Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 75 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što pređemo na tačku koja se tiče traženja obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 287. Poslovnika, želim da čestitam svima koji danas slave slavu Đurđic, a među njima sam i ja i da u ovo teško vreme bolesti, pošasti, posvetimo više pažnje svojim najbližima, bližnjima, porodici i želim svima da u miru provedu i proslave ovu slavu. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, koleginice i kolege, kao narodni poslanik u drugom mandatu ispred Stranke pravde i pomirenja, u svoje lično ime, u ime svih nas iz Stranke pravde i pomirenja, u ime porodice našeg rahmetli predsednika, akademika muftije Muamera Zukorlića želim svima da se zahvalim na podršci koju ste prethodnih dana upućivali, na minutu ćutanja kojom je započeo prethodne nedelje rad ovog plenuma, na onome što ste uradili kada ste kao narodni poslanici došli na sahranu i na saučešće, odnosno na dženazu i na hatar u Novi Pazar, u Orlje i na svemu onome što ste nam ovih dana pokazali dokazujući da je politika pravde i pomirenja, koju je akademik muftija Muamer Zukorlić promovisao u prethodnom periodu, zaista dala rezultate. Politika koja nas je i dovela ovde bila je misija i vizija našeg rahmetli predsednika, to je politika i-i, politika u kojoj je opšta dobrobit za sve građane Republike Srbije, opšta dobrobit za sve narode i opšta dobrobit za celi Balkan i region. To je politika koja je ostavljena u amanet nama koji smo godinama učili uz njega, stasavali i razumevali sve ove odnose. Pored zahvalnosti svima vama, institucijama predstavničke izvršne vlasti, želim da se zahvalim i svim pripadnicima nebošnjačkog naroda, posebno pripadnicima srpskog naroda koji su na svaki mogući način iskazali poštovanje rahmetli akademiku muftiji Muameru Zukorliću. Kao što je rekao naš predsednik Usama, za muftijom su plakali ne samo Bošnjaci, već i Srbi. Tog dana na dženazi u Novom Pazaru, posle mnogo decenija, videlo se jedno opšte jedinstvo naroda. Na toj dženazi bilo je prisutno jako velik broj pripadnika nebošnjačkog naroda, naših sugrađana, Srba iz Novog Pazara, Tutina, Sjenice, ali i Raške, Kraljeva i njima se posebno zahvaljujem. Ono što još želim kazati jeste da je u ovom plenumu prethodnih pet godina akademik muftija Muamer Zukorlić nastojao svoju univerzalnu misao, svoju misao da samo kao verujući ljudi u Boga možemo doprineti ozdravljenju celokupnog društva i poboljšanju naših odnosa kroz prožimanje, kroz kulturu mira, kroz kulturu razumevanja i razbijanja strahova i stereotipa. Vi ste mu kao narodni poslanici svakog puta odavali poštovanje za te reči i on je doprineo u tome da i mi, Bošnjaci koji živimo u Republici Srbiji kao građani Republike Srbije, počnemo iznova menjati svoje stavove u pogledu naše zajedničke države. Počinjemo izgrađivati jedan odnos koji je u potpunosti usmeren na to da jedino na način razgradnje svih onih strahova, stereotipa, svega onoga što je prethodnih decenija opterećivalo te odnose, možemo zajedno izgraditi našu zemlju i možemo zajedno ići putem prosperiteta i zato vam se posebno zahvaljujem. Mi kao poslanici Stranke pravde i pomirenja, a o tome će predsednik naše poslaničke grupe mnogo više govoriti u svom izlaganju, nastavićemo taj put. Nastavićemo da ovu misiju i viziju akademika rahmetli muftije Muamera Zukorlića u principu, u načelu i u svim pojedinostima dosledno i principijelno sprovodimo. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Ja želim još jednom da uputim saučešće i da vas sve obavestim da ćemo sutra održati komemorativni skup ovde u Narodnoj skupštini. Dogovorićemo se još danas tačno oko vremena, ali u toku sutrašnjeg dana bi bio komemorativni skup na kojem bi došao i obratio se i predsednik Republike Aleksandar Vučić. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala, predsedniče. Na početku ove sednice prethodne nedelje tražili smo da se na dnevni red stavi rezolucija o genocidu u Srebrenici. To smo radili i na sednici pre nje i svih prethodnih godina, u kojoj se predviđa čitav niz ljudskih koraka koje je neophodno napraviti kako bi se suprotstavili rastućem fašizmu u ovom društvu. Niste to prihvatili. Zato danas svoje pitanje temeljim na postojećem Krivičnom zakoniku Republike Srbije, koji u članu 387. stav 5. zabranjuje negiranje genocida, zločina protiv čovečnosti i ratnih zločina i u kome predviđa kaznu svakome ko odobrava, negira postojanje ili značajno umanjuje težinu genocida zločina protiv čovečnosti i ratnih zločina. Shodno tome, svoje današnje pitanje upućujem Republičkom javnom tužilaštvu i ono glasi: šta radi tužilac ili tužioci dok se u Srbiji ovih dana, pod zaštitom policije, negira i slavi genocid nad Bošnjacima u Srebrenici, veličaju ratni zločinci i zločini, širi verska, nacionalna mržnja? Isti član u stavu 4. predviđa zatvorske kazne svakome ko širi ili na drugi način učini javno dostupnim tekstove, slike ili svako drugo predstavljanje ideja ili teorija koje zagovaraju i podstrekavaju mržnju, diskriminaciju i nasilje. Vi danas u centru Beograda imate taj mural osuđenom ratnom zločincu koji predstavlja sve to suprotno članu 387. stav 4, koga svakodnevno oslikavaju, osvežavaju i čuvaju huligani i uz koji ide tekst „generale, tvojoj majci hvala“. Za šta hvala, jel hvala za genocid? Šta radi tužilac dok ministar policije negira genocid? Veliča ratnog zločinca koji je počinio genocid nad jednim narodom. Pitam na kraju i tužilaštvo - da li je za vas Ratko Mladić ratni zločinac ili je Ratko Mladić heroj? Da se vratimo na Krivični zakonik, koji u istom članu 387. u stavu 2. preti kaznom svakome ko vrši proganjanje organizacija ili pojedinaca zbog njihovog zalaganja za ravnopravnost ljudi. I vi danima imate kontinuirano kršenje ovog člana zakona, a tužilaštvo ćuti. Dakle, postavljam pitanje i načelniku beogradske policije, ministra neću da pitam, zbog toga što je ministar očigledno organizator i zaštitnik ovih huligana, ko su ljudi koji su privodili aktivistkinje? Ko su ljudi koji su otimali transparent „Ženama u crnom“? To su isti oni ljudi koji su nekoliko dana pre toga napali na njihove prostorije. Jesu li njih priveli policajci bez legitimacija ili huligani sa ovlašćenjima policije, dok uniformisani policajci stoje sa strane i to nemo posmatraju? U vreme Miloševića se krilo o Srebrenici, ćutalo se o Srebrenici da se ne bi saznala istina. Danas se taj genocid sve glasnije slavi, glorifikuje, najavljuju novi i sve to pod zaštitom policije i države. To je još jedan u nizu dokaza i poslednja faza genocida nad jednim narodom. Danas je opasno biti Bošnjak u Srbiji, naročito u Beogradu. Danas je opasno misliti slobodno i slobodno govoriti protiv zločina koji su počinjeni nad tvojim narodom, ukoliko znate da se u glavnom gradu pod zaštitom policije slobodno šetaju ljudi koji veličaju lik i delo najvećeg krvnika svojeg naroda. Ratko Mladić je počinio genocid nad bošnjačkim narodom. Zbog toga je pravosnažno osuđen i Bošnjaci više nikad sebi neće dozvoliti da ih zmija ujede iz te iste rupe. Međutim, Mladić i njegovi zločini sada razjedaju srpsko društvo i što se pre čestiti srpski narod distancira od tog zločinca, to će bolje biti. Primer je ovaj kancer u Beogradu u vidu murala ratnom zločincu Ratku Mladiću. Nadam se da će tužilaštvo shvatiti svoju odgovornost, ne samo prema Ustavu i prema zakonima, nego i prema budućim generacijama koje žive u ovoj državi. Hvala.
Hvala. Idemo dalje. Reč ima narodna poslanica Jasmina Karanac.
Hvala, predsedniče. Ja svoje pitanje upućujem Ministarstvu građevine, saobraćaja i infrastrukture. Naime, ovih danas se užurbano privode kraju radovi na deonici autoputa „Miloš Veliki“ od Preljine do Pakovraće, a na celoj trasi autoputa od Preljine do Požege, na najzahtevnijim građevinskim radovima, 24 sata dnevno angažovano je oko devet stotina radnika. Na deonici Preljina – Požega, dugoj 31 kilometar, grade se tri tunela, jedan kroz Trbušine i dva tunela Laz i Munjino brdo kroz planinu Jelicu, ukupne dužine od 2.800 metara i to su najduži tuneli u našoj zemlji. Da je ovo jedna od zahtevnijih deonica govori i podatak da će pored ova tri tunela na trasi Preljina – Požega biti 35 mostova, četiri nadvožnjaka, dve saobraćajne petlje i čak dva miliona kubika nasipa. Dodatno radove usložnjava i potreba za izmeštanjem postojeće tehničke infrastrukture. Od naplatne rampe Preljina do buduće petlje u Pakovraću potrebno je izmestiti elektroenergetske i telekomunikacione vodove i gasne instalacije. Na ovoj deonici dugoj 14 kilometara autoput prolazi kroz pet mesnih zajednica i tokom radova dešavalo se da građevinske mašine preseku vodove i da meštani ostanu bez struje, vode, telefona i interneta. Takođe, zbog potrebe izgradnje autoputa, usled prolaska kamiona i teških građevinskih mašina, devastirano je oko 40 kilometara puteva kroz sela Prijevor, Trbušani, Rakova, Pakovraće i Preljina. Svesni značaja autoputa, meštani su, iako često paralisani jer nisu mogli da dođu do svojih njiva, a ostajali su bez struje i vode, bili strpljivi i pokazali gostoprimstvo i prema domaćim i kineskim izvođačima radova, ali očekuju da se sve vrati u prvobitno stanje. Moje pitanje je – kada će lokalni putevi biti rekonstruisani, a ostala infrastruktura, poput strujnih, telekomunikacionih vodova, vodovodna i gasna mreža u potpunosti biti osposobljeni i stavljeni u funkciju? Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Hvala. Ispred poslaničke grupe SVM postaviću pitanje Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, gospodinu Branislavu Nedimoviću. Moje pitanje se odnosi na temu zakupa poljoprivrednog zemljišta. U Zakonu o poljoprivrednom zemljištu se tačno i precizno određuje kakvo zemljište se može izdati u zakup i pod kojim uslovima. Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini se može izdati u zakup i poljoprivredno zemljište koje je u skladu sa posebnim zakonom određeno kao građevinsko zemljište do privođenja nameni, planiranoj nameni i koristi se za poljoprivrednu proizvodnju. Znači, ova zemljišta se mogu izdati. Poljoprivredno zemljište u državnoj svojini i zemljište iz člana 3. Zakona o poljoprivrednom zemljištu se može izdati u zakup ako je godišnjim programom zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta jedinice lokalne samouprave predviđeno za davanje u zakup. Poljoprivredno zemljište se daje u zakup javnim nadmetanjem u dva kruga, osim kod prava prvenstva zakupa i prava prečeg zakupa. Odluku o raspisivanju javnog oglasa donosi nadležni organ jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi poljoprivredno zemljište u državnoj svojini u roku u 60 dana od dana donošenja godišnjeg programa uz saglasnost ministarstva. Odluku o izdavanju u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini nadležni organ jedinice lokalne samouprave dužan je da donese najkasnije do 1. juna tekuće godine, uz saglasnost ministarstva. U autonomnoj pokrajini sredstva ostvarena od davanja u zakup poljoprivrednog zemljišta u visini od 30% prihod su budžeta Republike Srbije, u visini od 30% prihod su budžeta autonomne pokrajine i 40% prihod su budžeta jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi poljoprivredno zemljište koje je izdato. Jedinice lokalne samouprave dužne su da ministarstvu dostave izveštaj o uplati sredstava ostvarenih od davanja zakupa poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini najkasnije do 10. novembra tekuće godine, kao i godišnji izveštaj o korišćenju sredstava za realizaciju programa za tekuću godinu do 31. januara naredne godine. Znači, u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu precizno je određen ceo postupak davanja u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini. Moje pitanje se odnosi - šta raditi i kako postupiti ako je poljoprivredno zemljište, koje je u skladu sa posebnim zakonom određeno kao građevinsko zemljište, u trenutku izdavanja zakupa već bio priveden nameni? Znači, zemljište je izdato u zakup. Možda je u pitanju loše tumačenje zakona. Ugovor je sklopljen sa zakupcem i na osnovu tog ugovora zakupac koristi parcelu ili poljoprivredno zemljište. Radi se o zemljištu koje je u planu generalne regulacije naselja Senta naznačeno kao vodozahvat. Ovo zemljište je izdato u zakup, ali na njemu su bunari za pijaću vodu i snabdevaju naselje sa pijaćom vodom. Znači, zemljište je privedeno nameni. Namena mu je regulisana kao vodozahvat u planu generalne regulacije naselja. Šta raditi, kako postupiti? To je moje pitanje. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da su poslanici Stranke pravde i pomirenja, nakon sedam dana, ponovo u parlamentu koristim priliku da njima, njihovoj stranci, porodici i čitavoj Islamskoj zajednici još jednom izrazim najdublje saučešće u ime poslaničke grupe SPS. Želim odmah da započnem sa pitanjem, ali pre toga gospodine predsedniče, moram da napravim jednu konstataciju. Mislim da ste morali da prekinete malopređašnjeg govornika, jer on je uvredio Srbiju, uvredio je srpski narod, nazivajući Srbiju genocidnom državom, a nazivajući srpski narod genocidnim narodom i to sasvim slučajno u trenutku kada među nama nema gospodina Zukorlića. To nije slučajno, apsolutno nije slučajno. Dakle, proteklih dana u javnosti jeste prisutna jedna tema koja sama po sebi ne predstavlja apsolutno nikakav problem. Naime, u pitanju je mural generala Ratka Mladića koji se nalazi na fasadi jedne stambene zgrade u centru Beograda. Interesantno je da se ovaj mural na tom zidu nalazi već mesecima, a da je pažnju grupice aktivista nekih nevladinih organizacija, koji se tobože zalažu za ljudska prava, ne zna samo za čija, nije mi jasno, privukao upravo sada i to baš u tom trenutku devet poslanika Evropskog parlamenta… Ovo govorim zato što ovo ima daleko više ciljeve. Nije ovde reč o muralu. Ovde je reč diskreditovati Srbiju, diskreditovati građane Srbije, diskreditovati predsednika Srbije i ovu Narodnu skupštinu, jer ne želi da prihvati ovo o čemu smo maločas slušali. Dakle, devet poslanika Evropskog parlamenta, devet od 705, pa i nije neka cifra morate priznati, ali devet poslanika Evropskog parlamenta potpisalo je saopštenje u kojem osuđuju Srbiju i njenog predsednika zbog toga što je kako kažu neprihvatljivo da u zemlji kandidatu za članstvo u EU policija čuva mural osuđenog ratnog zločinca. To su reči koje smo maločas čuli ovde od jednog od kolega. Upravo identične reči. Policija je, a i njima je to jasno, radila samo svoj posao. Nije policija štitila mural, nego je održavala javni red i mir, jer je neko želeo i imao interes da podeli na konto toga, da napravi nove podele u društvu, jer im tako odgovara. Pitamo se odakle im drskost da govore da je Srbija na strani ratnih zločinaca kada je jedino Srbija ispoštovala sve obaveze prema Haškom tribunalu. Srbija nikada nije negirala ni jedan genocid, zapravo ni jedan zločin, poštujući sve žrtve sukoba nastalog tokom raspada SFRJ, ali šta je sa poštovanjem srpskih žrtava o kojima nikada i nigde nije bilo reči, niti se prozborilo? Smeta im mural Ratka Mladića u Beogradu, a ne smeta im što već godinama desetina ulica u Hrvatskoj, koja je članica EU, nose imena ratnih zločinaca, kao što je ustaški Mile Budak osnivač ustaškog pokreta i ideologije, autor ustaške krilatice „Srbe na vrbe“ ili ulica 10. aprila 1941. godine, a to je datum kada je osnovana ustaška tvorevina NDH ili ulica Mire Barišića koji je 1971. godine u Švedskoj ubio jugoslovenskog ambasadora Vladimira Rolovića, istaknutog borca protiv fašizma. Ovo je vrhunac licemerja, jer je upravo jedan od potpisnika ovog saopštenja evropski parlamentarac iz Hrvatske, inače bivši ministar spoljnih poslova Hrvatske. Pitamo se zašto nisu reagovali na postavljanje table Aćif Efendije koga je Hitler odlikovao, domaći sud osudio, a ovo bi bilo posebno pitanje upućeno Aidi Ćorović koja je iz Novog Pazara. Zašto nisu tražili da se procesuiraju oni koji stoje iza žute kuće, koji su prodavali organe srpske dece i da ne nabrajam više? Mnogo je zla učinjeno nad Srbima. Zašto niko od zvaničnika EU do sada nije reagovao, pa ni Viola fon Kramon koja je više puta turistički gostovala u Srbiji? Nije li sve ovo nažalost dokaz dvostrukih aršina Evrope? Kakvi su interesi bivših demokrata iz Srbije da se baš danas bave jednim muralom koji je napravila ni ova vlast, ni ova država? Javlja se čak i bivši tužilac za ratne zločine, koji je u Hagu isporučivao Srbe, da pokrene peticiju protiv Srbije koju optužuje za izazivanje nestabilnosti u regionu. Očigledno da gospodin Vukčević nije obavešten. Znam da sam prekoračio vreme, ali dozvolite, gospodine predsedniče. Tu istu peticiju potpisali su: Čanak, Latinka Perović, Basara, Olenik, Sonja Biserko, Balša Božović, Jerkov i Kostreš. Šta traže tom peticijom? Da se procesuiraju sva lica optužena za ratne zločine, kao da Srbija nije pokazala spremnost da sarađuje sa Haškim tribunalom, zahtevaju smenu tužiteljke za ratne zločine, smenu ministarke pravde Maje Popović itd, itd. Zakon mora da važi i da se primenjuje jednako za sve, bez izuzetka, bilo da se radi o delima koja se mogu kvalifikovati kao ratni zločin ili organizovani kriminal. U suprotnom, pravo postaje izvor nepravde, tiranije i nesigurnosti. Ne pristajemo da se zločin pravda nacionalnom pripadnošću. Ne pristajemo da zločincima država Srbija bude utočište i zaštita pred zasluženom kaznom. Da li da ga onda upoznamo, gospodina Vukčevića, da je Srbija danas simbol novih vrednosti i nosilac regionalnih inicijativa i ekonomski lider regiona, dosledno se zalaže za mir, stabilnost i onda kada je bilo najteže, Srbija je pokazala solidarnost prema svima, svim svojim susedima? Očigledno ugled i nova međunarodna pozicija Srbije nekima i nečijim interesima smetaju. Zato bih postavio pitanje Vladi. Kada je Srbija suočena sa velikim izazovima i iskušenjima, ko želi da Srbiju predstavi kao genocidnu tvorevinu, a Srbe kao genocidni narod? Nisu li ciljevi onih koji odjednom pokreću pitanje jednog murala daleko veći i perfidniji? Meni je čast i privilegija što sam poznavao gospodina Zukorlića. Prisustvovao sam sahrani iz pijeteta prema njihovoj stranci, iz pijeteta prema gospodinu Zukorliću. Bio sam sa Bošnjacima toga dana. Ne misle svi Bošnjaci isto. Nije tačna konstatacija da je danas teško biti Bošnjak u Srbiji, a to što neko pokušava da na ovakav način politički profitira, da otima biračko telo, konkretno vama, kolega, to je sramno i to je licemerno. Bio sam prošle nedelje u Republici Srpskoj i bilo mi je zadovoljstvo da kažem, pored Inckovog zakona i pored Šmitove rezolucije, da Srbija nikada neće prihvatiti da je počinjen genocid i da je genocidna država. Voleo sam da to čuju i nadležni organi i nadležne institucije. Nemam problem, neka me uhapse. To je moje mišljenje i to je pravo na moje mišljenje. Imam legitimno pravo da imam svoj stav. U Srbiji, Srbija je naša država, bez obzira što smo se mi politički razlikovali, što smo nekada imali različita politička mišljenja, uvek smo nalazili zajednički imenitelj, a to je prosperitet države u kojoj živimo, to je Srbija. Zahvaljujem predsedniče.
Hvala. Molio bih vas samo da se uklopite u pet minuta, da ne zloupotrebljavate moju dobrotu. Kada je reč o ovom delu sednice, ovaj deo sednice je deo pre otvaranja rasprave. Na ovaj deo sednice se ne odnose mogućnosti replika, povrede Poslovnika i svega ostalog. Znači, istrpite svakog ko nešto kaže, imate raspravu, to je i svrha parlamentarizma. Idemo sada dalje. Samo bih postavio pitanje, pošto se gospodin Birmančević javio, jeste li vi ovlašćeni u ime grupe pošto je Ljubiša Stojmirović ovde napisan? Ako je prof. Stojmirović, izvolite. Samo se prijavite.
Poštovane koleginice i kolege, ja ću danas moja tri pitanja postaviti svim onim pravdoljubivim i čestitim ljudima od Narodne banke do najnižih organizacionih jedinica koje imaju dobru volju i želju da pomognu da se reše jedni ovako sitni problemi kao što su ovi koje ću ja navesti. Ne bih voleo da mi njihov odgovor bude da to ne može da se reši, jer ako jedna Francuska može da menja boju zastave, zašto mi ne bismo mogli da rešimo jedan ovako mali problem koji se odnosi na ukidanje jednog da li je zakon, da li je propis, ali nadam se da ćemo se tu dogovoriti. Zajedno sa dvojicom mlađih ljudi putujem po Srbiji i mi zajedno poklanjamo knjige, bibliotekama, školama, pojedincima, itd. u želji da barem malo doprinesemo razvoju kulture i obrazovanja. Na tim putovanjima srećemo se sa mnogo ljudi. Do sada smo razgovarali sa više od 3.000 ljudi i oni su iznosili svoje probleme i molili su nas da pomognemo koliko možemo da se reše ti problemi. Danas ću navesti tri problema, a prvi od tih problema je problem sa kojim su suočeni ugostitelji koji rade u ugostiteljskoj delatnosti. Oni imaju jednu malu mukicu i postoji neki propis i ne znam ni ja da li je zakon da im se zbog određenih propusta koje naprave u poslovanju zatvara objekat i zabranjuje im se rad na 10, 20, 30 dana i oni mole i predlažu da se ukinete taj propis da im se zabranjuje rad jer je to protivustavno, jer je to neljudski, nehumano itd. Neka se povećaju te kazne i neka budu dva puta, tri puta i ne znam ni ja koliko puta veće, ali da im se dozvoli da nastave da obavljaju svoju delatnost, jer taj prestup nisu učinili svi, učinio je jedan pojedinac. Zbog tog jednog pojedinca država gubi jer ona u tom periodu od 10, 15 i više dana ne može da naplaćuje svoje obaveze, gube zaposleni jer ne mogu da primaju svoje zarade i ne mogu da izdržavaju svoje porodice. Nadam se da će biti mudrosti, da ćemo uspeti da rešimo taj problem. Drugi problem je skoro identičan. Odnosi se na one koji se bave poslovnima tehničkog pregleda. Oni su u prethodnom periodu imali silom zakona, normalno, obavezu da osavremene svoje aparate i sredstva sa kojima rade, pa su na tom poslu, kažu, morali da ulože od 15 do 20 hiljada evra, ali to neka bude da je doprinos bezbednosti saobraćaja. Nemaju ništa protiv, ali i oni imaju istu tu muku gde im zbog određenih propusta inspekcija ili ko je već nadležan zabranjuje rad mesec, dva, tri, ne znam ni ja koliko ide. Isti slučaj kao i ovaj prethodni. I oni mole neka se povećaju kazne, neka ih kazne i tri puta i pet puta više, ali da im ne zabranjuju da rade, da ih puste da obavljaju tu svoju delatnost jer na taj način gubi država, gube i njihovi zaposleni, a gubimo i mi građani koji smo njihovi komitenti, mušterije itd. jer vidite i sami da je veoma teško zakazati da odete da obavite taj tehnički pregled. Treći problem je najveći problem, problem protiv koga su se veoma mnogo građana nama obratili i žalili. To je jedno zločinačko, banditsko, lopovsko, kriminalno postupanje banaka prema građanima, odnosno stanovnicima Srbije koji koriste njihove usluge. O čemu se radi? Banke izmišljaju stalno neke nove namete, neke ne znam ni ja bezvezne usluge kojima na kraju krajeva u najgorem slučaju, ako bih mogao da kažem, deru kožu građanima sa leđa. Jedan od najnovijih primera na koji su nam se žalili građani je taj što banke naprave ugovor sa prodavcima, trgovcima, proizvođačima itd. gde banke i ti proizvođači naprave međusobni ugovor gde banke pomažu njima da se ta roba prodaje na kredit i onda oni to plasiraju građanima sa reklamom bez ikakve kamate, bez ikakvog učešća, bez ičega možete na tri rate, šest, 12, 15, 18 rata, nije ni važno. Građani nasednu na priču, a banke u međuvremenu naplate od tih svojih komitenata za svoju uslugu određenu proviziju ili ne znam kako to već ide. Sada se lopovski nastrojeni stručnjaci u bankama dosete pa kažu – sada svakom od kupaca koji je kupio tu robu 50 dinara po rati i naplaćuju im nešto što ne bi smeli da im naplaćuju jer to nije bilo u vremenu kada su oni počeli da koriste tu uslugu, to nije uopšte postojalo. Smatram da to nije korektno i da to Narodna banka ili ko je već nadležan treba da pročešlja, da ne dođe opet do toga da advokati moraju da zastupaju građane u ostvarivanju njihovih prava itd. Pogotovo u ovim teškim vremenima kada nas muči ova korona moramo da budemo fleksibilni i da iznađemo načina da omogućimo ljudima da što lakše i bolje završavaju svoje poslove. U cilju podrške građanima, ugostiteljske delatnosti i ovih koji se bave tehničkim pregledima ja ću učiniti jedan gest dobre volje, a u cilju toga što smatram da ovo što rade banke je nepošteno, učiniću jedan protesni gest, obrijaću bradu već danas ili sutra kao moj mali doprinos da se ovaj problem reši. Hvala vam puno. Izvinite što sam prekoračio vreme.
Kada je profesor u pitanju imam razumevanja. Pet minuta je stvarno malo za jednog profesora. Pošto se više niko nije javio za reč povodom člana 287. Poslovnika, po tom osnovu, nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o tačkama 5. i 6. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Aleksandar Vulin, ministar unutrašnjih poslova, i Zoran Lazić, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova. Niste nam najavili dame koje dolaze. Ja bih protestvovao zbog te diskriminacije, ali imaću razumevanja. Molim poslaničke grupe da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom. Saglasno članu 170. stav 1. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Pre nego što zamolim predlagača da obrazloži predloge ja bih vas samo obavestio, shodno našem dogovoru sa Kolegijuma, da ćemo mi raditi danas i sutra. Znači, sutra je predviđeno glasanje. U četvrtak ne bismo radili, zato što smo ovu sednicu preneli iz prošle nedelje. Nastavak će biti sledećeg utorka, gde počinjemo raspravu o budžetu i nizu zakona koji su vezani za budžet. Želim samo da vam skrenem pažnju na to da ćemo 25. novembra imati zakon o referendumu, a da ćemo 29. novembra biti izbor novih članova Republičke izborne komisije. a 30. novembra Predlog ustavnih amandmana. Moram da kažem, pošto me Marijan ovde provocira za 29. novembar, da su predstavnici Vlade predložili da 29. novembra raspravljamo o ustavnim promenama, ali ja, iako sam bivši komunista i socijalista, nisam se složio sa tim i neće biti 29. novembra, nego će biti 30. novembra. Tako da imate u vidu. Ovo sve govorim zbog toga da bismo stigli. Predviđeno je da 16. januara bude referendum o ustavnim promenama. U tom smislu je važno da završimo na vreme sve ono što smo imali u planu. Takođe, vezano za prenose RTS-a i nekih ugovorenih obaveza, itd, o tome ćemo kad bude predlog budžeta za sledeću godinu, jer ne možemo mi da dajemo 80 miliona godišnje RTS-u, a da onda zavisimo od toga da li će petlići u nekim kategorijama da igraju na nekom međunarodnom takmičenju, i to ne naše reprezentacije, i da ne bude prenosa sednica Narodne skupštine na RTS-u. Tako da, u svakom slučaju, da sad ne govorimo o tome, neće biti danas od 11.00 do 12.00 časova prenosa zasedanja i od 13 časova i 50 minuta. Idemo dalje. Reč ima Aleksandar Vulin, ministar unutrašnjih poslova, predstavnik predlagača. Zatim, izvestioci nadležnih odbora, pa onda predstavnici poslaničkih grupa. Izvolite, ministre.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, gospodo i gospođe potpredsednici, drugarice i drugovi, dame i gospodo narodni poslanici, još jednom smo pred vama i još jednom dolazimo pred vas sa sporazumima, sa predlozima sporazuma koje ćete, nadam se, podržati i prihvatiti, a koji će na bolje menjati život naših građana, ali isto tako i svih onih koji u dobru žive sa Republikom Srbijom. Pred vama je danas Sporazum o saradnji u oblasti zaštite od katastrofa na zapadnom Balkanu i Sporazum o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola sa Narodnom Republikom Kinom. Donošenje ovih predloga, donošenje zakona omogućiće da bolje sarađujemo, da pomažemo jedni drugima, a više od svega pomoći će našim građanima da ostvaruju svoja prava. Poznato vam je, dame i gospodo, da je predsednik Republike Srbije u Skoplju 29. jula 2021. godine zajedno sa predsednikom Vlade Republike Severne Makedonije i premijerom Savete ministara Republike Albanije, premijerom Saveta ministara Republike Albanije potpisao set od tri sporazuma – Sporazum, koji je pred vama, o saradnji u oblasti zaštite od katastrofa na zapadnom Balkanu, Memorandum o razumevanju o saradnji i omogućavanja uvoza, izvoza i protoka robe na zapadnom Balkanu i Memorandum o razumevanju i saradnji u vezi sa slobodnim pristupom tržištu rada na zapadnom Balkanu. Iza ovih velikih reči i dugačkih rečenica zapravo se krije ili se ne krije ništa, naravno, ali stoji jedna istorijska misao sa kojom mi Balkanci živimo već vekovima, stoji istorijska misao sa kojom mi Balkanci treba da formiramo sopstvene politike, a to znači Balkan Balkancima. To znači da smo mi ti koji treba da uređujemo način života za nas i našu decu, da smo mi ti koji ćemo prostor koji zovemo Balkanom omeđijati našim interesima i ne čekati da neko dođe da to uradi za nas. Sve zemlje o kojima govorimo su zemlje koje žele da postanu članice EU. Da li će EU ikada želeti da se proširi na zapadni Balkan veliko je pitanje. Zašto bismo mi to čekali? Zašto bismo mi čekali da nam ovde dođe neko iz Brisela i da nam kaže da treba da ubrzamo protok robe i kapitala? Zašto bismo mi čekali da neko ovde dođe i da nam kaže – hajde da ubrzamo mogućnost kretanja ljudi? Zašto bismo mi čekali na Brisel ili nekakvu Vladu, izbore nekih drugih zemalja da nam kažu kako treba da radimo i kako treba da živimo? Ovo je naša potreba. Da li se to sviđa nekome spolja, ne znam. Da li je to ono što želi EU od nas, ni to ne znam, ali znam da građani ovih zemalja imaju potrebu da se brže kreću, da jednostavnije trguju i da žive bolje. Svako upoznavanje je dokaz snage onog ko upoznavanje nudi. Srbija nema čega da se plaši. Želimo da otvorimo naše granice, želimo da otvorimo naše puteve, želimo da otvorimo i druge granice i druge puteve za naše privrednike i za našu robu. Ono što mi stvaramo i što proizvodimo. Kada god smo bi Balkanci odlučivali sami o sebi, živeli smo u miru. Kada su nam dolazili spolja, ginuli smo i ratovali za njihove interese, ginuli smo i ratovali za njihova bogatstva. Vreme je da sami odlučujemo o sebi. Predsednik Aleksandar Vučić je jedan od poslednjih suverenih, slobodnih, nezavisnih lidera u Evropi. Zato i može da ponudi Balkan Balkancima, zato i može da ponudi otvaranje, razgovor, zato i može da ponudi zajedničko tržište, zato može da ponudi otvaranje granica. Zato što ne mora da pita nikoga da li mu je to dozvoljeno ili nije, a oni koji nisu pristupili ovom sporazumu najbolje znaju koga su pitali, pa im je rečeno da možda i ne treba da budu tu. Bez obzira što je u interesu svake od zemalja kojima je ovo ponuđeno, da bude ovde. Dakle, dame i gospodo, drugarice i drugovi, ja se nadam da ćete podržati ovaj sporazum i da ćete prepoznati konkretne koristi naših građana i potrebu da naši građani žive bolje i jednostavnije. Takođe, pred vama se nalazi i jedan veoma važan Sporazum o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola sa NRK. Sporazum je potpisan 27. maja 2021. godine i navedeni sporazum je rezultat težnje dve strane da svojim državljanima koji borave na teritorijama druge strane, olakšaju postupak dobijanja vozačke dozvole. Stvar je veoma jednostavna, mogućnost da naši državljani kada odu u Kinu ne moraju da polažu ni teorijski, ni praktični deo, dovoljno je da uz odgovarajuću dokumentaciju, bez ikakvih troškova se prijave nadležnom organu i dobiju vozačku dozvolu. Isto važi i za državljane NRK koji žive sa nama i kraj nas i mogućnost da njihova vozačka dozvola bude priznata u našem sistemu, da važi pod potpuno istim pravilima. Korist je i za jedne i za druge, korist je za svakog pojedinca, ali i govori o odnosima dve zemlje. Govori o očekivanjima dve zemlje, jedne od drugih, govori o očekivanju da će naša privredna, ekonomska, pa i politička saradnja biti sve snažnija, sve izraženija. Samim tim, da će se sve više ljudi kretati na teritoriji obe zemlje. Biću vam zahvalan ukoliko podržite i ovaj sporazum i omogućite našim državljanima da vrlo brzo dobiju vozačku dozvolu u Kini i naravno, kineskim državljanima da se u Republici Srbiji osećaju kao kod svoje kuće, da mogu da žive, rade i da imaju što manje prepreka, a što više otvorenih mogućnosti. Dame i gospodo, drugarice i drugovi, radujem se našoj današnjoj raspravi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Jako kratko, kako smo i čuli danas, razmatramo dva sporazuma od kojih prvi o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola sa Narodnom Republikom Kinom. To jasno svedoči o korektnom i, da kažem, partnerskom odnosu koji naše dve zemlje tradicionalno neguju. Narodna Republika Kina, imam potrebu to, gospodine ministre, da istaknem, je mnogo puta do sada pokazala da je iskreni prijatelj Srbije, i drago mi je što taj naš odnos nastavlja da se razvija u tom duhu, u duhu naše zajedničke saradnje, jer ne zaboravimo da je, između ostalog, Narodna Republika Kina prva, ili među prvima, pritekla u pomoć Srbiji na samom početku kovid pandemije donirajući ne mali broj i vakcina i medicinske opreme i medicinskih sredstava itd, na čemu smo im neizmerno zahvalni. Naravno da je važno da neprestano radimo na jačanju značaja uloge Republike Srbije kada govorimo o svetu, ali još značajnije je da težimo unapređenju i saradnji sa zemljama u neposrednom okruženju. Kako ste i vi malopre to lepo rekli, dakle, Balkan balkanskim narodima, a rekao bih da je naročito važno ako imamo u vidu koju vodi SNS, na čijem čelu je Aleksandar Vučić, jer videćemo da ta politika koja nastoji da na jednom racionalnom i pre svega partnerskom odnosu izgradi viziju upravo tog otvorenog Balkana. U tom smislu treba posmatrati i ovaj sporazum o saradnji u zaštiti od katastrofa na zapadnom Balkanu, a koji je i deo inicijative predsednika Republike Aleksandra Vučića - Otvoreni Balkan. Ovim sporazumom sve strane potpisnice obavezuju da će priteći u pomoć jedna drugoj u slučaju katastrofa, i na taj način gradimo odnose u kojima, nadam se, nećemo jedni druge gledati kao rivale, nećemo jedni druge gledati kao suparnike, već kao komšije, dobre komšije, bliske prijatelje, koji jedni drugima priskaču u pomoć kada je to potrebno. Imali smo iskustva, ministre, pre samo nekoliko meseci, u kojima je Srbija poslala pripadnike MUP-a da pomognu Severnoj Makedoniji da se izbori sa vatrenom stihijom, sa požarima. Ali, uvek kada su na dnevnom redu Narodne skupštine predlozi akata iz oblasti MUP-a, dobra je prilika i da istaknemo koliko je Srbija uznapredovala u oblasti bezbednosti. Imali smo prilike da se kroz vežbu „Sistem 2021“ uverimo koliko je Srbija spremnija, organizovanija i snažnija, nego što je to, slobodno mogu reći, ikada bila u prošlosti. Želim u lično ime da vam čestitam ministre na tome, ali takođe bih želeo da vam čestitam i na dobroj organizaciji od pre nekoliko dana, kada smo imali jedan nemili događaj, kada je grupa nekih koji se lažno predstavljaju kao nekakvi građanski aktivisti, a u pitanju su sve do jednog partijski aktivisti, pokušali da naprave incidente u Beogradu, jedna od njih je bila nažalost i poslanik u Narodnoj skupštini, Aida Ćorović, koja je divljala po gradu, bacala jaja po zidovima zgrada. Zahvaljujući dobroj organizaciji i hitroj reakciji upravo MUP-a, sprečeni su bilo kakvi incidenti, sprečeno je bilo kakvo nasilje i zaista to želim da pohvalim i da vam čestitam. Na kraju, uveren sam da će narodni poslanici u danu za glasanje imati razumevanja za sve ove argumente i da će podržati ove predloge sporazuma. Zahvaljujem.
Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Za reč se javio narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, pre nego što počnem da govorim o današnjem dnevnom redu, želim kao šef poslaničke grupe Stranke pravde i pomirenja i Ujedinjene seljačke stranke, kao i potpredsednik Stranke pravde i pomirenja i jedan od najbližih saradnika rahmetli predsednika muftije Muamera Zukorlića, da se zahvalim svima vama na izrazima dubokog saučešća, podrške, gde ste u najtežim trenucima za naš narod, za našu stranku, i za nas pojedinačno i poslanike i funkcionere i članove i simpatizere Stranke pravde i pomirenja, zaista učinili sve što ste mogli da nam taj bol, ogroman bol, ogromnu prazninu, ogroman gubitak učinite lakšim. Želim u ime porodice, u ime stranke poslaničke grupe, u ime islamske zajednice da se zahvalim svim građankama i građanima što su prisustvovali dženazi, uputili telegrame saučešća, komentarisali putem socijalnih mreža. Ako se to očekivalo, i možda mogu dati sebi za pravo da kažem, i bila obaveza bošnjačkog naroda, jer je rahmetli predsednik Zukorlić bio i verski i politički duhovni, nesporni lider Bošnjaka Muslimana, ne samo u Srbiji, već na Balkanu, svakako nas je posebno ganula osećaj i emocije koje smo dobili i videli iskrene emocije, iskrenu tugu od naših komšija pripadnika sprskog naroda. Posebno želim da se zahvalim našim komšijama u Sandžaku, pripadnicima srpskog naroda u Novom Pazaru, Prijepolju, Priboju, Kraljevu, Raškoj, Vrnjačkoj Banji, ali i čitavoj Republici Srbiji koji su prisustvovali sahrani, upisivali se u knjige žalosti i na taj način iskazali svoj pietet prema rahmetli predsedniku. Nije ni dženaza se završila, a mogli smo da vidimo naslove u pojedinim medijima, citiraću koliko se sećam – mrtav Zukorlić Beogradu ne treba. Ne znam zaista kome je trebao takav tekst, tekst potpuno neistinit, tekst koji očigledno ima za cilj da poseje neko seme mržnje. Hoću posebno da se zahvalim predsedniku Republike Srbije, Aleksandru Vučiću na saučešću i pozivu podrške koju je uputio porodici rahmetli predsednika naše stranke Zukorlića, na činjenici da je njegov lični izaslanik, naš prijatelj, gospodin Darko Glišić bio na dženazi, da je delegacija parlamenta Republike Srbije prisustvovala dženazi, da nema ni jedne stranke parlamentarne koja nije imala svoje predstavnike na toj dženazi. Zašto ovo govorim? Govorim i zbog poštovanja i zahvalnosti koje osećam i želim da prenesem šta osećaju naši članovi i naš narod, ali hoću da pošaljem poruku da politički testament koji je ostavio rahmetli predsednik Zukorlić jeste politika pomirenja i ona se manifestovala i na njegovoj dženazi. To je nešto što ćemo mi permanentno, dosledno i suštinski, ako Bog da, i u narednom periodu kroz partnerske odnose sa SNS i sa svim drugim partnerima nastojati da sprovodimo. Očigledno je nekom bio za cilj da pokaže da je politika koju je rahmetli predsednik vodio bila pogrešna, pa otud ti naslovi da on nije imao sagovornike. Rahmetli predsednik Zukorlić je imao svoje sagovornike, imao je partnere i to se moglo osetiti. Čuli smo jedno retorsko pitanje, kako Bošnjaci žive u Republici Srbiji? Ja mogu da kažem, hvala Bogu dragom, iz dana u dan, sve bolje. Sećam se, i to je bio otprilike i povod i zašto je rahmetli akademik Zukorlić ušao u politiku i ja sa njim kao njegov đak još iz srednje škole, za vreme nekih drugih vlasti bila su ugrožena ljudska prava svih građana i Bošnjaka. Međutim, od 2012. godine, kada smo imali promenu vlasti, stvari su počele da se popravljaju. Prvenstveno zato što je akademik Zukorlić imao svoje sagovornike i prijatelje u Beogradu, sa kojima su realizovani kapitalni projekti koji su pokazali da su Bošnjaci u Republici Srbiji ravnopravni i da neke nepravde koje su učinjene u nekim prethodnim režimima polako se ispravljaju. Hoću da kažem da smo mi danas slobodni građani koji vole ovu zemlju, slobodni građani koji ovu zemlju doživljavaju kao svoj dom. Nigde nije idealno. U našim porodicama imamo situacije gde se otac i sin, majka i ćerka po nekim stavovima razlikuju i mimoilaze, ali ono što je politički testament akademika Zukorlića jeste da te naše razlike moramo da rešavamo u institucijama, moramo da rešavamo dijalogom. Možda je to čovek od koga sam najviše saveta dobio i koji je uvek podvlačio dostojanstvo. Danas kada sam slušao ovde neke dijaloge, razgovore, stavove, on je toliko insistirao na dostojanstvu i na autentičnom stavu, a kada stav izneseš onda ga brani. Nemoj izneti stav, nemoj nekog verbalno napasti, neki rafal verbalni ispaliti, pa onda preko vrata izaći. Ostani i brani taj stav, ako si zaista ubeđen u ono što govoriš. To ne mogu građani sada da vide, da oni koji zarad dnevne politike izbace par nekih parola, vrlo brzo izađu. Moji stavovi, stavovi naše stranke su potpuno jasni. U nekim stavovima smo saglasni svi, u nekim se razlikujemo. Zato imamo taj politički pluralizam i zato svi mi imamo svoje političke opcije, ali našli smo jedan zajednički sadržalac naše politike, a jeste borba za sve građanke i građane da ovu zemlju osete kao svoj dom, da svi imaju ista prava, da imamo borbu protiv kriminala i korupcije, da imamo ekonomski prosperitet i razvoj. Bože moj, više puta sam diskutovao ovde, nismo se saglasili, ali nikada nisam izašao iz ove sale dok sagovornik sa kojim debatujem ne bi završio svoju debatu. To govorim zbog mojih Bošnjaka u Sandžaku, da bi videli ko i na koji način ih predstavlja. Ne možemo mi još dugo vremena, a možda i nikada više, imati predstavnika kakav je bio rahmetli predsednik Zukorlić. Ali, naša obaveza, njegovih saradnika, učenika i prijatelja, jeste da nastavimo njegovu političku misiju. Ono što hoću posebno da istaknem, jeste da stvari za koje se on borio, a to su autonomna, jedinstvena islamska zajednica, povraćaj vakufske imovine, rešavanje pitanja internacionalnog univerziteta se permanentno rešavaju, uz partnerski odnos sa Vladom Republike Srbije. To je dokaz slobode u kojoj mi živimo. Da li bi to moglo brže da ide? Naravno, moglo bi brže da ide. Da li stvari mogu da budu bolje nego što jesu? Svakako bi mogle da budu bolje, ali mi nemamo neko idealno savršeno društvo, naprosto se borimo da stvari pomeramo u pravom smeru i mislim da to svakodnevno radimo. Želim svima vama, poštovane koleginice i kolege, da se zahvalim na podršci koju ste nam pružili, svim predstavnicima Vlade, izvršne, zakonodavne vlasti, predstavnicima diplomatskog kora. Podršku koju smo dobili, prvenstveno od predsednika Republike Srbije, nije ona samo reč utehe za porodicu akademika Zukorlića, to su reči utehe za naš bošnjački narod i to naš narod treba da zapamti i dobro dobrim da vrati. Što se tiče današnjeg dnevnog reda, Sporazum o prirodnim katastrofama na zapadnom Balkanu, drago mi je što je ministar policije danas sa nama. Mislim da je ideja otvoreni Balkan nešto što ima apsolutnu bezrezervnu podršku naše stranke. Verujem da će i ljudi u Bosni i Hercegovini i u drugim zemljama u regiji shvatiti koliko je ta ideja važna i koliko je važno da se okrenemo jedni ka drugima, i kada je u pitanju borbe protiv katastrofa, bilo prirodnih, bilo nekih drugih, bilo borba koju imamo u ovoj pandemiji, bilo kada je u pitanju ekonomija i povezivanje kompanija koje regionalno deluju. Ono što hoću, jeste da još jednom podsetim da u vreme pandemije, koja je apsolutno najveća globalna katastrofa koja je mogla da nas zadesi, država Srbija se ponašala zaista dostojanstveno, prijateljski i u cilju sprovođenja politike pomirenja, pomagala zemljama u regiji. Hoću da istaknem jednu inicijativu akademika Zukorlića koji je permanentno razgovarao sa predsednikom Republike Srbije da se pomogne Bosni i Hercegovini, sećam se poziva gradonačelnika iz Goražda, i ta pomoć bi uvek stizala. To je politika koju je on vodio, ali bogami to je i politika koju vodi ova Vlada. Koliko god hoćete da vam se neko ne sviđa, da ga napadate, rezultati su ono što ostaje iza nas. Hoću da odam priznanje našim vatrogascima koji su jako bili aktivni i pomagali građankama i građanima u Grčkoj i da odam priznanje Ministarstvu unutrašnjih poslova. Višedecenijski problem vatrogasnog vozila u Novom Pazaru je rešen. To je bio jedan ogroman problem koji je odnosio ljudske žrtve. Nisu imali adekvatne uvijete za rad, a sada je to rešeno. Ali, zamoliću predstavnike Ministarstva da još više obrate pažnju kada su u pitanju naši vatrogasci i sredstva sa kojima oni funkcionišu. Hoću da podsetim na jednu dilemu koja se permanentno pojavljuje u našem društvu, da nam otprilike kada nam reke zimi zalede trebaju ledolomci, a da je etika da kada imamo požare trebaju nam kanaderi. Znam da se i o tome razmišlja, ali mislim da bi bilo važno da sada i javnost i nas upoznate dokle se stiglo, da li imamo nabavku i ledolomaca i kada su u pitanju helikopteri itd, jer živimo, ja dolazim iz Sandžaka, to je jedan planinski kraj, i kada se tu dese požari onda oni danima i danima traju i ugrožavaju i ljetinu i ljude jer ne mogu da vozila dođu do tih područja. Što se tiče Sporazuma kada su u pitanju vozačke dozvole između Republike Srbije i Narodne Republike Kine, apsolutna podrška. Veliki broj poslovnih ljudi iz Kine je dolazio u našu zemlju, ali i naši ljudi putuju u Kinu i razvija se živa ekonomska delatnost. U danu za glasanje glasaće poslanička grupa za ove predloge. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Ja vam se zahvaljujem na podršci i razumevanju. Samo ukratko, što se tiče ledolomaca, ledolomce nabavlja Ministarstvo poljoprivrede, ne mi, i koliko znam u toku jeste nabavka, biće i ledolomaca. Što se tiče kanadera, kanader je avion koji nikako ne bi odgovarao nama za naš prostor. To se radi za more, treba vam more da imate kanader. Ono što mi radimo, što nabavljamo, nabavljamo helikoptere „kamov“ ruske proizvodnje, vatrogasne helikoptere, a svi naši postojeći helikopteri su već predviđeni, odnosno najveći deo njih je već predviđen za mogućnost da može da nosi vedro i da učestvuje u gašenju. Na primer, mi smo baš u Severnoj Makedoniji i u Grčkoj koristili naše helikoptere sa vedrom. To je taj sistem. „Kamov“ bi bio, naravno, veliki napredak i bio bi mnogo bolje rešenje, ali o tome u ovom trenutku pregovaramo. Mi objektivno čak povećavamo naše kapacitete, možda i više nego što je potrebno za našu zemlju, ali hoćemo regionalno da možemo da delujemo, jer znate, sa klimatskim promenama, ovim katastrofama, nijedan čovek, pa nijedna zemlja nije ostrvo, potrebno je moći iskoračiti i pomoći jedni drugima, kao što smo vrlo efikasno pokazali. Tamo nastavljamo sa ulaganjem, u to možete biti sigurni, kao što znate, i u Novom Pazaru. Hvala.
Replika, Samir Tandir.
Hvala na odgovoru ministru. Ono što javnost, kako da kažem, manje je bitno da li će nabaviti Ministarstvo unutrašnjih poslova ili Ministarstvo poljoprivrede, ali realno se to do formiranja ove i prethodne Vlade, otprilike priča se prenosila. Sada rešavamo taj problem. Suštinski to je dobro. Vaš odgovor me je ohrabrio. Ono što je još jedno moje potpitanje, može sada da se odgovori, može nekom drugom prilikom, dokle se stiglo sa vatrogasnim domom u Brodarevu? Hvala vam.
Hvala. Sledeći govornik je zamenik šefa poslaničke grupe Jedinstvena Srbija Života Starčević.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, pre nego što započnem raspravu o današnjoj temi, zaista ne mogu a da se ne osvrnem na, mogao bih reći slobodno, performans i nastup kolege sa početka ove sednice, kolege koji je zajedno sa svima nama ovde, u ovom domu položio zakletvu da će poštovati Ustav, da će štititi Ustav Republike Srbije, da će poštovati zakon Republike Srbije, a ovde često, kao i danas, ne poštuje i krši Ustav Republike Srbije, ne poštuje i krši zakone Republike Srbije, pljuje Srbiju, državu u kojoj je rođen, koja mu je dala sve, od školovanja, lečenja i u kojoj uživa bukvalno sva prava koja uživaju i svi drugi građani Republike Srbije. Njegov nastup je bio, najblaže rečeno, sraman. Kada rekoh – krši Ustav, pa sam naziv stranke kojoj pripada je u neku ruku kršenje Ustava, jer Sandžak ne postoji ni kao administrativna, ni kao geografska, već isključivo kao istorijska kategorija. Krši zakon i on je danas prekršio član 343. Krivičnog zakona Republike Srbije koji se odnosi na širenje panike i nereda, jer je rečima da u Srbiji raste i neguje se fašizam, u Srbiji koja je podnela strašne žrtve i koja baštini i svoje postojanje i istoriju na antifašizmu, i kada je rekao da se nijedan Bošnjak u Srbiji ne oseća sigurno i time je zastrašio i širio paniku među bošnjačkim stanovništvom i bošnjačkim građanima Srbije, u stvari prekršio taj zakon. Ja, evo, ovde i u ime svoje poslaničke grupe, a siguran sam i u ime ogromne većine prisutnih ovde u sali, pozivam Tužilaštvo da reaguje na to. On optužuje Srbiju za širenje fašizma, posle silnih žrtava koje je država Srbija dala u Drugom svetskom ratu i u borbi protiv fašizma, a pritom toleriše i postavlja tablu Aćif-efendiji, čoveku koga je Hitler odlikovao za svoje zasluge u Drugom svetkom ratu. Šta Srbija i Srbi misle i da li se Bošnjaci osećaju nesigurno i zastrašeno u Srbiji, govori i činjenica i situacija na sahrani pokojnog našeg uvaženog kolege muftije Muamera Zukorlića, gde su bili i predstavnici svih poslaničkih grupa u ovom parlamentu. Svi su ga uvažavali i svi su se osećali bezbedno na toj sahrani. Mi imamo ovde kolege Bošnjake narodne poslanike, konkretno gospodina Samira Tandira, za koga znam da obilazi sve nas kolege po Srbiji, obilazi gradove u Srbiji, pa da li se ikada osetio ugroženim, nesigurnim, nepoštovanim, bilo šta od onoga što je naš kolega s početka sednice izgovorio? Umesto pomirenja i politike pomirenja i politike razvoja, dotični kolega je svojim govorom radio isključivo na destabilizaciji situacije i političkih prilika, radio isključio na širenju mržnje i zlobe. Svakako moramo da osudimo takav nastup i da podsetimo na to da njegov lider gospodin Ugljanin, kada ima fotelju u Republici Srbiji i kada bude deo vlasti u Republici Srbiji, za njega je Srbija majka, a danas govori svojim poslanicima da optužuju Srbiju da neguje i gaji fašizam, da štiti fašizam i da su svi Bošnjaci u Srbiji ugroženi. E pa, nije tačno. I da li je ta fotelja gospodina Ugljanina vredna toga da se destabilizuje država Srbija i da se dobri međunacionalni odnosi u višenacionalnoj državi Srbiji, čime se mi ponosimo i smatramo našim kvalitetom, da se ti odnosi narušavaju? Da se vratim na temu. Danas raspravljamo o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu. Sporazum je potpisan 29. jula 2021. godine u Skoplju i potpisali su ga predsednik Srbije Aleksandar Vučić, premijer Albanije Edi Rama i tada domaćin premijer Severne Makedonije Zoran Zaev. Ovaj sporazum je nastao u okviru inicijative „Otvoreni Balkan“, koji mi iz Jedinstvene Srbije smatramo veoma dobrom inicijativom i koju snažno podržavamo. Zato će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje svakako podržati ovaj sporazum. Sam termin Zapadni Balkan nije postojao ni kao geografski, ni kao geopolitički pojam, sve do početka ovog veka, kada su taj pojam utemeljile određene institucije Evropske unije u Briselu radi geopolitičkih potreba same Evropske unije. Prvi put termin Zapadni Balkan je pomenut 2003. godine na Samitu Evropske unije u Solunu, kada je Evropskom unijom predsedavala Grčka. Sam taj termin Zapadni Balkan obuhvata pet država – Srbiju, Bosnu i Hercegovinu, Severnu Makedoniju, Albaniju i Crnu Goru. Kao geograf, mogu reći da termin Zapadni Balkan nije geografski pojam, već geopolitički, jer da je geografski, tom pojmu bi pridružili svakako i našeg suseda Hrvatsku, koja je najzapadnija balkanska zemlja, koliko god oni želeli da prave otklon od svog geografskog položaja i od toga da su država koja je na Balkanu i najzapadnija država Balkana, ali takođe i Albanija u tom slučaju, koja geografski pripada južnom Balkanu, svakako ne bi u geografskom smislu pripadala ovde. Ali, Zapadni Balkan, kao geopolitički pojam, to je teritorija koja obuhvata 207.784 kilometara kvadratnih ili blizu 40% površine Balkanskog poluostrva i ukupno 17.936.991 stanovnika. Radi poređenja, bivša Jugoslavija je u trenutku raspada imala 23.528.230 stanovnika i imala je površinu od 255.804 kilometra kvadratnih. Naravno, ovo poređenje nisam napravio kako bih u političkom smislu poredio Zapadni Balkan i bivšu Jugoslaviju, jer su to zaista dve različite potpuno stvari, i u političkom i u geopolitičkom i u međunarodnopravnom poretku. Poređenje je išlo u smislu veličine, odnosno teritorijalnih i ljudskih resursa država Zapadnog Balkana. Rekoh, ovaj sporazum je potpisan u okviru inicijative „Otvoreni Balkan“. „Otvoreni Balkan“ je ekonomska zona koju uspostavljaju tri zemlje u regionu Balkana u jugoistočnoj Evropi, to su Srbija, Albanija i Severna Makedonija. Uspostavljanjem ove ekonomske zone Albanija, Severna Makedonija i Srbija, imaju za cilj povećanje trgovine, saradnju i poboljšanje međusobnih bilateralnih odnosa. „Otvoreni Balkan“ je jedinstveno tržište od 11 miliona i 829 hiljada ljudi i ima površinu od 131.935 kilometara kvadratnih. Namera je „Otvorenog Balkana“ su da između ostalog pruži veće mogućnosti za trgovinu, razmenu studenata, za razmenu kulture, za sportsku saradnju, saradnju u svim oblastima društva i države, da podstakne integraciju EU u državama članicama „Otvorenog Balkana“. Državljanima država članica treba da se obezbedi da u te tri države putuju samo uz ličnu kartu i štedi se ogromno vreme na graničnim prelazima. U ovoj uniji roba i kapital između ovih zemalja bi tekli brže i uštedelo bi se više od 30 miliona sati prelazeći granice svake godine. Procena ovog projekta po Svetskoj banci štedi 3,2 milijarde dolara od čega bi ušteda samo Srbiji iznosilo negde oko milijardu i po dolara. U 2020. godini, da bi poredili snagu „Otvorenog Balkana“ u 2020. godini, bruto domaći proizvod ovih zemalja zajedno iznosio je oko 80 milijardi dolara, po glavi stanovnika taj bruto domaći proizvod iznosio je negde u proseku 6.256 dolara. Ako poredimo sada pojedinačno te tri države članice možemo videti da je Srbija tu sa 52,96 milijarde dolara u 2020. godini ili 7.666 dolara po glavi stanovnika. Da je rast u 2020. godini, što se Srbije tiče bio minus 0,98 i po tome je Srbija u doba korone je bila najuspešnija, odnosno imala je najmanji pad bruto domaćeg proizvoda, jer su sve ostale i evropske i većina svetskih država imale znatno veći pad i da je taj neki rast prognoziran u ovoj 2021. godini, rast bruto domaćih proizvoda negde oko 7,5%. Za razliku od Srbije, Albanija ima bruto domaći proizvod u 2020. godini, negde oko 14,8 milijardi dolara i bruto domaći proizvod po glavi stanovnika od 5.215 dolara. Godine 2020. pad bruto domaćih proizvoda je u Albaniji bio 3,5% i planiran rast za 2021. godinu 5%. Što se Severne Makedonije tiče bruto domaćih proizvod se u 2020. godini je bio negde oko 12 milijardi dolara ili prosečno po glavi stanovnika je bruto proizvod oko 5.880 dolara. Znači, Srbija, kao što se može videti je ekonomski najrazvijenija, najjača članica „Otvorenog Balkana“ i to ne kažu samo ovi brojevi koje sam ja ovde izneo, ne govori samo statistika, to ne kažem samo ja i većina članova ovog visokog doma. Naime, prošle nedelje smo bili Dragan Marković Palma je predvodio delegaciju koja je išla u posetu austrijskom parlamentu, kao predsednik parlamentarne grupe austrijsko-srpskog prijateljstva na poziv gospođe Gudrun Kugler. Dragan Marković je na njen poziv otišao. Gudren Kugler je predsednica austrijsko-srpskog prijateljstva, odnosno parlamentarne grupe austrijsko-sprskog prijateljstva i znate šta je ona izgovorila tada za Srbiju u srpskom parlamentu. Ona je tom prilikom izjavila da Austrija smatra da je Srbija Švajcarska na Balkanu. Gde ćete veću pohvalu, gde ćete veće priznanje kada vam parlamentarac predstavnik jedne od najrazvijenijih evropskih zemalja kaže - da je vaša država Švajcarska na Balkanu. To je zaista veliko priznanje i politici koje vodi Srbija i svakako da nam je prijalo kada smo čuli jednu takvu izjavu. Što se tiče „Otvorenog Balkana“, rekoh, ova ideja, inicijativa, pruža jaku mogućnost za podsticaj ekonomskog razvoja tri države, naravno ako bi se, a „Otvoreni Balkan“ je otvoren i za druge države, ukoliko bi se toj inicijativi „Otvorenog Balkana“ pridružili i Crna Gora i Bosna i Hercegovina, to bi bilo još veće tržište, još više mogućnosti za ekonomski i svekoliki drugi razvoj. Ono što je možda još bitnije od tog ekonomskog razvoja ta inicijativa „Otvoreni Balkan“ pre svega politički stabilizuje područje zapadnog Balkana. Mislim da je krajnje vreme da zapadni Balkan ne bude žarište sukoba, političkih sukoba, sukoba interesa velikih sila, da Balkan, kao što ste vi ministre rekli, treba da zaokruži svoje granice i da vodi računa o sebi i da na taj način ovaj region, umesto žarišta sukoba i nesuglasica postane region stabilnosti, mira i prosperiteta. Rekoh, ovaj sporazum o saradnji u zaštiti od prirodnih katastrofa, između tri države, on negde definiše procedure, postupke u tim nekih, da tako kažem, kriznim situacijama, u situacijama kada se u ove tri zemlje, a sve tri su podložne i zemljotresima i poplava i drugim prirodnim katastrofama, požarima i tako dalje. Međusobna saradnja po ovom pitanju je veoma značajna. Samo bih vas podsetio zemljotres u Skoplju 26. jula 1963. godine kada je hiljadu ljudi poginulo, više od tri hiljade povređeno, kada je između 120 i 200 hiljada ljudi ostalo bez vlastitog doma, kada je uništeno 75% do 80% Skoplja. Ili recimo, 1979. godine kada je Albaniju i susednu Makedoniju pogodio zemljotres u kome je stradalo 136 ljudi, a hiljadu je bilo povređeno. Recimo, kada je u zemljotresu u Albaniji pre dve godine, 2019. godine u Draču poginulo 39 ljudi, a 650 povređeno. Recimo da pomenemo i poplave 2014. godine u Srbiji, kada je preko hiljadu objekata oštećeno i ugroženo, a kada je više od 30.000 stanovnika evakuisano i kada je procenjena šteta iznosila više od milijardu evra. Takve situacije uvek iziskuju solidarnost, pomoć i uzajamnu saradnju susednih država. Srbija je tu saradnju pokazivala uvek i u Skoplju, i u Albaniji, i u susednoj Crnoj Gori koja nije članica „Otvorenog Balkana“, ali da podsetim i prošlog leta u Grčkoj kada su naši heroji, vatrogasci učinili nadljudske napore da zaštite naselja u bratskoj Grčkoj od strašnih požara kojima je bila zahvaćena. Srbija je pokazivala uvek tu solidarnost i 1979. godine kada je na sto kilometara crnogorske obale došlo do velikog devastiranja kada je 101 osoba poginula, 35 je tada u Albaniji i naši očevi i naši dedovi su odvajali jako dugo kako bi pomogli obnovu i izgradnju Crne Gore i crnogorske obale. Na kraju krajeva i ovakve situacije pokazuju značaj proširenja inicijative „Otvoreni Balkan“, pa i na Crnu Goru i na druge. Ovaj sporazum precizira procedure i postupke u takvim situacijama. On garantuje da svaka zemlja članica „Otvorenog Balkana“ može računati na svoje partnere ne samo u dobru već i u teškim situacijama. Osim zajedničkog ekonomskog interesa, osim povezivanja naroda, radne snage, bezbednosti i pomoći u situacijama velikih katastrofa bilo da su prirodne ili da ih je izazvao ljudski faktor. Zato što je „Otvoreni Balkan“ odlična inicijativa i odličan projekat, zato što je to način da se balkansko područje učini politički i ekonomski stabilnim regionom, zato što je „Otvoreni Balkan“ otvoren i za druge države zapadnog Balkana Jedinstvena Srbija podržava ovaj sporazum. Poslanička grupa Jedinstvene Srbije će u danu za glasanje glasati za ovaj sporazum, kao i za Sporazum o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola sa Narodnom Republikom Kinom, sa našom da tako kažem prijateljskom državom i tradicionalnim prijateljom. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospodinu Starčeviću. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Replika. Izvolite.
Hvala. Kolega Starčević me je spomenuo direktno imenom. Zaista se ne osećam ugroženo, apsolutno. Sve ono što je radio akademik Zukorlić jeste permanentna borba da se sve građanke i građani u ovoj zemlji osete kao ravnopravni i zato borba i za gasovod, i za autoput preko Peštera, i zamena niskonapanske i visokonaponske mreže, ali onu poruku koju sad želim da uputim građankama i građanima u Sandžaku jeste da smo mi i devedesetih slušali neke slične vatrene govore, ali sve bi zapitao ljude, taj koji je tad držao te odgovore gde je odmah otišao kad je postalo, poprilično kompleksno da ne kažem teško? (Marko Atlagić: Pobegao je.) Pobegao je. Tako je. I tad je muftija Zukorlić ostao sa svojim narodom. Prema tome, politika mira, suživota, tolerancije, pomirenja nema alternativu. Možemo da se ne slažemo, ali moramo da razgovaramo. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu Tandiru. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice narodni poslanici i kolege narodni poslanici, na samom početku naravno moram istaći da će poslanička grupa Srpske napredne stranke Aleksandar Vučić – Za našu decu u danu za glasanje podržati oba ova sporazuma. Mislim da je i sam ministar Vulin u svom izlaganju, obrazloženju istakao koliko se ovi sporazumi važni i bitni i koliko će građani, ne samo Srbije, već i ako uzmemo u obzir ovaj drugi sporazum koji se tiče „Otvorenog Balkana“ biti od koristi za građane i Severne Makedonije i Albanije. Međutim, ja ću, poštovani ministre Vulin, iskoristiti vaše prisustvo i da prodiskutujemo o nečemu što se dešavalo poslednjih dana, ali nažalost kako je i počela ova sednica skandaloznim izjavama da je u našoj zemlji trenutno pojava narastajući fašizam koji sprovodi vlast i nažalost, mislim da je o tome dobro govorio i kolega Starčević i kolega Milićević se na to okrenuo, ali krenimo redom. Što se tiče samih sporazuma mislim da „Otvoreni Balkan“ jasno pokazuje želju naše zemlje da se otvorimo i da svi zajedno budemo nastupajući prema Evropi i prema svetu, ali isto tako pokazujemo da smo spremni da zajedno od našeg neba stvaramo u tom smislu reči, našu priču, da Balkan bude balkanskim narodima predodređen, ali i da svi zajedno kao jedan veliki tim nastupamo i da se kada su teške situacije ispomažemo. Mislim da su dobri primeri bili navedeni kada je situacija bila kritična u Grčkoj, kada je Srbija pritekla u pomoć, ali uveren sam i da će ovaj Sporazum samo učvrstiti taj naš stav i samu ideju otvorenog Balkana. Nažalost, pojedine zemlje iz našeg okruženja nisu prepoznali ovo kao nešto dobro, kao projekat koji može doneti korist svima, ali opet to više govori o njima i opet pokazuje ko je suštinski spreman da zajedno svi radimo, ali i da rastemo kao zemlje pojedinačno. Mislim da će u narednom periodu inicijativa „Otvoreni Balkan“ pokazati još mnogo koristi i pokazaće koliko suštinski dobrih stvari možemo da očekujemo, ali isto tako sam uveren da bi priključivanje još nekih zemalja iz regiona dodatno osnažilo ceo taj projekat i pokazalo, u stvari da nije samo Srbija zainteresovana da se Balkan razvija i unapređuje. Što se tiče Sporazuma sa Kinom mislim da je to još jedan pokazatelj dobre saradnje dve zemlje, ali pre svega odličnog odnosa koji imaju predsednik Aleksandar Vučić i gospodin Si Đinping. Mislim da taj pokazatelj, taj njihov lični odnos je mnogo doneo našoj zemlji. Pre samo nekoliko dana je potpisan Sporazum o obilaznicama koje će biti građene – Požega, Užice, Loznica, tunel Kadinjača, i mislim da pored Železare Smederevo, pored rudnika „Bor“, mislim da je mnogo pokazatelja koji jasno pokazuju da je odnos Srbije i Kine za sada na istorijskom nivou. Mislim da kada smo prošle godine bili zahvaćeni korona krizom moglo se videti ko nam je prvi pritekao u pomoć i da na svakom koraku i u svakom pogledu i smislu naš dobar odnos se samo razvija i unapređuje. Uveren sam će i ovi sporazumi, koji, eto za nekog su samo slovo na papiru, ako se udubite malo više u samu suštinu i materijal koji se nalazi, vidite u stvari da i ovaj Sporazum oko vozačkih dozvola pokazuje puno poverenje i poštovanja između zemalja, iako smo po broju stanovnika daleko, daleko u manjem broju od Kine. Što se tiče odnosa i relacija koje imaju naše dve zemlje, mislim da ćemo u narednom periodu mi kao zemlja moći još bolje da se postavimo u tom odnosu, jer kako stvari pokazuju i kako vreme prolazi Kina zauzima značajnije mesto u pozicioniranju u svetu i mislim da ta relacija koja se dešava između dva predsednika zasigurno je rezultat i rezultirala i svim ovim dobrim sporazumima, ali i razvijanjem naše zemlje i naše infrastrukture. Da li će svi ovi sporazumi unaprediti život u našoj zemlji? Hoće sigurno. Ali, ono što je neophodno jeste da i drugi politički faktori, pre svega u našoj zemlji, tzv. opozicija u svemu ovome vidi benefit i korist. Znate, i ovaj Sporazum sa Kinom se napada danas isto kao što se napada inicijativa „Otvoreni Balkan“, samo zato što se neko ranije nije setio toga ili nije želeo da razvija nešto tog tipa. Imamo situaciju da su ljudi u našoj zemlji koji žele da se vrate na vlast protiv svega. Ja sam zaista ovih dana pokušavao da nađem šta to nije dobro u ovim sporazumima i pokušavao sam da nađem da li je nekada ranije rađeno nešto sličnog tipa. Nisam uspeo da nađem. Zaista nisam. Opet se postavlja drugo pitanje - da li lični interes pojedinaca mora biti iznad interesa i države i građana Srbije? Nažalost takav primer smo imali do 2012. godine. Nažalost oni ljudi koji su tada predstavljali režim Demokratske stranke koji je tada bio na vlasti su sve podredili svom ličnom interesu i ličnom bogaćenju, pa za ovakve sporazume ili ovakve dogovore i unapređenje života u našoj zemlji nije bilo prostora. Ne mogu da shvatim ozbiljno da nekome smeta Kina ili kineske investicije, ili da preti da će te ugovore poništiti samo kada dođe na vlast. Takve opasne izjave dolaze od Dragana Đilasa, čoveka koji, ne samo da je upropastio Beograd, već je upropastio i Srbiju. Jer, kada je bio u prilici da bilo šta uradi dobro za našu zemlju i za građane Srbije nije ništa uradio, a danas ovakvim izjavama ne samo da šteti ugled Srbije, već i šalje opasnu poruku ljudima koji su zainteresovani da investiraju u našu zemlju i da budu partneri našoj zemlji. Neverovatno mi je da u svim tim svojim planovima idu toliko daleko, pa već sada razmišljaju kako će i koji ugovor koji je potpisala Vlada Srbije poništiti i kako će sprečiti da se razvija infrastruktura u našoj zemlji. Mislim da svako ko voli Srbiju nikada ne bi pomislio da ruši i mostove, da prestane sa izgradnjom puteva, da prestane sa izgradnjom i bolnica i domova zdravlja, ali negde sve glasnije čujemo da su to poruke jednog dela opozicije. Pritisak koji se dešava i kome je najizloženiji predsednik Aleksandar Vučić se pojačava iz dana u dan. Mislim da kako se budu izbori približavali taj pritisak će biti sve veći. Ovde je ministar Vulin tokom izlaganja jednog narodnog poslanika na samom početku današnjeg dana bio optužen za najskandaloznije stvari, a sve ide po jednoj istoj mantri i po jednom istom šablonu. Naime, ovde je Aleksandar Vulin prozvan da je policija čuvala mural Ratka Mladića i da se on, pazite sad, samim tim zalaže za fašizam i da je u našoj zemlji fašizam u narastajućem talasu. To su skandalozne stvari i žao mi je što taj narodni poslanik nije više u sali, što je, kao po starom dobrom običaju na koji nas je sve ovde navikao, nakon svog izlaganja i prisustva od 10 minuta u sali, izrečenog šta je imao, a što mu je neko pre toga napisao, izašao iz sale i tako ostao uskraćen da od svih nas čuje istinu i da čuje argumente koji govore u prilog tome da sve to što on ovde izgovori je unapred dogovoreno i dirigovano od strane ovog dela opozicije Dragana Đilasa koji ga već mesecima unazad veličaju i prave heroje od njega. Ista je mantra koja se pojavljuje, iste reči se izgovaraju i iste poruke se šalju na medijima koje direktno kontroliše Dragan Đilas, sa skupova koji se održavaju ispred tog murala, ali evo i sada iz plenuma od strane poslanika Enisa Imamovića, koji je ovde izgovorio stvari koje su uvredile svakog građanina Srbije. Pričati o fašizmu u tom kontekstu u zemlji koja je toliko žrtava dala u borbi protiv fašizma je skandalozno. Pričati na taj način o fašizmu, o zemlji koja je bila žrtva sa svih strana tokom Drugog svetskog rata, nad kojom je izvršen genocid u logorima poput Jasenovca, pričati o fašizmu i pozivati se na fašizam u zemlji koja je svaki put bila na strani pravde, na strani pobednika i koja nikad nikog nije napala, već se samo branila, vrhunac je bezobrazluka, da ne upotrebim neki teži termin. Vrhunac licemerja je da taj isti čovek kada govori o fašizmu u Novom Pazaru svakodnevno može da vidi tablu Aćif Efendiji, koji je 1941. godine dočekao snage okupatora sa kojima je sarađivao, sa kojima je koordinisao i bio odgovoran za stradanje preko 7.000 Srba, koji je pravio i svoju vojsku i svoju policiju, a sve sa ciljem da tada već stvaraju „Veliku Albaniju“. Nije mi jasno da nije našao za shodno jednim slovom da kaže nešto o tom fašizmu i iz tog ugla sagleda neke stvari. Ta tabla njemu ne smeta? A kada pričamo o licemerju i dvostrukim aršinima, ja sam i prošle nedelje govorio o tome, mi smo došli u situaciju da u našu zemlju dolaze nevladine organizacije iz regiona, da oni učestvuju u krečenju ovog murala, da se oni takmiče ko će to bolje, brže, efikasnije učiniti, ali nismo čuli nijednom, ni jednim jedinim slovom da su rekli nešto na temu ranjenog Srbina na Kosovu i Metohiji gospodina Sofronijevića, kada je u jednom terorističkom aktu mogao da izgubi život. Niko od tih nevladinih organizacija nije se ni jednim jedinim slovom oglasio. Tada gospodinu Imamoviću to nije bila tema ovde u Skupštini. Interesantno je takođe, da li je to vrhunac bezobrazluka, drskosti ili nečeg trećeg, da nijedna nevladina organizacija, kako u Srbiji, tako i u regionu, koja je dolazila i učestvovala u ovim protestima, nije osudila i grafite ili pozvala da se prekreče grafiti u Hrvatskoj gde se veliča Slobodan Praljak. Takvih grafita imate desetine. On je odgovoran za stradanje Muslimana devedesetih godina. Ovakvih grafita imate desetine. Ne sećam se da je gospodin Imamović tada rekao nešto i pozvao, evo, sada ima priliku da se ovakvi grafiti u Hrvatskoj prekreče. Ono što je najveći paradoks u svemu ovome o čemu ja pričam danas govori i sledeći primer. Čini mi se da je sada za vikend, nemojte me tačno držati za reč da li je subota ili nedelja bila u pitanju, jedan drugi mural u Mostaru napravio problem. Navijački sukobi tamo između Veleža i Zrinjskog nije nešto što nije očekivano u tom gradu i što se dešava prvi put, ali došlo je do sukoba oko nekakvog grafita navijačkih grupa, ali nije ni to najinteresantnije. Interesantno je mesto gde se sukob odigrao. Odigrao se na raskrsnici ulica Karadinala Alojzija Stepinca i Mila Budaka. Dakle, u Mostaru imate ulice Alojzije Stepinca i Mila Budaka. Sada ja pitam da li će neko nekada slučajno od svih ovih nevladinih organizacija postaviti pitanje zašto se ustaškim krvnicima i zločincima dodeljuju ulice i ponosno nose taj naziv i ne smetaju im murali ljudi koji su ubijali i Srbe i muslimane, dok im je jedini problem danas ovde mural Ratka Mladića? Tu dolazimo do onoga o čemu sam ja pričao i prošle nedelje, da u koordinaciji sa strankama koje su danas opozicija u Srbiji, svi zajedno žele da izvrše pritisak na predsednika Aleksandra Vučića i da na taj način se oslabi njegova pozicija i pozicija Srpske napredne stranke pred izbore u aprilu mesecu. Šta je najbolji dokaz tome? Pre nekoliko meseci ja sam u ovom parlamentu i pričao o tome. Marinika Tepić, funkcioner Stranke slobode i pravde Dragana Đilasa, je 2016. godine bila potpisnik jednog dopisa koji je upućen predsedniku Narodne skupštine, kojim se traži da se, na osnovu člana 107. Ustava Republike Srbije, član 40. stav 1. podtačka Zakon o Narodnoj skupštini i člana 190. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, podnose Predlog rezolucije o genocidu u Srebrenici, sa predlogom da se donose po hitnom postupku. Pored potpisnika koji su ovde navedeni, ja sam podvukao dva imena. Jedno je ime Marinike Tepić, a drugo ime je Enis Imamović, upravo čovek koji je danas diskutovao i optužio i ministra Vulina i predsednika Aleksandra Vučića i sve nas, ali i građane Srbije i samu Srbiju da mi podržavamo i da kod nas narasta fašizam. E ovo je skandal nad skandalima, ali ovo je dokaz nad dokazima da sve ovo što se dešava nije slučajno i da se ne radi ovde ni o kakvom muralu Ratka Mladića, već da iza ovoga stoji nešto mnogo veće i mnogo više i skandalozno je što poslednjih dana u satanizaciji policije koja je samo čuvala javni red i mir, učestvuju ljudi kako iz Srbije, tako i iz okruženja i koji na najgori mogući način vređaju i nipodištavaju ljude koji su samo radili svoj posao. O ovim stvarima moramo da pričamo. Ja nisam nameravao da moje izlaganje danas ode u ovom smeru, ali kada sam čuo reči koje su izgovorene jutros, apsolutno sam morao svoj govor da prilagodim gorućoj temi, jer očigledno ovo nije poslednji put da se ovako nešto dešava. Postavlja se pitanje svima nama ovde, ali pre svega građanima Srbije, šta možemo da očekujemo u narednom periodu i koje su to sve vrste pritisaka kojima ćemo biti izloženi kao zemlja na ovako skandalozan način? Srbija nije zaslužila da je bilo ko na ovaj način nipodaštava ili pokuša da je omalovaži, ali sigurno da je vređa. Jer, kao što je i gospodin Starčević rekao, ja imam mnogo prijatelja Bošnjaka i niko se od njih ne oseća ugrožena ovde. Ali, ovo što rade i Imamović i Đilas pokazuje da mržnja prema Aleksandru Vučiću, SNS i ovoj odgovornoj politici koju sprovodi Vlada Srbije nema granice i da zarad ličnog interesa i povratka na vlast pojedinaca neće prezati ni od čega. Poštovani ministre, ja sam uveren da u narednom periodu će biti još ovako dobrih sporazuma i da će svi oni biti u interesu građana Srbije, da će biti u interesu naše zemlje. Ali, poštovani ministre, i sa time ću završiti, pored svega ovoga, morate nastojati da na ovakve provokacije niko, ni od policajaca, niko od ljudi koji danas vode Srbiju, nikada ne nasedne, jer ne samo da branimo i živote i imovinu građana Srbije i vi kao policija, već branimo Srbiju i branimo budućnost naše zemlje. Uveren sam da će i naredni predlozi zakona koje budete donosili ovde pred nas biti dobri, kao što sam i istakao, ali uveren sam da, sledeći odgovornu politiku predsednika Srbije Aleksandra Vučića, sačuvaćemo našu Srbiju o obezbediti još bolje uslove za život naše dece i svih onih generacija koje dolaze. Hvala vam i živela Srbija!
Zahvaljujem gospodinu Mirkoviću. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Reći za Srbiju da je fašistička zemlja ili da u njoj ima fašizma koji je podržan od strane vlasti nije uvreda samo za Srbiju, nije uvreda samo za vlast, nije uvreda čak ni za ovu generaciju građana Srbije, to je uvreda za stotine hiljada ubijenih srpskih antifašista koji su se borili protiv nacizma i fašizma. Srpski antifašisti su svesno žrtvovali svoje živote znajući protiv čega se bore. Oni su znali sa kakvim zlom se suprotstavljaju i sa kakvim zlom se bore. Za razliku od većine evropskih naroda, srpski narod nikada nije prihvatio fašizam kao sopstvenu ideologiju, kao način života, kao društveno uređenje. Srpski narod se svesno suprotstavio fašizmu i bio je svesno spreman da plati cenu. Istoričari danas raspravljaju da li je 27. marta bio ispravan ili nije, u političkom smislu, da li je bio produkt obaveštajnih službi ili ne, ali se oko jednog svi slažu - svi Srbi su mislili da se fašizmu mora dati otpor i svi do jednog su bili uz otpor Trojnom paktu. Reći to narodu koji je toliko krvario, govori da o tom narodu mislite loše. To nije politika. Ovo nije političko nadgornjavanje u kome tražite prostor da uzmete neki politički poen, što je legitimna stvar, ovo je uvreda za svakog Srbija gde god on da živi. U Srbiji nije bilo fašizma ni 1941. godine. Oni koji su bili na strani fašizma, prvo se sa njima obračunao srpski narod. Strašna uvreda. Grozna uvreda. Uopšte neću da pokušavam da pravim sad paralele šta se dešava u Hrvatskoj, BiH ili nekim drugim zemljama. Uopšte nije važno. Ne zanima me šta se dešava kod njih. Zanima me samo da u srpskom narodu i državi Srbiji ne može da se govori o fašizmu. Nadam se da će poslanik imati hrabrosti da se izvini, kao što je imao hrabrosti da kaže tako strašnu laž. I znam da to što govori ne misli ni jedan jedini Bošnjak u Srbiji. Ni jedan jedini Bošnjak u Srbiji ne misli da je ovo fašistička zemlja, ne misli da je na bilo koji način diskriminisan i ne misli na bilo koji način da u ovoj zemlji fašizma ikada može biti. Molim vas, ovo govorim mojim sugrađanima bošnjačke nacionalnosti, niko o vama nikada neće suditi na osnovu izjava mržnje i laži koje smo danas čuli, nikada. I nemoj da mislite da treba nekom da se izvinjavate za to. Ništa vi niste odgovorni za ovu budalaštinu i uvredu koja je ovde izrečena. Ništa. Ni jedan Bošnjak nije odgovoran za ovu glupost koja je rečena državi Srbiji, ni jedan. I molim vas, nemojte da se osećate loše zbog toga, nemoj da vas neko pita nešto za to. Vi nemate nikakvu odgovornost za ovakvu glupost i ovakvu laž, baš nikakvu. Ja znam da svaki Bošnjak misli sve najbolje o svojoj zemlji i sigurno ne misli tako o fašizmu, da ovde postoji fašizam ili bilo šta slično. To je uvreda i za mrtve i za žive i za one koji će tek da žive. Mi postojimo na boljoj strani sveta zato što su naši preci svesno žrtvovali sopstvene živote u borbi protiv fašizma. Nadam se da ovaj visoki dom koji je svašta čuo neće više nikad čuti takvu glupost. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Vulinu. Sledeći je narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, bojim se ministre da ćemo još mnogo gluposti čuti od strane te nazovi ideologije ili minorne šačice političara koji imaju samo jedan cilj, a to je da destabilizuju Srbiju. Oni se ovako pojave na početku skupštinskog zasedanja, saopšte nekoliko političkih floskula, izađu i njihov cilj je da se o njima priča, da se o njima govori. Ali, nemojte da se zavaravamo. Sve ovo je jedan deo osmišljene strategije koja je upravo usmerena ka Srbiji, ka destabilizaciji Srbije i ka predsedniku Srbije. Jedan deo te strategije vezan je za međunarodnu zajednicu, za pritisak koji treba izvršiti na pet država koje nisu prihvatile i koje nisu priznale jednostranu proglašenu nezavisnost Kosova. Što se tiče drugog dela, svedoci smo, Bajden formira svoj tim koji treba da se bavi Zapadnim Balkanom. I kada jedan od nazovite opozicionara kaže – pa ne odlučuje EU samo šta će se dešavati u Briselu, već i SAD, onda brže-bolje oni koji misle da će naći podršku u SAD otrče u SAD, jer novac njima ništa ne znači, iznađu lobiste i pokušaju, ne pokušaju, nego ponovo loše govore o svojoj državi. To je jedan vid pritiska. Drugi vid pritiska je pokušaj kriminalizacije predsednika države i predsednikove porodice. Treći vid pritiska, tačno je, Srbija je simbol novih vrednosti danas u regionu i Srbija se ne meša u unutrašnja pitanja drugih država, ali druge države u regionu nemaju takav stav i one se itekako mešaju u unutrašnja pitanja Srbije. Četvrta vrsta pritiska, pa uvek ćete naći nekog poput ovog poslanika, uvek ćete naći neku Mariniku, uvek ćete naći nekog Đilasa koji će loše govoriti o Srbiji, jer oni polaze od teze – što gore po Srbiju, to bolje po nas. Jedino što možemo da vidimo jeste da menjaju sve više političkih stranaka i sve više skupljih automobila, a koju god političku stranku da promene, ona nestaje sa političke scene Srbije, a vrednost automobila sve više raste. Pa, odakle novac? Odakle novac da se plaćaju lobisti u SAD? Čiji je to novac? Kako je taj novac zarađen? Šta sam imao da kažem kolegi, rekao sam, mada je izašao, jer on ima taj manir da prospe političke pamflete i parole i da izađe. Mural je samo povod. Mural je povod da pokuša da se pridobiju nekakvi politički poeni, da se podeli društvo i da se osudi Srbija kako brani, navodno, ratne zločince. Njegov cilj je jasan i nije prvi put da se podnosi ovakva rezolucija, kolega. Marinika Tepić je u prethodnom sazivu mnogo puta govorila o rezoluciji u kojoj Srbija treba da bude genocidna država, da se definiše kao genocidna država, a Srbi kao genocidan narod. Najbolji odgovor na to kako se Bošnjaci osećaju u Srbiji je upravo dao maločas kolega. To je dovoljna satisfakcija i dovoljna potvrda za sve. Nemojte da se zavaravamo, ja sam govorio na početku sednice, nije mural kao mural bitan, bitno je da se ta priča raširi na evropske parlamentarce i o tome sam govorio na početku sednice, koji su brže bolje napravili nekakvo saopštenje. Među njima i jedan koji je bio ministar spoljnih poslova Hrvatske, pomenuo sam ga. Desetine ulica u Hrvatskoj nosi nazive onih koji su počinili najstrašnije ratne zločine, najstrašnije ratne zločine na prostoru bivše Jugoslavije tokom Drugog svetskog rata. O tome se nije setio da govori. O tome se nije setila da govori ni ova Viola fon Kramon koja, kao što sam rekao, više turistički posećuje, ovako nezvanično, Srbiju nego što se bavi svojim poslom, a inače je izvestilac Evropskog parlamenta za Kosovo i Metohiju. Bar su mogli da pošalju nekoga ko zna gde je Kosovo i Metohija, ali dobro. Ono što je važno jeste da na to treba da stavimo tačku i da ne pridajemo previše važnosti. Ministarstvo unutrašnjih poslova, ja sam to rekao i na samom početku današnjeg zasedanja, je samo radilo svoj posao, jer posao Ministarstva unutrašnjih poslova je da sačuva javni red i mir, a pokušaj onih koji su prekrečili mural je bio da izazovu sukobe i da da izazove podele. Da nije bilo Ministarstva unutrašnjih poslova tih sukoba bi sigurno bilo. Kolega, kad već pominjete ovu Mariniku Tepić, ja sam rekao na početku današnjeg zasedanja, sramnu peticiju koja je pokrenuta, i ko je pokrenuo tu peticiju u Srbiji. Zamislite, peticiju u Srbiji pokreće Vladimir Vukčević, bivši tužilac za ratne zločine, a među potpisnicima su, kao i uvek – Čanak, Latinika Perović, Basara, Olenik, Sonja Biserko, Balša Božović, Jerkova i Kostreš. Sramno na koji način govore o Srbiji, kako Srbija veliča ratne zločince, kako Srbija ne poštuje žrtve i kako su Srbi genocidan narod. Uz sve to, traže da se odmah procesuiraju sva optužena lica za ratne zločine, traže smenu tužiteljke za ratne zločine, smenu ministarke pravde itd. Da ne gubim vreme, da bih mogao da se vratim na sporazume i na ono što jeste tema današnjeg zasedanja, ali vrlo je interesantno, onaj ko je potpisao i pokrenuo peticiju je tužilac za ratne zločine. Bivši tužioče za ratne zločine, šta si uradio povodom „žute kuće“? Zašto „žuta kuća“ nikada nije bila deo optužnice pred Haškim tribunalom? Da li je ona postojala ili nije postojala, osim što si blagonaklono gledao na sve ili si danas rešio, kao i brojni predstavnici nekakvih nezavisnih regulatornih tela da se bave politikom i politizacijom? Da se vratim na temu, kao što sam rekao. Dakle, dva sporazuma – Sporazum o zaštiti od katastrofa na zapadnom Balkanu, potpisan u Skoplju 29. jula 2021. godine kao trilateralni sporazum između Srbije, Severne Makedonije i Albanije, kao deo regionalne inicijative „Otvoreni Balkan“, a drugi je bilateralni Sporazum između Republike Srbije i Narodne Republike Kine o uzajamnom priznavanju o zameni vozačkih dozvola. Oba sporazuma su od izuzetnog značaja. Kada je u pitanju prvi sporazum, koji su u Skoplju potpisali predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić, tadašnji predsednik Vlade Republike Severne Makedonije Zoran Zaev i predsednik Vlade Republike Albanije Edi Rama, veoma je važno naglasiti da će u narednom periodu saradnja u oblasti zaštite i sprečavanja katastrofa, ne samo u regionu, već i na globalnom nivou biti jedan od temelja, tačaka međunarodne saradnje. Zašto? Zato što globalne klimatske promene o kojima je do pre tri dana bilo reči o svetskom samitu o klimatskim promenama u Glazgovu izazivaju sve brutalnije posledice, kao što su poplave, požari, zemljotresi, zagađenje vazduha, vode, zemljišta, što će nužno morati da spaja sve odbrambene potencijale, ne samo na nivou svake države ponaosob, već iziskuju i dobro organizovanu regionalnu saradnju za dejstva u slučaju ovakvih vanrednih situacija. Prirodno je da se susedne zemlje oslanjaju jedna na drugu. To je potpuno logično i da objedinjuju resurse, tehnologije i znanja kako bi se najefikasnije oduprli posledicama različitih prirodnih, hemijskih ili bilo kojih drugih katastrofa velikih razmera. Ovaj sporazum posmatram kao na vreme prepoznat oblik regionalne saradnje u tom kontekstu od koje svi mogu imati koristi, pre svega građani naše tri zemlje i naše tri države. Koliko je brza i pravovremena reakcija na prirodne katastrofe dragocena i neophodna, mi u Srbiji smo se uverili 20147. godine kada je u Obrenovcu, ali i druge delove Srbije zadesila nezapamćena poplava sa ljudskim i ogromnim materijalnim žrtvama. Takvi katastrofalni poplavni talasi se dešavaju svuda u svetu, a prethodnih dana obilne poplave su, nažalost, zahvatile Bosnu i Hercegovinu, Sarajevo i, naravno, pohvalno je to, gospodine ministre, što ste posetili i Lučane i što ste sagledali direktno situaciju na terenu, kako pomoći naših građanima. U kontekstu potpisivanja ovog izuzetno značajnog sporazuma, podsetio bih da je inicijativa predsednika Vučića i Srbije za čvršće povezivanje i saradnju zemalja zapadnog Balkana, koja je započeta pod nazivom „Mini šengen“, a ovog leta je preimenovana u inicijativu „Otvoreni Balkan“, izuzetno značajna za svakovrsnu saradnju i jačanju pozicije regiona na evropskom i na svetskom putu. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Narodne Republike Kine, naravno da će u danu za glasanje SPS dati punu podršku ovom sporazumu. U tom kontekstu bih želeo nešto više da kažem o bilateralnim odnosima sa Narodnom Republikom Kinom, kao i o ulozi i značaju Narodne Republike Kine za našu ekonomiju. Ne treba zanemariti: ukupne investicije u ovom trenutku u Srbiji Narodne Republike Kine su osam milijardi evra, ali mi govorimo samo o započetim investicijama. Šta je sa sporazumima koji se pripremaju, koji su potpisani, ugovorima koji su potpisani? Dakle, oni su daleko veći. Za pet godina je trgovinska razmena sa Narodnom Republikom Kinom porasla tri puta, i to sasvim dovoljno govori o dobrim odnosima sa Narodnom Republikom Kinom. Naše države vezuje i tradicionalno prijateljstvo, uzajamno poverenje, međusobna podrška po važnim pitanjima, a jedan od najvažnijih spoljnopolitičkih prioriteta Srbije jeste dalje produbljivanje sveobuhvatnog strateškog partnerstva i saradnja na svim poljima koja je intenzivirana u poslednjih pet godina sa ovom nama prijateljskom državom. Ranije uspostavljeni odnosi strateškog partnerstva između Republike Srbije i Narodne Republike Kine dodatno su produbljeni 2013. godine tokom vlade tadašnjeg predsednika, sada Narodne skupštine, Ivice Dačića, a na najviši nivo sveobuhvatno strateško partnerstvo podignuti su 2016. godine, tokom vlade Aleksandra Vučića, kada je Srbiju posetio predsednik Narodne Republike Kine, Si Đinping. Ta poseta ocenjena je kao istorijska, a to je ujedno i bila prva poseta na najvišem nivou nakon tri decenije, čime su odnosi naše dve zemlje podignuti na nivo sveobuhvatnog strateškog partnerstva. Kineska strana posebno ceni posetu u vreme početka pandemije Kovid-19, tadašnjeg ministra spoljnih poslova Ivice Dačića, koji je bio jedini strani diplomata koji je u sred pandemije obišao Narodnu Republiku Kinu. Naši odnosi su razvijeni na različitim nivoima vlasti, a njihovo unapređenje rezultiralo je i potpisivanje Protokola o uspostavljanju Komisije za saradnju Narodne skupštine Republike Srbije i Svekineskog narodnog kongresa, čime je formirano zajedničko parlamentarno telo u cilju novog većeg stepena saradnje. Parlamentarna diplomatija i parlamentarna saradnja naše dve zemlje unapređena je i aktivnostima Poslaničke grupe prijateljstva sa Kinom, koja je među najbrojnijima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Republika Srbija pridaje ogroman značaj inicijativi predsednika Si Đinpinga, „Pojas i put“, kao razvojne strategije Narodne Republike Kine u okviru koje je predviđena čvršća saradnja Narodne Republike Kine sa Evroazijom. U tom kontekstu, Srbija je pokazala veliku zainteresovanost za različite oblike ekonomske saradnje sa Kinom i mnogi zajednički projekti su u toku, pored zajedničke izgradnje različitih infrastrukturnih projekata izgradnje železnice, izgradnja auto-puteva. Inicijativa „Pojas i put“ obuhvata i projekte u oblati energetike, izgradnju informacionih i telekomunikacionih objekata, mrežu slobodne trgovine, olakšanje međusobne trgovine, investiranje, finansijske saradnje, finansijske saradnje, saradnje u zaštiti životne sredine i brojne druge. Upravo trilateralni projekat modernizacije i rekonstrukcije pruge Beograd – Budimpešta, jedan je od najvažnijih projekata Inicijative 17+1, jer je to prvi prekogranični projekat koji zajednički realizuje Srbija, Kina i Mađarska, u okviru saradnje Kine i zemalja centralne Istočne Evrope, koji je od ogromnog značaja za Srbiju, ali i za zemlje čitavog regiona. Pored projekta modernizacije pruge Beograd – Budimpešta, ostali dosadašnji projekti koji su od izuzetnog značaja za saradnju dve države i predstavljaju uspešan primer saradnje jeste izgradnja mosta „Mihajlo Pupin“, izgradnja deonice puta „Miloš Veliki“, zatim tu je Železara Smederevo, rekonstrukcija termoelektrane Kostolac, izgradnja fabrike guma u Zrenjaninu, kao i kineske fabrike u Kragujevcu za proizvodnju komponenti za unutrašnjost automobila fabrike automobilskih delova u Loznici, a započeta je izgradnja i Naučno-tehnološkog parka u Borči i mnogo toga još. Kineska kompanija „Ziđin“ postala je strateški partner RTB Bor, a pre kratkog vremena je otvorila i novi rudnik Čukaru Peki kod Bora. Možemo stoga za našu dugogodišnju saradnju sa Republikom Kinom reći da je prosperitetna u obostranom interesu naših naroda i nadamo se da će naš cenjeni, pouzdani poslovni partner Kina i kineske kompanije nastaviti sa investicijama u Srbiji. Dakle, u Boru potpuno novi rudnik. Plata u Boru je bila 2018. godine 68.200 dinara. Danas je 98.000 dinara. Obećanje kineskih partnera je da će krajem godine biti i preko 100.000 dinara, što dovoljno govori o ekonomskoj saradnji NRK i Srbije. Možemo s toga za našu dugogodišnju saradnju sa NRK reći da je prosperitetna u obostranom interesu naših naroda i nadamo se da će kao cenjeni i pouzdani poslovni partneri Kina i kineske kompanije nastaviti sa investicijama u Srbiji. Da podsetim da u 2020. godini, recimo, samo obim razmene naše dve zemlje bio je impozantan i iznosio je čak 3,2 milijarde evra. To dovoljno svedoči o činjenici da je u pogledu ekonomske saradnje Kina najvažniji partner Srbije. Pre svega, u pitanju su infrastrukturne investicije. Posebno i uvek treba istaći podršku i pomoć Kine u borbi protiv Kovida 19, što je po ko zna koji put potvrdilo da u Kini imamo iskrenog, da imamo tradicionalnog prijatelja. Doprinos Kine Republici Srbiji u borbi protiv korone je od nemerljivog značaja. Kina je pomogla Srbiji da na vreme dobije ogromnu količinu medicinske opreme, respiratore. Kineski lekari su došli kod nas i ne samo to, dobili smo ogroman broj vakcina iz Kine. Takođe, tu je i izgradnja fabrike za proizvodnju vakcine „Sinofarm“, zajedno sa našim prijateljima iz Kine i UAE. Kapacitet će biti dva miliona, što znači da ćemo moći da pomognemo i državama u regionu, jer Srbija je, kao što sam rekao, mnogo puta do sada simbol novih vrednosti i spremna da pruži ruku svima. Podsetio bih, to prijateljstvo je višedecenijsko, tradicionalno iako su naše dve zemlje udaljene. Podsetio bih ovom prilikom na jedan često zaboravljen detalj našeg prijateljstva, gospodine ministre, a vi ćete se setiti, a to je „Valter“. Naš pokojni filmski velikan Bata Živojinović i njegov film „Valter brani Sarajevo“, koji je najgledaniji strani film u Kini već decenijama, koliko mi je poznato, Poslanička grupa prijateljstva sa Republikom Kinom ima inicijativu da se u okviru novog Kineskog kulturnog centra u Beogradu formira posebna filmska soba koja će biti posvećena pokojnom Velimiru Bati Živojinoviću. Sve ovo nosi ključnu poruku da ništa nije daleko, pa ni Kina. Vezuje nas sve jače prijateljstvo, ali i obostrani ekonomski interes i prosperitet naših država i naša dva naroda. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodinu Milićeviću. Sledeći je dr Muamer Bačevac. Izvolite.
Poštovani, imajući u vidu da je Sporazum o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu deo inicijative „Mali šengen“, dozvolite mi da pre svega kažem par reči o ideji „Otvoreni Balkan“. U cilju što boljeg povezivanja naroda, roba i kapitala početkom devedesetih godina prošlog veka, javila se ideja o udruživanju zemalja Zapadnog Balkana, teritorije koju su u EU označavali kao balkanske države, a koje nisu pripadale EU. Planovi o povezivanju, prevashodno ekonomskom području, prestali su biti aktivni usled ratnih dešavanjima na ovim prostorima. No, ideja je obnovljena na sastancima održanim 2019. godine u Ohridu i Draču, kada su lideri tri zemlje Srbije, Albanije i Severne Makedonije pokazali spremnost i dogovorili se da se formira jedinstveno tržište, odnosno ekonomska zona u cilju poboljšanja političkih, ekonomskih i kulturnih veza između ovih graničnih i, da kažem, bratskih država. Ova inicijativa za regionalnu saradnju, prvobitno nazvana „Mali šengen“, a potom „Otvoreni Balkan“ je u stvari sublimiranje i oživljavanje svih regionalnih inicijativa koje su do sada postojale. „Otvoreni Balkan“ ima za cilj povezivanje ekonomija Zapadnog Balkana, kako bi se olakšao život građanima i poboljšao životni standard. Takođe, podrazumeva i više konkretnih mera koje će unutar prostora tri zemlje obezbediti punu slobodu kretanja ljudi, roba, usluga i kapitala, što je jedna od temeljnih vrednosti EU. Inicijativa je otvorena za sve zemlje u regionu. Potrebno je istaći da prednost „Otvorenog Balkana“ ogleda se prvenstveno u ekonomskoj koristi, koje imaju zemlje koje su potpisnice ove saradnje. Naime, kao što je istakao predsednik naše partije, gospodin Ljajić, uklanjanjem prepreka i olakšavanjem trgovine povećava se robna razmena sa svakom pojedinačnom zemljom u regionu. Nama je region druga spoljno-trgovinska relacija, odnosno drugi spoljno-trgovinski partner sa kojim ostvarujemo najveću robnu razmenu nakon EU. Oko 11% ukupne spoljno-trgovinske razmene Srbija realizuje sa zemljama Zapadnog Balkana, a petina našeg izvoza prošle godine plasirana je u zemlje regiona. Konkretno, više od 4000 srpskih firmi ima razvijenu poslovnu saradnju sa Severnom Makedonijom i oko 1000 naših firmi ima razvijenu poslovnu saradnju sa Albanijom. Ovom inicijativom se otvara prostor za veća ulaganja srpske privrede u druge regione, zemlje regiona. Mislim da to treba da bude cilj svake produktivne, kreativne politike, da politika bude sluškinja ekonomije i da politika pripremi teren za razvitak ekonomije jedne zemlje i prezentovanje, prodaju i distribuciju dobara koji se proizvode u ovom slučaju u našoj zemlji i mislim da je ova inicijativa izuzetno dobra, pre svega po interese naše države i naše privrede. Takođe, ova inicijativa doprinosi i miru u regionu. Sada ćemo lakše privući strane investitore, zato što šaljemo poruku da je region konačno postao stabilan i da Zapadni Balkan nije zona konflikta, već da je pogodan za investiranje, pogotovo što je ulagačima uvek profitabilnije da posluju na tržištu od 18 miliona ljudi, nego sa manjim usitnjenim tržištima. Bitno je istaći da ova inicijativa daje osnov za poboljšanje infrastrukture, jer će EU lakše finansirati zajedničke projekte, a istovremeno ćemo morati da unapredimo i granične prelaze ukoliko hoćemo da smanjimo čekanje na granicama. Takođe, lakše ćemo rešavati sve veći problem deficita kvalifikovane radne snage, sa kojim se suočavaju sve zemlje, pogotovo u našem regionu. Inicijativa bi trebala da olakša proces formiranja zajedničkih kompanija, što bi ih pozicioniralo kao jake regionalne igrač, spremne da izdrže jaču konkurenciju. Posebno bi na dobitku bila turistička privreda, jer bismo kroz zajedničke turističke proizvode mogli lakše da pridobijemo turiste, posebno one iz udaljenih zemalja koji imaju nameru da u toku jednog putovanja, posete nekoliko zemalja. Kao, nastavak učvršćivanja i daljeg razvijanja ideje „Otvoreni Balkan“ krajem prošle nedelje u Nišu je održan sastanak ministara i predstavnika Vlade Srbije, Albanije i Severne Makedonije sa ciljem da se unapredi i poveća ekonomska saradnja, ali ne samo ove tri zemlje, već i celog regiona. Postignuti su dogovori u vezi sa usklađivanjem fitosanitarnih i carinskih procedura i priznavanjem sertifikata, a sve u cilju jednostavnijeg i bržeg protoka roba. Zatim, razgovaralo se o olakšicama, za uvoz i izvoz, slobodnom kretanju proizvoda, lakšem pristupu tržištima rada i ostvarivanju jedinstvenog sistema i elektronskog identititeta za građane država „Otvorenog Balkan“. Sledeći samit je planiran u Tirani. Na Forumu za regionalnu ekonomsku saradnju u Skoplju 29. jula ove godine potpisana su tri sporazuma, koja će doprineti dodatnom ekonomskom povezivanju tri zemlje. Jedan od njih je i Sporazum o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu. Potpisnici sporazuma su videli značaj i neophodnost međusobne saradnje radi sprečavanja, odnosno ublažavanja posledica katastrofe koje mogu nastupiti, te uvažavajući te međunarodne sporazume i napor UN i mehanizme civilne zaštite EU sporazumele se da će dobrovoljno u skladu sa svim raspoloživim kapacitetima pružati pomoć u slučaju poplava, zemljotresa, požara, plovidbenih nesreća, radioloških opasnosti, zagađenja životne sredine i drugih opasnosti. Sporazum precizira saradnju međusobno obaveštavanje, obrazovanja i osposobljavanje, razmenu naučnih i tehničkih podataka, zaštitne mere, traženje i pružanje pomoći, procedure i nadležnosti. Potpisivanjem ovog sporazuma omogućiće se pružanje međusobne pomoći, između Srbije i zemalja potpisnica „Otvorenog Balkana“ u slučaju katastrofa, aktivnosti u oblasti zaštite i spasavanja. Takođe, biće u omogućena i razmena eksperata, stručnih znanja, mišljenja, tehničko-tehnoloških saznanja koji je razmena na planu obrazovanja, obuke i opreme. Srbija je potpisnica više bilateralnih sporazuma o sprečavanju katastrofa i sa mnogim drugim zemljama, kao što su Crna Gora, Kipar, Hrvatska, Bugarska, Mađarska i druge. Imajući u vidu da je reč katastrofa grčkog značenja, porekla i da znači – postaviti stvar naglavačke, označava jednu nesvakidašnju i veoma riskantnu pojavu po državu i njene građane, svaka država je sigurno zainteresovana da u svojim zakonima uredi ovu oblast tako da će predvideti situacije i preciznije procedure u slučajevima kada se takve situacije dese. Republika Srbija je u potpunosti uredila ovu oblast donošenjem Zakona o smanjivanju rizika od katastrofa i upravljanjem vanrednim situacijama 2018. godine. Ovim zakonom se unapredio i nadogradio postojeći sistem koji je definisan Zakonom o vanrednim situacijama 2009. godine. Želim da kažem da mi imamo jedan dobar zakon danas u našoj državi. No, moram zaista da ukažem na jednu pojavu koja nije dobra i koja je jako česta u našoj zemlji. Prilikom određenih katastrofa, upamtili ste, bilo da se desi manja poplava ili manji požar onda opozicione stranke jednu prirodnu katastrofu i na lokalu i u lokalnim sredinama, ali i ovde u parlamentu ili u državi zloupotrebljavaju i pokušavaju na svaki način vrlo agresivno da dobiju određene političke poene, što je zaista neprihvatljivo, nije ljudski i što bi trebalo smanjiti na minimum u političkom delovanju. Postoje razna polja, i polje politike je zaista široko, na kojima se treba takmičiti, ali ovakve stvari ni u kom slučaju ne treba zloupotrebljavati i koristiti u političke svrhe. Na kraju želim da u ovom svetlu i ovim pozivom podsetim sve poslanike da je danas dan koji se praznuje kao Dan tolerancije, jer je na današnji dan 16. novembra 1995. godine nekoliko država, odnosno većina država UNESKA, članica UNESKA potpisalo jednu deklaraciju o principima tolerancije gde je definisana tolerancija na najbolji način kao neodustajanje od apsolutno svog stava, nego kao jednu suzdržanost, kao trpeljivost koja nam je, verujem, u današnjici u ovom trenutku, izuzetno bitna. Još jednom, obzirom da se radi o izuzetno afirmativnim stvarima i izuzetno afirmativnim sporazumima koji mogu makar i jednom čoveku, a verujte mi, mnogo više pomoći u teškim situacijama i pomoći međusobnu saradnju i pomaganje i solidarnost zemalja u regionu mi u Socijaldemokratskoj partiji ćemo zaista zdušno podržati jedan ovakav sporazum, ali i sve slične sporazume koji budu na ovom fonu i koji budu jačali saradnju, poverenje, toleranciju između naroda na Balkanu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Prelazimo na spisak narodnih poslanika. Prvi je narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene kolege, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša. To je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, a izabran sam sa Liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, gde sam kao i do sada uvek u okviru svojih govora, svojih težnji govorio o svim onim problemima koji se tiču građana koji žive na selu i od sela. Govorio sam o problemima ljudi koji žive na jugoistoku Srbije i uvek sam želeo da se u tom smeru radi i da na taj način možemo bolje funkcionisati i imati veću mogućnost za svakog čoveka, pa da li on živeo u Svrljigu, da li živeo u Beloj Palanci, da li živeo u Knjaževcu, Sokobanji ili u Prijepolju, Tutinu. Svima nama je potrebno da da možemo da živimo normalno, da možemo da zajedno radimo, ali jedna od bitnih stvari jeste i bezbednost. Uvaženi ministre, gospodine Vulin, ja vas kao ministra koji ste bili i ministar za rad i socijalnu politiku, ministar koji je stvarno dao puno rezultata, vaše ministarstvo koje vi vodite je u prethodnom periodu stvarno dalo mnogo rezultata, pozitivnih stvari koje se tiču borbe protiv korupcije, borbe protiv svega onoga što nije dobro ni za jednog čoveka. Znamo probleme koji su se dešavali. Skoro je u Nišu bio veliki problem gde je celokupna porodica ubijena, gde je Policijska uprava Niš, ljudi koji vode Policijsku upravu, načelnik, njegov zamenik i svi ostali, gde su saradnici iz okolnih policijskih stanica radili, gde ste vi bili prisutni, gde je rešeno to monstruozno ubistvo i gde su počinioci sada u zatvoru. Mislim da su to sve stvari koje daju nama, građanima koji tamo živimo ili u bilo kom delu Srbije živimo, daje mogućnost da živimo slobodno, da se ne plašimo ničega, jer znamo da je tu sloboda, a policija i vi u okviru vašeg Ministarstva, taj posao obavljate na najbolji mogući način. Ovaj deo o kome sada govorimo, vezano za zapadni Balkan, za katastrofalne situacije, katastrofe, to je velika stvar za sve nas, za našu zemlju Srbiju, za Severnu Makedoniju, za Albaniju, zato što smo mi komšije. Mi moramo priteći. Kada se nekome desi nešto loše, recimo, nekom komšiji, ima neki problem, da li mu se ne daj Bože upali štala, kuća, da li mu se teli krava, ili tako nešto, uvek mi pozovemo komšiju, jer komšija uvek pritekne prvi da pomogne što treba. To je pravilo. Tako mi radimo, kao dobre komšije sa našim susedima, sa Severnom Makedonijom, sa Albanijom, jer želimo na ovaj način da damo mogućnost da kroz ovaj Sporazum obezbedimo što bolje uslove, da naši ljudi iz Srbije priteknu u pomoć našim prijateljima u Severnoj Makedoniji, da priteknu u pomoć ljudima koji imaju probleme u Albaniji, a to se dešavalo 2019. godine, 2020. godine i za vreme katastrofalnih zemljotresa gde su naši ljudi, spasioci iz Srbije pomagali ljudima u Albaniji, gde su spasili nekoliko porodica koje su bile zatrpane u ruševinama, gde su u Makedoniji bili veliki požari, velike poplave i gde su stvarno, naši vatrogasci, spasioci bili prisutni. Oni su stvarno, ljudi koji svoj posao rade na najbolji način. Ja ovde sa ovog mesta mogu sve pohvalno da kažem za rad svih ljudi koji rade u vašem Ministarstvu. Konkretno tu govorim za vatrogasce spasioce, za one ljude koji su u svakom trenutku spremni da odu i u vatru, i u vodu, da spase nečiji život. Pa sada, da li je to život naših ljudi koji žive u Srbiji, da li je to život naših prijatelja, komšija, to nije bitno. Nama je bitno, tim našim ljudima je bitno da svakom onom kome je potrebno da se spasi život, oni to i rade. Veliki broj vatrogasaca spasioca je primljeno na obuku. Uvaženi ministre to je velika stvar i dobro je za sve nas zato što smo sigurni. Recimo, veliki broj naših opština koje imaju teritorije koje su dosta velike, recimo ja dolazim iz opštine Svrljig i ona ima blizu 500 kvadratnih kilometara, a ima mali broj ljudi, ali je velika teritorija opštine koja traži veliku potrebu da ima dovoljan broj vatrogasaca spasioca, dovoljan broj ljudi koji će biti na terenu da pomažu svakom kome je to potrebno, kada je sneg, kada je led, kada je kiša, kada je vatra, tu su oni. Tu su oni i mi sada ovde, sa ove govornice, ja pozivam i lokalne samouprave da u okviru svojih nadležnosti mogu da formiraju DVD, to su dobrovoljna vatrogasna društva koja zajedno sa našim vatrogascima spasiocima mogu da rade na terenu, pomažu našim ljudima i spašavaju živote naših ljudi. To je velika stvar. Uvaženi ministre naša policija radi svoj posao i evo dešavaju se neke loše stvari u kojima su umešani neki ljudi koji rade i u državnim službama. Na tome se radi, a sada veći broj ljudi koji su zloupotrebili poljoprivredne subvencije, ljudi koji nemaju ni zemlju, ali su to zloupotrebili, napravili neke fiktivne račune, sada policija radi svoj posao. Očekujem da će se na taj način suzbiti svaka vrsta kriminala, ali mi na ovaj način zaustavljamo da sredstva u okviru našeg Ministarstva poljoprivrede idu kod onih ljudi koji se bave poljoprivredom, kod onih ljudi koji žive od poljoprivrede, a ne kod onih koji žele da varaju, a ima ih puno. Tu su umešane neke agencije, tu su umešani neki državni službenici, ali o tome će konačnu reč dati policija i sudstvo. Drage moje kolege, mislim da treba da usvojimo ove sporazume. Ja ću kao poslanik i predstavnik USS podržati predloge sporazuma, dati podršku zato što je potrebno, konkretno za naše prijatelje, za naše komšije u drugim zemljama kojima moramo pomoći kada je to potrebno, a to smo radili. Takođe, našim prijateljima iz Kine i našim ljudima moramo omogućiti da se zamene vozačke dozvole i da se omogući funkcionisanje kako kod nas, tako i kod njih u Kini. Još jednom, hvala lepo. Uvaženi ministre, vama velika podrška, vašem kabinetu, Bojanu, Vladi Iliću i svima onima koji zajedno sa vama rade svoj posao. Što se kaže kod nas i u veterini – bez anestezije, neka ono što je loše se odstrani, da se svi borimo protiv korupcije i kriminala. Hvala.
Hvala. Sledeći ima reč narodni poslanik Vladan Glišić.
Svaki sporazum koji u sebi sadrži naziv zapadnog Balkana je problematičan. Tako su Stari Latini koji su oblikovali zapadnu predatorsku civilizaciju govorili – nomen est omen, tj ime je sve. Onako kao nas imenuju, tako nas oblikuju, prvo u svesti, a onda u stvarnosti. Moramo biti svesni da je ideja zapadnog Balkana ideja koja nije geografska, već geopolitička i pripada germanskoj geopolitici i njihovom nazivu ovog prostora. Kao i priča o jugoistočnoj Evropi koja pripada britanskoj geopolitici, a danas anglo-američkoj, tako i ovaj deo o zapadnom Balkanu je u stvari kolonijalna ideja koja je sve suprotno od onoga što je Milovan Milovanović govorio kada je pravio Balkanski savez, a to je Balkan balkanskim narodima, pri čemu je vrlo bitno setiti se da su balkanski narodi i ovaj prostor uvek bio, kada je pripadao balkanskim narodima, južnoslovenski prostor i zato je takva intenzivna namera i anglosaksonske i angloameričke i germanske politike da se ime južnih Slovena sa ovog prostora obriše. Dakle, ideja i zapadnom Balkanu jeste nešto što na neki način govori da mi treba da postanemo i u svojoj svesti i u svojoj duši i u svemu onome Balkanci, a ne balkanski narodi južnoslovenskog porekla, kao što su trebali po Benjaminu Kalaju da postoje Bosanci, danas Kosovari, znači svi oni koji će prihvati jedan kolonijalni poredak ovde. Dakle, sporazum je mogao i drugačije da se zove. Ima dobru nameru kao i svaki sporazum protiv humanitarnih katastrofa, ali na neki čudan način, dok radimo ovakve sporazume sa Albancima, zaboravljamo da Ruski humanitarni centar u Nišu još uvek nije dobio specijalni status, njegovo osoblje koje zaslužuje da dobije, pogotovo po tome šta je pomagao i radio po Srbiji, a nije dobio zato što se Brisel i Vašington tome protive, jer njihove humanitarne intervencije kada se dese po svetu naprave talase izbeglica koji onda potope mnoge narode, najviše narode koji su slobodarski, bore se protiv tog kolonijalnog poretka. Dakle, iako smo vojno neutralni, NATO oficiri sede u našem Ministarstvu vojske, iako smo vojno neutralni, NATO vojnici imaju toliko specijalni status u našoj zemlji da je neutralnost dovedena pod znak pitanja, a politika SNS je uvek dvoslojna, dvosmerna, neki bi rekli licemerna, ali ja kao čovek koji razume politički momenat, razumem i to da dobijate na vremenu da se konačno opredelite na koju ćete stranu, ali u ovom trenutku suviše su kandže evroatlantskih integracija zabijene u telo srpskog naroda. Ovaj drugi sporazum sa NRK je dobar, ali i on je kao i svi drugi, i kao Ruski humanitarni centar, još uvek nedovoljan, još uvek govori o tome da možda će, pošto se pod vlašću SNS stvari vrlo malo rade institucionalno, već sve zavisi od snage, volje, karaktera jednog čoveka, da kada se promeni vlast neko može sve da vrati na prvobitno podešavanje, na evroatlantske integracije, na sve ono što je suprotno vojnoj neutralnosti, sve ono što je suprotno inicijativi „Pojas i put“, koja nije samo ekonomska inicijativa, već i civilizacijska inicijativa. Ja kao opozicioni poslanik smem da kažem da je krajnje vreme da kandže evroatlantskih integracija izvučemo iz tela srpskog naroda, da se okrene ka jednoj nadolazećoj, uspešnoj, mnogo boljoj civilizaciji koja se zove kineska civilizacija. Namerno govorim kineskoj civilizaciji iako jesam rusofil, jer Rusija nama služi da se odbranimo od napada sa zapada, ali i Rusija još uvek nije razbistrila u svojoj glavi magle zaljubljenosti u Evropu. Za razliku od njih, kineska civilizacija vrlo jasno zna šta je Brisel. Brisel je mesto gde se ruše porodične vrednosti, mesto gde se razvijaju satanistički kultovi, mesto gde se gaze suverena prava malih naroda, mesto koje na kraju ni danas ne može da otme antislovenskom resentimanu, pa kada pogledate Višegradska grupa je u stvari odbrana slovenskih naroda u EU od Brisela i njihovih zahteva. Nasuprot tome, u Kini, bez obzira na svu ekonomsku moć, tehnološki napredak i sve ostalo, Kina ipak odlučuje da između čoveka i kapitala na vrhu piramide je čovek. Zato je država jača od svih njihovih tajkuna, od svih njihovih korporacija. Zato Kina danas zna da dete koje više od dva sata provede na video igricama mora da bude isključeno sa tih video igrica, iako se tako odriče profita. Zato Kina danas zabranjuje da se vrši promocija feminizacije muškaraca, jer zna šta je arhetip muškog i ženskog i šta su porodične vrednosti. Zato je Kina budućnost, a Brisel je prošlost, a SNS bi morala više da se opredeli ka budućnosti, a manje ka prošlosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin ministar Aleksandar Vulin, pa onda Aleksandar Mirković.
Prvo, u ovom visokom domu imao sam čast da kao ministar odbrane, a po naređenju predsednika i vrhovnog komandanta Vojske Srbije, Aleksandra Vučića branim nacionalnu strategiju odbrane, nacionalnu strategiju koja je jasno definisana vojna neutralnost. Po prvi put, a bilo je pre nas i raznih vlada koje su sebe smatrale patriotskim i govorile o sebi kako su anti-NATO raspoložene, prvi put da je jedna srpska Vlada i jedan srpski parlament sebe obavezao na vojnu neutralnost i tome se nema šta prigovoriti. Znate, Ministarstvo odbrane Ruske Federacije, ja sam imao čast to da potpišem, je potpisalo Sporazum o otvaranju predstavništva Ministarstva odbrane Ruske Federacije pri Ministarstvu odbrane Republike Srbije i to se dešava ovih dana, samo je pitanje kada će se tehnički sprovesti. Trebalo je već da bude sprovedeno da nije bilo kovida. Dakle, kao što vidite striktno vodimo računa o vojnoj neutralnosti. To je temeljno opredeljenje ove države, ali to je temeljno opredeljenje SNS koja čini većinu u ovom parlamentu. Da nije ovih ljudi ovde, pa mogao bi ja da se opredelim kako hoćete ili vi da se opredelite kada god hoćete, da nema njih koji su to izglasali, toga jednostavno ne bi bilo. Ne slažem se da je ova zemlja u kojoj nema institucija, kao što se ne slažem da je ovo zemlja u kojoj sve zavisi od volje i odluke jednog čoveka. Aleksandar Vučić je čovek koji veoma poštuje institucije ove zemlje, koji poštuju uostalom i partiju koju vodi i koja ga je izabrala na mestu na kome se nalazi, čovek sa kojim se i razgovara i koji vrlo vodi računa o mišljenju ljudi sa kojima radi. Kada smo potpisivali Briselski sporazum i posle toga Aleksandar Vučić je otišao kod Srba sa Kosova da im kaže šta se dogovara, odnosno šta je potpisano, a pre toga je uključio Srbe sa Kosova u delegaciju, baš zato da ne bi dopustio da se odluke donose bez Srba sa Kosova, jer se na njih odnosi, jer se na njihove živote odnosi. Aleksandar Vučić je čovek koji je u stanju preuzme odgovornost, ali nemoj to da brkamo sa tim da je čovek koji ne priznaje i gazi institucije, nego je u stanju da preuzme odgovornost i da preuzme odgovornost za odluke koje se donose. Vrlo često i odluke koje se kolektivno donesu, ali krivica bude samo na njemu i brani se samo on i napada se samo on, a odluku doneo i ovaj dom, odluku donela Vlada, odluku doneli kolektivni organi upravljanja. U tom Briselu većina naše delegacije je glasala za to da prihvatimo da Kosovo, između ostalog, može da bude u članstvu Ujedinjenih nacija. Aleksandar Vučić je prelomio svojim glasom i preuzeo odgovornost za to. Jel to znači da ne priznaje institucije, jel to znači da je autokrata, jel to to znači, ili znači da je čovek koji je dosledno branio poziciju naše zemlje i bio spreman da podnese, kao što je podneo svaki politički teret i svaku političku težinu? Dakle, vojna neutralnost je nesporna, apsolutno nesporna. Znate, svima nama, da smo samo političari, da smo političari koji ne vode računa ni o sopstvenim uverenjima, ni uverenjima naroda, pa najlakše bi bilo ući u NATO pakt. Gde bi nas više hvalili, da li bi nas iko igde kritikovao, da li bi bilo ijednog medija koji bi rekao nešto loše? Naprotiv, hvalili bi nas, bili bismo borci za demokratiju, dobijali bismo u Briselu one povelje, prava, samo bi prštale nagrade, ma do Nobelove nagrade bi se išlo. Vučić je samo trebao da prizna Kosovo i bio bi nobelovac, ništa, odmah. Mi smo svesno izabrali put vojne neutralnosti kao teži, ali kao ispravniji i apsolutno časniji. Tu nikakvog odstupanja nema, niti može biti, a Aleksandar Vučić je čovek koji poštuje institucije, vodi računa o mišljenju nacije koju vodi, ali je spreman da u kriznim trenucima, u teškim trenucima preuzme svu odgovornost na sebe. Kada smo donosili Zakon o radu ovde, kada smo umanjivali plate i penzije, jel to bila odluka Aleksandra Vučića ili je to bila odluka svih nas? Pa, nas, ali da li je on preuzeo odgovornost pred nacijom? Jeste. Da li je on izašao pred naciju? Jeste. Da li je on posle stavio svoje ime na listu koju je nosio i koja je shodno toj odluci trebalo da podnese političke konsekvence zbog toga? Ali, svoje ime. Znate, ovde sede poslanici SNS, ne verujem da postoji poslanik SNS ovde, pa čak i vladajuće većine koji se ne bi potpisao ispod liste koju vodi Aleksandar Vučić. Jel to znači da je autokrata zbog toga, da ne poštuje institucije, da ne poštuje svoju partiju ili to znači da mu Srbija veruje i da je naravno čast stati ispod njegovog imena? Znate, ja znam da će me odmah posle ovog mog objašnjenja napasti da sam poltron, ulizica, itd, ali meni je čast što mogu da kažem da imam saborca koga mogu sa toliko argumenata da branim i pohvalim. Hajde da vidim te koji će napasti mene ili nekog od vas za ovo što ja sad govorim. Hajde da ih vidim jednom kada su rekli za Đilasa da nije najlepši, najpošteniji, najsposobniji. Hajde da čujem Marinku Tepić da jednom kaže nešto protiv Đilasa ili nekog od ovih svojih partijskih, tačnije nisu ni partijski, nego ovih kolega iz firme pošto svi rade za platu tamo, ni za šta drugo. Hajde jednom to da vidimo. Dakle, ovo što govorim, govorim iz čista srca, ali i važnije od toga, govorim iz ličnog i političkog iskustva. Aleksandar Vučić je čovek koji preuzme odgovornost poštujući institucije, ali spreman da preuzme odgovornost i vojna neutralnost je apsolutno neupitna, tu pomeranja nema. Ovaj visoki dom bi morao da se sastane da promeni tu rezoluciju, ne može ni jedna partije, ne može ni jedan čovek, ne može ni jedan političar, Skupština Srbije bi morala da izglasa da više nismo vojno neutralni. To u ovom sazivu znam da neće biti moguće. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Aleksandar Mirković, replika na izlaganje gospodina Vladana Glišića. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Mislim da je vrlo tendenciozno bilo izlaganje i bez bilo kakve potrebe opet i dokaza pokušaj bacanja ljage na SNS i predsednika Aleksandra Vučića, ali to je razlika između bavljenja politikom suštinski i sitnog političarenja. Isto je tako razlika između državnika i onog ko želi da se bavi politikom radi lične promocije i ličnog interesa ogromna. Znate, niko iz SNS, a pre svega predsednik Aleksandar Vučić zbog odgovornosti koju ima prema Srbiji, prema svakom građaninu Srbije, nikada neće doći u situaciju da se odrekne saradnje ili poslovnog odnosa, partnerstva, prijateljstva, kako god to želite da definišete, i sa EU, i sa Kinom, i sa Rusijom, i sa Amerikom. Znate, kada ste toliko odgovorni i kada želite da se borite za svoju zemlju iz dana u dan, vi morate da imate partnere i na istoku i na zapadu, i na severu i na jugu, kako god to želite da definišete. Što se tiče vojne neutralnosti, mislim da je gospodin ministar Vulin jasno to definisao, ali ovo je najbolje podsećanje na onu demagogiju i one neistine koje se plasiraju godinama unazad. Tako su pričali Aleksandar Vučić do Uskrsa, pa do Nove godine priznati Kosovo, pa evo sada će sledeće godine, pa za godinu dana i nikada se to nije desilo, niti će se desiti. Srbija je vojno neutralna, gospodin Vulin vam je to objasnio i nema potrebe za ovakvim jeftinim politikanstvom i pokušajem da se ubere neki jeftini politički poen. Ono sa čime sam neprijatno iznenađen, izdajte se i predstavljate sebe kao velikog patriotu, čoveka kome je silno stalo do Srbije, a bogami u vašem izlaganju od pet minuta ne čuh ni jednu jedinu reč o skandaloznom obraćanju kolege Imamovića koji je našu zemlju optužio da je fašistička. Da li i vi ipak to malo drugačije gledate ili, odnosno imate unapred pripremljene govore gde je jedino i bitno po svaku cenu napasti Aleksandra Vučića i sa njime se obračunavati baš i onda kada nemate nikakvog razloga, niti dokaza za to. Za Srbiju je vojna neutralnost apsolutni aksiom, nema dvojbe i nema razmišljanja na drugu temu, a uveren sam da je ispunjeno obećanje i data reč koja ima težinu, kada je u pitanju Aleksandar Vučić, će u narednom periodu dokazati sve ono o čemu je govorio i gospodin Aleksandar Vulin, o čemu govorim i ja, ali iznad svega toga istorija će u narednom nekom periodu kada prođu mnoge godine pokazati kome, kako i koliko stalo do Srbije i do njene budućnosti. Uveren sam da to građani već sada vide, tako da politika SNS Aleksandra Vučića sa pravom ima puno poverenje građana Srbije.
Zahvaljujem. Replika Vladan Glišić, izvolite.
To kakav stav imam po pitanju izlaganja gospodina Imamovića možete videti kada sam glasao protiv svih predloga koje su davali. Da učestvujem u napadu na nekoga ko je u manjini čast mi ne dozvoljava, a tamo gde smo ravnopravni, tamo sam uvek pokazivao, i u vreme dok se vi niste bavili politikom, gde treba i kako to izgleda da se brane nacionalni interes i da se zbog toga podnesu neke posledice. Druga stvar koja je ovde simptomatična, jeste da predsednika vaše stranke, čije prezime vrlo retko u javnosti izgovaram, baš zato što je oko njega napravljena jedna atmosfera glorifikacije ili satanizacije, koja sprečava svaku normalnu debatu, nisam čak ni imenom i prezimenom pomenuo, a vi ste imali potrebu da se sakrijete iza njega i da opet dovedete do toga da sami najbolje pokažete koliko smo mi ugroženo društvo, koliko su institucije ugrožene. Jer, u svemu tome ako je samo od njega zavisilo da delegacija u Briselu ne prihvati ustupke Prištini, ako samo od njega zavise mnoge stvari u ovoj zemlji, čak pitanje na koje često moji prijatelji iz SNS, pošto ih imam dosta, nemaju pravi odgovor, jeste koje ću vam svima sada ovde postaviti. Neka je sve najbolje u ovom trenutku u Srbiji pod vašom vlašću, a ja mislim da nije, i mnogi u Srbiji misle da nije, samo nisu dovoljno organizovani, svesni, pa možda nisu istorijski ni u pravu da preuzmu vlast, ako je sve najbolje, a nije, šta se dešava u trenutku kada vaš predsednik stranke i predsednik Srbije, čovek koji je čovek kao i svi mi, može jednog dana da se ne probudi? Ko je zamenik njegov? Kako institucije funkcionišu? Kako vi vaše govore organizujete, a da ne pričate o njemu? Kako vaša stranka funkcioniše, a da ne pita sve piramidu moći koja ide ka njemu? Znači, to je neodgovorno prema Srbiji, prema institucijama, prema svima. Iz tog razloga razmišljajte o tome, a ne o tome da li sam ja politikant ili državnik.
Izvolite.
Ne znam kako funkcioniše SNS, ali znam da SNS ima svoje stranačke organe, da u stranačkim organima ima više ljudi nego što mnogi imaju birača i glasača, tako da uopšte ne sumnjam ni u kvalitet, ni u čast svih tih ljudi. Neodgovorno je reći za stranku koja ima 400 hiljada članova i više hiljada, desetina hiljada različitih izabranih funkcionera, da su to sve ljudi koji ne odlučuju ni o čemu, ne pitaju se ništa, nikada ne kažu ništa i ništa ne misle ni o čemu. To jednostavno nije tako. Neodgovorno je i pogrešno je. Da li imaju lidera koji se nametnuo već u istorijskom smislu? Pa, imaju. Treba da budu zahvalni zbog toga, kao što je i on zahvalan, siguran sam, za stranku koja je te snage i koja je u stanju da se nosi sa istim izazovima sa kojima se i on nosi. Tu ne vidim problem. Vi kažete kad ga ne bude ili ga bude. Pa, zašta služi politika? Ne prave se naslednici. Vi to svodite na personalno pitanje ko je naslednik. Čega naslednik? Čovek ima 50 godina, da niste malo požurili? Ali, politika se ne svodi samo na personalno. Politika koju je Aleksandar Vučić zacrtao će biti sprovođena od strane SNS, ukoliko ja išta poznajem SNS. Ali, garantujem da će se Pokret socijalista čvrsto držati vojne neutralnosti, odbijanja priznavanja Kosova, čuvanja Republike Srpske i drugih bitnih pitanja. Kao saborci, siguran sam da SNS to radi samo još snažnije nego mi, jer je snažniji i veći. Upravo vi ovde svodite na personalnu stvar. Ja vam govorim o trenutku kada je jedan hrabar pojedinac učinio nešto veliko i važno. Onda ćete da mi kažete da je Živojin Mišić bio beznačajan, ili je bio autokrata koji nije poštovao ništa? Pa, pojedinac u nekim trenucima svog života, u nekim istorijskim trenucima je taj koji promeni plimu, koji promeni nešto i u tome je njegova vrednost. Zato imate političare, a imate i vođe. Zato imate političare i imate državnike. To je razlika i u tome nema ničeg lošeg. Naprotiv, posle takvi ljudi, ako govorimo o tome da nisu tu, ostavljaju iza sebe politiku, ostavljaju legat, ostavljaju nasleđe koje se sledi. Da li hoćete da kažete da Kemal Paša Ataturk, pa nije više tu, a čitava Turska živi po njegovom, po onome što je on formulisao kao buduću politiku Turske i ne vidim šta je loše u tome? Svoditi sve na jednog čoveka? Pa, taj čovek to nikada nije dozvolio, ovde u ovoj Skupštini to nikada nije dozvolio. Ali, jeste, i to nikako da shvatimo, bio u stanju i jeste u stanju da preuzme odgovornost na sebe. Vi kažete sakrili ste se iza njega. On je taj koji ide ispred. Nekad ga je teško i stići, pa izađe ispred i često ulazi u sukobe koji nisu njegovi, ali ako ima ubeđenje da to što radi je ispravno, on to i radi. Dakle, nije ovde stvar odnosa prema pojedincu, ali jeste stvar poštovanja za čoveka koji je u stanju da napravi stranku te veličine i da formuliše politiku koju ogromna većina Srba bezrezervno poštuje i glasa za nju, prihvata je kao svoju. Tu nema nikakve kolizije, nema sukoba između čoveka koji poštuje institucije i čoveka koga poštuje nacija. Zašto bi to uostalom bio problem? Mi pričamo o ulazi pojedinca u srpskoj politici, pričamo o ulozi pojedinca u važnim istorijskim trenucima. I stranka i država treba da budu zahvalni kada imaju čoveka koji je u stanju u istorijskim trenucima da preuzme odgovornost i da uradi ono što je u tom trenutku najispravnije i najpotrebnije. Znate, Aleksandar Vučić nikada nije pokušavao da kaže – ja znam bolje od naroda. Nikada! On je govorio svoje mišljenje, koje se nekad sviđa, a nekad ne sviđa narodu, ali je iznad svega poštovao volju srpskog naroda. Onda kada mu kažu, posebno sa zapada – on je populista. On je populista zato što govori, zato što misli, zato što deli ubeđenje svog naroda. A šta treba da deli? Šta on to treba da uradi? Da bude u sukobu sa sopstvenim narodom, da mu objašnjava, kao ovi razni nevladini, koji su u stvari vladini, samo nisu srpski vladini, kako narod ništa ne zna, kako narod ne zna šta je dobro za njega? Aleksandar Vučić izađe i kaže istinu, istina bude veoma teška, ume da zaboli, on stoji iza nje, ali spreman da prihvati sud svog naroda. Kada smo smanjivali plate i penzije, pa posle toga smo išli na izbore. Nema političara koji bi smanjio plate i penzije i izašao na izbore posle toga. To se ne radi. Jednostavno, kažete neka, nek prođe vreme, da sačekamo da se malo zaboravi, pa biće bolje, izborićemo se nekako. Ne, on odmah izađe, kaže svoju istinu, kaže ono što misli, uradi to što misli i ponudi narodu na odlučivanje. Ako to nije dokaz poštovanja i nacije i institucija, onda ja stvarno ne znam koji bolji dokaz može od toga da bude. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Mirković.
Hvala. Vrlo kratko, hronološki. Kažete da nećete da se osvrćete na izlaganje poslanika Imamovića samo zato što je u manjini, slabijeg ili kako ste to rekli. Pa, niko od vas ovde nije očekivao da ne znam šta uradite, već da kao vajni patriota, za kakvog se iskazujete, kažete svoj stav, osudite. Ali, možda to ipak nije za vas popularno ili nije tema. Ipak je popularnije i lakše se poeni stiču kada se napada Aleksandar Vučić. To mnogo govori i o vama i o vašem patriotizmu koji je jedna samo maska najobičnija. Govorite o stvarima koje se tiču naših stranačkih organa. Mislim da vam je gospodin Vulin najbolje na to odgovorio, ali ono što je jako bitno i što se moglo prepoznati iz vašeg izlaganja, pomno su vas svi ovde u plenumu slušali, jeste morbidna izjava koja sve više liči na onu mantru koju sprovodi jedan deo opozicije, a to je šta ćemo ako Aleksandru Vučiću stane srce, šta ako Aleksandar Vučić umre? Pa, opet idemo toliko daleko i u onu priču kada su priželjkivali njegovo ubistvo, pa relativizovali i snajper i naslovne strane i upućene pretnje njemu. Da li je moguće da i vi sa ovog mesta, ovde u plenumu, diskutujete o tome, o životu i smrti jednog čoveka? Apsolutno bespredmetno i morbidno u najmanju ruku. Šta će biti kada Aleksandar Vučić umre ili šta će se dešavati ako on umre? Da li je moguće da postavljate takvo pitanje? Da li je moguće da se u 21. veku tako vodi politika i tako postavljaju stvari? Mislim da vam je gospodin Vulin i odgovorio na taj deo, ali vi to ne možete da razumete. Ideja, vizija, put, politika, stav, urađene stvari, zacrtane stvari su nešto što ostaje iza i iznad svakog pojedinca, ali vi to ne možete da razumete. Jer vi i ja, pre svega, a mogu zamisliti tek koliko vi i Aleksandar Vučić imate različite poglede ne samo na život, već i na budućnost i viziju naše zemlje. Ali nikako vi to ne možete shvatiti ni danas i uveren sam da to nećete moći da shvatite i u budućnosti. Samo bih vas zamolio, kao nekog ko sebe izdvaja da nije deo Đilasovog saveza i Đilasove politike, hajdete onda makar vi držite se argumenata, neke normalne diskusije i normalnog razmišljanja, a ne da ovde u ovom plenumu uživo prenos i diskusiju koristite za tako morbidne neke scenarije. Predsednik Aleksandar Vučić je već u ovom trenutku ostavio toliko toga iza sebe da generacije i generacije koje tek treba da dođu će moći samo o tome da uče i da one procenjuju koliko je to bilo dobro za našu zemlju, a uveren sam da ste i vi sada svesni koliko je dobrih i ogromnih stvari Aleksandar Vučić do sada uradio i promenio Srbiju na bolje. Ja vas pozivam kao kolegu narodnog poslanika da diskusije ovde svedemo na zdrave norme, na neke zdrave granice i da diskutujemo argumentima. Crne slutnje ili crne želje koje imaju pojedine opozicione partije, a izgleda i vi, samo oslikavaju svu vašu nemoć, ali i mržnju prema Aleksandru Vučiću. Nadam se da u narednom periodu ovakve stvari nećemo imati, ali isto tako uveren sam da građani najbolje iz ovih izlaganja mogu da vide ko šta i kako kome želi, ali isto tako da je Aleksandar Vučić i Srpska napredna stranka trn u oku svima samo zato što stvaramo još lepšu, još bolju i još jaču Srbiju i zemlju u kojoj svako dete želi da živi, ostane i stvara. Hvala.
Zahvaljujem. Prekoračeno vreme ćemo oduzeti od vremena poslaničke grupe. Ovim završavamo ovaj krug replika i prelazimo na sledećeg govornika. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić.
Znate kako, ne znam da li je to bilo kome prijatno ili neprijatno, ali činjenica je da je predsednik Srpske napredne stranke i Republike Srbije ipak samo čovek i smrtan i s tim treba svi da se suoče, bez obzira kako to doživljavali. Da vratimo stvar na jednu stvar koja je vezana i za prethodni krug replika, a tiče se vojne neutralnosti. Strategija je dobar iskorak, ali nije dovoljan, jer strategija sadrži u sebi mnoge smernice našeg odnosa prema vojnoj odbrani, bezbednosti i svega ostalog, pa tako neka buduća vlada može vojnu neutralnost da gurne na neki neprimetan nivo. Ono kako se vojna neutralnost obezbeđuje jeste Zakon o vojnoj neutralnosti i zahtev Saveta bezbednosti UN da bude garant te vojne neutralnosti. Dokle se to ne uradi, sve opet zavisi od volje jednog čoveka, jedne političke stranke i kada se stvari promene sve može da se vrati na ono što smo proživeli. Tako da, u tom smislu, mislim da javnost treba da zna to, da bi znala da meri stvarnu spremnost da se borimo za vojnu neutralnost ili samo deklarativnu i političku koja je od jednog do drugog političkog trenutka potrebna ili nepotrebna. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo dalje na listu. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslovnik koji ja imam ima neka pravila, ali bože moj, na kraju se ispostavi da jedino ja na poštujem pravila. Pravilo je da se pravila krše. Dame i gospodo narodni poslanici, kad govorimo o katastrofama na Zapadnom Balkanu, ne mislim tu samo na prirodne katastrofe. Dobra je saradnja i ja podržavam „Balkan open“ – „Otvoreni Balkan“, posebno zato što mislim da mi ipak imamo najsnažniju privredu u regionu, posebno poljoprivredu, i da što veće tržište – to su veće šanse za razvoj. Tu ne mislim samo na ekonomski razvoj. Oni koji malo zrelije razmisle, znaju da kroz ekonomski razvoj se uvećava politička moć, ali se stiču i sredstva za nabavku naoružanja. Ja sam od onih koji se zalažu da jedna trećina rasta BDP-a se uloži u novu tehniku, najmoderniju, da budemo dobro naoružani, da ako, ne daj bože, dođe do nekog sukoba na Zapadnom Balkanu ili sa nekim drugim, da tim modernim naoružanjem možemo da čuvamo ljude – dronovi, najbolje letilice, najbolja artiljerijska oruđa, sve što može da nam sačuva ljude. Ljudi nemamo za bacanje, a samo je ekonomija ta koja može da nam isporuči dovoljno novca da sem ekonomskog razvoja, tehnološkog razvoja, naučnog razvoja možemo da imamo i veću vojnu moć, a već je uveliko stečena da možemo da budemo ozbiljan faktor u odbrani i bezbednosti na teritoriji Zapadnog Balkana. Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se ne setim nekih katastrofa drugih vrsta. Ja vas pitam, dame i gospodo, da li naše seosko stanovništvo ima ista prava kao i gradsko? Pitam. Da li naše seosko stanovništvo, koje je izuzetno patriotski raspoloženo prema državi i prema njenim svim reprezentacijama sportskim, da li ima pravo da gleda prenos kvalifikacija svoje reprezentacije? Da li je katastrofa kada lišite polovinu građana Republike Srbije zakonom garantovanog prava da mogu da prate prenose svoje reprezentacije na televizijama koje pokrivaju celo tržište Republike Srbije i imaju slobodan pristup? Dakle, s obzirom da je ministar policije prisutan, ja ću podneti krivičnu prijavu za organizovani kriminal protiv funkcionera REM-a i protiv ljudi iz „Junajted medija“ i SBB grupe za udruženi da ne kažem zločinački poduhvat, za organizovani kriminal kojim su gledaoci, posebno u ruralnim sredinama, lišeni zakonskog prava da imaju mogućnost da prate svoju fudbalsku reprezentaciju. Ja sam malo stariji. Sećam se čuvenog prijema na grudi Dragana Džajića, a nisam zvezdaš, kojim je izvarao sve Engleze u polufinalu Evropskog prvenstva u Italiji i dao vrlo lep gol. Sećam se i onog sudije, da li je bio Benks, golman je bio Benks, a sudija je bio neki, ne mogu sad da se setim, sudac, kako su ga Hrvati zvali, koji nas je drastično oštetio. Sećam se i Karasijevog gola u Atini. Zašto se sećam Katalinskog i majstorice u Frankfurtu? Zašto se sećam Radanovića u Splitu? Zato što je bilo mogućnosti da svi građani mi na selu da pratimo utakmice svoje reprezentacije, mada onda to zakonom nije bilo regulisano, ali nam je bilo omogućeno. U selu sa tri hiljade i nešto stanovnika imali smo četiri televizora, ali smo onako zbijeni svi pratili te najvažnije sportske događaje. Pitam vas – zašto je polovina građana Republike Srbije lišena zakonskog prava da gleda utakmicu u Lisabonu i da se raduje u trenutku postizanja gola Aleksandra Mitrovića, da se raduje uspehu svoje reprezentacije, odnosno uspehu svoje zemlje? Tog prava lišila ih je „Junajted medija“. Navodno je kupila sportska prava od UEFA-e. Ona je kupila sportska prava, a i članom 64. našeg zakona stoji da isključivo pravo prenosa najvažnijih događaja sa liste događaja od interesa za sve građane Republike Srbije, političke, kulturne i sportske, imaju televizijski kanali koji pokrivaju celu teritoriju Republike Srbije, a definiše se na listi najvažnijih događaja regulator koji su to sportski događaji najvažniji. Na toj listi stoji da su to kvalifikacije za evropska i svetska prvenstva. Taj deo zakona nije poštovan i "Junajted medija" je nezakonito prenosila utakmice i time lišila, a to je za mene katastrofa, polovinu Srba i polovinu građana Srbije, jer je i u regionu, zato što to nije bilo na RTS-u, bila smanjena mogućnost da Srbi koji navijaju za srpsku reprezentaciju a žive izvan Srbije takođe mogu da gledaju reprezentaciju koju obožavaju. To je za mene katastrofa koja mora da bude sankcionisana, jer se kršilo nekoliko zakona - Zakon o elektronskim medijima, Zakon o oglašavanju, Konvencija o prekograničnoj televiziji i Zakon o zaštiti konkurencije. Prekršili su nekoliko zakona da bi na katastrofalan način lišili građane Republike Srbije da se raduju uspehu svoje zemlje kroz uspeh svoje reprezentacije, gde im je zakonom ta mogućnost garantovana. Znači, isključivo pravo su imali televizijski kanali koji pokrivaju celo tržište, a mislim da ih ima pet ili šest sa nacionalnom frekvencijom i imaju slobodan pristup, dakle mogu da se gledaju i na antenu. To što piše u zakonu je prekršeno i mi moramo one koji su kršili zakon da privedemo pravdi. Pri tome su stečena sredstva, zato što su se ljudi koji su mogli preplaćivali na kablovske mreže da bi to mogli da gledaju i stečeni su nezakoniti prihodi od reklama, koji su emitovani pre, za vreme, u poluvreme utakmice, itd, itd, kao i čuvena neka kladionica i sve što je reklamirano toga dana. Oni kažu, s obzirom da su kupili prava od UEFA, da nemaju veze naši zakoni. Nije tačno. Mi možemo, ako imamo novca, da kupimo avione i falkone kao što kupuje vlasnik "Junajted medije" Šolak, Đilasov partner, mi možemo da kupimo avione, ali nemamo pravo da ih vozimo. Ovde moramo da pokažemo da imamo licence, da imamo pravo, da nam je odobreno da zakonski možemo da koristimo te avione. To što smo ih kupili ne znači da imamo pravo da ih vozimo. Isključivo pravo prenosa je garantovano televizijama sa nacionalnom frekvencijom. Ja tvrdim da je postojao određeni dogovor, s obzirom da se RTS nije baš preterano bunio i nije pominjao ova zakonska pravila, da tu postoji neki odnos i da su gledaoci na teritoriji Republike Srbije izigrani. Za mene, posebno zato što zastupam seosko stanovništvo, kao zaštitnik seljana, za mene je katastrofa na Zapadnom Balkanu da gledaoci u ruralnim sredinama nemaju pravo, nemaju zakonom garantovano pravo, da ne budu lišeni gledanja prenosa, ukoliko žele, svoje fudbalske reprezentacije. To je ono - što ti zakon dade, niko ti ne uze. To kaže Valtazar Bogišić i to pravilo tužilaštvo, a tamo ću podneti krivičnu prijavu, mora da procesuira. U suprotnom, mi nemamo pravosudne organe. Druga katastrofa su na Zapadnom Balkanu zelene i crvene brigade koje su se ovih dana pojavile u Beogradu. Tamo gospođa Aida, koja verovatno sad Aćifa u Novom Pazaru skida, jer je to simbol fašizma. Ovde smo čuli da ljudi iz Novog Pazara tvrde da je Srbija duboko potonula u fašizam. Nije cela Srbija, samo jedan deo jednog grada je potonuo u fašizam kada je digao spomen obeležje Aćif Bljuti Hadžiehmetoviću efendiji u Novom Pazaru. Kad su stavili to spomen obeležje, taj deo Novog Pazara, ne tvrdim da je ceo Novi Pazar, ne tvrdim da je ceo Sandžak, je potonuo u fašizam. Zato što je Aćif efendija imao jedinice koje su služile Adolfa Hitlera i zbog te službe je nagrađen i odlikovan Gvozdenim krstom. Ako postoji neki nacista na teritoriji Srbije kome je podignuto spomen obeležje, onda je to Aćif efendija, čiju ploču su stavile upravo iz stranke gospodina Imamovića u delu Novog Pazara. Ja očekujem da se Aida Ćorović sa onom petokrakom, kao vođa nekih novih crvenih antipa brigada, onda ovi zeleni koji takođe tvrde, ova Viola fon Kramon, zato kažem zelene brigade, koji takođe tvrde da smo mi neka fašistička zemlja, da je Srbija potonula u fašizam, takođe očekujem da nasrnu tamo na živog Nasera Orića, jer on je kažnjen za ratne zločine. To što je Mladić kažnjen, sudija Niambe, to je bilo preglasavanje, tvrdi da tog genocida nije bilo, Gideon Graf itd. To što je on kažnjen a Naser Orić nije kažnjen, nije krivica do nas, ne znači da je Mladić kriv a Orić nevin. Znači da je sud kriv, da je oslobodio krivog a kaznio verovatno nevinog, ja bih se usudio i to reći. To dokazuje političko instruisanje sudova koji su donosili presude u Hagu i domaćih sudova, posebno onih u Sarajevu i Zagrebu. To što je Gotovina oslobođen na čudan način, ne znači da nisu počinili etničko čišćenje Srba, da nisu pobili Srbe u Hrvatskoj na teritoriji Hrvatske, da nisu izvršili te zločine, to znači samo da je sud bio politički pristrasan i da je bio jednostran, odnosno da je iz političkih razloga krivicu pripisivao za ratne zločine isključivo Srbima. To što Haradinaj i Tači još uvek nisu kažnjeni, nije dokaz da nisu krivi, jer su živim Srbima vađeni organi. Ljudi, živim Srbima su vađeni organi. To što niko nije kažnjen za to je krivica sudova i pravosuđa i pravosudnih međunarodnih i domaćih sudova koji to nisu kaznili. To je, recimo, krivica ne samo Nasera Orića, Haradinaja i Tačija, po pitanju zločina u južnoj pokrajini, već i krivica sudije Majića, koji je oslobodio albanske teroriste "Gnjilansku grupu" koju su usmrtili 23 Srbina, mučili 80, na najsurovije moguće načine, a u tom procesu je svedočio jedan od Albanaca ili Šiptara koji je učestvovao u tim zločinima plus srpske žrtve koje su preživele te monstruozne zločine. To je jedna katastrofa na Zapadnom Balkanu i onda oni pripisuju Srbiji duboki fašizam. Da li u Knesetu, gospodine Marinkoviću, neko može da izađe i da kaže da je Izrael nacistička, fašistička zemlja, da je potonula u fašizam? Izrael je demokratsko društvo. Da li neko tamo može to da kaže i sme da kaže? Posle Jevreja su Srbi sigurno najveće žrtve nacizma, fašizma itd. Pripisivati naciji koja je u 20. veku, koji su usmrtili razne "SS" handžar divizije, između ostalog, jel tako gospodine Martinoviću, pripisivati tri miliona u dva rata izgubljenih srpskih duša, gledano sa natalitetom pet miliona. Dakle, danas bi nas bilo više pet miliona. Pripisivati razne zločine i fašizam naciji koja je izgubila tri miliona, koja je usmrtila tri miliona ljudi, a izgubila praktično pet miliona, pripisivati to Srbima. Pripisivanje je fašizam. Borba protiv Srba i srpskih nacionalnih interesa i to predstavljati kao borbu protiv fašizma. Postoji li jezik mržnje prema Srbima? Ja vas pitam sve, da li postoji jezik mržnje prema Srbima ili samo postoji jezik mržnje kada govore Srbi? Sasvim je normalno mrzeti Srbe i govoriti protiv Srba. To onda nije jezik mržnje, onda to zovu antifašizam. Onda izađe Aida i jajima pokušava da mural sad skida. Očekujem da Aida ode tamo gde je bila u Upravnom, Nadzornom odboru one firme kada je provereno 400 hiljada evra u Novom Pazaru. Tamo gde je svom političkom lideru pripisala 60 ari građevinskog zemljišta, da ode tamo i da se zaleti na Aćif Efendiju. Tako se bori protiv fašizma i nacizma, tako što napadneš nacistu koji je odlikovao Hitlera gvozdenim krstom, a ti dođeš u Beograd. Ti dođeš i kažeš da je nacija fašistička koja je izgubila pet miliona ljudi, u dva rata usmrćeno tri miliona, raseljeno i etički počišćeno tri miliona. U poslednjem ratu sa teritorije federacije, da vam kažem da je to ona muslimansko-bošnjački deo, iseljeno je, raseljeno je, etnički počišćeno 450 hiljada Srba, a sa teritorije Hrvatske 400 hiljada i najmanje 200 hiljada iz naše južne pokrajine Kosova i Metohije. Preko milion Srba je etnički počišćeno sa svojih teritorija. Srbija je jedina bivša jugoslovenska republika koja bitno nije menjala svoj etnički sastav, uprkos stotinama hiljada izbeglica koje je dobila. Protiv Bošnja Srbija ne vodi nikakvu politiku, to se vidi iz prirasta stanovništva. Nisam ja protiv, ima ih svake godine, trude se, ima ih svake godine sve više i nemam ništa protiv toga, ali tvrditi da se ova država protiv njih nešto odnosi posebno i da krši neka pravila ponašanja, njihova neka prava je, po meni, fašizam. Nema fašizma u Srbiji, sem onih koji Srbiji žele da pripišu fašizam, a Srbija nikada nije bila fašistička zemlja. Ono što je u Bosni i Hercegovini urađeno u toku 20. veka, pa nisam ja, nije moja familija bila šuckori ili kako se ono zvalo u Prvom svetskom ratu. Celo selo mog oca i mog dede su oterali u dobojski logor. Samo dve babe su bile ostale u Bogovićima. U Drugom svetskom ratu su usmrtili nebrojeni broj moje široke familije koja je tad živela u Bosni. U poslednjem ratu ni jedan više Rističević od stotinu, ne živi u kućama gde je živeo 1991. godine u Bosni i Hercegovini. U tim kućama žive Bošnjaci ili su do temelja uništene i spaljene. Rodno selo mog oca, Bogovići, je imalo devet stanovnika. To selo je sa 18 kuća do temelja spaljeno, a svo stanovništvo ubijeno. Danas ja treba da slušam kako je moj narod genocidan i kako se oni bore protiv fašizma. Kako su se to borili u selu Kukavice gde su usmrtili tri rođaka moje majke koji su godište od 1912. do 1927, od njih troje dve su bile žene? Ja treba da verujem u to da smo mi genocidni, a oni su, eto, nevine žrtve. Neka mi pokažu, ali to je katastrofa, i jednog njihovog značajnijeg političara, poslanika koji je izašao i došao u Bratunac i rekao – izvinite na žrtvama zločina koji je počinjen na 3.657 Srba u i oko Srebrenice, mi razumemo vaš bol, sem Ibrana Mustafića, kome skidam kapu i koji je svedok o klanju sudije u Zaleđu od strane Nasera Orića kojeg, gle čudo, oslobodili ga i međunarodni i sarajevski sudovi. Sad mi treba da verujemo da je Naser Orlić antifašista, a Mladić sa petokrakom koju nije skinuo do sredine ratova devedesetih godina, kome su ustaše ubile oca, da je on fašista, a Naser Orlić antifašista. Neće da može, jer ono što ja znam o Bosni i Hercegovini je da je u 20. veku izvršen genocid nad Srbima. Što se tiče devedesetih godina ni jedan Srbin u Srebrenici nije preživeo u varoši. Kada je srpska vojska ušla u Srebrenicu zatekla je samo jednu zaklanu staricu od osamdeset i nešto godina, srpske nacionalnosti. Treba ja da verujem u njihov antifašizam i da me oni ubede da je moj narod fašistički, a oni se, eto, bore protiv fašizma. Neka pošalju Aidu, sa ne znam koliko jajaca, neće da vredi, neće da može, ja u to ne verujem - genocid devedesetih godina u Srebrenici. Mogu ja da iznesem sve priloge koliko je od 1.333 boraca Nasera Orića, čije sam izvore koristio u mojoj rezoluciji, koliko je sahranjeno u Potočarima – polovina od 1.333 poginula vojnika u 28. diviziji. Kao mesto pogibije Naser navodi da su to čista srpska naselja i čista srpska sela. Kako je to agresija Srba na Bošnjake koja je izvršena u vlastitim selima? Svi oni su sahranjeni u Potočarima. Neka kažu gde je sahranjen Suljagić, otac ovog što je direktor Memorijalnog centra. Sahranio ga je, iako je poginuo u Bratuncu, u napadu na Srbe 1992. godine, sahranili su ga u Potočarima. Zašto bih ja verovao u tu njihovu istinu? Zato, kažem, prava je katastrofa na zapadnom Balkanu to što oni radi Srbiji i srpskom narodu. Pri tome, Srbi nisu imali SS „Handžar“ diviziju na Staljingradu. Srbi nisu imali jedinice koje su služile Adolfu Hitleru, gde su njihove vođe, kao Aćif efendija, dobili gvozdene krstove. Zato je prava katastrofa što taj genocid stalno pominju, a on se nije desio. Neka pitaju Grajfa Nazurofa, neka pitaju sutkinju Nijambe, ja tvrdim – u Srebrenici, ovo što sad pričaju, devedesetih godina izvršen je genocid, ali genocid nad istinom, od njihove strane. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Jasmina Karanac. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre Vulin, koleginice i kolege, u tradiciji naroda sa ovih prostora je da priteknu jedni drugima u pomoć kada je to potrebno, naročito u velikim nevoljama i teškim situacijama. To je deo našeg nasleđa, naše kulture, odlika nesebičnosti, solidarnosti, empatije, svega onoga ljudskog što je utkano u nama. Mi smo nebrojeno puta u našoj daljoj i bližoj prošlosti svedočili koliko je pomoć u katastrofama bila ona u ljudstvu, opremi, znanju, značajna i presudna kada oni koji su pogođeni katastrofom nisu u mogućnosti sami i sopstvenim sredstvima da se suprotstave nepogodi koja ih je zadesila. Katastrofe izazvane brojnim prirodnim pojavama, odnosno opasnostima tehnološkim, zatim ratnim, bezbednosnim rizicima i pretnjama su stalno prisutna realnost za ljudska društva širom sveta i zato zemlje treba institucionalno, odnosno kroz zakone i sporazume da urede okvir, odnosno uslove za pružanje pomoći u takvim situacijama. Ovaj Sporazum koji je pred nama, odnosno Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu je deo inicijative Mali Šengen, sada „Otvoreni Balkan“, zaključen sa namerom da se unesu pozitivne promene u celom regionu, da se podstakne privredna saradnja, olakša trgovina, kretanje ljudi, roba i usluga i da za svaki drugi način učini lakši život građanima i da približi naše narode. Svesni izazova sa kojima se suočava savremeno čovečanstvo, a posebno porasta prirodnih katastrofa uzrokovanih klimatskim promenama, kao što su poplave, požari, ekstremne temperature, potpisnici ovog Sporazuma predsednik Srbije i premijeri Severne Makedonije i Albanije su još jedan iskorak napravili u odnosima tri zemlje, a naši parlamenti stavljajući u zakonski okvir sve uslove i načine pružanja pomoći predviđene ovim Sporazumom. Meni je žao i nadam se da će se to promeniti i da će Crna Gora i Bosna i Hercegovina shvatiti prednosti ovakve saradnje i pridružiti se ovom Sporazumu, jer katastrofe ne znaju za granice, a niko nije bezbedan dok svi nismo bezbedni. Setimo se samo poplava 2014. godine koje su pokazale koliko je društvo ranjivo i bespomoćno pred prirodom i koliko je pomoć koja je tada odigrala značajnu ulogu u spasavanju ljudskih života i materijalnih dobara bila dragocena. Prirodne katastrofe koje su se gotovo svake godine dešavale, ne samo u Srbiji, nego i u regionu i čitavom svetu, podsetimo se zemljotresa u Petrilji prošle godine, zatim u Albaniji 2019. godine, ekstremno visokih temperatura i suša tokom ove godine, i da ne nabrajam, upozoravaju da je neophodno da se svi bolje organizujemo u budućnosti. Tim pre, ovaj Predlog zakona je od velikog značaja, jer predviđa način, odnosno okvir za dobrovoljno pružanje pomoći i saradnje u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu, a naročito u planiranju i sprovođenju mera za zaštitu od poplava, zemljotresa, požara, zagađenja životne sredine, opasnosti izazvane radijacijom. Takođe, Predlog zakona predviđa i pomoć u slučaju pandemijskih katastrofa. Mi smo tokom ove pandemije videli, s jedne strane sve slabosti i sebičnost savremenog sveta, a naročito najrazvijenijih zemalja kada se vodila bitka za nabavku respiratora, zaštitne opreme, sredstava za dezinfekciju, vakcina u borbi protiv virusa Kovid19, a s druge strane videli smo i solidarnost pojedinih zemalja koje su nesebično pružale pomoć drugima u borbi protiv ovog virusa, među kojima je i Srbija, koja je neretko bila i kritikovana potpuno neosnovano. Zato je bilo nužno donošenje ovog Zakona, da bi zemlje potpisnice poštujući njegove odredbe, kao i potpisane međunarodne sporazume međusobno nesmetano sarađivale u cilju sprečavanja, odnosno ublažavanja posledica katastrofa. Kada govorimo o prirodnim katastrofama, one su i podsetnik da je neophodno da promenimo svest i stav ljudi prema životnoj sredini, jer samo tokom zadnje decenije posebno se vidi porast katastrofa uzrokovanih klimatskim promenama u kojima je stradalo na hiljade ljudi, a milioni su pogođeni zdravstveno, stambeno, glađu. Ovde želim da istaknem da je zato važno u situacijama katastrofa, kada ljudski životi bivaju suštinski izmenjeni zbog gubitka najbližih, gubitka osećaja sigurnosti i nade, o čemu svedočimo i tokom ove pandemije, obratiti posebnu pažnju i na pružanje psiho-socijalne pomoći podrške. Ta vrsta pomoći je neophodna radi olakšavanja oporavka pojedinaca porodica i čitave zajednice i mislim da ona treba da postane sastavni deo borbe u prevazilaženju posledica katastrofa. Poslanička grupa Socijaldemokratske partije će podržati ovaj i predlog o priznavanju vozačkih dozvola između Republike Srbije i Narodne Republike Kine, budući da veliki broj kineskih državljana radi u Srbiji. Nemali broj naših državljana živi u Kini i, naravno, ove dozvole treba priznati uz svo poštovanje pravila i standarda zemlje domaćina. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeći govornik je potpredsednik Narodne skupštine Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Poštovani ministre sa saradnikom, danas imamo priliku da raspravljamo o sporazumima koji se tiču narodne saradnje u oblasti zaštite od prirodnih katastrofa, ali, nažalost, mogli smo videti da je ova tema od strane pojedinih poslanika, zloupotrebljena, pa smo mogli ovde čuti da je Srbija genocidna država, do morbidnih izjava šta će biti sa Srbijom ako slučajno predsednik Srbije Aleksandar Vučić umre. Zgrožena sam sa oba govora, zgrožena sam sa zloupotrebom ovog visokog doma i trudiću se da se u svom izlaganju pridržavam dnevnog reda. Što se tiče današnje teme, koliko puta smo čuli rečenicu da katastrofe ne poznaju granice? Čini se u poslednje vreme, a pogotovo u vreme pandemije, kao i klimatskih promena koje se dešavaju prečesto. Ipak, pripremljenost zajednice upravo leži u potrebi da se rizici od katastrofa spoznaju na najbolji mogući način. Prirodne katastrofe koje se svakodnevno dešavaju, a ne smemo zaboraviti katastrofalne poplave koje su zadesile Srbiju 2014. godine, koje se dešavaju ne samo u Srbiji, nego i u regionu i u svetu, upozoravaju nas na neophodnost bolje organizacije svih nas. Tu, pre svega, mislim i na institucije, ali i na građane. Takođe, one su i podsetnik da je neophodno da se promeni svest i stav ljudi prema životnoj sredini i prirodnim katastrofama. Ako dobro pripremimo stanovništvo u velikoj meri pomažemo i državnim institucijama, odnosno državi u situaciji nastupanja prirodnih katastrofa. Podatak da ekstremne vremenske prilike postaju novo normalno stanje do kraja veka bilo bi to da bi prosečna temperatura na Balkanu bila povišena za čak četiri stepena ili više. To znači da ćemo u budućnosti imati sve češće suše, a samim tim i smanjenu poljoprivrednu proizvodnju, veliku oskudicu vode, a samim tim i manje hidroenergije i time se javlja opasnost da se potkopaju sva dostignuća viševekovnog razvoja. Mislim da još uvek imamo vremena da se nešto učini i da svi učesnici društvenog života, ali i kreatori politike koja se odnosi na sprovođenje i preventive protiv klimatskih promena na zapadnom Balkanu, mogu dobro da pripreme Balkan za katastrofe koje se predviđaju u budućnosti. Srbija je predvodnik aktivnosti na ovom planu i ona je prava u regiji donela Okvir za upravljanje rizika od katastrofa, čime je postala jedna od prvih zemalja u svetu koja je u potpunosti uskladila svoje zakonodavstvo sa Okvirom iz Senedaija. Inače, Senedaj okvir za smanjenje rizika od katastrofa je međunarodni sporazum koji je potpisalo 180 zemalja članica UN i on trba da doprinese smanjenju borja ljudskih života, smanjenju ekonomskih gubitaka, zaštita životne sredine i prirodnih resursa. Poslednji podaci Svetske meteorološke organizacije nisu ni malo ohrabrujući i njihov poslednji izveštaj Atlas je analizirao oko 11 hiljada prirodnih katastrofa koje su se dogodile između 1979. godine i 2019. godine, uključujući i velike katastrofe kao što je i suša u Etiopiji 1983. godine, koja je imala najfatalniji ishod, obzirom da je tada umrlo preko 300 hiljada ljudi. Izveštaj ukazuje na trend ubrzanja, pri čemu je broj prirodnih katastrofa porastao gotovo pet puta u periodu od sedamdesetih godina, pa do poslednjih deset godina i jedina stvar u tom izveštaju koja je mene ohrabrila je to da, bez obzira što su opasne vremenske prilike sve češće, sa sobom nose sve veće troškove koji, na primer, su 2010. godine iznosile čak 1,16 biliona dolara. Broj ljudskih žrtava na godišnjem nivou je opao, pa tako sa 50.000 žrtava sedamdesetih godina je pao na ispod 16.000 poslednjih nekoliko godina. To nam govori da se isplatilo bolje planiranje i unapređenje sistema za rano upozorenje na opasnost. Kao što sam rekla, Srbija jeste lider u preventivi protiv borbe prirodnih katastrofa i pre nekoliko meseci, zahvaljujući dobroj pripremljenosti Ministarstva unutrašnjih poslova i sektora za vanredne situacije, bili smo u mogućnosti da pomognemo i komšijama u Severnoj Makedoniji, ali i bratskoj Grčkoj, koje su se borile se nezapamćenim požarima. Katastrofe ne poznaju ni nacionalnost i nacionalne granice, niti su one ograničena na neku državu i zbog toga Jedinstvena Srbija smatra da, usvajanjem ovakvog sporazuma, može doprineti prvenstveno spasavanju ljudskih života, ali i prirodnih resursa, a na kraju i smanjenju ekonomskih gubitaka. Kao što sam i rekla na početku, dobra organizovanost, pripremljenost, edukacija pre svega lokalnih samouprava, a samim tim i građana, može doprineti da sporazum o kojem danas govorimo ima, mogu slobodno reći, sto posto implementaciju u realnom životu. Upravo u toj nameri da se pripremi na najbolji mogući način i grad iz kojeg ja dolazim, Kraljevo, je nakon katastrofalnih poplava 2014. godine pokrenuo inicijativu o međuopštinskoj saradnji. Ta inicijativa ove godine je krunisana potpisivanjem Sporazuma o saradnji i opredeljenju 18 lokalnih samouprava u slivu Zapadne Morave da osnuju zajedničku službu za poslove smanjenja rizika od katastrofa i civilne zaštite. Veliku podršku ovom poduhvatu, pored Ministarstva države uprave i lokalne samouprave, vašeg ministarstva i Sektora za vanredne situacije, Kancelarija za javna ulaganja, pružile su brojne domaće i međunarodne institucije i organizacije, poput stalne konferencije gradova i opština, Svetske banke itd. Inače, podsećanja radi, 3. novembra 2010. godine, Kraljevo je pogodio razoran zemljotres. Imali smo 2012. godine katastrofalne snežne nanose. Poplave smo imali u više navrata 2014, 2016, 22017, 2018. i 2019. godine. Takođe, poslednje dve godine smo imali ogromne šumske požare koji su u jednom trenutku pretili da ugroze i manastir Studenicu, koji pripada UNESKO nasleđu i u Parizu je proglašena za baštinu od svetskog značaja. Uticaj suše je možda najveći u ovom delu Srbije, ali i najteže se procenjuje jer ima dalekosežne posledice. Možemo sa sigurnošću reći da, kada pogledamo poslednjih deset godina, grad Kraljevo u odnosu na katastrofe koje su ga zadesile, izgubilo je možda tri ili čak četiri svoja budžeta i tu su najpogođeniji sektori poljoprivrede, infrastrukture i stanovanja. Sve ove katastrofe su učinile to da grad Kraljevo uspostavi posebnu službu u okviru svoje gradske uprave, Odeljenje za poslove civilne zaštite i iskoristiću ovu priliku da pohvalim vaše ministarstvo, jer ste pre nekoliko dana, tačnije 5. novembra, na pet lokacija, uz učešće preko 8.000 pripadnika MUP-a i drugih službi održali najveću civilnu vežbu još od vremena stare Jugoslavije. U vežbi „Sistem 2021“ je učestvovalo 24 grada i 26 opština i Republika Srbija je organizacijom združene civilne zaštite, pod nazivom „Sistem 2021“, pokazala još jednom da, uprkos decenijama ne ulaganja u ovaj sistem ne zaostajemo za vodećim državama u svetu. Time smo pokazali da građani Srbije, odnosno Srbija može da bude sigurna, jer o njoj ima ko da brine i u trenucima ako dođe do najvećih katastrofa. Uređenje normativa i jasno institucionalno postavljanje sistema smanjenja rizika od katastrofa i upravljanje vanrednim situacijama Republiku Srbiju bez premca postavlja na mesto regionalnog lidera kada su ovi procesi u pitanju. Ono što je možda najinteresantnije za današnju temu, kada sam već spomenula grad iz kojeg dolazim, Kraljevo, jeste učešće grada u globalnoj mreži otpornih gradova pod nazivom MCR 2030, a pod okriljem Fonda za smanjenje rizika od katastrofa UN. U okviru ove mreže gradova širom sveta, grad Kraljevo je prepoznat kao jedan od regionalnih lidera kada su u pitanju organizacioni sistemi civilne zaštite i uključivanje svih institucija organizacija i pojedinaca od značaja za proces smanjenja rizika od katastrofa. Kroz ovu mrežu grad Kraljevo će pružiti drugim lokalnim samoupravama u svetu, ali i našim lokalnim samoupravama primere dobre prakse. Treba da se napori lokalnih samouprava u jačanju otpornosti na buduće katastrofe preusmere na to da lokalna samouprava ne bude prepoznata samo kao mesto prvog reagovanja kada se desi katastrofa, već na prvom mestu kada je u pitanju ulaganje, odnosno smanjenje od rizika od nastanka budućih katastrofa. Upravo je ovo prepoznala Vlada Republike Srbije, pa smo mogli pre nekoliko dana videti u Lučanima, gde je u gornjem delu sliva Zapadne Morave, koordinacijom državnih institucija, pre svega „Srbijavode“ i Sektora za vanredne situacije su otklonjeni privremeni objekti koji su mogli da predstavljaju potencijalnu pretnju u slučaju većih količina padavina i nivoa reka. Na samom kraju svog izlaganja, uputila bih jedan predlog. Mi smo svesni da se tehnološka revolucija dešava upravo sada i dešavaće se i gde je opet Republika Srbija regionalni lider kada su u pitanju savremene tehnologije, ali pored postojećih rizika kao potencijalnih opasnosti u okviru normative koja to tretira predvide još dve opasnosti, a to je nestanak struje ili „blek aut“ i hakerski napadi. Smatram da ove opasnosti trebamo posebno tretirati, a sve u cilju bolje pripremljenosti države na buduće izazove. Sigurna sam da vi, ministre, kroz vaše Odeljenje za visokotehnološki kriminal radite na prevenciji ovakvih slučajeva. Zbog svega ovoga što sam danas navela, poslanička grupa JS u danu za glasanje podržaće predloženi sporazum. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pre nego što zatvorim ovaj prvi deo sednice, da saglasno članu 27. i članu 87. Poslovnika Narodne skupštine, vas obavestim da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Drugi deo sednice nastavljamo u 15.05 časova. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na osnovu prijavljenih po listi reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre, sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, dragi građani Srbije, uprkos sve intenzivnijim pritiscima na Republiku Srbiju, koji dolaze iz regiona, ali i od nekih zapadnih zemalja, Srbija kao prava domaćinska zemlja u kojoj ima mesta za svakog dobronamernika i dalje otvara vrata svojim susedima, predlažući svestranu regionalnu saradnju na zapadnom Balkanu, a sa ključnim ciljem da se region bolje pozicionira i brže bude prihvaćen od evropskih zemalja, od EU. Tu opredeljenost Srbije da se, osim sopstvenom razvoju, posveti i regionalnoj saradnji potvrđuje upravo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na zapadnom Balkanu koji je danas na dnevnom redu parlamenta. Ovaj sporazum je deo inicijative „Otvoreni Balkan“ koja je pokrenuta na predlog našeg predsednika Republike Aleksandra Vučića, a koja se najpre zvala „Mali Šengen“. Sporazum koji je pred nama potpisali su naš predsednik Republike i predsednici Vlada Severne Makedonije i Albanije. Cilj „Otvorenog Balkana“ jeste stvaranje otvorene ekonomske zone između zemalja potpisnica, što treba da obezbedi nesmetanu trgovinu i ostale oblike privredne saradnje, slobodno kretanje radne snage, ali i da prenese poboljšanju međusobnih bilateralnih odnosa, a zajednički cilj treba da bude ukupno poboljšanje pozicije zapadnog Balkana na evropskoj mapi. Ponuda za učešće u ovoj inicijativi bila je upućena i Crnoj Gori i Federaciji BiH, kao i privremenim institucijama Prištine, ali se oni nisu odazvali do sada. Njihov otpor prema inicijativi da naš region zajedno nastupa prema evropskom tržištu i da se brže ekonomski razvija nije racionalan, ali njihovo je pravo da ne učestvuju u zajedničkom pokušaju da se svi brže ekonomski razvijamo. Ono što je danas notorna činjenica jeste da sada Evropa na ceo naš region gleda kao na najzaostaliji deo Evrope, a tako ne bi smelo da bude. Region zapadnog Balkana ima resurse, ali i geostratešku poziciju koja treba da nas učini ravnopravnim sagovornikom sa ostatkom Evrope. Međutim, da podsetim da nam je geostrateški položaj, nažalost, kroz istoriju često bio smetnja za napredak zato što smo večita meta različitih interesa koji se ovde prelamaju. Tako je kroz istoriju bilo, a nažalost tako je i danas. Srbija najbolje zna cenu koju plaća upravo zbog političkih aspiracija različitih centara moći kojima je u interesu da Srbija, a time i Balkan ostanu trajno bure baruta, a koji će oni po potrebi paliti ili gasiti. To smo u 20. veku osetili uz ogromne žrtve, a naša još uvek sveža rana je 1999. godina kada nas je NATO bombardovao bez saglasnosti Saveta bezbednosti, misleći da će na taj način pomoći albanskim separatistima da nam otmu Kosovo i Metohiju. Tada je umesto svetske pravde ovim prostorom zavladala sila. Zato što smo sve kao srpski narod preživeli, pogotovo na Kosovu i Metohiji, samo zato što nismo dali da nas rasparčaju i unište, sve što je naše danas zna ceo svet, pa i oni koji su bacali bombe na nas znaju da su to učinili protiv svakog zakona na ovom svetu. Kosmetski Albanci i njihovi lideri koji novcem kupuju naklonost i savete nekih svetskih političara, ne bi li isposlovali priznanje svoje samoproglašene nezavisnosti, računaju na silu, jer znaju da prava nemaju. Svakodnevno vrše pritisak na srpski narod, a ovih dana je to bilo u svrhu izborne kampanje koja, nažalost, nije pomogla Kurtiju da pobedi. Naprotiv, poražen je žestoko i to treba da mu bude poruka, jer u oslepljenoj borbi za vlast i nepostojeću državu svi oni su zaboravili da na Kosmetu teško živi i albanski običan narod, potpuno zaboravljen. Osmanijeva i Kurti uz pomoć svojih zapadnih sponzora svakodnevno, različitim sredstvima, prete Srbiji, usuđuju se da postavljaju ultimatume, ne poštuju međunarodna dokumenta, pre svega Rezoluciju 1244, ali ni Briselski, ni Vašingtonski sporazum, a stalno očekuju da Vašington i Brisel stanu na njihovu stranu. To bi bilo pogubno za svetsku politiku i međunarodno pravo, a posebno po UN i njihovu mirovnu misiju na Kosovu i Metohiji, a to je KFOR. U tome da li zbog teritorijalnih aspiracija ili želja jedne nacionalne manjine da pravi paralelnu državu na teritoriji jedne suverene države, članice UN, treba da se poruši kompletna zgrada međunarodnog pravnog poretka, moraju danas da razmišljaju sve međunarodne institucije. Ostaje nam da verujemo da oni predstavnici država, članica UN koje i dalje podržavaju otvoreno ili tajno terorističko i separatističko delovanje Albanaca na Kosovu i Metohiji i daju legalitet ovakvim pokušajima secesije imaju u vidu i znaju da to nije pravo ni pravda. To je sila, to je presedan. Kada je Srbija u pitanju, za svetske moćnike ne postoji zakon. U našem slučaju, u slučaju Kosova i Metohije, za njih ne postoji Rezolucija UN 1244. Zaboravili su je međunarodni čuvari mira na Kosova i Metohiji da su oni tu upravo došli na osnovu te Rezolucije, čijem kršenju svakodnevno svedočimo od prvog dana, a oni koji je krše nikada nisu kažnjeni za to. Naprotiv, toleriše se sve što Priština radi, a to je da se Srbiji preti i Srbija ucenjuje da prizna samoproglašenu tzv. državu Kosovo. Danas kada nam tuđi interesi ne daju mira, ne daju nam da budemo svoj na svome, pokušavaju da nam otmu naše, da umesto sebe nas proglašavaju zločincima, da nas nateraju da zaboravimo i „žutu kuću“ i prognane, ubijene, spaljene domove i crkve, oni očekuju da mi pokleknemo, ali nije danas Srbija moneta za potkusurivanje. Na sreću, poslednjih 10-ak godina, spoljnopolitička pozicija Srbije se promenila. Srbija postaje ekonomski i politički snažnija, poštovanija u velikom delu svetu. Tako dobijamo priliku da govorimo o ataku na našu državu, o žrtvama i posledicama govorili smo u parlamentu mnogo puta o tome. Naše rukovodstvo je stalo iza odbrane naših nacionalnih i državnih interesa, stalo je i uz svoj srpski narod koji je ostao da živi na svojim ognjištima što je i pokazala zadnja pobeda na lokalnim izborima na Kosovu i Metohiji, a gde je Srpska lista odnela ubedljivu pobedu i ja ovom prilikom čestitam srpskom narodu koji je na jedinstven način dao apsolutnu podršku Srpskoj listi i državnom rukovodstvu na čelu sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem. Tu odlučnost predsednika Republike videli smo i prilikom gnusnog napada jedinica ROSU na severu Kosova i Metohije, što za nas Srbe predstavlja vetar u leđa i ohrabrenje za naš opstanak na Kosovu i Metohiji. Naše rukovodstvo je patriotsko i državotvorno, a rezultati i ekonomske i političke borbe za bolju, sigurnu i suverenu Srbiju su i te kako vidljivi i prepoznatljivi za našu i međunarodnu javnost. Takva politika i rezultati nam upravo omogućavaju da kao ekonomski uspešna i politički stabilna država širimo regionalne inicijative i zalažemo se i za bolji život ljudi u celom regionu. Srbija prepoznaje potrebu da svi u regionu budu upućeni jedni na druge i da kroz regionalnu saradnju prevazilazimo različitosti, da uz poštovanje državnog suvereniteta svake od država regiona unapredimo regionalnu saradnju, udružujući sve potencijale i koristeći komparativne prednosti naših država. Srbija je uverena da kao region možemo više da postignemo na međunarodnom planu i dokažemo svetu da nismo tamo neki Balkan za koga nema mesta u modernoj Evropi sveta. Naravno da nije tako, a to pokazuje spremnost Srbije, Severne Makedonije i Albanije da pokažemo Evropi da smo posvećeni miru, regionalnoj saradnji i razvoju u svim oblastima koje su važne za građane naše države. Ovaj sporazum je u tom smislu izuzetno značajan jer se odnosi na jednu ozbiljnu i važnu oblast, to je saradnja u sprečavanju katastrofa i otklanjanju posledica katastrofa. Zemljotresi i poplave, požari, ekološki, hemijski ekscesi često nemaju granice, ali kada zadese jednu državu, jedno područje, ništa nije važnije od pravovremenog spasavanja života i materijalnih dobara. Srbija u tome ima veliko iskustvo i znanje, a tome su nas naučile nedaće koje su nas snalazile u prethodnom periodu, naročito poplave, klizišta i zemljotresi. Zato je važno da mi susedi sarađujemo u takvim nemilim situacijama koje, nažalost, mogu biti sve češće, a na to nas upozoravaju i klimatske promene koje su sve drastičnije i sa sve ozbiljnijim posledicama po čitavu planetu, a mi smo njen deo. Poslanička grupa SPS podržava ovaj sporazum, jer čvrsto verujemo da će doprineti boljoj pripremljenosti Zapadnog Balkana da se organizovano suočava i bori sa prirodnim i drugim katastrofama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, uvažena potpredsednice Kovač. Poštovani ministre Vulin sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, jako mi je drago što je ministar Vulin opet u parlamentu i poznat je kao neko ko voli da dolazi ovde i da predano radi na zakonskoj regulativi koja će da, prvenstveno, dovede do bolje bezbednosti naše države i građana naše države. Još jednom koristim priliku da mu čestitam na svemu onome što je uradio u dosadašnjih, evo godinu dana je prošlo pre neki dan, na bespoštednoj i beskompromisnoj borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije koji jesu bili do juče samo jedan od ključnih problema naše države. Dakle, uspeli smo da rešimo ekonomiju, uspeli smo da poboljšamo našu geopolitičku poziciju, mnoge stvari da poboljšamo, da postanemo pobednička nacija u mnogim poljima i oblastima, ali na ovom polju smo pokazali u prethodnom periodu slabije rezultate, ali zahvaljujući ministru Vulinu i njegovom timu sada se taj problem rešava, popravlja i nadam se da nikada nećemo imati takvu vrstu problema sa kojima smo se suočavali početkom ove godine, jer nama kao državi treba stabilnost, nama kao jednoj ozbiljnoj državi je potrebno prvenstveno da lider naše države, predsednik Aleksandar Vučić, bude bezbedan, da svi građani Srbije budu bezbedni kako bi mogli sve svoje planove i agendu da implementiramo u narednom periodu, imajući u vidu najveći mogući interes građana Republike Srbije. Ja moram da pomenem i onu debatu koja se vodila na samom početku sednice Narodne skupštine Republike Srbije i da jednostavno oštro reagujem na reči i na tvrdnje narodnog poslanika koji pripada Stranci demokratske akcije, koji je na jedan sraman način nazvao našu zemlju maltene fašističkom zemljom i da sve ono što mi radimo u našoj zemlji da ima elemente fašizma, što prvenstveno apsolutno i materijalno nije tačno, a i moram da iznesem to i da upoznam i da podsetim građane Republike Srbije na to da je to ista stranka, isti ljudi koji su pre samo godinu, godinu i po dana, odlazili i posećivali i odavali poštu veteranima tzv. „oslobodilačke vojske Kosova“. Vrlo rado su se susretali sa čelnicima bivše „oslobodilačke vojske Kosova“ ili privremenih institucija na Kosovu i Metohiji, a izgleda da im je bilo najdraže da se suočavaju sa onima koji su prema srpskom narodu bili najbrutalniji, najgori, koji su dokazano počinili teške ratne zločine nad našim narodom, nad civilima, srpskim narodom i drugim narodima, nealbanskim narodima na teritoriji KiM. Dakle, sa svima su stigli da se vide, sa Tačijem i sa Haradinajem i sa Grabovcijem i sa mnogim drugim ljudima koji su tokom 90-ih godina učestvovali u pobuni, koji su bili deo terorističke grupe, koja je veliku štetu nanela srpskoj državi i srpskom narodu. Onda mi dočekamo danas da u 2021. godini, u zemlji koja, kako oni kažu i tvrde i u podržavanim njihovim tzv. „nezavisnim“ tajkunskim medijima, nedemokratskoj državi, gde nema vladavine prava, gde nema slobode medija, gde nema slobode govora, u sred parlamenta Republike Srbije se na jedan najgori mogući način izražavaju o sopstvenoj zemlji, zemlji koja ima toliko dugu tradiciju anti-fašizma i koja je, naravno, prepoznata na globalnom nivou u celom svetu. Mi se time ponosimo kao zemlja koja baštini anti-fašističku, ali ono što je isto bitno, tradiciju borbe protiv anti-semitizma, što je jako važno i što jeste imanentno. Verovatno, Srbija je jedna od retkih država i srpski narod je jedan od retkih naroda koji je od samog početka i kroz svoju istoriju delio sudbinu sa jevrejskim narodom i koji je uvek imao dobre odnose i kada god je to mogao štitio jevrejski narod, za razliku od mnogih drugih, za razliku od tih koji to nama danas spočitavaju, koji su činili sve da srpskog naroda, da Jevreja, da Roma nestane. Mi danas, eto, u ovoj ne slobodnoj državi, u ovoj nedemokratiji slušamo njihove pridike. Ja prosto ne mogu da verujem i mogu da shvatim i politički interes, mogu da shvatim borbu za neki glas više u Raškoj oblasti ili na teritoriji Sandžaka, kako god želeli da kažete, ali e mogu da shvatim da nekoga nije sramota da na takav način izražava nepoštovanje prema sopstvenoj zemlji i prema srpskom narodu. Naravno da želim da pomenem i to da današnja tema ovog našeg zasedanja jeste Sporazum koji je deo inicijative „Otvoreni Balkan“, deo je inicijative koja može da donese mnogo rezultata, može da donese mnogo benefita za Srbiju. Ono što jako ohrabruje po pitanju ove inicijative, koja jeste u stvari izvorno Vučićeva inicijativa, imajući u vidu tu činjenicu da je Vučić, predsednik Vučić, 2016. godine još predlagao carinsku uniju za zemlje Zapadnog Balkana i isto tako je ta ideja kod nekih tzv. „lidera“ u regionu, oni su imali velike rezerve prema tome, nisu to hteli da prihvate. Nisu to hteli da prihvate ne zato što je to bila loša ideja, nego zato što je potekla od Srbije, zato što je potekla od Aleksandra Vučića, pa se i neki od „Otvorenog Balkana“ danas brane time da je to ostvarivanje, kako bi to ministar Vulin rekao, a ja ga u tome podržavam, srpskog sveta, srpske hegemonije, što naravno materijalno nije tačno. Da, Srbija je zainteresovana za mir, Srbija je zainteresovana da brani srpski svet. Srbija je zainteresovana za odbranu srpskih vitalnih, nacionalnih interesa i srpskog naroda, gde god on živeo u regionu i svetu. Naravno, njima i Vučić i Vulin smetaju zbog toga što to javno kažu i što se ne stide da kažu da volimo Republiku Srpsku, da poštujemo BiH, da poštujemo Dejtonski sporazum i sve sporazume koje smo do sada kao država potpisali ili garantovali za njih, kao što je to Dejtonski sporazum i kao nešto što predstavlja temelj dogovora naroda u BiH, koju čine dva entiteta i tri konstitutivna naroda. Sigurno je da je najveći rezultat svega ovoga što otvoreni Balkan očigledno neće da ostane mrtvo slovo na papiru zato što je pre nekoliko dana održana jedna velika konferencija u Beogradu, koji je bio domaćin predsednik Aleksandar Vučić, da su bili prisutni premijeri Albanije i Severne Makedonije, a pre samo nekoliko dana, sad za vikend, održana je konferencija na ministarskom i operativnom nivou gde su resorni ministri finansija, poljoprivrede, trgovine, turizma i mnogih drugih resora, rada, zapošljavanja i socijalne politike, predstavnici državnih institucija, agencija imali priliku da sa svojim kolegama iz Severne Makedonije i Albanije dogovore operativne stvari koje se tiču ostvarivanja ključnog cilja inicijative „Otvoreni Balkan“, a to je slobodan protok roba, ljudi i kapitala. To je nešto o čemu Vučić govori već, evo šest, sedam godina kao cilj kojim treba da streme svi narodi koji žive na teritoriji Zapadnog Balkana, ali cilj ne sam po sebi, nego cilj koji će upravo kroz relaksiranje ekonomskih odnosa, kroz jačanje ekonomskim odnosa, trgovinskih odnosa između naših zemalja dovesti do toga da naša politička saradnja, saradnja na planu nauke, novih tehnologija, prosvete, bezbednosti, zajedničkog delovanja na polju bezbednosti i odbrane od terorizma i mnogih drugih pošasti koje su naravno deo funkcionisanja današnjeg globalnog sveta i deo tih velikih pretnji svakom narodu i svakoj državi pojedinačno govori o tome da je ovde namera ozbiljna i zahvaljujući prvenstveno Aleksandru Vučiću namera koja će da se implementira na terenu i koja će dati svoje prve rezultate već za nekoliko meseci. Glavni rezultat koji mi priželjkujemo ovde u Beogradu kao parlamentarna većina, kao SNS, kao Vlada Republike Srbije je to da naše kompanije, naša preduzeća mogu lakše da funkcionišu, mogu lakše da rade, mogu lakše i više da izvoze, da imamo mnogo veće tržište, da imamo mnogo veći potencijal. Ono što je isto tako jako važno kada je u pitanju privlačenje stranog kapitala i stranih direktnih investicija je da ti veliki svetski igrači mnogo drugačije gledaju kada jedno tržište ima 20, 20 i nešto miliona stanovnika ili je to tržište recimo Severne Makedonije koja ima 1,5 miliona stanovnika, Albanije u kojoj živi negde oko 2,5 miliona stanovnika, koje nominalno ima 3,2 miliona, pa čak i naše srpsko tržište ovde od sedam miliona je za neke velike igrače, velike kompanije malo i sve to na kraju će imati jedan jako veliki benefit i korist koju će imati naši građani i građani celog regiona. Da ne govorim o tome, i to će se tek videti za nekoliko dana, koliko će biti koristi na tom političkom planu, koliko će ova ekonomska saradnja i stvaranje jednog međusobnog poverenja kada budemo uznapredovali, kada budemo osnažili trgovinsku saradnju, kada budemo razvili turizam međusobno, kada naši studenti mogu da imaju priliku da idu na univerzitete i fakultete u druge države na Zapadnom Balkanu bez ikakvih prepreka, kada njihovi ljudi mogu da dođu ovde da se zaposle gde žele ili obratno, kada te radne dozvole budu važile u svim državama i kada budu unificirane za sve to će biti, ja sam siguran, početak jednog ozbiljnog i kvantnog razvoja celokupnog ovog regiona i doprineće da Srbija dobije još veći ekonomski zamah i da uvećava i osnažuje privredni rast koji će kada pogledamo to kumulativno za 2020. i 2021. godinu da bude prvi u Evropi. To je nešto što, mogu da kažem, predstavlja personifikaciju onoga što radi Aleksandar Vučić od početka njegovog mandata kao premijera 2014. godine. Vrlo jednostavno, vrlo jasno vodi računa o srpskim interesima, vodi računa o interesima građana Republike Srbije. Posvećen je dijalogu znajući da ekonomski rast, ekonomski razvoj, vojno osnaživanje, ali i regionalna saradnja čine dobro prvenstveno našem narodu i našim građanima i da nam je to jednostavno potrebno kako bi mogli da jedan pravi, ali i pravedan način da rešavamo političke probleme koji u ovom regionu postoje. Naravno da moram da na pomenem i to da Srbija nije samo inicijator i ne učestvuje samo u implementaciji, odnosno realizaciji inicijative „Otvoreni Balkan“, da smo mi u jako dobrim odnosima sa Višegradskom grupom. Stalno ovde u parlamentu govorim o tome da Srbija zaslužuje i da bi trebala u nekom narednom periodu da bude deo Višegradske grupe s obzirom na našu sjajnu saradnju, na istorijskom nivou saradnju i sa Mađarskom i sa Slovačkom i sa Češkom i sa Poljskom i da sa njima imamo puno, puno političkog i ekonomskog interesa i ono što je najbitnije u svemu tome da nemamo nikakvih otvorenih pitanja sa tim zemljama i da nam je vrlo lako da tu saradnju unapređujemo i osnažujemo. Naravno, moram da napomenem i inicijativu u kojoj naša zemlja učestvuje, a vezana je za Pravoslavnu kvadriteralu, Grčka, Bugarska, Rumunija i Srbija, što pokazuje jednu veliku otvorenost naše zemlje da sarađuje sa drugima, otvorenost naše ekonomije, potpunu jednu liberalizaciju ekonomije i volju da naša ekonomija raste, jača i da ovde postoji dobrodošlica za sve one koji žele na pravi i ispravan način da investiraju svoj kapital s obzirom da smo mi uspeli da za samo nekoliko godina potpuno promenimo način i pristup ekonomskom razvoju koji se nažalost od 2000. do 2012. godine zasnivao na tome da imamo špekulante investitore, da imamo najveći svetski ološ i kriminalce koji su uspeli da privatizuju neka preduzeća ovde u Republici Srbiji, naravno da ih unište, a zajedno sa njima unište i čitave industrijske i privredne grane. Mi smo to zahvaljujući Vučiću za samo nekoliko godina uspeli da povratimo, uspeli smo da podignemo naš turizam, uspeli smo da povratimo našu tekstilnu industriju, našu hemijsku industriju, uspeli smo da povratimo energetiku i da je stavimo na jedno od prvih mesta prioriteta kada je u pitanju razvoj naše zemlje i razvoj naše privrede. Želim da kažem koliko u stvari danas sa ove distance od recimo šest godina koliko je predsednik Vučić bio u pravu kada je i tada izložen pritiscima od stranih, od mnogih centara moći u celom svetu odbio i nije se povinovao tom pritisku da Srbija uvede sankcije Ruskoj Federaciji i postavljam pitanje – svi ti koji su ga kritikovali zbog toga, svi ti koji su govorili da Srbija mora da se okrene ka jednoj strani, da mora da izabere stranu, da mi to moramo već jednom da uradimo, šta bi danas bilo da smo se okrenuli ka samo toj jednoj strani 2015. godine, šta bi bilo i sa kim bi razgovarali i pregovarali o uvozu gasa, o ceni gasa i o uslovima koji su nama potrebni i koji će biti prilagođeni nama? Zato predsednik Aleksandar Vučić ide iduće nedelje, 25. novembra, koliko znam, danas je objavio, da će imati važan sastanak sa predsednikom Putinom, na kojem će se boriti ne za cenu gasa, ne za snabdevanje gasom, nego će se boriti za našu privredu i boriće se da nijedan građanin Republike Srbije nema problem i ove i narednih zima sa grejanjem i sa osnovnim stvarima koje predstavljaju civilizacijsku tekovinu 21. veka za razliku od mnogih onih koji su i razvijeniji od Srbije, a koji su u velikom problemu zbog toga što im je ogromna cena električne energije, ogromna cena uvoza gasa, što naravno ima veoma negativne implikacije na privredu, na privredni razvoj, na cene roba i usluga. Možemo da vidimo i svi smo svedoci sad te velike krize u lancu dobavljača i isporučivanja roba i usluga koliko ih nema, koliko nestašice vladaju i koliko je ta kriza u stvari izazvala pometnju na svetskom tržištu. Ali ono što je najbitnije i što jeste najveća sposobnost i osobina Vučića, to je da se to ovde u Srbiji ne oseća, to je da ovde nema gubljenja radnih mesta. To je situacija da mi ovde otvaramo fabriku gotovo svake nedelje i sa tim poslom ćemo nastaviti. Završiću naravno sa parekselans politički važnom temom za našu zemlju, to je Kosovo i Metohija. To je naša borba za vitalne nacionalne interese i odbranu naših legitimnih interesa na Kosovu i Metohiji. Veoma lepe vesti. Smatram da ceo naš narod i građani treba da budu ponosni na to što je Srpska lista osvojila na lokalnim izborima na Kosovu i Metohiji najviše opština. Srpska lista je prva, u deset opština će vladati Srpska lista, pa tek onda idu albanske partije DSK, LDK, Samoopredeljenje sa četiri opštine i neke druge stranke, a zamislite da su Srbi razjedinjeni na Kosovu i Metohiji, Albanci bi, siguran sam u to, ostvarili ono što jeste njihov cilj, ono što jeste cilj njihovih mentora iz inostranstva, ali nažalost cilj i te tzv. bojkotaške tajkunske opozicije ovde koja okrivljuje i koja u inostranstvu govori o tome da je srpski narod i da su pripadnici srpske liste na Kosovu i Metohiji kriminalci. Pa, nama, ljudi, ne trebaju neprijatelji. Šta će nama spoljašnji neprijatelj? Šta će nama ta vrsta neprijatelja pored Đilasa, pored Šolaka, pored ljudi koji žive ovde, žive sa nama ovde u Beogradu? To je presedan, to nigde nije viđeno u svetu. Podsetiću vas na jedan vrlo interesantan intervju koji je gospođa Ksenija Vučić vodila sa predsednikom Vlade Albanije, pre nekoliko godina. Tada ga je pitala šta misli o opozicionom lideru, mislim da se stranka zove Demokratska stranka Ljuzima Baše, on je vrlo kratko odgovorio i rekao – ja o unutrašnjim političkim stvarima i pitanjima ne govorim pred ljudima koji dođu sa strane. I to je naravno pristojno, to je kulturno i moramo da priznamo, to je državnički. Zamislite taj presedan kada neko ko pledira, ko hoće da dođe na vlast ovde, ko kaže da je već dobio izbore u Beogradu su već dobili izbore, a na republici su, koliko možemo da vidimo klackalica je, samo im fali možda neki glas, valjda, Đorđe Vukadinović ili možda tako neki pokret Vlaha da pobede na tim izborima, odu mrtvi 'ladni ljudi u Vašington, odu u Brisel i pljuju po onom delu našeg naroda i onim građanima naše zemlje koji su svakodnevno ugroženi od ROSU, od albanskih separatista i od ljudi koji imaju samo jedan jedini cilj – da isprazne Kosovo i Metohiju od Srba, da Kosovo bude albanski, etnički čisto i da osvoje sever Kosova. Naravno da im Vučić tu smeta i ja nisam mogao čudu da se načudim i završavam tu, kad sam video pre neki dan i dobro je što imamo istraživačke novinare i ljude koji dobro analiziraju našu unutrašnju političku scenu, ove tzv. inspektore Poverenika za informacije, evo, ja sam ovde desetu godinu, mnoge izveštaje sam pročitao od strane tog Poverenika, mislim da znam, mi smo ih i birali ovde u parlamentu, vrlo dobro sam upoznat sa opisom posla i rada te institucije, odnosno tog državnog organa ali nisam nigde pročitao i čuo da oni bilo kakvu inspekciju i da na kraju se ispostavi da oni jure sina predsednika Aleksandra Vučića i ne znam šta proveravaju u prodavnici u kojoj on radi pre nekoliko godina, čovek, za platu. Možete zamisliti dokle ta bolest ide. Dokle to ide u tom domenu da oni žele, rušeći ovu vlast, rušeći Vučića, rušeći sve pred sobom, kroz taj tzv. njihov ukrajinski scenario, da dođu do vlasti, da dođu do budžeta, da dođu opet u situaciju i priliku da pljačkaju ovu zemlju, da pljačkaju ovaj narod, ali naravno, ono što jeste činjenica na terenu, van svih njihovih istraživanja, van svih njihovih medija tzv. nezavisnih i zavisnih je da Aleksandar Vučić ima gotovo plebiscitarnu podršku građana Republike Srbije. Da završim sa ovim muralom. Sramna je to nametanje teme mural. Mogu sada sa govornice da kažem, što ne uhapse u Njujorku gradonačelnika onog Bilde Blazija? Tamo na svakom koraku imate neki mural nekog narko dilera. Jel on kao čovek kriv za to? I problem je neki mural, oni delegiraju temu, žele da pošalju lošu vest iz Srbije. Oni se bave muralom i ko je nacrtao taj mural. Pazite slučajnost, taj mural se nalazi preko puta redakcije dnevnog lista „Danas“. Šest meseci se nalazi i niko iz tog tajkunskog lista nije ni pomenuo, niti je rekao reč o tome, nego se sada podigla i diže se i vrši se pritisak kao da ga je Vučić crtao i naravno to prenosi SNN, BBS, žele da se pošalje loša slika iz Srbije, ali naravno građani Republike Srbije koji biraju ovde vlast, koji se opredeljuju ko će da vodi ovu državu, daju podršku onom koji jeste ovde najveći patriota i ko 24 sata sedam dana u nedelji radi za ovu Srbiju, a to je Aleksandar Vučić. Mi ćemo gledati da tu njegovu politiku i dalje snažno podržavamo i nastavimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, ministre sa saradnicima, koleginice i kolege, ovaj sporazum o saradnji u oblasti zaštite od katastrofa na zapadnom Balkanu, koji zaključuju predsednici država, odnosno Vlada naše zemlje, Republike Albanije i Republike Severne Makedonije ima daleko veći značaj u odnosu na onaj koji se na prvi pogled čini. Saradnja između zemalja zapadnog Balkana u periodu koji je tek pred nama predstavlja jedno ozbiljno sredstvo za ocenjivanje spremnosti svake od ovih zemalja, ali i njenog napretka na putu ka EU, ali i za ostvarivanje jedne ozbiljne regionalne saradnje između ovih susednih zemalja. Sve države zapadnog Balkana imaju jednu istu ambiciju, a to je pridruživanje EU i istovremeno izražavaju i spremnost, ali i želju da pospeše međusobnu saradnju kako bi taj put ka EU ubrzali i zapadni Balkan će u tom kontekstu morati da radi na više različitih frontova. Tu mislim na rešavanje nekih bilateralnih problema i pitanja, zatim, poboljšanje međusobnih odnosa i to je u suštini jedan od glavnih preduslova za napredak u jednoj ovakvoj regionalnoj saradnji. Zatim, neophodno je poboljšati sam kapacitet za sprovođenje svih ovih dogovora u okviru zemalja zapadnog Balkana, a kako bi se na prvom mestu ili bar na prioritetnom mestu svake od ovih zemalja, odnosno politika ovih zemalja našla agenda na putu ka EU. Potpisnici tzv. mini Šengena nizom razgovora i sastanaka saglasili su se o tome da je unapređenje regionalne saradnje u jednom zajedničkom interesu svih zemalja koje učestvuju u pregovorima. Naglasiću i to da je zemljama zapadnog Balkana važno da pristupe EU jednako kao što je EU značajno da zemlje zapadnog Balkana budu njoj i te kako bliže. Kada je reč o prirodnim katastrofama, odnosno sporazumu o kome danas govorimo, mi smo svedoci da prirodne nepogode jesu postale izvor jednog permanentnog ugrožavanja društva uopšte, ali i životne sredine, i svedoci smo da je izloženost uticaju prirodnih nepogoda kao što su suše, poplave, klizišta, zemljotresi, velikim delom jeste posledica slabog stepena poznavanja i njihovog uzroka i nastanka, ali i mehanizama delovanja i načina zaštite. Recimo, setimo se, neke od kolega su to danas i pomenuli, borbe koju je naša zemlja vodila nakon što smo imali poplave 2014. godine u Obrenovcu i tada je našoj zemlji stigla pomoć sa svih strana, od strane svih zemalja sveta, i EU ali i susednih zemalja i mislim da je ovaj nemili događaj u velikoj meri podigao svest o ovom problemu i danas se o ovome znatno više vodi računa i u pogledu planiranja i u pogledu otklanjanja eventualnih posledica katastrofa. Pošto dolazim iz Niša, moram da pomenem da Niš vrlo dobro pamti poplavu iz 1948. godine, sa poplavnim talasom od preko 5,5 metara i zato spremno dočekuje svaku veću i obilniju padavinu. Iz tog razloga smatram da predsednici država, odnosno vlada ovih triju zemalja, Republike Srbije, Severne Makedonije i Albanije, pre nekoliko dana su imali niz sastanaka. Između ostalog, jedan od njih je bio organizovan na ministarskom nivou u Nišu i to jeste jedan od vidova konkretizacije unapred dogovorene saradnje kada je reč o raznim sporazumima koje treba potpisati, a kako bi se u krajnjoj liniji omogućio protok robe, usluga i dobara. Socijaldemokratska partija Srbije prepoznaje značaj ovakvog sporazuma i generalno ideje "Otvorenog Balkana" i iz tog razloga ćemo u danu za glasanje nesumnjivo podržati ovaj predlog. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milenko Jovanov ima reč.
Poslovnik, član 106. stav 2. - niko ne može da prekida govornika dok govori, a neke kolege su prekidale govornicu, a reći ću vam i čime. Prekidale su je vešću koja se pojavila sad u pauzi, a to je da je nemački portal "Vajs", nije ona operacija iz Drugog svetskog rata, mada će neki posle ovih informacija da prođu kao neki koji su prošli operaciju "Vajs", objavio da je maksimalni nivo THC u industrijskoj konoplji nađenoj na Jovanjici 0,54% i ne može se smatrati drogom. Takođe, anonimni izvor, odnosno izvor iz nemačke ambasade koji je želeo da ostane anoniman, rekao je da je neuobičajeno da se zbog toga provede dve godine u pritvoru. Na kraju, kažu kako su danas i N1 koristili ovaj slučaj u političke svrhe. To je izazvalo reakciju poslanika, činjenica da se konačno istina o onome što se desilo pojavljuje sada već i u stranim medijima, jer mi izgleda verujemo tek kad nam neko sa strane nešto kaže, sami sebi i svojim očima ne verujemo. Sada je jasno da je čitava akcija sprovedena da bi se predsednik Aleksandar Vučić, preko optužbi koje su bile upućene Andreju Vučiću, direktno povezao sa nekakvom proizvodnjom droge i da je ključno pitanje sada, a mi sada već znamo ko, dakle, neki političari, političari pod komandom tajkunske struje bivšeg režima koji su ovu temu eksploatisali u medijima besomučno, danima, nedeljama, mesecima, godinama, neki mediji, odnosno tajkunski mediji ili mediji u vlasništvu tajkuna koji su takođe ovoj temi davali prostora da bude tumačena isključivo da bi se napadao predsednik Republike i njegov brat, a sada vidimo da i stranci uviđaju šta je ovde bila tema, ali i neki delovi policije, gospodine ministre, vi ste toga vrlo dobro svesni, koji su učestvovali u stvaranju čitave ove pod znacima navoda afere. Zato je ključno pitanje - ko je i zašto tražio da se Andrej Vučić po svaku cenu poveže sa ovim slučajem, ko je tražio od ovoga za koga evo nemački portal kaže da je imao razloga da bude dve godine u pritvoru, da kaže kako ga je Andrej Vučić zvao, i šta je time bila ideja da se postigne? Mi smo svesni političkih posledica onoga što bi se desilo da je ova laž prošla, da je ova intriga prošla, da je ova politička spletka prošla, da je ovaj brutalni napad na predsednika i njegovu porodicu prošao, vrlo smo svesni toga šta bi bila posledica. Ali, pošto nije prošlo, ovo mora da se raskrinka i istraži do kraja. Ne sme da bude zaštićenih. Nakon ovih informacija, svi koji su učestvovali u kreiranju ove afere, moraju da odgovaraju i da kažu za koga su i šta su radili. Hvala i ne tražim da se Skupština izjasni o ovome.
Da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Ne) Prekoračenje je oduzeto od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica dr Nina Pavićević.
Zahvaljujem predsedavajuća. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, od nastanka prvobitnih ljudskih zajednica postojali su pokušaji da se organizovano ublaže odnosno smanje posledice prirodnih katastrofa, iako je tada čovek bio nemoćan pred prirodom, a katastrofe su bile jedino prirodne. Iako su odgovori prirode i danas najpogubniji, prirodne katastrofe danas nisu jedine koje mogu da uzrokuju gubitke života, oštećenje imovine, za sobom ostave pustoš, izazovu velike ekonomske štete i potpuno promene lice zemlje. Jasno je da obim posledica zavisi od otpornosti određene društvene zajednice da im se odupre i da se oporavi od posledica. Danas su prirodne katastrofe veliki izazovi za čitavu našu civilizaciju, jer od posledica poplava, zemljotresa, ogromnih požara ili hemijskih udesa, ali i od zagađivača životne sredine, niko ne može biti pošteđen. Zato i današnja skupštinska rasprava ima važnost državne brige o adekvatnoj zaštiti od katastrofa, i to na regionalnom nivou. Danas govorimo o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji i zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu. Ovaj sporazum je trilateralan i potpisale su ga Republika Srbija, Republika Severna Makedonija i Republika Albanija. U ime Srbije ovaj sporazum je potpisao predsednik Republike Srbije. Potvrđivanjem ovog sporazuma strane potpisnice uređuju pravni okvir i uslove za pružanje pomoći i oblicima saradnje u slučaju katastrofe. Osnovni cilj je da tri strane potpisnice sporazuma u skladu sa svoji mogućnostima i kapacitetima pomognu jedna drugoj u slučaju katastrofa kada jedna od strana ne može sama da sanira posledice te iste katastrofe. "Otvoreni Balkan" je ideja, odnosno inicijativa pokrenuta od strane Srbije i predsednika Republike Srbije pod nazivom "Mali Šengen", kojom bi se stvorili zakonski i drugi uslovi kojima bi se između zemalja olakšao protok ljudi, roba i usluga, ali isto tako i da članice uzajamno pomažu jedna drugoj u slučaju vanrednih situacija na najbrži i najadekvatniji način. Ovaj sporazum je plod razumevanja tri države da je bolji život naših građana brži put ka evropskim integracijama. Isto tako, dobrosusedski odnosi podrazumevaju i to da smo upućeni jedni na druge i u različitim teškim prilikama koji su produkt prirodnih ili drugih katastrofa kada su ugroženi mnogi životi ili stradaju velika materijalna dobra. Ovakvi oblici saradnje humanizuju odnose između naših država i vraćaju poverenje jednih u druge. Zato je dobro da Zapadni Balkan ima konsenzus oko ovih pitanja. Za sada je inicijativa – "Otvoreni Balkan" oličena u tri države potpisnice, a to su Srbija, Severna Makedonija i Albanija. Dobro je što su vrata otvorena i drugim zemljama regiona za ulazak u ovu inicijativu. Ono što je za čitav Balkan važno jeste zajednički plan da do 2023. godine budu otvorene sve granice za protok robe i usluga u celom regionu, a Srbija je tom cilju izuzetno posvećena. Izuzetno je aktuelno pitanje katastrofa. Naša planeta je ponovo pogođena vanrednim elementarnim prilikama uključujući i ekstremne talase toplote, šumske požare, kao i razarajuće zemljotrese i poplave, jer usled globalnog zagrevanja moramo očekivati i biti spremni za češće i još gore prirodne neprilike. Sve katastrofe, bilo ove prirodne koje su uglavnom posledica klimatskih promena, bilo da su izazvane različitim hemijskim, atomskim ili drugim ekscesnim velikih razmera, utiču na dalji život ljudi, izazivaju ogromne destabilizacije, uništavaju životnu sredinu i živi svet, a u krajnjoj liniji smanjuju razvojni potencijal zemlje i predstavljaju rizik po društvenu stabilnost. Ne smemo zanemariti da prirodne katastrofe sve ozbiljnije ugrožavaju bezbednost života savremenog čovečanstva. Zato, nikada ne smemo da mislimo da se zemljotresi ili drugi nesreće dešavaju tamo negde i da uspavano čekamo da će neka poplava ili zemljotres da nas zaobiđe. Da to nije tačno osetili smo i kroz ogromne poplave i zemljotrese u Obrenovcu i Kraljevu. To se dešava svima, pa i zemljama u našem regionu. Zato, moramo podići svest građana da to nešto što se retko ili negde drugde dešava, a desilo se i nama, treba da bude sprečavano preventivnim delovanjem, gde je to moguće. Jer, prirodni uslovi nisu uvek naklonjeni Balkanu, koji jeste trusno područje sa visokim rizicima od zemljotresa i poplava. To se odnosi na sve tri države potpisnice ovog sporazuma. Podsetila bih na jedan zemljotres, a koji je šezdesetih godina prošlog veka pogodio sada Severnu Makedoniju, tada bivšu Republiku SFRJ, kada je najviše stradalo Skoplje. Moram istaći da je tada cela Srbija pomogla u sanaciji tog zemljotresa. Tada je i grad Niš, iz koga ja dolazim, ponudio dva naselja sa montažnim objektima, naselio raseljenima iz Makedonije. Kada se jave ovakve prirodne katastrofe, najranjivije su države kojima manjka infrastruktura, logistika, kao i dobra politika u vanrednim situacijama. Zato je važno ujedinjavati regionalne resurse kako bi se intervenisalo brzo i efikasno i kako bi se predupredile teške posledice katastrofa. Srbija u tom smislu pokazuje da je jaka i spremna da brzo reaguje na prirodne katastrofe, kao i da pokaže regionalnu solidarnost, kao što je bio slučaj kada je razoran zemljotres pogodio Republiku Albaniju, jer smo mi tada pružili veliku solidarnu pomoć. Da prirodne katastrofe nisu samo poplave, zemljotresi, suše i nevremena, već i pandemija u kojoj smo već duže od godinu dana, koju smatramo globalnom katastrofom nesagledivih razmera, u kojoj nestaju ljudski životi kao u pravom ratu, naša borba protiv Kovida u suštini i jeste velika katastrofa. Uz velike napore Vlade, Ministarstva zdravlja i celog zdravstvenog sistema, ali i svih nas, uspešno se suprotstavljamo ovoj pošasti. U Srbiji danas postoji više vakcina, a Srbija je i na ovom planu pokazala široko srce i pomogla kako građanima Severne Makedonije, tako i Bosni i Hercegovini, kao i Crnoj Gori. Moramo biti odgovorni i svesni da zemlja koja investira u sopstvenu odgovornost pre nego što se dogodi prirodna katastrofa kasnije ima manje troškova u saniranju posledica, ali i manje gubitke. Samo upornim i preventivnim radom Srbija može da postane otporna na posledice koje nam priroda može prirediti. Prirodne katastrofe širom sveta upozoravaju na neophodnost bolje edukovanosti, organizovanosti i pripremljenosti za buduće nepogode. Slobodno možemo reći, one su surovi podsetnik na neophodnost promene svesti i stavova ljudi prema životnoj sredini. Tokom ove godine svedoci smo katastrofalnih nepogoda u bližem i daljem okruženju, a naravno one nisu zaobišle ni našu zemlju. Ove godine suočili smo sa ekstremno toplim talasom, pa nije zanemarujuće pomenuti i zemljotres u Kraljevu pre samo par dana. Svakako, još uvek pamtimo poplave koje su zahvalite Srbiju 2014. godine i pokazale koliko smo u stvari ranjivi kada priroda odluči da bude surova prema nama. Zato, dobro pripremljeno stanovništvo u velikoj meri može da pomogne državnim institucijama u situacijama samog nastupanja katastrofe, što nesumnjivo dovodi do smanjenog rizika od posledica. Srbija je, možemo reći, zahvaljujući ogromnom iskustvu i opremljenosti sektora za vanredne situacije, kao i lokalnih organizacija civilne zaštite i drugih nadležnih na svim nivoima, dobar primer za region i zato će i naše iskustvo i iskustvo Severne Makedonije i Albanije biti dragoceno za zajedničke mere i aktivnosti koje su predmet ovog sporazuma. Verujemo da će sve tri potpisnice imati koristi, naročito ukoliko se uspostave regionalni preventivni mehanizmi. Dakle, zajedno moramo raditi, imati isti cilj, da doprinesemo smanjenju ranjivosti od same katastrofe i povećanju otpornosti zemlje na klimatske promene. Sve prirodne katastrofe imaju zajedničku karakteristiku, a to je iznenadnost njihovog nastanka. Zato ćemo donošenjem ovog sporazuma pokazati jedinstvo da pomognemo jedni drugima onda kada je to najpotrebnije. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će svakako podržati ovaj sporazum, kao i sve ostale tačke dnevnog reda. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Terzić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani građani Srbije, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o trilateralnom sporazumu između Srbije, Albanije i Severne Makedonije, koji ima za cilj da dovede do afirmacije dalje saradnje između pomenutih država u oblasti zaštite od katastrofa. Ovakvi sporazumi predstavljaju konkretne dogovore u okvirima inicijative „Otvoreni Balkan“, sa ciljem da olakšamo protok robe, ljudi, kapitala i usluga. Siguran sam da se sa pomenutim državama oko nekih političkih pitanja verovatno nikada nećemo složiti, ali hajde da dovedemo do toga da naše ekonomije napreduju i da svim građanima naših zemalja obezbedimo ono što oni zaista zaslužuju, a to je još bolji životni standard. Srbija je danas ekonomski motor razvoja čitavog regiona i ono što kroz inicijativu „Otvoreni Balkan“ pre svega predsednik Aleksandar Vučić nudi celom regionu jeste bolja ekonomska budućnost. Što se tiče Sporazuma sa Narodnom Republikom Kinom, ovakvi sporazumi su dokaz da Srbija vodi jednu ozbiljnu, odgovornu politiku i da Srbija uživa danas najveći mogući međunarodni ugled u poslednjih 30 godina. Siguran sam da će saradnja sa Kinom biti još intenzivnija, naravno za korist i za dobrobit svih građana Republike Srbije. Naravno, strateški cilj Srbije jeste punopravno članstvo u EU, ali mi nikada nismo okretali leđa našim strateškim partnerima. Tu, pre svega, mislim na Kinu i na Rusku Federaciju. Pokazalo se da je to više nego dobra odluka, jer smo uspeli da sačuvamo energetsku stabilnost, energetsku bezbednost, kao i poslove za naše građane. Dakle, od 2012. godine pragmatičnost je osnovna crta spoljne politike Republike Srbije. Spoljnopolitički balans u odnosima sa velikim silama, kao i sa državama u regionu, kao i vojna neutralnost predstavljaju temelj politike Republike Srbije. Dodao bih i da je ekonomska bezbednost preduslov nacionalnoj bezbednosti. Srbija je danas fundamentalno bolja i drugačija zemlja nego što je to bio slučaj do 2012. godine i uspeli smo da od Srbije napravimo zemlju pobednika, da danas pobeđujemo u svim sferama društvenog života, a pre svega da pobeđujemo i u oblasti ekonomije i u oblasti politike. Naš zadatak će biti da u narednom periodu nastavimo da radimo na tome da Srbija nastavi da nezaustavljivo napreduje. Ipak, nedostatak adekvatnih sagovornika u regionu i aktivnosti beogradskog kruga dvojke na čelu sa Draganom Đilasom i Vukom Jeremićem dokazuju da postoje određeni centri moći u regionu, ali nažalost i u Beogradu kojima smeta i koji su isfrustrirani zbog ovakvih ekonomskih i političkih rezultata koje postiže Republika Srbija. Jedini cilj im je da preko nekakvih obojenih revolucija, putem nasilja, na silu dođu na vlast u Srbiji. Uvek su ti autošovinisti iz beogradskog kruga, koje sada predvode Đilas i Jeremić, radili protiv interesa srpske države i srpskog naroda, samo to sada rade tako što fabrikuju i proizvode lažne političke afere, pre svega koje su usmerene protiv predsednika Aleksandra Vučića, ali i protiv članova njegove porodice. To su isti ljudi koji smatraju ono što smatra Marinika Tepić, koja je spremna da optuži čitav srpski narod da je genocidan narod. To su isti oni ljudi koji idu u Vašington i govore za Srbe sa Kosova i Metohije da su kriminalci, a pri tome se nikada nisu usudili da osude bilo koji zločin nad srpskim narodom na Kosovu i Metohiji. To su ljudi koji idu do te mere da u Vašingtonu pozivaju na to da se Srbiji uvedu sankcije. Koliko oni mrze Srbiju ne bi me iznenadilo da u nekom narednom periodu u Vašingtonu ili Briselu zatraže možda da se Srbija ponovo bombarduje. Mene to iskreno, poštovani ministre, ne čudi, zato što govorimo o političkoj deci Latinke Perović, Žarka Koraća, Nenada Čanka, pa nije ni čudo što su se svojski trudili da do 2012. godine Srbiju bace na kolena. Tada u vreme bivšeg režima i njihove vladavine Srbiji apsolutno niko ništa nije zamerao. Tada su ta politička deca Latinke Perović, Koraća i Čanka nemo posmatrala i martovski pogrom i odvajanje državne zajednice Srbije i Crne Gore i jednostrano proglašenje nezavisnosti koje je dolazilo iz Prištine, Vojvodina je išla ka statusu republike, i sve se to događalo u trenucima kada su Jeremić i Tadić išli po regionu, izvinjavali se svima i svakome za nešto što Srbi i srpski narod nikada nisu uradili. Sve se to događalo u vreme dok se Dragan Đilas besomučno bogatio na muci i nesreći ovog naroda. Svima im je on i danas gazda i sve ih kontroliše novcem i parama koje je oteo od građana Republike Srbije. Iskreno, ne znam šta smo mi Bogu zgrešili pa smo u dva mandata na čelu države imali Borisa Tadića, čoveka koji danas otvoreno pokazuje svoje drugosrbijansko lice, pa drži nekakva predavanja na Građanskom demokratskom forumu zajedno sa Olenikom, Vuletićem, Veljanovskim, inače, član tog Građanskog demokratskog foruma je i Latinka Perović, dakle, ljudi koji izdaju države definišu kao svoje najveće dostignuće. Dobro je da se zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću ta drugosrbijanština prvi put od 1945. godine apsolutno ništa u Srbiji više ne pita, inače bismo i dalje na čelu države imali umišljenog Kenedija, odnosno Borisa Tadića, i onda bi Srbija i dalje morala da ispunjava naloge stranaca i stranih ambasada. Zamislite samo koliki je taj nivo njihove isfrustriranosti kada Vuk Jeremić, sin direktora „Jugopetrola“, unuk potpredsednika AVNOJ-a, za nas naprednjake kaže da smo udbaška pseta nad kojima će on lično da sprovodi revanšizam. Mislim najiskrenije, da se čovek zaceni od smeha, ali u poslednje vreme, odnosno godinama unazad, mogu tako da kažem, mi od te autošovinističke opozicije ništa nismo čuli, osim stvari kao što su revanšizam, lustracija, nasilje, revolucija, samo ne znam sa kime će to da sprovode, zato što sam ubeđen da građani Srbije više nikada neće uspeti da prevare. Verovatno računaju na podršku stranaca, jer Vuk Jeremić otvoreno govori da u Srbiji nedostaje više stranog uticaja, više spoljnog faktora i uopšte on to ne govori slučajno. Dakle, očigledno je da ljudima kao što su Vuk Jeremić i Zdravko Ponoš smeta to što Srbija vodi jednu konačno suverenu, nezavisnu i slobodnu politiku. Sada moraju da traže verovatno zaštitu i dalje po stranim ambasadama i onaj overeni lažov Miki Aleksić i Marinika Tepić, jer sam ubeđen drhte pred istinom i novim dokazima o slučaju „Jovanjica“, jer izgleda da je svaka njihova laž apsolutno raskrinkana. Upravo su to ljudi koji su pokušali na najmonstruoznijim lažima, na najmonstruozniji mogući način da optuže Andreja Vučića da je zaštitnik biznisa ljudi iz čijih su se biznisa finansirali nekakvi, samo njima znani, izmišljeni crni fondovi srpske države i da nam je taj novac služio za kampanju otpriznavanja nezavisnosti Kosova. Svi u Srbiji znaju da je to u domenu naučne fantastike, ali to je jedan opasan obrazac koji je trebalo da dovede do državnog udara i da ta opet drugosrbijanština ponovo zasedne na vlast u Srbiji. Prava namera scenarista te lažne afere „Jovanjica“ bila je da se ukloni Aleksandar Vučić, ali da se u konačnici optuži ceo srpski narod i srpska država da smo ilegalnim sredstvima finansirali kampanju otpriznavanja nezavisnosti Kosova, što bi u potpunosti urušilo naš kredibilitet u političkoj borbi za Kosovo i Metohiju, a našu pregovaračku poziciju to bi učinilo nepopravljivom. Cilj im je, dakle, bio da jednim potezom sruše i Aleksandra Vučića i srpsku državu, jer upravo je Aleksandar Vučić nosilac državne politike po pitanju Kosova i Metohije. Dakle, ne mogu da mu oproste to što je veštim diplomatskim umećem doveo do toga da 19 zemalja u svetu donese odluku o povlačenju nezavisnosti lažne države. Ne mogu da mu oproste to što do 2012. godine lažna država nije uspela da uđe u 11 međunarodnih svetskih institucija, uključujući i one najvažnije, tu pre svega mislim na Interpol, Unesko i Svetsku carinsku organizaciju. Ne mogu da mu oproste to što jasno celom svetu sada Srbija stavlja do znanja da nikada više nećemo dozvoliti nove pogrome i nove „oluje“ nad srpskim narodom. Smeta im što je urušio sve njihove planove koji su trebali da dovedu do toga da se utaba staza kosovsko-metohijske nezavisnosti, zbog čega se dan-danas zahvaljuju Prištini, Tadiću, Đilasu i Jeremiću, i to svesrdno. Ali da se vratim na suštinu njihovih lažnih afera. Očigledno je da ovde imamo posla sa ljudima na koje najveći mogući ucenjivački uticaj imaju stranci. Očigledno je da imamo posla sa savezom između tajkuna i drugosrbijanaca iz Beograda, terorista iz Prištine i hrvatskih medija, sa jednim jedinim ciljem, a to je da se ukloni Aleksandar Vučić i da se zaustavi svaki dalji ekonomski i politički napredak naše zemlje. Zato je od suštinske važnosti da građani Srbije na narednim izborima daju apsolutnu i neprikosnovenu podršku Srpskoj naprednoj stranci i politici koju sprovodi predsednik Aleksandar Vučić, jer to je od suštinske važnosti kako bismo sačuvali državu. Glas za Srpsku naprednu stranku predstavlja garanciju da će se u Srbiji u budućnosti i dalje otvarati nove fabrike, da će stizati nove investicije, da će se otvarati nova radna mesta i da će svi Srbi, ma gde oni živeli, posebno u regionu, moći da se oslone na snažnu srpsku državu. Mi narodni poslanici Srpske napredne stranke nastavićemo da građanima Srbije dajemo informacije i da im govorimo istinu o lopovskoj i izdajničkoj politici bivše vlasti, jer mi smo jedina država koja je do 2012. godine sve svoje arhive sa oznakom „poverljivo“ predala na tacni drugima, pre svega Haškom tribunalu, što je, siguran sam, upotrebljeno i protiv ove države i protiv ovog naroda. Jer nema tu, dakle, reči ni o kakvim političarima, to su deca lažne drugosrbijanske elite i ne smemo nikad da dozvolimo da se oni ponovo vrate na vlast, jer ako se to dogodi od Srbije ništa neće ostati. Samo tamo gde je politika Srpske napredne stranke i predsednika Aleksandra Vučića građani imaju čemu da se nadaju, samo tu građani mogu da budu i sigurni i bezbedni i jedino je to garancija da više nikada niko neće moći da vređa i srpski narod i naše nacionalno dostojanstvo. Dokazali smo, dakle, da nacionalno i progresivno mogu da idu zajedno, pre svega kroz izgradnju spomenika Stefanu Nemanji u srcu razvojnog projekta „Beograd na vodi“ i kroz izgradnju auto-puteva sa imenima Miloša Velikog, vožda Karađorđa u budućnosti i kroz podizanje i izgradnju naučno-tehnoloških parkova i centara. I baš zbog toga sve više mladih ljudi pristupa i veruje u politiku Srpske napredne stranke i to je jasan pokazatelj da zahvaljujući Aleksandru Vučiću i Srbija i Srpska napredna stranka imaju sigurnu budućnost, a naš zadatak će biti da u budućnosti još ubedljivije na svim izborima pobeđujemo te lažne elitiste koji Srbiji misle sve najgore i čija je jedina politička parola – što gore za Srbiju, to bolje za njih. Hvala.
Hvala, gospodine Terziću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih samo malo da dopunim kolegu Terzića, da ne znam šta smo mi zgrešili ne da bude Tadić u dva mandata predsednik Republike Srbije, nego 12 godina vlasti DOS-a, šta smo mi zgrešili da nam 12 godina DOS vodi državu. I dok nije bio predsednik Republike Srbije, Boris Tadić je bio ministar odbrane, kolega Terziću, kasnije ćemo da se vratimo na to i šta su i on i Ponoš i Vuk Jeremić radili našem Ministarstvu odbrane i našim pripadnicima Vojske i našem Sektoru za vanredne situacije. Imamo sada, mogu da kažem, sporazuma – jedan sa Narodnom Republikom Kinom, sporazum koji je, kao i svaki sporazum koji zaključujete sa jednom takvom ozbiljnom i velikom zemljom, značajan i koji je odraz jednog strateškog partnerstva i međusobnog poverenja koje imaju Srbija i Kina. Međutim, kada otvorite portale ili sredstva javnog informisanja, koje kontroliše bivši režim, doći ćete do zaključka da Kina, navodno sprovodi nekakav maligni uticaj u mnogim zemljama gde je prisutna, pa i na teritoriji Republike Srbije. Taj maligni uticaj se ogleda u sledećem, da Kina daje ogromna sredstva kao zaduženje određenim državama, a onda kontroliše njihovu politiku, tako što te države, jel te ne mogu da vrate ta sredstva. A da stvar tu bude još zanimljivija, navodno se ta sredstva daju bez ozbiljne analize, kolika je kreditna sposobnost jednog takvog dužnika. Tu se, naravno uvlači Srbija, poistovećuje se sa nekom slabom zemljom, pokušava, kao takva da se prikaže među građanima Srbije. Cilj je, naravno da se prema tom strateškom partnerstvu koje Srbija ima sa Kinom, među našim građanima se pojavi jedan određeni otpor i to kroz jednu, zaista bezdušnu gomilu laži i neistina koje prenosi bivši režim, preko svojih sredstava javnog informisanja ili portala. Ako biste samo pogledali strukturu javnog duga Republike Srbije, videli biste da zaduženje koje imamo, prema Narodnoj republici Kini, iznosi manje od 5% od ukupnog našeg javnog duga, da je kamata koju plaćamo na taj dug, negde 2% do 2,5% na godišnjem nivou, da je taj javni dug nastao u vremenu kada se Srbija zaduživala sa kamatama od 6% ili 7%, odnosno onako kako je zaduživao bivši režim. Naravno, da je neko ljut što je izgubio 6% ili 7% zarade na svoj kapital, ali tu ja ne mogu da mu pomognem. Međutim, tu je jedan drugi problem, koji je, po meni, još izraženiji, a jeste to da strateško partnerstvo koje imamo sa Narodnom Republikom Kinom, podvlači i dva jako značajna projekta za Republiku Srbiju. Dva projekta sa kojima je Republika Srbija u velikoj meri rešila neke svoje probleme. Jedan projekat je vezan za smederevsku Železaru ili za „Sartid“, drugi projekat je vezan za rudnik bakra u Boru, u Rudarsko-topioničarski basen Bor. Šta je tu problem? Pa, Kina je prihvatila, možda najnezahvalniji deo srpske privrede, takozvani, često to vole da kažu, žargonski, vruć krompir i pokazala i dokazala, da ima znanje i sposobnosti, da i pod teškim okolnostima, te dve kompanije vodi uspešno, da se poveća broj zaposlenih, da se značajno povećaju zarade, da se značajno poveća struktura tih kompanija u izvozu Republike Srbije i da se značajno uveća BDP Srbije i onda dolazimo do razloga zašto taj bivši režim Kinu prikazuje, kao maligni uticaj. Kada neki građani rade, a ti građani su građani ove države, ove Srbije i primaju mnogo veće plate, nego što su sanjali za vreme bivšeg režima, Kina postaje problem za bivši režim, jer ako je to tako kako će onda da pobede Aleksandra Vučića na nekim narednim izborima, kada eto, uspeo je da dovede investitore koji će da vode srpsku privredu drugačije, nego što je to vodio bivši režim. Znate ako „Sartid“, odnosno sad „Hestil“ i Bor, izvoze blizu dve milijarde evra robe, ako je to u strukturi našeg BDP, ja mislim negde oko 5% ili 6%, onda možete da zamislite koliko su Đilas, Jeremić, Ponoš i ostala ekipa ljuti na Kineze, zašto su oni toliko pomogli Aleksandru Vučiću. Da ne pričamo o putevima, da ne pričamo o tome da smo imali pre desetak dana jedno za mene i lično zadovoljstvo da prisustvujem obeležavanju početka radova na brzoj deonici Požarevac – Golubac. Pošto dolazim iz Braničevskog upravnog okruga, živim u Požarevcu, a roditelji i otac i majka su mi sa teritorije opštine Golubac. Izvinite, za sve žitelje Braničevskog okruga, pa i ostatka Srbije, to je bila velika stvar. Nešto o čemu su ti ljudi sanjali decenijama, to je počelo da se ostvaruje. Kako bivši režim misli da onda pobedi Aleksandra Vučića nego isključivo lažima oko nekog malignog uticaja Narodne Republike Kine. Prihvataju tu teoriju i neki političari sa zapada, ali kada im postavite pitanje, u redu, samo mi recite koliko vaša republika sarađuje sa Narodnom Republikom Kinom, nećete dobiti odgovor. To kriju kao zmija noge. To ne sme da se zna. Zašto? Pa, zato što jedna od uslova da biste sprovodili nezavisnu politiku jeste da imate jaku privredu. Što god vam je privreda jača, vaša politika je samostalnija i nezavisnija. To je razlog zašto treba napadati taj maligni uticaj Kine, a izvinite, čak i ovi investitori sa zapada kažu, pa ako mogu Kinezi zašto ne bismo i mi, jer njih ne interesuje politika, njih interesuje profit. Imamo taj jedan motor koji se zove rast bruto proizvoda i to je u stvari dokaz jedne ispravnosti, jedne politike koju je Aleksandar Vučić sprovodio godinama unazad, a to je da hoćemo da sarađujemo sa svima i da nećemo da se odreknemo tradicionalnih prijatelja Republike Srbije i srpskog naroda. Imamo sada i ovaj sporazum koji je vezan za oblast o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu. Kad god se spomene neka prirodna katastrofa, uvek se setimo onih nemilih scena kada su bile poplave 2014. godine i kada smo videli u suštini koliko smo upropašćenu državu nasledili od bivšeg režima 2012. godine. Za mene je zaista bilo užasavajuće da saznam da naši pripadnici vojske iz Sektora za vanredne situacije nemaju dovoljan broj čamaca da pomognu građanima koje je zarobila voda. Nisam verovao da nešto što se pravilo decenijama može da bude uništeno za samo nekoliko godina. Jedna strašna situacija. Imali smo gospodine ministre do pre nekoliko godina, a evo i ove godine su obeležili požari, imali smo i mi požare i na teritoriji Republike Srbije, imali smo i gorih situacija kada smo bili pogođeni požarima i kada, ne da nismo mogli da ih gasimo, nego smo morali da tražimo pomoć od naših prijatelja da dođu da nam pomognu. Dolazili su preko ruskog humanitarnog centra u Nišu koji je takođe napadao bivši režim, pomogli su pogasili su te požare. Jeste lepo saznanje da imate velikog prijatelja koji ima mogućnosti i resursa da vam pomogne, ali isto tako i užasavajuće saznanje i postavlja se pitanje, da li smo toliko propali, gospodine ministre da nismo mogli te požare tada da gasimo sami. Onda se pojavi onaj veseljko od Ponoša koji priča kako ne znamo da vodimo vojsku, kako ne znamo da vodimo Sektor bezbednosti, Sektor vanrednih situacija, kako bi on to bolje. Gospodine ministre, vi ste bili ministar odbrane, pa jeste činjenica, a ja bih voleo da se to potvrdi da je recimo, dok je Ponoš bio načelnik Generalštaba za aero miting koji nam nije bio potreban 2010. godine i koji je bio isključivo u reprezentativne svrhe rađen, da je Vojno-tehnički institut produžavao resurse gumama na avionima. Nismo imali sredstava dok je Ponoš bio načelnik Generalštaba ni da stavimo nove gume na naše avione, a vi sad ministre kažete, da Srbija planira da iduće godine nabavi helikoptere specijalizovane za gašenje požara. E, sad vidite razliku, gospodine ministre. Oni nisu imali ni za gume, jer su toliko krali i upropastili državu, a Srbija danas može da kupuje helikoptere koji su isključivo namenjeni za gašenje požara i pomoć u tim vanrednim situacijama. Dok su oni bili na vlasti morali smo da tražimo pomoć od drugih kada smo imali elementarne nepogode, prirodne katastrofe i požare. Ne kažem da je zadovoljstvo što se naš komšija ili prijatelj našao u nevolji, ali smo pokazali da smo u stanju ne samo da brinemo o sebi, nego da pomažemo i drugima, baš ove godine, jer naši pripadnici policije, Sektora za vanredne situacije učestvovali su u gašenju požara van teritorije Republike Srbije, i u Severnoj Makedoniji, i u Grčkoj. Ne znam da li je tada, osim ovih koji podržavaju bivši režim, naše građane nije ispunilo zadovoljstvo da smo ponovo ozbiljna, izgrađena zemlja, ozbiljno društvo koje je u stanju da brine o svojim građanima, o bezbednosti naših građana ako je potrebno da pomogne i našim prijateljima i komšijama. To su razlike između nas i njih. Dok su oni bili na vlasti mi smo molili za pomoć. Sada možemo ne samo da brinemo o sebi, nego i da pomažemo drugima. Onda nas ne čudi što pišu o nekakvom malignom uticaju Kine, što pričaju o tome kako ne znamo da vodimo Sektor bezbednosti, što nam pričaju kako ne znamo da vodimo spoljnu politiku, oni koji su bili na vlasti kada je Kosovo proglasilo svoju nezavisnost, oni koji su postavljali granice unutar Republike Srbije na administrativnoj liniji, granice između Srba i Srba, pokušavaju da ubede građane Srbije da treba ponovo da ih vrate na vlast da bi ih ponovo pljačkali, ponovo postavljali neke nove granice, verovatno već vidim zbog ovog početka jutrošnje sednice, da naslućuju gde bi sve mogli da budu, da bi ponovo pljačkali građane Srbije, postavljali nove granice, oni postajali sve bogatiji, a Srbija sve praznija i siromašnija. Čini mi se da na tu priču koju su plasirali građanima Srbije 5. oktobra, više ne mogu da računaju i da ćemo ih uvek pobeđivati sa rezultatima, mi našim, oni će gubiti sa svojim. Oni imaju Dragana Đilasa, imaju Šolaka, imaju Jeremića. Mi imamo Aleksandra Vučića, pa da izađemo na izbore da vidimo ko ima bolje rezultate i ko ima veće poverenje kod građana. Hvala.
Hvala, gospodine Arsiću. Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Samo kratko, da biste videli kakve su razmere aktivnosti koje preduzima Sektor za vanredne situacije, a koliko to deluje, onako gotovo neprimetno zato što imamo organizovanu državu, zato što smo ulagali u našu državu. Ove godine do danas imali smo ukupno 27.564 različita požara. Od toga 13.882 na otvorenom. To je jednostavno nešto što se podrazumeva da je ovaj Sektor u stanju da izađe na kraj sa tim, da dobrim rasporedom, dobrom obukom, dobrom opremom sačuva živote i imovinu svih naših građana. Mnogo bogatije zemlje od nas ne mogu da kažu da su se sa ovakvim izazovima tako efikasno nosile. U vreme o kome ste vi govorili, u vreme Ponoša, u vreme Tadića, naša vojska je kada bi uporedili ličnu opremu sa Sektorom za vanredne situacije danas, bila slabija od Sektora za vanredne situacije, bez svake sumnje. Niste imali ni po jedan komplet uniforme za vojnike, ni po jedan. Kao ministar odbrane znam da svaki vojnik ima po dva, minimum po dva kompleta sada, minimum. I to je ta razlika koju je Aleksandar Vučić uspeo da uradi i koja pokazuje kako se naša zemlja oporavlja i kako napreduje. Sektor za vanredne situacije je ove godine gasio katastrofalne požare kojih kod nas nije bilo, a ne zato što ih nema, eto, nečija dobra volja, nego zato što smo se trudili, radili, radili preventivno da ih ne bude. Najveći požar se gasi jednom čašom vode. Kada ste tu, kada ste blizu, kada ste odgovarajuće raspoređeni, odgovarajuće opremljeni. Sektor za vanredne situacije je pomagao u gašenju katastrofalnih požara u Severnoj Makedoniji i u Grčkoj. Mi nismo bogatiji od Grčke, nismo mi veći od Grčke, ali kao što vidite naša pomoć je bila i te kako potrebna i izuzetno zapažena. O Severnoj Makedoniji da vam ne govorim. Mi smo sada pošli od, možda malo drugačijeg načina rada. Preventiva. Preventiva iznad svega. Dakle, gledamo šta možemo da uradimo da do nečega ne dođe, pa smo u saradnji sa lokalnim samoupravama prepoznali koje su to tačke na kojima se stvari dešavaju, pa radimo od edukacija stanovništva da ne pale strnjiku, da ne mora kao njegov deda i pradeda da uvek, svake godine da pali dva puta onu njivu i da razmišlja šta će biti sa njom. Pa smo išli dotle da smo razgovarali sa sudovima. Prekršajni sudovi sada razumeju da je to nešto što je opasni, gotovo da je presedan, i da su počeli da se kažnjavaju oni koji to rade. Pa, do toga da smo zajedno sa lokalnim samoupravama u nekoliko navrata ispitali sve vodotokove, proverili sve krizne tačke. Ovo o čemu ste govorili, u Lučanima, dakle dve prepreke su se zbog radova na autoputu, dva privremena mosta, dve privremene konstrukcije, su da je došlo do poplava pretile da sva ona ulaganja Vlade Republike Srbije na zaštiti Lučana, bila bi potpuno promašena, jer bi te privremene prepreke stvorile potpuno novu geografiju gde bi se voda sakupljala tamo gde ne treba da se sakuplja, fabrika „Milan Blagojević“ i sam grad bi bili u ogromnom riziku. Ali, zahvaljujući preventivi, zahvaljujući tome što stalno radimo zajedno, što smo stalno na terenu, to se prepoznalo sa kineskim izvođačem radova se našlo rešenje. Oni će to skloniti o svom trošku. Sve je urađeno kako treba. Lučani bezbedni. Ove godine, takođe sa Elektrodistribucijom, odnosno elektro-privredom radimo, neko od poslanika mislim da je to čak i pominjao, vrlo često nestaje struje zimi u nekim delovima Srbije. Šta se desi? Padne sneg, otežaju grane, drveće se polomi, padne na dalekovod i onda znate već šta može da se dešava. Sada smo precizno utvrdili gde se to dešava i ja se nadam već od narednih nekoliko dana krećemo u odgovarajuću seču šume, unapred, ne čekamo da mi padne sneg, nego sada dođemo da sada izvršimo odgovarajuću seču oko dalekovoda i da taj način smanjimo mogućnost prekida snabdevanja električnom energijom kada dođe do snegova i kada dođe do zime. To je preventiva. Misli se, razmišlja se, radi se unapred. Sistem 20/21, dakle ova velika vežba koju ste svi primetili na 50 lokacija, 8.000 ljudi, 24 grada, 26 lokalnih samouprava, veće vežbe nije bilo od vremena SFRJ, a nema ni veće vežbe u Evropi. Hteli smo da pokažemo, da vidimo kako funkcionišemo i da pokažemo da smo u stanju da odgovorimo na simultane izazove, u istom trenutku na 50 različitih lokacija, od zemljotresa do poplava. Šta god da se desi moramo da budemo spremni za to. I pokazali smo da smo spremni. Radili smo zajedno sa našim prijateljima, sa našom braćom iz Republike Srpske, gde smo pokazali da i Drina, šta god se desilo na njoj sa obe strane reke mi smo u stanju da pomognemo jedni drugima i da hoćemo da pomognemo jedni drugima. To sve nije bilo moguće dok niste napravili državu koja je u stanju da radi planski, da radi organizovano, da se priprema za takve izazove. Pre nego što je Aleksandar Vučić počeo da razmišlja o državi, pre nego što je preuzeo odgovornost za državu, mi smo imali od stihijskog snabdevanja, do stihijskih odgovora, pa ako je tamo zemljotres, tamo smo, ako je tamo poplava, tamo smo. Morate da razmišljate unapred. Veoma sam zahvalan i sektoru za vanredne situacije, i javnim preduzećima, i lokalnim samoupravama, jer to sada tako radi. Radi se unapred. Misli se unapred. Kada imate 27.000 požara i ni jedan katastrofalni, to nije slučajno. To ne može da bude baš sasvim slučajno. To govori o vrednoći i radu ovih ljudi, ali govori o ojačanoj srpskoj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, moje kolege poslanici pre mene su jasno govorili po pitanju odnosa Srbije i Kine, posebno u ekonomskom smislu i zbog čega to smeta pripadnicima bivšeg tajkunskog režima, koji se svim sredstvima trude da nas ponovo vrate u period kada bismo potpali pod nečiji tuđi uticaj, interesni, gde bismo ponovo bili zarobljeni šakama tih tajkuna, koji bi onda dalje nastavili sa privatizacijom države, punjenje sopstvenih džepova, a naravno, u interesu i njihovih poslodavaca koji su znatno jači i bolji od njih i za koje i dan danas rade, ali o tome apsolutno neće uspeti i ne uspevaju, jer građani Srbije apsolutno prepoznaju u politici Aleksandra Vučića da on radi u interesu građana Srbije, da to radi na jedan iskren, efikasan i efektivan način i da politika koju mi vodimo, a to je da smo prijatelji i saradnici sa svima, i sa EU, Rusijom i Kinom daje rezultate. Ne samo da je Kina naš veliki strateški partner po pitanju ekonomije i privrede zbog Železare i RTB Bora, već podsetiću vas sve, i u vreme kada je počela pandemija, Kina i kineska vakcina je zapravo prva koja je došla u Srbiji, sa kojom smo mi otpočeli proces imunizacije i koja je dala rezultate. Sećate se da smo mnogo puta ovde i u plenumu govorili i o merama koje je država preduzela u tom periodu i da su one od strane i svetskih stručnjaka ustanovljene da su zapravo bile pravovremene i da smo na najadekvatniji način govore. Ne da smo samo dobili te ogromne količine vakcina, koje naravno nismo samo zadržali za sebe, već smo trudili da zemljama u regionu pomognemo time što bismo jedan deo tih vakcina njima donirali, kako bi oni mogli da otpočnu proces imunizacije, već smo, eto, zajedno sa kineskim parternima i partnerima iz UAE otpočeli izgradnju fabrike za proizvodnju Sinofarmove vakcine, a da se već uveliko u Srbiji proizvodi „Sputnik V“ vakcina, na osnovu koje smo stvorili stabilne uslove za dalju borbu u podizanju imuniteta građana Srbije, ali i građana u regionu, kada govorimo o borbi vezano za pandemiju. Takođe, ovaj sporazum koji je danas pred nama pomoći će da se dalje to prijateljstvo između dve zemlje produbi. Kao što je ministar rekao u svom uvodnom obraćanju, pomoći će i državljanima Kine koji se ovde u Srbiji i našim državljanima u Kini, da mogu lakše i bolje da žive, da obavljaju svoje poslove. Meni je izuzetno drago da poznajem veliki broj svojih prijatelja koji su boravili u Kini na master studijama, koji su radili usavršavanje i koji imaju zaista lepa iskustva i drago mi je da su se vratili u Srbiju da ta svoja iskustva ovde prenesu, kako bismo mi našu privredu i našu državu dalje razvijali. Kada govorimo o drugom sporazumu koji se odnosi na zajedničko delovanje po pitanju katastrofalnih šeta, to je još jedan od segmenata koji je proistekao iz inicijative „Mini Šengen“, odnosno sada kako se zove „Otvoreni Balkan“. Inače, podsetiću građane Srbije da je inicijativu pokrenuo predsednik Aleksandar Vučić, zapravo, ona je trebalo da krene od nekog vida carinske unije, pa je išla dalje ka tome da bude „Mini Šengen“ i sada se dalje razvija i upravo sastanci koji su održani u Nišu u proteklih nekoliko dana na nivou ministarskih delegacija Republike Srbije, Severne Makedonije i Albanije govore o tome da se ovom procesu i te kako ozbiljno pristupilo kako bi se određeni problemi sa kojima smo se suočili, kako bismo ih rešili i došli do efikasnih rešenja da ono što je inicijativa i ideja, da može efikasno i da se sprovede. Podsetiću vas da i po nekim procenama, kada je u pitanju trenutna situacija i zbog prometa roba između zemalja, celokupan region, odnosno ove tri zemlje na godišnjem nivou gube i do 3,2 milijarde dolara, od čega Srbija gubi zbog ovih procedura i smanjene efikasnosti do 1,5 milijarde dolara. Znači, ukoliko bismo uspešno krenuli sa implementacijom ove ideje, mi bismo već imali oko 1,5 milijardi dolara plus u budžetu koje se mogu investirati i u novu infrastrukturu, nove puteve, železnicu, mogu se investirati i u zdravstvu, segment obrazovanja, kulture i svega onoga što je potrebno za bolji i kvalitetniji život građana Srbije. Kao što su moje kolege rekle, ovde je u pitanju jedno zajedničko tržište koje ima oko 12 miliona stanovnika, veliki potencijal. Podsetiću vas sve, s obzirom da smo država koja je na putu ka EU, da je EU, odnosno tadašnja Zajednica za ugalj i čelik, na istoj ideji i na istom principu započela svoj početak, da je zapravo ideja bila da kroz saradnju zemalja koje su nekada u ranijoj istoriji često bile glavni rivali, konkurenti koji su dosta ratovali, zapravo na taj način da zajednički se bore za kvalitetniji i bolji život građana, a posebno je to bilo u onom periodu nakon Drugog svetskog rata kada se Evropa oporavljala od posledica Drugog svetskog rata koji se vodio na njenom prostoru. Tako da je i ovaj sporazum, koji je ovde pred nama, vezano za katastrofe, već su kolege govorile, nije samo ovde u pitanju o prirodnim katastrofama koje su izazvane klimatskim promenama, u pitanju su i drugi oblici katastrofa do kojih može doći. Svakako da zajedničkim delovanjem triju države u okviru „Mini Šengena“, odnosno „Open Balkan“ inicijative mogu se ovakvi problemi bolje rešiti. Ali, nije samo ovde u pitanju implementacija u smislu borbe protiv tih katastrofa, već i preventiva da do takvih katastrofa ne dođe, jer se podrazumeva i razmena znanja, iskustva, tehnika i to podrazumeva mnogo širi aspekt od delovanja samo segmenta za vanrednu zaštitu. Tu se podrazumeva, naravno, saradnja i određenih ustanova, institucija, instituta koji se bave ovakvim problemima. Podsetiću vas i da u naučnim krugovima itekako su teme po pitanju katastrofalnih šteta klimatskih promena danas aktuelne i da se danas zaista i od strane naših stručnjaka, ali i drugih stručnjaka radi dosta po ovom pitanju. Ovo je takođe još jedan korak ka daljem približavanju država koje mogu omogućiti i da zajednički još bolje i efikasnije delujemo i u pravcu i na našem putu ka priključivanju EU, jer opet kažem da na sličan način su i zemlje koje su sada nosioci EU svoj put počeli. Nažalost, uvek se dešava kada imate ovako dobre stvari koje se rade, da imate i pojedince i grupe koje ne rade u tom interesu, koje u tome ne vide koristi, koje građani Republike Srbije ili čitav region imaju, već rade na tome da nas vrate u neku prošlost i, kao što je kolega Arsić rekao, da se vrate na onaj put na kome su ih građani 2012. godine na najefikasniji način zaustavili, a to je olovkom i izlaskom na izbore, gde su rekli jasno ne, da više ne žele da dozvole da se pljačka Srbija, ne žele da se granice stavljaju unutar teritorije Republike Srbije, a oni, upravo ti pripadnici bivšeg žutog tajkunskog režima su i danas aktuelni, posebno na društvenim mrežama, gde kao spin majstori i ljudi koji šire laži, od kojih su većina njih i sudski overeni lažovi, se trude da plasiraju određene lažne informacije. Evo, ovde ću pokazati zbog građana Republike Srbije, kum Dragana Đilasa, Mlađan Đorđević ponavlja jednu te istu matricu, koju su oni pokrenuli još kada smo krenuli u proces ustavnih amandmana, jer kao što znate, želimo da radimo dalje na reformi pravosudnog sistema, da učinimo sudstvo još efikasnijim i nezavisnijim. E, pa naravno, upravo u tim koracima i potezima koje radimo, oni i dalje plasiraju priču kako se radi na tome da se na referendumu ne ide u promenu ustavnog segmenta koji se odnosi na pravosuđe, nego vezano za preambulu o Kosovu i Metohiji i da tobož na referendumu treba da se odreknemo Kosmeta. Ovde jasno možemo da vidimo i u ovom tvitu zapravo u čijem interesu oni rade, a oni su to i radili do 2012. godine, jer podsetiću vas, Borislav, odnosno Borko Stefanović po novokrštenom, kako je čovek promenio ime, jer misli ako je promenio ime da je iza sebe izbrisao svoju istoriju i da sad niko u Srbiji neće se setiti šta je on radio u Briselu i kakve sporazume je potpisao i da je zapravo on taj koji je želeo da uvede granicu između Srba i Srba, odnosno da stavi granicu na administrativnim prelazima između Srbije i naše AP Kosovo i Metohija. Ono jedino što mogu da kažem za kuma Dragana Đilasa, da od tog celokupnog pokreta, kako on zove, oslobođenje, jedino što je uspeo jeste da oslobodi sebe i svoje saradnike mozga i zdrave pameti, jer svako ko prati dešavanja na političkoj sceni, ko je mogao da prati i javna slušanja koja su se odigravala u Srbiji u četiri grada, i to dva puta i u Skupštini Republike Srbije po pitanju ovih ustavnih amandmana, jasno je o kakvim izmenama se radi i jasno je da su to zapravo izmene koje trebamo da radimo kako bismo unapredili naše zakonodavstvo, kako bismo omogućili i stvorili uslove da se naša ekonomija još više razvija. Pa oni postavljaju pitanje – kako sad to utiče na ekonomiju? Pa, naravno da utiče na ekonomiju, jer svako od investitora kada zna da imate efikasno pravosuđe koje radi po slovu zakona i gde imate stručne ljude, da ima garanciju i sigurnost za svoje investicije koje dolaze u Srbiju. Ne pričam ovde sad samo o stranim investitorima, pričamo i o domaćim privrednicima i ljudima koji žele da ulože u dalji razvoj ekonomije. A upravo će to biti ono suprotno pravosuđe u odnosu na reformu koju su sprovodili 2009. godine, gde su se Srbije birale u opštinskim odborima DS i morale odluke da budu overene pečatom tog opštinskog odbora DS. Naravno, ta njihova mašina ne staje, oni idu po Srbiji, pokušavaju, trude se da šire laži i jedno od mesta na kojima su se, taj Borislav, odnosno Borko, kako je novokršteno Stefanović, našli jeste Vranje i ono što je jako interesantno došli su do zaključka da u „Vranje nema laganje“ i to je Marinika lično napisala na svom Tviteru. Ono što je jako interesantno, pošto je došla do zaključka da u „Vranje nema laganje“, pretpostavljam da nije rekla ni jednu reč pred građanima. Jedino ono što zna da radi jeste ili da ćuti ili da laže, a pošto nema laganja u Vranju verovatno se samo onako kezila i jedva je čekala da završi taj celokupni cirkus i da ode iz Vranja. Verovatno zato što nema laganja ona je okačila na svom nalogu sliku kako izlazi iz crnog BMW, zdravi se sa, ne znam ni ko je predstavnik ove njihove strančice ili „Multikom“ imperije, jer to u stavi nije nikakva strančica, to je samo ogranak „Multikom“ imperije. Onda se pitamo, i to je lepo uvaženi kolega Milenko Jovanov, postavio pitanje - kako se polo transformisao u BMW? Pošto ona tvrdi kako žive skromno, kako su oni siromašni, kako su oni pošteni ljudi, a o poštenju znamo ko najviše govori i onda je baš interesantno, negde se pretvori u poršea, negde se pretvori u BMW. Ono što sam imao prilike da vidim, pošto je i koleginica Sandra Božić utvrdila, nervoza u Đilasovim medijima raste i često im se dešavaju te omaške i greške prilikom objavljivanja tekstova. Oni su spremili jednu fotomontažu kako bi pokazali kako su oni skromni i fini ljudi, pa je ona došla jugićem u Vranje, a Vranje su predstavili kao jednu zelenu livadu, jer su verovatno hteli da kažu kako se Srbija uopšte nije razvijala, već se vratila u neki raniji istorijski period kada nije bilo ni zgrada, ni puteva, a onda možete da zamislite kako je njima u stvari bio težak put da dođu do Vranja autoputem koji je izgrađen za vreme SNS, koji je završen zahvaljujući Aleksandru Vučiću i njegovim naporima koje je uložio. Pošto je Marinika utvrdila da nema laganja, verovatno se nisu uskladili i prva slika koja je otišla je ova sa BMW, tako da umesto da se polo transformisao u jugića, on se transformisao u BMW i njihov cirkuski program nije prošao. Kad smo već kod laganja i kod sudski overenih lažova, čisto još jedna informacija i tu bih završio današnji govor. Svima je poznat čuveni despot iz Trstenika Mika Aleksić za koga znamo da je sudski overeni lažov, pripadnik Jeremićeve stranke, odnosno osoba koja mu je i prodala stranku i on je sudski overeni lažov pravo i po predmetu „Jovanjice“, jer je sud dokazao da je lagao po pitanju Andreja Vučića i upravo ide u prilog ovoga što je kolega Jovanov rekao da treba ispitati do kraja ko su sve ljudi koji su umešani u taj sistem gde su želeli da prišiju te laži predsedniku Vučiću i da atakuju na njegovu porodicu i brata, pokušaju da ga smene sa vlasti i da oni sami dođu na vlast, da dobiju podršku građana sigurno da ne mogu, a računaju verovatno na podršku prethodnih poslodavaca u čijem interesu su i do 2012. godine pljačkali Srbiju i opet želeli daje svedu na prost krug dvojke. Ono što se desilo jeste da je još jedan pripadnik te stranke od skoro takođe sudski overeni lažov. U pitanju je predsednik gradskog odbora Narodne stranke u Kruševcu koji je po tužbi direktora BIA Bratislava Gašića u obavezi da plati 350 hiljada dinara kaznu zbog toga što je izneo ogromnu količinu laži kada je u pitanju i grad Kruševac i kada je u pitanju sam gospodin Gašić, zahvaljujući i kome znamo da je Kruševac počeo da se menja, od grada sivila postao je grad mladih, grad podignute infrastrukture, grad u kome se podiže u potpunosti novo naselje, aerodrom, gde se završava Aerodrom „Rosulje“ i grad koji ima ogromnu industrijsku perspektivu, jer se gradi najsavremeniji autoput Moravski koridor koji prolazi tu. On je tajkunskim medijima proglašavao da sve što u Kruševcu vidite da se radi, radi se u privatnom interesu, interesu porodice Gašić ili nekoga ko je, da kažemo, blizak porodici Gašić, što je apsurd i neverovatna laž. Kruševac jeste grad od 130 hiljade stanovnika, ali u Kruševcu svi građani znaju ko je Bratislav Gašić i kakvu politiku on sprovodi, a to je politika SNS i Aleksandra Vučića i zahvaljujući kome je Kruševac preporođen grad, a to apsolutno nije ni Vuk Jeremić, niti ovaj gospodin koji vodi njegov gradski odbor, takođe pripadnik bivšeg režima, a dok je bio u tom režimu radio na kreiranju svog radnog mesta i zloupotrebi samog radnog mesta u centru gde je radio. Drago mi je da će ta sredstva biti upotrebljena da se poboljšaju uslovi za decu koja se nalaze u domu „Jefimija“ u Kruševcu. Istina je ta koja uvek pobeđuje i, kao što rekoh, mi ćemo i dalje raditi u interesu građana Srbije, radićemo i u interesu građana u regionu koji pripadaju ovoj inicijativi „Otvoreni Balkan“, jer, kao što vidimo, nismo više ona Srbija, što gospodin Arsić kaže, koja je samo tražila pomoć, već smo zemlja koja želi svoja iskustva i znanja, ali i resurse ponudi i drugima, kao što su Severna Makedonija, Albanija ili u primeru, kao što je ministar rekao, Grčka kada je najpotrebnije. Drago mi je da smo postali zemlja uspešna kao što su i naši fudbaleri pobedili unapred proglašenog pobednika Portugal i plasirali se direktno na Svetsko prvenstvo u Kataru. Hvala.
Reč ima Marija Todorović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi građani REpublike Srbije, pred nama se danas nalazi set izuzetno važnih zakona za našu državu koji pokazuju ogroman napredak Srbije u međunarodnim odnosima. Srbija je danas, zahvaljujući odgovornoj politici predsednika Aleksandra Vučića stabilna država koja gradi prijateljske odnose, kako sa zemljama u regionu, tako i sa velikim svetskim silama. Upravo zbog toga Vlada Republike Srbije je u mogućnosti da sklapa mnogobrojne sporazume koji donose velike pogodnosti našim građanima, kao što je slučaj sa sporazumima koji se danas nalaze na dnevnom redu. Svoju pažnju ću posvetiti Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o uzajamnom priznavanju vozačkih dozvola, a potpisanom između Vlade Narodne Republike Kine i Vlade Republike Srbije. Ovim sporazumom olakšaće se rešavanje važnog životnog pitanja, kako za građane Republike Srbije koji žive u Kini, tako i za kineske državljane koji žive u našoj državi. Sporazumom se omogućuje skraćenje procedure i lakše obavljanje profesionalnih i privatnih obaveza, ali i ušteda sredstava za polaganje vozačkih ispita i dobijanja vozačke dozvole. Ono što svakako moramo primetiti jeste da je u prethodnom periodu napravljen ogroman pomak u saradnji Srbije sa Narodnom Republikom Kinom. Saradnja ove dve države se zasniva na principima prijateljstva, solidarnosti, zatim poštovanja, kao i poštovanja teritorijalnog integriteta Republike Srbije, ali i ličnog prijateljstva predsednika Vučića sa predsednikom Narodne Republike Kine. Kina je danas treći spoljnotrgovinski partner Srbije, što je do pre godinu dana bilo nezamislivo i, zahvaljujući saradnji sa Narodnom Republikom Kinom, Srbija danas dobija brojne investicije od strane kineskih investitora. Samo u prethodnih nekoliko dana mogli smo videti kako se Srbija razvija i ide sigurnim korakom napred zahvaljujući pre svega kineskim investitorima. Korak po korak, kamen po kamen, krenuli smo da gradimo našu Srbiju i da napredujemo brže nego što smo i sami očekivali pre samo nekoliko godina. Ovo je pre svega briga o ljudima i o tome kako će oni živeti u svojoj zemlji. Ovo smo mogli čuti od našeg predsednika na obeležavanju početka radova na brzoj saobraćajnici Požarevac – Veliko Gradište – Golubac, tzv. Dunavskom koridoru koji će suštinski promeniti život ljudi u Braničevskom okrugu. Takođe, još jedna veoma značajna kineska investicija stigla je u našu zemlju u proteklom periodu i to u Bor. Otvoren je rudnik bakra i zlata u koji je kompanija „Ziđin“ investirala 474 miliona evra. ova investicija će značajno podići životni standard građana Bora. Podsetiću na podatak da je prosečna plata u Boru 2018. godine iznosila 68.000 dinara, dok danas iznosi 98.000. Imamo obećanje od „Ziđina“ da će ona dostići i 1000.000 dinara. Ovo će biti prvi zeleni rudnik u Srbiji što podrazumeva da će se koristiti moderna tehnologija prilikom iskopavanja ruda i najviši standardi u oblasti zaštite životne sredine. Takođe, Srbija će posle Poljske biti drugi najveći proizvođač bakra u Evropi. Ono što je značajno spomenuti svakako jeste da je zaključno sa oktobrom mesecom ove godine u Srbiju se prililo tri milijarde i 141 milion evra stranih direktnih investicija, ubedljivo najviše u celom regionu. Ovo znači bolju ekonomiju, ovo znači siguran napredak naše zemlje, ali ovo znači i rast plata i penzija koje očekuje naše građane u budućnosti. Zato svakako moramo govoriti o uspesima naše zemlje koje postiže i za vreme krize koja vlada svetom usled pandemije korona virusom, gde takođe moramo zahvaliti našim kineskim prijateljima koji su nam pomogli u borbi protiv korona virusa donirajući vakcine i medicinsku opremu kada nam je to bilo najpotrebnije. Sve ono što je Srbija uradila na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem u proteklom periodu zauvek će promeniti našu zemlju i sliku koju Srbija ostavlja u svetu. Autoputevi o kojima smo sanjali sada su postali stvarnost, pa će tako Moravski koridor biti pravo remek-delo budući da će biti najširi autoput u našoj zemlji i prvi digitalizovani put koji će Srbija dobiti. Fabrike koje širom Srbije gotovo svake nedelje naš predsednik otvara, ostaće budućim generacijama za ponos. Baš iz tog razloga mi moramo da se borimo, da nastavimo razvoj Srbije i da našim građanima pružimo budućnost kakvu oni zaslužuju. Ne smemo da dozvolimo da Srbija ponovo postane ponizna država u kojoj će se pitati strani plaćenici, a građani biti na poslednjem mestu. Pripadnici bivšeg režima bi očigledno želeli nemire i sukobe budući da stalno pozivaju na mržnju i na sukobe, pritom i dalje ne pokazujući nikakav plan za dalju budućnost Srbije. Očigledno da se spremaju za jednu od najprljavijih kampanja do sada, budući da svaki dan izlaze u javnost sa kojekakvim lažima, osporavajući svaki uspeh Republike Srbije. Vode jednu od nezapamćenih i najmonstruoznijih kampanja protiv porodice predsednika Aleksandra Vučića vređajući njegovu majku, decu, brata, ali i čitavu porodicu. Očigledno da im smeta svako ko radi u interesu jake, nezavisne i stabilne države. To je upravo ono što njima smeta, da Srbija bude jaka i nezavisna i smeta im uspeh koji postiže Aleksandar Vučić, kao i to što radi u interesu građana Srbije. Jer, dok su oni bili na vlasti Đilas, Tadić i Jeremić, oni su državne pare slivali na privatne račune dok su državnu kasu ojadili, a fabrike zakatančili, ostavivši narod na ulici bez novca i bez ikakve perspektive. Narod naravno da sve to pamti, jer je osetio na svojoj koži, pa zato danas nemaju nikakvu podršku u svojoj zemlji, pa zato moraju da idu po belom svetu i da traže podršku u inostranstvu. Dok je slika današnje Srbije potpuno drugačija. Brojne nove fabrike, nova radna mesta, povećanje plata i penzija, infrastrukturno povezivanje cele Srbije, autoputevi o kojima smo oduvek sanjali, ekonomski rast i stabilnost, kovid bolnice koje smo u rekordnom roku izgradili, kao i svakodnevna briga o našim građanima. To je slika današnje Srbije. Sve što SNS, na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem radi, radi za bolju budućnost naše dece. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Boris Bursać.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine Orliću, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani ministre sa saradnicima, pred nama se danas nalazi set vrlo važnih i konstruktivnih predloga zakona, a ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti zaštite od katastrofa na Zapadnom Balkanu. Istorija planete zemlje je obeležena i oblikovana raznim prirodnim katastrofama. Bez obzira na stepen tehnološke razvijenosti država, na njih nekada ne možemo uticati. Ono što znamo jeste da su neka područja sveta češće pogođena takvim događajima, a neka ne. U nekim mestima prirodne katastrofe ne nanose veću štetu i nema žrtava, a u nekima nanesu veliku materijalnu štetu i odnesu i po hiljade života. Poslednjih decenija evidentan je trend povećanja broja prirodnih katastrofa, a prisutno je povećanje njihove destruktivnosti. Kada udare zemljotresi, poplave, i požari najranjivije su države u kojima manjka infrastruktura, logistike i dobre politike, a to za posledicu ima povećanje ljudske gubitke, materijalnu i nematerijalnu štetu i dolazi do usporavanja održivog razvoje društva u celini. Novi izveštaji koje su UN objavile u septembru ove godine ukazuju na to da su se ekstremni vremenski događali povećali pet puta u poslednjih 50 godina, a da je u njima život izgubilo više od dva miliona ljudi, a samo u prethodnoj godini svet je pogodilo 980 prirodnih nepogoda koje su uzrokovale gubitak od najmanje osam hiljada i 200 ljudskih života. Takođe, poplave, uragani, oluje, bujice ostavile su za sobom i materijalnu štetu koja se procenjuje na 210 milijardi američkih dolara što je znatno više od 166 milijardi dolara u 2019. godini. Kada govorimo o Srbiji, prema podacima „World Risk Riport“ iz 2020. godine, od 181 zemlje koje su obuhvaćene analizom, Srbija se nalazi na 113 mestu. Da građani razumeju, na prvom mestu na tabeli se nalazi zemlja koja je najviše ugrožena od prirodnih katastrofa, a na zadnjem mestu zemlja koja je najmanje ugrožena. Ono što je jako bitno istaći jeste da se ovaj izveštaj ne bazira samo na shvatanju da je rizik od katastrofa određen isključivo pojavom, intenzitetom i trajanjem ekstremnih prirodnih događaja, već u obzir uzima društvene, političke i ekonomske faktore jedne države i njihov uticaj na pojavu i sprečavanje prirodnih katastrofa. Dakle, autori ovog izveštaja u obzir uzimaju i državnu politiku i njene posledice, dakle, kakve je infrastruktura, da li su građevine trošne i padaju i pri lakšem padu, kako se reaguje u slučaju prirodnih katastrofa, kako se pomaže u pogođenim područjima, itd. Dakle, u tom pogledu, analizirajući ovaj izveštaj, Srbija je znatno napredovala, pogotovo u poslednjih 10 godina. Ono što je jako bitno i što svaki put pominjem kada se govori o ovoj temi jeste da se nikako ne smemo voditi politikom „neće nas“, jer smo pre samo par godina, tačnije maja 2014. godine videli da je svako društvo, pa i naše, ranjivo kada priroda odluči da ispolji svoju silu i jačinu. Prirodne katastrofe su se dešavale i dešavaće se i to nije sporno, ali mi moramo uložiti sve napore kako bi se bolje organizovali i pripremili. Srbija kao ozbiljna država to i čini, a ovaj Predlog zakona govori u prilog moje konstatacije. Sporazum između država Zapadnog Balkana, odnosno Srbije, Albanije i Severne Makedonije o saradnji u oblasti zaštite od katastrofa ima jasan cilj, a to je uređenje okvirnih uslova za saradnju u oblasti sprečavanja katastrofa, odnosno dobrovoljnog pružanja pomoći u slučaju katastrofa. Da budemo precizniji, saradnja između ugovorenih strana pretežno obuhvata sledeće oblasti: Dakle, planiranje i sprovođenje mera za zaštitu od poplava, zemljotresa, požara, zagađenja životne sredine, plovidbenih nesreća, radioloških opasnosti, različitih pandemijskih, kao i industrijskih i drugih katastrofa, međusobno obaveštavanje o opasnostima, nastanku i posledicama katastrofe, međusobna pomoć pri spasavanju, pružanje pomoći i otklanjanje posledica katastrofa korišćenjem kopnenih i vazdušnih snaga i vozila za intervenciju u slučaju masovnih požara, poplava, zemljotresa i drugih katastrofa. Obrazovanje, osposobljavanje pripadnika službi, jedinica za zaštitu i spasavanje, jedinica protivpožarne zaštite i drugih pripadnika spasilačkih timova kroz informativne sastanke, kurseve, obuke, seminare i druge oblike saradnje, kao i organizovanje i obavljanje zajedničkih vežbi u oblasti spasavanja i pružanja pomoći, razmena naučnih i tehničkih podataka, kao i drugih dokumenata od značaja za zaštitu katastrofa i naravno saradnja pri razvoju i proizvodnji opreme za spasavanje i pružanje pomoći. Zbog svega navedenog, ja ću lično, a nadam se i moje kolege, podržati ovaj kao i ostale predloge zakona u nadi da će upravo oni biti oslonac u borbi za jaku, modernu i bezbednu Srbiju. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima Vesna Knežević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, danas raspravljamo o dva važna predloga zakona. Jedan se odnosi na potvrđivanje Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu, a drugi na uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade NRK. Potvrđivanjem ovih sporazuma omogućava se njihovo stupanje na snagu i inkorporisanje u domaći pravni sistem, čime će se omogućiti njihovo sprovođenje. Oba sporazuma su zaključena ove godine, prvi u julu a drugi u mesecu maju i podjednako su nam važna, iz više razloga. U svom izlaganju prokomentarisaću oba predloga zakona. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u zaštiti od katastrofa na Zapadnom Balkanu predstavlja zajednički interes Republike Srbije, Republike Albanije i Republike Severne Makedonije, u cilju unapređivanja saradnje u sprečavanju i ublažavanju posledica od katastrofa i pripremljenosti za katastrofe. Srbija je uvek spremna da pomogne i da pruži prijateljsku pomoć i podršku u teškim trenucima, jer je Srbija humana i organizovana država. U prilog tome podsetiću vas na pružanje pomoći Albaniji, kada su je pogodili razorni zemljotresi u kojima je bilo nastradalih, povređenih, kao i urušenih objekata i velike materijalne štete. Kako bi pomogla Republici Albaniji, Republika Srbija uputila je specijalistički tim za pretragu i spasavanje iz ruševina Sektora za vanredne situacije Ministarstva unutrašnjih poslova koji je sačinjavalo 13 osoba sa pratećom specijalnom opremom za otklanjanje posledica zemljotresa. Tim je bio angažovan na području Tumana i Drača i iz ruševina je spasao tri osobe. U Severnoj Makedoniji ovog leta na više lokacija delovale su snage Ministarstva unutrašnjih poslova Srbije, Sektora za vanredne situacije i helikopterske jedinice u gašenju šumskih požara, a ranije, avgusta 2016. godine, nakon obilnih padavina koje su zadesile Skoplje, Srbija je uputila dva tima za spasavanje od ukupno 30 članova, opremljenih pumpama velikog kapaciteta. Isto tako, kada su Srbiju zadesile katastrofalne poplave, maja 2014. godine, Makedonija je uputila spasilački tim od 40 ljudi sa čamcima i opremom. Potvrđivanje ovog sporazuma treba da doprinese učvršćivanju veza na Zapadnom Balkanu, podizanju saradnje na viši nivo kao i efikasnijem sprovođenju aktivnosti zaštite i spašavanja stanovništva materijalnih, kulturnih dobara i životne sredine u uslovima vanrednih situacija, kao i efikasnijem otklanjanju posledica nepogoda, kako bi se što pre normalizovali uslovi za život i rad u pogođenom području. Drugi Predlog zakona odnosi se na potvrđivanje Sporazuma o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Sporazum je potpisan 27. maja 2021. godine. Sporazumom se našim državljanima koji imaju prebivalište u Narodnoj Republici Kini omogućava zamena naše važeće vozačke dozvole za kinesku vozačku dozvolu, i to bez prethodnog polaganja teorijskog i praktičnog dela vozačkog ispita za određene kategorije vozila. To predstavlja rešavanje važnog pitanja za naše državljane u njihovom svakodnevnom životu, naročito za one čije je obavljanje profesije vezano za upravljanje motornim vozilom. Istu privilegiju, naravno, imaju i kineski državljani u Republici Srbiji. Stupanje na snagu Sporazuma i njegova primena predstavljaju direktnu finansijsku korist za državljane Republike Srbije koji imaju prebivalište u Narodnoj Republici Kini, jer ih lišava finansijskih troškova i plaćanja polaganja teorijskog i praktičnog dela vozačkog ispita za određene kategorije vozila i skraćuje postupak dobijanja kineske vozačke dozvole. Sporazum će u značajnoj meri produbiti bilateralnu saradnju između Srbije i Narodne Republike Kine, priznajući važnost saradnje u svim oblastima, uzimajući u obzir međunarodne obaveze država i postupajući u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom ciljevima i principima međunarodnog prava. Saradnja Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije i Ministarstva javne bezbednosti Narodne Republike Kine je veoma uspešna, uz tendenciju daljeg intenziviranja u svim oblastima iz nadležnosti dva ministarstva. Narodna Republika Kina je pokazala spremnost da Ministarstvu unutrašnjih poslova omogući donacije u vidu tehničke opreme i obuka. Naša dva naroda povezuje čelično prijateljstvo i Srbija nikada neće zaboraviti da je Kina bila uz nju u najtežim trenucima. Kina i danas snažno podržava naše vitalne nacionalne interese. Zahvaljujući predsednicima Srbije i Kine, Aleksandru Vučiću i Si Đinpingu, između dve zemlje uspostavljeno je strateško partnerstvo, koje je dovelo do snažnih kineskih investicija u našu zemlju, koje su omogućile nova radna mesta i poboljšanje naše ekonomije. Da podsetim, uprkos pandemiji, nije bilo nijedne kineske kompanije koja je obustavila radove u Srbiji, a svi planovi su ispunjeni često i pre roka, što je retkost ne samo na Balkanu, već i šire. Na kraju, ovima prljavih ruku i obraza od kreča i farbe poručujem - džabe ste krečili, Srbija ide napred, živela Srbija!
Hvala. Reč ima doc. dr Ilija Životić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, danas govorimo o jednom značajnom sporazumu koji govori o zaštiti od katastrofa na Balkanu između Srbije, Albanije i Severne Makedonije. Lično smatram da je ovaj sporazum izuzetno važan iz praktičnih i iz političkih razloga. Iz političkih razloga ovaj sporazum je nastavak Sporazuma o "Otvorenom Balkanu" koji je bio inicijativa predsednika Aleksandra Vučića i on će samo još više učvrstiti odnose između ove naše tri zemlje. Kada govorimo o praktičnom smislu Srbija je dokazala šta zna, šta može na vežbi koja je održana 5. novembra kada je više od osam hiljada pripadnika MUP-a, Sektora za vanredne situacije, pripadnika lokalne samouprave i ostalih učestvovalo na jednoj velikoj vežbi na više od 50 lokacija. Mi smo time pokazali našu dominaciju u regionu i pokazali smo da se sve ono u šta je ulagano u Sektor za vanredne situacije u poslednjih godinu dana, od kada je gospodin Vulin na čelu ovog ministarstva, ima zaista veliko opravdanje. Međutim, iako smo, mogu reći, dosta dobri u tome, iako se kako je ministar Vulin rekao, tek planiraju neke dodatne nabavke značajno je razvijati saradnju sa komšijama iz više razloga. Pre svega, katastrofe nikada ne dolaze same i vrlo retko zadese samo jednu državu. Ukoliko bi se neka katastrofa, bez obzira da li se radi o tehnološkoj katastrofi ili o prirodnoj nepogodi tipa zemljotresa, požara ili poplava desila u pograničnom području, tada bi bilo zaista opravdano pozvati i naše komšije u pomoć, jer svaka poplava, svaki požar vrlo lako može da se prenese sa jedne granice na drugu granicu. Iz tog razloga izuzetno je bitno biti kompaktibilan sa njihovim jedinicama, sa jedinicama koje su zadužene za saniranje katastrofa od naših komšija, u ovom slučaju Severne Makedonije i Albanije, jer koga ćete prvo pozvati u pomoć ako ne vašeg komšiju, kako na selu tako i u međudržavnim odnosima. Isto je najvažnije imati dobre odnose sa vašim susedima, a mi smo naše odnose što se tiče saniranja posledica požara dokazali ove godine nekoliko puta kada smo pomagali Severnoj Makedoniji, kada smo pomagali Grčkoj. Koliko sam zapamtio, samo 5. avgusta četiri helikoptera MUP-a Srbije su za nekoliko sati izveli više od 20 naleta i tako spasili selo Drena u Severnoj Makedoniji, što nije ostalo bez zapažanja i vi znate da su nam naši susedi iz Severne Makedonije za to bili vrlo zahvalni. Takođe, naši helikopteri, naši pripadnici su spasili nekoliko izuzetno značajnih sela i dosta stanovnika i dosta materijalnih dobara i u Grčkoj ove godine. Iz tog razloga je zato važno potpisati ovaj sporazum i naravno raditi na dalje na opremi naših ljudi. Tako dok mi kao odgovorna vlast radimo na tome da imamo što bolju saradnju sa svima, dok želimo da imamo i što bolju saradnju i sa Kinom, i smatram da je izuzetno opravdan ovaj sporazum, jer ne radi se tu samo o praktičnoj zameni vozačkih dozvola, da li neko sa vozačkom dozvolom Srbije može da upravlja vozilom u Kini ili neko sa sa kineskom vozačkom dozvolom da može upravljati vozilom u Srbiji. Radi se o učvršćivanju odnosa između Kine i Srbije jer nemojmo zaboraviti da je Kina učinila veoma mnogo za našu Srbiju. Kina je doslovce spasila i Smederevo i Bor, a danas su ta dva grada živa, ljudi se zapošljavaju, deca kreću da studiraju i da idu u škole koje su vezane za te dve industrije koje su upravo u Boru i u Smederevu, a podsetiću vas da je recimo srednja škola u Boru, koja je namenjena za rudarstvo, bila pred zatvaranjem dok kineski investitori nisu došli. Danas te dve ustanove, te dve industrije, te dve fabrike dopunjavaju naš BDP sa izuzetno velikom količinom sredstava i predstavljaju, možemo čak reći, i osnovicu našeg izvoza. Tako, dok se naš predsednik Aleksandar Vučić i mi svi ovde trudimo da razvijamo našu državu, da sa svima imamo što bolju saradnju, vi imate neke snage u Srbiji, delove opozicije koji su predvođeni Đilasom, Marinikom, Borkom Stefanovićem koji idu po okolnom državama, koji idu u Brisel, koji idu u SAD, koji obilaze ceo svet ne bi li opanjkavali našu državu, ne bi li opanjkavali naš sistem koji svakog dana zapošljava sve više ljudi za razliku od njihovog sistema koji je ostavio više od 600.000 ljudi bez posla. Stvarno ne znam, ima li nešto jadnije, nešto prostije nego otići u neku stranu državu i pljuvati svoju rođenu državu? Razumem ja šta je politička borba, da se mi borimo u nekoj političkoj areni na teritoriji Srbije, da držimo štandove, da držimo mitinge, da dajemo izjave za mediji, ali koliko treba nisko čovek da padne da ode u inostranstvo i da pljuje rođenu zemlju? Koliko nisko treba to da bude, ne znam, na skali od jedan do sto? Ne znam, verovatno 619. To Đilas najbolje zna. Međutim, ono što je novo u njihovoj taktici, a na šta treba posebno obratiti pažnju to je strategija koju su oni sproveli u Negotinu za vreme izbora. Naime, oni su neposredno pred izbore objavili jedno saopštenje jedne istraživačke agencije koja je objavila da oni imaju 20% podrške. Kada su na izborima dobili 12% oni su odmah te izbore proglasili nelegitimnim, pokradenim i pozvali se upravu na to. Pozvali su se na njihovo saopštenje od 10 dana pre izbora da oni imaju 20%. Nakon toga su pozvali ljude da izađu na ulice. Iako to nije zavredelo neku veću medijsku pažnju, oni su ipak jedan deo stanovnika uspeli da ubede u to i da izvedu na ulice, a to je samo bio probni balon za Beograd. Bojim se da će oni to probati da uradi isto u Beogradu, da će pred izbore, kao sada što plasiraju priču da imaju više od 50%, u Beogradu što je zaista smešno, isto tako objaviti istraživanje neke njihove marketinške agencije i onda kada budu bili potučeni do nogu oni će koristiti te argumente upravo da bi izašli na ulice i probali da nasilno osvoje vlast, na šta Marinika Tepić uporno i poziva sve ovo vreme na društvenim mrežama. Ono što bih takođe hteo da kažem, a izuzetno je vrlo zanimljivo, što se njih tiče, a to od danas jedan sajt koji se zove „Cenzol“ kako je ne kritički, nego je u principu antidržavni sajt koji sve što objavljuje objavljuje protiv vlasti u Srbiji objavio da je jedna nevladina organizacija, mislim da su nazvani „Slobodni novinari Evrope, sa sedištem u Parizu, uputila pismo američkom Kongresu i podržala sankcije protiv Srbije, protiv predsednika, itd. Kad malo bolje pogledate u pitanju nije bilo nikakvo saopštenje. Neki čovek koji je registrovao tu neku nevladinu organizaciju je samo uputio tvit i tagovao sedam kongresmena iz SAD. To je način na koji oni rade. Oni bukvalno od muve naprave slona i objavljuju u svojim novinama ne bi li zaludeli narod, ne bi li omanuli glasače u Srbiji kako su svi protiv nas. Sa druge strane, videli ste da je Srbija pozvana na Samit o demokratiji, a to je nešto na šta smo svi mi ponosni i o čemu smo mi svi govorili, na čemu smo mi svi ovde radili razvijajući odnose sa SAD koje oni upravo žele da pokvare. Oni upravo žele da pokvare odnose Srbije sa svim velikim silama sveta. Danas SAD zapošljavaju u Srbiji više od 17.000, 18.000 ljudi. Najveći su pojedinačni donator je Holandija, takođe zemlja iz Evrope i najveći pojedinačni investitor u Srbiji. Kina sve više i više ulaže u Srbiju. Predsednik Aleksandar Vučić se sastao sa predsednikom Putinom, što je bilo nezamislivo u njihovo vreme. Na kraju, kao i svi ostali moji prethodnici, ja stvarno želim da dam podršku predsedniku Aleksandru Vučiću na politici koju vodi i gospodinu Aleksandru Vulinu na suzbijanju organizovanog kriminala u Republici Srbiji. Svaka vam čast na tome. Nadam se da ćete istrajati i da ćemo se konačno izboriti sa svima onima koji predstavljaju pretnju za naše društvo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ana Karadžić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre Vulin sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu su samo neki u nizu sporazuma koje Ministarstvo unutrašnjih poslova potpisuje o međunarodnoj saradnji kako bi pojačalo koordinaciju i komunikaciju kako sa zemljama u regionu, tako i sa dalekim zemljama poput Kine. Pre svega, želim da pohvalim Sporazum o zaštiti od katastrofa na teritoriji zapadnog Balkana potpisan letos u Skoplju, jer on pokazuje koliko se danas ulaže Ministarstvo unutrašnjih poslova, u spasilačke ekipe, u opremu i međusobnu koordinaciju službi MUP-a, ali i otvaranje granica Srbije prema regionu. Ovaj sporazum je formalizacija saradnje i podrške koja je već postojala. U Severnoj Makedoniji na više lokacija delovale su snage MUP-a Srbije. Letos je, takođe, poslata spasilačka jedinica da gasi požar u Grčkoj. To je samo deo razvoja i ulaganja u MUP. Ministarstvo unutrašnjih poslova je poslednjih godina obeležila borba protiv organizovanog kriminala, koja je bila apsolutni prioritet. Ogromni su rezultati u razbijanju organizovanih kriminalnih grupa i njihovih izvora finansiranja, ali se takođe značajni rezultati vide i kada govorimo o suzbijanju kriminala koji pogađa običnog čoveka, ulično nasilje, prodaja droge itd. Ono što mi je danas veoma važno da naglasim, a povezano je sa dobrim rezultatima MUP-a, jeste važnost toga da se MUP u svom radu drži van dnevne politike. Dokazali ste da nema zaštićenih i dokazali ste da ste spremni za borbu sa najorganizovanijim kriminalnim grupama. Ali, takođe ste dokazali da i najmanji pokušaj politizacije koja bi umanjila rezultate MUP-a, da je nećete dozvoliti. Događaj od pre neki dan vezan za mural Ratka Mladića, o kome danas mnogo govorimo, samo je jedan u nizu događaja koje pokušava da politizuje MUP, koji žele da pokaže da je MUP na strani određene političke opcije, na strani huligana, na strani kriminala. Danas u Skupštini slušamo o tome da policija štiti mural, da policija negira genocid, da mural štite huligani. Od murala koji mesecima stoji, koji niko nikada nije do sada pomenuo, pre neki dan su smislili način da provokacijom i nasiljem pošalju mnogo jaču poruku. Poruku da je Srbija genocidan narod, poruku da smo fašisti i da je klima u Srbiji nestabilna. Ne smete da dozvolite da se ova politizacija, koju pokušavaju da sprovedu, odrazi na bezbednost građana na ulicama. Policija ne čuva mural, policija čuva mir i bezbednost na ulicama Beograda. Policija ne upošljava huligane, već danas ruši organizovane kriminalne grupe. Mural Ratka Mladića je samo jedna paradigma pokušaja vraćanja krvavih glava na ulice Beograda, ono što niste dozvolili, blaćenja Srbije i urušavanja svega što je Srbija postigla na ekonomskom nivou. Oni pokušavaju da stvore nestabilnu klimu i atmosferu u zemlji, kako bi se diskreditovala i Srbija i MUP i svi rezultati koji su građanima Srbije veoma očigledni. Šta dalje možemo da očekujemo ni sami ne znamo, jer je destruktivnost na veoma visokom nivou. Ali, ono što je važno jeste da je bezbednost na ulicama Beograda i dalje na najvišem nivou. Pogotovo bih pohvalila činjenicu da će do kraja godine na ulice da se vrate i pozornici. Sprovođenje bezbednosti na ulicama odlika je jedne ozbiljne i pristojne Srbije. Ali, sa druge strane, moram da izrazim svoju zgroženost i sramotu povodom reči koje je uputila Aida Ćorović pripadnicima policije, pre svega kao žena, jer te reči koje je uputila prema nekima koji mogu da joj budu deca, te reči ne priliče jednoj ženi, a više liče na reči koje bi izgovarali neki huligani, o kojima ona upravo priča da su deo policije i da štite određene političke opcije i da štite taj mural, što nije istina. Napade koje svakodnevno trpite dokaz su da radite posao kako treba. Imate jednu Natašu Kandić koja napada na tviteru, ali neće da dođe u emisiju. Imate, takođe, Milana Antonijevića koji izražava mržnju, koji se takođe u petak nije pojavio u emisiji. Oni su spremni da izlivaju bes i mržnju, da to kamufliraju pričama o ljudskih pravima, ali isto tako su spremni da ćute danas kada Srbiju nazivaju fašistima i onima koji negiraju genocid. Poštovani ministre, ovu su sve dokazi da radite pravu stvar za Srbiju i samo tako treba da nastavite. Živela Srbija?
Hvala vam. Reč ima Bojan Torbica. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, dame i gospodo, i ja pošto nisam bivši socijalista, naravno, i drugovi i drugarice, pred nama se danas na dnevnom redu nalaze predlozi zakona o potvrđivanju dva izuzetno značajna međunarodna sporazuma, Sporazum o uzajamnom priznavanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, o kom su moji prethodnici tako reći sve izneli. U značajnoj meri proširuje, produbljuje saradnju, ali pre svega ojačava iskrenu i veliku, kako to volimo da kažemo, čelično prijateljstvo između Republike Srbije i Narodne Republike Kine. Ne znam da li je potrebno napominjati da je Kina naš treći spoljnotrgovinski partner, kao i da ta saradnja raste munjevitom brzinom, tako da su Srbija i Kina u poslednjih pet godina utrostručile trgovinsku razmenu. Srpski narod nikada neće zaboraviti pomoć koju su, kako na početku ove kovid pošasti, kineska država i narod uputili Srbiji i njenim građanima, ali ni sve ono što je u prošlosti Kina učinila za Srbiju sa posebnim pijetetom prema činjenici da su kineska država i narod bili iskreno uz nas, čak i u najtežim trenucima, tokom zločinačke NATO agresije, da su za to platili visoku cenu, bombardovanja svoje ambasade u Beogradu, kojom prilikom su ubijena tri kineska državljanina, a preko 20 ih je ranjeno, ali apsolutnoj podršci teritorijalnom integritetu Srbije istoj onakvoj kakvu Srbija poslednjih godina pruža politici jedne Kine. Kada jedna država i njen narod imaju takvog prijatelja, kao što ga mi imamo u Kini, ali i Kina u nama, svaki korak koji će unaprediti našu saradnju i prijateljstvo je uvek više nego dobrodošao. Kada govorimo o Sporazumu o saradnji i zaštiti od katastrofa na zapadnom Balkanu, moramo napomenuti da on u suštini predstavlja deo inicijative predsednika Republike Srbije predsednika Aleksandra Vučića, pod nazivom Otvoreni Balkan, koji ima za cilj saradnju sa zemljama regiona u svim aspektima, privrednom, ekonomskom, pa naravno, i bezbednosnom. Tako ovaj Sporazum predstavlja zajednički interes Srbije, Albanije i Severne Makedonije, da unaprede saradnju u sprečavanju i ublažavanju posledica od katastrofa i uvećanju pripremljenosti država potpisnica za reagovanje u slučaju eventualnih katastrofa. Samo tokom poslednjih desetak godina bili smo svedoci više zemljotresa, katastrofalnih poplava, i velikih požara koji su zahvatili kako našu zemlju, tako i zemlje regiona, što opravdava postojanje jedne ovakve regionalne saradnje, za koju je pre desetak dana i Crna Gora pokazala zainteresovanost. Ima li šta lepše nego kada posle raznih neosnovanih napada koji u prethodnom periodu od jednog broja političara iz regiona doživela naša država i naš predsednik Aleksandar Vučić, ministar unutrašnjih poslova Severne Makedonije, gospodin Oliver Spasovski, javno zahvali Srbiji, predsedniku Vučiću, kao i vama ministre Vulin, na iskrenoj pomoći u gašenju požara. Ima li šta lepše nego kada posle svega kroz šta je naš region prošao tokom prethodne tri decenije, iz usta visokog funkcionera jedne susedne države čujemo kako su zahvalni što država tokom tih teških trenutaka nisu bili prepušteni sami sebi, jer su tu bili njihovi prijatelji iz Srbije. Ima li šta lepše nego kada se na stalno ispruženu ruku prijateljstva koju Srbija i njen predsednik i građani pružaju svim zemljama i narodima, kako u regionu, tako i van njega, nađu razumne glave koje su spremne da tu ruku prihvate. Upravo ovakvi kati su potvrda ispravnosti politike koju vodi država Srbije i njen predsednik Vučić poslednjih godina vode na međunarodnom planu. Politike koja je od Srbije države koja je pre samo desetak godina jedva preživljavala uz tuđu pomoć postala država koja je spremna i što je najvažnije, sposobna da pomogne svima kojima je ta pomoć potrebna. Da je ovo istina govori nam i nedavno održana vežba „Sistem 2021“ koja je izvedena u istom trenutku na 50 lokacija u 24 grada i 26 opština, uz učešće preko osam hiljada ljudi pripadnika Sektora za vanredne situacije, Civilne zaštite, Gorske službe spašavanja, Crvenog krsta, Vojske Srbije. Tokom vežbe prikazano spasavanje usled poplava, nakon zemljotresa, pucanje brane, curenja gasa i tehničko-tehnoloških nesreća, a ono što je najbitnije jeste činjenica da je vežba ocenjena kao izuzetno uspešno izvedena, kao i da Srbija može da bude mirna i sigurna jer ima ko da brine o njoj, čak i u trenucima najvećih katastrofa, i ne samo Srbija već i sve druge zemlje kojima naša pomoć bude potrebna. Zato ministre, svaka čast kako lično vama, tako i svim učesnicima ove sjajne vežbe. Cenjeni ministre, ne mogu a da ne iskoristim vaše današnje prisustvo kako bi vam čestitao na svim rezultatima MUP-a u borbi protiv kriminala, naročito onog najgoreg, organizovanog koji je ujedno i najopasniji po samu državu i građane. Javnost Srbiji tako reći je nepodeljena u mišljenju da su pripadnici MUP-a u proteklih godinu dana više nego ikada do sada pokazali izuzetnu profesionalnost hrabrost, upornost, doslednost, kako u borbi protiv kriminala, tako i u čišćenju svojih redova od pojedinaca koji su obrukali kako sami sebe, tako i svoju profesiju, sarađujući sa onim najgorima, sa onima sa kojima su upravo i trebali da se beskompromisno bore. Naravno da je naša policija uvek imala časne i čestite pripadnike kojima moramo priznati, u prošlosti nije uvek dozvoljavano da rade svoj posao, ali čvrstim i odlučnim stavom predsednika Aleksandra Vučića i ništa manje čvrstim i odlučnim vašim angažovanjem ministre, koje posle povratka ugleda Vojske Srbije sada vraća ugled i srpskoj policiji, omogućavajući da pre svega slobodno i profesionalno radi svoj posao, a što naravno ima i posledicu za ovako dobre rezultate. Kao jedan od poslednjih dokaza te profesionalnosti u radi, jesu i događaji od pre nekoliko dana kada je policija u više navrata postupala više nego odgovorno i profesionalno i u potpunosti zaštitila javni red i mir na ulicama Beograda. Napokon su Srbija i Beograd dočekali da imaju tako obučenu i opremljenu policiju koja je omogućila da se nakon niza nemilih scena u prošlosti napokon i kod nas dogodi da kada se na jednom mestu sretnu pristalice totalno suprotstavljenih, slobodno možemo reći ekstremnih političkih organizacija, pravovremenom i profesionalnom reakcijom policije spreče se sve neželjene posledice jednog takvog događaja. Pre svega zaslugom ljudi iz vašeg ministarstva sprečeni su pojedinci u nameri da izmanipulišu kako domaću, tako i svetsku javnost i da Srbiju predstave kao autokratsku i fašističku državu, a srpski narod kao genocidan. Srbiju koja je prva u porobljenoj Evropi davne 1941. godine povela organizovani ustanak protiv fašizma. Srbiju koja je prva u Evropi tokom te 1941. godine imala svoje slobodne teritorije. Srbiju u kojoj je kao nigde u svetu streljano 100 nedužnih građana za jednog ubijenog fašistu, 100 za jednog kao nikada i nigde, ni pre, ni kasnije. Ja ne bih sada ulazio u konkretnu problematiku dešavanja vezanih za mural posvećenom generalu Ratku Mladiću, jer mural sam po sebi jeste komunalni problem i pokušaj jeftinog performansa Soroševih aktivista, ali kada već spomenuh kako generala, tako i neuspeo pokušaj poturanja fašizma Srbiji i srpskom narodu, ne mogu a da sa ovog mesta ne kažem istinu koja je jedna i koju nikada niko neće moći da promeni, koliko god se pojedinci trudili to da učine. Istinu koja glasi – srpski narod nikada nije bio na pogrešnoj strani istorije i srpski narod nikada nije bio osvajač i zavojevač, kao što nikada u svojoj istoriji nije bio genocidan. Srpski narod jeste naročito tokom 20. veka u više navrata bio žrtva genocida i samo su za srpsku, jevrejsku i romsku decu postojali specijalizovani logori smrti. Očigledno smo često u prošlosti bili u zabludi kada smo ginuli za slobodu onih koje smo smatrali braćom, a koji su se posle pretvarali u naše dželate i koji su nam to posle vraćali kamom i jamom, a mi smo takav narod, slobodoljubiv narod koji je spreman da se žrtvuje kako za svoju slobodu, tako i za slobodu svih onih koje smatra bliskim, slabim i nezaštićenim. Istina, ima i ovaj narod, kao i svi drugi narodi, svoje izrode, izdajnike, ima, nažalost, i zločince koji nisu prezali da okrvave svoje ruke, kako krvlju svojih sunarodnika, tako i onih koji to nisu, najčešće kako bi se dodvorili svojim stranim gospodarima. Ti izrodi, izdajnici i zločinci ne zaslužuju ni da im se imena danas pomenu, ali u red tih izroda i zločinaca ni u kom slučaju ne spadaju časni i čestiti srpski oficiri koji su branili srpsku nejač i njihova vekovna ognjišta od Dinare preko Romanije, pa do Prokletija tokom tragičnih sukoba devedesetih godina. Ne treba srpskom narodu nikakva presuda bilo kakvog suda, doneta bez ikakvih dokaza i osnova, pa da bude svestan da su njegovi generali i pukovnici i ostali vojni i policijski komandiri pretvoreni u haške sužnjeve samo zato što su Srbi i zato što su bili odlučni da se suprotstave nepravdi, da ostanu verni svojoj vojničkoj zakletvi i brane svoju državu i narod, bez obzira koliko je bilo veliko zlo koje se nad nas nadvilo, a bilo je najveće i najjače koje se ikada u svetskoj istoriji obrušilo nad jedan slobodan i suveren narod. Jako dobro zna srpski narod da kao što su ti isti heroji koji su često bili čak i bez ikakvog čina obični vojnici, rezervisti iz istog rata izašli ponosni i nepobeđeni, isto tako izašli čistog i svetlog obraza kao što su to činili i njihovi preci kroz, nažalost, bogatu ratnu istoriju našeg naroda. Mogu razni tzv. aktivisti soroševskog ili NVO sektora prekrečiti i uništiti sve murale posvećene generalima Mladiću, Lazareviću, Pavkoviću, Tolimiru, pukovniku Šljivančaninu i mnogim drugim herojima, mogu izbrisati iz svih udžbenika herojstva sa Košara, Paštrika, sa Vozuća ili sa proboja Koridora, ali ne mogu prekrečiti, izbrisati i uništiti naše pamćenje, našu večnu zahvalnost za njihovu žrtvu, herojstvo i iskazanu vojničku čast, našu zahvalnost što su srpski narod sačuvali od novih kama i jama koje su mu bile namenjene. Hvala.
Hvala, gospodine Torbica. Reč ima Adrijana Pupovac. Izvolite.
Zahvaljujem se, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, cenjene građanke i građani Republike Srbije, na moje veliko zadovoljstvo, konačno nam se ukazala šansa da na delu ponovo potvrdimo našu čvrstu i neraskidivu vezu sa bratskim kineskim narodom, vezu koja je svakim danom sve jača i zahvaljujući kojoj smo došli do ove prilike da izjednačimo naša lična vozačka dokumenta, i to na ovaj način ozvaničimo. Primer suživota naše dve nacije, kakav je upravo na delu u gradu Boru, kroz uvažavanje i zajednički rad u kompaniji „Ziđin“ je pravi primer postavljanja ciljeva posvećenosti, ali i napretka. Svakodnevnim uvećavanjem populacije pripadnika kineskog naroda nedvosmisleno se ukazala potreba za priznavanjem i izjednačavanjem njihovih vozačkih isprava sa ispravama državljana Republike Srbije. Samim tim, predlog sa kojim ćemo se, nadam se, svi složiti podrazumeva i reciprocitet, tj. priznavanje vozačkih dozvola i državljana naše zemlje koji žive i rade u Narodnoj Republici Kini. Dosadašnja praksa pokazala je da je suživot ova dva bratska naroda i te kako moguć, uvažavanjem, poštovanjem i svakodnevnim timskim radom, kako na poslovnom, tako i na društvenom, ali i na kulturnom planu. Predlagač ovog Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o uzajamnom priznanju i zameni vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine u pravom momentu je prepoznao potrebu da ovakav zakon bude donesen na opšte zadovoljstvo i kao rezultat posete Ministarstva unutrašnjih poslova Narodnoj Republici Kini, čiji je deo tima bio i načelnik Policijske uprave u Boru pukovnik Branislava Stojadinović, kao neko ko je direktno upoznat i upućen u stanje na terenu, a vezano upravo za problematiku koja će ovim zakonom biti regulisana. I u međunarodnim institucijama i organizacijama Republika Srbija i Narodna Republika Kina su iskrena, a samim tim i najveća uzajamna podrška jedna drugoj. Zato sam uverena da će biti još više šansi i ubuduće da zajedno sve više radimo na velikoj viziji predsednika Si Đinpinga „Jedan pojas, jedan put“, viziji kojoj nesebično svoj doprinos daje i naš predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. Vernicima Srpske pravoslavne crkve koji danas slave, mojim Boranima, ali i pripadnicima kineskog naroda koji žive i rade u gradu Boru čestitam krsnu slavu grada Bora, obnavljanje hrama Svetog velikomučenika Georgija – Đurđic, sa željom da uzajamno sarađujemo, da brinemo jedni o drugima i da uz veliko poštovanje, ali i odgovornost postignemo glavni cilj, a to je razvoj i ekonomski napredak grada, uz mir i blagostanje naše dece, ali i naših porodica. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući Narodne skupštine Republike Srbije dr Orliću, uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine, uvaženi ministre Vulin sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije, na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije govorimo o jako bitnim međunarodnim sporazumima, i to o dva jako bitna sporazuma. Prvo bih se osvrnuo na Sporazum sa Narodnom Republikom Kinom. Ovim sporazumom se olakšava razmena osoblja i vožnja na teritorijama ovih zemalja. To znači da se omogućava našim državljanima sa prebivalištem u Kini da po jednostavnim uslovima zamene važeću srpsku vozačku dozvolu za kinesku, i to bez polaganja vozačkog ispita i bez trošenja sredstava za lekarski pregled, ali se to garantuje i kineskim državljanima ovde, znači ima reciprociteta. Analizom sadržaja ovog dokumenta došao sam do jednog zanimljivog podatka. Naime, kuriozitet je da u samom sporazumu rešavanja sporova nije propisana ona standardna klauzula koja se koristi u međunarodnim sporazumima da će se eventualne nedoumice, eventualni nesporazumi rešavati putem normi ili institucija međunarodnog javnog prava. Naime, u ovom sporazumu to nije propisano, već je propisano da će se sve eventualne nedoumice rešavati isključivo mirnim putem, prijateljskim putem, putem diplomatskih kanala. E to je upravo dokaz da sa Narodnom Republikom Kinom imamo savršene prijateljske, a slobodno mogu reći i bratske odnose. Takođe, spomenuću samo nekolik projekata. Naime, nedavno je otvoren i rudnik zlata i bakra „Čukaru Peki“ kod Bora. Kineske investicije su, kao što znamo, spasile čitav istok Srbije, a mogu reći i celu Srbiju. Smederevo je doživelo ekonomski oporavak, ali i cela Srbija, zahvaljujući tim investicijama. Kinezi ulažu u infrastrukturu. Pomenuću samo neke realizovane projekte, ali i neke projekte koji će biti tek realizovani. Deo metroa, deo Fruškogorskog koridora, završetak auto-puta Čačak-Požega i Požega-Boljare, obilaznica oko Loznice i Novog Sada. Takođe, Kinezi su angažovani i na delu brze pruge Beograd-Novi Sad, ali i na obilaznici oko Beograda. Sinofarm vakcine, kolektori i sistemi za prečišćavanje otpadnih voda, „Linglong“ Zrenjanin, „Singju“ Niš, „Mint“ Šabac i Loznica, samo su neki od primera realizovanih ili projekata koji će tek biti realizovani. Sve su to indikatori, odnosno pokazatelji uspešne saradnje i političke, privredne, ali i ekonomske između naše dve zemlje, i sve to zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću i SNS. Drugi važan sporazum je Sporazum o saradnji u zaštiti od prirodnih katastrofa na Zapadnom Balkanu, koji predstavlja svojevrsni nastavak one „Mini-Šengen“ inicijative ili ovog projekta „Otvoreni Balkan“ – „Open Balkan“. Naime, cilj je da se zajednički interesi ove tri zemlje slože, odnosno da unaprede svoju saradnju u oblasti zaštite od prirodnih katastrofa i ublažavanja posledica tih prirodnih katastrofa. Doprineće se učvršćivanju veza na Zapadnom Balkanu podizanjem saradnje na jedan viši nivo, radeći na spasavanju stanovništva, ali i materijalnih i nematerijalnih kulturnih dobara i životne sredine. Glavni cilj ovog sporazuma, kao tog dela inicijative „Mali-Šengen“, odnosno „Open Balkan“ je da se unesu pozitivne promene u ceo region, da se podstakne preduzetništvo i da se što više približe ova tri naroda. Moram napomenuti da je Republika Srbija zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću, poslala ogromnu pomoć i u ljudstvu, odnosno u spasiocima, ali i u novcu i u drugim sredstvima, odnosno opremi kada su katastrofe, zemljotresi, ali i požari pogodili Albaniju i Severnu Makedoniju respektivno. Ovim sjajnim potezima, mi smo pokazali koliko smo otvoreni za svaki vid saradnje na prostoru Zapadnog Balkana, ali i da smo uvek spremni da pomognemo svojim komšijama u nevolji, kao što je i Severna Makedonija poslala tim od 40 ljudi sa opremom, sećamo kada su bile poplave ovde u Srbiji još 2014. godine. Znači, konkluzija koja se može izvući iz svih ovih činjenica je, da je Srbija zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću i zahvaljujući SNS ima jednu otvorenu politiku, politiku mira, politiku stabilnosti, politiku saradnje sa svim zemljama u regionu. Bosna i Hercegovina i Crna Gora su takođe pozvane da se priključe ovoj inicijativi, znači, mi smo taj promotor razvoja ovog regiona, jer smo privredno najveća zemlja u ovom regionu svakako. Ove sjajne rezultate, nažalost, žele da unize i da ponize onih pripadnici bivšeg žutog tajkunskog režima, šireći razne laži i neistine o porodici predsednika Republike. Razlog za takvo bedno ponašanje je samo frustriranost Dragana Đilasa i pripadnika te žute kamarile uspesima Aleksandra Vučića na međunarodnom planu i na unutrašnjem planu ovde u Srbiji. Niko ovde od prisutnih i ne zna kako se zovu deca Dragana Đilasa i dobro je što ne znamo, i niko i ne želi da zna kako se njegova deca zovu, ali svedočimo da gotovo svaki dan Đilas, pripadnici te žute kamarile i njihovi tajkunski mediji napadaju iz sveg oružja napadaju sina predsednika Republike Srbije, Danila Vučića. Međutim, ti Đilasovi mediji i te partijske, odnosno kolege iz te „Multikom firme“, odnosno te partije bratije, oni bez ikakvih skrupula napadaju sina predsednika Republike, Aleksandra Vučića i sve to samo što je on sin predsednika Republike. Pogledajte samo, ovde u ruci držim hrpu novinskih naslova, hrpu naslova na portalima, na ovim Đilasovima i Šolakovim tajkunskim portalima, pogledajte koliko naslova držim u svojim rukama. Pogledajte šta njima smeta? Njima smeta to što je sin predsednika Republike Srbije, Danilo Vučić, njima smeta to što je on uvek sa svojim narodom. Ovaj momak, ovaj pošteni momak, srpski domaćin, on svoje slobodno vreme koristi da provodi sa svojim građanima, sa svojim narodom. Pogledajte kako divna slika i ovo njima smeta, oni prave sprdnju od ovoga. A da li znate zašto to rade? Pa, oni to rade zato što znaju da ih je narod provalio. Zato što znaju da ih narod više nikada neće birati. Znaju da su opljačkali taj narod, oni su svesni, svesni su da je narod to zapamtio dobro i oni taj narod mrze. Đilas, Šolak, pripadnici te žute kamarile, oni mrze narod, oni mrze običan narod, oni beže od naroda kao đavo od krst i zato njima ova predivna slika smeta. Slika gde je Danilo Vučić sa jednom srpskom domaćicom. Pogledajte, ova predivna slika njima smeta. Na Đilasovom portalu pišu najgroznije komentare, ja sada, evo imam, verujte da mi da drhte ruke kada čitam šta sve pišu o njemu. Punu hrpu papira ovih naslova ja držim, sramota, zaista sramota. Nije Đilas jedini koji se bavi ovim gnusnim napadima i pretnjama, Đilasov radnik, uposlenik u toj „Multikom“, partiji bratiji, Marinika Živku čobanu Tepić, ona redovno baca drvlje i kamenje na Danila Vučića, ali i na samog predsednika Aleksandra Vučića, a sa druge strane, upravo ta svetica, nazovi svetica se vozi „Audijem Q7“, „Poršeom“, ali nedavno smo je u Vranju videli kako vozi „BMW X5“, koji vredi više desetina hiljada evra i to polovan, a nov verovatno i preko 100.000 evra. Zaista, skromno nema šta. Mene takođe zanima na koji način određene institucije poput institucije Poverenika za informacije od javnog značaja šalju nekakve inspektore, a za koje je dokazano da su partijski aktivisti žutih stranaka, ne bili zastrašivali sina predsednika Republike Srbije. Da li je to nadležnost institucije Poverenika, pitam se ovde. Proganjaju ga u kafiću, proganjaju ga na poslu, samo još fali da ga čekaju ispred kućnog praga. To je užasno šta se radi. Naime, proganjanje je u Krivičnom zakoniku Republike Srbije, član 138a krivično delo i stav 1. ovog člana 138a upravo govori o ovim stvarima. Sve ovo što oni rade, ti žuti tajkunski mediji, pripadnici te žute kamarile, sve što rade ovom nedužnom detetu, sve se može prepoznati u stavu 1. člana 138a Krivičnog zakonika Republike Srbije. Zato pozivam sve nadležne državne, pravosudne organe, sve nezavisne institucije, organizacije civilnog društva, nevladine organizacije, da reaguju konačno. Krajnje je vreme da se stane sa svim ovim gnusnim napadima i pretnjama koje su upućene predsedniku Republike Srbije, Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa reč? Reč ima narodni poslanik, Milija Miletić. Preostalo vreme za vašu grupu je četiri minuta i 20 sekundi.
Zahvaljujem se doktore Orliću. Uvaženi ministre, poštovane kolege, evo, na kraju ove večeri, na kraju zasedanja, gde smo danas puno stvari rekli vezano za angažovanje aktivnosti MUP, na sve one stvari na koje smo ukazali, koje su kvalitetne, dobre, što je dobro urađeno, sada bih još jednom kao poslanik, kao domaćin čestitao svim građanima koji danas slave slavu, Đurđic, čestitam normalno i građanima Bora današnjeg dana koji slave slavu, da svi gradovi, da sve opštine, da sva sela u budućem periodu žive bolje, da svi radimo u interesu svakog čoveka. Još jednom ovde kao kolega, još jednom bih pomenuo pokojnog kolegu Zukorlića, akademika Zukorlića koji je ovde zajedno sa nama prethodnih godina bio, koji je ostavio traga. Još jednom velike čestitke njemu kao čoveku koji je živeo i radio za mir, za poštovanje svih nas, da se svi poštujemo, cenimo i uvažavamo. Sutra je njegova komemoracija. Još jednom mislim da ono što je on radio, ja sam zajedno sa njim u poslaničkom klubu bio i tamo ću ostati do novih izbora. Mogu da kažem da smo stvarno radili u interesu svih nas, da pomirimo i da poštujemo svakog čoveka bilo koje vere da je. Hvala još jednom. Uvaženi ministre samo napred. Naša Vlada i naš predsednik i vi svi, a i mi sa vama ćemo stvoriti sigurno bolji put za našu decu i za decu naše dece.
Zahvaljujem, gospodine Miletiću. Reč ima ministar, Aleksandar Vulin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodo potpredsednici, drugarice i drugovi, dame i gospodo narodni poslanici, da vam se zahvalim i na ovom danu, da vam se zahvalim što ste tako strpljivo i pažljivo prišli sporazumima koji su pred vama. Uveren u vašu podršku, siguran da ćemo još jednom život građana Srbije učiniti boljim i da oni koji su glasali za vas imaju razloga da glasaju ponovo, jer ste pokazali sa koliko pažnje i koliko ozbiljnosti prilazite svakom svom zadatku. Hvala vam još jednom.
Zahvaljujem. Hvala vama gospodine ministre. Dame i gospodo, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 75 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o tačkama 7, 8. i 9. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Vukica Kužić, Snežana Bjelogrlić i Žak Pavlović, izborni članovi Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kuršumliji, Predlog odluke o izboru predsednika sudova, o Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put bira na sudijsku funkciju. Pitam predstavnike predlagača da li žele reč, da se obrate Narodnoj skupštini na početku rasprave? Zahvaljujem. Reč ima Snežana Bjelogrlić. Izvolite.