraju da znaju, biće negde krajem jula meseca, a stupa na snagu šest meseci od dana njegovog objavljivanja. Verujem da ćemo mi srpski radikali sa svoje strane da učinimo sve da ovakav zakon ne doživi svoju implementaciju zato što je veoma loš i zato što je u pravom smislu reči naišao na ogromno neodobravanje od strane građana. Evo, pre pet minuta sam, dame i gospodo poslanici, ušla u skupštinsku salu na početak popodnevnog zasedanja i kurir mi je ispred dao jedan telegram koji je naslovljen na moje ime i koji je poslat pre nekih sat vremena. Na osnovu naše jutrošnje rasprave i polemika koje smo vodili oko biometrijskog zapisa, odnosno čipovanja, na osnovu činjenice da taj zakon duboko zadire u ljudska prava i da građani uopšte nisu bili konsultovani prilikom predlaganja ovakvog zakona jedan od njih, koji se potpisao punim imenom i prezimenom, gospodin je ostavio i svoj matični broj, rekao je da moli da postavim pitanje i da mu se odgovori – s obzirom da sam uzoran građanin i da nosim svoju ličnu kartu uvek sa sobom, iako budem čipovan (to govori zbog ovog novog metoda koji ćete da primenite) znači li to da ću doživotno biti praćen i u svakom trenutku dostupan? Naravno, vi sada ovo možete da podvedete pod neku paranoju nas ili građana, ali moram opet da se vratim na to, zbog toga kolega i podnosi amandman da se briše ovaj član, odnosno da zakon ne doživi svoju primenu, da su raznorazni stručnjaci, ne samo kod nas u Srbiji, nego u celom svetu, došli do saznanja i kroz mnogobrojne uzorke i primere dali su jedan zaključak koji ne ide u prilog ovakvom zakonu i donošenju zakona o ličnim kartama na ovakav način. Jedan od "Majkrosoftovih" direktora za tehnologiju u Škotskoj Džeri Fišend izjavio je sledeće: "Stavljanje svih ličnih podataka na jedno mesto pogoršava upravo problem koji sistem navodno treba da eliminiše. Ne treba praviti sisteme koji dozvoljavaju hakerima da na tako lak način dolaze do velikog broja ličnih podataka koncentrisanih na jednom mestu". To je ono što vam mi uporno danima i satima govorimo. "Ovo je veoma privlačna i zahvalna meta za kriminalce". Naravno, sve što je, navodno, do te mere sa visokosofisticiranom tehnologijom usavršeno mamac je za sve kriminalne, odnosno najveće kriminalne grupacije, teroriste i sve one koji imaju upravo tu metu da zloupotrebljavaju tu bazu podataka. "Ovo je veoma privlačna i zahvalna meta i, za razliku od drugih oblika podataka, kao npr. za kreditne kartice, ako dođe do kompromitacije ličnih podataka, kao što su npr. otisci prstiju, ne postoji način da dobijete neke druge. Svaki put kada se upotrebi takva lična karta to će biti registrovano u centralnom registru", zbog toga je i bojazan ovog građanina, jer je to zaista tako, "tako da će moći da se pravi mala mapa vašeg ličnog života. To niko ne želi". I vi sami znate, narodni poslanici, i gospodin Marković kao predsednik ove skupštine ima to pravo i obavezu da nas opominje svaki put kada govorimo o stvarima iz ličnog života pojedinca. On to radi u skladu sa Poslovnikom, doduše selektivno, nekad ovako, nekad onako, zavisi ko je za govornicom, ali u principu, reaguje kada je taj član Poslovnika u pitanju. Sada ovaj gospodin koji je poslao telegram, i očigledno je usplahiren, postavlja meni, odnosno svima vama, jer je rekao molim vas pročitajte, pitanje da li će i kako ubuduće kroz otisak prsta i kroz upotrebu nove lične karte da se koriste podaci iz njegovog života? Kazaćete, koristiće ga nadležni državni organi, kako to stoji u zakonu, za njegovu ličnu identifikaciju itd. Međutim, on je svestan činjenice i na osnovu ove argumentacije, samo jedne koju sam ja iznela, da svakome može da bude dostupna ta informacijao njemu. Kada se govorilo o takvom zakonu i kada je vođena nekakva javna rasprava u Australiji da li da se on primeni, odnosno da ga tamošnji poslanici izglasaju... Oni imaju komesarijat za zaštitu privatnosti građana u australijskoj državi, mi ovde imamo ta prava zagarantovana Ustavom Republike Srbije, svim potpisanim međunarodnim konvencijama koje se uopšte ne poštuju u našoj zemlji, vi to vrlo dobro znate. Flagrantno su kršena sva ta prava za vreme akcije "Sablja", a i kasnije, a i zloupotrebljavaju pojedini, ne svi, mediji u obračunu sa onima koji nisu na njihovoj strani, odnosno nisu politički istomišljenici njihovih finansijera. Sve to političar, onaj ko je javna ličnost, ko se upusti u ovaj posao, treba da istrpi na svojoj koži i da pokaže narodu da nije tako, svojim držanjem, svojim stavom i istinom kojom se uvek i jedino rukovodi SRS. Kako vi jednog građanina da zaštitite od svega toga? On sebi postavlja pitanje. On nema skupštinsku govornicu, ni odborničku ni poslaničku, mogućnost da sazove konferenciju za novinare, da se obrati javnosti i da kaže – slušajte, ljudi, moja prava su ugrožena zbog toga i toga, neću da imam ovakav zakon u svojoj zemlji. Raznorazne fajlove mogu da prave na osnovu naših podataka oni koji su zainteresovani ili pojedini bolesni umovi kojima to može da padne na pamet. Nije nikakva paranoja u pitanju, nego pravi istraživački metodi kojima su se bavili stručnjaci iz ove oblasti u celom svetu, šta sve može da se dogodi. Zašto da razmatramo to samo sa tehničkog stanovišta, kao što su pokušale da nas ubede kolege iz vladajućih struktura? To uopšte nije stvar tehničkog pitanja. Ne samo da zadirete u osnovna ljudska prava čoveka i građanina, što je kršenje Ustava Republike Srbije – ali kada vi imate takve ministre, pa i potpredsednika Vlade koja kaže da je važnija borba protiv radikala nego Ustav, onda je u ovoj državi sve dozvoljeno – nego imate i veći broj tradicionalnih verskih zajednica, poput onih koje su se oglasile iz naše SPC, koje su protiv donošenja ovakvog zakona. Zato su ovi ljudi, boreći se samo za istinu, iz ovog udruženja izdali brošuru pod nazivom "Nove lične karte? Za život bez žiga". Niko ne želi da bude žigosan. Jedno totalitarno vreme, vreme fašizma, kada je uništeno toliko života za vreme Drugog svetskog rata, prognano toliko ljudi samo zbog toga što nisu iste vere i iste nacije, učinilo je da se naprave stratišta širom kugle zemaljske. Ako smo mi došli u situaciju da moramo danas da se ubeđujemo, a da su mnogo veće države, po broju stanovnika, razmatrajući ovo pitanje godinama došle do saznanja da im to nije potrebno, onda je bespotrebno i da vas dalje ubeđujemo, ako hoćete realno, da prihvatite ove argumente, a ne samo zato što je to dostavila Vlada. Recimo, vi koji ste bili tadašnja navodna opozicija, sebi tražili odskočnu dasku da dođete u Skupštinu Srbije, Dušanu Mihajloviću, da je on stigao da dođe na dnevni red do momenta dok ga nije radikalska poslanička grupa oborila sa vlasti, odnosno ceo DOS, u decembru mesecu 2003. godine, sazivali biste konferencije za novinare, na sve strane biste pričali kako je zakon ovakav, onakav, kako se krše ljudska prava. Onog momenta kada ste došli u Narodnu skupštinu, a pred vas, sa zakašnjenjem od dve i nešto godine, zakon koji je promovisan od bivšeg ministra koji je po zlu zapamćen kao ministar unutrašnjih poslova, vi kažete da je odličan zakon. Da mi je da sam vas videla tada šta biste rekli kada je Dušan Mihajlović bio ministar. Ali, šta vas briga, sada je Jočić, vi slepo podržavate njega, odnosno Ministarstvo i Vladu koja ovo predlaže. Na sledećim izborima nećete da preskočite cenzus, neće da vas bude tu, vi ćete samo da budete građani koji će da dođu, po članu 32. za koji gospodin Milajić traži da se briše, pred šalter da podnesete prijavu da biste dobili novu ličnu kartu. Takav način razmišljanja je neodgovoran, zato što škodi ljudima, zato što nije dobar i pre svega košta ovu državu. Niko mi do sada nije dao odgovor, tu su gospoda iz Ministarstva, pa ću na kraju iskoristiti ovo svoje poslaničko pravo, ako dozvolite, gospodine Markoviću, da ovako u hodu postavim i to pitanje. (Predsednik: Izvolite.) Dakle, zanima me, pošto se od početka, pri potpisivanju preliminarnog ugovora za "Motorolinu" opremu, dok je ministar bio Dušan Mihajlović, spekulisalo sa nekom cifrom, da mi nadležno ministarstvo, odnosno Ministarstvo finansija i Republička vlada odgovore – ceo ovaj projekat do kraja, sa svim pratećim stvarima za potpunu implementaciju ovog zakona, da svaki građanin dobije ovakvu ličnu kartu, koliko će to da košta budžet Republike Srbije, odnosno građane Srbije koji će to morati da plate? Verujem da ćete u danu za glasanje da razmislite malo i o svojim postupcima i o nepromišljenim postupcima onih ljudi koji su predlagali ovaj zakon i pre nego što je imenovana ova republička vlada, a koji su očigledno određeni lobisti i centri moći, jer niko to nije radio, niti mu je palo na pamet, a naročito Dušanu Mihajloviću i ovim "žutim" lopovima, onima iz DOS-ovske vlasti, da takve zakone donose. Vidite šta kaže ovaj gospodin koji mi je poslao telegram. On kaže: "Ja sam uzoran građanin". Zaboravila sam da vam kažem, podvukao je velikim slovima da je nestranačka ličnost. Znači, on se samo kao građanin obraća i traži da se to kaže. Ali, vi znate da je i sada kazna, možda kolega Jojić zna koliko je to za neposedovanje lične karte, pošto su povećane uredbom Vlade Republike Srbije sve ove kazne, kazne za pojas, za prekoračenje brzine, verovatno je to hiljadu dinara. Šta kaže policajac, ispraviće me nekadašnji general srpske policije, kolega Jojić, ako pogrešim, kad zaustavi takvog na ulici i kaže – ličnu kartu, vadi sve iz džepova. Tako kaže nekome ko mu je sumnjiv u najmanju ruku, nađe ga u nekom ćošku, budžaku. Naiđe policajac na Dragana Đilasa i kaže mu – ličnu kartu, vadi sve iz džepova. On prevrne džepove, u džepovima samo "gold" ili još više privilegovane razne "ameriken ekspres" i ostale platne kartice sa milionskim iznosima raspoloživih sredstava, jer on sve pare što je pokrao, omogućila mu Republička vlada koja ga finansira i njegova mafijaška Demokratska stranka, drži na raznoraznim računima. A kad naiđete na običnog građanina, kao što je ovaj čovek, on kaže da uvek nosi ličnu kartu, ali može da se desi da nije poneo, on će samo prazne džepove da izvrne, ispašće jedan, dva, tri dinara. U tome je razlika između običnih ljudi i građana koji traže zaštitu njihovih prava i onih lobista iz dosovske vlasti, Dušana Mihajlovića i DS, koji su prvi bili zagovornici ovog zakona.
Hvala vam najlepše, gospođice Jovanović. Još neka poslanička grupa? (Ne.) Gospođice Jovanović, dobili ste odgovor koliko koštaju same mašine, ovo je pitanje Ministarstvu finansija, da li postoji procena ukupnih troškova. Dakle, nije prema MUP-u, jer je taj odgovor dobijen. Hvala vam. Nadam se da će i članovi 9, 16. i 23. Evropske konvencije biti ugrađeni i u Ustav Srbije, pa će biti dodatno zaštićeno pravo o kome smo govorili. Na član33. amandman je podneo narodni poslanikMilovan Radovanović. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vrlo je važno, vrlo se pažljivo prati od strane predstavnika Ministarstva, pa raščišćavamo, da slučajno nešto nije preskočeno. Ništa ne brinite, ima ko da brine. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodin Radovanović je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 33. stav 1. Pošto se tu navode taksativno svi podzakonski akti i oni definišu prema prethodnim odredbama ovog zakona, gospodin Radovanović traži da se rok za donošenje podzakonskih akata sa šest meseci skrati i da bude tri meseca. O čemu se radi? Ako se ima u vidu šta je napisano u članu 35, da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS", a da će da se primenjuje po isteku šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, pa recimo, neka bude da je teoretski zakon objavljen u"Službenom glasniku RS" 1. jula, stupio je na snagu 9. jula, šest meseci je 6-7. januar 2007. godine. Onda, praktično, ovaj rok od šest meseci se poklapa sa rokom od kada počinje primena ovog zakona, a ideja predlagača zakona je da u trenutku kada počne da se primenjuje novi zakon budu doneti svi podzakonski akti, jer bez tih podzakonskih akata gotovo da nije moguće primeniti ovaj zakon. Zato mi amandmanom tražimo da se rok za donošenje podzakonskih akata sa šest meseci skrati na tri meseca. Naravno, svako razuman ko ima u vidu ovo što smo napisali i predložili ovo bi oberučke prihvatio, jer ovo ima svoju pravnu logiku i ima svoje mentalno zdravlje, za razliku od ovoga što je predloženo. Međutim, stvarno imamo problema sa zakonima koji se pišu. Vratio bih se na član 32, pošto je u vezi sa članom 33. Kaže: "Postupak za rešavanje zahteva za izdavanje lične karte započet pre dana početka primene ovog zakona okončaće se po odredbama ovog zakona." To bi značilo, ako 9. jula ove godine stupi na snagu ovaj zakon, pa se 10. jula podnese zahtev za izdavanje nove lične karte, moguće je da se u roku od 10 dana taj zahtev reši i da građanin dobije ličnu kartu u skladu sa odredbama ovog zakona. Ovaj zakon primenjuje se tek u ovoj datoj situaciji 6. januara 2007. godine. Morate da imate tamo neku službu koja pregleda ove koji pišu ove zakone. Jer, ovo sa onim što u obrazloženju stoji, vacatio legis, praktično pojma nema. Ovo su dva potpuno različita pojma. Da ste rekli da će postupci započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona ili do dana početka primene ovog zakona da se okončaju prema važećem zakonu, to bih mogao da shvatim. Čak bih mogao da shvatim, ukoliko zahtev nije rešen, pa je prenet na neki datum nakon početka primene ovog zakona, da ide po ovom zakonu. Ali, vi ste potpuno izbrkali sve stvari i praktično ovaj zakon činite neprimenljivim. Onda se postavlja pitanje da li mogu, zbog ovog perioda od šest meseci od dana objavljivanja do dana stupanja na snagu i primene, to je taj vacatio legis, međutim, vi ste sve to izbrkali. Vi sada imate dan objavljivanja, dan stupanja na snagu i imate dan početka primene zakona, tri izbrkana termina. Ne možete da stavite u isti pravni položaj građanina koji je danas podneo zahtev po postojećem zakonu i nije dobio ličnu kartu i pozove ga neko i obavesti ga – doći ćeš 15. jula da podigneš ličnu kartu, sa onim građaninom koji 31. decembra ove godine podnese zahtev za izdavanje lične karte. Možete papirološki, možete terminološki, možete sa tekstom koji ste napisali, ali taj način razmišljanja i ta logika je u suprotnosti sa prirodom. U sukobu ste sa prirodom, sa fizičkim zakonima. Prepoznajem ovaj rukopis. To je isti rukopis koji nas je usrećio i kod nekih zakona, zašto da ne kažem, zbog kojih se organizuju simpozijumi, predavanja i javne rasprave u jednoj zgradi koja se nalazi u Bulevaru mira; i vi parlamentarci i vi nevladini, kada idete i dobijate tamo neke packe i dobijate elaborate šta bi trebalo da se uradi povodom tog izbornog zakona, znajte, prigovara vam se upravo na način kako je SRS 2004. godine osporavala one vaše epohalne izmene Zakona o izboru narodnih poslanika. Ima još drugih intervencija iz inostranstva koje se, u krajnjem slučaju, zasnivaju na argumentaciji SRS, koja je dostupna javnosti zahvaljujući pre svega ovoj govornici. Zato bih vas zamolio da hladne glave razmatrate naše amandmane, usijanost izbacite i zaustavite ispred ove prostorije, i da pokušate da shvatite da vas spasavamo od prirode i od prirodnih zakona, jer ma koliko osporavali naše amandmane i naše pravo da vas kritikujemo politički, vaše institucije, vaši organi kada dođu u situaciju da primene zakone koji su izglasani ovde konstatuju da su zakoni neprimenljivi, loši i pri tome koriste argumentaciju SRS. Valjda ste jači za nekoliko bolnih iskustava, jer znate i sami da verovatno do kraja godine 10-15 zakona koji su ovde epohalno najavljeni, snagom mišića desne ruke koja je pritiskala zeleno dugme izglasani, moraće da se promene, jer ukoliko se ne izvrši odgovarajuća izmena zakoni postoje samo na papiru, ali su neprimenljivi. Zato vas pozivam da u danu za glasanje imate u vidu i ovaj amandman gospodina Milajića i ovaj amandman gospodina Milovana Radovanovića, jer cilj koji bismo hteli da postignemo ovim amandmanima jeste da ovaj zakon liči na zakon, da bude primenljiv. Možete slobodno da se hvalite da ste u demokratskoj proceduri došli do tog zakona, do dobrih odredbi zakona. Kao što vidite, mi tu proceduru poštujemo, negujemo, jer SRS je državotvorna stranka i borbom za parlamentarizam u Srbiji izvojevala i državnost Srbije i to istorija poštuje, to poštuju građani, to morate i vi da poštujete i sa mnogo više poštovanja da se obraćate i da kvalifikujete SRS. Ona prihvata sve demokratske tekovine i demokratske procedure. Nama ne smeta što će šef neke delegacije da bude predstavnik jedne od najmanjih stranaka u Narodnoj skupštini. Zašto nam ne smeta? Zato što smo prihvatili demokratsku proceduru i poštujemo demokratsku proceduru. Sve velike demokrate se hvale kako forma čuva sadržinu i da je demokratija u jednom delu čisto formalno pitanje. Ako je to tako, onda da vas podsetim, demokrate su muljale ovde sa identifikacionim karticama, najočiglednije; a videli ste i današnje novine, epilog njihove demokratije je da je jedan uslovno kažnjen, a sve je to kritikovala Srpska radikalna stranka. One koji nekim nedemokratskim metodama žele da vode političku utakmicu sa SRS upozoravam i obaveštavam – svaka reč najbolje govori o onome ko je tu reč izneo. Meni ne smeta nijedna gospođa, meni ne smeta nijedan poslanik u Narodnoj skupštini, jer se ja ne pitam, jer ste vi ovde voljom naroda. Ne smeta mi što me napadaju, neka me napadaju, verovatno imaju razloga zašto me napadaju. Neka vode računa kako predstavljaju svoju državu u inostranstvu i kakvu poruku šalju iz Srbije. Srpska radikalna stranka nikada takvu poruku ne šalje nikome u inostranstvu o Srbiji. Ako imamo unutrašnjih problema, ovo je mesto gde treba da ih rešimo. SRS diže glas i neće da dozvoli nikome da kao član državne delegacije ide u inostranstvo, kmeči, pljuje po SRS, a još manje ćemo da dozvolimo da službenici koji vode, poput Gordane Čomić i nekih, nastave njen prljav posao u blaćenju SRS. Svako ko u inostranstvu blati bilo koju stranku u Srbiji čini štetu Srbiji. Ako imamo političke nesuglasice, izvolite, molim vas, smesta da ih razrešimo. Ne tražite medijatora sa strane.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Hoćemo li prvo iz poslaničke grupe SRS, gospodine Baraliću, još četiri minuta? Izvolite, gospodine Jojiću, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, u svojoj izjavi moja koleginica gospođica Nataša Jovanović me je unapredila u čin generala, u stvari to je bilo ranije, bio sam glavni inspektor i to je najviše zvanje koje je bilo onda u policiji, a ne zvanje generala, što se danas može rangirati prema zvanjima u policiji itd. Samo radi istine i pojašnjenja ove činjenice. Dame i gospodo, poznate su mi okolnosti i metodologija korišćenja podataka kada je u pitanju utvrđivanja identiteta i isprave na osnovu kojih se utvrđuje identitet određenih lica. Ono što bih želeo da istaknem, to je koji su bili razlozi za predlaganje ovakvog predloga zakona. U obrazloženju predlagač kaže: "U funkciji prevencije i borbe protiv terorizma i drugih oblika kriminalnog delovanja, pitanjem identifikacionih dokumenata bave se Međunarodna organizacija za civilni avio saobraćaj, Savet Evrope i njegova tela i mnoge druge međunarodne organizacije, i u toj oblasti postoje brojni međunarodni standardi, preporuke i direktive." Ono što nama srpskim radikalima smeta, imamo ozbiljan prigovor: definisati u zakonu i obrazložiti da se radi o direktivama apsolutno je neprihvatljivo. Ako se radi o direktivi, dajte, gospodo iz Ministarstva, izađite i pokažite tu direktivu, ko je našoj državi dao direktivu, prevedite je na srpski jezik da možemo svi da pročitamo i da svi građani Srbije saznaju čija je to direktiva i na osnovu čega mi treba da se pridržavamo nekih međunarodnih standarda. Ako su razlozi suzbijanje terorizma i kriminaliteta, moram reći da naša policija istorijsko iskustvo ima, na najvišem svetskom nivou. Mi smo do sada uspevali sa našom jakom službom organa unutrašnjih poslova da otkrivamo najteža krivična dela, pa i kada je bio u pitanju organizovani kriminal. Osnovni identifikacioni dokument koji je u predlogu, lična karta, i do sada je postojao; i do sada su naši organi bili u situaciji da utvrđuju identitet, da otkrivaju i rasvetljavaju krivična dela, da prijavljuju izvršioce krivičnih dela, da privode nadležnim organima tj. sudu radi suđenja i preduzimanja određenih represivnih mera, a preventivne mere u cilju utvrđivanja identiteta određenih lica. Nama nije poznato da li imamo neki prevod, konkretno od neke uporedne policije iz Evrope, da možemo da upoređujemo da li ovaj predlog našeg zakona koji je sada pred parlamentom liči i da li će izgledati kao zakon o ličnim dokumentima Francuske, Nemačke, Engleske, Belgije, Holandije, Italije, Amerike, Australije, Rusije, Belorusije itd. Poslanici bi trebalo od predlagača, a to je izostalo, jer predlagač se nije odlučio da .... (Predsednik:Vreme.) Obrazlagaću sledeći amandman. (Predsednik: Molim vas, pre toga se javio po ovom amandmanu jedan poslanik, pa ćete obrazlagati sledeći amandman, javićete se. Tom prilikom ćete se, pretpostavljam, držati amandmana). Izvolite, završite sada. U redu, neka dođe kolega.
Sličan je tip amandmana, isto je tri meseca i šest meseci, pa sam zamolio, pošto se gospodin Baralić javio. Gospodin Jojić je hteo da nastavi po sledećem amandmanu, pošto je sličan amandman. Izvolite, gospodine Baraliću, ovo je amandman na član 33. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, javio sam se jer se u ovom amandmanu pominju rokovi u kojima je neophodno doneti podzakonska akta u sprovođenju zakona. Ne ulazeći u argumentaciju Vlade koja je predložila šest, i gospodina Krasića i uopšte amandmana SRS gde se kaže da je to tri, hteo bih da kažem da bi naš politički deo trebalo da bude da predlagači zakona, kada god za to postoji mogućnost, uz zakon narodnim poslanicima dostave i budući izgled podzakonskog akta, makar nacrt, da mi možemo da razumemo kako će stvari da funkcionišu kada zakon izglasamo i kakva će biti njegova primena. Neki parlamenti u Evropi, njih nekoliko, imaju takvu praksu. Istina, u tim parlamentima godišnje se donosi nekoliko zakona, a ovde je živa zakonodavna aktivnost i ne bi bilo moguće na taj način da se sve ovo isprati, ne bi zakonodavstvo Vlade Republike Srbije moglo sve to da isprati, ni odgovarajuće službe u ministarstvima gde se ovo predlaže. Ali, i pored toga, bez obzira na sve ove okolnosti, postoji dobra praksa i postoji potreba, naročito kod nekih zakona koji su jako bitni, da narodni poslanici dobiju nacrt podzakonskih akata onda kada dobiju predlog zakona, da prosto vide kako će stvari da funkcionišu kada zakon bude usvojen. Naravno da bi bilo idealno kada bi zakoni bili savršeni i kada ne bi bilo potrebno da postoje podzakonska akta, ali znamo da postoje oblasti u kojima to nije moguće, a neke zakone ne treba opterećivati detaljima, ne treba prenormirati nešto što se može rešiti na drugi način. Obraćam se svakome od vas, i onome ko piše zakon i ko ih šalje narodnim poslanicima u parlament, jer možda bi trebalo da ovu praksu uvedemo gde je moguće, zato što ima dovoljno argumenata za i postoje oblasti gde ništa ne zavisi od vremena, nego zavisi od procedure i gde je moguće primeniti ovaj princip. Ne kažem da je to ovaj zakon, to je moguće kod nekih drugih. Sada smo dobili ingerencije koje će od države SCG pripasti parlamentu Republike Srbije, odnosno državi Srbiji, pa će i tu biti nekih zakona. Jako je važno, narodni poslanici, da novinari, da javnost zna kako će se jedan zakon primenjivati i možda bismo se onda mi lakše izjasnili za neko od rešenja u zakonima kada bismo imali pred sobom predlog podzakonskih akata, ne bismo možda morali da pišemo amandmane, zato što je ponešto od toga sadržano u ovim aktima o kojima je reč. To je bila moja ideja, ne polemišem ni o rešenju zakona, ni o amandmanu, jer svako ima svoje razloge. Ja sam takođe imao svoje i molio bih, kada god je to moguće, evo konkretno MUP kod nekog narednog zakona, lakše bismo i kvalitetnije radili kada bi ovo o čemu sam govorio bilo rešeno na ovaj način. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Baraliću. Po članu 225. Poslovnika, na sajtu imamo deo obaveštenja koje se odnosi upravo na ovo o čemu ste govorili: dakle, šestomesečna aktivnost u podsticanju institucija koje nisu donele podzakonske akte, zbog čega se kasni sa sprovođenjem zakona, plus edukacija, plus preuzimanje nadležnosti i ono o čemu je govoreno, naknadno uočavanje dela, ali ovo je osnovno i mislim da će ovakav predlog pomoći svima. Hvala vam mnogo. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za odbranu i bezbednost nisu prihvatili amandman. Reč želi prvo narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se ne radi o klasičnom predlogu zakona, kakve smo donosili do sada. Ovde se radi o svojevrsnom žigosanju građana Srbije. Radoje Domanović je svojevremeno pisao, to se zvalo, čini mi se, "Danga", gde je svakom građaninu pečat na čelu udaren, a ovde je razlika između pečata i čipa samo u tome što je načelnik morao da priđe i da vidi šta piše na pečatu, da li ste iz njegovog načelstva ili iz nekog drugog, a ovde će se svi podaci slivati u MUP i svakog sekunda će neko morati, odnosno moći da vas kontroliše i gde ste, i šta radite, i koliko para imate i kakve su vam misli. Dame i gospodo narodni poslanici, uopšte nije smešno. Da je ovo nešto što je vredno te Evrope (u koju vi hoćete da nas uvedete jednom, jer ne verujem, kako ste krenuli, za narednih 20 godina da biste nas uveli), onda bi cela ta Evropa imala upravo ove lične karte sa biometrijskim podacima, odnosno sa čipovima. Pročitaću vam samo jednu stvar: u SAD, Velikoj Britaniji i Kanadi takođe se počelo sa izradom identifikacionih kartica koje će imati čip u sebi; taj proces, međutim, nailazi na burne reakcije javnosti i daleko je od konačnog ostvarenja. U SAD, gde je nivo demokratije maksimalan, bar tako kažu ovi učenici tih Amerikanaca, ljudi imaju klasične lične karte i obične, klasične pasoše. Da vas podsetim, s obzirom da se radi o "Motorolinoj" opremi, koju je Dušan Mihajlović uvezao i 102 miliona evra potrošio na nju, šta kaže prvi čovek "Motorole" za Srbiju, a i za Srbe, pa i za tu opremu; Tomas Soke 2003. godine 17. novembra kaže, a on je inače direktor sektora za biometriju u kompaniji "Motorola", ushićeno govori da je Srbija zemlja koja izumire, a bar u nečemu je naprednija od svih u Evropi, u policijskoj kontroli svog stanovništva. Evo njegovih reči – Srbija uvodi najnapredniji sistem za identifikaciju građana i izdavanje ličnih dokumenata u Evropi i jedan od najboljih u svetu. Evropska unija i druge zemlje kreću se u pravcu biometrijskih dokumenata, odnosno automatskog prepoznavanja otisaka prstiju ili osoba, ali je Srbija po primeni ispred njih. Zašto nam niste doneli za ovih šest godina standard evropski, da u nečemu budemo iznad Evrope, a ne u tome da ćete kontrolisati kada je koji građanin izašao na ulicu? Ima još jedna stvar, dame i gospodo narodni poslanici, Džeremi Bentam je još 1791. godine došao na tu ideju na koju je došao prvo Mihajlović, a koju je Jočić velikodušno prihvatio. Doduše, on je govorio o neprestanom nadzoru nad robijašima koji zatvorski čuvari sprovode sa stražarskih kula. Mišel Fuko je društvo 20. veka opisivao kao zatvorsko upravo zahvaljujući skupljanju podataka o ljudima koje sprovodi država. Dakle, srpskim rečnikom rečeno, vi od države Srbije pravite jednu veliku robijašnicu u kojoj će svi građani Srbije biti robijaši koje ćete vi moći svakog trenutka da kontrolišete. Kada su me oni vaši koje ste pokušali, pa bez radikala niste mogli, da smenite 2000. godine, kada su me odveli u pritvor video sam nešto što je neverovatno, ali sada posle ovakvih zakona, sve je verovatno: na WC-u imate na visini od 80 santimetara prozor da stražar može da vidi šta radite unutra. U Srbiju ugrađujete taj mali prozor da možete da kontrolišete sve. Šta je sa ljudskim pravima, dame i gospodo, šta je to što se zove sloboda građana uopšte? Šta je to što će se zvati sloboda građana Srbije ako ovako budete nastavili? Sa kojim pravom uskraćujete elementarna ljudska prava građanima Srbije uvodeći čip? Prof. dr Vojislav Šešelj nije hteo da prihvati kompjuter u pritvorskoj jedinici iz prostog razloga što je mnogo pametniji od svih vas i što zna šta može uz kompjuter usput da se unese. Kada smo već kod ovakvog zakona, što ga ne primeniste odmah, što ne kažete osam dana od dana stupanja na snagu? Što ga ostavljate šest meseci, kada znate da posle dva ili tri meseca više nećete da budete na vlasti? Ja shvatam, dame i gospodo narodni poslanici, želju pojedinih da se slikaju pred TV kamerama. Navikavaju se ljudi, jer u svakoj ćeliji u zatvoru postoji kamera za kontrolu, pa se privikavaju na kameru da budu kontrolisani, ali to radite vi, nemojte celu Srbiju, sve građane Srbije stavljati pod direktan nadzor. Šta ćemo sa zloupotrebom službi? Da li je jedan bio od slučajeva da je služba, bilo koja služba, policijska, BIA, zloupotrebljena? Šta ćemo onda sa ljudskim pravima? Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem u ime SRS da u danu za glasanje ovaj zakonski projekat ne prođe. Nemojmo da trčimo ispred Evrope. Kada već niste uspeli standard da nam podignete, nemojte ni u kontrolu, nemojte. Orvel je napisao, izmislio, međutim, danas Orvel ne bi morao ništa da izmišlja, mogao je da dođe ovde i da samo hvata beleške. Radoje Domanović je izmislio "Dangu" kad je pisao. Da je pokojni Radoje Domanović sada živ, takođe bi mogao da hvata ovde beleške, da vidi kakve nam zakone donosite.
Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, sam predlagač je objasnio da je ova oprema kupljena 2003. godine. To se poklapa sa uvođenjem akcije "Sablja", ali verovatno je i predlagač u poslednje tri godine razmišljao o tome da li ovo treba primeniti u Srbiji ili ne. Bilo je potrebno tri godine da bi se oprema mogla iskoristiti. Nije mi jasno zašto se ovo uvodi u Srbiji. Ako vidite član 28. i analizirate odredbe tog člana videćete da postoje brojne mogućnosti zloupotrebe. Ako pogledate član 29, kaznene odredbe, ako neko zloupotrebi podatke, da neovlašćenom licu, taj koji je ovlašćen da rukovodi tim podacima u depou nikome ne odgovara. Kako to da prođe u članu 29, a da nema sankcije i kazne za onoga koji neovlašćeno, a zloupotrebom položaja, omogući nečije lične podatke nekog lica i građanina Republike Srbije. Ovde će biti strančarenja koliko hoćete. Ako je načelnik službe iz jedne političke stranke, nemojte mu mnogo verovati, taj će zloupotrebljavati položaj kada mu god lider njegove političke stranke ili njegov partijski istomišljenik bude tražio. Što se tiče visine kazne, u članu 29. i u članu 30. kazne su veoma visoke. Nije primereno propisivati kazne od 50.000 dinara ili kaznu zatvora od 30 dana, ako lice nije kod sebe posedovalo ličnu kartu; to su ove odredbe u stavu 1. tačka 1) - koje suprotno utvrđenoj dužnosti nema ličnu kartu; nema možda trenutno kod sebe. Onaj ko bude ovlašćen da primenjuje ovu odredbu ima puno pravo da kaže – niste imali ličnu kartu, vi ste lišeni slobode, pođite sa mnom, lisice na ruke i on ide u zatvor. To vam je tako, jer policajac neće da razmišlja drugačije. On razmišlja kako je u zakonu propisano, ja imam ovlašćenje da ga lišim slobode i imam pravo da stavim lisice na ruke. Ode čovek u zatvor samo zbog toga što nije trenutno imao kod sebe ličnu kartu, jer je bio u košulji, nije bio u sakou, a u sakou mu ili kod kuće ostala lična karta. Mislim, dame i gospodo, da je ovo prestrogo. Ili, ako neko lice ne podnese u određenom roku zahtev za izdavanje lične karte, opet 30 dana zatvora. Hajde da je rečeno – novčana kazna, ali neka novčana kazna primerena; ili da se kaže – kazniće se kaznom zatvora do tri dana, ili 48 časova ono privođenje, zadržavanje, dok se ne utvrdi njegov identitet. Tu bi imalo razloga, imalo bi opravdanja, pogotovo lica koja nisu poznata teritorijalnim organima, koga pronađe na određenom području, nepoznato je u tom mestu, treba ga zadržati dok se putem određenih sredstava komunikacije ne utvrdi, a mi imamo savremena sredstva komunikacije. Molim vas, moguće je brzo utvrditi njegov identitet drugim sredstvima komunikacije u našoj policiji. Ako je trebalo nešto učiniti sa onih 100 miliona evra, onda je trebalo kupiti drugu opremu pripadnicima policije kojima je ona i te kako potrebna, a s druge strane povećati lične dohotke ljudima koji rade za 150 evra; 330.000 plata se moglo policiji, sa 150 evra ili 200, isplatiti iz ovog iznosa. Vidite kada je kupljena oprema, oprema je kupljena u vreme uvođenja "Sablje", odnosno neposredno posle nje. Zakon se ne donosi za pojedinačne slučajeve. Zakon se donosi za opštu upotrebu i opštu primenu. Vidite, u to vreme neko je bio ovlašćen da kupi takvu opremu, koja u zemljama EU, bogatijim od Srbije, nije u primeni. Bilo bi lepo kada bi mogli iz MUP-a da informišete narodne poslanike u kojoj državi i po kom uzoru i po kojoj metodologiji, ali na primeru da se kaže, dajte jedan identifikacioni karton koji će biti u depou policije, da vidimo kako on izgleda i koje minimalne i maksimalne lične podatke treba da sadrži. Ovako, ostalo je nejasno koji će se sve podaci slivati elektronskom obradom podataka u policiji. Danas je ministar iz DSS-a, sutra će biti iz neke druge političke stranke, naravno, to sami možete da procenite iz koje će biti, ja ne bih hteo o tome da govorim, pa će opet doći do smene itd, ali treba sprečiti zloupotrebe i ne ostaviti prazan prostor. Zato se zalažem, dame i gospodo, da mora postojati odgovornost onoga ko da i saopšti podatak koji je lične prirode, zagarantovan Ustavom i zakonom, neovlašćenom licu. Po mom dubokom uverenju, na osnovu dosadašnje prakse, ko može raspolagati i tražiti podatke? Može podatke da koristi određeni funkcioner u policiji i sud može zahtevati lične podatke radi vođenja postupka. Ta dva državna organa mogu biti ovlašćena da traže podatke i da im se podaci pruže. Svi ovi drugi koji su ugurani u ovaj koš, molim vas, nemojte imati u njih poverenje, zloupotrebiće to, naneće štetu građanima i doći će u konflikt i sukob sa ustavnim ovlašćenjima, a s druge strane i sa ustavnim slobodama i pravima naših građana. Nije ovo jednostavno pitanje. Verujem da će pripadnici policije voditi računa kome će dati podatke, ali samo na zahtev suda i nikom drugom. Nevladine organizacije će vam sada tražiti podatke o ministru tom i tom, o onom iz političke stranke, o onom građaninu, o onom profesoru, o onom umetniku i šta ja znam, da ne nabrajam. E, to nije dopušteno, a tu se otvaraju te brojne mogućnosti. Mi jesmo članica Interpola odavno i koristimo njihove podatke i pružamo mi njima podatke, ali moram reći da je ovaj zakon neprecizan. Drugo, norme mu nisu podvrgnute ničijoj kontroli, pogotovo onome ko treba da prikupi podatke, da ih elektronskom obradom deponuje u policijskom organu, a još manje ima zaštite prava građana jer će svako moći da traži i doći će do brojnih zloupotreba. Hvala vam.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Zahvaljujem se na raspravi i zahvaljujem se predstavnicima MUP-a na pomoći. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POLjOPRIVREDNOM ZEMLjIŠTU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Mika Vlaović, Arsen Kurjački, Vitomir Plužarević, Milorad Krstin, Ivan Radić, Radiša Ilić, Prvoslav Savić, Stojan Cvetković, Zoran Mašić, Lazar Čavić, Veroljub Arsić, Zoran Antić, Stevica Deđanski, Zoran Anđelković i Živorad Smiljanić, kao i amandmane Odbora za poljoprivredu i Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine. Primili ste izveštaj Odbora za poljoprivredu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na sednici Odbora za poljoprivredu amandmane su povukli poslanici Mika Vlaović na čl. 27. i 85. i Arsen Kurjački na čl. 64. i 80. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević i Hranislav Perić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, mi i dalje nastavljamo da radimo suprotno odredbama Poslovnika. Ne vidim ovde predstavnika predlagača Predloga zakona, a mislim da bi bilo dobro, i da je to u skladu sa Poslovnikom, da predstavnik predlagača bude ovde sa narodnim poslanicima. (Predsedavajući: Doći će.) Doći će, kad? Ovih dana ili danas? (Predsedavajući: Ne, obavešten je i svakog trenutka treba da dođe.) Pa, ako je obavešten ili obaveštena, onda je trebalo da se napravi pauza ili da se obavesti na vreme, a ne da mi ovde pričamo, a da nemamo odgovor predstavnika Vlade. U članu 1. Predloga zakona o poljoprivrednom zemljištu između ostalog u stavu 2. je predloženo: "Ovim zakonom obrazuje se uprava za poljoprivredno zemljište, kao organ uprave u sastavu ministarstva nadležnog za poslove poljoprivrede, i uređuje njen delokrug." Kolega Vitomir Plužarević je predložio da se ovaj stav 2. iz člana 1. briše, zato što je pre svega principijelni stav SRS da određena ministarstva u okviru delokruga i poslova koji su zakonom predviđeni za neko ministarstvo mogu te poslove da rade sa ljudima koji su zaposleni u ministarstvima, sa stručnjacima u ministarstvima. To što ministri, sadašnji ili bivši, nisu stručnjaci ne znači da nisu i ljudi koji su zaposleni u ministarstvima, ali je samo naravno neophodno da im se na odgovarajući način odrede poslovi i da im se obezbede poslovi. Uvođenje ove uprave je sled ove vlade i one prethodne dve vlade, znači i vlada Koštunica - Dulić i pre toga vlada Živkovićeva, pa vlada Đinđićeva, uveli su neku modu u naše zakonodavstvo da se svakim zakonom uvodi po neka uprava, po neka agencija. Naravno, sve to služi za izravnavanje kojekakvih unutarstranačkih ili međustranačkih računa, za obezbeđivanje podrške Vladi, za nekakve koalicione pregovore. Poslednji biser, podsetiću vas, jeste ova agencija za skijališta, gde su udomljeni poslanici bivše skupštine, Skupštine SCG, poslanici iz DSS-a. Naravno, ova uprava za poljoprivredno zemljište biće neko novo udomljenje za članove G17 plus. Šta će tu da se radi to niti je kome bitno, niti se ovo formira da bi se nešto uradilo pozitivno u poljoprivredi, kao što ni ovaj zakon nije predložen da bi se u poljoprivredi nešto pozitivno uradilo ili da bi građani Srbije koji se bave poljoprivredom imali neke koristi od ove vlade i od ovog zakona. Ovaj zakon neće doprineti poboljšanju materijalnog položaja, niti sigurnosti poljoprivrednika u Srbiji. Ovaj zakon neće garantovati cenu malina, mleka, pšenice; neće pomoći izvesnom Zvonku Rankoviću, koji je zapalio rasadnik svojih voćki u vrednosti od 10.000 evra zbog odnosa tada ministarke Dulić-Marković i Ministarstva poljoprivrede prema njegovom poljoprivrednom domaćinstvu. Ovaj zakon neće doprineti ničem boljem u oblasti poljoprivrede. Ne znam samo da li će ovaj, a jutros je objavljena izjava u nekim novinama kao najbiser protekle nedelje, stranački kolega ministarke, sada potpredsednika vlade, gospođe Dulić, gospodin Jelašić, koji je izjavio: "Gajim krompir, paradajz, grašak, maline i jagode, okopavam baštu svakog dana, pravićemo i svoju domaću marmeladu od kajsija". To kaže Jelašić, ali on ovo ne radi na poljoprivrednom zemljištu, već u dvorištu one vile koja košta milion evra, a platio je porez na promet na tu vilu samo za 300.000 evra. Dakle, to je ona vila gde je na delu velika utaja poreza od strane guvernera Narodne banke. Evo, drage kolege i javnosti Srbije, ako ste se pitali zašto je ta vila tako skupa, iako je Jelašić krio pravu cenu, evo vidite, u dvorištu te vile dakle uspeva i krompir, i paradajz, i grašak i maline, a praviće, bogami, čovek i domaću marmeladu od kajsija. E, ovaj zakon je za ove i ovakve, koji naravno nemaju nikakve veze sa poljoprivredom, ali imaju i te kakve veze sa finansijama u Srbiji: i Jelašić, i Dinkić, i Dulić-Marković. Svi zakoni koji su predloženi od strane ove grupacije u okviru vlade Koštunica - Dulić, a to je doskora bila vlada Koštunica - Labus, isključivo su za privatnu upotrebu, isključivo za bogaćenje i za omogućavanje dalje pljačke od strane ove šifrovane grupacije u okviru Vlade Srbije. Molim za pažnju one koji mogu ovde samo da sede i da slušaju, a ne mogu da učestvuju u radu, osim da sufliraju ministarki, odnosno potpredsedniku Vlade i molim da se uvažavaju narodni poslanici koji se sa uvažavanjem obraćaju svojim kolegama i javnosti Srbije. Kada je gospodin Vita Plužarević predložio da se briše stav 2. iz člana 1. Predloga zakona, onda je u obrazloženju napisano da se SRS protivi neosnovanom uvećanju državne administracije, kako se planira članovima 1, 78. i 79. ovog zakona, zato što je Ministarstvo poljoprivrede i do sada brinulo o državnom zemljištu, u skladu sa unutrašnjom organizacijom Ministarstva. Ne može biti izgovor zaosnivanje uprave za poljoprivredno zemljište, koja, uzgred, košta novih 70 miliona dinara budžetskih sredstava, odnosno 70 miliona dinara iz džepova građana Srbije za finansiranje uprave Ivane Dulić-Marković, samo zbog davanja državnog zemljišta u zakup, jer je to obrazloženje da se zbog davanja državnog zemljišta u zakup formira ova nova uprava. Svi koji su ikada radili u državnoj upravi ili u lokalnoj samoupravi dobro znaju da ovaj posao izdavanja državnog zemljišta u zakup neće raditi Ministarstvo, da će to biti povereni posao jedinicama lokalne samouprave, da sve jedinice lokalne samouprave imaju ili službu ili referenta zaduženog za poljoprivredu. Preko te službe i službe za imovinsko-pravne poslove, za finansijske poslove, dakle, ovo će biti jedan od poverenih poslova jedinicama lokalne samouprave. Uzgred budi rečeno, od lokalne samouprave Dinkić traži da smanji broj zaposlenih za 10%, inače preti da im neće dati ona sredstva koja su izglasana u ovom parlamentu za lokalne samouprave. Dakle, lokalne samouprave će dobiti još jedan posao, a Ministarstvo poljoprivrede i bivši ministar, a sada potpredsednik Vlade, 70 miliona dinara iz džepova građana Srbije. Vlada kaže da se ovaj amandman ne prihvata iz razloga što je obavljanje razvojnih, zamislite, i stručnih poslova iz oblasti zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta posao koji zahteva posebnu organizaciju i veći broj zaposlenih, kako bi se ovaj posao obavljao na adekvatan način. Razumeli bismo da nam Ministarstvo i Vlada kažu da u okviru Ministarstva za poljoprivredu treba da se zaposli još jedan broj ljudi, stručnjaka za neke posebne oblasti, mada mislimo da nema potrebe, s obzirom da je od 2000. godine do danas broj zaposlenih po ministarstvima toliko povećan da više valjda niko živ i ne zna koliko je u kom ministarstvu novozaposlenih "eksperata", "stručnjaka", uglavnom onih koji su studirali po devet, deset godina, pa je onda krenuo Labus po ekonomskom i pravnom fakultetu i sa svim sa tim samozvanim ekspertima dogovorio da po nekom hitnom postupku završe fakultet, a oni da se pojave, obuku crna odela, široke kravate, košulje, naravno karo, i da se pojave kao eksperti širom sveta i širom Evrope, tamo gde ih šalju o državnom trošku. Dalje kaže Vlada: "Ova oblast je veoma obimna i zahteva formiranje ne samo uprave za poljoprivredno zemljište, nego i niz posebnih organizacija koje bi se bavile ovom problematikom". Naše pitanje je: ako će biti još niz tih posebnih organizacija, pored ove uprave, šta će onda da radi Ministarstvo, šta će da radi novoizabrani ministar, šta je do sada radio ministar koji je sada potpredsednik Vlade? Kada ste birali potpredsednika Vlade gospođu Dulić-Marković govorili smo da je bilo potpuno normalno i logično, pre nego što avanzuje sa mesta ministra na mesto potpredsednika Vlade, da ovom parlamentu podnese izveštaj o svom radu, pa da vidimo gde je to potrošen tri puta veći budžet za poljoprivredu, koji je izglasan u ovom parlamentu, pa da vidimo gde su to podeljeni krediti za, navodno, poljoprivrednike, kome su podeljeni, u kojim delovima Srbije, kojim ljudima konkretno, koliko je kredita i po kom osnovu dobila firma bliskog saradnika gospođe Dulić-Marković, a danas narodnog poslanika? Ostala su mnoga pitanja na koja je trebalo da nam odgovori gospođa Dulić-Marković. Treba da odgovori i na pitanje gospodinu Zvonku Rankoviću, koji je, kao što sam rekla, zapalio svoj rasadnik voćaka vredan 10.000 dinara zato što mu Ministarstvo nije dalo kredit da unapredi proizvodnju. Dalje kaže Ministarstvo i Vlada: "U zemljama EU, kao i u zemljama kandidatima za ulazak u EU, poslove vezane za zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta obavljaju organi u sastavu ministarstava i posebne organizacije". Ne znam kako smo mi kandidat za ulazak u EU, pogotovo kako smo zemlja EU. Koliko znam, nismo. Koliko znam, teško i da ćemo biti. Želim da kažem da smo mi srpski radikali mišljenja da treba da se angažujemo oko ulaska u EU, ali pod jednim jedinim uslovom – da EU garantuje Srbiji teritorijalni integritet i da garantuje Srbiji Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Dalje kaže Vlada: "Poljoprivredno zemljište je prirodno bogatstvo, odnosno dobro od opšteg interesa, kao i šume i vode za čije upravljanje su obrazovane Uprava za šume i Direkcija za vode, kao organi uprave u sastavu Ministarstva". Dobro je da je ovde Ministarstvo napomenulo Upravu za šume, jer su i u Upravi za šume i u "Srbijašumama" funkcioneri iz G17 plus. Tako drastično se uništavaju šumski posedi u Srbiji da je to zaista zastrašujuće. Bila sam prošlog vikenda u Raškom okrugu, kada su mi ljudi pokazivali na delu između Novog Pazara i Tutina kako su određeni članovi G17 plus i bliski prijatelji Ivane Dulić-Marković, verovali ili ne, ograđivali delove šume. Državne šume ograđen deo i to je tamo nečija šuma! Dakle, takve stvari se rade u ovom ministarstvu i za takve stvari se o državnom trošku, odnosno o trošku građana Srbije formiraju kojekakve agencije i kojekakve uprave. Vidim da je prošlo 15 minuta, dozvolite samo još jedan minut. Pitanje je takođe za gospođu Dulić-Marković, a odnosi se na privatizaciju Zadruge Štrpce. Već sam govorila o tome, ali pošto nisam dobila odgovor, moram, u ime tih ljudi koji žive u Štrpcu, da objasnim i da kažem šta su oni pisali narodnim poslanicima i Ministarstvu, naravno. Kažu: "U skladu sa članom 5. tačka 6) operativnih politika i procedura Kosovske poverilačke agencije, želimo da vas obavestimo najmanje deset dana pre objavljivanja privatizacionog tendera. O istome obaveštavamo opštinu i radnike dotičnog preduzeća. DP Zadruga Štrpce u Štrpcu je odabrana da se uvrsti u šesnaestu rundu privatizacije, koja će se zvanično objaviti 23. maja 2006. godine. Datum za javno dostavljanje ponuda biće 26. jul 2006. godine. Predmet razmena u narednim danima odnosi se na tekuće jedinice koje će se prodati u sklopu novog preduzeća u toku ovog tendera. Novo preduzeće farma ovaca u Rakaju DOO sačinjava zemljište od 31 hektar 9 ari i 92 metra kvadratna i farma u selu Rakaj kod Uroševca; Novo preduzeće poljoprivredno zemljište u Korbiljcu DOO sačinjava zemljište od 263 hektara 9 ari i 92 metra kvadratna (zemljište u Korbiljcu, to vam je kod Kačanika, inače, tu je karaula na granici Srbije i Makedonije); Novo preduzeće poljoprivredno zemljište u Sopotu DOO sačinjava zemljište od 29 hektara 17 ari i 13 metara kvadratnih. Detaljnije informacije u vezi sa ovim tenderom i o procedurama predaje ponuda biće dostupni preko kosovske poverilačke agencije u Gnjilanu i Prištini. U toku ovog procesa privatizacije očekujemo saradnju sa DP Zadruga Štrpce, odeljenje Rakaj. Zahvaljujemo se na nastavku saradnje". Džon Harmer je šef Regionalne kancelarije u Gnjilanu koji je ovo potpisao. Znači, Srbi iz Štrpca traže od ministra, od Ministarstva, od Vlade, od predsednika Vlade, od potpredsednika Vlade da ih zaštite od ovakvih privatizacija, da ih zaštite od toga da Šiptari pokupuju i na ovaj način srpsku zemlju da bi se legitimisali pred ovom vašom EU, ne pred onom za koju bi se zalagali srpski radikali. Očekujem, gospođo Dulić-Marković, odgovore na sva pitanja koja sam u ime poslaničke grupe SRS ovde javno postavila.
Zahvaljujem se gospođi Radeta. Reč ima narodni poslanik Vladislav Kronić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, rekao bih nekoliko reči o ovom amandmanu na član 1. Amandman se sastoji u tome da se u članu 1. stav 2. briše. Da vas podsetim, danas razgovaramo o zakonu o poljoprivrednom zemljištu. U načelnoj raspravi smo čuli da u Srbiji ima preko četiri miliona hektara poljoprivrednog zemljišta. Složićete se sa mnom, a i sa slovom zakona, da je to, blago rečeno, opšte dobro. Poljoprivredno zemljište je, naravno, jedan od najvažnijih resursa u poljoprivrednoj proizvodnji. Što se tiče mog mišljenja, ovo je jedan od boljih zakona o poljoprivrednom zemljištu koji se momentalno nalazi u okruženju, odnosno u Evropi. Bilo bi neozbiljno od predlagača da nije predvideo ko će da vodi računa o četiri miliona hektara poljoprivrednog zemljišta u Srbiji. Ovim zakonom uređuje se planiranje, zaštita, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona, kao i druga pitanja od značaja za zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta kao opšteg dobra. Prema tome, brisati stav 2. koji kaže da se ovim zakonom osniva uprava unutar ministarstva... Do sada smo slušali razne primedbe, ako se osnivala neka agencija, međutim, ovde se samo obrazuje uprava za zemljište, kao što već postoji Uprava za šume, Uprava za vode itd. Moje mišljenje je, kao narodnog poslanika, da ne bi bilo dobro da prihvatimo ovaj amandman, da obrišemo obavezu Ministarstva da vodi računa o tih četiri miliona hektara. Pošto je bilo reči o poljoprivrednim kreditima, bilo je postavljeno pitanje, malo je bilo neobično – krediti se dele. Ne, zarad javnosti, krediti se odobravaju na zahtev. Podeljeno je, kao što ste čuli, preko 50 hiljada kratkoročnih kredita. Znam da je to nešto novo u ovoj zemlji. Moguće je, prihvatam, da to nekome smeta, da to kod nekog izaziva strah, ali je preko 50 hiljada kratkoročnih kredita dodeljeno na zahtev tražioca kredita iz budžeta Republike Srbije putem poslovnih banaka. Prema tome, preko pet hiljada dugoročnih kredita. Opet, to nisu krediti koji se dele proporcionalno, teritorijalno, nego se odobravaju na zahtev koji se obrađuje. Smatram da ovaj amandman zaista ne treba prihvatiti, jer ova skupština mora, shodno Ustavu, članu 72, da brine o tom poljoprivrednom zemljištu koje je vrlo značajan resurs zato što 40 posto građana Srbije živi od poljoprivrede. Hvala.
Zahvaljujem se. Vjerica Radeta, pogrešno interpretirana.
Ne znam da li je namerno ili slučajno, ali uvaženi kolega ili me nije slušao ili je želeo da priču okrene u nekom drugom pravcu da bi se zaboravilo ovo što sam rekla. Zašto reče kolega da treba da se odbije ovaj amandman? Kaže, zato što je nedopustivo da se Ministarstvu uskrati da raspolaže sredstvima koja će se dobiti od zakupa zemljišta. Upravo mi ne želimo da se to uskrati Ministarstvu i mi insistiramo da to radi Ministarstvo, a ne da se u tu svrhu formira nekakva uprava za poljoprivredno zemljište. Još nešto, sva pitanja koja sam postavila ovde bila su upućena gospođi Ivani Dulić-Marković, uvaženi kolega, a ne vama. Vi niste mogli da odgovorite, niti vi znate kome su deljeni krediti, ni kako su deljeni krediti. Vi ste častan čovek, radite svoj posao. Ja sam pitala da mi objasni onaj za koga znam da je ovaj posao uradio na kriminalan način, a to je gospođa Ivana Dulić-Marković.
Zahvaljujem se. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, ipak želim da repliciram gospodinu Kroniću, uz sve uvažavanje poznavanja oblasti poljoprivredne proizvodnje, ali u članu 79, na koji smo uložili amandman, govori se o poslovima uprave i u tački 1) stoji da uprava obavlja upravljanje poljoprivrednim zemljištem u državnoj svojini. Znači, primarni zadatak uprave koja se želi ovim zakonom osnovati je upravljanje državnom zemljom. Znači, ne radi se o onih 4,3 miliona hektara kojima ukupno raspolažu građani Srbije, nego o 270 ili 350 hiljada hektara državne zemlje, od koje će 100 hiljada hektara restitucijom biti vraćeno vlasnicima od kojih je ta zemlja oduzeta. Suština naše primedbe je upravo u odnosu na obim zemlje kojom će država raspolagati, a pogotovo na ono što je ovim predlogom zakona predloženo, ono malo državne zemlje koja ostaje predlažete da se proda. No, nadam se da će biti usvojen amandman SPS-a koji je izričit, da se državna zemlja ne može prodavati, pa će bar onda uprava, ako se osnuje, gazdovati sa tih 200 ili koliko hiljada hektara. Prema tome, osnov naše primedbe za neosnivanje uprave i prihvatanje našeg amandmana je upravo što je osnov delatnosti, znači, upravljanje zemljištem u državnoj svojini. I u obrazloženju Vlade stoji da u zemljama EU, kao i u zemljama kandidatima za ulazak u EU, poslove vezane za zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta obavljaju organi u sastavu ministarstava i posebne organizacije. Znači, ovde ne navodite da su to baš isključivo uprave. Istina, u okviru Ministarstva za poljoprivredu postoji nekoliko uprava koje su već duži niz godina organizovane i koje funkcionišu. Oblašću zaštite, korišćenja i ukupne brige o zemljištu i do sada se bavio neko u Ministarstvu, pa taj ko je radio, organizujte se, napravite novu unutrašnju organizaciju i neka nastavi da radi, a ne kao što ste u obrazloženju dali da treba da se uposli novih 20 ljudi, da se kupe kompjuteri, da se kupe automobili i da se potroši 70 miliona dinara. Poslanici SRS su protiv toga, protiv trošenja novca građana Srbije za administrativne poslove. Tih 70 miliona dinara i onih 200 miliona koje ste izdvojili za plaćanje skladištenja pšenice, evo mi predlažemo da za ovih 70 miliona povećate taj budžet od 200 miliona za skladištenje bar zemljoradnicima koji su zasejali pšenicu prošle godine da je mogu u većem obimu skladištiti. Ovako, veoma mali broj ljudi moći će skladištiti, pogotovo što ste rekli da će cena skladištenja biti 750 dinara po toni. Preračunajte koliko je to tona, koliko ćete iz tih 200 miliona moći da skladištite. Već ste u problemu, jer imate pritisak od građana i od pokrajinske vlade, upravo kako postupati sa ovogodišnjim rodom pšenice.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Zoranu Mašiću, ovlašćenom poslaniku SRS. I vi za repliku, Poslovnik. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, koliko me sećanje služi, nisam spominjao zakup poljoprivrednog zemljišta. Prema tome, mislim da sam pogrešno protumačen, s obzirom da je amandman na član 1. stav 2; moj poštovani kolega je spomenuo član 79. Nisam se javio nekompetentno po ovom pitanju, jer gospodin Mašić, gospodin Mika Vlaović i moja malenkost upravo smo zaduženi ispred Odbora za poljoprivredu Skupštine Republike Srbije da pratimo raspodelu kredita, naravno, kako se oni dodeljuju. Prema tome, nisam o kreditima govorio neobavešten o tim problemima. Samo javnosti radi, što se uprave tiče, u članu 79. i mislim da građani treba da znaju, stoji, pod jedan, upravlja poljoprivrednim zemljištem.... (Predsedavajući: Vreme.) ... u državnoj svojini, ali to nije jedini posao uprave; vrši inspekcijske i stručne poslove iz oblasti poljoprivrednog zemljišta; zatim, uspostavlja informacioni sistem o poljoprivrednom zemljištu; dodeljuje sredstva za izvođenje radova i prati realizaciju godišnjeg programa zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta u Republici Srbiji; prati izradu poljoprivredne osnove; vodi registar poljoprivrednih osnova i obavlja i druge poslove. Osam tačaka, samo zarad javnosti i ispravnog informisanja javnosti.
Zahvaljujem se poslaniku. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, ipak mislim da postoji povreda Poslovnika, član 104. Pošto ste vi toliko uporno želeli da kažete da ste pričali o kreditima, ja ću malo da se vratim tim kreditima. Šta je, gospodine Vlaoviću? Neka muka? Nisu krediti krivi. Nije kriv ni zemljoradnik, pa nam je propala poljoprivreda. (Predsedavajući: Gospodine Vlaoviću, ne ometajte gospodina Krstina.) Vidite, da sada ne polemišemo ovako, izađite za govornicu i malo vi, pa malo ja. Što se tiče kredita, meni je drago što pred sobom imam iz Ministarstva za poljoprivredu, ali me tišti kako je izvršena raspodela tih kredita. Posebno sam napomenuo, tražili smo, zahvaljujući predsedniku Odbora za poljoprivredu dr Zoranu Mašiću, da nam se pojasni kako je za sisteme za navodnjavanje pri Ministarstvu za razvoj tih sistema odobreno 180 miliona, od toga samo su tri subjekta dobila po 60 miliona. Takav stoji odgovor, tri subjekta. Tražili smo imena, prezimena, imali smo Odbor koji je otišao tamo sa tri člana, na čelu sa dr Zoranom Mašićem. Nismo dobili koja su to tri subjekta dobila, gospodo, po 60 miliona. Pet godina je kredit, jedna godina grejs period i taj subjekt je trebalo da vraća godišnje 15 miliona. Znači, 15 puta četiri je 60 miliona. Zar nije logičnije bilo da dobije njih 60 po tri miliona, nego da dobiju tri po 60 miliona? Zar je Srbija i ova poljoprivreda zasnovana samo na tri čoveka, tj. na tri subjekta? Ne znam da li su tu uopšte poljoprivredna dobra, da li su poznati tajkuni koji imaju toliko kupljenih površina. Evo, ipak ću javno da postavim pitanje, kao što sam postavio poslaničko pitanje, iskoristiću govornicu, da nam se daju imena, prezimena ili nazivi ta tri subjekta koja su dobila po 60 miliona za sisteme za navodnjavanje. Verujte mi, imate dva sistema za navodnjavanje koja su poznata kod nas u Srbiji tj. u Vojvodini, to su sistem rendžera i sistem tifona. Ako to treba da košta toliko, onda stvarno ne vidim razlog da neko treba baš toliko da dobije. To je samo jedan mali deo koji smo mi na Odboru za poljoprivredu iz redova SRS tražili da vidimo, da vidimo koliko je ko dobio po okruzima. Dobili smo samo brojke, a nismo dobili imena, niti prezimena. Apsolutno ništa nismo dobili. Ništa nije moglo da bude prepoznatljivo u tom dokumentu koji smo tražili da vidimo koja su to lica po opštinama i po okruzima. Dobili smo cifre. (Predsedavajući: Vreme.) Ne znam, Srednjebanatski okrug je dobio 86 dugoročnih kredita, 2600 kratkoročnih kredita. Nemam ništa protiv kratkoročnih kredita, ali zna se ko dobija dugoročne kredite. Zna se ko dobija; dobijate, gospodo, vi iz redova G17. Odgovorno tvrdim za ovom govornicom, dostavite nam samo imena i prezimena, pa imamo i članove Odbora koji su dobili, njihovi sinovi, kako mi kaže kolega Rafailović – nisam ja dobio, dobio je moj sin. Ne znam da li je baš 20.000 ili 30.000 evra. Nisam dobio ni kratkoročni, nijedan radikal nije dobio. (Predsedavajući: Vreme.) Prema tome, imate poslaničko pitanje, javno sam tražio, dostavite imena i prezimena tih troje koji su dobili po 60 miliona za razvoj sistema za navodnjavanje. Zahvaljujem se.
Gospodine Vlaoviću, da li ste odustali? Jeste. Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mika Vlaović. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovani potpredsedniče Anđelkoviću, vi ste odmah na početku pročitali ko je sve podneo amandmane. Među tim imenima niste pročitali mene, imam četiri amandmana. Dobro, nije važno. Posle toga na član 1. ima amandman Vjerica Radeta, ona zastupa nekog poslanika radikala, a ja sam posebno podneo amandman i nemam veze sa tim amandmanom, pa prema tome....
Pročitao sam vas, gospodine Periću, nego vi čujete tuđa imena a vaše ne čujete, inače sam vas pročitao, čak sam naglasio.
Dobro sam pratio, nije bilo, nema veze, ne zameram ja to, može i da se pogreši kada se predsedava. Nije problem.
Može, ali nisam pogrešio, pročitao sam vas.
Prema tome, niste mogli da pređete na drugi član, jer ja imam amandman na član 1. Ovaj amandman je vrlo jasan, razumljiv, jasan je svakome. U članu 1. stav 2. briše se, a to znači da uprava za poljoprivredu ne treba da se formira. Imam razloge zbog čega to kažem, jer smatram da ćemo mi samo gomilati administraciju i da imamo skup državni aparat, ali se Ministarstvo poljoprivrede ponaša po ugledu na ostala ministarstva, jer to je postala praksa od 2000. godine naovamo da se formiraju neki repovi, neki dodaci, neke uprave, agencije, pa agencija na agenciju. Samo su to slobodna radna mesta, taj državni aparat. Nigde više niko ne prima radnike, samo možeš da se zaposliš... Ali ko će to više da izdrži, jer na jednoj strani je smanjen broj izvršilaca, smanjen je broj radnika, svaki gazda kada kupi otpusti po pola, gde ćemo, hajde idemo u ministarstvo. Dobro bi bilo kada bi tamo mogao da se zaposli svako, ali tu ne može, tu je tek pitanje iz koje si partije, čiju knjižicu nosiš itd. Plašim se da će i ovo ministarstvo da popuni te iz neke stranke, ali to nije znak da će glasati za vas. Kada mu učiniš i zaposliš ga nema više šta da traži od tebe, jer on glasa za nekog, jer mu je potrebno mesto za ženu, ili možda stan ili nešto drugo. Mislim da je ovde ključno da neće niko da radi poljoprivredu, ali bi svi hteli da dođu da rade u upravu za poljoprivredu. Hajde mi sada na svakog seljaka, jednog ćemo da stavimo crnca tamo da kopa, a nas trojica ćemo da pišemo, da upravljamo sa njim, da mu crtamo gde će da prođe, kakvu motiku treba da nosi itd. Nećemo daleko mi da doguramo ovako sa poljoprivredom. Kažem opet, ako ovako nastavimo, ne samo da neće ljudi da se bave poljoprivredom, nego će ova država morati da plati onoga ko želi da živi na selu, jer neće niko tamo da živi. Zašto svi ne dođu u ove vaše uprave što formirate, u neke agencije, jer šta će nama sela, šta će Srbiji sela, ne treba. Dalje, za sve ostalo mislim da imamo strahovite uslove za svako selo i ljudi se sve više opredeljuju za gradove, više je praznih sela, u pojedinim opštinama sve je ispražnjeno, svi idu prema gradu. Kada idete i kada držite te stranačke skupove, oni se prikupe, dođu tamo, ali prikupe se zato što idete u veće centre, zbog toga što nikoga više nema po selima. Znači, još jednom da ponovim, u ovom trenutku i u ovakvom stanju u kakvom se nalazi i poljoprivreda i država u celini nije nam potrebno formiranje ovakvih uprava, prijem radnika, jer to više ova država neće moći da izdrži. Hvala lepo.
Gospodin Perić je govorio po članu 1, na koji je podneo amandman u istovetnom tekstu kao narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li još neko želi reč o tom amandmanu? (Ne.) Znači, konačno prelazimo na član 2. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mika Vlaović. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine. Vlada je prihvatila amandman, a Odbor za poljoprivredu nije prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prihvatanje ovog amandmana od strane Vlade Republike Srbije je direktno podilaženje autonomaškoj vlasti, jer u osnovnom predlogu zakona u članu 6. stoji da poljoprivredni osnov AP Vojvodine donosi Skupština AP Vojvodina, kao što poljoprivrednu osnovu lokalnih jedinica donosi skupština jedinice lokalne samouprave. Međutim, pokrajinska skupština je podnela amandman sa predlogom da poljoprivrednu osnovu donosi izvršno veće autonomne pokrajine, po prethodno pribavljenom mišljenju Ministarstva, i objavljuje u Službenom glasniku AP Vojvodine. Znači, prihvatanjem amandmana u suštini podilazi se pre svega DS-u i drugim strankama koje čine vlast u Vojvodini, jer ne vidim razloga da se u isti položaj i istu poziciju stavlja Republička vlada koja primarno donosi poljoprivrednu osnovu Republike Srbije, znači, tu donosi Vlada, a ostale poljoprivredne osnove AP i lokalne samouprave, logično bi bilo da donose jedinice, odnosno Skupština AP i skupština lokalne samouprave, odnosno SO. Prihvatanjem amandmana ide se na jedno podilaženje koje meni nije razumno i ne vidim zašto bi odluka Pokrajinske vlade, pogotovu što se poljoprivredne osnove donose, da kažem, za duži vremenski period, predstavljala obavezu ako je to donela Vlada; u krajnjem, ovde bi bilo logičnije za poljoprivrednu osnovu Republike da ju je sačinila Vlada, a usvojila Skupština, jer bi onda imala mnogo veću snagu i obavezu. Ovako će poljoprivredna osnova Republike imati snagu dok bude vladala Vlada koja ju je donela. Onog momenta kada ona siđe sa političke scene neka druga vlada preispitaće sve to i najverovatnije promeniti. Pogotovu u Pokrajini, gde je spletom okolnosti formirana ovakva vlada kakva je formirana, mislim da Republička vlada nema nikakvog osnova da kroz ovakav amandman, i kroz neke druge koje ćemo obrazlagati, podilazi i čini određene pogodnosti koje joj u suštini ne pripadaju, čak ni po omnibus zakonu.
Reč po istom amandmanu ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman ne sme da se prihvati. Međutim, Vlada Republike Srbije je prihvatila taj amandman, a to je amandman koji je onaj Bojan Pajtić, onaj što je muvao sa karticama ovde 2003. godine za vreme "Sablje", mada mi je krivo što ga tada nisam dohvatio dobro... Ali, o čemu se radi? Ruši se ustavnopravni položaj Republike prihvatanjem ovog amandmana. Prema Ustavu Republike Srbije zakonodavna vlast pripada Narodnoj skupštini, a na čelu izvršne vlasti nalazi se predsednik Republike i Vlada Republike Srbije. Zakone sprovode Vlada i nadležni državni organi. Donošenje ovog akta koji se ovde naziva poljoprivredna osnova za jednu teritoriju predstavlja akt izvršenja zakona. Taj akt može da donese samo onaj koji po definiciji pripada izvršnoj vlasti. Izvršna vlast je u mogućnosti da prenese neka svoja ovlašćenja, ali tu mogućnost može da koristi samo ukoliko Narodna skupština zakonom poveri vršenje određenih poslova iz nadležnosti državne uprave nižim organima, konkretno organima autonomije i organima jedinica lokalne samouprave. U dosadašnjoj praksi kada nešto iz svoje izvorne nadležnosti Republika putem zakona prenosi lokalnom samoupravljanju, jedinicama lokalne samouprave, kao pravilo se pojavilo da u smislu rešavanja putem opštih akata to ovlašćenje jedinice lokalne samouprave koristi skupština jedinice lokalne samouprave, i to je u poslednjem stavu ovog člana zastupljeno kada su u pitanju osnove za teritoriju jedinice lokalne samouprave. Ako već prenosite to na nivo AP, onda jedini nadležan u AP može da bude samo onaj organ koga je Vlada predložila u Predlogu ovog zakona, a to je Skupština AP Vojvodine. Znači, ako ste tako predložili Predlogom zakona, ovaj amandman Pajtićev ako ste naknadno usvojili, vi ste narušili ustavno-pravni sistem Republike Srbije. Nadam se da vam je svima jasno da od onog omnibus zakona nema ništa. Vodite računa, jer ovakve neustavne odredbe mogu biti predmet preispitivanja pred Ustavnim sudom Republike Srbije, a ja nisam siguran da će biti ovakav sastav Ustavnog suda Republike Srbije kao što je sada trenutno, gde računate da je to blagonaklono za one koji su na vlasti, s obzirom da veliki broj ljudi ispunjava uslove za odlazak u penziju. Verovatno je predsednik Republike morao da preispita ko su ti penzioneri koji se nalaze u Ustavnom sudu Republike Srbije.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za poljoprivredu pokušao sam da pojasnim ministarki poljoprivrede Ivani Dulić-Marković i njenim saradnicima, međutim, nekog razumevanja nije bilo za ovaj amandman i ja ću sada pokušati da pokažem da on treba da uđe u zakon o poljoprivrednom zemljištu da bi, normalno, i pravno moguć ovaj zakon mogao biti u suštini. Naime, u članu 8. kaže: "Poljoprivredna osnovna jedinice lokalne samouprave naročito sadrži: 1) ciljeve, zadatke i osnovne postavke zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta; 2) podatke i informacije za izradu poljoprivredne osnove; 3) zaštitu poljoprivrednog zemljišta; 4) korišćenje poljoprivrednog zemljišta; 5) uređenje poljoprivrednog zemljišta" itd. Tražim da se doda nova tačka 6) koja glasi – uređenje, održavanje i korišćenje kanala i nasipa na kanalskoj mreži i rekama. Tu je ministar rekao svoje u smislu da bi ovo pripalo, ova tačka 6), preduzećima "Vojvodinavode" i "Srbijavode", da se ne odnosi na poljoprivredno zemljište. Moram da iznesem jednu činjenicu: postoji kanal Tisa-Dunav, postoje kanali za odvodnjavanje, kanali za navodnjavanje. Ti kanali nisu samo nasip, završeno, pa odmah ide obradiva površina. Naprotiv, baš od krune nasipa ili dna nasipa proteže se jedna veća površina i od te veće površine tek tada kreću obradive površine zemljišta. Te obradive površine zemljišta su pored kanala za sisteme za navodnjavanje i logično je da se tu proizvodi nešto što je najkvalitetnije, a posebno semenska roba. Kada kažem semenska roba, imali smo u Severnobanatskom okrugu ljude koji su proizvodili mrkvu, ali s obzirom da je taj pojas koji sam naveo do obradive površine podložan nicanju divlje mrkve kod proizvodnje došlo je normalno do parenja i naša semenska roba, mislim na mrkvu, vraćena je iz Rusije. Postoji opet jedan deo, hajde da ostavimo tu mrkvu u stranu, postoji taj posao koji će pokazati drugu priču, a to je divlji sirak. To je najveće zlo koje se pojavilo u Vojvodini. Međutim, ima još nešto što tu vama nije toliko jasno. Jeste da vi nemate saradnju preduzeća "Srbijavode" i "Vojvodinavode"; kanali su zapušteni, zatrpani. Kanali se ne koriste ni 2% od njihove namene koja treba da bude. Najveća stavka u porezu jednog paora jeste za odvodnjavanje voda, 75% poreza je odvodnjavanje voda. Dođite sada da vidite na ulazu u moje naseljeno mesto, gde se proizvodi, opština Zrenjanin poznata je po proizvodnji mladog krompira i kupusa, jer to je zemljište koje godišnje daje dva useva. Vadi se mlad krompir, sadi se kupus, ljudi ubiraju već krajem novembra, početkom decembra, ona je skroz pod vodom. Zašto? Zato što kanali ne rade, ne rade pumpe, a za to okrivljuju jedni druge, "Vojvodinavode" okrivljuje "Srbijavode", a "Srbijavode" okrivljuje "Vojvodinavode". Ko je tu u sredini? Proizvođač, tj. paor. Da se više vodilo računa, da ste imali razumevanja, vi biste shvatili da treba, ako ništa drugo, da postoji bar koordinacija između "Vojvodinavode" i "Srbijavode" da do ovoga ne bi došlo, da bismo imali čistu situaciju kod tih nasipa i dela do nasipa kod sistema za navodnjavanje tj. kod kanala i nasipa na kanalskoj mreži i rekama. Kako reče kolega iz SPS-a Hranislav Perić, ne vodi se puno računa o poljoprivredi. Odnosi se na ministra koji je došao kao ministar za poljoprivredu, gospodina Živkova. Vi ste pokušali do sada da uradite nešto što nas polako vuče ka Evropi. Kad nas vuče ka Evropi ukinuli ste premije. Ukinuli ste premiju za pšenicu, za suncokret, za šećernu repu. Ostavili ste za uljanu repicu i za bundevu. Ali, dali ste kratkoročne kredite. Oni su ukinuli, ali premije se ne vraćaju. Krediti se vraćaju uz određenu kamatu. Ne kažem da je to neka velika kamata, ali uglavnom se vraćaju. Kako taj zemljoradnik koji ne zna cenu pšenice da planira da u februaru mesecu ili januaru podnese zahtev za kredit? Nije siguran da će uspeti da vrati nazad cenu pšenice. Ne znam, cena suncokreta, rečeno je 175 evra po toni, bilo je i prošle godine i da nema neke inflacije mi bismo tako godinama, a kad kupujem neku priključnu mašinu ili traktor cena tog traktora i te mašine je veća od onoga koliko mi plaćate vi za suncokret. Izašao sam za govornicu zato što imam sada 40 jutara zemlje. Ne prodajem, nego kupujem. Ovim zakonom vi hoćete da ukrupnjavate, a ne da usitnjavate poljoprivredno zemljište. Međutim, ja vam kažem, ovim zakonom vi ćete da uništite one koji imaju 5-6 jutara, jer oni nisu krivi što imaju 5, 6 ili 10 katastarskih jutara, nego je kriva država što im ne dozvoljava da se šire, a ne šire se samo zbog toga što ne mogu, što ne znaju i nisu sigurni u Ministarstvo poljoprivrede i u Vladu. Voleo bih kada biste vi sada izašli, neko od ovog tima koji sedi ovde ispred mene, i rekli – cena pšenice, rod 2006. godine, biće 12 dinara i 35 para. Evo, ja ću se javiti na prvom zasedanju, ako ga bude, posle skidanja roda pšenice da čujem i da vam prenesem kolika je cena pšenice. A da napravimo jednu kalkulaciju, da vidimo koliko je uloženo, a koliko će se dobiti. Da napravimo kalkulaciju i za šećernu repu. Gospodo, mi ćemo pšenicu uvoziti. Možemo ovde da se hvalimo koliko god hoćete, u stvari da se hvalite, ali mi ćemo pšenicu da uvozimo. Nemamo dovoljno pšenice, s obzirom da su malo i vremenski uslovi rekli svoje, ali i vi ste rekli tako što smo morali da nabavljamo ureu, mogli da kupujemo samo za pare veoma skupo, danas jedna urea na benzinskom pumpama možete kupiti 100 kilograma za 2.470 dinara. Da li se jednom zemljoradniku isplati da baci to na pšenicu, ako zna da će maksimalno možda biti cena pšenice 9,5 dinara. Neka mi taj napravi kalkulaciju da mora da uračuna i oranje, drljanje, tanjiranje, setvu, prskanje, kombajniranje i onda kažete – plaćate skladištenje. Pa ko da plati skladištenje, zbog čega da se plati skladištenje kad nema ni šta da se skladišti, to će odmah da ide u proizvodnju. Pošto nam je sada šećer kristal u prodavnicama? Zašto neko ne izađe da kaže gde su te proizvodne površine pod šećernom repom, kad vi kažete imamo dovoljno, a odem u prodavnicu i kupim za 85 dinara? Šećer u prodavnici, po megamarketima, košta 85 dinara. E pa, gospodo, ovako se ne vodi zemlja čija je posebna grana poljoprivreda, koja je 10 godina sankcija nosila na svojim leđima, nepravednih sankcija. Sad predlažete ovakve zakone gde mi pokušavamo samo da vam kažemo – dopunite sa amandmanima, bez obzira, ako su kvalitetni, iz koje je to političke stranke, iz koje je to poslaničke grupe. Nego, kako reče moj kolega Hranislav Perić, ne znam da li vi znate koliko domaćinstava ostaje i koliko imate praznih sela. Posebno se odnosi to na južni deo Srbije i na delove pojedinih okruga u Vojvodini. To je ogledalo koliko vi mislite na bolje sutra za zemljoradnike. I nećete misliti dok ne izvršite jednu dobru temeljitu organizaciju tako što ćete stimulisati poljoprivrednika da obrađuje što više zemlje, da ide da traži u zakup od onog koji ne može da obrađuje, jer je u godinama, a nema ko da nastavi tu obradu poljoprivrednog zemljišta. Ako tako budete razmišljali mi ćemo imati još više neobradivih površina. Niste vi bezrazložno ovde stavili da mogu oni koji ne obrađuju dati u zakup drugome, iz razloga što znate koliko imamo staračkih domaćinstava i koliko imamo lošu mehanizaciju i da ljudi više nisu u stanju sa takvom mehanizacijom kvalitetno da obrađuju. A da ne pričamo o đubrivima koja se pojavljuju ovde; prilikom ispitivanja pokazalo se da su pojedine fabrike koristile neka prirodna sredstva a ne ulaze u kvalitet i poboljšanje tog đubriva. Prema tome, ovim amandmanom želeo sam da se uključim i da poboljšam jedan deo ovog zakona, iz prostog razloga da jednostavno imamo jednu celovitu površinu i kada dolazimo do tih kanala sistema za odvodnjavanje i navodnjavanje, onda tek vidimo da je i ovaj moj amandman potreban da se kao takav usvoji. Gospodine Vitoševiću, ja se izvinjavam, ne znam zašto vam je izgleda smešno ili ste nešto neraspoloženi, mora biti da niste dobili ponovo 13,5 miliona kredita.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Saša Vitošević, narodni poslanik. Molim? Nisam ja ništa drugo ni rekao, samo sam rekao da imate reč. Po amandmanu, je l′ tako? Da, da, tako sam vas i najavio.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, hteo bih da napomenem, opet u kontekstu izlaganja gospodina Krstina, prvo, ja bih stvarno pozvao gospodina Krstina da se malo bolje informiše o aktivnostima Ministarstva poljoprivrede Republike Srbije u protekle tri godine, a to ću i obrazložiti, znači dokazaću sada da niste dobro informisani. Znači, prvo pozivate predstavnike Ministarstva, koji upravo sede ispred nas i koji to mogu da potvrde za ovom govornicom, da Ministarstvo ni na koji način ne stimuliše (krećem upravo unazad vezano za vaše izlaganje) uzimanje u zakup zemljišta koje staračka domaćinstva ne mogu da obrađuju. Znači, govorite, a niste dobro informisani, postoji tačna uredba koja stimuliše upravo da se zemljište od domaćinstava koja ne mogu da ga obrađuju uzima u zakup; na taj način se pospešuje i ukrupnjavanje poseda, a na neki način dovodi se u red ta socijalna komponenta vezana za staračka domaćinstva. Takođe, moram da vas podsetim, Tito je umro. Znači, zaštitne cene su odavno ukinute i nigde u svetu ne postoje zaštitne cene, osim još verovatno na Kubi ili u nekim zemljama koje pretenduju da budu komunističke. Znači, taj instrument zaštitnih cena otišao je u zaborav 2000. godine, kada ste i vi otišli u zaborav kao partija koja je bila na vlasti. Zašto je to otišlo u zaborav? Ne zato što mi tako volimo, nego zato što je to realno i zato što jednostavno ne možete štampati pare i obećavati narodu da će pšenica biti 15 dinara, a onda im isplaćivati 15 dinara za tri meseca kada tih 15 dinara vredi tri dinara. Od 1995. do 2000. godine nijedan oblik finansiranja ni stimulacija, ozbiljnih stimulacija nije postojao, a da ne govorimo o kreditiranju. Znači, tada kada je ukinuta primarna emisija, a da bude jasnije to znači štampanje para i onda davanje para u poljoprivredu i ne samo poljoprivredu, nego i u druge delatnosti; jednostavno, to nije dalo efekta, a taj efekat stanovništvo ako je zaboravilo možemo da ga podsetimo danas, dakle kako se živelo tih godina kada je u Srbiji vladala hiperinflacija. Druga stvar, govorite da ne postoji bilo kakva politika koja se vodi, vezano za staračka domaćinstva i generalno domaćinstva koja nisu sposobna da se bave robnom poljoprivrednom proizvodnjom. Opet tvrdim da niste dovoljno informisani. Znači, postoji program koji je tokom 2006. godine započet, gde su se ljudi izjašnjavali da li spadaju u nekomercijalna ili u komercijalna poljoprivredna gazdinstva. Nekomercijalnim poljoprivrednim gazdinstvima, dakle onim koja nisu sposobna da izađu na tržište već proizvode za sopstvene potrebe, Ministarstvo poljoprivrede pruža direktnu novčanu pomoć. Takođe, da sistem zaštitnih cena nije dobar, poslednjih godina se samo po sebi dokazuje, jer kako se povećala konkurencija u prerađivačkoj industriji, kako se razbio monopol uglavnom kroz proces privatizacije, tako je došlo i do stabilizacije cena poljoprivrednih proizvoda, pre svega govorim o soji, šećernoj repi. Ove godine, u stvari već 2005. godine, čak se i pivski ječam ugovarao, dakle prerađivači su izašli sa deviznim cenama. Znači, ko je hteo mogao je da ode, potpiše ugovor i ugovori ječam. Nemojte uznemiravati javnost, pogotovu izjavama da će narod biti gladan u 2007. godini, da neće biti dovoljno pšenice. Molim vas, informišite se koje su potrebe Republike Srbije, koje su prelazne zalihe u Srbiji i kolika će biti minimalna proizvodnja prema onome što je posejano.
Hvala na informaciji da je Tito umro, ali valjda to svi znamo, ali nije umrla potreba da se pomogne selu da selo ne umre. To je obaveza ovog parlamenta. Dakle, ne da raspravljamo ko je umro, nego da raspravljamo o zakonu. Svako ima pravo da se informiše onda kad stigne. Gospodine Krstin, izvolite.
Gospodine Vitoševiću, ima velike razlike između vas i mene, između SRS i G17 plus, ogromne, zato što smo mi najjača politička stranka na političkoj sceni Srbije, zato što vi nećete preći cenzus. Imamo razloga da se radujemo tome, jer u vašem primeru, izvinjavam se, 13,5 miliona kredita, kupovina krava za 1.000 evra, prodavanje za 1.500 i tu dobijate vi razliku. Kada sam govorio o staračkom domaćinstvu mislio sam na domaćinstvo koje i dalje može da radi, ali da ga država stimuliše, a ne da ne zna danas pošto prodaje sutra, jer on mora da planira šta će raditi prekosutra. Da li znate da traktor ima četiri točka? Ako ne znate, recite. Hoćete da vam kažem sa koliko se razmaka para kada se rašire točkovi za šećernu repu? Prema tome, gospodine Vitoševiću, što se tiče poljoprivrede, više znam. Mogu vam reći samo jednu činjenicu, moje selo postoji 800 godina i slavilo je 2002. godine. To je mesto Futog, pored Novog Sada, koje proizvodi sa jedne parcele dva roda, a to su krompir i kupus. Tu je razlika između mene i vas, između SRS i G17, što imate jednu časnu i poštenu stranku i što imate stranku koja je sebi prigrabila sve što je mogla i dobijaju samo oni koji su vaši članovi i niko drugi, gospodin "on". Prema tome, gospodine Vitoševiću, nemojte voditi brigu o SRS, nemojte se vraćati u vreme Tita; ako se mi ne vraćamo, nemojte se ni vi vraćati, jer naš predsednik stranke je zbog njega robijao, vi to dobro znate, a i sada zbog vas robija ponovo, ali u Hagu, i to od Evropske zajednice. Prema tome, SRS dolazi na vlast, poljoprivreda će tada da procveta i imaće zemljoradnik sigurnost u proizvodnju, imaće sigurnost u Vladu SRS, imaće sigurno ono što će odvući, kako vi kažete, ka Evropi, po proizvodnji, ako ništa drugo.
Narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, po Poslovniku.
Dakle, javljam se po Poslovniku, zato što je povređeno dostojanstvo Skupštine i zbog toga što su poslanici dužni da se jedni drugima obraćaju sa dostojanstvom, poštujući njihovo dostojanstvo. To svakako nije bio slučaj u prethodnom izlaganju, jer je grubo narušeno i dostojanstvo Skupštine, a i napravljen je pokušaj da se povredi dostojanstvo poslanika koji je govorio pre prethodnog poslanika. Dakle, smatram da tema nije i ne može biti koja je stranka bolja. Mislim da se to ne odlučuje u Skupštini Srbije, odlučuje se na nekom drugom mestu. Da li će neko preći cenzus ili neće zaista ne treba da bude vaša briga, a da postoji velika razlika između G17 plus i SRS, hvala bogu da je tako. Naravno da postoji jako velika razlika. Mi sa ponosom na toj razlici insistiramo. Mislim da ćemo se složiti u tome da se izbori ne dobijaju u ispitivanjima javnog mnjenja, nego na izborima, a svuda gde je stranka G17 plus u poslednje vreme učestvovala na lokalnim izborima daleko je bila iznad cenzusa. Prema tome, našatendencija i nije da budemo kao SRS. Ona je daleko iza toga. Dakle, mi nemamo nameru da osvajamo toliko glasova koliko vi možete da osvojite, ali mi ćemo sasvim biti zadovoljni onim glasovima koje mi budemo osvojili. Zašto? Zato što želimo građanima Srbije da kažemo u kakvoj oni zemlji žive, zato što želimo da im kažemo da tu zemlju želimo da menjamo. Dakle, potpuno je jasno da su građani Srbije mogli da se uvere u to šta im nudi radikalna stranka, a takođe mogu da se uvere u to šta im nudi G17 plus. Pustite građane Srbije da procenjuju o tome ko će preći cenzus, a ko neće preći cenzus. Mislim da je zaista ispod svakog nivoa vaša potreba, koju inače imate, a koja je danas posebno izražena, da pominjete G17 plus u svakom mogućem kontekstu. Stručnjaci G17 plus odgovorno rade svoj posao na svim mestima gde ga rade i građani Srbije se u to mogu potpuno uveriti. Te vaše priče o tome da se krediti dodeljuju na ovaj ili onaj način, meni je potpuno jasan način na koji vi razmišljate. Dakle, onako kako su se dodeljivali stanovi u Zemunu, to je, otprilike, nešto kako vi mislite da se dodeljuju krediti. Međutim, ne dodeljuju se, kao što vam je rečeno, kredite odobravaju poslovne banke i poslovne banke odlučuju o tome ko će dobiti kredit, ko neće dobiti kredit. Da to sigurno nisu članovi G17 plus mogu vam potvrditi lično, jer mogu da vam kažem da u Leskovcu, o tome sam već govorila, stranka G17 plus ima 2.500 članova, a odobrenih poljoprivrednih kredita je, nažalost, na moju veliku žalost, jako malo. Ima za to razloga, sigurno, ali razlozi nisu u tome što stranka G17 plus nema dovoljno članova. (Predsedavajući: Vreme, gospođo Plavšić.) Odmah ću završiti. Dakle, molim vas da više zaboravimo na to, da se vratimo radu i da probamo argumentovano, nisam stručnjak u oblasti poljoprivrede i zato se ne javljam po amandmanima, da probate vi, koji to jeste, da argumentovano o ovome razgovarate. A to kakvi su rejtinzi, članovi i kako se stranke međusobno razlikuju nije zaista tema ovoga, o tome ćemo razgovarati kad počne predizborna kampanja. Budite uvereni, stranka G17 plus će uvek vrlo jasno podvući razliku između naše politike, našeg programa i vaše politike i vašeg programa. Vaš program je ostao u prošlosti ove zemlje i on nikada neće biti u prilici da ponovo kreira život u Srbiji. Budite u to potpuno uvereni.
Zahvaljujem se. Po Poslovniku, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, prethodni poslanik koji se javio po Poslovniku samo je prvu rečenicu rekao o povređivanju dostojanstva Narodne skupštine i narodnih poslanika, a i sam dalje nastavio da vređa. Samo ću da kažem kratko: kad se niko ničega ne boji, gospodo, raspišite izbore, pa ćemo videti kakva će biti politička scena Srbije. Samo toliko. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? Po amandmanu, narodni poslanik Vladislav Kronić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, da pokušamo da vratimo raspravu na dnevni red i da govorimo malo o amandmanu. Kolega poslanik Milorad Krstin je podneo odličan amandman i kaže da se u članu 8. posle tačke 5) dodaje nova tačka. Samo da vas podsetim da se član 8. odnosi na poljoprivrednu osnovu jedinice lokalne samouprave i propisuje šta ona sve sadrži. Ovo je odličan amandman, jedino što zakon nismo pogodili. Kad bude na dnevnom redu zakon o vodama, odbrani od poplava, kanali za odvodnjavanje, navodnjavanje, ipak spadaju u zakon o vodama.
Zahvaljujem se. Izvolite, narodni poslanik Mika Vlaović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo potpredsednice, gospodo iz Ministarstva, Milorad Krstin je podneo dobar amandman. Međutim, stvar nije upućena na pravu adresu. Milion i 700 hiljada hektara u Vojvodini oporezovano je i zadnje dve godine celokupan porez je skinut, a pretprošle godine je uvećan za 400 posto vodni doprinos i Uprava za vode Vojvodine treba da rešava pitanje kanala, uređenja obala, čišćenja kanala i svega toga, to ne može da radi Ministarstvo poljoprivrede. Kad su svi malo zloupotrebili govornicu i ja ću da je zloupotrebim nekoliko minuta, oprostićete mi. Rečeno je ovde – malo je posejano pšenice, biće gladi. Neće biti gladi i upravo je to dobro što je posejano malo, malo je rodilo, to malo će naterati pekarsku i mlinarsku industriju da mora da plati. Dobro je što Ministarstvo poljoprivrede izdvaja sredstva za skladištenje, a ja ću slobodno poručiti svim zemljoradnicima – nemojte prodati ni kilogram pšenice, svi uskladištite pšenicu; znam da vam trebaju pare, pošto sam i ja zemljoradnik, ali razmislite šta bi bilo da je pšenicu potukao grad. U tom slučaju ćete naterati mlinare i pekare da pšenicu odmah plate 12 dinara, a do kraja godine ona mora biti 15. Ništa to nije zbog čega treba građani Srbije da se uplaše. Od oktobra 2003. do jula 2004. godine pšenica je na tržištu Srbije bila između 14 i 15 dinara, hleb je bio, kao i sada, 25. Niko nije zatvorio pekaru, niko nije zatvorio mlin, čak su građeni novi mlinovi i otvarane nove pekare. Jednom se zemljoradnici moraju dogovarati kad seju, kad prodaju, da nateraju sve druge koji na određen način žive na njihovoj grbači, a najmanje treba uputiti Ministarstvu. Pošto je ovo ozbiljna tema, zakon o poljoprivrednom zemljištu, kao član DSS-a molim vas da se vratimo na temu, a biće momenata kada su pitanja za Vladu, biće momenata kada ćemo moći između sebe da upućujemo žalbe. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Miki Vlaoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član14. amandman je podneo narodni poslanikIvan Radić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Ivan Radić je podneo amandman na član 14. Ovaj član se odnosi na sprovođenje poljoprivredne osnove; program poljoprivredne osnove donosi nadležni organ jedinice lokalne samouprave nakon prethodno pribavljenog mišljenja. Predlaže se u amandmanu da to mora biti stručna komisija, ne samo komisija kako je u Predlogu zakona navedeno. Dalje se amandmanom predlaže da se i ovim predlogom zakona ne favorizuju poljoprivredni proizvođači, tj. poljoprivredna gazdinstva, ali ovde se konkretno radi o fizičkim licima, poljoprivrednicima, koji su registrovali svoja poljoprivredna gazdinstva. Gotovo dve godine vam ukazujemo na jednu uredbu koju je Vlada donela na predlog Ministarstva, zloupotrebljavate je i stavljate u ustavno neravnopravan položaj građane Srbije, jer favorizujete samo grupu tih poljoprivrednih proizvođača koji su registrovali svoja poljoprivredna gazdinstva. Kao predstavnik SRS i čovek koji se razume u poljoprivrednu proizvodnju podržavam opredeljenje da se poljoprivredni proizvođači registruju, jer, manje-više, svuda je to u svetu, pogotovo u Evropi, uvedeno i kao obaveza ili u najmanju ruku registrovana su ta poljoprivredna gazdinstva. Ovo ministarstvo je počelo da promoviše ideju, u suštini uredbu, a ne ideju, koju je donela 2004. godine i od otvaranja međunarodnog poljoprivrednog sajma 2004. godine prišlo se kampanji, na neki način, i ubeđivanju poljoprivrednih proizvođača da se registruju. Međutim, iako je već dve godine prošlo, po izjavama iz Ministarstva, iako zvanično se te izjave razlikuju od jednog do drugog pomoćnika, ali da uzmemo i onu najveću cifru da je do sada registrovano samo 60 posto poljoprivrednih gazdinstava u Republici Srbiji, znači 40 posto poljoprivrednih gazdinstava, fizičkih lica, poljoprivrednika nije registrovano. Prema tome, oni se stavljaju u neravnopravan položaj u odnosu na ona lica koja su registrovala svoja poljoprivredna gazdinstva. Prvo vi iz Ministarstva poljoprivrede treba da se zapitate zašto poljoprivredni proizvođači nemaju poverenja u to što predlažete i ne registruju svoja gazdinstva, a ne da ih na svaki način kažnjavate. A, kažnjavate ih pre svega tako što ta lica koja nisu registrovala svoja gazdinstva nemaju pravo na kratkoročne kredite, podsticajne kratkoročne kredite, nemaju pravo i mogućnost da konkurišu za dugoročne kredite. Predlogom ovog zakona čak im zabranjujete pravo da učestvuju u nekim komisijama koje će predsednik opštine da formira, nego i ovde moraju da budu isključivo lica koja su registrovala svoja poljoprivredna gazdinstva, iako u dobrom broju opština postoje ugledni poljoprivredni proizvođači koji, nažalost, nisu registrovali svoja gazdinstva. Nemate pravo, jer je to nešto što je neustavno, da ih delite zakonom, faktički favorizujete samo jednu grupaciju poljoprivrednih proizvođača. Svrha ovog amandmana je da se brisanjem ovog dela koji se odnosi na registrovana poljoprivredna gazdinstva u suštini omogući da predsednik opštine na svojoj lokalnoj teritoriji za komisiju koja će vršiti ocenu programa poljoprivredne osnove u suštini donosi samouvereno odluku, i da ne moraju biti isključivo registrovana poljoprivredna gazdinstva. Ako želite da se sva poljoprivredna gazdinstva registruju, mi smo ispred Odbora svojevremeno inicirali, učinite malo napora kroz medije, kojima na neki način raspolažete, kroz publikacije koje kao Ministarstvo objavljujete, pošaljite u svako domaćinstvo i još jedanput ili još nekoliko puta objasnite šta svako individualno poljoprivredno gazdinstvo dobija ako se registruje. Učinite napor da sve građane stavite u isti položaj, a ne da kroz zakone favorizujete grupaciju nekih poljoprivrednih proizvođača.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 14. ovog predloga zakona stav 7. tačka 5), sa predlogom da se ova tačka 5) briše. Samo ću pročitati da čuju građani o čemu se radi. U tački 5) se kaže – ukupnoj površini poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini koja je planirana za prodaju. Stav SRS po pitanju prodaje državnog poljoprivrednog zemljišta dobro je poznat građanima Srbije. SRS je apsolutno protiv prodaje ili otuđenja državnog poljoprivrednog zemljišta. Iz tog razloga je podnet ovaj amandman. Ono što se dešavalo u proteklih nekoliko godina samo je potvrdilo bojazan SRS da će se upravo poljoprivredno zemljište pojaviti kao krajnji cilj profitera, bolje rečeno tajkuna, koji preko svojih veza u izvršnoj vlasti dolaze u posed ogromnih površina. Mnogobrojne afere upravo su bile vezane za malverzacije sa otkupom državnog poljoprivrednog zemljišta. Kao akteri javili su se pojedini članovi Vlade, članovi ministarstava, kako one bivše, tako i sadašnje Vlade. Posebno interesovanje tzv. stečajna mafija je upravo iskazala za poljoprivredna dobra širom Srbije koja su smišljeno uvođena u stečaj da bi se kasnije njihova imovina prodavala u bescenje. Nisu ih interesovale ni oronule zgrade, ni farme, ni zastarela mehanizacija, niti zatečeni stočni fond; interesovalo ih je samo državno poljoprivredno zemljište koje su kasnije preprodavali po višestruko većim cenama i zarađivali ogromne sume novca. Ministarstvo poljoprivrede to ne vidi i ne želi da vidi, odnosno njih najviše interesuje kako da odobre poljoprivredne kredite pojedinim članovima G17 plus. O tome je bilo dosta govora. Poslanici SRS su upravo iznosili dokaze o ovome što sada govorim. Neka samo neko pogleda kada su u pitanju sva poljoprivredna dobra i kombinati čija je imovina rasprodata posle stečaja, videće da se tu uglavnom pominju kao kupci ili posrednici uvek isti ljudi. Što je najgore, to se dešava i dalje, jer ova vlada to ne želi da zaustavi. Ovako se u Srbiji, a pogotovo u Vojvodini, stvaraju, takoreći, feudi, odnosno ogromna prostranstva u privatnom vlasništvu. Gde će nas sve to odvesti za neki naredni period ostaje da se vidi. Da je bar to zemljište plaćeno po tržišnoj vrednosti, u redu, ali to nije slučaj. To zemljište je oteto na neki način od države, uz pomoć interesnih grupa u izvršnoj i sudskoj vlasti. A da neko ne pomisli da je rasprodato poljoprivredno zemljište samo posle stečajnog postupka, radilo se to, a radi se i dalje, u postupku privatizacije, umešana je i Agencija za privatizaciju i Ministarstvo za privredu. Imamo slučaj u PKB "Zemun" i još niz drugih primera. Procedura je ista: obezbedi se postojeća imovina, aukcija se obično sprovede sa već poznatim učesnicima. Novi vlasnik očas posla krene da rasprodaje ono što je na taj način kupio i da se deo po deo nekadašnjeg poljoprivrednog dobra, a to se čak koristi kao plaćanje jednog dela rate za ono što je kupljeno. Sve se rasprodaje, samo ostaje zemljište koje se kasnije prodaje već unapred poznatim kupcima. Imamo slučaj kada strana kompanija kroz proces privatizacije postane vlasnik, znači pored same fabrike, odnosno proizvodnih pogona, i poljoprivrednog zemljišta. To na neki način dođe kao pride i obično sa tim zemljištem ta strana kompanija ne zna šta da radi. Ovde se na neki način javlja pravni problem, pošto je pravno lice iz druge države postalo vlasnik poljoprivrednog zemljišta. Navešću vam primer: Popovačka cementara, koja je pre četiri godine prodata švajcarskom "Holcimu", imala je u svom vlasništvu oko 700 ha obradive zemlje prve klase. To sada pripada stranoj kompaniji. Ona time može da raspolaže kako hoće i njihova je dobra volja da li će to ustupiti na korišćenje, s obzirom da ga pomenuta kompanija ne obrađuje, niti se interesuje za njegovo korišćenje. Ovakvih primera u Srbiji ima sigurno još više. Vlada Srbije bi trebalo time da se pozabavi, a ne da još više osiromašuje državni zemljišni fond. Smatram da će poslanici u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman SRS. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović, SPS. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče, gospođo potpredsedniče Vlade, uvažene dame i gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom člana 14. koji reguliše sprovođenje poljoprivredne osnove, a na neki način je vezan za član o kojem ćemo tek da razgovaramo, a to je član 71 – otuđenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Zna se za stav SPS-a, vezano za ovaj amandman. Ovde u članu 14, pri kraju, gde se definiše godišnji program koji donosi nadležni organ jedinice lokalne samouprave, stoji da pored elemenata iz stava 6. ovog člana on sadrži i podatke koji se odnose na poljoprivredno zemljište u svojini Republike Srbije (u daljem tekstu: u državnoj svojini), i to podatke, i da ne čitam četiri tačke koje stoje, već petu – o ukupnoj površini poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini koja je planirana za prodaju. S obzirom da smo kod ovog člana, ako postoji volja da se amandman na član 71. prihvati, jednostavno tačka 5) ne treba da stoji ovde u zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić, po amandmanu.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih podržao ovo što je gospodin Branče Stojanović rekao, upravo na temelju onoga što je ovde javno izjavljeno pred poslanicima Narodne skupštine i pred svim građanima Republike Srbije, a što je i bio uslov da SPS podrži gospođu Dulić-Marković za mesto potpredsednika Vlade Republike Srbije, gde je javno rečeno da će se prihvatiti amandman kojim se izričito zahteva da se iz ovog predloga zakona briše mogućnost prodaje državnog zemljišta. Upravo ovde u tački 5) i u celom ovom stavu govori se o nadležnosti u okviru sprovođenja godišnjeg programa poljoprivredne osnove, i to programa koji donosi nadležna agencija lokalne samouprave, a u njihovoj nadležnosti je upravo da se definiše sve ovo što stoji, dakle, zakup poljoprivrednog zemljišta, korisnici poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, a između ostalog u tački 5) stoji jasno da se definiše i koliko će se prodavati to poljoprivredno zemljište u državnoj svojini, odnosno koliko se planira za prodaju. Ako se Vlada opredelila da podrži amandman koji podrazumeva zabranu prodaje državnog zemljišta, onda apsolutno ovo u tački 5) treba da se briše, da ostane onako kako smo mi iz SRS predložili. Prema tome, u ovom slučaju može biti samo sujeta ovde prisutnog predlagača da ne prihvati predlog našeg amandmana, a sa druge strane može biti problem za one kojima je dato obećanje da će se ukinuti odredbe ovog predloga zakona koje se odnose na prodaju poljoprivrednog zemljišta. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade Ivana Dulić-Marković.
Htela bih da kažem da su Ministarstvo poljoprivrede i Vlada jasno opredeljeni da se poljoprivredno zemljište ne prodaje. Dakle, u članovima 71. i 72. je jasno rečeno da se zemljište može otuđiti tek nakon završenog procesa restitucije. Pošto je predlog narodnih poslanika bio da se i na ovaj način izbegne svaka mogućnost prodaje, Vlada se složila sa tim, pa u ime Vlade ja prihvatam i ovaj amandman da se tačka 5) po predlogu ovog amandmana prihvati.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Prvoslav Savić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
S obzirom da gospodin Savić nije prisutan, dozvolite mi da najkraće obrazložim da suština ovog amandmana predstavlja dopunu u članu 14. u tački 6) gde se govori upravo o zakupu, odnosno o davanju državnog zemljišta u zakup. Suština amandmana je da pored zemljišta koje je državna svojina, na velikim zemljišnim površinama postoje određeni objekti koji su takođe u državnoj svojini, i da u okviru trajanja godišnjeg programa, dakle, a to sačinjava nadležni organ jedinice lokalne samouprave, da se jednostavno iza zemljišta samo dopiše da su i objekti predmet izdavanja, jer po logici stvari, ako neko uzima državno zemljište u zakup i na tom zemljištu se nalaze i objekti koji su u državnoj svojini, da i oni budu predmet uzimanja u zakup. Nažalost, na Odboru za poljoprivredu predlagač zakona, Vlada nije to prihvatila, sa obrazloženjem da se ovaj zakon primarno odnosi na poljoprivredno zemljište. Mi ne osporavamo to, jer smo pošli od logične pretpostavke da na tom zemljištu postoje određeni izgrađeni objekti i neko ko uzme zemljište u zakup, a ne plati zakupninu objekta, on će svakako koristiti objekat i u suštini država će gubiti. Dakle, ne vidimo logiku da ovaj amandman ne bude prihvaćen, pogotovu sa obrazloženjem koje je dato, da je ovo predlog zakona koji se isključivo odnosi na samo zemljište, a ne na objekte.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Stojan Cvetković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Mika Vlaović. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana odnosi se na preciznije definisanje ko može izvršiti ispitivanje prisustva štetnih materija u zemljištu i kanalima za odvodnjavanje i navodnjavanje poljoprivrednog zemljišta. S obzirom na specifičnost hemijskih materija koje se tretiraju kao opasne i štetne materije, a koje se mogu naći na poljoprivrednom zemljištu i u vodi odnosno kanalima za odvodnjavanje i navodnjavanje, smatrao sam da ovim zakonom treba bliže definisati ko može vršiti ispitivanje prisustva tih štetnih materija. Predlažem da to bude neko preduzeće ili druga pravna lica koja su registrovana za obavljanje odgovarajućih delatnosti, raspolažu odgovarajućom laboratorijskom opremom, uređajima i odgovarajućim stručnim i naučnim kadrovima i koja imaju ovlašćenje Ministarstva. Smatram da će se ovakvim definisanjem ovog stava 2. u članu 17. preduprediti ko može vršiti tu vrstu ispitivanja, s obzirom da se radi o utvrđivanju specifičnih hemijskih materija kao što su pesticidi, herbicidi ili neki toksični metali kao što je olovo, živa, arsen itd. Dakle, potrebno je da Ministarstvo apsolutno ima saznanja, i stručna javnost u oblasti poljoprivredne proizvodnje, već sada koje su to institucije koje mogu vršiti tu vrstu ispitivanja. Samo je nekoliko institucija koje imaju tu vrstu opreme, koja je specifična i sofisticirana. Svakako, to su institucije koje imaju stručne, a ja sam predložio naučne kadrove, koji mogu dati relevantna tumačenja rezultata tih ispitivanja. Međutim, predlagač ovog zakona nije prihvatio ovaj amandman i opredelio je da će se ovi uslovi bliže regulisati podzakonskim aktima, i članom 80. je određeno da će se doneti posebni podzakonski akti. U tački 3) ovog člana 80. stoji da će uslove koje treba da ispuni privredno društvo, odnosno preduzeće ili drugo pravno lice u pogledu tehničkih i stručnih kapaciteta za ispitivanje opasnih i štetnih materija u poljoprivrednom zemljištu i vodi za navodnjavanje propisati Ministarstvo, i to u roku od dve godine. Znači, naredne dve godine taj deo ipak značajnog i stručnog posla ili se neće obavljati na pravi način ili će ga obavljati oni koji su miljenici Ministarstva poljoprivrede i koji su na njihovom spisku podobnih institucija. Jer, apsolutno je jasno, pre svega stručnoj poljoprivrednoj javnosti, da je u dosadašnjem periodu Ministarstvo poljoprivrede imalo, neću da uvredim nikoga, da upotrebim tešku reč, ali najmanje jedno pravo neuvažavanje naših vrhunskih institucija koje se bave upravo izučavanjem poljoprivredne proizvodnje, a u isto vreme su opremljeni kvalitetnom opremom i kadrovima, kao što je Institut za ratarstvo i povrtarstvo u Novom Sadu. Nije ništa bolje ni kada je u pitanju Institut za kukuruz u Zemun Polju, kao i poljoprivredni fakulteti u Novom Sadu i Zemunu. To su upravo najopremljenije i stručno najosposobljenije institucije koje mogu raditi ove poslove. Smatrao sam da zakonom to treba regulisati, jer ovaj zakon će mnogo brže stupiti na snagu, a ne čekati naredne dve godine da se propišu uslovi, ne vodeći računa o nekom opštem interesu, tako da i dalje, kao podnosilac ovog amandmana, insistiram na ovom predlogu i smatram da on bitno ne bi narušio koncept zakona i da bi se već samim zakonom regulisala značajna oblast.
Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Dame i gospodo, zaista ne znam, nemam te podatke da li Ministarstvo ima favorite ili favorizovane ustanove u ovoj oblasti, ali bih se zaista založio i mislim da je obrazloženje gospodina Mašića i poslanička grupa SPS će podržati... Mislim da ništa ne smeta, s obzirom da se radi o specijalizovanoj opremi; ispitivanje štetnih materija u poljoprivrednom zemljištu i vodi za navodnjavanje je visokosofisticirano i iziskuje opremu koja je izuzetno skupa, a mislim da tu nemamo razloga, ako donosimo zakon koji je izuzetno važan za ovo, da ne stoji ovako baš bliže objašnjeno kako je gospodin Mašić obrazložio što se tiče opreme i kadrova. Što reče gospodin Mika Vlaović, da na neki način i ja malo zloupotrebim ovu govornicu, vezano za poljoprivredne kredite. Ovde smo čuli mišljenja poslanika o tome. Ja sam član Odbora za poljoprivredu i glasao sam za zahtev koji je gospodin Mašić rekao, da je želja Odbora da sazna i vidi koji su to poljoprivrednici dobili dugoročne kredite, za koju namenu i za koju poljoprivrednu proizvodnju. Imam obavezu da kažem, možda taj čovek gleda sada ovo naše zasedanje, a suprotan je primer, znači, podigao je kredit u visini od 20.000 evra, čovek je sticajem okolnosti iz sela gde sam ja rođen, niti zna bilo koga u ministarstvu, meni se obratio sasvim slučajno jer se lično znamo i problem nije bio na relaciji ministarstva itd, problem je bio u banci. Neću da pominjem banku da ne bih pravio neki negativni, niti koristim reklamu za tu banku, lično sam insistirao da banka na neki način uđe u proceduru i bez ikakvih problema, čovek nema nikakve veze sa bilo kojom strankom, imam obavezu zbog njega da to kažem, možda gleda, dobio je kredit i već dve godine bavi se povrtarskom proizvodnjom vrlo uspešno sa kreditom koji je dobio.
Neka mu je srećno, i drugima tako. Ima li još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Kurjački. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Na član 25. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za poljoprivredu. Vlada je prihvatila amandman. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Branče Stojanović. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Vrlo kratko. Apelujem na narodne poslanike, posebno narodne poslanike koji su predsednici opština, mislim da će da navijaju za ovaj amandman jer vide korist opština, korist opštinskih budžeta u odnosu na republički budžet. Naime, član 25. definiše naknadu za promenu namene obradivog poljoprivrednog zemljišta i korišćenje u nepoljoprivredne svrhe. Želeo sam da ovim amandmanom na neki način pomognemo opštinskim budžetima, jer mislim, iako na neki način prihvatam i stav Ministarstva da je pretvaranje poljoprivrednog zemljišta u nepoljoprivredno u nekim mestima izuzetno profitabilno, da je za celu ovu priču oko poljoprivrednog zemljišta bitno da lokalne samouprave dobiju jednu novu dimenziju i jednu novu obavezu. Jednostavno, moj amandman ide ka tome da veći deo kolača pripadne lokalnim samoupravama sa lokalnim budžetima, tim pre što je Vlada prihvatila amandman AP da raspodela ide 30, 30, 40. Znači, s obzirom da je gro poljoprivrednog zemljišta u Vojvodini, mislim da je moguće da se i ovakav amandman prihvati. U obrazloženju je dato da Vlada, odnosno Ministarstvo nije želelo da narušava odnos vezano i za neke druge zakone, pre svega Zakon o zaštiti životne sredine. Mi smo i tada, socijalistička partija je i tada bila stava... Dolazim iz grada koji je nažalost poslednjih godina izuzetno zagađen, radi se o Smederevu i "US Steel"-u koji je veliki zagađivač; ovaj odnos za tzv. ekološki dinar, odnosno sredstva koja se uplaćuju u budžet u ovom odnosu kako je u obrazloženju dato 60:40%, krajnje je diskutabilan, jer posledice zagađenja pre svega trpi stanovništvo. Mislim da ukoliko lokalna samouprava ne dobije odgovarajuća sredstva vezano i za ovo, ne može na odgovarajući način da prati zagađivače i sve ono što vrši zagađenje životne sredine. Prema tome, ne bih se složio sa ovim obrazloženjem, znači da je vezano i za druge zakone odnos isti, zalagaćemo se da se ti odnosi promene. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Stojanoviću. Reč ima narodni poslanik Mita Avramov, pa potom narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite, gospodine Avramov.
Mislim da je ovaj amandman izuzetno dobar. Trebalo bi podržati ovaj predlog da 60% ostaje lokalnoj samoupravi, a 40% da ide državi. Svi znamo da su velike migracije u svim opštinama, pa i u tim opštinama gde je isključivo poljoprivreda, naročito po Vojvodini. U selima su uglavnom stara domaćinstva, u opštinama takođe. Mogu samo da napomenem da i opština iz koje dolazim, to je opština Šid, ima 30.000 birača, a 40.000 stanovnika. Mislim da samo po sebi to sve govori, da su to isključivo staračka domaćinstva, pa ako nećemo ništa ni od privrede ostavljati u tim opštinama, za razvijanje tih opština, ja ne znam od čega ćemo više. Znači i dalje se teži, po ovom zakonu, da migracija bude ka većim gradovima kao što su Novi Sad, Beograd, itd, a sela i opštine ćemo zapustiti i pustićemo ih jednostavno da odu niz vodu. Imamo jedno jako veliko preduzeće, odnosno više većih preduzeća na teritoriji naših opština gde su se pojavili neki kupci, neki vlasnici koji su svima nepoznati, uopšte se ne zna ko su vlasnici koji su kupili te ogromne površine zemlje, čak na hiljade hektara. Na teritoriji naše opštine je, recimo, uništeno totalno hmeljarstvo, više ne funkcioniše, a mogu da vam kažem da smo imali najbolji hmelj koji se proizvodi u Evropi, prodavali su ga za suvo zlato. Imamo ogromne površine pod vinogradima, i to jezapušteno, vadi se, uništava se; imali smo kvalitetna vina, imamo kvalitetne podrume za skladištenje tih vina, ali jednostavno ti ljudi koji su radili na tim poljoprivrednim dobrima i starali se o svemu tome više ne rade. Novi vlasnik ih nije uposlio, oni su se našli na ulici i onisu sada jednostavno prinuđeni da negde migriraju ili da se dovijaju na neke druge načine kako bi došli do hleba. Mislim da ovo ministarstvo mora posvetiti posebnu pažnju poljoprivredi i da stvarno treba da izađe u susret poljoprivredi, a pomak bi bio i kada bi usvojili ovaj amandman, pa neka pokažu da stvarno vode računa o građanima Srbije. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospodinu Avramovu. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospođo potpredsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Branče Stojanović u ime SPS-a podneo je amandman na član 25. zakona o poljoprivrednom zemljištu kojim pokušava da kod promene namene poljoprivrednog zemljišta na drugačiji način reguliše odnose i lokalnim samoupravama da više od onoga što je predviđeno zakonom. Nemam tome šta da dodam, možemo to da merimo na ovaj ili onaj način. Zalažemo se za decentralizaciju u Srbiji; kad se zalažemo za decentralizaciju onda je važno da nađemo izvorne prihode za funkcionisanje lokalnih samouprava. Želeo sam da iskoristim prisustvo potpredsednice Vlade i da ponovim jedan zahtev koji sam imao i na Odboru za poljoprivredu. Dakle, već nekoliko godina se govori o tome da će početi izgradnja autoputa Beograd - južni Jadran, ili, da budem precizan, to bi se završilo negde kod Požege ako sam dobro obavešten. Pošto je to pojas od 70 metara i pošto potencijalni koncesionar uvek želi da put ima niže opterećujuće troškove, a to znači da prolazi kroz ravnicu, preko poljoprivrednog zemljišta, to znači da nema previše mostova, tunela itd, to onda, da ja formulišem svoj zahtev ovde, apsolutno znači da će u nekim malim mestima autoput, ako do njegove realizacije dođe, praktično u potpunosti ostaviti jedan broj katastarskih opština u Srbiji bez poljoprivrednog zemljišta ili da budem još precizniji bez najplodnijeg poljoprivrednog zemljišta. Navešću nekoliko primera, na toj trasi praktično poznajem svako selo, ali ću da se zadržim na dva, jedno je Takovo, a jedno je Savinac, u katastarskoj opštini Šarani i oba se nalaze na teritoriji opštine Gornji Milanovac. Dakle, i jedno i drugo selo su amfiteatarskog oblika, nalaze se neposredno uz reku Dičinu; trasa autoputa ide tačno da prati reku Dičinu i, da zlo bude veće, priključak potencijalni za rampu za Gornji Milanovac biće u Takovu. Tamo imamo još jedan problem, nalazi se u neposrednoj blizini istorijskog kompleksa Takovo, a na Savincu praktično prolazi neposredno uz Dičinu i odvaja ga na dve nespojive celine, tu teritoriju, i naravno u nepovrat odnosi jedino poljoprivredno zemljište koje je za bašte, za neku laganiju poljoprivrednu proizvodnju, iako to tamo nije najvažnije, jer inače se ljudi bave i drugim stvarima. Zašto sve ovo govorim? Naravno, ja razumem državne potrebe, i uvek to govorim – da je nekad neko pitao seljake u Kladovu da li će da se potopi njihovo poljoprivredno zemljište, pa da se napravi Đerdap, oni se možda nikada ne bi izjasnili. Razumem ja šta je opšti interes i razumem da to mora da bude pravično nadoknađeno, to je sve čisto, ali voleo bih kad bi Ministarstvo za poljoprivredu imalo veći uticaj na ovu trasu, jer put ne mora uvek da ide kroz poljoprivredno zemljište. Kad se pravi put u Vojvodini onda je jasno da on gde god da ide ide preko poljoprivrednog zemljišta najbolje moguće klase, ali kad put ide Šumadijom, onda može da se pomeri 100 metara levo ili desno i da na taj način ne uništimo i poljoprivredno zemljište i jedan od najlepših delova u tom delu Srbije. Dakle, čini mi se da za nekog ko gradi put od 200 ili 300 km, da li je to nekoliko miliona evra više ili manje ne znači mnogo ako dobije koncesiju na 20 ili 30 godina, a za one ljude koji sada tamo žive to znači bespovratno gubljenje poljoprivrednog zemljišta, i ne samo to. Evo, koristim priliku i zbog ljudi koji mene kontaktiraju i zbog teme i zbog svega drugog, da neko ne pomisli da se zalažem da se ne gradi taj autoput, ako do njegove realizacije dođe, ali zbog ljudi koji očekuju da ih eventualno neko zaštiti u ovom smislu imam potrebu da to kažem. Hvala vam najlepše.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 26. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneoOdbor za poljoprivredu. Vladaje prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vladai Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneoOdbor za poljoprivredu. Vladaje prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Mika Vlaović. Vladai Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Tu je samo jedna mala razlika u odnosu na amandman na član 28. koji je prihvatila Vlada od Odbora za poljoprivredu, jer ja sam u amandmanu podneo da je zabranjena ispaša na poljoprivrednom zemljištu, sem na sopstvenom posedu i na ugovorenom, pa pošto oko tog ugovorenog nije moglo da se nađe rešenje, povlačim ovaj amandman.
Na član 48. amandman, sa ispravkama, podneo je narodni poslanik Mika Vlaović. Vladanije prihvatila amandman, sa ispravkama. Odbor za poljoprivredu prihvatio je amandman, sa ispravkama. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
U članu 48. je pisalo – u dobrovoljnoj komasaciji oslobođeno je plaćanja administrativne takse, i ja sam u amandmanu dodao – i poreza na promet apsolutnih prava. Međutim, to je utvrđeno u Zakonu o porezu na prenos apsolutnih prava, pa nema potrebe u dva zakona. Povlačim i ovaj amandman.
Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Mika Vlaović. Vladai Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Mašić podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 60. doda novi član 60a. Vladai Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Iako je Odbor za poljoprivredu preformulisao ovaj amandman, i podržavam i tu formulaciju Odbora za poljoprivredu, javnosti radi ipak bih želeo da obrazložim i ovaj amandman iniciran iz poslaničke grupe SRS. Suština našeg predloga je da se iza člana 60. doda novi član 60a, a ovo poglavlje se odnosi na korišćenje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, gde mi predlažemo da se određeno poljoprivredno zemljište u državnoj svojini može dati na korišćenje bez plaćanja naknade, i to, pre svega, obrazovnim ustanovama, školama, stručnim poljoprivrednim službama i socijalnim ustanovama, kao i visokoobrazovnim ustanovama, fakultetima, naučnim institutima čiji je osnivač država i ustanovama za izvršenje krivičnih sankcija. Predložio sam da ti posedi budu 200 ha, odnosno 2.000 ha. Uz zajedničke konsultacije u Odboru za poljoprivredu usaglasili smo se da se te površine smanje na 100 ha ili 1.000 ha. Predlagač je prihvatio, Odbor je takođe prihvatio, tako da u suštini prihvatam taj amandman i glasaću za njega.
Na član 60 amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za poljoprivredu. Vladaje prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vladai Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić.
Podneo sam amandman na član 61. stav 1. da se reči "od jedne" zamene rečima "od pet". Period davanja u zakup zemljišta u državnoj svojini ne treba da bude kraći od pet godina, jer to je period u kome se može utvrditi isplativost zakupa, odnosno efekti koje zakupac može postići korišćenjem zakupljenog zemljišta. Naravno, uvek se u slučaju nepoštovanja ugovora on može raskinuti i ranije. Predlogom zakona utvrđen je najmanji rok od godinu dana, što svakako nije dovoljno da bi se procenila isplativost korišćenja zakupljene parcele. Podneo sam ovaj amandman iz razloga što mislim da ne odudara ništa od zakona, da je ovo što piše u zakonu i ono što se sprovodi u praksi malo različito, pa da bismo te dve stvari stavili u jednu ravan mislim da je normalno da period zakupa bude pet godina, jer to bi bila garancija da se zakupcu isplati njegov rad. Zakup na jednu godinu može biti rizičan i da zakupac posluje sa gubitkom. Postavljam pitanje – šta ako uzmeš zemljište u zakup na jednu godinu i u toj godini se desi suša i nema prinosa, ili se u toj godini desi poplava i na tom zemljištu nema prihoda, ili se desi da grad uništi useve na toj njivi? Ako bi zakon bio – najmanje tri ili pet godina, onda bi zakupac mogao da izvadi štetu u sledećoj godini, kada bi možda bi bile bolje pogodnosti za poljoprivredu. Da ne obrazlažem dalje amandman. Smatram da se jednagodina ne dešava u praksi, iz prostog razloga, ako ponudiš nekome na godinu dana u zakup to retko može neko i da prihvati.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 61. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Lazar Čavić i Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodina. Vladai Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega iz poslaničke grupe SRS gospodin Lazar Čavić podneo je amandman na član 61. Naime, radi se o zakupu. On glasi ovako: "Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini i zemljište iz člana 3. ovog zakona može se dati u zakup ako je godišnjim programom zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta iz člana 14. ovog zakona predviđeno za davanje u zakup fizičkom, odnosno pravnom licu za period koji ne može biti kraći od jedne godine niti duži od 20 godina". Kolega Hranislav Perić je tražio da umesto jedne godine to bude pet godina i u više navrata je spomenuo tri ili pet godina. Zašto kažemo "pet godina"? Mi znamo da ide povraćaj zemljišta, dolazi do restitucije. U članu 92. kaže – dati na tri godine. Tu postoji kolizija, ako ćemo već to imati, ne vidim razlog zašto ga ne biste stavili u član 61. da stoji – ne može biti kraći od tri godine. Logično je da minimum bude tri godine, jer ako se neko poduhvati da radi jedno određeno, a to su uvek veće površine, znači hoće da prvu godinu, ako je tada ostavljeno zakorovljeno, čisti to zemljište i da ima prinosa koliko bude imao, ali zato mu je tu druga godina, zato mu je tu treća godina, kada će verovatno imati prinosa. Zamolio bih vas da o ovom amandmanu Lazara Čavića razmislite, jer ćete imati jednu suprotnost, rekao sam, u članu 92... Član 61, zajedno sa Hranislavom Perićem, mislim da biste mogli umesto jedne godine, da bude – ne može biti kraći od tri godine i mislim da sam tu sigurno u pravu. Ko je taj ko će da uzme državno zemljište koje već stoji zaparloženo. Onda mora privesti kulturi, mora ga privesti da bude zemljište koje će već sledeće godine davati veći prinos i normalno, da ne kažem treće godine, još veći prinos. Ako će neko da ulaže u zemljište koje će on uzeti samo na godinu dana da bi ga očistio, a da bi možda sledeće godine uzeo neki drugi, mislim da tu niste u pravu. Ovaj amandman bi stvarno trebalo prihvatiti, da se reči "od jedne godine" zamenjuju rečima "od tri godine", a verujem da će se i kolega Hranislav Perić složiti da umesto pet godina bude tri godine. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Krstin, samo što ima i obrnut princip: imate one kulture koje na godinu dana mogu da iscrpe toliko zemljište da sledeće godine taj neće ni da uzme, nego traži da uzme drugu, kao što je vinova loza, ona se uzima na godinu dana, nikad se ne sadi sledeće godine zasad vinove loze, već samo godinu dana, jer toliko iscrpi poljoprivredno zemljište. Samo u prilog vašeg, govorim da postoji i ono drugo, želja nekoga da na godinu dana uzme zemljište za jednu poljoprivrednu kulturu koju sledeće godine na tome ne može da seje. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Vladislav Kronić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo, ovaj član je u vezi sa članom 92, a član 92. kaže, između ostalog, da se poljoprivredno zemljište u državnoj svojini koje je saglasno Zakonu o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine evidentirano (radi se o restituciji) može dati u zakup do tri godine. Znači, jedna godina ide do tri godine. Prema tome, ono zemljište koje neko potražuje da mu je bilo oduzeto, može se dati na godinu dana čim se taj zakon donese, to zemljište pripada prethodnom vlasniku. Mislim da tu nema konceptualnih i ozbiljnih razlika. Nije pošteno da država izda nečije zemljište u zakup na tri, pet ili deset godina, a da vlasnik koji bude obeštećen, odnosno njegovo zemljište njemu vraćeno, čeka da protekne rok od tri godine. Mislim da je to suština.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 63. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Zoran Anđelković i Živorad Smiljanić zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 63. doda novi član 63a. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Žika Smiljanić.
Naravno, kada je u pitanju zakon o poljoprivrednom zemljištu, mi socijalisti smo dali amandman koji je za nas najvažniji, a to je da se državno zemljište ne može prodavati, to je ministarka prihvatila i time smo mi zadovoljni. Suština je bila da smo se još pre godinu dana zalagali da donesemo onakav zakon o poljoprivrednom zemljištu kakav su doneli Slovenci i Hrvati i da na taj način zaštitimo državno zemljište, a oni su imali veće mudrosti, pa su još 1992. godine svu društvenu zemlju pretvorili u državnu i onemogućili novim bogatašima da se dočepaju ogromnih poseda zemlje za veoma male pare. Naime, mi u Vojvodini znamo da je najveći veleposednik bio Dunđerski. On je imao samo 1.500 hektara, ovi naši bogataši imaju do 30 hiljada hektara zemlje. Ono što sam želeo ovim amandmanom, pročitaću ga još jednom, jeste da se posle člana 63. Predloga zakona dodaje novi član 63a koji glasi: "Izuzetno od člana 63. ovog zakona, poljoprivredno zemljište u državnoj svojini daje se u dugoročni zakup na 20 godina", može i do 20 godina, "bez javnog oglašavanja, sadašnjem korisniku zemljišta kada: 1) sadašnji korisnik zemljišta uzima u zakup celokupnu površinu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini koje koristi; 2) to poljoprivredno zemljište čini bazu reprolanca (ratarstvo, stočarstvo i prerada poljoprivrednih proizvoda); 3) je sadašnji korisnik zemljišta vlasnik sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje, višegodišnjih zasada, ribnjaka i drugih proizvodnih objekata veće vrednosti na poljoprivrednom zemljištu koje se daje u zakup. Cenu zakupa poljoprivrednog zemljišta iz stava 1. ovog člana određuje nadležno ministarstvo na predlog lokalne samouprave." Naime, šta je moja želja? Da pokušamo da preostale kombinate koji su preživeli sačuvamo, koristeći iskustvo, pre svega, Slovenaca, Hrvata i Mađara. Mađari su u početku tranzicije dali na slobodnu prodaju svoje zemljište; kada su videli da su im skoro celu zapadnu Mađarsku pokupovali veleposednici iz Austrije i shvatili da će ponovo biti biroši kod Švaba, kako mi to u Vojvodini kažemo, oni su jednostavno doneli zakon o zabrani dalje prodaje poljoprivrednog zemljišta strancima, što je i u našem zakonu sada stavljeno. Oni su onda videli da im je poljoprivredna proizvodnja uništena kada su im uništili kombinate. Zato je mađarska država učinila to da 27 kombinata oživi, da ih materijalno pomogne, da ih stavi na noge; oni su otišli u privatizaciju, ali ostali su kao jedna velika celina i to je bio zalog za dalju proizvodnju u Mađarskoj. Slovenci su praktično uradili isto. Nisu ni prodavali društvenu zemlju, ali razlika između društvene i državne zemlje jeste da je državna zemlja ona čiji je vlasnik država, a društvena zemlja je ona zemlja koju su kombinati godinama, odnosno radnici godinama kupovali, odričući se dela svog dohotka i time uvećavali svoj posed. Upravo tu radničku zemlju, koja se zove i društvena zemlja, država je prodala. Slovenci su, svesni nepravde koju su učinili, doneli takav zakon da su do 30 godina dali tim kombinatima da koriste to poljoprivredno društveno zemljište bez ikakve naknade, a za ovo koje je državno tražili su naknadu. Hrvati su isto to uradili. Moj je cilj da sačuvamo preostale kombinate, jer samo ova dva kombinata, PIK "Bečej" i PKB, mogu da zaseju toliko semenske proizvodnje da pokriju milion hektara zemlje. Nama jeste cilj da ovim amandmanom damo, neposrednom pogodbom, znamo da će oni ići u prodaju do kraja iduće godine, ali je suština da se oni očuvaju, da ojačaju, jer verujem, pošto PIK "Bečej" je vlasnik u prethodnom zakonu 52 posto, možda će se desiti da oni ostanu jer su završili privatizaciju delimično, da se sačuvaju ti kombinati, jer koristimo samo pozitivno iskustvo onih ljudi oko nas koji su to uradili i videli da su napravili grešku. Zato insistiram da ovo prihvatimo i da ne napravimo istu grešku koju su Mađari u početku napravili kada su sve rasprodali, kada su uništili kombinate, a onda videli da nije bilo poljoprivredne proizvodnje, a to je njihov najveći nacionalni proizvod. Onda su te kombinate sačuvali i 27 kombinata, kod kojih ima milion hektara zemlje, sačuvano je i zahvaljujući tim kombinatima oni to obrađuju. Prema tome, molim da se ovo prihvati. Ništa nećemo izgubiti, sačuvaćemo neke preživele kombinate i uradićemo ono što su naši susedi; najbolje da se učimo na njihovim greškama, a ne na svojim.
Zahvaljujem se gospodinu Smiljaniću. Reč ima Zoran Anđelković. Dame i gospodo, gospodin Smiljanić je dobrim delom objasnio ovaj amandman. Suštinski, naravno da je nama bio najvažniji amandman koji govori o tome da se državna imovina, državno zemljište ne može prodavati i zato želim da se zahvalim, bez obzira na političke razlike koje poslednjih meseci, a da ne kažem dana, ispoljavamo sa gospođom Dulić, na prihvatanju ovog amandmana. Mislim da nije učinila SPS-u, nego je učinila da sačuvamo značajnije zadruge i kombinate u zemlji da ne bi došlo do toga da rasprodamo sve i da pokušava država ili neka druga vlast da otkupljuje i da vraća. Govorim o članovima 71, 72. i sada se vraćam na ovaj. Povodom amandmana samo želim nekoliko rečenica da kažem. On je vezan za član 63, gde se u pretposlednjem stavu govori da najniža cena može biti 70% od vrednosti. Nije spor u tome. Mislim da on treba da bude širi u tom smislu što je trebalo da ima gradaciju. Država, kao i Ministarstvo poljoprivrede, mora da zna šta želi da proizvodi i šta želi od građana koji imaju poljoprivredno zemljište da proizvode, šta želi da stimuliše. Gospodin Vitošević je govorio da nema više garantovanih cena. Nema, ali ima drugo pakovanje, što bi rekli, ista stvar. Ima stimulacija za odgovarajuću poljoprivrednu proizvodnju, za šta je država zainteresovana. Primera radi, ako je država zainteresovana za proizvodnju suncokreta, onda će cena zakupa biti H1, ako nije zainteresovana za proizvodnju pšenice, onda će cena zakupa biti H10 od neke realne cene. Na taj način država stimuliše ono što želi da ima više i da se više proizvodi u zemlji. Nisu dotacije zagarantovane cene, ali u suštini jesu tako što plaća manji zakup nego što je neki realan zakup zemljišta na tom prostoru. Mislim da to može da se kaže, da se iz ovoga izvuče da 70% od cene zakupa ne ostavlja taj prostor da će za različitekulture biti različita cena zakupa od strane države, tako što će ona na taj način da stimuliše proizvodnju onih poljoprivrednih kultura za koje je zainteresovana. Destimulisaće proizvodnju onih kultura u datom trenutku i gde smatra da ima prevelikih tržišnih viškova. Iz tih razloga ne može da proizvodi. Nije tačno da nema garantovanih cena u svetu, ima. Kada ne bi bilo garantovanih cena, nikada ne bi Amerika otkupila toliku količinu pšenice i prodavala posle i 50% jeftinije u svetu. A da bi sačuvala tu poljoprivrednu proizvodnju, da bi sačuvala te farmere, ona obezbeđuje garantovanu cenu i formira robne rezerve i ima robne rezerve koje nisu trgovačko preduzeće, nego preko robnih rezervi u stvari obezbeđuje da očuva te farmere i poljoprivredne proizvođače. Druga je stvar što smo mi upropastili robne rezerve i što mi robne rezerve nemamo, što robne rezerve više služe kao trgovačko preduzeće da se učini ovom ili onom, a ne da vrši balansiranje tržišta i privrede na tržištu radne snage. Sada kada sam izašao, a da ne govorim ono što me je Krasić prozivao, krediti po raznoj osnovi su postojali u različitim periodima: 70-tih godina "Zeleni plan", 90-tih godina za poljoprivredne proizvode, traktori, poljoprivredna mehanizacija itd. Sasvim sigurno, to mora biti i ubuduće. Nešto sam hteo, a može biti i kao poslaničko pitanje, a to je, ima dosta otvorenih pitanja ili zamerki ljudi koji nas zovu povodom sprečavanja kuge – po tom osnovu i po nalogu inspekcije vrši se sanacija tako što se životinje, a pre svega kada je reč o svinjama, uništavaju, i to je logično, da bi se sprečilo dalje širenje kuge. Postoje velike primedbe da se to ne isplaćuje. Mislim da je važno da mi znamo da li se isplaćuje, kako se isplaćuje i koji su problemi oko toga; ako nekome uništite stočni fond koji je on godinama negovao, 20, 30, a on ostane bez bilo kakve nadoknade, onda on više ne može da se oporavi. Naravno, ako biste prihvatili ovaj amandman, nezavisno od onoga da se zemljište u državnoj svojini ne može otuđiti, mislim da bi se samo ovaj zakon popravio i ne bi ništa u tom smislu izgubio. Zahvaljujem se.
Želeo bih da apsolutno dam podršku ovom amandmanu, jer mislim da će on u suštini u ovo vreme tranzicije naše poljoprivrede pomoći onim poljoprivrednim kombinatima koji su prošli ovu golgotu kroz koju je naša država prolazila od raspada, od 90-tih godina do danas. To su kombinati koji su proizvodili tržišne viškove poljoprivrednih proizvoda. Zatim, to su kombinati koji imaju zaokruženu poljoprivrednu proizvodnju, pored zemljišta koje je nažalost njihovo, većim delom u njihovoj svojini, manjim delom u društvenoj svojini, ali to su u isto vreme veliki stočarski proizvođači, imaju zaokruženu preradu, razvijenu prehrambenu industriju. Otvoreno govoreći, tu mislimo na PKB kao glavnog snabdevača poljoprivrednim proizvodima grada Beograda i PIK Bečej koji je na području Vojvodine i danas je najorganizovaniji i najbolji poljoprivredni proizvođač. Svakako, prihvatanjem ovog amandmana odnosilo bi se to i na neke druge kombinate koji još egzistiraju na području Republike Srbije kao uspešni kombinati. Prihvatanjem ovog amandmana, u suštini, sprečilo bi se da državno poljoprivredno zemljište, a ono kod ova dva kombinata iznosi preko 30.000 hektara, ode na javnu prodaju i da uzimanjem u zakup... To jest, ne javnu prodaju bukvalno, nego javni zakup, jer već smo čuli da je Vlada prihvatila da ne bude prodaje državnog zemljišta, državno zemljište isključivo će se davati u zakup. Znači, prema predlogu ovog zakona državno zemljište će se davati u zakup tako što će lokalne samouprave oglašavati zakup tog zemljišta, a cena tog zakupa može biti najmanje 70% od tržišne cene na teritoriji te lokalne samouprave. Ako bi pod tim uslovima i ova dva kombinata uzimala u zakup državnu zemlju, na PKB je 20.000 hektara, a PIK Bečej je 11.000 hektara, bojim se da bi to dovelo u veliki problem te kombinate, a pogotovo radnike i ljude koji rade u tim kombinatima i izdržavaju svoje porodice. To je negde preko 6.000 radnika. Davanjem u zakup pod tim tržišnim uslovima, gde ti kombinati ne bi mogli uzeti celokupnu površinu zemlje koja se ovde ovim amandmanom predlaže da se daje u zakup, nego da neko drugi uzme u zakup, došlo bi u opasnost održavanje stočnog fonda kojim raspolažu ti kombinati i faktički do urušavanja stočarske proizvodnje, tj. klanja prvo tovnih životinja, a onda i priplodnih, i u značajnoj meri urušavanja ukupne vrednosti tih poljoprivrednih kombinata. Ovim amandmanom ne spori se osnovna ideja predlagača zakona da se državno zemljište daje u zakup. Ovde se predlaže da se kod ovih kombinata koji su sadašnji korisnici zemljišta uzima celokupna površina zemljišta u zakup, s tim da cenu zakupa poljoprivrednog zemljišta određuje nadležno ministarstvo na predlog lokalne samouprave. Znači, u najvećem delu predlagači ovog amandmana su ispoštovali i osnovne norme ovog zakona da se to državno zemljište daje u zakup, da ti kombinati u svakom slučaju treba da plaćaju zakupninu, jedino se ne predlaže da to bude komercijalna cena tog zakupa, jer, objektivno, najverovatnije bi te kombinate to uvelo u veliku dubiozu. Zato smatramo da u odnosu na sadašnje stanje razvoja naše poljoprivredne proizvodnje, a sa druge strane na činjenicu da su pojedini biznismeni koji su se bavili drugom proizvodnjom došli do para i da su već uzeli značajne zemljišne posede u zakup, pre svega državne zemlje, kupili neke poljoprivredne kombinate, da se ti isti mogu pojaviti i kao potencijalni zakupci državnog zemljišta kod ova dva kombinata i samim tim značajno urušiti ukupnu proizvodnju tih poljoprivrednih kombinata, značajno uticati na socijalnu sigurnost radnika koji rade u tim kombinatima i svakako značajno umanjiti cenu vrednosti tih poljoprivrednih kombinata koji bi sa resursima koje sada imaju sigurno mogli postići značajno veću cenu. Mislim da treba da bude interes države, Vlade i Ministarstva poljoprivrede da sačuva takve kombinate, da na neki način kroz ovakvu jednu zakonsku normu pomogne, a da u nekom kasnijem periodu treba uvesti potpune tržišne uslove. Ovako, sva obrazloženja koja su data od strane tadašnjeg ministra gospođe Dulić, da ovakva jedna norma ide naruku tim novim agrobiznismenima, ne stoje, jer bi ipak Ministarstvo imalo kontrolu u davanju u zakup tog zemljišta i lokalna samouprava, koja inače zakonom ima to kao pravo. Pogotovo ne stoji ovo obrazloženje koje je dato u jednoj rečenici od strane Vlade – da se amandman ne prihvata iz razloga što je to u suprotnosti sa zalaganjem za uspostavljanje tržišta zakupa poljoprivrednog zemljišta. Znači, ovde se apsolutno prenebregavaju sve te činjenice koje su u fazi javne rasprave iznete predlagaču ovog zakona i ja sa žaljenjem moram konstatovati da je određeni broj poslanika DSS-a u fazi javne rasprave podržavao zahteve ovih kombinata, a sada se ne oglašavaju, nego predstavnici SPS-a i SRS-a u suštini pokušavaju da ubede predlagača ovog zakona, Ministarstvo poljoprivrede i Vladu, da je opšta dobrobit za državu, za te kombinate, za ljude koji rade u tim kombinatima, da se na ovakav način reši njihov status i pitanje gazdovanja državnom zemljom. Pogotovo ako se uvaže i činjenice koje su za ovom govornicom iznete, jer se dešavalo svašta sa državnom zemljom u Mađarskoj, u drugim zemljama u okruženju, stvarno ne vidim zašto mi srljamo u nešto po svaku cenu da učinimo tržište liberalnim i slobodnim i da neko ko ima pare dođe do kapitala i da nešto što je godinama egzistiralo i postojalo kao vredno bude uništeno i urušeno. Da ne kažem koji problem i koji značaj, odnosno koji problemi će nastati, a koji značaj su ovi kombinati imali u proizvodnji semena bilja gde je nužno obezbediti tu prostornu izolovanost. Jer, sutra kada to bude dato na javni zakup, sa najvećom cenom zakupa, pitanje je da li će taj ko uzme tu zemlju imati interesa da proizvode seme biljaka i hoćemo li postati uvozno zavisni, odnosno da li ćemo zavisiti od stranih kompanija što se tiče semena bilja. Još jednom molim predlagača, isto tako molim i predstavnike SPS-a, jer oni će značajno odlučivati u donošenju ovog zakona, kao što su insistirali na odredbama oko prodaje zemljišta, da insistiraju i na usvajanju ovog amandmana. Ako ništa drugo, biće im zahvalno najmanje tih 6.000 ljudi, još ako se računaju i porodice tih radnika koji rade u samo ova dva kombinata, da smo zajednički učinili jedno dobro delo, a mislim da suštinska izmena u konceptu zakona neće nastati ako bi se prihvatio ovaj amandman.
Reč ima potpredsednik Vlade Ivana Dulić-Marković.
Mi ne možemo da prihvatimo ovaj amandman, mislim da smo dugo razgovarali sa poslanicima o tome, ovakav izuzetak ili presedan bi omogućio da svi privatizovani traže jednak tretman. Ovim zakonom se ne oduzima zemlja ni PKB-u ni PIK Bečej, jednostavno se poljoprivrednicima iz Bečeja daje ista šansa i lokalna samouprava će morati da odluči da li je njima važniji PIK Bečej ili poljoprivrednici. Dakle, o tome smo već razgovarali i nemoguće je napraviti presedan, jer bi išao naruku tajkunima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, imate minut i po, pa potom Mika Vlaović.
Mi ne sporimo argumentaciju koju je iznela potpredsednica Vlade, samo želim da kažem da je Socijalistička partija Srbije ovoj temi posvetila dve sednice Izvršnog odbora SPS-a, zajedno sa Savetom za poljoprivredu, i to je stvar različitog viđenja. Dakle, zato i jesmo u različitim strankama, ovde se sučeljavaju koncepti. Onima koji imaju ovakve zahteve želim da poručim još jednom: nemoguće je glasati za desničarske organizacije ili organizacije neoliberalnog koncepta a tražiti levičarska rešenja u zakonu. Mi smo spremni da prihvatimo rizik od argumentacije koju je ponudila gospođa potpredsednica Vlade i u ovom trenutku se obraćamo onima koji imaju sličan pogled u rešavanju ovih pitanja, blizak stavu našeg saveta. Ja znam da nije moguće na ovom nivou sada donositi drugačije zakone, ali podsećam, u Srbiji se te stvari ispravljaju u glasačkoj kutiji, nema drugog mesta. To je pitanje poverenja, datog poverenja određenom broju političkih stranaka, one imaju svoj koncept i one su dužne da svoj koncept pretoče u zakonske projekte, ako su dobile poverenje. Ono što je za nas najvažnije u ovom trenutku jeste amandman koji jeste prihvaćen, a to je jedna simbioza između onoga što jeste bilo moguće, ali politika jeste veština mogućeg. Dakle, ništa ne treba zakivati, da kažem žargonom, da ne može biti promenjeno. I radnici u kombinatima, u šećeranama, u krečani Jelen Do, u Fabrici reznog alata u Čačku, kao i radnici na mnogim drugim mestima, o tim stvarima razmišljaju jedan minut pre nego što ubace u glasačku kutiju. To je politika.
Mika Vlaović, narodni poslanik.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo potpredsedniče Vlade, gospodo iz Ministarstva, ne bih da polemišem ideološki oko ovog pitanja, hteo bih da kažem nešto domaćinski. Ostavljeno je lokalnoj samoupravi da odredi u PIK Bečej i PK Beograd da li će na tender staviti po 50 i 100 hektara pa prodavati, da kupi ko hoće, ili će davati u zakup, opet prodavati za novac, celokupnu tablu koju će kupiti kombinat. I da se prihvati ovaj amandman, rešava se za godinu, dve ili tri. Vratimo da ti kombinati postoje 50 godina. Renta po hektaru da je 100 evra, to je 5.000 evra. U celoj Srbiji, kada bi se uzeo prosek, 5.000 evra ne košta hektar prosečno. Znači, svakom je, za tih 50 godina, kombinatu poklonjena zemlja, od koje nije uspevao čak ni da pokriva normalne troškove, mnogi su poslovali sa gubitkom. Dobro, bilo je tu i čuvanja socijalnog mira, viška radnika i nekih obaveza koje im je nametala država, koje privatnom sektoru poljoprivrede nije mogla. Kada pričamo o glasačkoj kutiji, i tu dolazimo u situaciju da razmišljamo, 1119 veleposednika ukupno je imalo 84.000 hektara; kada se bude vršila restitucija, povraćaj jednostavnije, bolje ljudi razumeju, tu će biti isto pet, šest hiljada, a možda i više, koji će dobiti, to je oduzeto dedi, sinovima, unucima, praunucima. Kada svi dobiju po neki deo i tu je značajan deo birača. Recimo, uzećemo Kombinat Bečej; ima na 14.000 hektara 2.800 zaposlenih radnika; kada se podeli zemlja sa radnicima nema pet hektara po jednom zaposlenom. Jedan hektar u poljoprivredi ne može da donese ni 500 evra čistih para; oni su opet osuđeni, i da im ostane zemlja džabe, da proizvode gubitke, jer moraju se i oni prestrojiti u tome. Proizvodili su semensku robu, imaju zalivni sistem, zatvoren krug proizvodnje, klanicu, sojaru, preradu, tu je moralo da bude i prihoda. No, međutim, kako rekoh, ostalo je lokalnoj samoupravi da to odredi. Na drugoj strani, kada bi se prihvatio ovaj amandman, svako ko je kupio društvenu zemlju, "MK komerc", Mišković, "Agroživ", Marković, po istom sistemu bi imao prava. Zašto bi ti takozvani tajkuni, da ne kažem lopovi, imali veća prava od zemljoradnika u tom naseljenom mestu u kojem je ta zemlja? Pitam se zaista zašto. Teško je kada vladaš između dva koga ćeš povrediti, da ne povrediš nikoga, ali ne mislim da je neko puno povređen.
Reč ima narodni poslanik Vladislav Kronić.
Poštovani potpredsedniče, potpredsedniče Vlade, dame i gospodo, došli smo na jednu akademsku raspravu, što je dobro za ovaj parlament, pa da pokušamo da sučelimo neke stavove i mišljenja. Čuvši ovaj amandman u prvom momentu pomislio sam zaista da bi trebalo izaći u susret predlagačima ovog amandmana, međutim, šta onda radimo, da li onda neki postaju ravnopravniji, a neki manje ravnopravni, mislim na one koji se bave poljoprivredom, i ko je tu više ili manje ravnopravan? Prema tome, zašto nastaju reprolanci? Nastaju da bi primarna proizvodnja, stočarska proizvodnja, prehrambena industrija ili proizvodnja semena, dorada semena itd, da bi onaj ko to poseduje ostvario veći profit. Onaj ko ima šanse da ostvari veći profit postaje ravnopravniji, nego onaj ko se ne bavi time. Mislim da poređenje glasačke kutije nije loše poređenje, moj poštovani kolega Rajko Baralić; 40% od osam miliona je tri miliona i nešto glasača. Svaki naš građanin u Srbiji, izvinjavam se svima, i onih 60 i one 2000 i 5000 i tri miliona, zaslužuje da ima isti i ravnopravan tretman ako se kandiduje da uzme u zakup poljoprivredno zemljište. Ja sam bio dugo godina proizvođač, između ostalog, i semenske proizvodnje itd., ali sa ovog aspekta koje su najveće semenske kuće na svetu? Da li one iz komunističkih zemalja, socijalističkih zemalja ili neki drugih, gde je sedište KVS-a, Pionira itd? Da li tamo gde je većina zemljišta u privatnom ili nekom drugom vlasništvu? Prema tome, zalažem se pre svega da naši poljoprivrednici, bez obzira da li rade na velikom ili malom imanju, imaju jednak pristup, mogućnost da uzmu državno zemljište u zakup. Postoji član 64. koji reguliše te prioritete.
Replika, Rajko Baralić.
Mene su moji pratili, tako se kaže u mom selu, da ja njih zastupam, pa to ću da činim i ovde. Naravno, uvaženi kolega Vlada je rekao nekoliko rečenica. Samo da odgovorim kontrom. Znači, ponoviću ono što sam o Kombinatu Beograd rekao na Odboru za poljoprivredu. Kombinat Beograd bio je dosanjani san, dakle, ostvarena vizija gospodina Veljovića, koji je izvozio godišnje 500 miliona dolara u zemlje zapadne unije u vreme kada je to bilo nezamislivo za najveći broj razvijenih poljoprivreda u svetu, u ritovima, znate gde je nastao itd. Dakle, nije bio važan poredak, bila je važna vizija jednog čoveka i podrška koju je ta vizija dobila od države. Kada bih bio u prilici, kada bi mene neko pitao i kada bih ja o tome odlučivao sam, isto bih učinio kao sa "Sartidom" – otpustio dugove od PKB-a i onda mu dao šansu da ponovo bude ono što je bio pre, ali naravno ovo bi već bilo u domenu naučne fantastike. To ovde nije moguće. Jednom jeste bilo moguće. Svakome ko ne veruje preporučujem da pročita knjigu dr Branka Kovačevića "Milojko Veljović, ostvarena vizija PKB", tamo piše sve. Svako od nas bi mogao odande ponešto da nauči. Ja sam knjigu pročitao, ne znam da nije neko od vas. Dakle, sve je moguće, naravno ukoliko se jednom problemu priđe ozbiljno, ukoliko analiziramo pozitivne i negativne efekte svega toga. Ali, nema veze, želim da kažem da popodnevna rasprava dobija jedan finiji tok, jedan korektan tok i želim da tako bude i ubuduće i ćeraćemo se još, ima prilike, i na drugim zakonima. Imponuje, u svakom slučaju, da je i retorika i uvažavanje kolega danas na onom nivou koji želimo da u parlamentu bude svaki dan. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Za repliku Vladislav Kronić.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo, kako je u onom vicu – da li si čitao, pa naravno, hodao, radio u ozbiljnom kombinatu 30 godina. Da, ideal jeste, samo se postavlja pitanje ko je to platio, koliko je to koštalo. Nažalost, i moja firma je otišla u gubitke, ne zato što nije imala reproceline, nego zbog nečega, mislim da sad to ne elaboriramo zbog čega su određeni kombinati propali, i oni su naravno imali iz primarne emisije, imali su razne subvencije itd. Međutim, činjenica je, to što se dogodilo zaista se dogodilo. Kako iz toga izaći, to postaviti na tržišne osnove, pa samo jedan od segmenata je zakon o zemljištu.
Zahvaljujem se, gospodine Kroniću. Narodni poslanik Saša Vitošević, po amandmanu. Izvolite, gospodine Vitoševiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Svi smo svedoci činjenice da se tokom javne rasprave povodom Predloga zakona o poljoprivrednom zemljištu najviše pažnje posvetilo upravo ovom segmentu, ali bih ja pokušao, za razliku od svih svojih kolega koji su govorili na ovu temu, kroz jednu drugačiju prizmu da pojasnim politiku koju sprovodi Ministarstvo poljoprivrede u delu zemljišne politike i naravno deo te politike je upravo Predlog ovog zakona. Pojedine kolege su predlažući i obrazlažući ovaj amandman pokušale da unesu opet jedan deo socijalne politike, da ugrade jedan deo socijalne politike u ovaj zakon. Ja sam to jedanput rekao za ovom govornicom i nadam se da se slažete sa mnom, ima ovde ljudi koji se zaista bave poljoprivrednom proizvodnjom, ja sam jedan od njih, i verujem da poljoprivreda više nije test patriotizma i verujem da se svi zalažemo za to da poljoprivreda bude posao kao i svaki drugi posao od koga se može zaraditi, živeti i opstati. Ja bih apsolutno ne podržao amandman o kome sada raspravljamo, nego bih ga možda i ja predložio u varijanti da se svi mi dogovorimo, odnosno da izvršna vlast ima koncepciju i kaže – da, mi želimo da ti kombinati ostanu u državnom vlasništvu. Znači, da država bude vlasnik tih kombinata. U tom kontekstu, opet ponavljam, ja bih prvi predložio takav isti amandman i rekao bih da, ali naravno onda mora da postoji jasan motiv zašto bi država upravljala tim kombinatima. Ja naravno ne podržavam takvu politiku, jer se pokazalo ne samo u našoj zemlji nego i u drugim zemljama koje su vodile sličnu politiku kao i naša zemlja da jednostavno država nije dobar gazda i mnogi su kombinati, ne samo u seriji poljoprivrede, već i u drugim delatnostima, doživeli sudbinu kakvu su doživeli. Dakle, iz tog razloga i kroz ovu prizmu pokušavam samo da pojasnim da mislim, i najbolje je moj kolega gospodin Vlaović to pojasnio, da ne možete uvoditi različite kriterijume jednim zakonom i neke dovoditi u povlašćen, a neke u podređen položaj. Dakle, moraju svi da imaju identične uslove na tržištu, a onda ko je sposoban, ko je pametan taj neka radi. Opet da kažem u kontekstu, mislim da mi zaista polemišemo, ne prebacujemo ovo na polje stranačke politike, govorite o tajkunima koji su nastali poslednjih godina u procesu privatizacije. Postavljam pitanje ko je taj ko može da kupi, pominjali ste PIK "Bečej", PKB, znači u tom kontekstu i da mu se jednostavno da još 14.000 hektara na eventualno 20 godina, kako je bilo predloženo, da koristi pod opet povlašćenim uslovima. Logično je da su povlašćeni uslovi, jer ta cena nije tržišno formirana, cena zakupa. Dakle, mislim da je to kontradiktorno, jer podsetiću vas samo, i jedan i drugi kombinat su u procesu tenderske privatizacije. Dakle, nije država ta koja treba da brine, naravno ona treba da brine o sprovođenju tog ugovora koji će biti potpisan, ali ne treba da brine o tome kako će taj vlasnik upravljati tim kombinatom posle privatizacije, jer tenderom se obično propisuju i investicije, naravno cena koju treba da plati za to, socijalni program i sve ostalo. Pa ne kupuje neko firmu u koju ne želi da investira itd. Dakle, taj treba da brine ko kupi firmu da li će ta firma dobro poslovati, ako ne propašće i otići će u stečaj. Zamolio bih samo da mi pojasnite kada ste vi govorili... (Predsedavajući: Izvolite.) Zaista mi nije bilo jasno, možda evo malo šale da unesemo, rekli ste, da citiram, "da smo mi upropastili robne rezerve". Na koga ste mislili u tom kontekstu? Pošto je bilo nejasno možemo da pogledamo stenogram. Da li ste mislili na nas lično? (Predsedavajući: Objasniću ti, Saša, samo ti govori poslanicima.) Pa ne, vama se obraćam. Naravno, niko nije upropastio robne rezerve. Jednostavno, takva je bila situacija kada je država morala da interveniše iz robnih rezervi da bi sačuvala socijalni mir. Ponovo ću podsetiti, malopre smo polemisali u klupama, tvrdim vrlo odgovorno da ne postoji razvijena zemlja koja ima sistem garantovanih cena. Vezano za intervencije koje sprovode, da li se to zovu direkcije za robne rezerve, državne rezerve ili kao što je to u nama bliskim zemljama agencija za intervencije, to se ne može smatrati garantovanim cenama, jer nijedna država ne može otkupiti sve ponuđene količine, bilo da je reč o pšenici ili nekim drugim poljoprivrednim proizvodima. Dakle, to nisu garantovane cene, to su jednostavno cene pod kojima se nadohranjuju državne rezerve i koje se koriste isključivo u slučaju nekih elementarnih nepogoda i naravno intervencije na tržištu kada to zahtevaju uslovi. Inače, dug od 19 milijardi dinara je nastao pre 2000. godine u Direkciji za robne rezerve. Hvala vam.
Zahvaljujem se Saši Vitoševiću. Replika, Zoran Anđelković. Pa, nekoliko stvari: prva, naravno, da odgovorim na ovo pitanje. Samo da podsetim gospodina Vitoševića, pošto je on odmah posle 5. oktobra bio savezni ministar za poljoprivredu, da je 1999. godine, tj. te 2000. otkupljeno, ako se ne varam, 1.512.000 tona pšenice, tj. rod 1999. na 2000. godinu. 2001. godine, rod 2001. godine, ovde smo raspravljali u parlamentu, otkupljeno je 32.000 tona samo, to je 50 puta manje. Šta su radili ti seljaci sa tom pšenicom? Šta hoćete da kažete, da je 50 puta manje proizvedeno? Nije, i tako je ubijena poljoprivredna proizvodnja, tako su ti seljaci faktički upropašćeni, jer nisu mogli da prodaju pšenicu. Za to služe robne rezerve. Država kada ima pšenicu na tržištu i kada želi da sačuva ona onda otkupi po garantovanim cenama, a posle toga raspolaže tom pšenicom. Možda će prodati čak i jevtinije, ovo što si ti govorio, da interveniše na tržištu i da stvori odgovarajući, uslovno rečeno, gubitak, ali ja zaštitila tu poljoprivrednu proizvodnju. I kad već se zakačinješ, što bi naš narod rekao, ko je platio ono brašno koje ste podelili u oktobru mesecu, onih stotine hiljada tona na terenu, ko je to platio? Podsećam vas, Vlada Srbije je odlukom u februaru mesecu, da ne pogrešim koliko milijardi dinara je plaćeno zato što su podeljeni po privatnom spisku raznim pekarima po Srbiji. Zna se i ko je potpisao tu odluku. O tome je ovde vođena rasprava, vi tada niste bili u parlamentu, ne u ovom sazivu, nego u prošlom sazivu. Ovo nije optužba ni vama, jer niste vi bili ministar poljoprivrede Srbije, nego su činjenice. Tadašnji ministar na to nije imao odgovor, kao što nije imao odgovor kako to da je prethodne godine otkupljeno 1.512.000 tona pšenice, a te godine je otkupljeno 32.000. U tom smislu sam govorio o robnim rezervama. Robne rezerve su neka vrste narodne banke. Koliko je značajna narodna banka Amerike, toliko su i američke robne rezerve značajne za uspostavljanje ravnoteže na tržištu i očuvanje odgovarajuće poljoprivredne proizvodnje za koju je država zainteresovana. Ne kažem da je zainteresovana u ovom trenutku za pšenicu, možda za neku drugu poljoprivrednu kulturu, ali za tu za koju je zainteresovana ona mora da obezbedi i povoljnije kredite, a ne 60% za sve kredite da bude depozit; mora da obezbedi i stimulaciju, kada je reč o nadoknadi, o tome sam govorio, i kada je reč o kiriji. Drugo, naravno da je ovaj zakon i socijalna politika. Nisam rekao samo socijalna. Uostalom, šta drugo država treba da radi, čak i kada se zalažete potpuno za neoliberalizam, nego da unosi i element socijalne politike u svaki zakon, s tim što on nije na nivou onoga što vi govorite - osamdesetih godina, naravno, kada nije država vlasnik svega, nego u potpuno drugim uslovima, ali u svakom zakonu mora da postoji element socijalne politike, ne samo socijalna politika. Ako me pitate i ako pitate nas u SPS-u da li podržavamo da ovi kombinati (PIK "Bečej" i PKB) postanu vlasništvo države Srbije, da država upravlja, apsolutno to podržavamo. Ne mislim da je država uvek loš gazda. Država je loš gazda, a ako je loš gazda, onda je loš i vlasnik, onda je loša i vlast. Da vas podsetim, država je vlasnik i HE "Đerdap", EPS-a i NIS-a itd, pa ne znači da je loš vlasnik. Ona je loš vlasnik tamo gde nije dobro, ali tamo gde želi i ima interesa, ona može biti dobar vlasnik i dobar je vlasnik i može dobro da upravlja. Samo je suština da li je ona zainteresovana da pusti poljoprivredu potpuno na tržištu, pa da se desi to što vi kažete, ili je zainteresovana za neku poljoprivrednu proizvodnju. Danas vas baš briga da li će se proizvesti višnja i po kojoj ceni će biti ili će sledeće godine biti sva stabla višnje kod Hraneta Perića odsečena, pa sledeće godine, kada je duplo veća cena, onda ćemo da kažemo – sadite, a onda oni neće da sade. Prema tome, rekao sam i na početku da je nama mnogo važniji ovaj član 71. i član 72. gde se zabranjuje prodaja. Kroz to mi anuliramo ovo, a ne mislimo da bi se narušio zakon ni prihvatanjem ovog amandmana, ali potpredsednik tj. bivši ministar poljoprivrede nije prihvatila, pa idemo dalje.
Izvinjavam se, ali moram da dam kratak osvrt na diskusiju o ovom amandmanu i na ovde iznete ocene o postupcima tih novih agrobiznismena, neću ih nazivati tajkunima, mada je i to postao uobičajeni naziv. Sa žaljenjem moram da konstatujem da i sama Vlada, pa i Ministarstvo poljoprivrede je u nekim situacijama pomagalo da ti i takvi novi zemljoposednici dođu do tih poljoprivrednih kombinata i do imovine, pa i društvene i državne zemlje. Pre dve nedelje smo ovde mogli čuti, na kraju tu je i prisutan gospodin Smiljanić, kako je "Jedinstvo" iz Apatina prodato, ko je bio predsednik tenderske komisije, da je to bio gospodin Goran Živkov, sadašnji ministar poljoprivrede, da je svojom odlukom presudio da se taj poljoprivredni kombinat proda gospodinu Miškoviću. Takođe smo mogli čuti kako je gospodin Mišković postupio prema radnicima tog kombinata, koliko je vrlo brzo otpustio i kako se tamo odvija proces proizvodnje. Kao desničarska stranka svakako imamo i socijalni program. Ovde je neko spočitao da je moja diskusija otprilike bila levičarski opredeljena. (Predsedavajući: Gospodine Mašiću, kome replicirate?)Repliciram nekolicini poslanika koji su govorili ovde. (Predsedavajući: Imate pravo da se javite za repliku nekome, ako je stranka pomenuta, ili po Poslovniku, a imate dva minuta vremena koje niste malopre iskoristili.) Onda ću koristiti poslovničko pravo, jer nisam u potpunosti tumačen onako kako sam govorio. Zahvaljujem vam se i nadam se da ćete i vi i ostali prisutni narodni poslanici imati strpljenja. Onda sam se javio po Poslovniku. Izvinjavam se što sam to prekvalifikovao posle dva i po minuta. Znači, naša zalaganja oko prihvatanja ovog amandmana su sa ciljem da se sačuvaju ti kombinati kao značajni poljoprivredni resursi, da se sačuvaju kapaciteti, posebno, mogu odgovorno da kažem kao veterinar, da se sačuva stočarska proizvodnja koja egzistira u tim kombinatima. Jer, uzimanjem u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta iz tih kombinata neminovno mora slediti, i to ubrzanim postupkom, rasprodaja i pokolj priplodne i tovne stoke tih poljoprivrednih kombinata; dalje, prehrambeni kapaciteti koje imaju ti kombinati neće imati sirovine, neće imati šta prerađivati, ostaće zapušteni i ukupna cena i vrednost tih kombinata će se strahovito urušiti. Mislim da treba da bude interes države da se to sačuva, da je ovo ipak, složićemo se, prelazni period u tranziciji i pristupanju EU i u oblasti poljoprivrede možemo napraviti modifikacije. Ne mislim da će se usvajanjem ovog amandmana apriori staviti u isti položaj i ovi koji su sada kupili poljoprivredne kombinate, nego odlukom Ministarstva i lokalne samouprave će se selektirati i u nekom periodu izaći u susret tim kombinatima dok se ne reši njihovo statusno pitanje. (Predsedavajući: Vreme.) I sada su vlasnici agrobiznismeni koji su kupili poljoprivredne kombinate, državnu zemlju uzeli u zakup, ali je plaćaju po trostruko nižoj ceni nego što je tržišna. Tu niko ne pravi problem i nikome to ne smeta.
Svi su iskoristili svoje pravo po ovom amandmanu. Na član 64. amandman je podnela Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodina. Vladai Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branče Stojanović.
Gospodine potpredsedniče, dobro je i za ovu skupštinu i za partiju koju predstavljate da se držite Poslovnika, naravno i za celu državu. Na neki način zloupotrebljavam ovaj sledeći amandman... (Predsedavajući: Član je 64, tako da je to sve u sklopu toga.) Znači, nekoliko reči vezano za velike kombinate i velike sisteme, jednostavno da olakšam duši, što kaže naš narod. U ovoj našoj Srbiji osim dva kombinata postoje i drugi kombinati koji su doživeli ili će doživeti tužnu sudbinu. Svi mi koji smo u ovoj sali smo svedoci svega toga šta se dešavalo i šta je uticalo da do toga dođe. Naravno, nemam nikakvu želju da optužujem ovde prisutne ljude, ovo ministarstvo i ovu vladu, jer sa tim nemaju nikakve veze, ali još jedan aspekt želim da istaknem, za koji mislim da je važan kada govorimo o velikim sistemima, o velikim kombinatima, a vezan je i za seljake. Nažalost, složićete sa mnom, mislim da ono što imamo od preradnih kapaciteta je uglavnom bilo, kažem bilo, jer su kombinati uglavnom propali, navešću primer kombinata "Godomin" koji je nekad bio lider u voćarskoj proizvodnji u Srbiji i onoj bivšoj Jugoslaviji. Uz sve probleme koji su pratili poljoprivredu i velike sisteme prethodnih 15 godina, došla je i 2000. godina, došao je jedan menadžment, tada nesposoban da se uhvati u koštac sa svim problemima. Nije se uspelo da se uđe u privatizaciju. Jedan od razloga zbog čega se nije ušlo u tako nešto je upravo ovo o čemu danas razgovaramo, državna zemlja. Nažalost, ja to odgovorno kažem, nije moglo da dođe do razgraničenja društvene i državne zemlje u PK "Godomin", odnosno opštini Smederevo, "Godomin" se prostire i na teritoriji Velike Plane i Kovina. Jednostavno, nije mogao da uđe u proces privatizacije iz tih razloga, odnosno, toliko je to bilo zamršeno da je došlo do daljeg propadanja kombinata, do smenjivanja rukovodstava, jer se smenilo tri, četiri ili pet menadžmenta u međuvremenu, da se došlo u situaciju da radnici sami, što je paradoksalno, zatraže stečaj. Zašto ovo pričam? Smederevo je, dame i gospodo i poštovani građani Srbije, voćarsko-vinogradarski kraj. Ono više nije vinogradarski kraj. Vinogradi su iskrčeni. Zašto? Upravo zbog ovoga što sam na početku rekao, preradni kapaciteti, vinarski podrum je bio u sklopu PK "Godomin". Slažem se i mislim da je bilo pametno restrukturirati takav kombinat ranije, razdvojiti to na manje celine, očuvati ono što je zdravo, ali do toga nije došlo. Ne želim sada da bilo koga prozivam, a najmanje ljude koji ovde sede ispred aktuelne Vlade Republike Srbije, ali jednostavno moram ovo da kažem u prilog svemu ovome što je govoreno o velikim sistemima i velikim kombinatima, da su seljaci i te kako bili oslonjeni na te velike sisteme, jer preradnih kapaciteta osim velikih sistema nije bilo. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Stojanoviću, što ste dodali "Godomin" koji smo zaboravili neopravdano. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 65. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, Veroljub Arsić je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 65. i mislim da ga je sigurno opravdano podneo, složićete se, jer je reč o ugovoru o zakupu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Član 65. kaže: "Na osnovu odluke o davanju u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini Ministarstvo i zakupac zaključuju ugovor o zakupu poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Ugovor iz stava 1. ovog člana naročito sadrži: 1) podatke o nazivu katastarske opštine, broju i podbroju katastarske parcele, nazivu potesa, broju katastarskog plana, postojećem načinu korišćenja (kulturi) i katastarskoj klasi zemljišta; 2) vreme trajanja zakupa" itd., da ne nastavljam. Veroljub Arsić je primetio, to je dobro, da bi trebalo posle stava 2. da se doda stav 3. koji glasi: "U svrhu obezbeđenja plaćanja zakupnine, zakupac je dužan da obezbedi bankarsku garanciju u visini vrednosti zakupa ili založnu izjavu za nepokretnu i pokretnu imovinu koju poseduje, a čija vrednost ne može biti manja od dvostruke vrednosti zakupa." Ovo je samo pomoć Ministarstvu, pomoć onome ko daje u zakup, a zakupac se obavezuje ovim stavom 3, znači zakupac je dužan da obezbedi bankarsku garanciju, založnu izjavu. Jer, gospodo, uzmu se ogromne površine ili određena površina državnog zemljišta u zakup, skine se letina, pokupim se, odem, počinje da se polako Ministarstvo priprema za tužbu, pa se taj tuži jer nije platio zakup zemljišta, pa onda one veze, vezice, opštinski sud, okružni sud, Vrhovni sud Srbije; proći ćemo kao što smo prošli i sa robnim rezervama. Zbog toga je ovaj stav 3. koji se dodaje, a samo je u svrhu obezbeđenja plaćanja zakupnine, potreban ovom zakonu o poljoprivrednom zemljištu. Bez obzira koliko vi razmišljali ili ne razmišljali, ja vam najozbiljnije kažem, nemojte gledati zbog toga što smo gospodin Veroljub Arsić ili ja iz SRS, nego treba gledati da ovaj zakon bude zakon o poljoprivrednom zemljištu i pravno moguć, i pravno zaštićeni i finansijski zaštićeni i ministarstvo i oni koji daju u zakup, a suština je da da neku garanciju. Odete u banku, tražite kredit, može, žirant, menica, potpisi, intabulacija, dajete kuću u zalog, dajete zemljište, vikendice i to je garancija da će ta banka dobiti, na kraju krajeva, ako ne budete plaćali u roku kako stoji u ugovoru, doći će do pomeranja u smislu imaće neku garanciju, imaće kuću te osobe, imaće garanciju njegovo zemljište, vikendicu. Ovde u članu 65. čini mi se da uopšte ne pokazujete neku suštinu obezbeđenja plaćanja te zakupnine. Baš zakupnina i ovaj amandman gde se posle stava 2. dodaje stav 3, još jednom moram da ponovim, trebalo bi to da shvatite ozbiljno – zakupac je dužan da obezbedi bankarsku garanciju u visini vrednosti zakupa ili založnu izjavu za nepokretnu i pokretnu imovinu koju poseduje, a čija vrednost ne može biti manja od dvostruke vrednosti zakupa. Pa, neka on odmah razmisli da li će po skidanju letine to platiti ili će jednostavno imati završenu priču kada se ovaj amandman usvoji od strane ovog parlamenta. Hvala.
Zahvaljujem. se. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Skupština AP Vojvodine podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 66. doda novi član 66a. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman. Da lineko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Vlada i Odbor za poljoprivredu su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Mašić, izvolite. Gospodine Mašiću, prihvatili su ovaj amandman.
Znam da je prihvaćen, želim da iznesem kritiku na račun usvajanja izmene teksta Predloga zakona, jer u Predlogu zakona stoji da se prihod od davanja zemljišta u zakup deli tako što 60% ostvarenog prihoda ide u budžet Republike Srbije, a 40% ide u budžet lokalne samouprave. Međutim, Pokrajinska skupština podnela je amandman koji je predlagač ovog zakona prihvatio, pa se menja član 70. i sredstva ostvarena od davanja u zakup poljoprivrednog zemljišta, odnosno poljoprivrednih objekata u državnoj svojini u visini od 30% su prihod budžeta Republike Srbije, u visini od 30% su prihod budžeta AP Vojvodine, a 40% su prihod budžeta jedinice lokalne samouprave na čijoj se teritoriji nalazi poljoprivredno zemljišta u državnoj svojini. Uvažavajući pravnički autoritet i mišljenje koje je ovde gospodin Krasić izneo mislim da je ovo u suštini neustavno prenošenje nadležnosti ovim zakonom na određene samouprave. Isto tako, smatram da nema osnova i potrebe da se ovim zakonom ostvaruju izvorni prihodi budžeta AP Vojvodine, bez obzira što se radi o ubiranju sredstava državnog zemljišta sa područja Vojvodine. Obrazloženje koje je dato od strane Vlade je za nas iz SRS neprihvatljivo. Zalažemo se za ono što je u osnovnom predlogu zakona i dato, da ostvareni prihod od zakupa državne zemlje sa 60% ide u budžet Republike Srbije, a 40% u budžet lokalne samouprave. Iz budžeta Republike Srbije finansiraće se sve nadležnosti AP Vojvodine, kao što se i do sada finansiraju. Mi ne vidimo nikakav razlog da se ovde opet izlazi u susret jednom, po nama, autonomaškom zahtevu. Zašto je Vlada prihvatila to, ona mora objašnjavati građanima na sledećim izborima. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Mašiću. Nema niko više po ovom amandmanu. Prelazimo na sledeći. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Moram se javiti, gospodine predsedavajući, jer se radi o otuđenju poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Mi smo kao poslanička grupa kategorički takođe bili protiv, kao i poslanička grupa SPS, da se na bilo koji način otuđuje državno zemljište. U skladu sa tim gospodin Deđanski i ja smo podneli amandmane na članove 71. i 72, gde prelažemo da se oni brišu i da se ne dozvoli prodaja državnog zemljišta. S obzirom da na Odboru predlagač nije prihvatio, ali ovde imamo javno data obećanja da će se prihvatiti amandman istovetnog sadržaja, samo dat od SPS-a, mi i to podržavamo, jer je to u duhu našeg opredeljenja, kao stranke, da se državna zemlja ne otuđuje. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Mašiću. Niko više nema po ovom amandmanu. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Hranislav Perić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima Ivana Dulić-Marković, potpredsednik Vlade. Izvolite.
Vlada prihvata amandman na član 71. Predloga zakona, koji je podneo narodni poslanik Hranislav Perić, a koji glasi da se član 71. menja i glasi: "Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini ne može se otuđivati." Istovremeno, pošto je s tim u vezi, prihvatamo i amandman na član 72. Predloga zakona koji je podneo narodni poslanik Hranislav Perić, a koji glasi: "Član 72. sa nadnaslovom briše se".
Zahvaljujem se potpredsedniku Vlade Ivani Dulić-Marković. Izvolite, gospodine Periću. Zahvaljujem se i u ime poslaničke grupe SPS za doprinos ovom zakonu i nalaženju rešenja da on bude prihvaćen u parlamentu. Izvolite.
Neću dugo, da ne oduzimam vreme. Želim da se zahvalim na razumevanju i pošto je prihvaćen amandman poslaničkog kluba SPS koji sam podneo, mi ćemo posle ovog amandmana glasati za ovaj zakon.
Zahvaljujem se, gospodine Periću. Znači, suština ovog zakona je da se poljoprivredno zemljište u državnoj svojini ne može otuđivati, već samo davati u zakup. Znači, nema niko više na član 71. Narodni poslanik Hranislav Perić podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 72. ičlan 72. brišu. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Gospodin Perić je o tome govorio malopre. Ovim se rešava član 71. i član 72. i zakon faktički u celini, kada je reč o usvajanju u danu za glasanje. Prema tome, konstatujem da nema niko da se javi po ovom članu. Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. (Zoran Mašić, sa mesta: Odustajem od obrazlaganja.) Zahvaljujem se. Pošto je to ista suština, odustaje od priče. Skupština AP Vojvodine podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 73. doda novi član 73a. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Niko ne želi reč. Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim je predložio da se poglavlje VII i članovi 78. i 79. brišu. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo nas verovatno na samom kraju ove rasprave. Gospodin Krasić je ispred SRS predložio da se poglavlje VII sa naslovom - Uprava za poljoprivredno zemljište, i članovi 78. i 79. brišu. U principu, SRS se protivi neosnovanom uvećanju državne administracije i stoga smatramo da je potpuno nepotrebno osnivanje uprave za poljoprivredno zemljište. Poslove uprave, a već smo to istakli, za poljoprivredno zemljište sistematizovane u članu 79. treba da obavljaju postojeće službe Ministarstva za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu. To je naš jasan načelni stav. Veoma je interesantna današnja diskusija. Međutim, otvorila je neke nedoumice i dileme, po meni, a verovatno i kod mojih kolega iz SRS. Dakle, kolega Kronić je rekao da smo imali jednu akademsku raspravu. Nažalost, nismo. Akademska rasprava se vodi u akademskoj ustanovi od strane akademskih ljudi, ali verovatno ste mislili po tome što smo imali uljudnu raspravu i to je ono što je karakterisalo ovo. Neko je rekao da je ovde bilo levih mišljenja i da je bilo desnih mišljenja. Neko je rekao da poljoprivreda ne treba da služi socijalnoj politici. Mi smo društvo u tranziciji. Ko to ne zna, EU, OEBS, svi oni koji su ovde prisutni i koji nam "pomažu", hajde da to tako nazovemo, iz inostranstva, kažu da kada je društvo u tranziciji socijalna politika je neophodni deo ukupne politike. To bi trebalo vi da znate iz pozicije daleko pre od mene, ali da vas podsetim i na to. Ono što sam slobodan da kažem, vidim, neko se izjašnjavao kako će glasati o zakonu, a mi poslanici SRS u suštini nismo zadovoljni kako se vodi poljoprivredna politika, agrarna politika u Srbiji. Mi smo to i u načelnoj raspravi rekli i mnogo je razloga koji to potvrđuju. Naime, šta je osnovna teza, što hoću da kažem? Mene je prvo iznenadilo kada sam video da je potpredsednik Vlade potpisao ovlašćenje i samog sebe ovlastio da je ovlašćeni predstavnik, to je neuobičajena praksa. Ja Paja Momčilov ovlašćujem sebe da sam ovlašćeni predsednik. To se potkralo Vladi, da ne kažem da sam formalista, jer suština je važnija. Još jednom želim da kažem, mada je poodmaklo vreme, kada se kaže šta je važnije, forma ili sadržina, i jedno i drugo, jer jedno bez drugog ne postoji i to je elementarna logička istina. Ovde nam se često drže predavanja šta jeste, a šta nije i to da raščistimo. Znači, nema suštine bez forme, jer sadržina bez forme ne postoji. Šta je problem? Problem je što ovo ministarstvo vodi antievropsku politiku, politiku protivnu Evropskoj uniji, i to je vrlo lako pokazati. Šta je danas cilj Evrope – dakle, zdrava i bezbedna hrana, zdrava životna sredina. To su krajnji ciljevi. Naravno, princip samodovoljnosti je Evropskoj uniji glavni i osnovni princip. Kako se to postiže? Strahovitim merama protekcionizma. Sada bi neko mogao da kaže šta je to u Evropi kada se doskora dve trećine od budžeta, od onoga što uberu od građana Evropske unije, davalo u poljoprivredni budžet, a danas daje 50% od tog budžeta i ljuti građane Evrope što se tolika silna sredstava odlivaju na nešto što je poljoprivredna proizvodnja. Neko je rekao, nije važno ko, nema zaštićenih cena. Ima ciljnih cena, to treba da pročitate, jer to je termin koji koristi Evropska unija i zna se šta to znači. Jasno je, kada izvozi neko na neko treće tržište, ako mora da izvozi po nižim cenama, iz budžeta se naplaćuje ta razlika. Tako funkcioniše Evropska unija kada je poljoprivredna zaštita u pitanju. Neću govoriti vama o reformama koje su se dogodile, gde mi danas imamo premiranje ne da se što više proizvede, nego po hektaru proizvodnje, to i sami znate, jer država, odnosno Evropska unija i te kako svojim merama se obraća prema ovim svojim privrednim proizvođačima. Prost je razlog zašto. Strateški, jedna zemlja da bi opstala mora imati tri stvari: hranu, vodu i energente. Niko nije lud da onda ono što je elementarno za opstanak i za zdrav razvoj ne stimuliše i ne podstiče. To je išlo i do apsurda, vi se možete smejati koliko hoćete, pa je 2000. godine proizvedeno žita za 8 milijardi ljudi, a te godine na planeti je živelo 6,1 milijarda ljudi. Proizvedeni su viškovi, ali opet da vas podsetim, iste te 2000. godine 700 miliona ljudi je gladovalo. To su realnosti u kojima mi danas živimo. Prema tome, te priče da nećemo premirati, da nećemo da dajemo nekim tajkunima ovo i ono, to su vanevropske priče i to nije Evropska unija, to je nešto što je čudno, nepostojeće i meni nerazumljivo. Samo da vas podsetim, pošto ste vi Evropljani, da ste vi meni počeli odatle da pričate... (Predsedavajući: Ovde je reč o naslovu, gospodine Momčilov, reč je o podnaslovu...) Nije valjda da me ne razumete, u redu je, umor je to, doći ćemo i do glavne stvari, ja idem malo izokola i malo šire obrazlažem. Apsolutno govorim ovo, ako ste me pratili, da ne vodimo dijalog, pustite me da završim bar jednu rečenicu, rekao sam, preterano administriranje, a reći ću šta je funkcija tog administriranja; govorim da nije u službi onoga što je savremena evropska poljoprivredna politika, a vi to ako ne razumete, ja tu ne mogu ništa. Zahvaljujem se, u svakom slučaju, na usmeravanju. Principi Evropske unije, dakle, kažu ovako u osnivačkom aktu 32, 38. član – povećati produktivnost proizvodnje. Evo kako je povećana 2000. godine proizvodnja stočnog fonda, koliki je prinos, ovo su statistički podaci Republike Srbije sve do 2006. i ovde su vam dati podaci, vi imate te podatke, kako izgleda povećanje proizvodnje. Koliki je prinos po hektaru žita, kažu u Nemačkoj 10.000 metričkih tona, da li jeste, ne mogu da verujem, mislim da je to lažno, kod nas tri i nešto i to je naša realnost. Neko će reći, to je zbog onih prošlih godina. A kojih to prošlih godina? Zna se koliki su bili prinosi i 1999. godine po hektaru, a zna se koliki su danas. Koliko je napretka učinjeno od 2000. godine mene jako interesuje. Ja razumem za onih 10 godina da nisu bili dobri rezultati, imali smo sankcije i rat. Vi sada nemate sankcije i rat, imate donacije, a šta je sa njima? Kolike su te donacije, to je za mene jako interesantno pitanje, i kako su doprinele povećanju proizvodnje? Drugi zadatak – povećanje životnog standarda u poljoprivredi kroz povećanje zarade zemljoradnika. Kako seljak danas stoji, gde su vaši podaci, koliko je njegovo materijalno stanje bolje, izuzimajući pojedince od kojih su neki dobili čudne kredite po čudnim kriterijumima, bez obrazloženja i opravdanja isplativosti uloženih sredstava i bez kontrole šta je sa tim sredstvima urađeno? Dalje, stabilizacija tržišta poljoprivrednih proizvoda. U Evropi ima 23 - 25 tržišta formiranih u Evropskoj uniji. Kakvo je naše tržište? Da li smo mi kao poljoprivredna zemlja zavisni od uvoza? Sve uvozimo, poljoprivrednih proizvoda svih imate ovde uvezenih, od voća, povrća, gledajte jabuke, tu su i banane, za određene kategorije. Dalje, imamo da se garantuje stalna snabdevenost i naravno snabdevanje potrošača po razumnim cenama. To je Evropska unija. Kada odete na pijacu, pa kada treba da kupite, a prosečni lični dohodak je 20.000, da nahranite četvoročlanu porodicu, da vas pitam koliko ćete platiti. Naravno, tu je uvek priča da je cena seljaku, proizvođaču mala, a za onoga ko mora da kupi ona je velika, ali da se toga okanemo. Koliko je deficit naš, uvoz i izvoz? Godine 1999. on je tačno iznosio 37 miliona dolara, a 2003. godine 238 miliona. Koji su to uspesi, pomaci i šta vi radite? Vi administrirate, a struku gurate u stranu apsolutno. Razarate postojeće što je bilo dobro pravljenjem nečeg novog i to se vidi upravo i u ovom članu. Uvećaćemo administraciju, vrtećemo se u krug, kontrolisaćemo možda, možda sam ja naivan, ono gde je moguć izvor para. Neće biti sve baš da od nas zavisi, zavisiće tu i od lokalne samouprave, i ona će dobiti deo kolača, možda i pokrajina, ali ipak će tu biti nekakve pare i mogućnost da se parama raspolaže. To je suština zašto vi ovako radite. Da ne govorimo što ste sanitarnu službu i kontrolu degradirali dovođenjem na čelo elektroinženjera. Nama govorite o bivšim vremenima; čovek julovac koji je danas vaš glavni inspektor, julovac sa tačnim brojem članske karte, koji je bio u svim vladama i ministarstvima. Vi pričate o prošlim vremenima. Znate koja je tema. Nije on ni bitan. Ono što ste uradili sa tom sanitarnom kontrolom i sa parama potrošenim od donacije da uspostavite zdravi lanac hrane, gde ste izbacili, hoćete da izbacite lekare, gde ste vi nadležni za zdravstvenu ispravnost hrane, to nema u savremenom svetu, to nema u Evropi. Hoćete da vam pročitam uredbe, uredba 2007 iz 2000. godine, smejte se, koja govori o tome kako se hrana i ovi proizvodi kontrolišu. Hoćete da vam govorim o 1830., 29. uredbi gde imate genetski modifikovane organizme, hranu i praćenje štetnih efekata hrane. Šta ste vi pratili od štetnih efekata hrane, kolika je karenca hrane koju jedemo, hoćete da mi kažete, pošto ste stručnjak? Da li je 50% hrane koju jedemo genetski modifikovano? Izađite pa kažite. Ako ne znate zašto je to možda opasno ... (Predsedavajući: Gospodine Momčilov, sada je u pitanju vreme, nije više tema.) Završavam. To su odgovori koji nama ne ulivaju poverenje kada imamo predlog od ljudi koji zauzimaju visoke državne pozicije i kojima je zadatak da dele građanstvo Srbije na podobne i nepodobne. To su ljudi koji se zalažu za princip odmazde i podele velikih društvenih grupa na ispravne i neispravne, čist nacizam i fašizam. Samo toliko.
Nema više niko po ovom amandmanu. Skupština Autonomne Pokrajine Vojvodine podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 84. doda novi član 84a. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili amandman. Na član 85. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za poljoprivredu. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završi pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača potpredsednik Vlade Ivana Dulić-Marković želi reč? (Da.) Izvolite.
Samo bih htela kratko da odgovorim da prvi put imamo suficit u izvozu poljoprivrednih proizvoda od 250 miliona prošle godine. Prošle godine imamo porast proizvodnje tovne junadi za 15%, a 8% u svinjarstvu. Htela bih da kažem da ipak imam više poverenja u gospodina Mašića kao veterinara u kontroli proizvoda životinjskog porekla i da je to sistem koji postoji u Evropi i da zaista ako nam je nešto poznato oslonite se na evropska pravila.
Zahvaljujem se gospođi Dulić. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sutra je, kao što znate, Vidovdan. Želim vam sretan Vidovdan i svim građanima Srbije. Sutra ne radimo, radimo u četvrtak u 10,00 časova, a svima se zahvaljujem na današnjom konstruktivnoj raspravi u pojedinostima o ovomzakonu. Zahvaljujem se još jednom i bivšem ministru poljoprivrede, sadašnjem potpredsedniku, Ivani Dulić-Marković na razumevanju da dođemo do jednog dobrog zakona u korist građana i poljoprivrede Srbije, u ime SPS-a. Vidite kako politički ljuti protivnici mogu da nađu kompromisno rešenje u korist građana Srbije. Hvala još jednom, do viđenja i prijatno.