Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. (Intoniranje himne „Bože pravde“). Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 126 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine postoji prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda, ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas utorak, na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine narodni poslanici imaju pravo da traže objašnjenja ili obaveštenja, pa pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 287. Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče Skupštine, imali smo prilike juče da iz usta predsednika države Tomislava Nikolića čujemo da Srbi treba da izađu na lokalne izbore na Kosovo, da bi dobili legalitet i legitimitet kod međunarodnih institucija. To je dakako čudna izjava, budući da je izlaskom Srba na ove izbore krši i ruši legalitet i legitimitet države Srbije, njenog Ustava, njenog unutrašnjeg uređenja, a krši se i Rezolucija 1244, kao garant međunarodnog položaja Srbije. Upravo hoću da postavim pitanje u vezi sa tokom priprema za ove izbore i stanjem legalnosti, u vezi sa ovim pripremama. Mi smo poslednjih dana svedoci rasprave između Beograda i Prištine u vezi sa novim biračkim spiskom, koji Centralna izborna komisija pravi sa imenima ljudi koji su se navodno prijavili na novi birački spisak, tj. prijavili se za izbore na Kosovu i Metohiji, a reč je o interno raseljenim licima, tj. izbeglicama koji navodno imaju pravo da učestvuju na ovim izborima. Problem je, što Centralna izborna komisija Kosova ne prihvata, dakle, sva imena koja su se navodno prijavila oko 40.000, već samo nekih šest sedam hiljada. Naime, osnovno pitanje jeste koji je merodavan birački spisak u ovoj stvari? Da li neki imaginarni i novonastali kosovski ili je reč o biračkom spisku Srbije? Srbija ima biračke spiskove, na kojima su imena interno raseljenih lica. Oni su dakle bili dužni da se prijave na druge biračke spiskove, na one koje pravi Centralna izborna komisija. Poznato je da su ispunjavali nekakav drugi formular na kome je uredno stajalo republika Kosovo i na kome je uredno stajao znak Kosova lažne države. Dakle, osnovno pitanje jeste - koji je pravni osnov za prijavljivanje Srba koji žive u Srbiji, a izvorno su nastanjeni na Kosovu i Metohiji, na ove biračke spiskove? Dakle, pitanje je vrlo jednostavno, javnosti se to jednom mora objasniti, jer ako je u pitanju potvrda legaliteta, onda se pitamo da li tim legalitetom Kosovo treba da izađe iz Srbije, ili treba da ostane u Srbiji. Preko ovog pitanja o biračkom spisku i o pravnoj osnovi svih ovih radnji, građani će najzad da se obaveste o čemu se zapravo radi, i ako je njima potpuno jasno o čemu je ovde reč, ali hajde da vidimo i na ovom primeru koliki je legalitet ovih akata, koje vlasti Srbije danas povlače.
Narodni poslanik Zaharije Trnavčević. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedniče, želim da vas upozorim da ste ponovo za vreme svoga predsednikovanja, četvrti put uskratili narodnim poslanicima i meni, priliku da na osnovu člana 205. poslednjeg četvrtka postavimo pitanja Vladi i ministrima. Pitanja ta postavljam ne zbog sebe već zbog građana koji žele odgovor, stav, mišljenje Vlade o tome. Predlažem da ovo nadoknadite tokom oktobra meseca da bi imali prilike da postavimo pitanja. Drugo pitanje. Predlažem, da ova skupština u toku ove sednice stavi na dnevni red i pitanje – zašto je Vlada Srbije kapitulirala pred huliganima u subotu 28. septembra zabranivši održavanje „ Paradu ponosa“? To je izazvalo takvu blamažu, to povlačenje pred nasiljem, pred ulicom, da je to neverovatno. Izazvalo je i nanelo veliku štetu i Vladi i njenom ugledu, a i samoj Srbiji i građanima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, kolege i koleginice, ovlašćeni predstavnici poslaničkog kluba SPO i DHSS bili su nedavno na sastanku u Ministarstvu finansija povodom izmene Zakona o restituciji. Na naš predlog, posle konstruktivnih razgovora i volje pomoćnika ministra, i posle argumenata koje smo izneli, mislim da su se stekli uslovi da intenzivnije radimo na predlogu izmena zakona. Mi smo nekoliko puta postavljali ovo pitanje za vreme vršenja vlasti aktuelne Vlade, ali je i to naš politički program za koji se zalažemo od samog osnivanja. Još 1992. godine SPO je predložio parlamentu Srbije da usvoji Zakon o vraćanju imovine manastirima i crkvama na Kosovu i Metohiji. To je bila preteča zakona, predloga opšteg Zakona o restituciji. Tada je Skupština Srbije usvojila taj predlog zakona ali je tadašnji predsednik Srbije koristeći pravo suspenzivnog veta vratio parlamentu na ponovno usvajanje taj zakon, međutim on više nikada nije došao na dnevni red. Zbog čega sve to pričam? Zato što smo se u prethodnom periodu za vreme vršenja vlasti posle 5. oktobra 2000. godine na ovamo demokratskih snaga koji nisu hteli da revidiraju one pogažene vrednosti ispravljanja istorijskih nepravdi takođe zalagali za donošenje Zakona o restituciji. Vladan Batić je u nekoliko navrata od 2009. godine do 2011. godine podnosio svoj predlog zakona, a SPO je insistirao na naturalnoj restituciji, supstituciji. Međutim, prošla Vlada ne bi donela Zakon o restituciji, verovatno da to nije bio zahtev EU kako bismo postali kandidat za članstvo u EU. Mi smo tada i to se dobro sećaju svi politički akteri onemogućili donošenje zakona o rehabilitaciji čiji su delovi sadržani u Zakonu o restituciji iz razloga što nisu po tom predlogu zakona mogli biti rehabilitovani pripadnici JVO. Zašto to sve postavljam kao pitanje Ministarstvu finansija? Zato što je najpravedniji način ispravljanje istorijskih nepravdi i otete imovine, naturalni oblik i supstitucija. Mislim da su se stekli uslovi da još intenzivnije radimo na donošenju jednog takvog predloga izmena i dopuna zakona, pa molim Ministarstvo finansija, resornog ministra da nas obavesti da li je spreman za nastavak neke vrste dijaloga i prihvatanja argumenata od strane poslaničkog klupa SPO, DHSS kako bi se ovaj predlog zakona uvrstio na nekim budućim sednicama na dnevni red. Pitam i ministra pravde, da li postoji mogućnost, pošto je ovo pitanje iz oblasti prava, da se i on angažuje na izradi novog predloga izmena i dopuna Zakona o restituciji, jer je on više nego potreban Srbiji? Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Poštovani predsedniče, potpredsednici, kolege poslanici, postavljam pitanje ministru poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede, profesoru dr Draganu Glamočiću, a moje pitanje se odnosi na subvenciju, u stvari podsticaju poljoprivredi. Pitam ministra – zašto se nekim poljoprivrednicima isplaćena podsticajna sredstva za podršku u ruralnom razvoju kroz investicije za proizvodnju i plasman voća, grožđa, povrća, pečuraka i cveća za 2012. godinu, a nekima nisu? Radi se o tome da je ministarstvo donelo uredbu po kojima poljoprivrednici ako kupe nešto od mehanizacije sredstava za navodnjavanje dobiju povrat sredstava. Koji su bili kriterijumi da neki poljoprivrednici dobiju povratna sredstva? Zna se dobro da su neki dobili, a neki u nekim kontaktima sa Upravom za agrarna plaćanja u Šapcu uporno dobijaju odgovore, mada je već prošlo godinu dana od kako nisu isplaćeni, da više nema sredstava za povraćaj sredstava koja su uložili u poljoprivrednu proizvodnju. Pitam ministra – koji su to bili kriterijumi? Zašto je selektivno određeno da neki mogu da dobiju ta povratna sredstva, a neki ne? Zašto ako je bilo sredstava nisu svi dobili, zašto ta sredstva koja su bila namenjena za podsticaje nisu stigla do svih poljoprivrednika i zašto se to selektivno odredilo ko će dobiti sredstva, a ko neće? Takođe, pitam ministra, bilo je razgovora kada smo radili rebalans budžeta da je budžet za poljoprivredu umanjen, ali da se neće, da poljoprivrednici time neće stradati, a posebno da neće stradati subvencije sve ono što oni ulažu u svoju poljoprivrednu proizvodnju. Molim ministra Glamočića da mi kaže koliko je poljoprivrednika do sada dobilo povrat sredstava, koja su to sredstva i da li će i kada biti isplaćena zaostala sredstva po toj uredbi koju sam malopre navela, a odnosi se na nabavku opreme, mehanizacije i zaštitu od bolesti, navodnjavanje, itd? Hoću još samo da naglasim da su poljoprivrednici predali svu obimnu dokumentaciju do 31. jula 2012. godine.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uz puno poštovanje za ova konkretna pitanja o kojima su uglavnom govorile koleginice i kolege, ja ću probati da postavim dva načelna pitanja predsedniku Vlade, a u odnosu na, rekao bih, dva zaista ključna problema koja u ovom trenutku opterećuju čitavu zemlju i naše građane, mislim da je važno da o tome govorimo na početku ovog našeg redovnog jesenjeg zasedanja. Prvo je, naravno, pitanje novca, ekonomske i socijalne situacije, drugo je pitanje bezbednosti u našoj zemlji i mislim da su protekle nedelje, posebno protekli dani, pokazali da je situacija i u jednoj i u drugoj oblasti zapravo katastrofalna. Dakle, prvo pitanje za predsednika Vlade i Vladu Republike Srbije je da li će uskoro predložiti, odnosno, da li će uopšte biti rebalansa budžeta za 2013. godinu i kako je moguće da je Vlada, a onda i vladajuća većina koja je u ovom parlamentu početkom jula glasala za Predlog zakona o izmenama zakona, odnosno rebalansu budžeta, prvom rebalansu za 2013. godinu, uspela da napravi toliko pogrešnu procenu, da će deficit do kraja godine, gotovo izvesno, biti za oko 300 miliona evra veći nego što ste vi i vaša Vlada, pre samo dva i po meseca procenili, rebalansom, prvim rebalansom budžeta za 2013. godinu? Zašto tvrdim da će deficit biti makar 300 miliona evra veći nego što je to predviđeno rebalansom? Zbog toga što je, recimo, deficit samo u avgustu mesecu bio zapanjujućih 260 miliona evra. Verujem da će jedno od opravdanja Vlade biti da je s jedne strane avgust specifičan mesec, a sa druge strane da su neradni dani, odnosno vikendi padali tako da neki prihodi nisu iskazani u avgustu, nego će biti iskazani u septembru, ali svejedno, i dalje ostaje činjenica da su prihodi mnogo manji, da su rashodi nešto veći i da Srbija nema nikakve šanse da do kraja godine svede deficit na oko 178 milijardi dinara, koliko je predviđeno rebalansom budžeta. Druga grupa pitanja odnosi se na to, ako u ovoj zemlji donosi zapravo ključne ekonomske odluke i da li Vlada planira da uštedama i reformama koje najavljuje razgovara sa ovim parlamentom i javnošću ili će i dalje, kao i neke vlade pre nje, MMF i Međunarodnu zajednicu koristiti kao strašilo u tom poslu? Dakle, mi danima u javnosti slušamo, očigledno organizovane pokušaje da se pitanje nekih reformi, recimo, reforme penzionog fonda, reforme čitavog budžeta, delimično i poreskih reformi i privrednih reformi, prebaci na MMF, kako bi postojeća Vlada, a predsednik Vlade kao vajni levičar i socijalista u njoj, u tome prednjači, potpuno oslobodila svake odgovornosti. Hoćemo li u ovom parlamentu da razgovaramo o tome kolika treba da bude starosna granica za odlazak u penziju ili ćemo o tome razgovarati sa naslovnih strana novina? Da li će, manje-više, tehnička misija MMF ovde predlagati reformske mere ili ćemo o tome razgovarati prvo mi koji predstavljamo sve one ljude koje će te mere pogoditi? Reforma radnog zakonodavstva i reforma penzionog fonda pogađa apsolutno svakog u ovoj zemlji, milion i 700 hiljada zaposlenih, milion i 700 hiljada penzionera i gotovo milion nezaposlenih u ovoj zemlji. Dakle, nije to pitanje budžaka međupartijskih pregovora u vladajućoj koaliciji, to je pitanje za svakog građanina ove zemlje. Hoće li se zaokruživati na kraju granica za penziju na 100 godina starosti, a da se istovremeno ne pomakne ni jedna druga reforma koja je neophodna? Dakle, to je druga grupa pitanja, zašto je deficit toliko veliki, da li će biti rebalansa i kako će se u to uklopiti najavljene mere, odnosno najavljene reforme od kojih do sada nismo čuli gotovo ništa? Na samom kraju, poslednje pitanje za predsednika Vlade, koji je istovremeno i ministar unutrašnjih poslova, kako je moguće i šta preduzima da bi se to ispravilo, da se u našem društvu desila potpuna eksplozija nasilja poslednjih nedelja? Sramotno otkazivanje „Prajda“, mimo svih ustavnih garancija ljudskih prava i sloboda, okupljanje je samo poslednji događaj. Nedeljama pre toga eksplozija nasilja na našim ulicama postoji, u našim školama, među najmlađom decom u našim školama. Liberalno demokratska partija je tražila sednicu resornog odbora, ništa se nije desilo, predsednik Vlade dodatno huška javnost. Moje poslednje pitanje je kada će sa tim prestati i zbog čega to radi?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje se tiče prvog potpredsednika Vlade, predsednika Vlade i ministra finansija, a tiče se činjenice da se Republika Srbija, pre svega odlukama predsednika Vlade i prvog potpredsednika Vlade, kao omađijana zadužuje poslednjih dana i da je javni dug Republike Srbije sada 21,5 milijardi evra. Javni dug, kada je ova vlada preuzela upravljanje ovom zemljom, bio je 15,5 milijardi evra, što je, dakle, za pet milijardi više duga, čak računajući i onaj deo koji je kao vraćen stari dug. Dakle, pet milijardi evra novog duga je dužna Republika Srbija, odnosno svaki građanin Republike Srbije ima novu obavezu koju će morati vraćati oni ali, bogami, i njihova deca. Možda to ne bi bilo dramatično da u ovih samo šest meseci ove godine ulaganja u infrastrukturu, odnosno investicije ukupne vlade nisu bile svega 294 miliona evra, 15% od planiranih. Pa, gde je ona razlika od pet milijardi evra? Gde su otišle te silne milijarde? Dakle, u investicije, po svemu sudeći, nisu. Otišle su u skupu državu, u novo stranačko zapošljavanje; 10.000 novozaposlenih stranačkih kadrova. Pitam predsednika Vlade i prvog potpredsednika Vlade, naravno i ministra za finansije šta će učiniti da se zaduženje pre svega smanji, odnosno da se prestane sa ovakvim zaduživanjem i uvođenjem zemlje, mogli bismo slobodno reći, u izvesno dužničko ropstvo? Ne odu ni u bilo koju zemlju ni predsednik, ni prvi potpredsednik Vlade a da se ne vrate sa novim dugovima. Čak telefonski poziv je dovoljan za 100 miliona evra novog duga od Emirata, milijardu evra za avione ili šta već iz Rusije, novi dugovi uzeti od Kine. Sad nam je dobar i MMF, koji smo oterali pre godinu i pô dana. Sad ćemo se i kod njih zadužiti. Daj šta daš samo da bi preživela ova nesposobna vlada. Zato pitam Vladu kada će pred građane izaći sa jasnim stavom koliko se zadužila, gde su otišle pare i kada će prestati ovo zaduživanje i uvođenje zemlje i naših budućih generacija u ozbiljan problem? Da ne pominjem primere zemalja iz okruženja koje sada grcaju i praktično gube svoj suverenitet zbog toga što nemaju sredstava da vraćaju dugove. Dakle, vrlo ozbiljno pitanje za Vladu. Molimo odgovor na konkretna pitanja, a ne priče o svemu i svačemu kada pitamo vrlo konkretna pitanja. S druge strane, bila bi nam želja da dobijemo informaciju od Vlade šta je sa nekim ugovorima koji su navodno potpisani, a koje mi ne možemo videti? Tiče se ugovora sa Emiratima, tiče se prodaje zemlje u Vojvodini i ostalim delovima Srbije po ugovoru koji mi ne možemo videti, iako je bilo obećanje u Narodnoj skupštini da će to biti sve vrlo transparentno. Nema ugovora ni za taj posao, a nema ugovora ni za mnoge druge poslove koji se najavljuju i koji su gotovo izvesni. Niti je Narodna skupština Srbije, niti su građani upoznati i o transparentnosti toj ni reči. Dakle, drugo pitanje – da li ćemo dobiti i kada na uvid ugovor sa Emiratima, da znamo šta je dogovoreno sa Etihadom, sa privatnom kompanijom, šta je obaveza države, šta prodaje, šta daje u zakup, pod kojim uslovima, kakve će koristi i da li će uopšte koristi od toga imati srpski paori ili će u stvari zemlja otići na doboš po vrlo niskoj ceni i mimo toga da su tu zemlju mogli da kupe pod istim uslovima i domaći poljoprivrednici? Dakle, želimo odgovor i na ovo drugo pitanje. Želimo javnosti i Skupštini da se dostave dokumenti koji se potpisuju, za koje čak ne znamo ni kako izgledaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, uvaženi potpredsednici, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani i građanke Srbije, danas je 1. oktobar, koji se obeležava kao Međunarodni dan starih. Ovaj dan obeležava se i u Srbiji. Tim povodom ispred poslaničke grupe SNS želim da svim građanima i građankama trećeg životnog doba čestitam ovaj dan. Naravno, imam i pitanje upućeno Ministarstvu rada, zapošljavanja i socijalne politike i Ministarstvu zdravlja, a koje glasi: kada će ova dva ministarstva imati integrisanu politiku u odnosu na populaciju starih, a koja se odnosi, pre svega, na otvaranje gerijatrijskih odeljenja i odeljenja za palijativnu negu i lečenje starijih? Osnov za postavljanje mog pitanja su podaci Republičkog zavoda za statistiku iz popisa 2011. godine, koji kažu da Srbija ima ukupno 7.186.862 stanovnika, da od ukupnog broja stanovnika, punoletnih lica starijih od 65 godina ima ukupno 1.250.316 lica, što je 17,40% od ukupnog stanovništva Srbija. Naravno, Srbija kao zemlja po prosečnoj starosti koja iznosi 42 godine, spadamo u pet zemalja u Evropi koje spadaju u kategoriju duboke demografske starosti i to zajedno sa Italijom, sa Bugarskom, sa Švedskom i Nemačkom. Osnov za postavljanje mog pitanja, sem statističkih pokazatelja, je i član 60. Zakona o socijalnoj zaštiti iz 2011. godine, koji govori o osnivanju socijalno-zdravstvenih ustanova. Sem ovog pitanja koje se odnosi na populaciju starijih, imam i pitanje koje se odnosi na Grad Beograd, a to je kada će građani i građanke Srbije transparentno i javno dobiti odgovor na pitanje koliko je stvarno zaduženje Grada Beograda ako se zna da je 31. decembra 2010. godine to zaduženje iznosilo 470 miliona evra i ako je šest meseci nakon toga to zaduženje iznosilo 585 miliona evra? Svi građani i građanke Srbije, a i mi kao njihovi predstavnici imamo pravo da znamo koliki su stvarni dugovi i koliko još generacija u ovoj zemlji treba da radi da bi te dugove otplatilo? Hvala.
Hvala. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Maja Gojković, Borislav Pelević, Bojan Kostreš, Nataša Vučković, Vesna Marjanović i Balša Božović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača mr Velimira Ilića, ministra građevinarstva i urbanizma, pozvao da sednici prisustvuje i Aleksandra Damjanović, pomoćnik ministra građevinarstva i urbanizma. Prelazimo na usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Dobili ste materijale za sve sednice koje su održane u prethodnom periodu, a da ih nismo usvojili. Dozvolite mi samo da utvrdimo kvorum za odlučivanje. Molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da postoje uslovi za odlučivanje pošto sednici prisustvuje 128 narodnih poslanika. Primedbe na zapisnik se dostavljaju u pisanom obliku Odboru za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja najkasnije 24,00 časa pre početka sednice Narodne skupštine na kojoj se zapisnik usvaja. O primedbama na zapisnik Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje Zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 22, 24, 27, 28. i 29. maja 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 126, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasao - 41, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 22, 24, 27, 28. i 29. maja 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 11, 12, 13, 18, 19, 20. i 25. juna 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 126, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 44, od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 11, 12, 13, 18, 19, 20. i 25. juna 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 21. juna 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 45, od ukupno prisutnih 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 21. juna 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 25, 26, 27, 28. juna i 1. jula 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 45, od ukupno prisutnih 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 25, 26, 27, 28. juna i 1. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 1, 2, 4, 5, 9, 10, 15. i 16. jula 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 121, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao - 41, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 1, 2, 4, 5, 9, 10, 15. i 16. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 11. jula 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 44, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 11. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Pete posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 18. jula 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 45, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Pete posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 16, 17, 18, 22, 24. i 25. jula 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 125, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 43, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 16, 17, 18, 22, 24. i 25. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 26, 28. i 29. avgusta 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 44, od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 26, 28. i 29. avgusta 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 29. avgusta 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 46, od ukupno prisutnih 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 29. avgusta 2013. godine. Stavljam na glasanje Zapisnik Šeste posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 30. i 31. avgusta i 2. septembra 2013. godine. Molim narodne poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 126, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo - 46, od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik Šeste posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, održane 30. i 31. avgusta i 2. septembra 2013. godine. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, predlozima za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Dragan Andrić i Karolj Čizik predložili su da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koji su podneli Narodnoj skupštini 24. maja 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 31, protiv – jedan, uzdržan - jedan, nije glasalo 145, od ukupno prisutnih 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pomorskoj plovidbi, koji je podnela Narodnoj skupštini 11. juna 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – jedan, uzdržanih - nema, nije glasalo 177, od ukupno prisutnih 178 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim putevima, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. juna 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 177, od ukupno prisutnih 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 57, od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Upravnog suda, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 122, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 59, od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Privrednog apelacionog suda, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 122, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 60, od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Višeg prekršajnog suda, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 124, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 57, od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Beogradu, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 121, protiv – niko, uzdržanih - dvoje, nije glasalo 59, od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Nišu, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 121, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 61, od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 58, od ukupno prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Visoki savet sudstva predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. jula 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 120, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 60, od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o bezbednosti i interoperabilnosti Železnice, koji je podnela Narodnoj skupštini 19. juna 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasao 181, od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o legalizaciji objekata, koji je podnela Narodnoj skupštini 1. avgusta 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 121, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 59, od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Predsednik Narodne skupštine, narodni poslanik dr Nebojša Stefanović, predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, koji je podneo Narodnoj skupštini 28. avgusta 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 56, od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 30. avgusta 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 123, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 58, od ukupno prisutnog 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o glavnom gradu, koji je podnela Narodnoj skupštini 20. septembra 2013. godine i sa ispravkom teksta Predloga zakona i ispravkom teksta obrazloženja od 27. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – dvoje, uzdržan - jedan, nije glasalo 157, od ukupno prisutnih 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika poslaničke grupe DS predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o lokalnim izborima koji je podnela Narodnoj skupštini 20. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 15, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od prisutna 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 43 narodna poslanika poslaničke grupe DS predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o lokalnoj samoupravi koji je podnela Narodnoj skupštini 20. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 22, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od prisutna 183 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava koji je podnela Narodnoj skupštini 23. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasao 181 od ukupno prisutna 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog Odluke o izmenama odluke o izboru članova i zamenika članova OdboraNarodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 24. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 52 od ukupno prisutna 184 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Predsednik Narodne skupštine, narodni poslanik dr Nebojša Stefanović je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog Odluke o izmenama odlukeo utvrđivanju sastava stalnih delegacije Narodneskupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 26. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 46 od ukupno prisutna 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o javnoj svojini, koji je podnela Narodnoj skupštini 30. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – dvoje, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 181 od ukupno prisutna 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa br.2 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kine, koji je podnela Narodnoj skupštini 30. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 184 od ukupno prisutna 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji je podnela Narodnoj skupštini 30. septembra 2013. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 179 od ukupno prisutnih 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ivan Karić, na osnovu člana 92. Poslovnika Natrodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog deklaracije za Srbiju bez GMO, koji je podneo Narodnoj skupštini 5. februara 2013. godine. Da li narodni poslanik Ivan Karić želi reč? (Da.)
Poštovani predsedniče, uvažene koleginice i kolege, već drugi put pričamo o ovome u ovom visokom domu. Kao što znate javnost u Srbiji i EU su generalno protiv GMO u hrani i u proizvodima od takvog semena. Zbog toga zeleni Srbije već tri godine kroz različite kampanje traže da ovo uđe u dnevni red bar jednog saziva, bar jedne Skupštine i već tri godine sve vlade i sve skupštine odbijaju to da rade. Ranije ste pričali kako to odbija neka prethodna skupština. Danas svi ćutite i ova skupština odbija makar da stavi ovu tačku na dnevni red. Kao što znate, evropskim zakonima o GMO državama je dozvoljeno da zabrane GM useve na osnovu zdravstvenih i ekoloških uticaja. Takvih istraživanja danas ima. Jedno od najpoznatijih istraživanja je Studija francuskih istraživača sa naučnim koncelarijiem. Ne postoji pravilo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji koje se tiče biotehnologije tj GMO. Ako bismo mi kao država, nadam se da smo još uvek suverena država, tražili od Svetske trgovinske organizacije u ime države Srbije, oni će vam reći da takva pravila ne postoje. Prema tome, ne postoji ni jedan razlog zbog kojeg ne bismo uveli ovu deklaraciju u dnevni red, a onda o njoj i raspravljali, ja se potrudio da vas uverim da Srbiji ne trebaju genetički izmenjeni organizmi kada je u pitanju poljoprivreda, kada je u pitanju ekonomija, kada je u pitanju proizvodnja hrane, kada je u pitanju promet hrane, a vi pokušali da me uverite da je to možda potrebno, jer očigledno većina smatra da to Srbiji treba. U okruženju Mađarska je uprkos pokušajima Evropske komisije eksplicitno zabranila gajenje GMO, u Rusiji ne postoji ta zabrana, ali i ne postoji i gajenje ovakvih organizama. Bugarska je zabranila gajenje GMO 2010. godine. Prema tome, EU i zemlje EU mogu to da urade, očigledno, i to nije nikakav uslov za ulazak u EU. Postoji jedna zemlja, zove se Rumunija koja ima zvaničnu zabranu GM hrane, ali njene vlasti tolerišu GMO proizvode. Čini mi se da ta zemlja podseća na zemlju Srbiju. Nažalost, mi nismo u EU a oni jesu i prema tome ne postoji ni jedan očigledan razlog da se deklaracija ne uvrsti u dnevni red, a onda ćemo da pričamo o tome koliko štetne posledice ima na uticaj, na zdravlje i na životnu sredinu. Zahvaljujem se. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 62, protiv – dvoje, uzdržanih – nema, nije glasalo 126 od ukupno prisutna 190 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Miodrag Stojković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji su podneli Narodnoj skupštini narodni poslanici prof. dr. Miodrag Stojković i Srđan Miković, 2. aprila 2013. godine. Da li narodni poslanik Miodrag Stojković želi reč? (Da.)
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, želja da se ovaj zakon o visokom obrazovanju stavi u hitnu proceduru je u stvari razlog zato što je danas 1. oktobar i koristim priliku kuda našim studentima, pogotovo brucošima čestitam upis u novu školsku godinu i samim tim im želim kvalitetnije obrazovanje kako bi kasnije bili spremni da se uhvate u koštac sa životom. Ono što je moja želja, a i želja DS, je da se ukaže na potrebu hitnosti ovog zakona. Novi predlog ima nekoliko dobrih stvari, ali ima i nekoliko otvorenih pitanja. Dobra stvar je, naravno, da će biti prosečna ocena 8,5, odnosno da će 48 biti bodova uslov za rangiranje na godini finansiranje iz budžeta Republike Srbije. Druga dobra stvar je da broj ispitnih rokova ostane šest, a ne bude pet kao što je prethodni ministar najavljivao. Jedna korekcija koja treba da se razmotri, a to je da li studenti imaju pravo na stipendiju ako imaju prosek ocena osam i po, a ne kao što je sada trenutno, odnosno predlog da bude 9,0? Sa jedne strane, mi dižemo tu lestvicu, a sa druge strane ne pružamo ništa za uzvrat studentima da poboljšaju kvalitet studiranja. Daću vam jedan primer. Stipendija tim studentima, koji su dobri, je 6.100 dinara, a troškovi boravka u studenskim domovima, naročito ovde u Beogradu, i preko 200 evra, onda možete da vidite kolika je velika potreba i odnosno hitnost da se ovo menja, naročito u korist studenata. Sa druge strane, hteo bih da iskoristim narednih minut i po vremena na ono što muči našu zemlju, a to je ono što često ne uzimamo u obzir, a to je demografija. Setite se da je 70.000 studenata upisano u srednju školu, a da ima 62.000 akreditovanih mesta za studiranje. Srednje obrazovanje nije obavezno. Znači, veliki broj ljudi neće se upisati na fakultet kada stasaju za nekoliko godina da se upišu na fakultet. Uzmite u obzir da godišnje ode 30.000 mladih ljudi iz ove zemlje, da ima 32.000 stručnjaka koji žive i rade u inostranstvu, a da mi još nemamo onaj zakon koji bi omogućio da se lakše vrate u Srbiju. Zakon koji to definiše je Zakon o visokom obrazovanju, pogotovo onaj deo koji se odnosi na nostrifikaciju, odnosno priznavanje stranih diploma, bilo to radi daljeg školovanja ili radi povratka u našu zemlju kako bi se ljudi zaposlili. Pročitaću vam samo jedno ime i poruku koju sam dobio putem republičkog sajta, odnosno putem naše službe, a to je od gospodina Ivana Ilića koji kaže, citiraću, „ja sam svoje osnovne studije iz engleskog jezika i književnosti završio u Engleskoj, a u svakom trenutku u Srbiji ostajem nekvalifikovan da se bavi nastavom“. To je jedna jako loša poruka tim mladim ljudima da se vrate, odnosno da stvore svoju budućnost i porodicu u našoj zemlji. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 53, protiv – niko, uzdržan - jedan, nije glasalo 133, od ukupno prisutnih 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se dnevni red dopuni tačkom – Predlog zakona o dopuni Krivičnog zakonika koji je podneo Narodnoj skupštini narodni poslanik Borislav Stefanović 24. juna 2013. godine. Da li narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović želi reč? (Da.)
Ideja ovog predloga zakona o dopuni Krivičnog zakonika bila je da se zaštite ljudi koji u samoodbrani brane svoj život, da se zaštite od postupanja prema sebi, odnosno da ih zaštitimo od postupanja prema tim licima teškog krivičnog progona i tretiranja kao običnih ubica. Povod za ovaj predlog izmene Krivičnog zakonika bilo je ubistvo u samoodbrani koje se desilo u maju mesecu ove godine, kada je u kuću S.B. upao provalnik, koji je pre toga više puta osuđivan za razna krivična dela, a bio je zavisnik od narkotika, noću dok je S.B. spavao, pokušao je da ga opljačka. Kada je S.B. pokušao da se brani napao ga je i u tom obračunu, u kući S.B, provalnik je usmrćen. Posle toga lice, koje je mirno spavalo u svojoj kući, napadnuto na ovaj način završilo je u zatvoru među najtežim prekršiocima zakona, ubicama, i ostalo u pritvoru više dana sve dok građani, nevladine organizacije nisu podigli glas protiv toga. Prikupljeno je 25.000 potpisa da se ovaj čovek pusti i da se brani makar sa slobode. Svedoci smo pravne nesigurnosti u poslednjih godinu dana u Srbiji. Crne hronike su pune, razbojništva se dešavaju svaki dan. Cilj ovog zakona jeste da se zaštite nevini građani, koji su žrtve nasilja koje država, nažalost, dozvoljava, mogao bih reći, ne činjenjem da se kroz dopune Krivičnog zakona zaštite ljudi koji u samoodbrani pokušavaju da zaštite svoj goli život i svoju imovinu. Zbog toga pozivamo i ostale poslaničke grupe da podrže ovaj predlog dopune Krivičnog zakonika, jer on nema za cilj da stvara uslove za nova krivična dela, već da ovo delo dekriminalizuje, odnosno da ga stave u okvir koji mu pripada, a to je samoodbrana.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 59, protiv – niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 129, od ukupno prisutnih 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Srđan Milivojević, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o oružju i municiji koji je podnela Narodnoj skupštini grupa od šest narodnih poslanika poslaničke grupe DS 10. aprila 2013. godine. Da li narodni poslanik Srđan Milivojević želi reč? (Da.)
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dr Stefanoviću, dame i gospodo narodni poslanici, 9. aprila Srbiju je potresao stravičan zločin u Velikoj Ivanči. Nastradalo je 14 naših sugrađana od oružja za koje je njegov vlasnik imao legalno izdatu dozvolu i oružani list. Kako je reagovala Vlada Republike Srbije posle ovog stravičnog zločina? U 15,55 časova završen je uviđaj, u 15,57 časova oglasio se predsednik Vlade i ministar unutrašnjih poslova gospodin Dačić rečenicom da ovaj zločin pokazuje da više pažnje treba da se obrati na pitanje izdavanja dozvole za držanje oružja. Održana je sednica Vlade i za 10. april je proglašen dan žalosti. Kako je reagovala opoziciona demokratska stranka? U 10,00 časova, 9. aprila, doneli smo, napisali smo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o oružju i municiji i predali ga 10. aprila na dan žalosti u Republici Srbiji. Ovaj predlog zakona ima samo dva člana i on predviđa za sve vlasnike oružja i za sve ljude koji žele da uzmu oružje obavezu da obave psihijatrijski pregled i da lekar specijalista potvrdi da su ti ljudi zdravstveno sposobni da poseduju i koriste oružje. Očekujem da će ova vladajuća većina, koja se zalaže za borbu protiv kriminala i korupcije podržati ovaj zakon, pogotovo u trenutku kada ulični kriminal, ulično nasilje eskalira, pogotovo u Novom Sadu. Ovaj zakon je trebalo doneti još juna meseca i tada nam se ne bi desilo da javna okupljanja, nedavno u Beogradu, otkazujemo zato što državi Srbiji prete naoružane kriminalne grupe, ne bi se desilo da državu Srbiju, 6.500 policajaca poraze kriminalci. Očekujem visoku svest poslanika vladajuće većine, da se protiv kriminala ne treba boriti amnestijom kriminalaca, već donošenjem sistemskih zakona koji uređuju bezbednost našeg društva. Očekujem da odmah danas ovo stavimo na dnevni red, kako ne bismo bili svedoci neke nove tragedije. I odmah vas obaveštavam da će DS predložiti i zakon koji će predviđati mogućnost da država Srbija otkupi svo oružje od njenih građana, za koje ti građani imaju legalnu dozvolu, ali im više ne treba. Time će se povećati i bezbednost naših građana. Da donesete uredbu… (Predsednik: Vreme.) …po kojoj će građani ponovo moći da predaju svo naoružanje koje bez dozvole poseduju i drže u svojim stanovima, jer će to takođe biti pokazatelj da želimo da iskorenimo kriminal. Uvažavajući razmišljanje da je zakon izvor svetlosti i putokaz iz mraka, ja vas pozivam da zajedno upalimo svetlo i da glasate za ovaj zakon. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 46, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nisu glasala 142 od ukupno prisutnih 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Borislav Stefanović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red dopuni tačkom - Predloga zakona o glavnom gradu, koji je Narodnoj skupštini podnela grupa od 43 narodna poslanika poslaničke grupe DS 20. septembra 2013. godine, sa ispravkom teksta Predloga zakona i teksta obrazloženja od 27. septembra 2013. godine. Da li narodni poslanika Borislav Stefanović želi reč? Izvolite.
Demokratska stranka je podnela Predlog izmene i dopune Zakona o glavnom gradu. To je jedan od nekoliko predloga koje smo predali Narodnoj skupštini sa nadom da ćemo prevazići političke razlike i politikanstvo vladajućeg režima u Srbiji i da ćemo uspeti da donesemo nešto što je očigledno za dobrobit građana Srbije, u ovom slučaju građana Beograda. Nadamo se da, svako ko ima trunku dobronamernosti od strane vladajuće koalicije, razume da naš predlog za izmenu i dopunu Zakona o glavnom gradu se odnosi na našu očiglednu političku nameru da isti sistem u najkraćem roku preslikamo i na ostale opštine i gradove u Srbiji. Ovim predlogom tražimo da građani, u ovom konkretnom slučaju Beograda, biraju direktno, imenom i prezimenom, kroz većinske izbore, svog gradonačelnika. Na taj način bi građani znali da i ono što već postoji, a što je personalizovano na svim dosadašnjim izborima, treba da se zna i ubuduće i da građani znaju tačno, imenom i prezimenom, ko će stajati na čelu njihovog grada ili opštine, u ovom slučaju glavnog grada Srbije, Grada Beograda. Bilo je dosta zamerki. Jedna od zamerki režima bila je – zašto to radite u izbornoj godini? Smatramo da je važno da se ovaj predlog usvoji što pre. Tražimo podršku svih poslaničkih grupa da se usvoji stavljanje na dnevni red i da se da podrška. Tražimo da se izbegne politikanstvo. Tražimo da svi u ovoj zemlji razumeju da, kad su izbori, zavisi, kao i sve ostalo, od jednog čoveka. Tako da, mi ne možemo znati šta je izborna godina, to zna samo Aleksandar Vučić, a pošto on o tome neće jasno da se izjasni, mi tražimo, kao narodno predstavništvo, da se izjasnimo o tome, gospodo iz vlasti – da li hoćete da jednog od vaših 10, 20, 150 kandidata za gradonačelnika Beograda građani biraju direktno ili nećete? Pošto nemamo iluzije da nećete podržati ovaj predlog, nemamo nikakvih iluzija da ćete se sakriti iza vaših plakata – dobrodošao predsedniče, kao u Vršcu, nemamo iluzija da ćete podržati vašeg jednog jedinstvenog i jedinog nosioca na svim izborima od mesne zajednice do predsednika, ali tražimo da to jasno pokažete ovde pred građanima Srbije. Tražimo da kažete - zbog čega je nedopustivo da građani svih gradova u Srbiji, svih opština i Grada Beograda biraju svog gradonačelnika? Na taj način će biti jasno ko je nosilac najveće odgovornosti. Skupštine grada i skupštine opštine će moći da smene gradonačelnika ako imaju dvotrećinsku većinu i ako to odobri građanska inicijativa, tj. referendum u određenom gradu. Inače, odbornici, po našem predlogu, za Grad Beograd bi se birali na većinski, mešoviti način, gde bi se tačno znalo ko je odbornik u kojoj izbornoj jedinici i onaj ko bi dobio najviše poverenja građana, taj bi bio na vrhu izborne liste. Taj sistem je, pre svega, pravičan, taj sistem potvrđuje legitimnost… (Predsednik: Vreme.) … završavam, legalitet i taj sistem donosi nov kvalitet građanima Srbije i građanima Beograda. Prema tome, tražimo da podržite ovaj predlog i da, na neki način, i vi jednom doprinesete kvalitetu i demokratiji u Srbiji.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 28, protiv – tri, uzdržanih – nema, nisu glasala 153 od ukupno prisutna 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Gorica Mojović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, koji je Narodnoj skupštini podnela grupa od 31 narodnog poslanika poslaničke grupe DS 23. aprila 2013. godine. Da li narodni poslanik Gorica Mojović želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, ovo je još jedan pokušaj, rekla bih i molba vladajućoj koaliciji, rekla bih i vapaj za pomoć kulturi koja se, zahvaljujući donošenju Zakona o javnim nabavkama, našla u velikom problemu. Navešću samo nekoliko primera kojima ću ukazati da je Zakon o javnim nabavkama, kada je kultura u pitanju, doveo do blokade ove delatnosti, doveo do konfuzije u tumačenju Zakona o javnim nabavkama, a rekla bih i izazvao izvesna fingiranja primene ovog zakona, jer drugačije ne može. Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, da li znate da od donošenja Zakona o javnim nabavkama, odnosno stupanja na snagu, od aprila meseca, ni jedna biblioteka u Srbiji nije nabavila nove knjige za svoje fondove? Ovo što je ministarstvo uradilo ovih dana na javan način, to su konkursi koji su raspisani po Zakonu o kulturi, a ne po Zakonu o javnim nabavkama. Nadam se da ministar neće zbog toga odgovarati. Da li znate da je Narodno pozorište pozvalo preko stotinu umetnika koji su angažovani po autorskim ugovorima i nisu stalno zaposleni, da donesu potvrde da nisu krivično gonjeni, da su platili porez i niz drugih dokumenata, da bi mogli da obnove svoje ugovore za predstave koje su već na repertoaru? Pitam vas – da li ćete bivšeg direktora Beogradske filharmonije, a današnjeg ministra kulture, prozvati zato što je pet vrhunskih dirigentkinja pozvao da diriguju u sezoni na visokim potpeticama Beogradske filharmonije, a nije ih izazvao na tenderu? Pitam vas – da li ćete okriviti Filmski centar, upravni odbor i direktora zato što su raspisali konkurse za izbor filmova za produkciju i postprodukciju po Zakonu o kinematografiji, a ne po Zakonu o javnim nabavkama? Sve ovo o čemu govorim, ovi primeri su pretežno, odnosno osnovna delatnost kulture. Predlog ovog zakona o izmenama i dopunama ne predviđa da se oslobode one nabavke koje se tiču štampanja, nabavke repromaterijala, nabavke sijalica, reflektora itd. Tiču se pretežne delatnosti. Nekoliko reči o konfuziji. Da li znate da je Uprava za javne nabavke Republike Srbije poslala mišljenje JDP da se na pozorišne predstave ne primenjuje Zakon o javnim nabavkama, jer se predstava smatra proizvodom za dalju prodaju, da to mišljenje ne uvažava Narodno pozorište, jer se ono navodno odnosi samo na gradske ustanove? Da li vidite da sam uz ovaj zakon dobila izjavu našeg Odeljenja za evropske integracije, da je zakon u skladu sa Evropskom direktivom 2004/18, a da sam od premijera dobila pismo u kome stoji da nije u skladu sa istom tom direktivom? Gospodo iz vladajuće većine, prekinimo ovu konfuziju, ovu blokadu u radu ustanova kulture. Nemojte da nas upućujete na pogađanja, na male nabavke ili na male finte. Usvojimo izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama i dozvolimo normalno funkcionisanje delatnosti kulture. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 34, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasao 151 od ukupno prisutnih 186 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Srđan Miković, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom - Predlog zakona o izmeni Zakona o privrednim komorama, koji je podneo Narodnoj skupštini 8. januara 2013. godine. Da li narodni poslanik Srđan Miković želi reč? (Da) Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, vidite da su poslanici poslaničke grupe Demokratske stranke u proteklom periodu predložili čitav niz predloga zakona. U situaciji smo sada da vidimo da je u celokupnom ovom periodu od poslednjih godinu dana u proceduri više od desetak zakona i ne postoji dobra volja da se bar u jednom delu razmotre ovi predlozi zakona, da stavimo ovde pred vas našu argumentaciju i da pokušamo da obrazložimo zbog čega predlozi koje smo postavili mogu da doprinesu boljem životu građana, boljem obavljanju određenih društvenih funkcija, uopšte poboljšanju situacije u Srbiji. Učestvovao sam, sa svojim kolegama iz poslaničke grupe Demokratske stranke, u predlaganju jednog broja zakona, a jedan broj zakona sam i lično predložio. Jedan od takvih je Predlog zakona o izmeni Zakona o privrednim komorama, koji sam u jednom obliku predložio još tokom kalendarske 2012. godine, da bi nakon stupanja na snagu Odredbe o neobaveznom članstvu u dosadašnjem komorskom sistemu u Srbiji, odmah nakon Nove godine, praktično na drugi dan Božića, 8. januara 2013. godine, predložio Predlog zakona o izmeni Zakona o privrednim komorama, upravo imajući u vidu ono što treba da omogući partnerski odnos komorskog sistema sa državnim organima, a to su, pre svega, potpuna reprezentativnost svih interesa, ravnopravnost svih privrednih subjekata unutar Komore i karakter javno-pravne institucije kroz vršenje javnih ovlašćenja. Za one koji to ne znaju, javno-pravni karakter privrednih komora ogleda se u vršenju javnih ovlašćenja koja su joj poverena zakonom, kao što su izdavanje potvrda, uverenja i drugih isprava o bonitetu, poslovno-tehničkoj osposobljenosti pravnog lica, upis u registar prevoznika, da se roba ne proizvodi u zemlji, ispunjenost i uslovi za vršenje javnog prevoza, referentne liste o poreklu robe TIR karnetima, uverenja koja prate robu pri uvozu i izvozu, potvrde o upisu u listu zainteresovanih izvođača građevinskih radova radi učešća u postupku javnih nabavki itd. Ukoliko Nemačka, Italija, Austrija, Francuska i Španija prihvate sistem obaveznog članstva, ukoliko je čak i Republika Srpska vratila sistem obaveznog članstva u komorskom sistemu, predlažem da razmotrite ovaj predlog zakona na dnevnom redu.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 35, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 od ukupno 185 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Dejan Nikolić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o lokalnoj samoupravi, koji je podnela Narodnoj skupštini grupa od 43 narodna poslanika poslaničke grupe Demokratska stranka 20. septembra 2013. godine. Da li narodni poslanik Dejan Nikolić želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je pravo vreme da izađemo iz tog kliše odnosa po kojem ni jedan reformski predlog opozicije ne može da dođe na dnevni red. Ne znam gde možemo o predlozima zakona da razgovaramo, ako o tome ne razgovaramo u parlamentu. Srbija je u poslednjih 14 meseci takva da ovakav odnos vladajuće većine prema opoziciji u Skupštini moramo da menjamo. Demokratska stranka je podnela set izbornih zakona, među kojima je i Zakon o lokalnoj samoupravi, kako bismo napravili jedan pravni okvir za izmenu izbornog sistema. Moj kolega je o tome govorio i u javnosti smo puno ovih dana o tome govorili. Demokratska stranka predlaže da građani u svim gradovima Srbije, u sva 23 grada svoje gradonačelnike biraju direktno. Tako, kada preko 30% ljudi u Leskovcu podrži ljude iz jedne stranke, da oni znaju ko će voditi Leskovac i ko će biti gradonačelnik Leskovca, a ne oni koji nisu osvojili ni približno toliko glasova. Ili kada svaki treći građanin Užica da podršku jednoj listi, da onda znaju ko će voditi Užice i ko će biti gradonačelnik Užica, a ne da vode oni koji nisu osvojili ni upola toliko glasova. Nažalost, postoji ustavno ograničenje da predsednike opština biramo takođe na direktan način, ali ne postoji ni jedno ustavno ograničenje da odbornike biramo na jedan drugačiji način, da građani znaju za kog kandidata glasaju i da ako taj kandidat osvoji dovoljan broj glasova znaju ko će ih predstavljati u lokalnim parlamentima, u opštinskim i gradskim. To će smanjiti mogućnost političkim strankama da u lokalne skupštine uvode ljudi koji nisu dobili poverenje na izborima. Tačno je da odbornici koji dobiju poverenje dobiju i jednu novu odgovornost, ali dobiju i mnogo veći legitimitet, što će dodatno osnažiti lokalne skupštine, opštinske i gradske. Da budem potpuno iskren, ovi zakoni nemaju toliko veze sa političkim dešavanjima u Beogradu. Ovi zakoni imaju mnogo više veze sa političkim dešavanjima u poslednjih 14 meseci u čitavoj Srbiji. Izborna volja građana je nešto što mora da se poštuje, a ne nešto sa čime se treba igrati. Zato predlažemo ove zakone i zato o tome želimo da razgovaramo u parlamentu. Hvala lepo.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ivan Jovanović, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru, koji je podneo Narodnoj skupštini narodni poslanik Srđan Miković 23. novembra 2012. godine. Da li narodni poslanik Ivan Jovanović želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o utvrđivanju maksimalne zarade u javnom sektoru, koji je predložio kolega Miković, je izmena onog predloga koji je usvojen u septembru prošle godine u Narodnoj skupštini. Mislim da je on u ovom momentu zaista prava tema za razmatranje i prava tema o kojoj treba da se izjasni parlament Srbije. Zakon koji je prošle godine usvojen i stupio na snagu 25. septembra 2012. godine predviđa ograničenje zarada u javnom sektoru, u javnim preduzećima i pri tom jedan član zakona bavi se i onim preduzećima, odnosno isplatiocima zarada u javnom sektoru koji imaju konkurenciju i funkcionišu na tržišnom principu, i na njih se ovaj zakon ne odnosi. Takođe, predloženi, odnosno zakon koji je na snazi predviđa da Vlada utvrđuje kriterijume koji određuju to da li je isplatilac zarada neko ko ima konkurenciju i ko posluje po tržišnom principu. Kolega Srđan Miković, je predložio ovim zakonom, odnosno izmenom zakona da se ovi kriterijumi utvrde u samom zakonu, odnosno da ne budu predmet diskrecionih predlog Vlade i predmet uredbe, nego da budu član 1a zakona, osam kriterijuma koji potpuno jasno i nedvosmisleno utvrđuju koji isplatioci zarada u javnom sektoru posluju po tržišnim principima, imaju konkurenciju i na njih ne treba da se odnosi ovaj zakon. Poslednjih dana predstavnici Vlade i vlasti dosta govore o teškoj situaciji u Srbiji, govore dosta o tome da treba izvršiti promene u funkcionisanju javnog sektora, ali ničega osim demagoških floskula, obećanja, predviđanja, ničega konkretnog nema, nema nikakvih konkretnih predloga. Demokratska stranka se optužuje za sve. Optužujemo se za to da ne dajemo predloge da nemamo nikakav novi akt kao predlog koji može da popravi stanje u Srbiji. Ovaj predlog je jedan od takvih, poboljšava naše zakonodavstvo, popravlja situaciju po pitanju transparentnosti i ovim predlogom pokazujemo kao i ostalim predlozima koje su danas obrazlagale kolege da želimo da ponudimo rešenja Srbiji. Nažalost, vladajuća većina nije danas imala sluha da se ti predlozi stave na dnevni red i nemam iluzije da će ovaj predlog biti prihvaćen. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 20, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 159 od ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ljuban Panić na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o lokalnim izborima koji je podnela Narodnoj skupštini Grupa od 43 narodna poslanika grupe Demokratska stranka 20. septembra 2013. godine. Da li narodni poslanik želi reč? Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, uvažene građanke i građani Srbije, žao mi je što ovako važni zakoni koji bi trebali u ruke građana da vrate odlučivanje o njihovim lokalnim samoupravama ne nalaze čak ni na dovoljno strpljenja da se ti predlozi saslušaju u ovoj skupštinskoj sali, a kamoli da se za njih, stavljanje na dnevni red glasa. Profesor Mićunović, je pre možda dva meseca govorio o tome da neke zapadne demokratije donose zakone o zaštiti parlamenta i građana od Vlade. Ovaj predlog je o zakonima o lokalnim izborima, lokalnoj samoupravi, Predlog zakona o glavnom gradu bi mogli da nazovemo i kao setu zakona DS koji ima za cilj da građane zaštiti od Vlade Republike Srbije. O čemu se radi? O moru neispunjenih predizbornih obećanja, jedno postizborno se sprovodi gotovo briljantnom efikasnošću. To je takozvano prekomponovanje lokalnih samouprava, odnosno oduzimanje Ustavom garantovanog prava građana na lokalne samouprave. Ustav garantuje pravo građana na lokalnu samoupravu. Ustav predviđa da tu lokalnu samoupravu građani biraju na izborima i jedini uspešan projekat ove vlade Republike Srbijeod njenog formiranja jeste da u Užicu, Leskovcu, u Novom Sadu, Beogradu i u mnogim drugim gradovima u Srbiji ta izborna volja građana iskazana prošle godine na izborima, bude poništena. Da bi zaštitili građane od Vlade predlažemo da se odbornici biraju u kombinaciji proporcionalnog i većinskog sistema, da se mandati raspoređuju proporcionalno, a da građani znaju za kog svog komšiju glasaju, koji će sutra da ih predstavlja i odlučuje o vrtićima, o putevima itd. Da o tim komunalnim problemima komšije odlučuju, a ne „Kurir“ i „Informer“. Predlažemo da opoziv gradonačelnika, što je omiljena, naravno uz politička hapšenja, omiljena aktivnosti Vlade Republike Srbije takođe bude vraćen u ruke građana. Da dvotrećinskom većinom odbornici mogu tražiti referendum, a da građani koji su taj mandat dali gradonačelniku na tom istom referendumu mandat tom gradonačelniku uzmu. Da se to oduzme nekome ko sedi u Nemanjinoj, u Vladi Republike Srbije i odlučuje o životu i smrti danas u Srbiji kao pojedinac. Zakon treba posmatrati i našu nameru da se promeni politička kultura u Srbiji, da se lokalnim zajednicama, odnosno građanima vrati pravo da odlučuju o sebi, da se to pravo oduzme prvom potpredsedniku Vlade koji se godinu dana bavi samo prekomonovanjima lokalnih samouprava i političkim hapšenjima. Sve drugo ako ovo ne vratimo građanima, ako odlučivanje o tome ko će biti gradonačelnik Beograda, Užica, Leskovca ili Novog Sada ne vratimo građanima i ne damo im neposredne izbore, sve drugo je nasilje, diktatura.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 25, protiv – niko, uzdržanih – nije bilo, nije glasalo 156 od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Meho Omerović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2, člana 170. i člana 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti; Predlogu zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o osnivanju Mešovite komisije za trgovinu, ekonomsku i naučno-tehničku saradnju (tačke 2, 3, 4, 5, 6, 7. i 8. predloženog dnevnog reda). Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti dece i saradnji u oblasti međunarodnog usvojenja; Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kanade o socijalnoj sigurnosti; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Velikog Vojvodstva Luksemburg o socijalnoj sigurnosti (tačke 9, 10, 11. i 12. predloženog dnevnog reda). Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda; Predlogu odluke o izboru predsednika Upravnog suda; Predlogu odluke o izboru predsednika Privrednog apelacionog suda; Predlogu odluke o izboru predsednika Višeg prekršajnog suda; Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Beogradu; Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Nišu; Predlogu odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu; Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju (tačke 13,14,15,16,17,18,19. i 20. predloženog dnevnog reda). Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izmeni Odluke o broju i izboru potpredsednika Narodne skupštine; Predlogu odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama; Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije (tačka 21, 22. i 23. predloženog dnevnog reda). Da li narodni poslanik Meho Omerović želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo.
Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 119, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 62 od ukupno prisutnih 181 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, predlozima za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 121, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 54 od ukupno prisutnih 176 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, u celini. Molim službu da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o legalizaciji objekata; 2. Predlog zakona o posredovanju u prometu i zakupu nepokretnosti; 3. Predlog zakona o izvozu i uvozu robe dvostruke namene; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o elektronskoj trgovini; 5. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti konkurencije; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti informacionih i komunikacionih tehnologija; 7. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Maroko o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o osnivanju Mešovite komisije za trgovinu, ekonomsku i naučno-tehničku saradnju; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti dece i saradnji u oblasti međunarodnog usvojenja; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Saveta Evrope o sprečavanju i borbi protiv nasilja nad ženama i nasilja u porodici; 11. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kanade o socijalnoj sigurnosti; 12. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Velikog Vojvodstva Luksemburg o socijalnoj sigurnosti; 13. Predlog odluke o izboru predsednika Vrhovnog kasacionog suda; 14. Predlog odluke o izboru predsednika Upravnog suda; 15. Predlog odluke o izboru predsednika Privrednog apelacionog suda; 16. Predlog odluke o izboru predsednika Višeg prekršajnog suda; 17. Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Beogradu; 18. Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Nišu; 19. Predlog odluke o izboru predsednika Apelacionog suda u Kragujevcu; 20. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 21. Predlog odluke o izmeni Odluke o broju i izboru potpredsednika Narodne skupštine; 22. Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama; 23. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije; 24. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije; 25. Predlog odluke o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O LEGALIZACIJI OBJEKATA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Da li neko predlaže produženo vreme? (Ne) Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o legalizaciji objekata. Da li predstavnik predlagača, mr Velimir Ilić, ministar građevinarstva i urbanizma želi reč? (Da) Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je danas, kao prva tačka dnevnog reda, zakon o legalizaciji. Zamolio bih vas za malo pažnje, ako želite da saslušate, neću dugo. Vi znate da je Zakon o legalizaciji koji je usvojen 2009. godine, Ustavni sud Republike Srbije, po svim tačkama stavio van snage. Zakon o legalizaciji je stavljen van snage i dat je rok od šest meseci da se ta odluka objavi i naravno da se izađe sa novim predlogom zakona. Ustavni sud je dao i svoje primedbe, šta to mora da se otkloni i kako da se uđe u tok ustavnih, naravno odredbi koje se moraju poštovati. Prema tome, novi zakon o legalizaciji koji je predložen je kompletno otpoštovao sve ono što je Ustavni sud tražio, tako da mi uopšte i nismo imali nekog posebnog izbora, jer je ono što je od nas traženo, vraćeno da se stavi u okvire zakona. Mnogi građani Srbije mešaju dva zakona, jedan zakon je upis u katastar nepokretnosti koji smo nedavno usvojili i koji je važeći zakon, a ovo je zakon o legalizaciji objekata koji ulaze u redovan proces legalizacije. Ustavni sud nije želeo da se u zakonu nalaze raznorazne olakšice, već da zakon bude maltene kao i redovna procedura dobijanja građevinske dozvole i izmirivanja obaveza koje su po tim osnovama trebale da se izmire. Ovih dana mnogi građani, gradonačelnici su se javljali, ali sigurno nisu pročitali zakon, jer daje se mogućnost lokalnim vlastima da oni određene olakšice mogu kroz pravilnik koji će dobiti, primenjivati. Tako da, ovo je zakon koji ispunjava ustavne odredbe, a lokalnoj vlasti se vraćaju ingerencije da ona može korigovati određene obaveze koje će se ispunjavati u procesu legalizacije. Lokalne vlasti imaju pravo da donose svoje pravilnike koje će poštovati, imaju pravo da daju olakšice, imaju pravo da oslobode određene strukture građana za koje smatraju da je neophodno da se oslobode, kao što su invalidi, samohrane majke, imaju pravo da oslobode socijalno najugroženije određenih dažbina i isto tako imaju pravo za one građane koji su sopstvenim sredstvima izgradili određene infrastrukturne objekte, da ih oslobode određenih obaveza, ali mi kroz zakon to ne možemo činiti, zakon je jedinstven za sve, ali lokalnoj vlasti se daje mogućnost da to može da uradi. Vi znate da je divlja gradnja krivično delo i da divlje izgrađeni objekti sada koji se rade su predmet krivičnog dela onoga ko vrši, izvodi radove. Moramo jednom shvatiti da ne može više da ide divlja gradnja i moramo shvatiti i opomenuti pojedine službe u gradovima širom Srbije da upisuju u katastar nepokretnosti po zakonu koji smo doneli i da tu nema nikakvih smetnji, dok se ovaj zakon ne usvoji. Kada stupi na snagu može se i legalizovati u redovnom procesu legalizacije. Vi znate da je upis u katastar nepokretnosti poseban zakon koji dozvoljava objekte privatne kuće do 300 kvadrata, vikendice do 200 kvadrata i poslovni prostor do 100 kvadrata, sve ostalo mora ići u regularan proces legalizacije i sve ono što nije predmet trgovine, izrade za tržište, može se upisati, a sve što ide u proces trgovine, prometa, mora se legalizovati na regularan način po zakonu koji je danas pred vama. Naravno, svi javni objekti, objekti javnih okupljanja moraju se legalizovati u redovnom procesu, jer se mora otpoštovati i protivpožarna zaštita i određene mere evakuacionih izlaza i sve ono što zakon nalaže. Vi znate da je stavljen van snage i zakon o planiranju i izgradnji, koji je isto usvojen 2009. godine i on je sada u javnoj raspravi, veoma brzo, posle 30 dana te rasprave, doći će ovde u parlament pred vas i o njemu ćemo razgovarati, tako da kroz ovaj zakon o redovnom postupku legalizacije nemamo nekih silnih mogućnosti da nešto menjamo, jer Ustavni sud je jasno i glasno definisao određene pozicije koje se mogu raditi i kako se mogu raditi, da ne bi došlo do diskriminacije i to je ovde i napisano. Mi imamo danas jedan problem. Šta raditi sa objektima koji su izgrađeni u međuvremenu, te su njihovi graditelji postali predmet krivičnog dela? Šta uraditi sa objektima koji su u međuvremenu izgrađeni? O tome možemo sigurno razgovarati, jer imamo jedan vakum kada su objekti građeni i kada su određeni građani, koji su to radili, pravili krivična dela. Ali, šta sada raditi sa tim objektima koji su tako izgrađeni? Zamolio bih vas da kroz ovu raspravu danas se baziramo na sam zakon, da vidimo šta možemo da uradimo, kako i da ovo shvatite veoma ozbiljno, jer ima mnogo objekata. Oko 720 predmeta koji čekaju proces legalizacije, a jednostavno nije moglo da se uradi, jer mesecima je taj zakon bio protivustavan i van funkcije. Ne bih želeo sada da od nečega što je izuzetno važno za mnoge građane Srbije pravimo neke političke promocije, da politiziramo, da pričamo. Znači, ovaj zakon je usklađen sa Ustavom Republike Srbije i on je to što smo maksimalno mogli da izvučemo. Nije moglo ništa tu da se radi. Mi znamo da je teška situacija. Znamo da su se u prethodnim zakonima davale određene povlastice, međutim Ustavni sud je to stavio van snage i rekao da to ne može. Faktički, ovaj zakon je isti kao i redovan proces gradnje i obaveze su identične. Sve ono što ćete imati u zakonu o planiranju i izgradnji imate i ovde, samo što se retroaktivno to radi za objekte koji su urađeni. Posebno se odnosi na objekte koji su predmet javnih okupljanja. To su sportske hale, tržni centri, razno-razni privredni objekti u kojima radi veći broj ljudi itd. Mnogi objekti od tih i objekti koji dnevno okupljaju preko 10.000 građana nemaju ni upotrebnu dozvolu, nikakve papire i to godinama tako funkcioniše. Međutim, moramo to uvesti u red. Vi znate da mi ulazimo i sada smo na pregovorima oko ulaska u EU. Vi znate da postoji Jedinstven katastar Evrope, da se moramo uklopiti u to i moramo otpoštovati norme koje postoje. Moguće da i naš Ustav nije idealan, ali dok je takav moramo da ga poštujemo. Ovaj zakon je ispoštovao Ustav, jer to nam je i obaveza, bez obzira što će mnogi od vas imati primedbe i tražiti neka nova rešenja, ali ne možemo kršiti Ustav, bez obzira da li smatramo da neke tačke Ustava treba menjati. Ulaskom u EU možda treba kasnije doneti neki drugačiji moderniji ustav, a dok je ovaj moramo ga poštovati i on je za nas merodavan. Prema tome, ja vas molim da kroz jednu ozbiljnu raspravu razgovaramo i što možemo da popravimo da popravimo, ako nešto možemo, ako nađemo mogućnost, ali mogućnosti su veoma male, jer, ponavljam, opet ćemo izaći iz ustavnih okvira i opet ćemo imati probleme da će Ustavni sud reagovati i ponovo poništiti zakon. Prema tome, gospodo narodni poslanici, ja vam se zahvaljujem na pažnji i molio bih da vaša rasprava bude skoncentrisana na zakon, a naravno što budem mogao, ja ću odgovoriti na vaša pitanja koja će biti postavljena što se tiče zakona. Hvala vam puno.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, ovim predlogom zakona o legalizaciji objekata se obezbeđuje pribavljanje, odnosno naknadno izdavanje građevinske i upotrebne dozvole za objekte, odnosno delove objekta koji su izgrađeni bez građevinske dozvole, odnosno koji se koriste bez upotrebne dozvole. Investitori, odnosno vlasnici tih bespravno izgrađenih objekata, pribavljanjem građevinske, odnosno pribavljanjem upotrebne dozvole, znatno bi uvećali tržišnu vrednost tih svojih objekata, a posredno se time otvaraju mogućnosti i za ostvarenje drugih ciljeva, čime bi se u svakom slučaju doprinelo ekonomskom razvoju. Uspostavljanjem prava svojine na objektima i to po sprovedenom, odnosno okončanom postupku legalizacije, pruža se mogućnost vlasnicima takvih objekata u smislu da mogu da obezbede odgovarajuće kredite, da izvrše energetsku sanaciju objekata itd. Predlagač, naime, polazeći od ovog predloga zakona, kaže da je od njega pošao, imajući u vidu pre svega rezultate prethodne analize navedenih zakonskih odredaba, mogao je decidno da nam kaže i kojih, odnosno zakona kojima se uređuje legalizacija objekata, kao i već ono što je spomenuto, odluke Ustavnog suda, koji je cenio ustavnost pojedinih odredaba Zakona o planiranju i izgradnji, a koje se odnose na legalizaciju objekata. Mislim da je to bilo dovoljno da se zaključi da je sada potrebno odmah i u što kraćem roku napisati predlog zakona kojim će se urediti tzv. legalizacija objekata, odnosno naknadno izdavanje građevinskih, odnosno upotrebnih dozvola i to za one objekte koji su navedeni u predlogu zakona u onom roku, odnosno do 11. septembra 2009. godine. Pored ostalog, ovakvim jednim rešenjem takođe se navodi da se time stvaraju uslovi za dovođenje u legalne tokove bespravno izgrađenih objekata, ali predlagač nigde racionalno nije objasnio po kom to osnovu i iz kojih to razloga totreba da važi samo za one objekte koji su izgrađeni do 11. septembra 2009. godine, pa je ovlašćeni predlagač ovom prilikom i sam napomenuo da u tom smislu postoji jedan pravni vakum. Ja ću se sa njim složiti, pa, naravno. Gotovo da posle tog perioda apsolutno u zemlji Srbiji nije izgrađen nijedan nelegalni objekat. Objašnjenje da predlog koji se odnosi na uspostavljanje jednog novog roka za legalizaciju i to za objekte izgrađene nakon navedenog datuma ne može biti prihvaćen iz jednog jednostavnog razloga, jer ako ćemo se pozivati na odredbe Ustavnog suda, onda moram da napomenem da bi upravo ovakva odredba bila direktna, odnosno suprotna stavu Ustavnog suda i to izraženom u obrazloženju njegove odluke kojim se proglašavajuneustavnim sve one odredbe Zakona o planiranju i izgradnji, a koje se odnose na legalizaciju objekta, s obzirom da se mora imati u vidu ono što ste sami napomenuli, a to je da je krivičnim zakonodavstvom bespravna gradnja utvrđena upravo kao posebno krivično delo. Ne znam da li se pod pomenutom analizom bilo koji predlagač, ne mislim samo na vas, podrazumeva nekakvu samokritiku kao neki relikt prošlosti nekog prethodnog sistema, u kom je jednostavno svako mogao da radi šta hoće, ali ukoliko je spreman da se samokritikuje ili da revidira svoj stav, onda bi mu bilo sve oprošteno. Takođe, ovde predlagač u ovakvom predlogu zakona započinje konstataciju da je u Republici Srbiji bilo više pokušaju da se objekti izgrade suprotno zakoni i gde je god to moguće da se oni sada vrate u nekakve zakonske okvire i da je sve počelo 1997. godine. Mislim da je počelo i mnogo ranije, ali od 1997. godine krenuli su samo da se gomilaju problemi, pa kada već govorimo o toj 1997. godini, moram da napomenem da je zakon o posebnim uslovima za izdavanje građevinske, odnosno upotrebne dozvole za određene objekte predstavljao taj početni korak. Naveli ste da je svaki sledeći zakon bivao sve liberalniji u odnosu na svoj prethodni, ali, i pored svih onih pogodnosti koje su zapravo bile predviđene Zakonom o planiranju i izgradnji, to nije dalo očekivani efekat, odnosno, kao što ste i sami naveli, preko 700 zahteva za legalizaciju danas postoji. Rešeno je samo oko 15%. Ovo je izgleda posledica činjenice što, eto, vi tad niste bili u mogućnosti da predložite jedno ovakvo zakonsko rešenje, koje lično smatrate dobrim. Ukoliko mislite da sam zlonamerna, moram da vas ispravim i da odmah kažem da se tu jako varate. Vi ste naveli da se u fazi izradi ovakvog predloga pristupljeno po ozbiljnim i temeljnim pripremama za izradu ovog nacrta zakona. Sve sugestije koje su dostavljene do momenta donošenja odluke Ustavnog suda, a kojom se upravo odredbe o konverziji zemljišta kod legalizacije objekata na osnovu Zakona o planiranju i izgradnji stavljene van snage, uzete u razmatranje. Sprovedene su javne rasprave i to u periodu od 24. maja do 12. juna 2013. godine, gde je i ona javna rasprava, tj. okrugli sto koji je održan u Sava centru trebao da predstavlja bar tu neku krunu započetog posla. Javna rasprava organizovana je u saradnji sa stalnim konferencijama opština i gradova. Zamisliste, prisustvovalo je 200 učesnika. Naravno da su, pored predstavnika opština i gradova koji i treba da budu pozvani, bili pozvani predstavnici Agencije za borbu protiv korupcije, što je takođe pohvalno, predstavnici Inženjerske komore Srbije, predstavnici Republičkog javnog pravobranilaštva, Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, ali ono što je interesantno jeste da tim javnim raspravama nisu prisustvovali i nisu se njima odazvali, kao što su, recimo, pravni stručnjaci sa fakulteta i instituta. Istovremeno, nacrt ovog zakona je objavljen na sajtu Ministarstva. Uzete su u obzir i sugestije koje su pristigle elektronskim putem. Prihvaćene su sugestije Ministarstva pravde i državne uprave koje se odnose na usklađivanje kaznenih odredbi. Iz jednog ovakvog predloga zakona sa donetim Zakonom o prekršajima, predlagač sada napominje da je u odnosu na nacrt zakona koji je bio na javnoj raspravi, tekst zakona dopunjen i odredbama kojima je kasnije preciziran predlog legalizacije. Šta će vama onda uopšte javnost? Zašto toliko pozivate na te javne rasprave ako ćete kasnije nešto menjati i nekim odredbama nešto dopunjavati? Odredbe o kojima govori predlagač po njemu će se precizirati podzakonskim aktom u kome će biti navedeni objekti koji ne mogu biti predmet legalizacije. Ne znam zašto imamo neku večitu potrebu da sve ono što ne umemo ili ne znamo da rešimo jednim predlogom zakona moramo da rešavamo nekakvim budućim podzakonskim aktima? To je postao očigledno manir u našoj zemlji. Takođe, napominje se da će tokom primene ovog zakona Ministarstvo preuzeti sve što je potrebno da bi se ostvarilo ono što se donošenjem ovog zakona i namerava. To jeste dobro. To je odlično i to na kraju krajeva i jeste zadatak predlagača, zapravo Ministarstva na čijem čelu se nalazi, ali ujedno moram primetiti da je to tlo za ispitivanje uspešnosti odnosno neuspešnosti primene zakona ukoliko on bude usvojen, odnosno njegove primenjivosti i neprimenjivosti. Jedinicama lokalne samouprave, privrednim društvima, organizacijama i građanima će se pružiti neophodna stručna pomoć i protiv toga nemam ništa protiv. Ministarstvo će odmah po stupanju na snagu ovog zakona pripremiti i doneti podzakonski akt kojim će bliže urediti pojedina pitanja iz oblasti ovog zakona. Opet vidimo tu ljubav prema donošenju podzakonskih akata. Zbog ovakvog stanja, mislim da možete da očekujete jedan sveopšti pravni cirkus koji će biti kasnije upotpunjen organizovanjem javnih rasprava i radionica u upravnim okruzima u Srbiji, a sve u cilju nekakve pravilne i dosledne primene zakona. Mislim da je ovo jedan potpuno pogrešan redosled koraka. Takođe navodite da u skladu sa zahtevima i zakonskim ovlašćenjima da će Ministarstvo po zahtevima zainteresovanih lica davati mišljenje o primeni pojedinih odredbi samog zakona. Trebali ste da napomenete da je davanje mišljenja Ministarstva o bilo kom pitanju iz nadležnosti Ministarstva tek tako neobavezujuće, zapravo potpuno je neobavezujuće mišljenje Ministarstva po bilo kom pitanju kao pravna kategorija. Takođe, predlagač je u ovom predlogu zakona dao i neke interesantne izjave, a neke se međusobno isključuju. Tako je nadležni ministar rekao – građani ne moraju da legalizuju svoje objekte, već je dovoljan samo upis u katastar nepokretnosti. Ukoliko ste vlasnik nekog objekta 30 godina i ukoliko se niko nije žalio, dovoljno je da se upišete u katastar. Ovo je izjava ministra Ilića koja je emitovana na prvom programu RTS. Zato imamo i sledeću izjavu sa kojom se donekle mogu složiti. Građani većaju i to je ono što ste spomenuli u svom načelnom izlaganju, mešaju Zakon o upisu u katastar nepokretnosti koji je Skupština Srbije već usvojila i Zakon o legalizaciji koji treba da usvoji, znamo da će biti usvojen, legalizacija skupa i zahteva brojnu dokumentaciju a da upis u katastar košta 100 evra i da nema nikakvih dodatnih troškova nakon čega možete objekte da stavljate pod hipoteku, možete da prenesete na svoju decu, da se taj objekat doživotno vodi na vas, a da se posle vaše smrti vodi na vaše potomke i to je potpuno dovoljno da legalno funkcionišete, osim što se tako upisani objekti neće moći prodavati. Protiv ovoga ne bih imala ništa protiv, ali moram da vam postavim jedno pitanje. Kažete u ovakvoj jednoj izjavi da se takvi objekti neće moći prodavati. Ukoliko se ti objekti neće moći prodavati, kako će onda recimo banka koja je stavila hipoteku u tom slučaju da uradi, šta ukoliko dođe u situaciju da tu hipoteku aktivira? To pitanje ostaje nejasno. Ima još dosta vaših izjava ovde, ali moraću da vas citiram i da predočim javnosti jednu od najzanimljivijih. Ona glasi – Protiv urbanista koji odbiju upis objekta u katastar, preduzeće se odgovarajuće mere pošto postoje urbanisti koji neće da daju dozvolu i neće da rade svoj posao. Ministre, čisto za ubuduće, upis objekata u javna dokumenta vrši RGZ, ne vrše ga nikakvi urbanisti. Samo radi preciziranja. Neću spominjati još izjava koje je ministar Ilić davao o ovom predlogu zakona, ali složiću se sa sledećom izjavom – neće Evropa sa nama više da razgovara dok sve objekte ne upišemo u katastar. Tu ste potpuno u pravu. Neće, naravno, da razgovara sa nama. Da li će da razgovara sa nama kada bi Evropa videla ovaj predlog zakona koji je danas u proceduri? Moram da vas pitam kada ste pripremali ovaj predlog zakona, da li ste vršili nekakvu uporedno pravnu analizu, da li ste pogledali zakon koji ovu materiju uređuje u Hrvatskoj, kao skorašnji primer zemlje koja je postala članica EU? Da li ste pogledali zakon Crne Gore, imate zakon Republike Srpske, imate zakon Federacije BiH i sva ta rešenja čini mi se da su mnogo bolja od ovih koja mi danas imamo pred sobom. Ovde za trenutak moram da se vratim u prošlost jer, naravno, niste vi krivi zbog svega ovoga što danas postoji i nije ovaj problem počeo 1997. godine, počeo je mnogo ranije. Nije sporna činjenica da nasleđe i dalje egzistira u svom prikrivenom obliku, a taj prikriveni oblik se ispoljava kroz uništavanje svih onih tragova i učinjenih pravnih nedela u proteklih gotovo pet decenija na našem prostoru u oblasti planiranja i izgradnje i zato nam stvarnost i jeste ovakva kakva je. Upravo aboliranjem kršenja svih tih zakonskih propisa, kroz nerad inspekcijskih službi, kroz nedonošenje prostornih planova, kroz neuspele pokušaje legalizacije, došli smo zapravo danas u situaciju da mi moramo lažno da se predstavljamo EU sa tvrdnjom da su zapravo svi nelegalno izgrađeni objekti izgrađeni legalno, ali uz jednu činičnu konstataciju koja stoji u ovakvom predlogu zakona – da za stabilnost tih objekata država ne odgovara. U prilog ovim navedenim činjenicama ide i konstatacija da zapravo ovim zakonom započinje peti talas legalizacije izgrađenih objekata u Srbiji. Prvi talas je krenuo 1997. godine, kada je donet poseban zakon, upravo u cilju legalizacije bespravne gradnje koji je, istini za volju, možda čak bio najbliži tom nekom procesu jednog organizovanog otpočinjanja ispravljanja tog neželjenog trenda. Zakon o posebnim uslovima za izdavanje građevinske odnosno upotrebne dozvole za određene objekte uređivao je posebne uslove za izdavanje građevinske dozvole za objekte odnosno za delove objekta izgrađene bez odobrenja na područjima koja su urbanističkim planom predviđena za izgradnju, upravo za objekte te vrste i za objekte te namene i određivao je status objekata izgrađenih bez odobrenja na područjima koje urbanistički plan nije predviđao ili pak na područjima za koje uopšte nije postojao urbanistički plan. Iako je Zakon o planiranju i izgradnji iz 2003. godine strogo određivao da je divlja odnosno nelegalna gradnja krivično delo za koje je bila predviđena kazna zatvora, opet je zapravo produžen rok za legalizaciju jer je taj zakon u svojim odredbama uvrstio i postupak legalizovanja objekata podignutih bez dozvole. Stručna javnost je još tada, prilikom rasprave o samom Zakonu o planiranju i izgradnji, kritikovala i ukazivala na sve one probleme koje će jedna takva legalizacija doneti. Nažalost, stručna javnost nije mnogo pogrešila. Dalje imate Bečku deklaraciju iz oktobra 2004. godine koja uvodi i definiše termin neformalnih naselja, a sve u cilju zajedničke saglasnosti o akcijama koje se imaju preuzeti. Pod jedan, prvo je regulisanje i unapređenje neformalnih naselja na jedan održivi način, a pod dva, da se spreči sva buduća bespravna gradnja. Istom tom deklaracijom definisane su brojne stvari, ali ja ih ovde neću posebno navoditi. Recimo, da je nedostatak prostora rangiran kao jedan od sedam najvećih problema sadašnjeg sveta. Ta neformalna gradnja naravno da u svom jednom dugoročnom smislu trajno menja, trajno uništava prostor i direktno smanjuje buduće razvojne mogućnosti. Ona se javlja u svoja dva pravna lika. Prvo, u situaciji kada građevinsku dozvolu uopšte nije moguće dobiti i drugo, kada je tu građevinsku dozvolu moguće dobiti, ali investitor građevinsku dozvolu nije tražio. Naravno, problemi datiraju mnogo godina unazad. Možemo govoriti o tome, možemo krenuti zapravo od sredine osamdesetih godina kada je bespravna gradnja prvo bila lokalizovana u perifernim gradskim zonama gde su objekti građeni na preparcelisanim građevinskim zemljama, ali su ih vlasnici naravno u jednom lutrativnom cilju prodavali kao građevinske parcele, kome bi se isplatilo da koristi poljoprivredno zemljište i to, zamislite, u svrhu poljoprivredne proizvodnje. Zakon navodno nije dozvoljavao takve transakcije, ali su jednostavno vlasti žmurile kao uvek i nisu kažnjavale vlasnike uopšte zbog jedne protivzakonite konverzije poljoprivrednog zemljišta u građevinsko zemljište. Zatim, imamo jedno onako potpuno bespravno divljanje i u centralnim gradskim blokovima, takođe osamdesetih godina, gde se poprimaju vidljive razmere, gde se zauzimaju tavanski prostori, gde se zauzimaju ravni krovovi, gde se zauzimaju dvorišta, trotoari, ulice, svega apsolutno čega vam u ovom momentu može pasti na pamet. I tada je zapravo izvršena jedna završna faza potpune dekonstrukcije urbanog prostora, jer je uvedena takozvana privremena dozvola, na osnovu koje je graditelj mogao da gradi neki manji, da adaptira postojeći ili da dograđuje postojeći objekat u slučaju uklapanja u budući regulacioni plan, taj objekat je mogao biti legalizovan, u slučaju ne uklapanja, on se nije mogao legalizovati, ali bi graditelj, odnosno vlasnik u slučaju eksproprijacije bio obeštećen za vrednost tog objekta. U isto vreme, usvojen je i zakon o nadziđivanju stambenih zgrada i pretvaranju zajedničkih prostorija u stanove i istovremeno, gotovo paralelno sa donošenjem tog zakona otpočela je masovna zloupotreba i jednog i drugog instituta. Tada je već bilo izvesno da sa nikakvim privremenim dozvolama neće ti objekti biti rušeni, bez obzira na to koliko je investitor probio neke parametre i za privremene dozvole, npr. indeks izgrađenosti ili spratnost objekta ili urbanističke standarde koji su godinama uvažavani kao civilizacijsko merilo i koji i dan danas u uređenim zemljama predstavljaju i treba da predstavljaju civilizacijsko merilo. Naravno da su ovakve dozvole potpuno nezakonite, dobijane posredstvom korumptivnih radnji, apsolutnom vlasti na svim nivoima vladajuće partijske nomenklature, to se podrazumeva, na tako pogodnom tlu razume se da su bile korumpirane sve službe, da je kriminalizacija države doživljavala svoj pun jek. Izdavale su se svakojake privremene dozvole i naravno da je sve funkcionisalo pro principu „koliko para, toliko i kvadrata“. Nažalost, mislim da se to zadržalo i do današnjeg dana. Budući da nemam još puno vremena, moram da kažem da jedno od bitnijih, suštinskih promašaja u rešavanju ovog navedenog problema o kome danas raspravljamo, a to je proces legalizacije, desio se upravo u postupku poništavanja urbanističke norme koja se formalizuje u podzakonskim aktima i što traje do današnjeg dana. Dobar primer za ovakvu jednu tvrdnju ovog što sam napred navela možete videti u Odluci o privremenim pravilima i uslovima za izdavanje odobrenja za izgradnju i upotrebnu dozvolu za objekte izgrađene, odnosno rekonstruisane bez građevinske dozvole do 13. maja 2003. godine, a na osnovu koje se vrši legalizacija bespravno izgrađenih objekata. Ono što je zabrinjavajuće jeste činjenica da se tzv. postupak legalizacije objekata ovim predlogom zakona, za koji ja smatram da se još uvek da korigovati amandmanima koji su podneti od strane gotovo svih poslaničkih grupa, ipak prividno šalju nekakvi pozitivni signali EU. Moramo biti svesni da tih pozitivnih signala, niti se oni mogu u ovom momentu kvalifikovati kao pozitivni, ne može biti sve dok se u formi jednog dobrog zakonskog rešenja, a još uvek ima vremena, još uvek nije kasno da ono postane dobro, ne implementiraju one prave, odnosno istinske evropske vrednosti. Te vrednosti već postoje u različitim dokumentima i ne treba ih nikako ignorisati, a to ste učinili u ovom predlogu zakona u izjavi o usklađenosti sa propisima EU. Još nešto, ministre, pojam legalizacije izgrađenih objekata, bez obzira da li su ti objekti sa ili bez građevinske, odnosno sa ili bez upotrebne dozvole, dakle, pojam legalizacije izgrađenih objekata u pravnoj regulativi EU ne postoji. Mislim da ste upravo tu činjenicu trebali da imate na umu kada ste krenuli sa izradom nacrta ovakvog predloga zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Hvala. Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, probaću da iznesem stavove i mišljenja poslaničke grupe SVM po pitanju Predloga zakona o legalizaciji objekata. Kao što znamo da je u primeni Zakon o planiranju i izgradnji, u kojem je bio poseban deo izdvojen za legalizaciju, a u međuvremenu Ustavni sud Srbije je stavio van snage ili proglasio neustavnim ovaj deo zakona, pošto je smatrao da je to diskriminacija prema građanima koji su ranije legalizovali svoje objekte kadsu gradili, tu su u stvari, oni građani koji su tada ispoštovali naše zakone. Zbog ove situacije što nemamo zakonski okvir za legalizaciju bespravno sagrađenih objekata, moramo razmotriti ovaj zakon i to po hitnom postupku. U poslednjem periodu od tri godine, kao što smo čuli, oko 500 hiljada zahteva je predato za legalizaciju od milion i trista hiljada nelegalizovanih objekata. Znači, preostalo je oko 700 hiljada objekata koji nisu do sada predali zahteve za legalizaciju. Postavlja se pitanje da li će vlasnici ovih objekata dobiti dozvolu za izgradnju ili upotrebnu dozvolu? Po ovom zakonu koji je pred nama, nažalost, ne i njihovi objekti moraju da se ruše. O predatih zahteva odrađeno je oko 20%. Moram još istaći da od predatih zahteva samo 10% ima tzv. svu dokumentaciju koju treba da imaju za legalizaciju svojih objekata. Trebamo istaći da, nažalost, građani nemaju dovoljno para da bi odradili ceo postupak legalizacije. Što se samog zakona ili Predloga zakona tiče, o ovom zakonu je održana javna rasprava i na ovoj javnoj raspravi čelnici gradova i opština, lokalnih samouprava nisu imali neke znatnije primedbe. Pošto znamo da se opštinama i gradovima ovim zakonom vraća sloboda oko utvrđivanja naknade za uređenje građevinskog zemljišta, visinu naknade će oni da odluče po svojim odlukama u roku od šest meseci nakon stupanja ovog zakona. Mislim da oni koji su ozbiljniji i prate naš posao, oni će to da odrade u roku od dva, tri meseca pre nego što se donese budžet za sledeću godinu, da bi ove prihode planirali za njihove budžete u 2014. godini. Nadam se da će čelnici lokalnih samouprava kod donošenja svojih odluka o visini naknade i o načinu plaćanja izvući pouku iz donete odluke Ustavnog suda. Posle ću da iznesem o čemu je reč. Kakav će efekat doneti ovaj zakon, to će vreme da pokaže. Nažalost, u praksi, kao što vidimo, neće biti baš velikog odziva od strane građana za samu legalizaciju. Ko neće da prodaje svoj objekat, kuću ili zgradu, taj ga neće legalizovati, samo će da upiše u katastar nepokretnosti. Građani moraju podneti svoje zahteve u katastar gde im je objekat u toj opštini i moraju da ispune one obaveze za koje je predviđeno koja dokumenta treba da dostave. Moraju da angažuju geodetu da bi napravo skicu celog objekta, da bi sastavio zapisnik, uviđaj i specifikaciju. Naravno treba i dostaviti dokaz o svojini. Kao što sam rekao, nažalost, 90% od predatih zahteva nije kompletna dokumentacija. Kod samog upisa u katastar usko grlo je kod lokalne urbaniste, od kojeg treba nabaviti dokaz da objekat nije izgrađen na površini javne namene ili uz kulturnog ili prirodnog dobra. Ovaj dokument je besplatan i radnik iz katastra treba po službenoj dužnosti da traži od urbaniste. Rok za dostavu ovog dokumenta je oko 15 dana, ali nažalost, u praksi kao što znamo to su mesec dana ili možda nekoliko meseci. Znači, usko grlo su sad momentalno lokalni urbanisti. Što se tiče posla i same organizacije katastra na terenu, dolazim iz opštine Senta koja ima 23.000 stanovnika i u katastru momentalno rade četiri čoveka. Pre desetak godina bilo ih je oko 10 radnika i to je bio otprilike optimalan broj radnika za ovaj posao kao što je Senta. Sada ne znam u drugim gradovima naše zemlje kakva je prilika, ali tvrdim da ova četiri čoveka teško mogu da odrade fizički ovaj obim posla. Moramo naznačiti da građani koji upišu svoj objekat u katastar moraju da plaćaju porez na imovinu. Sa upisom u katastar dobijamo samo pravo vlasništva, a na osnovu prava u vlasništva moramo da plaćamo porez. Ovde je bilo reči o hipoteci i o kreditima. Suština je u tome da hipoteka se može staviti samo na legalno izgrađen objekat. Ne može na nelegalno izgrađeni objekat koji nema još naknadno izdatu građevinsku dozvolu ili upotrebnu dozvolu i on i dalje ostaje zvanično nelegalan. Pošto sam radio kao bankar 20 godina, znam kakav je stav bankara za ovu temu. Nelegalni kvadrati neće moći da se kupuju na kredit. Ne možemo garantovati njima kupovinu neke druge nekretnine. Bez obzira da li je upisan u katastar ili ne, hipoteka se ne može staviti na ovakav objekat. Građani treba da znaju da svaki stambeni kredit koji se daje u našoj zemlji mora da se osigura kod Nacionalne korporacije. Država je većinski vlasnik Nacionalne korporacije i država mora prvo da prizna hipoteku, a posle će bankari da odrade svoj deo posla. Koje banke će da prihvate ovu hipoteku je znak pitanje, pošto ako dužnik ne plaća svoj kredit onda korporacija 75% tog kredita plaća banci. Nažalost, preostalih 25% je tzv. gubitak ili trošak banke. Zato banke neće da prihvate postavljanje hipoteke za nelegalne objekte. U ovom predlogu zakona trebamo da znamo da građani moraju još dodatna dva dokumenta da dostave. Jedan je projekat izvedenog stanja, a drugi je dokaz o plaćenoj naknadi za uređenje građevinskog zemljišta. Za prvi dokument moraju da angažuju geodeta da odradi svoj posao, da sačini skicu objekta, da napravi jedan zapisnik o ugođaju i specifikaciju. To će ih sigurno koštati, ali to nisu toliko velike pare. Nažalost, od dokumenata koji su predati za legalizaciju najviše nedostaje ova skica, ovaj posao koji treba da odradi geodet. Mislim da će najviše primedbi biti u ovom predlogu zakona na čl. 21. i 22, naročito na član 21, pošto mislim da je veliki problem loše formulisan tekst ovog člana, pošto nema precizne odredbe. Na primer u članu 21, gde se navodi da organ nadležan za legalizaciju je dužan da od podnosioca zahteva zatraži da se dostavi dokumentacija u roku koji ne može biti duži od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona. Šta će to značiti u praksi? Ako zakon stupa na snagu 20. oktobra ove godine, onda građani imaju pravo da podnesu svoje zahteve do 20. oktobra sledeće godine. Ako će nadležni organ obavestiti građanina krajem septembra sledeće godine, šta će biti onda? Građani neće imati dovoljno vremena da skupe svoju dokumentaciju. Siguran sam da ko je pisao ovaj tekst zakona da je ovaj rok od godinu dana hteo da da nadležnim organima, ali nažalost ovde nije dosta precizno odrađen ovaj deo ovog teksta i sa ovom lošom formulacijom tako ispada da je dat rok građanima, a institucijama ostaje na volju kada će da odrade svoj posao. Ima i male kolizije između čl 22. i 27, pošto u članu 22, piše da podnosioci zahteva koji dobijaju pismeno obaveštenje imaju šest meseci od dana prijema obaveštenja da pošalju svoju dokumentaciju koja nedostaje. Sada se postavlja pitanje – građani i privreda ne znaju koji im je rok, da li im je rok šest meseci ili godinu dana, šest meseci posle dobijanja obaveštenja ili godinu dana nakon stupanja zakona na snagu. Poslanička grupa SVM je podnela jedan amandman u vezi člana 21. pisali smo ovaj amandman da bi ovu koliziju između dva člana nekako ispravili. U našem amandmanu videćete da smo dali rok za institucije u koje vreme treba da dostave obaveštenje građanima, ali o tome ćemo kasnije govoriti. Što se tiče same naknade za građevinsko zemljište, ovde imamo nekoliko primedbi. Pošto je u zakonu napisano da plaćanje ove naknade mogu građani da odrade jednokratno ili u ratama i to najviše do 20 godina, problem je u tome što nije precizno napisano ili određeno da li je jednokratno plaćanje ili na rate i koliko godina. Ko će to da odredi? Na samim opštinama je to da odrede, da li će na godinu dana, dve ili 10 ili 20 godina da plaćaju građani na rate. Ovde treba da kažemo, kao što smo čuli, da je Ustavni sud doneo rešenje da je legalizacija neustavna pošto je jedan deo građana bio stavljen u neravnopravan položaj, a sada se postavlja pitanje – da li se sa ovom naknadom to isto ponavlja? Znači, ako ponovo dajemo priliku da neki građani plaćaju ove naknade na rate, na kredit, a oni koji su legalizovali svoje objekte odjednom su to morali da plate. Znači, ovde će biti dosta problema u praksi i nadam se da neće ponovo ići parnice na Ustavni sud. Kod određivanja naknada opštinama nije precizno odrađeno, ili rešeno koje smernice da uzimaju kod određivanje visine naknade. Onda će ispasti to da će svaka opština drugačije tumačiti zakon i ove naknade će od opštine do opštine biti drugačije. Drugi nivo će biti naknada, ili visina naknada. Što se tiče samog rušenja objekata, u ovom zakonu ili u predlogu zakona, eksplicitno se reguliše rušenje u dve situacije. Ako je zahtev za legalizaciju podnet do 11. marta 2010. godine i ovaj zahtev se odbio, onda se ruši objekat, ili ako je objekat izgrađen posle stupanja na snagu Zakona o planiranju i izgradnji, znači, nakon 11. septembra 2009. godine, isto se taj objekat ruši. Ostaje nam nejasno šta je sa onim objektima za koje još nije predat zahtev? Oni su izgrađeni pre stupanja na snagu zakona o planiranju i izgradnji, ali nije im predat zahtev. Da li se uzima isti princip kao i za objekte koji su izgrađeni posle 11. septembra 2009. godine, znači automatsko rušenje? Ali, to bi trebalo u zakonu da se decidno napiše, bar mi tako mislimo. Poslanička grupa SVM misli da treba doneti zakon koji reguliše ovu oblast, legalizaciju objekata u našoj zemlji, ali moramo doneti takav zakon koji će precizno formulisati, ili decidno napisati šta raditi, ili šta treba tačno raditi, koje su obaveze, rokovi za institucije koje sprovode legalizaciju, kakav je način plaćanja i, kao što sam rekao, šta će biti sa onim objektima za koje nisu predati zahtevi, a izgrađeni su, da se ne bi rušili ti objekti. Poslanička grupa SVM u danu za glasanje će glasati protiv Zakona o legalizaciji objekata. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milovan Marković.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, zakon o kome danas imamo prilike da se izjasnimo je iz grupe jako važnih zakona, jer njegova implementacija se dotiče, ili pokušava da reši jedan problem koji se akumulira u Srbiji, u našem društvu već godinama i svi problemi koji su vezani za bespravno ili nelegalno izgrađene objekte datiraju do duboko u prošlost i ovo je samo pokušaj da se postojeće stanje u jednom delu reši kada je u pitanju legalizacija bespravno izgrađenih objekata. Mogu da kažem da je bolje da imamo neki zakon po kome se može raditi legalizacija nelegalno izgrađenih objekata, nego da ga nemamo. Ovaj predlog zakona ima mnogo manjkavosti i nedorečenosti. Nadam se da će predlagač zakona kroz podzakonske akte i kroz ovlašćenja ministra, koja su definisana članom 19, preciznije definisati neke nedoumice ili neke nejasnoće, koje su date u predlogu ovog zakona. Poslanička grupa ZZS podržava donošenje ovakvog zakona. Još jednom da naglasim, bolje je da rešimo i deo problema koji postoje, nego da se ne suočavamo sa takvim problemom, ali je suštinsko pitanje da li možemo do kraja rešiti ovu problematiku, a koja treba da rezultira jednom preciznom evidencijom o vlasništvu nad nepokretnostima i pravima nad njima. Zašto je, nisam potpuno razumeo ministra, u obrazloženju zakona, nemoguće dati novi rok za objekte izgrađene pre 11. septembra 2009. godine, kada je stupio važeći Zakon o planiranju i izgradnji, koji je tretirao i ovu problematiku, vezano za legalizaciju? Rečeno je u obrazloženju da posle odluke Ustavnog suda nije moguće drugačije definisati novi rok, bez da budu obuhvaćeni i oni koji su gradili posle stupanja na snagu važećeg zakona, što bi bilo krivično delo. Ne mislim da problem imaju samo oni koji su bespravno gradili, čineći time krivično delo posle 11. septembra 2009. godine. Problem imaju i oni građani koji očigledno nisu imali dovoljno motiva, ni želje, ni potrebe da u roku koji je bio ostavljen posle stupanja na snagu prethodnog zakona, a to je bio mart 2010. godine, da podnesu zahtev za legalizaciju po prethodnom zakonu, kako god da je on kasnije odlukom Ustavnog suda proglašen neustavnim. Ne vidim da će ovaj zakon u potpunosti izjednačiti prava onih koji su bespravno gradili i onih koji su poštovali redovnu proceduru, a naročito neće izjednačiti poziciju građana koji nisu podneli zahtev u ranije predviđenom roku, a njih približno ima polovina u odnosu na neke procene o ukupnom broju nelegalnih objekata. Podnetih zahteva je 700.000 i 700.000 ima nelegalnih objekata, po procenama i podacima kojima raspolažemo. Ne mislim da će neko u državi Srbiji imati nameru ni politički, ni kroz upravno postupanje, da pristupi rušenju ovih 700.000 objekata koji su evidentno sagrađeni u nelegalnoj proceduri, a nisu podneli zahtev i nemaju prema trenutnom stanju nikakvu šansu da pristupe legalizaciji svojih objekata. Oni koji su podneli zahtev, a u postupku legalizacije, ili zakasne, ili se ispostavi da na osnovu potpune dokumentacije ne mogu pristupiti legalizaciji, dobiće urgentno rešenje o rušenju i na rešenje građevinske inspekcije o rušenju takvih objekata nadležni će morati, ili tako bi bar trebali, da pristupe izvršenju realizacije rešenja ovih objekata. Nemojte da u nedostatku sredstava, dovoljno gradimo, pribegnemo rušenju zato što je ono jeftinije, jednostavnije. Siguran sam da se to neće dogoditi, ali moramo pronaći način da do kraja dovedemo ovo pitanje, vezano za jednu preciznu evidenciju o nepokretnostima, odnosno da ustanovimo katastar nepokretnosti, i to ne samo zbog povećanja prihoda u lokalnim budžetima, ne samo zbog pravne sigurnosti u prometu nekretnina, nego zbog svega što jednoj dobro uređenoj državi potrebno kada je tema ova materija. Mišljenja smo da odredba zakona koja tretira i izdavanje upotrebne dozvole za objekte, koji su pre 11. septembra 2009. godine, građene u redovnoj proceduri sa građevinskom dozvolom, nema nikakav smisao, jer je moguće da zahtev za izdavanje upotrebne dozvole u redovnoj proceduri, po važećem Zakonu o planiranju i izgradnji, podnesu svi oni koji su gradili i pre 11. septembra 2009. godine. Moguće da je podnet veliki broj zahteva za izdavanje upotrebne dozvole po prethodnom zakonu, pošto su oni u proceduri, sada ovaj zakon koji je neka vrsta leks specijalisa, jer tretira samo zahteve koji su već kod nadležnih organa i praktično okončanjem svih tih postupaka ovaj zakon će, ne prestati da važi, nego neće imati više nikakav smisao. Očekujem da će novi zakon o planiranju i izgradnji, kako je ministar najavio, da će se pristupiti donošenju takvog zakona, sveobuhvatno tretirati ovu materiju na način da prosto imamo neke naznake kako će država pristupiti konačnom završetku posla. Nije ni malo jednostavno, ali ne možemo to u beskonačnost odlagati. Ovde je pomenuto, a i to je činjenica, da je 1997. godine donet prvi zakon i svaka sledeća Vlada i svaki sledeći ministar je pokušavao da reši ovaj problem, ali možda smo za korak bliže, ali samo za korak bliže, da ćemo smanjiti broj nelegalnih objekata i onih koji nisu ušli u proceduru legalizacije, ali nismo ni za pola koraka bliže konačnom rešenju i razrešenju ovog problema. U zakonskom predlogu je kod više stambenih objekata naznačeno da se plaćanje nadoknade za uređenje građevinskog zemljišta vrši sukcesivno. Ne mislimo da je dobro da to bude obavezujuće. Dobro je da stoji da se to može raditi sukcesivno. Jako je važno ovo o čemu sada govorim, zato što zakonski predlog, kako je definisano, ne daje mogućnost da investitor koji je podneo zahtev za legalizacije višestambenog objekta u celini plati za ceo objekat nadoknadu za građevinsko zemljište, nego je imperativno definisano da to moraju sukcesivno raditi vlasnici pojedinih delova takvog stambenog objekta. Ostavljen rok za plaćanje naknade, kako je definisano, prepušten je lokalnim samouprava i pretpostavljam da će i drugi rokovi biti prilika da se lokalne samouprave takmiče, na neki način, pod znacima navoda, po efikasnosti, da pokažu da imaju brigu za brzim rešavanjem ovog problema i da ponude svojim građanima na efikasan način da dovedu do kraja sve procedure za legalizaciju, mada, iskreno verujem da, pošto legalizacija, po ovom predlogu zakona, neće malo koštati, na kraju, kao što je ministar rekao, to je usklađivanje sa onim što je Ustavni sud stavio kao primedbu neustavnosti na prethodni zakon, tako da je moguće da će pojedini podnosioci zahteva odustati od postupka legalizacije. Uz to zakonska mogućnost za upis prava svojine na osnovu donetog Zakona obezbeđuje tim građanima jednu vrstu, jedan korak ka ulasku u neku legalizaciju, ne sa pravom prometa takvih nekretnina, ali kao što je ministar rekao više puta, da će to dati građanima neku sigurnost, da imaju upisano pravo svojine sa pravom nasleđivanja i svim ostalim pravima koja iz toga proizilaze, osim prava na promet i na prenos prava svojine po ovom osnovu. Nisam siguran da je to dobar motiv za one koji imaju objekte i treba da plate nadoknadu i sve troškove za legalizaciju da pristupe legalizaciji, kada ona nije obavezujuća. To pitanje, da zakon nije definisao obaveznost legalizacije, je suštinsko pitanje – zbog čega smo neefikasni na polju rešavanja ovog problema, problema legalizacije bespravno izgrađenih objekata? Prosto ne vidim ni jedan razlog da se ne pristupi na taj način rešavanju ovog problema, jer ako postojeći Zakon o planiranju i izgradnji, a nadam se i svaki sledeći, pitanje bespravne gradnje, odnosno započetka gradnje bez odobrenja za gradnju ili građevinske dozvole, tretira kao krivično delo, ne vidim zašto bismo onda odlagali da bespravno izgrađene objekte i obaveze investitora ili sadašnjih vlasnika tih bespravno izgrađenih objekata obavežemo da pristupe legalizaciji pod zakonskim uslovima koje država propiše. Naravno da je primarni cilj, uz sve ono što se navodi u obrazloženju zakona, pravna sigurnost, sigurnost u prometu nekretnina, da je primarni cilj precizna evidencija o svojinskim pravima na teritoriji cele Republike po pitanju svih nepokretnosti, svih objekata koji danas defakto postoje, ali koji nisu uneti u katastar nepokretnosti i jeste da građani i oni koji pristupe legalizaciji i uknjiže, kako mi to kažemo, svoje objekte, mogu da pristupe njihovoj sanaciji radi energetske efikasnosti, da ih stavljaju u promet, da ih koriste za hipoteke, da ih prodaju po većim cenama, sve to jeste motiv, ali on je nedovoljan da imamo daleko viši, da ne kažem stoprocentni pristup svakog vlasnika nelegalno izgrađenog objekta za njegovu legalizaciju, sa jedne strane, a sa druge strane još jednom podvlačim, interes države je da ima tu evidenciju, vlasničku evidenciju na teritoriji cele Republike, potpuno ažurnu, koja odgovara faktičnom stanju na terenu ili na parcelama, na zemljištu, tamo gde se nalaze objekti. Jako je važno da podzakonski akt koji, koliko sam informisan kao član Odbora za planiranje i izgradnju, je pripremljen, bude precizan, sveobuhvatan i da edukacija nadležnih organa, pre svega mislim na lokalne samouprave tamo gde su, pretpostavljajući da Ministarstvo i nadležni organi u pokrajini imaju veće stručne kapacite, da odmah pristupe ovom postupku legalizacije po novom zakonu, ali lokalne samouprave i male opštine će sasvim sigurno imati mnogo pitanja i potrebe za edukacijom koju treba da organizuje Ministarstvo, da bi se ovom postupku pristupilo na što efikasniji i kvalitetniji način. Rekao bih da je ostalo nedorečeno, jedino u članu 19. kod ovlašćenja ministra stoji da će preciznije propisati izradu i posebnih projekata za neke objekte. Logično je da se misli na javne objekte i na objekte sa više stambenih jedinica. Ako danas imate jedan objekat koji je javnog karaktera, objekat velike površine, koji se koristi za bilo koje namene, gde dolazi veliki broj ljudi, govorim o bezbednosnom karakteru takvog objekta o kome nema nikakve evidencije o načinu gradnje, moguće je da i investitor iz tog vremena nije više dostupan, bilo da je fizičko ili pravno lice, iz objektivnih razloga, da se ne zna ni ko je bio odgovorni inženjer, ni da li je projekat, ako je rađen, a rađen je ako se radi o ozbiljnim objektima, da li je prošao reviziju, da li je data saglasnost na takav projekat, da li je izvedeni objekat u skladu sa statičkim proračunom, govorimo najbanalnijim stvarima, koji je urađen u tom projektu, i sada treba neko sa punom odgovornošću, neki licencirani projektant, da uradi projekat izvedenog stanja na osnovu koga će taj objekat konačno dobiti upotrebnu dozvolu i samim tim postati, sa potpisom i rešenjem nadležnog organa, bezbedan za korišćenje i za upotrebu. Nije ni malo nevažno i nije ni malo jednostavno takav objekat proglasiti na osnovu projekta izvedenog stanja, ukoliko ne postoji ta dokumentacija, dati upotrebnu dozvolu, mada sam siguran da će, oni koji se bave ovom problematikom, imati to sve u vidu. Ne bih voleo da to bude po nekoj našoj praksi - može ovako, a može i onako. To su jako osetljivi poslovi, tako da mislim da nam predstoji još puno posla, ne samo za implementaciju i sprovođenje ovog zakona kako bi on dao svoje konačne efekte zbog kojih ga i donosimo, nego i zbog obuhvatanja svih onih vlasnika objekata koji su gradili do 11. septembra 2009. godine bez građevinske dozvole i bez odobrenja za gradnju. Najmanje brinem o onima koje je ministar pomenuo, koji su bespravno gradili, bez odobrenja i dozvole, a posle stupanja na snagu prethodnog Zakona o planiranju i izgradnji. To jeste problem koji moramo da evidentiramo i da damo neko rešenje, ali ako je posle 11. septembra 2009. godine građenje bez građevinske dozvole krivično delo i za izvođača i za investitora, ne znam zašto bi to krivično delo, ako smo ga već takvim kroz zakon definisali, imalo neki poseban tretman u odnosu na bilo koju drugu vrstu krivičnog dela kada su u pitanju njegovi počinioci. Verujem da će implementacija ovog zakona pokazati spremnost svih nadležnih organa u lokalnoj samoupravi, pokrajini i na nivou Republike da se ozbiljno pristupi razrešavanju ovog problema. Zato još jednom naglašavam, naravno, uz naše nastojanje da amandmani koje smo podneli budu prihvaćeni, jer u nekim tehničkim delovima sasvim sigurno poboljšavaju ovaj zakon, da ćemo podržati donošenje ovog zakona i da će građani koji su podneli zahtev i koji su u postupku legalizacije imati razloga da, u skladu sa ovim zakonom, dopune svoju dokumentaciju, pristupe legalizaciji i upišu svoje nepokretnosti u javnu evidenciju. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Andrić. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, u vreme kada se u zemljama EU odlučuje o tome da li je potrebno legalizovati istopolne brakove, dok je u mnogim državama EU ovo pitanje već rešeno, naravno, pozitivno ili negativno, dok smo svedoci da ova vlada nije sposobna da obezbedi ostvarenje osnovnih ljudskih prava zagarantovanih Ustavom pojedincima i zabranjuje tzv. „Paradu ponosa“, mi ovde raspravljamo o Zakonu o legalizaciji objekata. Ovaj zakon, nažalost, potreban je samo u Srbiji, s obzirom da bespravna gradnja kao pojam u uređenim državama ne postoji. Poslanička grupa LSV smatra da ovaj zakon ima niz manjkavosti, na šta smo mi i ukazali podnošenjem amandmana, podneli smo četiri amandmana na ovaj zakon, ali sve manjkavosti ovog zakona ne ogledaju se samo u tome. Pre svega, krenuo bih kroz analizu pojedinih članova zakona za koje smatramo da nisu dorečeni i da stvarno stvaraju niz nejasnoća koje će dovesti do problema prilikom tumačenja i upotrebe ovog zakona kada ga budete usvojili. U članu 3. navodi se za koje objekte ne može naknadno da se izda građevinska dozvola, pa se tu naglašava da ova dozvola ne može da se izda ukoliko su objekti izgrađeni na zemljištima koja su nepovoljna za gradnju, ukoliko objekti nisu izgrađeni od materijala koji je zadovoljavajućeg kvaliteta ili ukoliko trajnost ovog materijala nije zadovoljavajuća. Ono što ste propustili da navedete u ovom članu jeste – ko uopšte utvrđuje takav status zemljišta, ko utvrđuje kvalitet materijala i ko utvrđuje trajnost materijala? U istom ovom članom navodite nadalje da ne može naknadno da se izda građevinska dozvola ni za objekte koji su izgrađeni, odnosno rekonstruisani u pogledu namene i spratnosti objekta, protivno uslovima propisani planskim dokumentom ili odredbama Pravilnika o opštim pravilima za parcelaciju, regulaciju i izgradnju. Smatram da ukoliko je objekat izgrađen u skladu sa planskim dokumentom, on onda i nije nelegalan. Moramo da ukažemo na činjenicu da najveći broj bespravnih graditelja i legalizuje objekte upravo iz razloga što odstupaju od planskih dokumenata. Ovo je posebno slučaj upravo kada se radi o spratnosti objekta. Koliko shvatam, ova odredba se odnosi samo na objekte koji nemaju potrebne dozvole, a građeni su u skladu sa planskom dokumentacijom. Nadalje, u članu 5. u stavu 1. ne rešava se problem bespravnih objekata izgrađenih ili rekonstruisanih posle 11.09.2009. godine, a ovih objekata, svi smo toga svesni, ima poprilično. Postavljamo pitanje – da li će to, po ko zna koji put, biti regulisano nekim novim po ko zna koji put donetim zakonom o legalizaciji, ili kako će se već taj zakon zvati, pošto u obrazloženju zakona na strani sedam sudbina tih nelegalnih objekata ostaje nejasna? U članu 6. navodite da organ nadležan za izdavanje građevinske dozvole utvrđuje da li objekat ispunjava propisane uslove za građenje i korišćenje. Smatram da je ovo neophodno preciznije definisati i da ste to morali da učinite, pošto propisani uslovi za građenje i korišćenje zaista predstavljaju nešto što je vrlo bitno. Ovakva formulacija koja je ovako široko postavljena daje više nego velike mogućnosti za kreativnosti nadležnog organa u pravcu tumačenja ovih uslova, a preterana kreativnost po pravilu vodi u selektivnu primenu zakona i daje mogućnost različitih vrsta zloupotreba. Da budem precizniji, otvara mogućnost korupcije. Takođe, smatramo da bi možda bilo praktično da ste u odredbama člana 15. zahtevali, pored projektnog zadatka, osnova karakterističnih preseka, objekata, tehničkog izveštaja itd, što već navodite, i prilaganje fotografija sa svih strana, pošto jedino na taj način mogu da se uporede priloženi dokumenti sa izgrađenim objektom na terenu, pored već ovih propisanih grafičkih priloga. Ono što takođe ostaje nejasno, jeste zašto se posebna vrsta projekta izvedenog objekta za potrebe legalizacije izrađuje za porodične stambene objekte do 300 metara kvadratnih bruto razvijene građevinske površine, kako to navodite u članu 14, pa razrađujete u čl. 15. i 16. zakona, a ne izrađuje se za porodične stambene objekte preko 300 metara kvadratnih bruto razvijene građevinske površine, nego samo za stambene objekte bruto razvijene građevinske površine preko 300 metara, dok se porodični objekti izostavljaju? Zašto se izostavljaju ovi porodični stambeni objekti preko 300 metara kvadratnih? Sasvim je jasno da porodični stambeni objekti mogu biti i preko 300 metara kvadratnih bruto razvijene građevinske površine. Ostaje pitanje koga to želite da lišite zadovoljstva da izradi posebnu vrstu projekta izvedenog objekta za potrebe legalizacije? Takođe, u članu 31. propisujete dužnost lokalne samouprave da u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona donese opšti akt kojim će bliže urediti merila za određivanje visine naknade, uslove pod kojima se može ostvariti pravo na umanjenje naknade, kao i uslove i način plaćanja naknade. Ovo pitanje je za nas posebno značajno. Pošto se lokalnim samouprava ostavlja ovako dugačak rok, to znači da dok se ne donese ovaj opšti akt legalizacija i ne može da se sprovede. Samim tim, mi poslanici LSV postavljamo pitanje – zašto se onda ovaj zakon donosi po hitnom postupku? Za hitan postupak nije bilo nikakvog razloga, ukoliko se lokalnim samouprava ostavlja ovako dugačak rok za donošenje ovog opšteg akta. Takođe, kao i u svakom zakonu koji reguliše određena prava i obaveze, postoje i kaznene odredbe. Ono što je interesantno jeste da nigde nema kaznenih odredbi za građevinske inspektore. Postavljam pitanje – ko donosi rešenja? Donose ih građevinski inspektori. Ko je najveći krivac za bespravnu gradnju? Ko nije postupao u slučajevima bespravne gradnje? Nisu postupali upravno građevinski inspektori. Zašto onda nisu propisane kazne za njihovo nepostupanje? Naposletku, po mom mišljenju, najsporniji član ovog zakona jeste član 38, iz više razloga. Pre svega iz razloga što direktno utiče na prava pojedinaca koja su već ostvarena. U ovom članu se navodi da postupci za legalizaciju započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona, po zahtevima koji su podneti do 11. marta 2010. godine, a koji nisu okončani do dana stupanja na snagu ovog zakona, treba da se okončaju po odredbama ovog zakona. Naime, od 11.03.2010. godine građani su postupali po već podnetim zahtevima, a po onome što su im naložili organi koji su po ovim zahtevima postupali. Prilagali su dokumentaciju, dostavljali su je. Postojao je veliki broj predmeta. Mnogi od tih postupaka nisu okončani. Najčešće to nije krivica onih koji su ove zahteve podnosili. Tehnička dokumentacija koja se traži po novom zakonu ne razlikuje se mnogo od dokumentacija koja je predavana po prethodnom zakonu ali svakako njena dorada predstavlja za investitore i za građane dodatne troškove. Smatramo da je racionalno da se dokumentacija predata u skladu sa starim zakonom prihvati kao kompletirana i reši po odredbama starog zakona, osim ukoliko podnosilac zahteva ne odluči drugačije, što smo mi predložili i amandmanom na ovaj član. Oni dokumenti koji se predaju nakon usvajanja ovog zakona i zahtevi koji se predaju nakon usvajanja ovog zakona, logično je da se rešavaju po odredbama ovog zakona. Smatramo da niko ne treba da trpi mimo svoje krivice to što administracija, državna administracija nije na adekvatan način radila svoj posao, a to je da pribavlja nove dokumente koji su slični sa već pribavljenim dokumentima i da zbog toga ima troškove. Na kraju bih rekao da LSV jeste svakako stava da legalizacija objekata u Srbiji mora da se napokon sprovede do kraja i da se okonča. Ono što je svakako poražavajuće jeste činjenica da kroz legalizaciju treba amnestirati nečija krivična dela na koje se nije blagovremeno reagovalo. U Republici Srbiji legalizacija traje već 20 godina, rezultati su negativni. Imamo što je apsurdno više nelegalnih objekata sada nego kada je ova problematika počela da se stavlja u zakonske okvire. Nesprovođenjem postupka legalizacije na adekvatan način oštećeni su kako i država tako i oni građani koji su postupali po zakonu i ispunjavali svoje obaveze. Smatramo da treba pojednostaviti i pojeftiniti proceduru za legalizaciju i uknjižbu legalnog objekta i obezbediti sprovođenje zakona ali takođe smatramo da treba oštro sankcionisati one koji zakone krše. Ako želimo da živimo u uređenoj državi ovo je svakako početak koji iako je zakasneo Republici Srbiji treba. Naposletku želim da kažem da će poslanici LSV doneti odluku da li će ovaj zakon podržati, a što će umnogome zavisiti od toga da li će biti usvojeni amandmani koje smo na ovaj zakon podneli. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa JS pozdravlja napore Vlade i resornog ministarstva da još jednom pokuša da reši gorući problem u Republici Srbiji koji postoji, kako reče neki kolega, više od 20 godina. Lično bih rekao, više od 30 godina, a to je nelegalna ili bespravna gradnja koja do sada nije, ni od koje vlade ili lokalne samouprave, na krajnje ozbiljan i odgovoran način pokušana da se spreči. Naravno, svi pokušaji da se uvedu u legalne tokove i da se na zakonit način privedu dobijanju građevinskih i upotrebnih dozvola svi objekti koji su podignuti, pre 11. septembra 2009. godine kada je donet novi zakon, su više-manje bili neuspešni iz više razloga. Ako bih počeo da nabrajam razloge zašto se nije uspelo čini mi se da bi mi bilo malo vremena koje je određeno za poslaničku grupu, odnosno za šefa poslaničke grupe, da ih obrazložim. Naravno, to su bili politički i moralni i neki drugi razlozi ali u svakom slučaju kroz ovaj zakon Vlada i resorno ministarstvo još jednom, po ko zna koji put, a mislim da je poslednji put da se pokuša da se bukvalno oni koji imaju nelegalne objekte, objekte podignute bez građevinskih dozvola ozakone i da mogu da dobiju građevinske dozvole, upotrebne dozvole i da se tome već jednom stane na put. Bilo je ovde priča o tome da se daje pravo da se vrši upis svojine na ovim objektima. Po nama iz poslaničke grupe JS to će stvarati određene probleme kod određenih građana koji imaju podignute i izgrađene nelegalne objekte, da se upisom, odnosno kod geodetskih službi, upisom prava svojine, na taj način stekli građevinsku dozvolu. To im treba jasno reći kao što je rečeno da to nije isto, mada se postavlja pitanje, da li je moguće upisati pravo svojine na nečemu što formalno i pravno ne postoji. Ako nema građevinske dozvole za neki građevinski objekat to u formalno-pravnom smislu ne postoji, to je vazduh, nema ga. Ima ga na terenu ali nema ga u papirima, u pravima. To jeste tako ali međutim i to je jedan pokušaj da se građanima koji imaju takve objekte omogući da zbog njihovih naslednika mogu da kažu – evo, ima upisano je pravo svojine na nekom objektu koji je podignut u nekoj lokalnoj samoupravi, gradu, selu. Bilo je ovde i pitanja cena koštanja upisa, odnosno legalizacije objekta. Mi iz JS smatramo da ne trebamo građane da delimo po tome da li je neko platio ili nije platio. Svi moraju državi da plate ono što se traži da bi se jedan objekat legalizovao. Prema tome, ako je neki građanin koji je podigao svoj objekat, stan, poslovni prostor ili nešto drugo, izvršio naknadu za uređenje gradskog građevinskog zemljišta ili kako se kod nas u provinciji kaže tzv. komunalije, moraju to da plate i oni koji imaju nelegalne objekte da bi mogli da ih legalizuju. Postavlja se pitanje i u zakonu je to predviđeno da će to određivati lokalne samouprave i taj „vruć krompir“ određivanja naknade bio je do sada i ostaje u rukama lokalnih samouprava. Međutim, u zakonu se predviđa u ovom članu da taj rok za naknadu može da ide i do 20 godina. Bojim se i poslanička grupa JS se boji, da se većina građana ne uhvati za taj krajnji rok, a to je 20 godina, i da traže da im se omogući da naknadu za uređenje gradskog građevinskog zemljišta plate u mesečnim iznosima na 20 godina za objekte koje su izgradili. Dešavaće se i to je normalno a to je pravo lokalnih samouprava da određuju te rokove, da određuju cene, da uređuju umanjenje naknada itd. i da će tu dolaziti do određenih nesporazuma. Ono što bih molio u ime poslaničke grupe JS da se pravilnicima ubuduće precizira jeste da je u članu 4. rečeno da se legalizuju izrađeni objekti, izdaju građevinske i upotrebne dozvole. Koji stepen izgrađenosti će se uzeti kao izgrađeni objekat da bi mogao da se legalizuje objekat? Da li je to potpuno završen objekat? Da li je objekat stavljen pod krov ili je u nekoj drugoj fazi izgradnje? To bi moralo da se precizira jer u ovom članu to nije precizirano. Kada se govori o veličini objekta, a ministar je govorio o upisu prava svojine, pa samo da napravim jedan mali izlet, rekao je – upisuju se vikendice do 200 kvadrata. Molim vas, većina ljudi u Srbiji živi u objektima građevinskim od 50 do 100 kvadrata. Koja je to vikendica nelegalno izgrađena, za šta služi ako ima 200 kvadrata. Taj bi morao prvo da plati, da bude prvi na spisku da plati naknadu za uređenje gradskog građevinskog zemljišta jer ako je imao para da napravi vikendicu od 200 kvadrata sigurno da ima para i da plati naknadu za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Prema tome, tu ne treba biti uopšte bolećiv i svi bi to morali da urade. Takođe, deljeni su objekti po veličini kada je u pitanju legalizacija do 300 i preko 300 kvadrata, govorim o objektima za stanovanje. Znate šta, mi iz JS, gde je naša centrala u Jagodini, znamo mnogo ljudi koji vrlo komforno žive u kućama od 100, 120 kvadrata, 150 kvadrata. Koji su to objekti? Koje su to kuće u kojima se živi i sa koliko članova porodice od 300 ili ne znam koliko kvadrata? To bi možda trebalo, mi nismo podnosili amandmane, nismo hteli da, što kaže, dolivamo ulje na vatru, želimo da ovaj zakon što pre bude usvojen ovako kako je dat, ali treba razmišljati o tome da i lokalne samouprave kada donose svoje pravilnike da oni koji imaju primerenu veličinu izgrađenog građevinskog objekta, nelegalizovanog, da budu beneficirani u pogledu naknade, a da oni koji su hteli raskošno, itd, da budu sankcionisani time što će plaćati punu cenu ove naknade za uređenje gradskog građevinskog zemljišta i da plaćaju u kraćem vremenskom intervalu. Lokalne samouprave moraju iz svojih sredstava, budžetskih sredstava da dovedu vodu, kanalizaciju, struju, gas, sve do tih objekata jer će ti građani kada legalizuju te objekte, tražiti da im se omogući normalan priključak na sve te objekte, odnosno da distributerne mreže budu prisutne do njihovih objekata. Ovde u zakonu je predviđeno da se privremeno izdaju, odnosno dozvoljavaju priključci za električnu energiju, vodu, kanalizaciju, itd. i da u slučaju da ne dođe do legalizacije iz nekih razloga, da se ne dobije građevinska dozvola ili upotrebna, da se ti objekti po nalogu građevinske inspekcije isključuju sa priključaka od distributivnih organizacija. Međutim, tu će biti kad to bude, ako dolazi do takvih situacija, jedan ogroman problem, e baš bih voleo da vidim toga ko je dobio priključak na električnu energiju, ima malu decu, hoće da dođe i ako nema, nije dobio građevinsku dozvolu, da ćemo neko isključiti struju da neće imati struju u tom svom objektu. Od tog posla nema ništa, to znači da čim se jednom priključi, to je po našem srpskom pravilu za navek. Kada govorimo o važenju ovog zakona, samo bih molio da pošto u prelaznim i završnim odredbama se govori da će da se primenjuje, odnosno da će se svi započeti postupci okončati po odredbama ovog zakona. Svi započeti postupci za legalizaciju objekata nisu ni mogli da se okončaju, jer je odlukom Ustavnog suda od prošle godine, odnosno od ove godine, od 7.6, ove odredbe postojećeg zakona su stavljene van snage, Odeljenje za urbanizam, građevinske i imovinsko-pravne poslove u lokalnim samoupravama nisu mogle da ga primenjuju, jednostavno nisu mogli da okončaju te postupke i dobro je uostalom da budu okončani po ovom postupku. Sve u svemu, da ne dužim mnogo, poslanička grupa JS će podržati ovaj zakon, ali bih molio resorno ministarstvo i molimo resorno ministarstvo da u primeni ovog zakona sa dopunskim uredbama ili već pravilnicima, itd, pojasni neke nejasnoće koje se javljaju već sada u primeni, javiće se u primeni ovog zakona i ako može da konačno stavimo tačku jednom za svagda na nelegalnu izgradnju u Republici Srbiji i da to ne bude tema svake nove vlasti, svakog novog saziva ovog parlamenta, već da jednostavno ako hoćemo da uđemo u Evropu i da budemo deo evropskih naroda, da moramo da poštujemo propise, moramo da poštujemo zakone, da svi građani pred zakonom i pred propisima budu jednaki. Prema tome, poslanička grupa zaključujem, će podržati ovaj predlog zakona u načelu, verovatno i u pojedinostima. Hvala vam.
Reč ima ministar Ilić.
Evo gospodo narodni poslanici, ja sam vas pažljivo slušao i da ne bih odgovarao pojedinačno, sada sam želeo malo da odgovorim na neka postavljena pitanja. Tačno je da je ovaj problem Srbije aktuelan preko 30 godina. U Srbiji se divlje gradi i to je bila navika jedno vreme i niko nije preduzimao ništa. Ljudi su teško živeli, gradili za sebe i svoju porodicu, sopstvenim sredstvima na svojoj očevini, dedovini ili na nekom imanju koje su dobili i jednostavno to je prešlo u hronično. Tačno je da su ministarstva pokušavala i mnogi ministri donošenjem novih zakona, da se ovaj problem razreši, ali nije bilo jedinstva u ovome. Ne može samo ministar ili ministarstvo, ministarstvo ima deset inspektora na nivou cele Srbije. Deset je malo i za Beograd, a već da ne pričam za nacionalne parkove, itd, ali zato postoje lokalne inspekcijske službe, lokalne vlasti koje su sve ovo mirno tolerisale. Ne želim da kažem da nisu odgovorni ministri, ljudi u ministarstvima, itd, ali da su postupili po zakonu, u Srbiji bi izbila revolucija. Pogledajte vi samo jedan slučaj koji se dogodio. Pre tri godine Vlada Republike Srbije je podigla kredit za investiciju vrednu 300 miliona evra. Kredit je podignut za firmu koja nema jedan ar zemlje. Dobili su kredit i potrošili 300 miliona evra i sada su svi došli kod mene da im dam dozvolu. Kako su dobili kredit ti što se na njih ne vodi? Onda smo morali da tražimo saglasnost od vlasnika da im ustupi zemljište, itd. Sada ljudi kažu – šta da radimo, 300 miliona evra je uzeto od spolja i kuda ćemo sada? Ne može da se dobije dozvola, ne mogu ljudi da počnu da rade. Šta sam ja sada trebao da uradim? Da uzmem buldožere i da porušim 300 miliona evra? Vi znate da su pojedini državni funkcioneri dolazili i tražili da se ruše najveći objekti infrastrukture zato što nisu imali dozvolu. Vi znate da se grade mnogi objekti i danas bez dozvole, niko se ne obraća ministru ni ministarstvu, rade, grade ljudi. Da li vi verujete da ima hiljade krivičnih prijava koje su date i niko nije aktivirao ni jednu? Zašto? Svi štite jedni druge. Da li vi znate da su objekti vrednosti 100 miliona evra ovde u Beogradu građeni bez i jednog papira? Kada je inspektor dao krivičnu prijavu, šta se dogodilo? Panika. Krivična prijava u fioci, niko je ne dira, pitaju novinari – ima li? Ima, ali ne diraj je. Da li vi znate da otac, odnosno lidera jedne partije je uzimao mito preko sina da ne bi rušio objekte i davao je žiro račun da se uplaćuju pare? To postoji u MUP i da li mislite da je neko aktivirao te prijave? Nije. Šta ja mogu da radim, da idem da ih bijem? Da se svađam sa njima? Pošaljemo inspektora, oni mu bace kofu maltera na glavu i kažu – to je završeno, pustite me. Gospodo, ovo jeste problem Srbije, ali u ovome moraju svi da učestvuju, sve institucije države, ako mislimo ovaj problem da rešimo. Ako vi danas mislite da može ministar ovo da završi, jedan ili deset inspektora, nema od toga ništa. Vi pišete prijavu, niko ne reaguje, ljudi divlje grade najsloženije objekte. Svi dolaze kod mene i dovode strane firme i traže da sve bude besplatno, samo dajte im papir sutra, ode im investitor. Kako da legalizuju? Kako da napravimo papire? Da li verujete da je neki dan predsednik opštine, generalni direktor jednog velikog giganta doneo falš dokumentaciju, objekat se gradi u zelenoj površini u parku, ogroman objekat i on mene laže, izvukli smo ga iz zelene površine. Inspektori odu na mesto i kažu – pa ne, unutra. Šta sada da radite? Da porušite 30% Srbije? Prema tome, ja preklinjem ljude, evo, sada će biti građevinska dozvola po novom zakonu besplatna, samo odeš i tražiš dozvolu – neće da popune. Mi sad pišemo, fali neki papirić, donesi samo da nisi na zelenoj površini, ništa. To je ono što smo pričali da je urbanizam neaktivan. Treba samo jedan papir da nisi na zelenoj površini i da nisi na ulici, a on kaže – mrzi me, ako može, upišite, ako ne može, ne mora. Ovo je problem države. Ovo je problem svih nas. Ako hoćemo da rešimo, moraju svi. Ponavljam – nijedna krivična prijava, a ima ih hiljade, nije aktivirana ni protiv bilo koga. Vi znate da sam ja ovde govorio da se prave mostovi bez dozvole, nadvožnjaci, podvožnjaci, petlje. Ljudi samo grade, ništa ne pitaju. Bez DRI, to je sasvim normalno. Ali, posle, kad treba upotrebna dozvola, on kaže – joj, molim vas, sastavite reviziju, onda svi dođu kod mene, svi ministri, svi funkcioneri prethodnih vlada, itd. Ja sam sa ovim problemom više godina. Onda, kad dođu, kažu – nemojte da nas upropastite, ode nam čovek. Meni dolazi generalni direktor jednog giganta i kaže – znate, sutra vam 3.000 ljudi dolazi pred Vladu, ne mogu da počnu da rade, ministre potpisuj, opsada. I šta da radiš? To su problemi svih nas. Ja sam sad tu, sutra će biti neko drugi. Zato ovaj problem treba da se reši. Meni dođe jedan gradonačelnik i ispriča da je kod njega 3.000 objekata izgrađeno u jednoj zoni gde ne sme da se gradi bespravno. Ja ga pitam: „Koliko ste dali krivičnih prijava“? On mi kaže: „Nijednu“. Pitam ga: „Šta ti rade inspektori“. On mi kaže: „Ne smeju oni da odu na teren. Jel znate vi ko sve tamo gradi?“ Kako ćemo onda da suzbijemo divlju gradnju? Tužilaštvo ne reaguje, MUP ne reaguje. Ja tražim – zaštitite mi inspektora, zatvorili ga u zgradu, ne daju mu da izađe dok ne pocepa zapisnik, a oni kažu – nismo nadležni. I drži ženu tamo ceo dan i neće da je puste da izađe napolje. Na kraju joj uzmu torbu i ona ode kući. I šta da radite? Gde je država? To traje 20 godina. Ovo je bilo pre 15 godina. Jadna žena kaže – dajte mi bilo šta drugo da radim, nemojte da me šaljete, molim vas. Ovo možemo da rešimo ako se uključe lokalne vlasti, inspekcijske službe, tužilaštva, sud, policija. Inspektor je činovnik, institucija ove države, kad on dođe na gradilište svi treba da kažu – izvolte, evo dokumentacija. Ali, neće da mu daju papire. Neće da ga puste da uđe. Ili, ako ga i puste, ne daju mu da izađe. Nije idealan ovaj zakon. Ali, moramo da imamo zakon o legalizaciji, mnogi ga traže, mnogi hoće pošteno da plate, ljudi ne mogu da otvore firmu, ne mogu da se bave poslom. Mnoge firme su prodate bez papira, bez građevinske dozvole, bez i jednog jedinog papira. Šta sad ja da radim? Da kažem da se sruši fabrika, da se oteraju ljudi kući? Znate li vi da su za 60% fabrika koje su prodate u privatizaciji, da su sve partije učestvovale? Nisu imala uopšte građevinsku dozvolu, ni upotrebnu, ništa. Znate li vi da kad smo prodali određene objekte, uzmite NIS na primer, 80% pumpi nisu bile legalizovane? Neko je rekao – gradi ovde, udri ovde, može i ovde, itd. Sad kad ljudi pitaju – šta smo mi to kupili, šta da im kažemo? Ništa. Odatle je počelo mučenje, natezanje, kako praviti papire. Svi mi dobro znamo šta treba da se radi, ali, u tome treba svi da učestvujemo. Ako želimo da suzbijemo divlju gradnju, da svedemo obaveze na minimum, mora svi da se aktiviramo i uključimo i da poštujemo određene institucije ove države. Neće, i to sam govorio. Mi smo menjali zakone. Svaka vlada je promenila zakon. Šta se dogodilo? Nismo promenili ljude koji to treba da odrade, činovnike. On ima svoju proceduru i ne možeš da mu je promeniš nikad. Dok je živ, on stavi u fioku i nešto čeka. Šta čeka, to vi najbolje znate. Ne mrda, ne pipaj fioku do daljnjeg. Kada pošaljete inspekciju i pitate – zašto niste legalizovali, zašto niste upisali u katastar nepokretnosti. Neće čovek da diže kredit, neće ništa, hoće da upiše. On kaže – pa, ne može to odmah, mora da se čeka. Juče sam bio u Vrbasu. Pitao sam ljude zašto ga nisu upisali, a on kaže – pa, ne može to odmah, mora malo da se sačeka. Pitao sam koliko da se čeka i da li ima razloga da se ne upiše, a on kaže – Pa, nema. Ne znam, videću. On misli dođe sad, pa sad… Novi zakon o planiranju i izgradnji biće besplatna dozvola. Dođete i dobijete dozvolu. Ne plaćate ništa. Da vidimo da li će onda biti divlja gradnja, da li će onda neko imati obraza da gradi divlje ako može da dobije papir i rečeno je da će dobiti papir veoma brzo. I onda će biti divlje gradnje. Neće čovek da popuni obrazac. Verujte, neće da popune obrazac i da predaju na šalter. Neće. Ne može da ga natera, a mnogi koji bi hteli, nemaju para. Meni ljudi kažu – i deset hiljada mi je mnogo, jer nemam dinara. Šta da mu radim? Ima problema, ponavljam, ali moramo zajednički kao država učiniti sve. Rekli ste – gde ne može da se legalizuje objekat? Ne može na klizištu, ne može na zelenoj površini. Da li verujete da imam 20 prijava da je u groblju napravljen objekat? Čovek je odsekao deo groblja i napravio kuću. Vi odete, on odvije plinsku bocu, dovede decu i ne možete mu ništa. Čitali ste ovih dana po novinama kada su otišli inspektori… Evo, iz Ivanjice imamo slučaj gde je Vrhovni sud presudio da mora da se sruši objekat. Ne postoji tehnika da se ne sruši. Neki dan je policija tu u Vladi dovela čoveka, on je došao da se spali pred Vladom. Policajci su ga priveli, doveli i kažu – ministre, šta da radimo s njim? Šta da rade? Ne znam da li će on sam da se zapali ili neće. Došla je cela familija i svi kažu – molim vas, nemojte, odložite, sklonite. Kako? Ugrožava drugi objekat. Drugi objekat je potpuno uništen zato štoje taj bespravno napravljen, jer je čovek bio u inostranstvu, nije bio tu i nije mogao da kontroliše izgradnju. Nije znao ni da je ovaj napravio bespravno objekat. Dođu predsednici opština, pa mole – nemojte, povucite, imamo probleme. Prema tome, zaista vas molim, ako želimo nešto da uradimo, da svi zajednički uradimo. Najlakše je sesti i iskritikovati i reći da ne valja nijedan zakon. Tačno je, ako se ne primenjuje, ako se svi ne uključimo u to, imaćemo problem sa svakim zakonom. Svaki ministar se trudio. Evo, Dulić je dao maltene sve da bude besplatno i čovek nije uspeo ništa da uradi. Ne može. Predali su zahteve, prazan papir, samo napisali ime i prezime i broj katastarske parcele i on napiše dopis tamo – molim vas, dostavite osnovnu dokumentaciju i sve će biti u redu, a oni nisu dostavili i neće da dostave. Zovete ih 20 puta i date im rok 15 – 20 dana, a oni kažu – nemam vremena, videću, predaću itd. Prema tome ovo je problem države, ovo je problem državnih institucija, ovo je svih nas problem. Na marginama smo, zato što taj problem ne možemo da rešimo, moramo da budemo odlučni i sve institucije odlučne. Meni pričaju, čekala se dozvola, ne daju se dozvole stranim investitorima. Evo, ja pozivam javno nek dođe jedan investitor strani i domaći u mom mandatu da nije dobio dozvolu za 30 dana, samo ako ima u vlasništvu zemljište, ili bilo kako da je rešena imovina, najduže 30 dana. Išli smo na teren i pravili im dokumentaciju, pa pomagali, ja sam u Boru napravio sve papire, oni nisu mrdnuli, oni nisu hteli da se potpišu. Ne znam da li vi znate taj slučaj, vi ste otud, jel tako? Dođu kod mene i samo sede na hodniku i kažu ako nam ne date dozvolu sve propade, radnici ne mogu da uđu unutra. Pošaljem 20 inženjera, pravnika, pravite im papire, kucali smo im papire, popunjavali, crtali, skicirali, dopunjavali, molili ih samo ljudi dajte uključite se da napravimo dozvolu. Za autoputeve ovde, sam pravio dozvole, ljudi, išaona teren, vodio čitave ekipe, snimao, merio, vodio CIP, vodio Institut za puteve da bi napravio papir, molio ih. Ljudi, neće Svetska banka da pusti pare, moramo da napravimo dozvolu. Jednog ministra sam molio – podnesi mi zahtev, molim te, ne mogu da ti dam dozvolu, nisi mi podneo zahtev. On kaže – videću ovih dana, nemam vremena. Onda me zovu – što mu nisi dao. Kako da dam kad nije podneo zahtev? Prema tome, uključimo se svi u ovo, pomozimo da se ovo razreši ako hoćete.Ako nećete i ovaj zakon će proći i propasti. Doći će neki drugi, sličan, ili isti, nešto malo će se promeniti i biće ista priča. Shvatimo jednom, ako hoćemo tamo gde smo krenuli ne možemo bez određenih dokumenata. Ne možemo da dobijemo kredite bez papira, ne možemo da opravdamo investicije koje su u ovoj državi evidentne, ako nećemo u to da se uključimo. Stojim na raspolaganju. Možete da kažete šta god hoćete, ali trudim se. Ako sam mogao za Koridor 11 za godinu dana da napravim sve dozvole i sve papire od Požege do Surčina sa jednom malom ekipom, sve studije i da dobijem sve kreditne linije koje su postojale, onda mogu i drugi. Sada za Moravski koridor smo za mesec i po dana napravili dokumentaciju da pokrijemo određene papire i sve činimo da uradimo kako treba. Pomoći ćemo svima. Svim ministrima sam pomagao kome je god trebalo, ali samo mi traže danas za sutra. Traže dozvolu kada im dođe inspekcija pa hoće da im zatvori gradilište i da im stavi crvenu traku. Onda se sete da treba papir. To je problem i zato vas molim da pomognete ovde. Lako je kritikovati. Najlakše je iskritikovati sve, da ne valja ništa, ali mi moramo da se promenimo. Zakone donosimo i menjamo, ali mi se nismo promenili. Onaj činovnik tamo neće da se promeni, neće geometar da se promeni, neće da izađe na teren. Meni kaže – ne izlazim na teren, ima agencija, evo vizit karta, pa se njima obratite. Oni nam donesu papire a mi onda radimo dalje. Odete onda kod supruge direktora koja ima agenciju i tako ovaj daje ovome, onaj onome, i sve to ide tako. Onda se narod razočara i kaže- pusti me molim te, više ne znam kome da se obratim. To je administracija koja neće da prihvati nikakve promene. To je naš problem u Srbiji i to je veliki problem. Ne možete onog šalterskog radnika da promenite, on tako radi od početka do danas. Neko ko bude imao sutra snage da kaže – idi kući doći će drugi tu da sedi, onda ćemo nešto i učiniti. Hvala puno i nadam se da ćemo korektno razgovarati i učiniti što možemo, ali vi kao narodni poslanici utičite malo na svoje sredine ako mislimo da nešto napravimo. Ovde nema partije koja nije imala ovaj problem, ne vidim ni jednu partiju, svi ste kritikovali i svi ste bili u problemu i svi ćete biti u problemu, da li na lokalu, da li na nivou države. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Određujem redovnu pauzu i sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Mirna Kosanović.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice poslanici, Predlog zakona koji se danas nalazi pred nama, a to jest pred parlamentom, trebalo bi da uredi uslove, postupak i način legalizacije objekata, odnosno delova objekata koji su izgrađeni bez građevinske dozvole, odnosno odobrenja za izgradnju, a potom da uredi i pribavljanje, odnosno izdavanje upotrebne dozvole. Predlog zakona jasno definiše za koje objekte se ne može naknadno izdati građevinska dozvola, dakle, objekte koji su izuzeti iz mogućnosti legalizacije. U svakom slučaju, intencija zakonodavca prilikom sačinjavanja ovog predloga je svakako u tome da se prevede bespravna gradnja u režim pravom priznatih odnosa, čime bi se uvećala tržišna vrednost tih objekata, zatim, da se uspostavi pravna jednakost u obavezama između lica koja su gradila objekte bez dozvole i lica koja su to pravo ostvarili u redovnom postupku, da se uspostavi pravna sigurnost u prometu nepokretnosti, da se preciziraju prava i obaveze svih učesnika u postupku i građana i administracije, kao i da se povećaju prihodi u budžetima lokalnih samouprava koje će poslužiti za izgradnju komunalne infrastrukture. Predlog ovog zakona je po svemu sudeći i onako kako to proizilazi samog teksta predloga proizašao iz razloga što se, s obzirom da je Zakonom o planiranju i izgradnji već prethodno uređena materija koja se odnosi na planiranje, građevinsko zemljište, izgradnju i legalizaciju, odlukom Ustavnog suda iz 2013. godine zaključeno je da je neophodno pristupiti pripremi posebnog zakona koji će urediti legalizaciju objekata, odnosno precizirati, odlukom Ustavnog suda prestaju da važe odredbe člana 185. i 200. Zakona o planiranju i izgradnji. U jednom momentu je došlo do pravnog vakuma, koji svakako treba urediti novim odredbama. Ustavni sud je konstatovao da je odredbama Zakona o planiranju i izgradnji, koje su prestale da važe, uspostavljen poseban režim u vezi sa izgradnjom i upotrebom objekta koji je različit u odnosu na pravila predviđena za režim gradnje koji je redovan, tako da se moralo intervencijom Ustavnog suda izbeći paralelizam režima ostvarenja istog prava i određenih pogodnosti za neke grupe lica u odnosu na druge grupe lica. S tim u vezi, da bi se stvorio osnov za ostvarivanja prava građana, kako bi se objekti koji su izgrađeni bez dozvole vratili u zakonske okvire i ostvarili očekivani efekti rešavanja svih podnetih zahteva, data su u ovom predlogu zakona neophodna zakonska rešenja radi što boljeg ekonomskog razvoja i radi uspostavljanja prava svojine na objektu koji je predmet legalizacije ili pak na delu tog objekta, kao i daljeg prava uknjižbe tog prava u javnim knjigama i u potrebnim registrima. Istovremeno bi se prevazišlo postojanje pravnog vakuma koji je nastao u regulaciji ove oblasti posle donošenje odluke Ustavnog suda Srbije. U vezi odredaba ovog zakona, sprovedena je javna rasprava, što se pokazalo kao veoma korisno zbog velikog broja korisnih sugestija od strane relevantnih predstavnika koji su u toj raspravi učestvovali, tako da se došlo do rešenja koja treba podržati, bar što se tiče nekih rešenja koja su nova i neophodna. Kao i svaki predlog zakona koji u izvesnom smislu menja pristup građana u ostvarivanju njihovih prava i primedbi koje su se odnosile mahom na mogućnost koja je data opštinama da same odrede npr. popuste prilikom plaćanja naknade, mi u SDPS smatramo da je veoma važno da se tom prilikom povede računa o tome da lokalne samouprave svojim odlukama ne diskriminišu građane kod odlučivanja o visini naknade i davanju mogućih popusta, takođe i prilikom odlučivanja o mogućnosti plaćanja naknade jednokratno ili na rate, kao i u pogledu rokova plaćanja, o kojima se takođe odlučuje lokalno, u samim opštinama. U SDPS smo mišljenja da ovakva vrsta bojazni ne treba da postoji iz razloga što je zakonom propisano da se naknade za uređivanje građevinskog zemljišta utvrđuju na osnovu kriterijuma, a to su stepen komunalne opremljenosti, godišnji program za uređenje građevinskog zemljišta, urbanističke zone, namene i površine objekata. Iz tih razloga, ne otvara se zapravo mnogo prostora za različita tumačenja i nejednake kriterijume od opštine do opštine, te se nadamo da će lokalne samouprave na ovaj način rešiti postojeću problematiku, a istovremeno, da će povećati i svoje prihode u budžetu. Uvažavajući realno stanje, odnosno postojanje velikog broja izgrađenih objekata, kao i potrebu njihove legalizacije, a kako bi se okončalo postojanje bespravnosti, uvažavajući potrebu da se nešto što je protivpravno zasnovano prevede u režim pravno regulisanih odnosa, ocenjeno je od strane zakonodavca da bi bilo korisnije uvesti institut legalizacije umesto sankcije, odnosno uklanjanja rušenja objekta. Na ovaj način, primenom predloženog zakona, održalo bi se faktičko stanje izgrađenosti objekata, uz izvršenje svih obaveza u pogledu izgradnje, u pogledu tereta svakog investitora, a koji se odnose na zakonitu izgradnju. Polazeći od odredaba člana 1. Ustava koji utvrđuje zasnovanost pravnog sistema Republike Srbije na vladavini prava i socijalnoj pravdi, u SDPS smatramo da bi predložene odredbe osigurale ustavne garancije pravne jednakosti i da bi zabranile diskriminacije zajemčenih Ustavom, kao i odredbama Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, kao i Protokola 12 uz Evropsku konvenciju. Mi iz SDPS smatramo da bi Predlog zakona o legalizaciji trebalo podržati u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Rajčić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, pred nama se nalazi kao prva tačka ovog Prvog zasedanja u jesenjem delu rada Narodne skupštine Srbije upravo jedan graditeljski zakon. Mislim da je to dobra simbolika s kojom otvaramo redovno jesenje zasedanje Narodne skupštine. Tema koja se nalazi pred nama je tema koja unazad već nekoliko decenija muči građane Srbije. Prvi pokušaj rešavanja pitanja nelegalne gradnje datiraju još od pre skoro dve decenije. U međuvremenu se kroz nekoliko pokušaja i nekoliko zakona pokušalo da se ova oblast definiše, sistemski uredi i učini održivom, kako bi se sprečila i zaustavila dalja divlja gradnja, nelegalna gradnja, gradnja objekata bez potrebne dokumentacije definisane zakonom iz oblasti građevinarstva i izgradnje. S druge strane, koliko se u tome uspelo vidimo i nakon dve decenije da smo, čini mi se, sada posle dve decenije na pragu da po prvi put dobijemo jedan konkretan, održiv sistemski zakon koji će u budućnosti dati odgovore i rešenja na sve neuralgične situacije kroz koje su građani prolazili tokom prethodnih decenija i na izvestan način bili prisiljeni da grade objekte bez prethodne dokumentacije. Samo kratko da napomenem šta mogu biti uzroci dosadašnje divlje gradnje, koja je očito bila vrlo prisutna u Republici Srbiji. Na prvom mestu su problemi vezani za neažurnost rada lokalnih uprava, koje su bile nadležne za donošenje urbanističkih planskih akata, kako bi se omogućili i stvorili preduslovi za dobijanje građevinske dozvole. S druge strane, činjenica je da su postojale i evidentne situacije da su i tamo gde su možda postojali urbanističko-planski akti, dakle preduslovi za dobijanje građevinske dozvole, sami investitori bežali od pribavljanja istih, dakle svesno ulazili u problem građenja bez odobrenja za gradnju i na taj način su direktno štetili celoj društvenoj zajednici i državi, u krajnjoj liniji. Ovaj zakon tretira, kako smo još pre nekoliko meseci usvajajući Zakon o upisu prava svojine na bespravno izgrađenim objektima imali prilike da čujemo, postoji negde oko 1.300.000 što stambenih, što stambeno-poslovnih, što poslovnih objekata, ili drugih vrsta objekata iz oblasti niskogradnje. Kako smo i sami čuli malopre u diskusiji ministra i država sama je često puta gradila bez izdate građevinske dozvole i to ne male objekte. To su bili kapitalni objekti, to su bile hidrocentrale, to su bili autoputevi. Ja dobro znam da su pojedine hidrocentrale i veliki kapitalni objekti dobili građevinsku dozvolu, čini mi se negde 2005, 2006. ili 2007. godine, u tom naknadnom postupku, opet u periodu kada je gospodin Ilić bio takođe tada isto ministar za oblast građevinarstva. Usvajanjem ovog zakona, a kasnije ću malo da konkretizujem neke delove tog zakona, da se osvrnem na njih, šta dobija uopšte država Srbija? Pretpostavlja se, kako su neki ekonomisti izračunali, da u nelegalno izgrađenim objektima leži neevidentirano, neuknjiženo i nelegalizovano nekih pet do šest milijardi evra. Kroz ovaj zakon, legalizacijom tih istih objekata, naprosto diže se ekonomski i kreditni potencijal ove zemlje za taj isti novčani iznos. Mi u Novoj Srbiji smatramo da je ovaj zakon u pravom smislu jedan razvojni zakon koji će omogućiti da se njegovim usvajanjem pokrenu privredne, odnosno investicione aktivnosti. Pokrenuće se čitav mehanizam i niz pratećih privrednih grana, delatnosti, koje će biti u funkciji građevinarstva. Nakraju, pošto se ovaj zakon odnosi i najviše se njemu raduju građani, a to su onih oko milion građana, 1.300.000 koji su gradili svoje objekte bez odobrenja za gradnju. Ti građani, koja je to struktura? U najvećem delu to su radnici koji su tokom čitavog svog radnog veka uplaćivali doprinose za solidarnu stambenu gradnju i to su radili nekih 30, 40 godina koliko su radili, a nikada nisu dobili nikakav stan od tadašnjeg Fonda solidarnosti, odnosno solidarne stambene gradnje kako se to tada zvalo, preko SIZ-ova kako je bilo organizovano i još manje su kasnije s početka 90-ih godina, u vreme otkupa tih stanova bili u prilici da ih otkupe. Naravno, nisu mogli da ih otkupe, kao što je to uradila jedna druga brojka, jedna druga grupacija ljudi. Sećamo se da su pojedini stanovi u tom periodu otkupljivani i za maltene neka dva boksa cigareta reda veličine novca. Usvajanjem ovog zakona mi smatramo u Novoj Srbiji da se konačno stavljaju u istu ravan i stvaraju preduslovi za jedan novi početak, jednakosti svih građana i da se od časa usvajanja ovog zakona više neće, niti može, niti sme tolerisati divlja gradnja koja se očito sve vreme tokom prethodnih decenija odvijala pred našim očima, a kada kažem našim, najviše mislim na odgovorne organe, inspekcijske organe koji su pri lokalnim samoupravama jer, podsetimo se, to je preneta nadležnost lokalnim samoupravama. Inspekcijski organi su sve vreme bili nemi i slepi pred onim što se pred njihovim očima dešavalo, a da ne kažem da je to sve predstavljalo i jedan vrlo značajan izvor korupcije u to vreme, jer su se lokalni moćnici, štiteći takve vrste investitora koji su gradili objekte za dalju prodaju, direktno stavljali u neke tokove koji su definitivno sa one strane zakona i koji se mogu tretirati i nekim drugim krivičnim zakonima, osim samo krivičnog dela koje proističe iz gradnje bez izdate građevinske dozvole. Mi imamo, i nije redak slučaj, da su čak komisije za izdavanje upotrebne dozvole, dakle za tehnički prijem objekata i izdavanje upotrebne dozvole, izdavale rešenja o odobrenju, odnosno upotrebnoj dozvoli pojedinih stambenih objekata koji nisu imali nikakve priključke na infrastrukturu. Ni na vodu, ni na kanalizaciju, još manje na elitro napajanje. Ko je onda najviše tu trpeo? Naravno, trpeli su kupci, prevareni građani koji su kupujući stan u zgradi za koju je izdata upotrebna dozvola, nakon useljenja ustanovili da su zapravo kupili samo gole zidove, bez osnovnih i elementarnih preduslova za život u tim stanovima, ili u toj zgradi u celini. Dame i gospodo, kratko da se osvrnem na odredbe ovog zakona. Pored ovoga što smo svi imali prilike da pročitamo u Predlogu zakona koji nam je dostavljen, ne bih se na to osvrtao, ali moram da napomenem da pošto se u dosadašnjim diskusijama čulo više negativnih komentara, da ne kažem kritika na visinu naknade itd, moram reći da je ovim zakonom sa ovog zakonskog nivoa samo su određeni kriterijumi na osnovu kojih se može obračunati naknada za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Visina cene koštanja te naknade se utvrđuje merilima za utvrđivanje vrednosti naknade koju određuje svaka lokalna samouprava posebno sama za sebe i ona nikako ne može biti predmet kritike ovog zakona, već se sva takva kritička razmišljanja moraju adresirati na adrese naših lokalnih predsednika, predsednika lokalnih samouprava i gradonačelnike, one kojima je to u nadležnosti da određuju cenu koštanja ove stvari. Sa druge strane, znamo svi i to se čulo više puta u toku dosadašnje diskusije da je ovaj zakon kao poseban zakon izdvojen iz dosadašnjeg Zakona o planiranju i izgradnji nalogom, odnosno odlukom Ustavnog suda RS, koja je stupila na pravno dejstvo i pravnu snagu početkom juna ove godine. Ovaj zakon mora da na poseban način pokrije pitanje ove vrste objekata, ovih 1.300.000 objekata, uvažavajući sve argumente iznete u stavu Ustavnog suda RS. U odnosu na prethodna rešenja iz Zakona o planiranju i izgradnji koja su bila predmet razmatranja Ustavnog suda uvažavajući sve to što je Ustavni sud rekao, ovde u ovom zakonskom predlogu su se stekli uslovi formulisani kroz sve ove članove, a napomenuo bih da je počev od člana 13, koji definiše koja vrsta dokumentacije je potrebna za postupak legalizacije, ono je identična onoj vrsti dokumentacije koja se prikuplja za dobijanje građevinske dozvole u redovnom postupku, i tu je samo napravljena klasifikacija u odnosu na vrste objekata koji su veličine bruto građevinske površine do 300 kvadrata i preko 300 kvadrata. Za ove veće je potrebnija malo složenija dokumentacija, kao što je Nivemanski plan, katastarsko-topografski plan. Sve to nije ništa komplikovano i nepoznato i našim projektantima i našim organima uprave koji se bave izdavanjem građevinskih dozvola. Investitori će tu vrlo lako da se snađu. Posebnim pravilnikom ili pravilnicima, koje donosi ministar, bi se definisala vrsta i sadržaj projektno-tehničke dokumentacije koja je potrebna da se izradi za objekat koji predstavlja predmet legalizacije, odnosno dobijanja građevinske dozvole u postupku legalizacije. Već sam rekao ko je nadležan za visinu naknade, dakle, još jednom da građani znaju, to je pitanje lokalnih vlasti, lokalne skupštine i lokalnih izvršnih organa vlasti, koji će visinu naknade odrediti. U tom smislu, pozivam sve odbornike svih lokalnih samouprava da prema objektima koji predstavljaju predmet legalizacije, odnosno dobijanje građevinske dozvole kroz postupak legalizacije, imaju malo drugačiji stav i odnos prilikom određivanja merila za visinu naknade, a što i sam zakon ovde ostavlja mogućnost kroz svoje odredbe da se visina naknade može definitivno umanjiti za nivo ulaganja koje su građani tokom postupka gradnje imali, kao investicije, u pripremanju lokacije. Dakle, u dovođenju i komunalne infrastrukture do svojih lokacija, odnosno do svojih placeva. Ovim zakonom je definisana obaveza da se svim objektima koji se nalaze u postupku legalizacije, a da se podsetimo, to su svi oni objekti koji su izgrađeni do 11. septembra 2009. godine, a čiji su zahtevi predati do 10. marta 2010. godine, mogu izdati privremeni priključci na infrastrukturu sve do okončanja postupka legalizacije. Nakon donošenja opštinskog pravosnažnog rešenja, odnosno gradskog organa uprave koji odlučuje da li je moguće ili ne legalizovati predmetni objekat, priključak na infrastrukturu ostaje, a nakon donošenja rešenja, ukoliko je ono negativno, i odbacuje mogućnost legalizacije takvog objekta, onda organ uprave obaveštava preduzeće koje je izdalo priključak na infrastrukturu da taj objekat nije moguće legalizovati i nakon toga se taj priključak takvom objektu definitivno mora ukinuti. Da podsetim, objekti koji predstavljaju predmet ovih legalizacija, mada svaki za sebe predstavlja jednu posebnu priču, jer svaki objekat je jedna posebna životna storija svake porodice koja je gradila svoj objekat, ali jedna zajednička crta koja se sigurno u većinskoj meri provlači kroz ovaj skup od 1.300.000 objekata govori nam da su te objekte, opet napominjem, radili i gradili ljudi, porodice koje su bile prinuđene da rešavaju svoja porodična stambena pitanja i koja služe samo za svrhu svog ličnog, porodičnog stanovanja. Ti ljudi, te porodice, ti naši građani će kroz ovaj zakon imati definitivno koristi i benefit. Nikako ne stoji primedba izneta u malopređašnjoj diskusiji, u prepodnevnom radu, da građani koji su ranije dobili građevinsku dozvolu, da li kroz redovni postupak ili kroz postupak legalizacije koji je važio do 6. juna ove godine, kada je prestao da važi i stupio na snagu mišljenje Ustavnog suda, nalaze u neravnopravnom položaju u odnosu na ove koji sada započinju postupak legalizacije, odnosno dužni su da ga okončaju po sadašnjem zakonu, za sve koji nisu do 6. juna to učinili. Cela ova priča o toj nejednakosti ne stoji. Ona je posledica odluke Ustavnog suda i nikako nije produkt ničijeg ličnog hira ili želje da se nekome zakomplikuje život, već je naprosto Ustavni sud rekao da ono što je ranije rađeno izazivalo je pravnu, odnosno ustavnu nejednakost građana u ovoj državi pred organima ove države. Samo poštujući Odluku Ustavnog suda, a obavezni smo svi da je poštujemo, kako kao građani i fizička lica, tako i državne institucije, mi danas imamo ovaj predlog zakona o legalizaciji pred sobom koji će pak zajedno u sadejstvu sa onim ranije donetim u martu mesecu, opet ponavljam, Zakonom o upisu prava svojine na dobitima izgrađenim bez građevinske dozvole, sigurno rešiti višedecenijsku noćnu moru koju su mnoge porodice imale, jer do sada nisu mogle da se nigde definišu i deklarišu kao vlasnici i imaoci svojinskih, odnosno vlasničkih prava nad tim objektima. Te porodice su decenijama živele podređeno, kao građani drugog reda, jer kao što reče, čini mi se, kolega Petar Petrović, u formalno-pravnom smislu njihovi objekti, čim ih nema evidentiranih u listu nepokretnosti, odnosno u katastru nepokretnosti Republičkog geodetskog zavoda, nisu postojali, a mi znamo da nam život govori drugo. Sada je došlo vreme da se život i pravo usaglase i da, od ovog časa pa nadalje, idu zajedno ruku pod ruku u interesu svih građana, a ne da to stalno bude u nekoj koliziji. Opet kažem, građani žive decenijama pod stresom i u utisku jedne neravnopravnosti, nesigurnosti šta će se desiti sutra i sigurnosti za svoju porodicu i budućnost svoje porodice. Pozvao bih sve poslaničke grupe da podrže ovaj zakon. Ovaj zakon je ponajmanje u domenu nekih političkih, da ne kažem politikantskih, odnosa i relacija. Mislim, ako želimo dobro građanima ove zemlje, da ovaj zakon to za početak pruža, da tih nekih milion građana reši svoje osnovno ljudsko pravo, a to je pravo na imovinu i zaštitu svoje imovine i Nova Srbija će svakako zdušno podržati ovaj predlog. Još jednom kažem, pozivam i sve ostale poslaničke grupe da učine isto. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Liberalno-demokratska partija zalaže se za legalizaciju nelegalno izgrađenih objekata i mi ćemo podržati svaku vrstu napora koja ide u smeru rešavanja ovog ogromnog problema u oblasti nelegalno izgrađenih objekata. Međutim, gospodine ministre, čitajući Predlog zakona i slušajući vašu odbranu ovog zakona, mišljenja smo da ne možemo podržati ovaj predlog zakona, ne možemo glasati za ovaj zakon, jer smatramo da ovaj zakon neće zaista rešiti pitanje velikog pravnog haosa i velikog građevinskog haosa u ovoj oblasti izgradnje i urbanizma. Dakle, gospodine ministre, jedini način da se iz svega ovoga dostojanstveno izvučete jeste da povučete zakon iz procedure i da krenete iz početka da pišete zakon tako što ćete zaista da konstatujete stručnjake, stručnu javnost, jedinice lokalnih samouprava, kao i građane, graditelje tih objekata koji nisu legalizovani. Vama je potrebno da vi iz svakog ugla tu situaciju snimite, kako biste mogli da izađete pred ovu skupštinu sa novim Predlogom zakona, i da date mnogo jasnije razloge za zakon o legalizaciji od ovih razloga koje ste vi naveli u zakonu. Iz ovih razloga i iz svega onoga što ste vi u današnjem zasedanju ovde izgovorili proizilazi da je ovaj predlog zakona u prvom redu neozbiljan, a neozbiljan je iz tog razloga što je, gospodine ministre, nesprovodiv. Ovaj zakon je nesprovodiv iz tog razloga što vi očigledno ne shvatate koji je pravi cilj da se svi nelegalno izgrađeni objekti uvedu u legalne tokove. Vi ne razumete kolika je važnost pravne sigurnosti i ne razumete u kojoj meri vi ugrožavate pravni poredak sa ovakvom vrstom predloga zakona. Gospodine ministre, ja potpuno shvatam da ste bili u nekoj vremenskoj stisci i da ste prosto morali da reagujete na onu odluku Ustavnog suda koja je stajala nekih šest meseci u fioci, kako biste vi na neki način se konsolidovali, pa izašli sa nekim polovičnim rešenjem – šta raditi sa do sada nelegalizovanim, a postojećim objektima u Srbiji. Dakle, ta pravna praznina je morala da se popuni, po vašem mišljenju. Ja vam kažem – nije morala. Bolje da niste ništa predali parlamentu, da raspravlja kao o Zakonu o legalizaciji, nego što ste ovo uradili. Gospodine ministre, ovaj zakon ima takve ozbiljne nedostatke koje možemo veoma lako da navedemo i da ih nabrojimo. Pre svega, vi ste u zakon ugradili određene ograničavajuće faktore. Dakle, ovaj zakon će imati ograničen domet. Čemu onda, gospodine ministre, uopšte legalizacija bespravno izgrađenih objekata, ako vi u startu onemogućite da se bar pokuša da se u celosti izvrši legalizacija svih objekata? Vi ste, gospodine ministre, govorili o tome da postoji milion i 300 hiljada bespravno izgrađenih objekata. To je ogroman broj, gospodine ministre. Po prethodnom zakonu, odnosno odredbama Zakona o planiranju i izgradnji, dakle, nije Zakon o legalizaciji stavljen van snage, kao što ste vi mislili, nego je, u stvari, samo jedan deo Zakona o planiranju i izgradnji stavljen van snage i to odredbe koje su se odnosile na legalizaciju, od 185 do 200. Dakle, gospodine ministre, po tim odredbama jasno se naznačava da se radi o izgrađenim objektima do septembra 2009. godine, s tim da su zahtevi za legalizaciju podneti do marta 2010. godine. S obzirom da je proteklo već tri, četiri godine, gospodine ministre, šta će se to desiti sa onim objektima čiji vlasnici su u međuvremenu izgradili nove objekte, posle septembra 2009. godine, šta će se desiti sa onim objektima za čiju legalizaciju su podneti, odnosno nisu podneti zahtevi do marta 2010. godine? Šta će biti sa svim onim zahtevima koji na neki način neće zadovoljiti ove uslove i merila koja su potrebna da se ispune, kako bi se legalizovao objekat od strane nadležnih organa? Šta će se desiti sa bar 600, 700 hiljada objekata? Jer, po ovoj brzo poteznoj računici proizilazi upravo to, a najverovatnije da od onih 700 hiljada zahteva koji su podneti, neće biti validnih ni 50%. Šta to znači? Tamo vam ostaje 300 hiljada, ovde imate nekih 600 hiljada koji vise, po vašoj računici od milion i 300 hiljada, dakle, vi ćete imati i preko tih 600, 700 hiljada, imaćete skoro milion objekata koji će ostati van legalnih tokova. Gospodine ministre, vi ste ovim zakonom predložili jednu prilično ozbiljnu represiju, rušenje. Ja se slažem. Ako nešto nelegalizujete, ako nešto radite, gradite bez dozvola, to jeste posledica. Ali, gospodine ministre, prosto ne mogu da verujem da će ova vlast, da će ova vlada da pribegne takvoj vrsti rešavanja problema, da poruši milion bespravno izgrađenih objekata, što zbog toga što nisu podneli zahtev, što zbog toga što su u međuvremenu gradili, što zbog toga što im zahtevi ne odgovaraju ovom zakonu koji će uskoro stupiti na snagu. Dakle, vi ćete milion objekata u kojima žive porodice, koliko miliona direktnih korisnika i zainteresovanih lica ćete vi ovim zakonom ugroziti? Verujem, gospodine ministre, da vas ovo nešto naročito ne interesuje. Verujem da se vi zalažete za to da zakon prođe bez ikakve kritike, kontrole, bez ikakvih sugerisanja koja bi u stvari usmerili ceo vaš poduhvat u dobom smeru. Ali, gospodine ministre, opozicija upravo ima ulogu da vas kritikuje i kontroliše. To je naše pravo i naša obaveza prema građanima Srbije. Ovaj predlog zakona će dovesti do situacije da, ili ćete da ga primenjujete, a to će biti nakaradno, pa ćete onda rušiti sve naveliko, ili ga nećete primenjivati, što je po meni verovatnije, jer se nećete usuditi. Ovaj demagoški, populistički kvalitet vlasti upravo ukazuje na tu vrstu mogućnosti. Dakle, nećete ga primenjivati, jer ako ne budete poštovali odredbe zakona koji donosite, šta to znači? To znači da je potpuno bilo besmisleno da o njemu uopšte i raspravljamo. Dakle, vi u samom zakonu ugrađujete taj kvalitet obesmišljavanja. Šta će to biti, gospodine ministre, recimo, ukoliko zaista krenete da primenjujete odredbe zakona? Recimo, jedinica lokalne samouprave koja će takođe morati da nosi teret rušenja bespravno izgrađenih objekata, kao i Republika koja je izdvojila 10 miliona dinara, a gle apsurda, i ona je bespravni graditelj, dakle, šta će ona raditi ta jedinica lokalne samouprave? Ona će da poruši objekat, porušiće onu imovinu iz koje crpi sredstva za finansiranje jedinica lokalne samouprave. Dakle, nema više plaćanja poreza na imovinu, ukoliko ste vi srušili taj objekat koji je bespravno izgrađen, koji je upisan u katastar nepokretnosti, gospodine ministre, a vi ste rekli ljudima – samo vi upisujte te nekretnine, 100 evra će vas koštati legalizacija, sve je u najboljem redu, nemate problema, samo ne možete u promet sa tim nepokretnostima. Dakle, svi oni koji su vas poslušali i koji su upisali te nelegalno izgrađene objekte, oni su sada u stvari postali transparenti, oni su postali vidljivi za sistem, oni su faktički ušli u sistem. Da li će moći da odgovore svim timzahtevima koje će sistem da im predoči, to je veliko pitanje. Ukoliko ne budu mogli da odgovore kako vi to predlažete zakonom, u tom slučaju desiće se ta situacija, da će ta, čak i lokalna samouprava, da dođe u situaciju sukoba interesa, jer ruši objekat na koji se plaćao porez na imovinu. To jeste problem sa ovim zakonom, jer vi niste jasno definisali šta vi hoćete sa ovim zakonom. Da li vi sa ovim zakonom hoćete da uvedete red u izgradnju i urbanizam? Da li vi sa ovim zakonom hoćete da uvedete poresku disciplinu? Da li vi sa ovim zakonom hoćete da uvedete pravnu sigurnost? Da li vi sa ovim zakonom uopšte želite da postignete sve ove ciljeve, bez obzira na cenu koja će sprovođenjem tih ciljeva da vas košta? Gospodine ministre, imaćete i političku cenu za sprovođenje zakona i za nesprovođenje zakona. Ako ga sprovedete, vi ćete imati ozbiljne probleme sa najmanje milion do dva miliona građana ove države. Ukoliko ga ne sprovodite, onda je ovo prodavanje magle, gospodine ministre. Celokupan zakon, koncepcija ovog zakona ukazuje na neozbiljnost i na nepostojanje volje da se ovaj zakon zaista i sprovede. Gospodine ministre, vi ostavljate mogućnost jedinicama lokalne samouprave da na neki način umanje te troškove legalizacije, odnosno plaćanja naknade za uređivanje građevinskog zemljišta. Ostavljate mogućnost, ali ne garantujete da će one to i učiniti. Dakle, te jedinice lokalnih samouprava su već u popriličnoj meri ugrožene u finansijskom smislu i već imaju velike probleme sa svojim budžetima, pa i na ovaj način, ukoliko ih vi ugrozite. Zaista, da li vi verujete da će oni da poslušaju vašu preporuku, humanu preporuku, sve u interesu građana ove države? Dakle, nije obaveza, to je samo jedna mogućnost. Gospodine ministre, koliko će da košta građane koji su vlasnici nelegalno izgrađenih objekata ceo taj postupak legalizacije? Vi po ovom zakonu imate mnogo ozbiljniju projektnu dokumentaciju koja je potrebna da se priloži. Vi ovde imate silne takse, gospodine ministre. Vi ovde imate tu naknadu za uređenje građevinskog zemljišta. Koliko će to da košta svakog pojedinca, 10, 50, 100, 500 hiljada dinara? Mi iz ovog predloga zakona to ne vidimo. Vi ste prosto bili u obavezi da uz ovaj predlog zakona priložite i nameravane podzakonske akte sa kojima nameravate da sprovedete zakon. Bez toga nama prosto nije jasno na koji način će se realizovati bilo koja odredba zakona. Zakon ima 40 članova. Mi poslanici LDP podneli smo 32 amandmana. Zaista nemamo iluziju da ćete vi usvojiti ta 32 amandmana, ne verujemo. Bez usvajanja tih amandmana, garantujem vam da ćete imati ozbiljan problem sa ovim zakonom. Prosto, ovaj zakon je kontroverzan, gospodine ministre. Vi se ovde pozivate na pravdu, kao nije u redu da svi oni koji su bespravno gradili sada uživaju određene privilegije time što će biti u dobroj meri oslobođeni plaćanja nekih troškova koje su plaćali građani koji su legalno gradili. Slažem se sa vama da tu postoji određeni problem oko toga da li je to pravično. Ali, gospodine ministre, šta je to u Srbiji pravično? Vi ste imali situaciju da su građani otkupljivali stanove za jednu marku, za 10 maraka, za 100 maraka, a koji su realno vredeli daleko više, po 10, 20 ili 50 hiljada maraka. Sada očekujete da se ovaj ozbiljan problem, cela ta oblast nelegalno izgrađenih objekata, rešava tako što uvodite elemenat pravde, morala itd, a pri tome se pozivate na Ustav. Gospodine ministre, tu vidim nešto malo i licemerja. Dakle, ako ovo sve uzmemo u obzir, postavila bih vam jedno pitanje. Da li ste vi u stvari nameravali da postignete jedan prećutni dogovor, jedan konsenzus sa neplatišama poreza? Da li ste vi u stvari imali nameru samo da brzopotezno uzmete nešto malo para, da zakrpite neke rupice u budžetu i da onda ponovo pustite da se ovaj problem taloži, taloži i na kraju, u stvari, da dođemo u situaciju da više ne znamo uopšte na koji način da ga rešimo? Jer, ako ste postigli taj konsenzus sa neplatišama poreza, a čini mi se da imamo dobre naznake za to, u tom slučaju dobro razmislite o tome čemu je služio onaj zakon o upisu u katastar nepokretnosti bespravno izgrađenih objekata, čemu služi ovaj represivni zakon koji predviđa rušenje tih objekata, za koje ste vi garantovali da će biti maksimalno zaštićeni. Da li vi na ovaj način pokušavate da regulišete uopšte bar na neki način dovođenje u red svih onih građana koji su do sada izbegavali plaćanje poreza? Čini mi se da mi ne možemo dobiti nijedan pozitivan odgovor na sva ova pitanja koja sam vam postavila, zato što ni u tekstu Predloga zakona, ni u toj vašoj odbrani zakona ne vidimo bar naznaku neke vrste ozbiljnosti. Nema više vremena za olako shvatanje rešavanja problema, za nedefinisanje razloga nastalih problema, a za ovaj problem je i država i te kako odgovorna, koja je žmurila dok su se ti objekti gradili, koja ništa nije preduzimala. Da li vi, gospodine ministre, zaista nameravate da u ovom parlamentu ustanete i kažete – jeste, ovaj predlog zakona je najbolji mogući zakon koji mi možemo da vam predložimo, kojim mi nameravamo da uvedemo red u divlju gradnju, u gradnju koja se otela kontroli? Da li je to modernizacija Srbije? Da li su to te reforme, gospodine ministre? To su ta pitanja na koja zaista očekujem odgovor, a sumnjam da ću dobiti relevantan odgovor.
Hvala. Reč ima narodni poslanik magistar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, drage kolege narodni poslanici, Ujedinjeni regioni Srbije nažalost ne mogu da podrže ovaj predlog zakona, iako mi želimo da budemo konstruktivna opozicija, što znači da ćemo sve dobro za građane Srbije što bude dolazilo u Skupštinu od Vlade podržati, a za sve ono što mislimo da nije dobro urađeno prosto nećemo moći da glasamo. Reći ću vam zbog čega. Prvo, gospodine Iliću, mislim da ste trebali danas da dođete ovde sa kompletnim paketom rešavanja haosa u građevinarstvu, na čelu sa premijerom, jer i sami znate da je legalizacija samo jedan mali segment problema koji ste zatekli, niste ga vi napravili, želim da budem potpuno objektivan, koji je izazvan Zakonom o planiranju i izgradnji. Znam da pripremate taj zakon. Međutim, suština je da usvajanjem pojedinačnih, parcijalnih zakona, jedan po jedan, bez kompletnog sistemskog rešenja i giljotine propisa u oblasti građevinarstva, nema šanse da se poprave uslovi. Zapravo je građevinarstvo danas oličenje birokratije u Srbiji i oličenje neefikasne državne uprave. Niste ga vi stvorili, to se gomilalo godinama. Najveći haos je napravljen 2009. godine sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Data su potpuno velika i nedefinisana ovlašćenja raznoraznim javnim preduzećima, od Republike do lokala, da svako može da radi šta hoće, da nema rokova u kojima se mogu i moraju procedure završiti i sve je to dovelo do toga da prošle godine Svetska banka Srbiju svrsta tek na 175 mesto od 183 zemlje po efikasnosti u izdavanju građevinskih dozvola. Jedan Čile koji je na devedesetom mestu i ako Srbija ne može da bude makar na sredine te svetske liste, onda stvarno ne znam šta je moguće. Jedan Čile koji je na devedesetom mestu npr. za izdavanje građevinske dozvole tamo je potrebno 124 dana i 20 puta manje novca nego u Srbiji. U Srbiji postupak traje u proseku 279 dana, ukupno različitih 50 procedura mora da se izvrši na 20 različitih šaltera. To nije sve jer ono što je apsurd, investitor koji želi nešto da gradi u Srbiji može doći u situaciju da čak tri puta mora da ide pred isti šalter kod jednog jedinog izdavalaca nekih dozvola i saglasnosti. Želim da vi nama ovde odgovorite – u čijem je interesu ovakva komplikacija i ko je taj koji smišlja ovakve zakone i podzakonske akte, da se ljudi maltretiraju pred šalterima, da investitori ne mogu da grade, a da građani nikada ne znaju da li će moći svoj objekat da upišu u katastar, a da za to moraju da plate, da podmite da bi eventualno mogli sutra da prodaju taj objekat. Koji su to mozgovi koji smišljaju takve komplikovane procedure? Otkuda se ta birokratija nagomilala? Uveren sam da ste i vi protiv toga ali mene zanima ko su ti ljudi, koji su to lobiji koji prave ovako komplikovane zakone. Onda jedan Zakon o legalizaciji, da li on išta može promeniti? Ne može ništa, a čak i on kako ste ga napravili ima brojne nedostatke i poslaničke grupa URS podnela je 10 amandmana ne bi li pokušali da i to popravimo. Vi veoma dobro znate, gospodine Iliću, a zna i premijer Dačić, ovo je danas šema kako izgleda odobravanje građevinske dozvole u Srbiji. U ovome se bog otac ne može snaći. Dakle, 279 dana, a imate prvo fazu pripreme gde se ne zna kakvi sve planski dokumenti treba da se naprave. Lokalne samouprave, opštine i gradovi se muče jer postoji tzv. inflacija, previše tih planskih dokumenata, a niko ne zna šta zapravo treba da napravi, a onda mu neki državni republički organ kaže – ako nemaš taj akt, za koji lokalna samouprava ne zna kako da ga napravi niti ima para da ga napravi kako treba, onda ne možeš da gradiš. Zašto se ne napravi da ljudi ne moraju uopšte da apliciraju za ove akte kod državnih organa. Zašto ne bi bila elektronska građevinska dozvola? Da li su Makedonci koji su uveli elektronsko izdavanje građevinske dozvole toliko bolji od nas u Srbiji, da je to njima pošlo za rukom, a mi to u Srbiji ne možemo ili ne želimo da uradimo. Jedna stranka je ovde zagovarala u kampanji šalter za brze odgovore. Srbiji ne treba šalter za brze odgovore nego šalter za brza rešenja. Dakle, potrebno je probleme rešiti, a ne samo o njima pričati. Šta su posledice ovakve situacije? Ako pogledate kretanja u srpskoj privredi u prvih osam meseci ove godine imamo sjajne rezultate u automobilskoj industriji, rast od 227% u prvih osam meseci. Odličan rezultat u industriji softvera, 17% rast. Poljoprivreda ima rast od 22%, naftna industrija 42%, farmaceutska industrija 36%, a građevinarstvo pad od 40%. Ove godine Srbija će imati rast od 2% BDP. Da je građevinarstvo ostalo makar na nivou od prošle godine, dakle, da je bio nulti rast, a prošla godina je bila takođe katastrofalna za građevinarstvo, Srbija bi imala duplo veći rast BDP, on ne bi iznosio 2% nego 4% godišnje i imali bi 700 miliona evra više BDP. Da li je moguće da Srbija ima brži rast u građevinarstvu, dakle, da nema ovakav pad od 40% nego makar da ide na nulu, ukoliko imamo ovako komplikovane birokratske procedure. Mislim da nije moguće. Opet ponavljam, vi odgovarate samo za jedan segment tu u Vladi, a to je građevinarstvo. Ista situacija je i u saobraćaju. Dakle, građevinarstvo i saobraćaj čine u širem smislu kompleks građevinarstva s tim što je jedno visokogradnja, a drugo niskogradnja. Podjednaka kritika važi za oba sektora. Imajući u vidu da ove komplikovane procedure zadiru i u resore koji uopšte nisu u vašoj nadležnosti jer za sve ovo pitaju se i „Putevi Srbije“ koji nisu pod vašom nadležnošću i „Srbijavode“ koje nisu pod vašom nadležnošću i javna komunalna preduzeća za vodovod, kanalizaciju, daljinsko grejanje, Sektor za vanredne situacije MUP Srbije, Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, to su sve institucije kojima je danas data nadležnost da oni odlučuju da li će neko dobiti ili neće dobiti dozvolu za gradnju. Onda se vraćam na početak, ovaj vaš zakon je kap u moru problema, ništa ne rešava i trebalo je da vi pozovete premijera Dačića i da mu kažete – majstore, ako hoćemo da rešimo jedan konkretan problem u Srbiji hajde da uradimo paket zakona i da se promeni, ne samo, ovaj Zakon o legalizaciji koji treba da se menja nego da to onda obuhvati i druge prateće zakone kao što su Zakon o državnom premeru i katastru, Zakon o energetici, o putevima, o železnici, o vodama, o zaštiti prirodne sredine. Sada vi možete da kažete šta to ima veze sa svim timzakonima. Međutim, setite se, u ovom istom parlamentu dok sam bio ministar finansija tačno pre godinu dana prvi zakon koji sam ovde predložio bio je Zakon o ukidanju parafiskalnih nameta. Ti nameti su bili iz različitih sektora, pa smo promenili trideset i nešto zakona. To treba Vlada Srbije da uradi. Ovde da se uradi jedna giljotina propisa, da dođe na sednicu parlamenta, i da se jednom za svagda reši kompletno taj haos koji postoji u birokratiji vezano za građevinarstvo. Ako Srbija može da bude među 20 zemalja u svetu po brzini registracije firmi i naša APR ima veliko priznanje svih međunarodnih, svetskih institucija. Ako smo mogli da napravimo pomake i u nekim drugim oblastima zašto da budemo 185 u ovoj ovde oblasti. Opet kažem pošto znam koliko je ovo komplikovano, ovde su ljudi koji vode ministarstva pre vas, a verovatno i vi pošto je prošlo više od godinu dana, dozvolili da birokratija i administracija vodi glavnu reč, a ne vi da presečete i kažete – neću da te slušam, šta će sada u ovom vašem Zakonu o legalizaciji pa valjda znate da imate dva papira više nego u prethodnom? Zašto? Zašto to niste mogli da rešite sa istim brojem obrazaca. Zato što niko ne želi da se zamera administraciji. Administracija se smeje i vama i meni se smejala dok sam bio ministar. Oni kažu mi smo zimzeleni, a vi ste listopadni. Zaista je to tako, ministri se menjaju, a birokratija i komplikovane procedure ostaju. Mislim da treba da uzmete stvari u svoje ruke i ako postoji politička volja, a to čujem i od gospodina Dačića i Vučića, a i vas da hoćete da se sećate te procedure, da to uradite ljudski, vi makar znate kako to može da se uradi i da dođete u ovaj parlament sa jednim kompleksnim paketom koji će rešiti te probleme. Mi zato ne želimo da učestvujemo u glasanju o jednom segmentiću, ovo nije ni dvadesetina problema ovaj zakon koji ste ovde doneli. Glasaćemo protiv njega, a ako budete usvojili amandmane biće dobro ali napominjem, čak i da usvojite amandmane URS i poboljšate zakon, to neće biti dovoljno jer neće se rešiti problem. Ono što su same zamerke na konkretan zakon, trebali da pročitate analizu Alijanse za lokalni razvoj, oni imaju pitanja a to sam vam već rekao, imate više obrazaca nego što ste imali. Veoma su konfuzne odredbe o rokovima za dopunu već podnetih zahteva. Recimo, kako birokratski mozak smišlja. Znam da vi ovo verovatno niste smislili, jednostavno ne može ministar da piše zakon nego gledate vaše saradnike ali ti isti saradnici pišu zakone u poslednjih 20 godina i oni su takvi kakvi jesu. Zato ne treba dati njima da ga pišu, treba dati da to neko sa strane napiše. Preslikati iskustvo čak i jedne Makedonije. Pričali smo, bili ste na sastanku sa njihovim potpredsednikom koji je došao iz Svetske banke, zaista su to rešili na pravi način i u Makedoniji za razliku od drugih zemalja u regionu, čak i u uslovima krize građevinarstvo raste. Vi dobro znate da nije sve u novcu. Bez novca ne možete da gradite, ali, i kad imate novca ne možete da gradite, ako treba stotinu papira ili šaltera da bi nešto završili. U članu 21. stav 3. zakon kaže kako se dopunjuju već podneti zahtevi: „Ako uz zahtev nisu podneti svi dokazi propisani ovim zakonom, nadležni organ je dužan da zatraži da se dokumentacija dopuni u roku koji ne može biti duži od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona“. Kad čovek ovo pročita, rekao bi da ima rok, međutim, ovde zakon uopšte ne utvrđuje bilo kakav rok za nadležne organe do kada su dužni da podnosiocima zahteva dostave to obaveštenje. Teoretski mogu nikada da ga ne dostave. Kako će onda ovaj znati uopšte kada počinje da mu teče taj rok? Dakle, rupa u zakonu. Ispravno je moja koleginica iz LDP kritikovala da ste lokalnim samoupravama prebacili mogućnost da oni odobravaju popuste, a prethodno je Ustavni sud upravo poništio ovaj zakon zato što je smatrao da je neustavno da jedni građani imaju pravo pod jednim uslovima da grade a drugi pod sasvim drugim. Ovako, vi hoćete sada da uvedete lokalne samouprave u kršenje Ustava. Zašto niste odredili jednake parametre za sve? Neke granice od-do, da ljudi znaju šta mogu a šta ne mogu. Nije fer da se prebacuje sada eventualna krivica na same lokalne samouprave. Za razliku od drugih šefova poslaničkih klubova, ja neću koristiti puno vreme, jer smatram da ne treba da držim pažnju duže nego što je to potrebno. Mislim da ste svi shvatili da ovaj problem ne može da se reši ovim zakonom. Problem je u tome što mi još uvek ne znamo da li postoji politička volja u drugim resorima premijera da se ovo reši ili ne? Ako dođete u ovaj parlament do nove godine, sa kompletnim predlogom svih izmena zakona i propisa kojima se birokratija u građevinarstvu seče, ja vam obećavam da će tada URS podržati jedan takav zakon. Ovaj ovde ne možemo, ali znam da je i vama prilično krivo zašto građevinarstvo ovako pada. Verujte mi, ne znam koliko novca dodatno da se obezbedi, čak i u ovoj oskudici, neće se graditi ako moraju sva ta javna preduzeća da se pitaju i da im se daje nadležnost da oni odobravaju građevinske dozvole. Ako se napravi da nema tih silnih procedura, da umesto tih 50 koraka ima tri do pet koraka, ja razumem da mora da postoji neko pravilo, onda će ljudi sami graditi. I država sve što preko toga bude gradila, biće dobro za razvoj građevinarstva. Ovako ispada da nije dovoljno to što „Fijat“ i 150 kompanija automobilske industrije vuče industriju, da nije dovoljno što je poljoprivreda dobro rodila i imamo rast od 22%, ode građevinarstvo 40% niže i mi smo sada na jednom rastu koji je vrlo skroman, a mogao je biti respektibilan. Samo još da kažem da je minus 40% u odnosu na prošlu godinu, a prošla godina je mnogo niža u odnosu na prvu kriznu godinu 2009. godine. Setite se i vi koliko su se ljudi iz građevinske industrije žalili na to koliko se malo gradi prošle godine.A ove godine 40% manje nego prošle. Makar da je ostalo na istom nivou, Srbija bi imala duplo viši privredni rast. Zato vas ja molim da sve ovo shvatite dobronamerno, nikako lično. Vi ste ovde predstavnik Vlade, da je tu premijer Dačić, najradije bih njemu ovo ispričao. Ovde mora da se zauzme stav da li Srbija želi i dalje da neguje birokratiju u građe-vinarstvu, na svim nivoima, ili želi da to jednom za svagda iskoreni. Ako je želja da se to iskoreni, sami ste rekli da postoje institucije koje su radile na tome i vi tu želju imate, ali onda dođite u parlament, dajte nam jedan celovit zakon, celovitu seču propisa i imaćete podršku URS. Ovako, za ovaj vaš zakon koji i sam nije dobar, a plus što ne rešava nikakav ozbiljniji problem već je čista šećerna vodica, URS ne mogu da glasaju. Hvala.
Reč ima ministar Velimir Ilić. Izvolite.
Jako mi je žao što vi ovde diskutujete o problemu koji se ovih dana rešava, a to je zakon o planiranju i izgradnji. Zakon o planiranju i izgradnji i legalizacija su dve stvari. Legalizacija ne može ništa podstaknuti i pokrenuti u građevinarstvu. Legalizacija znači da se nešto legalizuje, što je neophodno da se brzo uradi, jer je Ustavni sud poništio zakon od prethodne vlade. Zakon o planiranju i izgradnji se priprema da dođe u parlament. Sve ovo što ste vi, gospodine Dinkiću, sada govorili, ovaj zakon predviđa. Tu postoji jedan širi konsenzus i tu su radile mnoge institucije, uključili su se mnogi i to je pripremljeno. Ali, ja ne mogu da prihvatim jednu činjenicu da se stalno ponavlja rast automobilske industrije a pad građevinarstva. Gde je pad građevinarstva? Koliko nezaposlenih tesara ima u Srbiji? Koliko ima nezaposlenih armirača? Koliko ima nezaposlenih zidara? Zašto je rad na crno? E, to vi treba da kažete, a ne ja. Znate li vi da sad trenutno u Srbiji stoji oko dve milijarde investicija u građevinarstvu i putnoj privredi? Znate zašto? Zato što u budžetu niste predvideli sredstva da se pokrenu ti procesi. Ugovori su sklopljeni, ljudi su došli da rade, ali mi nemamo onaj naš procenat da uplatimo da radovi krenu. Nemamo ni na jednom projektu koji je urađen. Ne postoje ta sredstva. Evo, Kinezi čekaju da rade Ljig-Obrenovac. Kako da rade kad mi nemamo 10%? Niste to predvideli u budžetu. Nemojte pričati da nisu urađeni projekti. Projekti su urađeni. Državne revizorske komisije su završile posao. Ugovori su potpisani. Sve je spremno. Ali, mi nemamo 10%. A vi ste znali da će taj kredit da dođe. U „Železnici“ nemamo da uplatimo avans. U mnogim projektima nemamo za avans. Kako da radimo? Neće banke da prihvate. Gospodine Dinkiću, vi ste radili velike investicije, i u Kragujevcu i u mnogim mestima. Sve što ste radili – radili ste bez građevinske dozvole. Vi dobro znate da sam vam ja davao dozvolu za sedam dana, za deset dana, za 15 dana. Ali, sve ste projekte radili bez dozvole. U Boru ste radili 300 miliona evra bez građevinske dozvole. Onda smo vam to pokrili nekako. Jel tako? U Kragujevcu trafo stanice, hale, krovovi, promene, prilazne saobraćajnice, auto-put, sve je bez dozvole. Vi niste znali uopšte da treba da podnesete zahtev za građevinsku dozvolu. To je bila totalna anarhija. Šta ja mogu da radim kad ministar moj kolega radi bez dozvole? Da mu predam krivičnu prijavu a sedimo zajedno u Vladi? O skijalištima da ne pričam. O Staroj planini takođe, da ne otvaram tu temu. Da li ste negde duže od mesec dana čekali građevinsku dozvolu? Niste nigde. Ministar nadležan za to vam je uradio u najkraćem mogućem roku, bez ikakvog osnova i pokrio svaku investiciju. I vi umesto da budete zahvalni, sada me prozivate što to nisam uradio. Tačno je i u pravu ste da postoji birokratija. Tačno je da u gradu gde nema vojske morate da tražite saglasnost od vojske za svaki objekat. Tamo nema ni kasarna, nijedan vojnik. Ali, to je ostalo. Ja sam tražio da se to promene, ali neće nadležni. Tačno je da u vodoprivredi dobijate paket i treba saseći tu birokratiju koja je godinama navikla da se pita. I ne možete to da zaustavite, pošto je to pitanje svih institucija. Svaka partija je bila u vladi i svi su imali isti problem. Znate šta je naša nesreća? Što svi vole za nešto da se pitaju. Sada, kada vi pođete da izdate dozvolu, morate da pitate EPS, NIS, Vojsku, policiju i sada ove za vanredne situacije, i ove, i one, i sve da ih nabrojite i, naravno, dok ih sve pitate… Na primer, u jednom ministarstvu čekam tri meseca da dobijem odgovor, a oni se ništa ne pitaju oko toga, ali tri meseca ne mogu da mi odgovore i stalno kažu evo sutra, sutra, sutra i nikako. Zato sam tražio podršku Vlade, i dobio je sada, da se dozvola dobije na jednom šalteru u roku od 30 dana i to je tačno. Nema više da idete po… Vi znate dobro koliko ste radili industrijskih zona radili. Znači, ako je industrijska zona dobila sve papire za tu lokaciju, zašto sada svaka firma u industrijskoj zoni mora iste papire da vadi? To je suvišno i tu se slažem sa vama potpuno, da to treba da se dovede u red i da se prekine sa tom praksom koja godinama traje. Zato sam ja u startu, kada sam govorio, vi niste bili tu, rekao da mora da postoji jedan širi dogovor, da se izađe iz ove priče. Imamo mi problema, tačno je, zato što svako voli da se pita. Ja sam ovde imao problem sa jedinim zakonom i jedna partija, koja mnogo voli da diskutuje, traži da se ugradi amandman, uslovljavala je i ucenjivala, koji opet koči celu stvar. Zašto koči? Morate da pitate komšiju da vam da saglasnost da napravite tovilište, ili neku firmu, ili nešto drugo, ili hladnjaču ili bilo šta. Pa komšija neće nekad da vam da dok je živ. I šta sada vi da radite? Ništa. To sam izbacio iz zakona, a uporno ste tražili da se to vrati, kao što jedna dama ovde reče – mora svi građani da se pitaju. Svi nelegalizovani, njih milion i trista, da svakog idemo da pitamo šta vam ljudi odgovara, hoćete limun, da vas vodimo na ručak, da podnesete zahtev? Šta hoćete, da vam kupimo odelo, možda promenimo neku kravatu, vodimo vas na večeru, pa da podnesete zahtev? To je to što je dozvoljeno u ovoj državi, da se svako pita i zato i dolazimo ovde gde dolazimo. Samo mi recite koji će komšija da potpiše komšiji za dozvolu za tovilište npr. za farmu svinja ili junadi? Zato nemamo više ni jednu farmu u Srbiji, sve su zatvorene. Zašto? Niko neće da vam potpiše. Sve što je izgrađeno, stavljeno je van snage, jer imate nemogućnost da to registrujete. Zato dok budemo svakog pitali, pa pitamo mesnu zajednicu, pa ide u javnu raspravu, pa onda pitamo udruženja razna, sve pitamo, pitamo, pitamo i nikad ne možemo da završimo. Prema tome, stoje neke priče. Stoji diskusija, stoji kritika da je administracija… Ovde se menjaju zakoni, a ne administracija. Ja se s vama, Dinkiću, u tome slažem i vi kao narodni poslanik i kao dugogodišnji ministar to dobro znate. Administraciju nismo menjali i ne vredi. Dok onog na šalteru ne promenimo, mi ne možemo da primenimo zakon. Zašto? On radi po svom zakonu. Ima svoja pravila i tačka. Njega ne interesuje i ne čita zakon. Juče sam sa jednim predstavnikom opštine raspravljao jako dugo i čovek nije uopšte pročitao zakon. Kažem mu – to što tražiš imaš pravo, a on kaže- gde piše? Kaže, pa, u zakonu, uzmi pročitaj. On nije ni pročitao zakon, a došao je da stavi primedbe i da traži. Ali, biće bolje, nadam se posle ovog zakona. Slažem se da je to ključni zakon o planiranju i izgradnji, mi ćemo doći ovde, ali morate rešiti rad na crno. Nedavno sam bio u Belorusiji. Znate li vi koliko mi imamo na ruskom tržištu naših radnika koji rade na crno? Možda jedno pet hiljada. Znate koliko imamo u Emiratima, u drugim zemljama, u Kataru, itd? Hiljade. Svi rade na crno. Sede u firmama koje su propale, tu im se uplaćuje neko penziono, socijalno, vode se fol da rade, a ne rade. Ponavljam, nama sada treba za ove projekte koji su u toku hiljade tesara, armirača i zidara, betoniraca, putara, a mi ih nemamo. Da li vi znate da mi ne možemo da nađemo pet nadzornih organa pola godine? Nema ih. Dovedite jednog, ako ima. Nema nijednog. Da li vi znate da nam nadzor vode stranci na pojedinim objektima? Nemam inženjere. Svi su menadžeri. Svi završavaju neke škole, a niko neće da završi tehnički fakultet. Radi se rekonstrukcija termoelektrane? Da li znate kako da dobijete upotrebnu dozvolu i da je napravite ako vam treba 30 struka, od elektroinženjera, mašinaca, građevinaca, arhitekta, da svi potpišu, a mi ih nemamo? Nemamo ljude. Imamo ovo malo s fakulteta što vučemo, ove profesore i nemamo kadar i to je veliki problem Srbije. Zato smo i tražili da se izdvoje sredstva za prekvalifikaciju radnika. Danas,nažalost, nemamo ljude za ta zanimanja. Da li znate koliko se u jednoj školi, koja je imala 1000 đaka građevinskih struka, sada upisalo? Deset učenika. Da li znate koliki je prosek starosti građevinskog radnika? Prosek je 58 godina. Šta da radite s njima? Svi su doneli uverenje da imaju visok pritisak i da ne mogu na visinu, ne mogu na skelu, ne mogu na kran. Šta da radim sa njima? Debatni klub da otvorim? Da li znate da na gradilištu nemate mladog čoveka ispod 30 godina građevinske struke? Evo, dođite na koridor od Ljiga da zajedno prođemo do Preljine. Nemate čoveka od 26-28 godina. To je problem Srbije i moramo ga rešavati. Tačno je, ovaj problem je za rešavanje, ali mora da se uključe sva ministarstva, svi ministri i da sprečimo rad na crno, da ljude zaposlimo, da napravimo možda nove firme, što sada i činimo. Neke firme moraju da odu u istoriju. Tamo su ostali samo ljudi pred penziju i sede i čekaju nešto. Nema ih. Mnoge su uvedene u stečaj kroz lošu privatizaciju, o čemu ja ovde nisam govorio. Elitne građevinske firme su kroz katastrofalno lošu… Molim vas, gospodine Dinkiću, bili ste ministar i vodili ste privatizaciju. „Niskogradnja – Čačak“ je odlična firma. Lično sam doveo preko svoje veze da je kupi jedna od najboljih putarskih firmi u Evropi „Aštrum“, izraelska firma. Pojavio se jedan čovek kriminalne prošlosti, koji je, nažalost, kupio jer je prebacio nekoliko stotina hiljada, sve rasprodao, uveo je u stečaj i potpuno je uništio. Tamo više nije ostao ni miš. Ne znam gde ste našli nekog Pantu Marketa? On je kupio 36 firmi u privatizaciji i sada ga nema nigde, tražimo ga. Da ne pričam da je neki „indijanac“ došao u „Magnohrom“ i rasprodao sve. Da ne pričam neki što je došao u Fabriku hartija u Čačku, rasprodao mašine sve na kilo i nestao. Rekao im je – sve stižu nove mašine, samo ove da prodamo. Sve je prodao „Železari Smederevo“, a onda otišao bez povratka. Znate li da su u „Radu“ prodavali radnici, stečajni upravnici liftove, dizalice, kranove, mašine, da bi sebi obezbedili platu i sve radnike razjurili? Loša privatizacija u građevinskim firmama, a posebno u putarskim firmama. Molio sam na televiziji i preklinjao – Miškoviću, nemojte da prodajete putarske firme. Rekao sam – prikoči, Miškoviću, molim te, povuci ručnu, nemojte. Molio sam da šest firmi ne kupi jedan čovek koga niko u Srbiji nije znao ko je i šta je. Svih šestsu danas u stečaju, svi vlasnici su u zatvoru. Sa kim da radimo? Znači, loša privatizacija i to je, gospodo, veliki problem u građevinarstvu.
Reč ima narodni poslanik Mlađan Dinkić, replika.
Za početak, samo da vas podsetim da sam preuzeo da se bavim privatizacijom od sredine 2007. godine, a do tada su sve privatizacije manje više građevinske firme bile završene. Ovo što je ozbiljnije, pa što se čudite što ne možete da nađete radnike da rade na građevini? Kada se ništa ne gradi ako je građevinarstvo palo 40% normalno je da su cene i plate za te ljude niske. Podstaknite građevinarstvo kroz ukidanje birokratije, više tražnje za građevinskim radnicima, veće plate, pa ćete videti kako će mladi da upisuju za tesare i za armirače i za sve ostalo. Neće da rade za tu platu.Ni vi ne biste radili za tu platu. Ne može sa kolapsom građevinarstva ako je 40% niža proizvodnja u građevinarstvu nego prošle godine, normalno je da nema potrebe za tim radnicima i onda su niske plate. Malo se radi za niske plate. Povećajte obim aktivnosti i veću tražnju i videćete kako će plate da rastu. Druga stvar, nije problem u novcu, vi to dobro znate. Pomenuli ste projekat sa Kinom on je ugovoren tek sada ovog leta i logično je da se to učešće od 10% obezbedi u budžetu za narednu godinu. Verujem da će tako biti učinjeno. Veći je problem u tome što 2006. godine u Srbiji stoji 3,5 milijarde evra ugovorenih najpovoljnijih kredita sa Svetskom bankom i drugim institucijama poput evropske investicione banke. Sve je infrastruktura, železnica, putevi, energetika i 3,5 milijardi evra se ne povlači iako su sve stvari ugovorene Srbija plaća penale. Sada mi govorite o novom projektu koji je iz 2013. godine. Problem je u tome čak iako se odmaknete od države, privatni sektor je destimulisan da gradi zato što je kroz naopake zakone o planiranju i izgradnji kojim je uvedena ona konverzija pa na svim normalnim lokacijama niko živi ne može sada da gradi, pa su uvedene neke katastrofalne procedure da poreska uprava, procenjuje pa su se žalili raznim pravobranilaštvima itd, sve je ukočeno. Slažem se sa vama, EPS treba da se pita za ovo, zašto Telekom? Hajde ukinite to ja se za to zalažem.
Molim vas gospodine Dinkiću.
Ako su Egipćani mogli da izgrade one piramide, a mi ne možemo trafo stanicu jer treba da se čeka 279 dana za dozvole… Želim da ne bude situacija da ministar zove drugog ministra, nego da imamo sistem.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Jeremić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, i poštovani dragi gledaoci, vratiću se na temu legalizacije. Predlogom zakona koji se nalazi pred narodnim poslanicima nastoji se urediti pitanje o kojem je od donošenja odluke Ustavnog suda o stavljanju van snage odredbi člana od 185. do 200. važećeg Zakona o planiranju i izgradnji kojim je bilo uređeno pitanje legalizacije objekata postajao pravni vakum. Međutim problem nelegalne gradnje u ovoj zemlji je prisutan od prvog dana kada su doneti propisi o izgradnji objekata i vremenom se sve više širio. Samim tim, to je potvrdio i sam Ustavni sud jedini i opšti interes nalaže da država donese propis koji će omogućiti legalizaciju takvih objekata, ali ne na način kako je to bilo učinjeno odredbama zakona koje je taj sud stavio van snage, već na način na koji će se vlasnicima, odnosno držaocima nelegalnih objekata omogućiti njihova legalizacija uz prilaganje potrebnih isprava, dokaza, građevinskih projekata i što je najbitnije izmirivanje obaveza po osnovu komunalnog opremanja građevinskog zemljišta kako bi se izbeglo diskriminisanje legalnih graditelja. U tom pravcu idu predložene odredbe zakona o kome se raspravlja. Predlagač se u tom smislu i opredelio za donošenje posebnog zakona koji bi u duhu stava Ustavnog suda trebalo da bude „lex specialis“ kao neka vrsta nužnog zla, odnosno odstupanja od opštih pravila. S toga predlog zakona pooštrava uslove pod kojima se dozvoljava legalizacija objekata i proširuje spisak dokaza, odnosno dokumenata koje je potrebno priložiti uz zahtev. Međutim predložene odredbe sadrže jednu kontradiktornost koja opet može biti izvor diskriminacije, ovaj put prema nelegalnim graditeljima. Naime, ova skupština je nedavno donela Zakon o posebnim uslovima za upis prava svojine na objektima izgrađenim bez građevinske dozvole. U članu 10. stav 1. tog zakona predviđeno je da vlasnik bespravnog izgrađenog objekta može da u skladu sa zakonom u posebnom postupku pribavi građevinsku odnosno upotrebnu dozvolu i posle upisa prava svojine na bespravno izgrađenom objektu po odredbama ovog zakona. U članu 13. stav 1. tog zakona predviđeno je da vlasnici bespravno izgrađenih objekta, odnosno delova objekata na koji su podneli zahtev za legalizaciju objekata u skladu sa odredbama Zakona o planiranju i izgradnji nemaju obavezu podnošenja novog zahteva, već podneti zahtev smatraju zahtevom za upis prava svojine po ovom zakonu. U stavu 2. istog člana vlasnici bespravno izgrađenih objekata koji nisu podneli zahtev za legalizaciju u rokovima propisanim Zakonom o planiranju i izgradnji, to je najkasnije do 11.3.2010. godine, mogu u roku od jedne godine od dana stupanja na snagu ovog zakona podneti zahtev u skladu sa ovim zakonom. Uprkos navedenim odredbama, Predlogom zakona o legalizaciji objekata u članu 5. se predviđa da se građanima izda dozvola za sve objekte izgrađene odnosno rekonstruisane do 11.9.2009. godine za koje je podnet zahtev za legalizaciju do 11.3.2010. godine. Dakle jedan zakon koji uređuje samo pitanje upisa prava svojine u evidenciju o nepokretnostima i pravima nad njima daje bespravnom graditelju pravo da upiše pravo svojine iako nije podneo zahtev za legalizaciju, dok Predlog zakona uređuje pitanje naknadnog izdavanja građevinske dozvole tj. pune legalizacije objekta ne daje takva pravo. Samim tim može doći do situacije da je bespravni graditelj podneo zahtev nadležnoj katastarskoj službi za upis prava svojine da mu svojina bude upisana, a i da zbog činjenice da nije podneo zahtev za legalizaciju do 11.3.2010. godine, on taj objekat po odobrenju ovog zakona ne može legalizovati u pravom smislu reči – da mu zahtev bude odbačen te da na kraju objekat bude srušen, što je predviđeno članom 33. Predloga zakona. S toga smo intervenisali u tom delu amandmanom predlažući da se bespravnim gradnjama da dodatni rok od jedne godine od dana stupanja na snagu ovog zakona po kome mogu podneti zahtev za legalizaciju, ali samo za one objekte koji su izgrađeni do 11.9.2009. godine, čime se ne dira u suštinu predloženog zakona. Ministar nije ovde, zamolio bih da na ovo posebno obrati pažnju. Ovo je mnogo bitan elemenat koji je za nas važan. Što se tiče naknade za građevinsko zemljište, njene visine, merila za utvrđivanje eventualnog umanjenja istog Predlog zakona sadrži norme koje su samo instrukcionog, a ne imperativnog karaktera kakve su sadržane odredbe ukinute od strane Ustavnog suda. Ovo je iz razloga što predlagač ispravno stoji na stanovištu da pitanje određivanje naknade za uređenje građevinskog zemljišta pa ga u domen nadležnosti jedinica lokalne samouprave, te bi zadiranje zakonom iste predstavljao kršenje Ustava. Shodno tome jedinicama lokalne samouprave se ovim zakonom samo sugeriše u tom pravcu da bi trebalo da utvrđuju pomenutu naknadu, kao i u kom pravcu bi mogle da utvrde pravo na umanjenje iznosa naknada ako je bespravni graditelj izgradnjom ili kupovinom nelegalno izgrađenog objekta trajno rešio stambeno pitanje sebi ili članovima svoje porodice. Kao posledicu odbijanje zahteva za legalizaciju zakon predviđa rušenje objekata, što svakako treba da sadrži, jer to konačno i definitivno predstavlja sankciju za nepoštovanje zakona u pogledu odobravanje izgradnje. Međutim, kako smatramo da ta mera pre treba da bude izuzetak nego pravilo, još jednom ukazujemo na potrebu produženja roka za podnošenje zahteva. Ujedno, zakon predviđa ovlašćenje i odobrenje komunalnim preduzećima da nelegalni objekat za koji je podnet zahtev za legalizaciju privremeno, do okončanja tog postupka, bude priključena na elektroenergetsku, gasnu, vodovodnu, kanalizacionu, telekomunikacionu i drugu mrežu, s tim da u slučaju odbijanja ili odbacivanja zahteva ta preduzeća, po obaveštenju od strane građevinskog inspektora, objekat moraju isključiti, odnosno demontirati tek postavljene priključke. Smatramo da je ovaj zakon nužan i neophodan, da su predložene odredbe dobre, uz istaknute primedbe i predložene korekcije, te ga je stoga neophodno usvojiti, kako bi se popunila nastala praznina, kako bi se nastavio rad na otklanjanju ovog decenijskog problema. Žao mi je što ministar nije ovde. Potrebna je kod donošenja ovakvog zakona i njegova primena. Od izvršne vlasti zavisi njegova primena, pogotovu od lokalne vlasti. Gospodine ministre, potrebno je preduzeti određene mere da se Zakon o legalizaciji, kao i Zakon o pravu upisa svojine, sprovede do kraja, pošto su ovo uglavnomjednokratni zakoni i ograničeni su vremenski. I jedan i drugi zakon rešavaju jedan bitan problem koji se nagomilao i decenijski je u ovoj državi. Pojedini lokalni moćnici na svaki način pokušavaju da izbegnu primenu ovakvih zakona. Kada smo usvojili Zakon o pravu upisa, sedam dana u jednom dnevnom listu izlazi da je takav zakon dekadentan, a iznosi ga još uvek aktuelni predsednik opštine Čajetina. U jučerašnjim novinama, jednim dnevnim novinama, da je govorim koje su, izašao je natpis „Uhapsite Velju Ilića zato što predlaže zakon“. Ovo je jedan vrlo interesantan i neviđen do sada. Ja imam 64 godine, nisam nigde pročitao da hapse negde nekoga, ni u jednopartijskim sistemima, a kamoli u višepartijskim sistemima kao što je naš i pogotovu sada kada smo na pragu početka pregovora sa EU. Ovakvim lokalnim moćnicima se jedanput mora stati na rep i mora se znati je li starija država ili su stariji pašaluci po ovoj Srbiji. Ova država nije ni velika, nije toliko ni bogata, nije ni siromašna da bi mogla da dozvoli građevinskoj mafiji da se razmahne i da radi šta god hoće. Ne mogu se graditi objekti nigde u Srbiji bez vlasti, pogotovu bez lokalne vlasti. Ne postoji mogućnost da neko gradi. Sada trenutno na Zlatiboru, ovog momenta, gradi se pet nelegalnih objekata, evo, sada su mi telefonom javili, a Zlatibor, odnosno Čajetina, nema građevinskog inspektora cele sezone. Ko će sada tu biti kriv? Kriva Skupština i kriv ministar, koga treba obesiti ili uhapsiti. Ja vas molim da istrajete u nastojanju da se ovaj problem reši što pre i što korektnije. Zna se ovde ko je kriv. Hvala. Mi ćemo podržati ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Iliću, vi ste nam u martu ove godine u ovoj sali rekli da u Srbiji ima 1.300.000 bespravno izgrađenih objekata i da smo po tome prvi u Evropi. Nažalost, to prvo mesto znači da smo najgori u Evropi i to dovoljno govori u kakvoj situaciji se nalazi naša zemlja. Ovaj problem datira odavno i država je dugo pokušavala da reši pitanje legalizacije još od 1997. godine, pa su donošeni zakoni 2003, 2005, 2009. i 2011. godine. Svaki od njih je trebalo da pojednostavi proceduru. Za svaki se govorilo da će rešiti problem legalizacije, da će omogućiti stvaranje novih privrednih subjekata, da će stvoriti tržišnu konkurenciju, da će opravdati eventualne troškove, a u suštini, svaki od njih je samo pomerao vremenske granice, odnosno određivao novi rok do kada treba da se završi ovaj proces. Krajnji rezultat svih ovih zakona je, kao što ste i sami rekli, povećan broj nelegalno izgrađenih objekata, jer gospodine ministre, od 11. septembra 2009. godine, kada je ovde u Skupštini usvojen Zakon o planiranju i izgradnji, nastavilo se sa bespravnom gradnjom od strane pojedinaca, od strane privrednih subjekata, ali nažalost, i od same države. Vi ste rekli da se širom Srbije bespravno gradio niz objekata koji su od kapitalne vrednosti i pored upozorenja inspekcijskih službi. Rekli ste da je Vlada gradila pojedine objekte bez ijednog papira, bez dozvole, bez revizionih komisija, bez studija koje su potrebne za tako nešto. Mislimo da je to strašno i da je nedopustivo. Naravno da tome treba stati na put. Zbog lošeg Zakona o planiranju i izgradnji iz 2009. godine, koji smo kao DSS i tada kritikovali i ukazivali na sve njegove nedostatke, reagovao je i Ustavni sud. Mesecima građani Srbije nisu bili u mogućnosti da upišu svoje objekte u katastar nepokretnosti. Zakon o posebnim uslovima za upis prava svojine na objektima izgrađenim bez građevinske dozvole, koji je ova skupština usvojila u martu, mislim da nema niko. Evropa ne poznaje ovakvu vrstu pravne regulative, jer se ispostavilo da je njegova suština u stvari upis prava svojine na zemljištu. I tada smo govorili da taj zakon neće rešiti probleme, da je pun pravnih praznina i dvosmislenih odredaba koje regulišu upis prava svojine na građevinskom zemljištu, pa čak i upis nad objektima koji se nalaze na površinama javne namene, što je nedopustivo. Takođe smo ukazali da će vlasnici i zemlje i objekata u pojedinim slučajevima postati oni koji na to nemaju pravo. Ne sme zakon, ne sme država, ne sme vlast jedne zemlje dozvoliti da se upiše pravo svojine na tuđem bez i jednog papira. Zaista ne znam da li je cilj tog zakona bio da se građanima uzmu pare po osnovu poreza na imovinu. Da li je ostvarena finansijska korist? Da kažemo da je, recimo, pola miliona zainteresovanih subjekata uplatilo tih 100 evra i na taj način popunilo budžetsku rupu koja postoji u budžetu Republike Srbije. Da li će gospodin Lazar Krstić na osnovu tih sredstava uspeti da smanji budžetski deficit? Podsećam vas samo da je u avgustu mesecu on iznosio preko 30 milijardi dinara, da je država u avgustu prihodovala 550 miliona evra, a potrošila 810 miliona evra, što je katastrofa. Kao što je slučaj kod trošenja državnog novca, tako je i kod ovog zakona bio slučaj da su određeni rokovi, određene procedure, izvršavanjem od strane državnih organa, ali nisu postavljene nikakve sankcije, uopšte nisu predviđene. Zbog toga nam se sve ovo i dešava. Ovaj zakon o legalizaciji, o kome danas pričamo, jeste malo jasniji i precizniji u tom pogledu, ali samo u tom pogledu. Ako bih govorio o ovom zakonu kao pravnik, to je nešto do sada neviđeno. Ako pokušam da govorim kao poslanik, kao građanin koji pokušava da sagleda probleme na terenu, onda je to nešto drugačije. Proučio sam kako je ovo pitanje rešeno u susednim zemljama – u Crnoj Gori i u Hrvatskoj. Nigde ne postoji pojam legalizacije ovako kako je to ovde predviđeno. Ovaj zakon predviđa naknadno izdavanje građevinske i upotrebne dozvole, što je direktno suprotno ustavnim načelima o retroaktivnosti. Ovo nije leks specijalis, ovo nije poseban zakon koji može imati povratno dejstvo, a nažalost, predviđa i takvu mogućnost. Mi se, nažalost, u Srbiji nalazimo u takvoj situaciji da retko ko gradi legalno, a Skupština je u prošlosti donosila niz zakona koji su trebali upravo da omoguće legalnu gradnju. Podsećam vas, gospodine ministre, a i sami ste to rekli, da je građenje bez građevinske dozvole krivično delo, da je Krivični zakonik Republike Srbije još 2003. godine, znači pre 10 godina, predvideo da lice koje je izvođač radova ili odgovorno lice u pravnom licu koje je izvođač radova na objektu koji se gradi, odnosno koji izvodi radove na rekonstrukciji postojećeg objekta, bez građevinske dozvole, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine i novčanom kaznom. Lice koje je investitor ili odgovorno lice u njemu kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina i novčanom kaznom. Kada je izdato rešenje o obustavi radova, a lice iz stava 1. i 2. ovog člana, učinilac će se kazniti zatvorom od jedne do osam godina. Takođe, krivično delou Republici Srbiji jeste i kada se neko bez dozvole priključi na infrastrukturne instalacije. Kako je moguće da neko napravi krivično delo i priključi se na električnu energiju, na vodovod, na kanalizaciju, na telekomunikacioni sistem? Malopre smo čuli ovde da ste vi rekli – kako jedan ministar protiv drugog ministra može da podnese krivičnu prijavu? Čuli smo da kada podnese zahtev jedan ministar, on dobije dozvolu za 30 dana, a neki drugi građani čekaju 279 dana. Karakteristika svih ovih pomenutih zakona, koji su u prošlosti donošeni u parlamentu, znači od onog Ivkovićevog iz 1997, pa do Dulićevog iz 2009. godine, jesukomplikovane i skupe procedure. Sa druge strane, očigledna nespremnost državnih organa, pre svega inspekcijskih službi, da reaguju na nepravilnosti koje su nastale na terenu. Upravo zbog toga, Demokratska stranka Srbije je uvek isticala, kada je ova tema bila na dnevnom redu, da nam treba čitav set zakona koji će regulisati i planiranje i izgradnju i građevinsko zemljište. Smatramo da je bitno prvo zaustaviti nelegalnu gradnju, zaustaviti krvarenje, pa tek onda ušivati ranu i lečiti posledice. Zbog toga tvrdimo da je suština u donošenju novog Zakona o planiranju i izgradnji. On je, Bogu hvala, juče ušao u javnu raspravu i sa velikom pažnjom ćemo pratiti kako će se sve to odvijati, jer vrlo je komplikovano da problem koji je nastao pre nekoliko decenija, koji je godinama trajao, nemoguće ga je rešiti u jednom danu i na osnovu samo jednog zakona, već mnogi zakonski propisi moraju biti promenjeni. Zbog toga smatramo da redosled poteza nije dobar. Prvo je trebalo raspravljati o Zakonu o planiranju i izgradnji, a nakon toga, upravo da bi zaustavili nelegalnu gradnju koja se i dalje sprovodi, pristupiti procesu legalizacije. Ne bih voleo, kao mnogo puta što se dešavalo u ovom parlamentu, da na različite načine čitamo ovaj zakonski predlog, pa da sada predlagač i poslanici vladajuće koalicije smatraju da je on najbolji na svetu. To smo slušali, kažem, još jednom od 1997. godine, pa na ovamo. Opozicija to kritikuje samo zarad kritike. Valjda nam je svima u interesu da donesemo dobar zakon koji će rešiti nekom egzistencijalno pitanje, a nekome bogami, nažalost, i punjenje ličnog budžeta. Hajde da pokušamo da stvari učinimo jasnim svima onima koji nemaju pred sobom ovaj zakonski predlog, a koji verovatno žele da postanu deo čitavog ovog procesa i uđu u postupak legalizacije. Ovaj zakon predviđa da se zahtev za legalizaciju podnosi na izdavanje upotrebne dozvole i na izdavanje građevinske i upotrebne dozvole. Tu ste se opredelili za dva datuma, a to je 11. septembar 2009. i 11. mart 2010. godine. Mogu da razumem da ste se vezali za Odluku Ustavnog suda, ali i tu ima nedoumice, šta se dešava sa gradnjom od 2010. godine pa do danas. Ovaj vaš predlog zakona podrazumeva jednu obimnu dokumentaciju koju svi zainteresovani imaju potrebu da prikupe, uključujući i geodetski snimak, projekat izvedenog objekta, dokaz o pravu bilo korišćenja, bilo svojine, bilo zakupa na zemljištu i na objektima, plaćenu naknadu za uređenje građevinskog zemljišta i naravno, mora se dostaviti dokaz da su plaćene sve te takse. Svako ko je zainteresovan za postupak legalizacije postaviće i sebi, ali i nadležnim državnim organima, neka pitanja. Pre svega, koliko će me koštati legalizacija? Ovaj zakon daje mogućnost lokalnim samoupravama da odrede cenu, vraća im mogućnost da urede oblast naknade za uređenje građevinskog zemljišta i sada se tu postavlja pitanje – neke mogu da utvrde veliki popust koji može iznositi i do 99%, neke možda to neće odlučiti, ali će svakako morati da vode računa da se ne vrši diskriminacija, da ne bi završio i ovaj zakon pred Ustavnim sudom i da ne bi neke njegove odredbe bile oborene, kao što je to slučaj sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Ne sme biti diskriminacije znate zbog čega – zato što se to već mnogo puta dešavalo. Svi oni koji su legalno gradili, platili sve takse, izvadili sve potrebne dozvole, svi oni koji su plaćali redovno struju, koji su plaćali TV pretplatu, ispali su veverice, a oni koji to nisu plaćali dobili su reprogram na pet godina, na deset godina, ne treba da plate kamatu i nalaze se u mnogo povoljnijem položaju. To je nedopustivo u jednoj pravnoj zemlji kakvu smatramo da treba postane i Republika Srbija. Treba jasno reći, legalizacija će ukoliko se sprovede po ovom zakonu mnogo više koštati i pojedince i privredne subjekte. Zbog toga što mora da se plati cena glavnog projekta. Prema informacijama koje sam ja uspeo da prikupim ona iznosi od 12 do 30 evra po metru kvadratnom i mora se platiti naknada za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Sada će to raditi stručna lica, to će raditi kompanije koje se bave ovom vrstom posla, to više se neće raditi na osnovu zapisnika ili izveštaja građevinske komisije. Na kraju, treba reći da su nejasni kriterijumi. To je taj famozni član koji reguliše način plaćanja. Na koliko rata, u kom iznosu, na koliko godina, gospodine ministre? Desiće nam se da imamo sposobne gradonačelnike i nesposobne, da imamo gradonačelnike koji će dati veliki popust zato što su u mogućnosti da uslove Vladu, novog ministra finansija brojem svojih poslanika u parlamentu da bi izglasali neki zakonski predlog ili da bi Vlada opstala, da dobiju iz tekuće budžetske rezerve dvesta, trista miliona na osnovu kojih će pokrivati određene minuse u svojoj opštini, a moj gradonačelnik, bez obzira iz koje je političke stranke, da bi popunio budžet neće moći da ide sa tolikim popustom i moji sugrađani će reći - evo šta nam radi lokalna vlast, oni nas globe. Na kraju krajeva, moraće da plate više. Šta se dešava sa onim licima koja kažu – ako ne legalizujem, ko će znati šta imam u dvorištu? Da li je jasno našim građanima šta je ortofoto snimak, šta je taj čuveni „gugl strit vju“. Siguran sam da neće biti velika navala na proces legalizacije nakon usvajanja ovog zakona, da će odziv građana biti gotovo zanemarljiv, jer je i sada dovoljno, na osnovu zakona koji smo usvojili pre par meseci, da se do kraja 2014. godine samo upišu u katastar nepokretnosti. Ukoliko ne žele da prometuju svojom nekretninom, ne žele da prodaju, oni uopšte ne moraju da uđu u proces legalizacije. Postavlja se pitanje – do kada može da se podnese ovaj zahtev? Na osnovu Zakona o upisu prava svojine svi će to morati da urade do kraja 2014. godine, ali ovaj zakon o legalizaciji prilično je neprecizan u delu člana 21. i mi smo na to intervenisali putem amandmana, jer on ne utvrđuje rok za nadležne organe. Utvrđen je rok od godinu dana za građane, odnosno za lica koja žele da uđu u proces legalizacije, ali ne postoji predviđen zakonski rok u kome je državni organ dužan da ga obavesti da je potrebno da dopuni dokumentaciju, tako da se može stvoriti tu određen problem. Mislim da smo dali dobro rešenje koje će regulisati na pravi način ovo pitanje. Na kraju, svako će se pitati, šta imam u stvari od tog čitavog procesa legalizacije, jer ako ne stavljate nepokretnost u promet, a većina naših građana je gradila svoje objekte da bi u njima živela, neće ih prodavati, upisaće se u katastar, platiće tu cenu od 100 evra, plaćaće porez na tu imovinu koju ima, ali problem je zato što se onda zakon odnosi na sve one obaveze, na sve one ljude koji su gradili ogromne poslovne i stambene objekte koji će, na osnovu ovoga, moći da dobiju tapiju, da na osnovu svega toga zarade veliki novac prodajom tih objekata. Ispostavlja se da je ovo nametnuta obaveza, da neko traži da se poklopi stanje koje se slika iz vazduha, sa stanjem u katastru. Govorili ste da je to obaveza koju od nas zahteva EU, a da se na kraju ispostavljada to nije naša dobra volja i želja da rešimo problem legalizacije u ovoj zemlji. Ponavljam još jednom, mora se ozbiljno voditi računa da se ne vrši diskriminacija građana koji su regularno ušli u ovaj postupak, platili sve takse i naknade i one koji će na ovaj način ostvariti neka prava. Smatram da je krajnje vreme da prestanemo da budemo nekakva „dogovorićemo se zemlja“. Malopre sam imao priliku da čujem jednog kolegu koji je govorio o situaciji na Zlatiboru. Obzirom da znam o kom problemu se ovde priča, koji je on iznosio, to je njegovo pitanje lično, porodično, njegovog brata, Zlatibor turista, porodice Jeremić, a ne građana Srbije, imaćemo prilike da to raspravimo. Ne može neko reći da lokalni moćnici zaustavljaju Zakon o legalizaciji. Ne. Predsednik jedne opštine, opštine Čajetina izneo je svoje mišljenje, svoj stav. Smatra da će njegovi sugrađani u opštini Čajetina biti oštećeni time što neće prihodovati lokalni budžet sredstva od legalizacije, a ne da se rasprodaje zemlja oko jezera, da bi neki privatnik sutra tu gradio hotele, solitere ili ne znam šta već. Demokratska stranka Srbije je predložila konkretna rešenja. Predložili smo niz amandmana, ali otvoreno vam kažem, bez obzira da li će oni biti prihvaćeni ili neće, mi ne možemo podržati ovaj zakon jer smatramo da je ravno ludilu stalno ponavljati istu stvar, a očekivati drugi rezultat. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Suzana Spasojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, koleginice i kolege poslanici, ukoliko ovaj put zaista želimo da ostvarimo, odnosno sprovedemo ovaj zakon u praksi, a ne samo da ostane mrtvo slovo na papiru, onda je potrebno veoma dobro i studiozno se pripremiti, jer bespravna gradnja je nešto što u Srbiji postoji više od 30, 40 godina i ne može se rešiti samo donošenjem Zakona o legalizaciji. Problem bespravne gradnje treba rešavati tamo gde nastaje, ali i u institucijama koje su zakonom obavezne da nadziru i sprečavaju pojavu bespravne gradnje. Osim toga, potrebno je analizirati uzroke koji utiču na bespravnu gradnju i uzroke koji utiču na malu zainteresovanost bespravnih graditelja da svoje objekte legalizuju. Sigurno su jedan od osnovnih uzroka socijalne prilike i tu je reč o građanima koji su gradili, jer nisu imali mogućnosti da zakonskim putem ostvare krov nad glavom, uglavnom iz finansijskih uzroka, ali s druge strane postoje bespravni graditelji koji su, izbegavajući zakon, ostvarili profit i tu zakon mora da napravi oštru razliku. Takođe, uzroci i nepotrebno velika i skupa procedura. Naravno, veliki su problem i nerešeni imovinsko-pravni odnosi, inspekcijski organi koji ne reaguju na vreme, odnosno onda kada se sa gradnjom počne. Legalizacija kao tema bitna je za veliki broj građana i treba da bude poseban zakon, kao što je to sada predviđeno, zakon koji će pružiti građanima informaciju o tome šta se može legalizovati, na koji način i pod kojim uslovima. Prilično je bilo nelogično, kao do sada, da isti zakon tretira i legalnu i nelegalnu gradnju. Srbija je država u kojoj je izgrađen veliki broj objekata bez odobrenja za izgradnju. Izgradnja ovih objekata je u većini slučajeva bila bez projekta, bez stručnog nadzora i bez poštovanja normi i regulativa za izgradnju objekata. Bespravnom, odnosno nekvalitetnom gradnjom, neodgovarajućim oblikovanjem, zauzimanjem javnim površina, ilegalnim priključivanjem na infrastrukturu, oštećene su i lokalne samouprave na čijim teritorijama se gradilo, ali i cela Srbija. Podsećanja radi, država je unazad godinama, još od 1997, 2003, 2005, 2009, 2010. godine, donošenjem Zakona o planiranju i izgradnji, koja je na taj način pokušavala da se obračuna sa bespravnom gradnjom i da nelegalnu gradnju stavi u zakonske okvire, ali nažalost, to nije dalo većeg odziva kada su u pitanju nelegalni graditelji, iako su zakoni iz godine u godinu bili sve liberalniji. Ovim predlogom zakona o legalizaciji koji je pred nama, država je ponovo rešila da uvede red u oblast izgradnje objekata i omogući građanima, u čijem posedu su nelegalno izgrađeni objekti, da u određenom roku i pod određenim uslovima svoje objekte legalizuju. Međutim, masovnost, odnosno legalizacija većeg broja objekata, sumnjam da će se postići ovim zakonom iz više razloga, koje ću u daljoj diskusiji navesti, a koje je moguće otkloniti usvajanjem amandmana koje je podnela poslanička grupa SPS. Legalizacija je rešenje za bespravno izgrađene objekte i to je u redu, to je potrebno i to Evropa traži od nas, ali smatram da je najpre trebalo da donesemo Zakon o planiranju i izgradnji koji bi pojednostavio i pojeftinio proceduru, kako se to i najavljuje, i zaustavio bespravnu gradnju, da neka nova Vlada ne bi morala da donosi novi Zakon o legalizaciji, a onda da rešavamo postojeće posledice dosadašnje tzv. divlje gradnje. Ključna odredba Predloga zakona o legalizaciji je da će se legalizovati objekti izgrađeni, odnosno rekonstruisani ili dograđeni bez građevinske dozvole, odnosno bez odobrenja za izgradnju, do 11. septembra 2009. godine i za koje je podnet zahtev za naknadno izdavanje građevinske dozvole do 11. marta 2010. godine. Od 2009. godine do danas u Srbiji je bespravno izgrađeno 300.000 objekata. Postavlja se pitanje – kako je moguće da se bespravno izgradi toliki broj objekata, nakon donošenja Zakona o planiranju i izgradnji iz 2009. godine, bez reagovanja inspekcijskih organa, bez obustave gradnje, bez rušenja započetih objekata, što je mnogo razumnije nego rušiti objekte koji su završeni i useljeni. Ne zalažemo se za to da bespravni graditelji budu privilegovani u odnosu na one koji su gradili na osnovu građevinske dozvole, odnosno odobrenja za izgradnju, ali se zalažemo za to da ako, po ko zna koji put, donosimo Zakon o legalizaciji, taj zakon ne sme da diskriminiše one koji su gradili posle 2009. godine u odnosu na one koji su gradili pre 2009. godine. Bespravna gradnja je bila zabranjena od donošenja prvog Zakona o planiranju i izgradnji, pa se ipak bespravno gradilo i donosili su se zakoni koji su omogućavali bespravnim graditeljima da svoje objekte legalizuju. Zašto bismo mi sada kažnjavali one koji su bespravno gradili posle 2009. godine, a želeli da legalizuju svoje objekte po odredbama ovog zakona? Iz vašeg izlaganja, gospodine ministre, zaključila sam da ni vi niste pristalica rušenja koje bi za posledicu imalo to da mnoge porodice ostanu bez krova nad glavom. Nije u pitanju pet objekata nego 300.000 objekata i mnogi su zidali kuće ne poštujući zakon, zato što nisu imali sredstava da ispoštuju sve ono što zakon predviđa, da plate projekte, naknade, saglasnosti, takse. Pitanje je – hoćemo li mi takve objekte da rušimo i na taj način stvaramo još socijalnih slučajeva? U Smederevu živi porodica od sedmoro članova sa troje maloletne dece. Žive u objektu od 50 metara kvadratnih, bez struje, i bez vode. Verujte da su svakog dana zvali i pitali kada ćemo doneti zakon o legalizaciji, koji bi im omogućio da se i njihov objekat, koji je sagrađen posle 2009. godine, moći da se priključi na komunalne mreže. Možete da zamislite u kakvom strahu oni danas gledaju i slušaju ovo što mi govorimo. U Srbiji je mnogo takvih porodica i ne možemo preko toga tek tako da pređemo. Poslanička grupa SPS podnela je amandman na odredbe ovog člana. Takođe, član 5. Predloga ovog zakona predviđa da se građevinska, odnosno upotrebna dozvola može izdati za objekte za koje je podnet zahtev za legalizaciju do 11. marta 2010. godine. To znači da nema novog roka ni za objekte koji su izgrađeni do 2009. godine, a za koje nije podnet zahtev za legalizaciju. Od milion i 400.000 bespravnih objekata, podneto je 700.000 zahteva za legalizaciju po ranijim zakonima. Od tih 700.000, legalizovano je tek nešto više od 10%, a ostali su u početnoj fazi, tj. u fazi podnošenja zahteva. Uglavnom, razlozi za to su nerešeni imovinsko-pravni odnosi, nereagovanje nekih lokalnih samouprava, da im pošalju obaveštenja, šta treba dobaviti od dokumentacije ili su u celini ili delom izgrađeni na javnim površinama i na površinama u zaštićenim zonama itd. Veći broj tih objekata neće moći da se legalizuje ni po ovom zakonu, pa se pitam – za koje mi objekte donosimo ovaj zakon, ukoliko rokove ne produžimo? Predloženim zakonom je utvrđena dokumentacija koja je potrebna za legalizaciju. Prema odluci Ustavnom suda, legalizacija mora da se obavi pod istim uslovima koji važe i za redovno dobijanje građevinske dozvole. Ustavni sud je odredbe o legalizaciji koje su sadržane u Zakonu o planiranju i izgradnji proglasio neustavnim zbog dovođenja u neravnopravan položaj onih koji su gradili po propisima. Predlogom ovog zakona uvodi se obaveza podnošenja dodatne dokumentacije u odnosu na dosadašnji Zakon o planiranju i izgradnji. Važeći Zakon o planiranju i izgradnji u delu koji se odnosi na legalizaciju predviđao je do sada manji obim tehničke dokumentacije, tehnički izveštaj, zapisnik o izvršenom veštačenju sa geodetskim snimkom, bez instalacija i skica za pomoćne objekte. Po nacrtu ovog zakona za sve objekte, sem pomoćnog, koji inače nije ni pomenut, rade se glavni projekti koji, između ostalog, umesto geodetskog snimka sadrže geodetsko-topografski plan i blok šemu instalacija, sa načinom priključenja na spoljnu mrežu. Takođe je potrebno priložiti i projektni zadatak koji je definitivno nepotreban u ovoj fazi kada objekat postoji na terenu, kada je objekat već sagrađen. U redu je da oni koji su gradili bez dozvole ne budu u povlašćenom položaju u odnosu na one koji su gradili poštujući zakon, ali je te obaveze trebalo umanjiti barem za ono što nije potrebno u ovoj fazi i što se moglo izbeći. Članom 3. predviđena je saglasnost vlasnika susednog objekta za objekte izgrađene ili rekonstruisane na udaljenosti od susednog objekta protivno uslovima propisanim planskim dokumentima. Znači da jedan objekat može da ispunjava sve tražene uslove u pogledu dokumentacije, u pogledu roka imovine, ali ako je komšija ljut i ne da saglasnost, onda se objekat ne može legalizovati. O tome ste i vi pričali i slažemo se i povodom ovoga. Mislim da se mora napraviti razlika između objekata prilikom čijeg građenja se vlasnik susednog objekta nije protivio i objekata prilikom čijeg građenja je komšija reagovao, prijavio gradnju, uložio prigovor, pokrenuo postupak i slično. Mnogo je praktičnije rešiti ovaj problem zakonom, nego da se to rešava u sudskim sporovima. Ovaj član takođe treba dopuniti, da lokalna samouprava u određenom roku može doneti odluku kojom bi se na drugačiji način utvrdili uslovi u pogledu udaljenosti od susednog objekta. Početak legalizacije podrazumeva da građani imaju rešene imovinsko-pravne odnose na zemljištu, što je inače veliki problem u Srbiji i jedan od razloga bespravne gradnje, ali i jedan od razloga nemogućnosti legalizacije objekata izgrađenih na parcelama gde imovina nije rešena. Iz tih razloga smatram da je imovinsko-pravnim odnosima trebalo posvetiti više pažnje u ovom zakonu i predvideti šta se sve može smatrati dokazom o rešenim imovinsko-pravnim odnosima na građevinskom zemljištu, kao što su ugovor o kupoprodaji, ugovor o prenosu prava korišćenja koji je overen do 2003. godine, pravosnažna sudska presuda, naravno, uz poštovanje pravnog sleda, kao i drugi pravni poslovi na osnovu kojih je podnosilac stekao pravo svojine na zemljištu. Nije predviđena ni mogućnost legalizacije objekata koji su sagrađeni na zemljištu u susvojini, odnosno u sukorišćenju više lice. Vlasnik bespravno izgrađenog objekta dužan je da plati naknadu za uređenje građevinskog zemljišta. Ono što je dobro, jeste to da je zakonom data mogućnost da se naknada za uređenje građevinskog zemljišta može platiti sukcesivno na 20 godina. Kolika će visina naknade biti određivaće lokalne samouprave. Kako zakon predviđa, mora da postoji razlika u visini nameta za one građane koji su gradili na zemljištu bez infrastrukture, razlika u zavisnosti od površine objekta, namene objekta, urbanističke zone. Potrebno je voditi računa i napraviti razliku između građana koji su gradili da bi rešili svoje egzistencijalno pitanje i svoje porodice, samohranih roditelja, invalida, socijalno ugroženih kategorija i onih koji su gradili da bi sticali profit. Član 32. Predloga zakona, koji se odnosi na rušenje objekata, treba izbrisati, osim dela koji se odnosi na objekte koji su izgrađeni na javnim površinama u zonama prirodnog dobra, na saobraćajnicama, raskrsnicama i slično. Država je dopustila da se u Srbiji izgradi 1.400.000 objekata, da se porodice usele u te objekte, a niko od nadležnih organa nije reagovao i sada trebamo da ih rušimo. Ako hoćemo da kaznimo one koji su bespravno gradili i koji neće da postupe po ovom zakonu o legalizaciji, treba se opredeliti za manje represivne mere, u smislu većeg plaćanja poreza na imovinu ili neki drugi vid sankcije. Priključenje na infrastrukturu je jedan od razloga koji bi trebalo da stimuliše bespravne graditelje da svoje objekte legalizuju, jer zakon predviđa da se na komunalnu infrastrukturu nelegalni objekti mogu priključiti samo privremeno, do okončanja postupka legalizacije i da će biti isključeni ukoliko se postupak legalizacije ne okonča u roku od dve godine. Da bi jedan objekat mogao da bude priključen na elektro-vodovodnu kanalizacionu mrežu mora da ima građevinsku dozvolu ili naknadnu građevinsku dozvolu. Nije potrebno da je objekat uknjižen, niti da ima upotrebnu dozvolu. Taj problem priključenja objekata na komunalnu mrežu nije rešen ni Zakonom o posebnim uslovima upisa objekata u katastar nepokretnosti, jer sam upis objekta nije dovoljan da bi se objekat priključio na komunalne mreže. Neće biti rešen ni sada, jer za 700.000 objekata koji su izgrađeni do 2009. godine, za koje nije podnet zahtev za legalizaciju po ranijim propisima, 300.000 objekata izgrađenih posle 2009. godine, koji uglavnom nisu priključeni na infrastrukturu, neće moći da se priključe ni po odredbama ovog zakona jer neće moći da podnose dodatne zahteve za legalizaciju. Građani koji žive u ovakvim objektima žive ispod svakog nivoa iole pristojnog života. Država mora da nađe načina da građane informiše o njihovim pravima i obavezama kada je u pitanju legalizacija, ali i da preduzme određene mere kako bi građani ozbiljno shvatili postupak, odnosno obavezu da svoje objekte legalizuju. Gradnja sa građevinskom dozvolom je jedan od temeljnih uslova pravne države sa uređenim građevinskim pravom, države koja se opredelila za red, zakonitost i pravnu sigurnost. Zato nam je hitno potreban zakon o planiranju i izgradnji. Ovaj zakon o legalizaciji moramo da prilagodimo stvarnoj situaciji na terenu ili približno stvarnoj, jer situacija na terenu ima različitih i nemoguće ih je sve svrstati u jedan zakon, ali uredbama i pravilnicima moramo da pokušamo da se približimo rešavanju realnih problema, uvažavajući pre svega socijalni status građana. Građani pre svega moraju da znaju da je gradnja sa građevinskom dozvolom i naknada za dobijanje građevinske i upotrebne dozvole jedini način da uspostave svoje pravo svojine na objektima i da je to različito od evidentiranja objekata u katastar nepokretnosti. Samo sa legalnim objektima građani imaju pravnu i ekonomsku sigurnost u pogledu svojine i raspolaganja svojim objektima. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Samo da odgovorim narodnom poslaniku koji je postavio nekoliko veoma važnih pitanja. Mi smo morali što pre da donesemo Zakon o legalizaciji zbog objekata koji čekaju legalizaciju, a naročito zbog mnogih objekata koji su prodati, kupljeni u privatizaciji itd, a nisu imali mogućnost jer je zakon bio protivustavan i van snage. Znači, da ne bi čekali sve ove procedure oko Zakona o planiranju i izgradnji, morali smo da izbacimo ovaj zakon nešto pre, a za 30 dana biće regulisano u Zakonu o planiranju i izgradnji. Ne vidim da će neko imati nijedan razlog, i stvarno će posle toga biti rušenje, da pravi objekat bez građevinske dozvole, ako je ona besplatna, ako se dobija veoma brzo i na jednom šalteru, ono što su svi građani tražili. To onda znači da on tera inat, ponižava i potcenjuje određene institucije, ako neće da uzme građevinsku dozvolu. Tačno da ste vi u pravu da ima oko 300.000 objekata koji su izgrađeni u ovom periodu od 2009. godine do danas i koji su problematični. Nama je bilo nezgodno da ugradimo to u zakon jer ne bi nam dozvolio ni jedan sud ako su mnogi dobili krivične prijave i procesuirani su. Mi ne možemo sada da uđemo u njihov proces legalizacije. To pitanje ćemo rešiti kroz ovaj Zakon o planiranju i izgradnji i to je jedini način da uđe u regularan proces da bi to pitanje razrešili. Priključci koji se ne mogu dobiti na ovim objektima, a dovoljno je da se prijavite u proces, dobijate automatski pravo na priključak, samo da se prijavite i da uđete u proces legalizacije. Znači, to pitanje, ako vi budete kroz amandmane pokušali, ja poštujem narodne poslanike, poštujem i uvek sam poštovao, ako vi uđete u amandman. Nisam mogao kao ministar da predložim da legalizujemo nekome koji ima krivičnu prijavu zato što je napravio krivično delo, onda bi ponizio inspekcijske službe i sve organe koji su to tehnički odradili. Međutim, parlament je parlament. Vi predlažete amandmane, vi usvajate zakon, vi usvajate i amandmane. Ne mogu sada da radim neki posao za koji nemam ovlašćenja, ali vi kao parlament imate pravo da donesete određene amandmane ili bilo šta, što je sasvim opravdano, ako dobije većinu, nešto što vi predložite za mene će biti sasvim normalno da se prihvati, jer parlament je parlament. Svi mi koji dođemo ovde moramo da poštujemo većinu narodnih poslanik koja izglasa određene promene. Znači, vi jedini možete nešto da promenite. Skupština ima ta ovlašćenja. Lično kao ministar nemam. Ne mogu nekoga da legalizujem kome je neko dao krivičnu prijavu i procesuirao ga, ali ako vi imate mogućnost i obezbedite većinu za tako nešto, to je vaše pravo da, naravno kroz amandmane probate. Zahvaljujem se na jednoj vrlo korektnoj diskusiji gde se ovako, što kaže naš narod, uboli one prave probleme što tište građane. Imamo puno ljudi koji dolaze svakodnevno. Hiljade njih ne može da prikači struju, vodu, da se priključi, i mi to moramo da rešimo. To je veliki problem. Ali, još jednom apelujem na sve građane Srbije i na sve institucije, posle usvajanja Zakona o planiranju i izgradnji ko krene u divlju gradnju, stvarno je nekorektno i nema ni jedan razlog da se ne ruše takvi objekti. Apelujem na lokalne vlasti i inspekcijske službe, rušite objekat u startu, nemojte napraviti objekat, završiti, useliti ljude, pa onda ući u proces rušenja. To je vrlo nezgodno. Znači, ne dozvolite mu da počne gradnju ako za to nema pravo, i ako je građevinska dozvola besplatna, iako će je dobiti za nekoliko dana. Procedura posebno za privatne kuće za stanovanje je vrlo jednostavna i nema ni jedan razlog da ne uzmete građevinsku dozvolu, ako je to sve regulisano i vrlo jednostavno, i vrlo brzo. Prema tome, onda stvarno ponižavate i ovu državu. Onda terate inat i onda će takav građanin imati problem sa određenim državnim institucijama.
Narodni poslanik Aleksandar Senić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, Ustavni sud je još u decembru prošle godine označio neustavnim određene odredbe Zakona o planiranju i izgradnji koje se odnose na legalizaciju. Dao je rok od šest meseci da se te odredbe usaglase sa Ustavom. Međutim, ova Vlada, kao i sve drugo je odlagala te reforme i došli smo u situaciju da smo četiri meseca imali pravni vakum po kome nije moguće izvršiti legalizaciju. Kada uzmemo i pročitamo ovaj Predlog zakona o legalizaciji možemo bez greške da zaključimo da je za pisanje ovakvog zakona potrebno petnaestak dana najviše. Postavlja se pitanje zašto se vršila opstrukcija kod donošenja ovog zakona i zašto smo imali pravni vakum od četiri meseca u oblasti legalizacije? Međutim, iako je zakon pisan skoro deset meseci, on je i dalje neustavan. Dakle, nisu uklonjene sve odredbe koje je Ustavni sud proglasio za neustavne. Dalje, on je kontradiktoran, nepotpun, nedorečen i ukida određene odredbe koje je prethodni zakon imao koje su olakšavale postupak legalizacije, a koje Ustavni sud nije proglasio za neustavne ili protivustavne. Neustavan je zato što i dalje protivreči načelima jedinstva pravnog poretka. Odlukom Ustavnog suda je jasno definisano da se ne može vršiti legalizacija objekata koji su izgrađeni između 2003. i 2009. godine. Zakonom o planiranju i izgradnji iz 2003. godine bespravno graditeljstvo je proglašeno ili okvalifikovano kao krivično delo. Dakle, Ustavni sud je zbog načela jedinstva pravnog poretka rekao da se ne može vršiti legalizacija objekata koji su građeni između 2003. godine i 2009. godine, jer se time legalizuje nešto što je proizvod vršenja krivičnog dela. Ovaj zakon nije uklonio tu protivustavnu odredbu. Dakle, on se i dalje odnosi na objekte koji su izgrađeni do 2009. godine i u tom smislu očekujemo da će ga Ustavni sud proglasiti neustavnim u određenom vremenskom periodu. Kontradiktoran je zato što je npr. članom 12 predviđeno da zahtev za legalizaciju sadrži u tački 4. dokaz o uređivanju odnosa u pogledu plaćanja naknade za uređivanje građevinskog zemljišta. Dok članom 21. je predviđeno da dokaz o uređivanju međusobnih odnosa sa organom, odnosno organizacijom koja uređuje građevinsko zemljište se dostavlja kada vlasnik bespravno izgrađenog objekta od nadležnog organa dobije obaveštenje o mogućnosti legalizacije. Dakle, ministre, da li se naknada za uređenje građevinskog zemljišta ili sklapanje ugovora sa organom koji je zadužen za naplaćivanje te naknade sklapa ili plata pre podnošenja zahteva za legalizaciju ili posle dobijanja pozitivnog mišljenja o mogućnosti legalizacije? Ili ste možda predvideli da može naknada dva puta da se plati, što nije realno. Takođe, kontradiktoran je i u članu 21. gde se kaže da rok ne može biti duži od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona za dopunu zahteva. Šta ako u roku od tih godinu dana državni organ uopšte ne obavesti stranku o potrebi za dopunu zahteva za legalizaciju? Da li državni organ ima sankciju? Da li ste ovim zakonom obavezali državni organ da postupa u odnosima prema ljudima koji su podneli inicijativu da se legalizuju? Članom 22. se kaže da ako u roku od 6 meseci od dana prijema obaveštenja iz člana 21. ovog zakona podnosilac zahteva ne dostavi potrebnu dokumentaciju nadležni organ će zaključkom odbaciti zahtev. Da li je rok 6 meseci od dana prijema ili godinu dana od stupanja na snagu zakona? Ostaje ovde nedorečeno. Zakon je kontradiktoran i u delu gde je u koliziji sa Zakonom o upisu nelegalnih objekata u katastar, jer je Zakonom o upisu nelegalnih objekata u katastar predviđeno da se po službenoj dužnosti prosleđuju zahtevi za legalizaciju koji su podneti do 11. marta 2010. godine RGZ, pa vas pitam kako će se onda, shodno članu 39. ovog zakona, zahtevi i prijave za legalizaciju podneti do 11. marta 2010. godine smatrati zahtevima u smislu ovog člana i zakona? Ako su zahtevi za legalizaciju već prosleđeni RGZ, koji treba da izvrši upis nelegalnih objekata u katastar, kako će onda nadležni urbanistički organi postupati po ovom zahtevu ako su već prosledili zahteve katastru? Zakon je neprecizan. Dakle, on je neobavezujući. Jer, ne postoji nikakva sankcija za državni organ koji ne postupa po zahtevima o legalizaciji. Teorijski, neko može podneti zahtev za legalizaciju i dobiti odgovor za 20, za 50 godina ili možda nikad. Jednostavno, ne postoji sankcija u zakonu koja će obavezati državni organ da postupi u određenom roku i podnese tj. donese rešenje ili zaključak o mogućnostima legalizacije nekog objekta. Zakon je neprecizan i u delu koji se odnosi na legalizaciju stambenih objekata. Ovim zakonom je predviđeno da se stambene zgrade legalizuju jednim rešenjem. Uzmite sad primer: imamo nelegalnog investitora koji je izgradio stambenu zgradu od 20 stanova, prodao sve stanove i sada mi njega teramo da on legalizuje zgradu. On nema nikakav ekonomski interes da uknjiži tu zgradu jer je stanove već prodao. Zbog čega bi on sebe sada stavljao u situaciju da mora da snosi još neke nove troškove? Prethodnim zakonom je bilo predviđeno da se svaka fizička celina te stambene zgrade posebno legalizuje i da se za svaku fizičku celinu te zgrade, tj. za svaki stan donosi posebno rešenje. Mi smo amandmanima vratili tu mogućnost, jer ovako predviđene odredbe jednostavno neće dovesti do situacije da se legalizuju stambene zgrade gde su investitori već prodali sve stanove. Ovaj zakon ukida odredbe koje olakšavaju proceduru. Na primer, tzv. legalizacija sa kućnog praga. Mi smo imali situaciju da su opštine koje su brinule o interesima svojih građana sklapale ugovore sa građanima koji su podnosili zahteve za legalizaciju i obezbeđivale geodetske snimke i projektnu dokumentaciju u ime i za račun građana. Građani su, naravno, plaćali te usluge ali nisu odlazili do opštine i na taj način se mnogo brže i lakše odvijao proces legalizacije. Ovaj zakon ukida tu mogućnost, iako Ustavni sud nije označio te odredbe kao protivustavne. Mi smo amandmanima vratili tu mogućnost jer smatramo da se na taj način lakše i brže odvija procedura legalizacije i da će na taj način građani lakše legalizovati svoje objekte. Postoji jedan veliki sukob između Zakona o upisu objekata u katastar i predloženog zakona o legalizaciji. Zakonom o upisu objekata u katastar, da ne citiram ceo naslov, predviđeno je da se svojina nad određenim objektom može upisati u katastar bukvalno na osnovu dva računa – na osnovu računa za vodu i na osnovu računa za električnu energiju. Sada ja vas pitam – ako se određeni objekat upiše u katastar, a onda on ne zadovoljava na primer član 3. stav 1. tačka 5. Zakona o legalizaciji i izda se rešenje o rušenju tog objekta, u kakav položaj dovodimo građane koji su upisali objekat u katastar a onda im posle toga, a na osnovu ovog zakona, pošto ne ispunjavaju sve propisane uslove ovim zakonom, izdajemo rešenje o rušenju i srušimo objekat sledeće godine? Ovim zakonom se predviđa i mogućnost priključenja na infrastrukturne objekte, za objekte koji su izgrađeni bez građevinske dozvole, koji samo podnesu zahtev za legalizaciju. Meni to slikovito izgleda ovako: ako neko ima objekat koji je bespravno izgrađen, nije priključen na infrastrukturne objekte, a podnese zahtev za legalizaciju, on će dobiti priključenje na infrastrukturne objekte, ali, s obzirom da zakon o legalizaciji ne propisuje rok u kome državni organ mora da mu odgovori da li ispunjava uslove za legalizaciju, taj objekat može ostati u nekom nerešenom statusu i koristiti sve infrastrukturne objekte bez građevinske i upotrebne dozvole. Plašim se da ovakve odredbe nisu slučajne i da konkretno služe za određene objekte koji su sada izgrađeni, koji nemaju priključenje na infrastrukturu, a koji će sa ovim zakonom legalno dobiti priključenje na infrastrukturu bez dobijanja građevinske i upotrebne dozvole. Gospodine ministre, moram da vas podsetim šta ste izjavili pre sat vremena. Citiram vas: „Morate da pitate komšiju da vam da saglasnost da napravite neku firmu, hladnjaču ili bilo šta. Komšija neće nikad da vam da dok je živ. Šta sada vi da radite? Ništa. To sam izbacio iz zakona…“ itd. Ja se pitam – da li ste vi uopšte pročitali ovaj zakon? Jer, u članu 3. stav 2. piše: „Izuzetno od odredbe stava 1. tačka 5. ovog člana nadležni organ će naknadno izdati građevinsku i upotrebnu dozvolu ako podnosilac zahteva za legalizaciju priloži overenu saglasnost vlasnika susednog objekta“. Jeste li vi pisali ovaj zakon ili niste? Ja vas zaista ne razumem i molim vas da mi objasnite. Mi smo dali amandmankojim se briše ovaj član, jer je besmisleno. Građani se s pravom pitaju čemu ovaj zakon. Dakle, imamo izjave ministra da građani ne moraju da legalizuju objekte ili, citiram, „ako želite da radite za tržište, dakle da prodajete i upisujete objekte, morate da uđete u proces legalizacije i takvi objekti moraju da imaju adekvatnu protivpožarnu zaštitu“. Ja vas pitam – da li objekti koji nisu za prodaju, gde žive ljudi sa svojom decom, porodicom, ne treba da imaju adekvatnu protivpožarnu zaštitu? Ili, ukoliko ste vlasnik 30 godina i ukoliko se niko nije žalio, dovoljno je da se upišete u katastar, a onda, pošto je po članu 39. zakona automatski podnet i zahtev za legalizaciju, a komšija vam ne izda saglasnost da možete biti udaljeni na manjem rastojanju od propisanog, onda vam stigne rešenje o rušenju i ministar najavljuje za proleće sledeće godine rušenje. Postavlja se pitanje ko će sprovoditi zakon. Imali smo pre tri meseca zakon o državnom premeru i katastru. Po mojim informacijama koje dobijam iz Ministarstva građevinarstva i urbanizma, broj zahteva tj. broj predmeta na drugom stepenu se sve više uvećava. Dakle, ne rešavate probleme u vezi katastra. Najavljujete novi zakon o planiranju i izgradnji koji će sve rešavati na jednom šalteru, a šta ćete sa 35 hiljada nerešenih predmeta u drugom stepenu u vašem ministarstvu? Kako ćemo te probleme da rešimo? Ministar je tražio da se fokusiramo na zakon, ali, s obzirom da se on nije u potpunosti fokusirao, u cilju odbrane struke moram da kažem da Srbija ima izvanredne građevinske inženjere. Trebate samo malo da se potrudite i motivišete i naći ćete nadzorne organe za sve projekte koji su u realizaciji, a njih je sve manje. Mi na Građevinskom fakultetu uporno školujemo dobre inženjere. Možda je problem što npr. Megatrend nije napravio građevinski fakultet, pa samo da ih ovako malo lakše i brže školujemo. Srećom po ovu zemlju, to se još uvek nije desilo i nadamo se da se neće ni desiti. Mi još uvek školujemo dobre inženjere koji mogu da se odazovu svakom pozivu. Evo, da vratim kontra pitanje. Moj najbolji drug sa studija, izvrstan student, danas odlazi u Katar. Zašto mu niste omogućili uslove da ostane u Srbiji i da ovde radi i stiče za opstanak svoje porodice? Ostaje još jedna stvar. U malopređašnjem obraćanju ste rekli da je otac nekog stranačkog lidera uzimao novac da njegov sin ne bi rušio neki objekat. Nemam stenogram, dozvolićete da vas prepričam. S obzirom da je krivično delo neprijavljivanje krivičnog dela, ja vas ovde zbog celokupne srpske javnosti pozivam da kažete o kome se radi. Dakle, jasno kažite ime i prezime čoveka koji je učinio to krivično delo i daćete doprinos borbi protiv korupcije. U decembru mesecu ste nam došli sa izmenom Zakona o planiranju i izgradnji gde ste rekli- evo, samo da ukinemo konverziju i čekaju milijarde evra investicija koje će doći u Srbiju. Objašnjavali smo vam da to nema veze. Međutim, očigledno je da je konverzija bila ukinuta zbog nekog pojedinačno slučaja, s obzirom da zvanični statistički podaci kažu, da je građevinska industrija ove godine pala za 42,5%. Demokratska stranka je dala preko 20 amandmana na Zakon o legalizaciji objekata. Nadam se da će moja diskusija i naši amandmani pomoći da zakon bude usvojen u što boljem obliku i makar da bude primenljiv. Demokratska stranka, bez obzira na usvajanje amandmana, neće glasati za ovakav zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Ilić. Izvolite.
Meni je jako žao kad narodi poslanik kroz svoju diskusiju govori niz činjenica koje su neistinite, jer on ih nije čuo. On nije čuo šta sam rekao. Možda nije ni slušao, možda nije ni bio tu, a pretpostavlja nešto šta je rečeno i o čemu se radi. Prvo pitanje je bilo zašto je bio vakum četiri meseca. Ušlo se u rekonstrukciju Vlade. Zakon je bio gotov. Zakon o planiranju i izgradnji nije mogao da uđe u javnu raspravu, a bio je gotov. Pojedini ministri kada su čuli da će biti promenjeni, otišli su na godišnji odmor i nisu više radili. Ko će da mi da saglasnost? Kako da dođem u parlament? (Aleksandar Senić, s mesta: Ko je taj ministar?) Sada neću da nabrajam, ali nijedan nije hteo da da nijedan odgovor na papir koji je dobio da da saglasnost. Niko. Nije hteo da da, otišao je i jednostavno nismo mogli da dođemo pred parlament. To je razlog. Tačno je da urbanizam treba da dostavi dokumentaciju Katastru, ali kopije, a originali ostaju u urbanizmu. To je tačno, a ovo što ste vi rekli nije tačno. Imamo jedan problem – zašto se povećava broj predmeta? To bih ja vas pitao, gospodine. Mi rešavamo duplo više dnevno predmeta, nego što se rešavalo prethodnih godina. Povećali smo broj pravnika dva puta. Da li znate zašto se povećava broj predmeta? Zato što ste vi u Beogradu pre dolaska ove vlade uknjižili samo na opštini Voždovac 980 objekata tuđih na Grad Beograd, a u celoj Srbiji, računajući i deo Vojvodine, vaše je tamo rukovodstvo, 44.000 objekata. Ljudi su padali u nesvest kada su došli s odmora iz inostranstva. Vi ste im uknjižili kuće, placeve na Grad Beograd. Uknjižili ste Štampariju Ministarstva narodne odbrane na Grad Beograd. Uknjižili ste objekte mog ministarstva. Sada vama plaćam kiriju, Gradu Beogradu. Plaćam vam kiriju svakog meseca. Vi ste sve uknjižili zato što vam je direktor Katastra bio vaš čovek, pravobranilac je napisao da je saglasan i da nema nikakve primedbe, a pravna služba Katastra tada je napisala da nema nijednu primedbu i da to može odmah da stupi na snagu bez onih osam dana. Sve je urađeno u jednom danu, gospodine. Pogledajte vi to u dokumentaciji. Istraga se vodi protiv toga. Mislim da će neko debelo da odgovara. Vi ste ljudima koji su živeli, na primer, u Bulevaru ovde, uzeli placeve, kuće, prodali i napravili ste tu zgrade. Ljudi došli s odmora i vide zgradu u dvorištu. To ste na brzim licitacijama, uz neku komisiju, sve rasprodali. To je jedan problem veliki. Sada su svi ti građani napisali ministarstvu dopise, zahteve, traže poništenje, traže rešenje, 44.000 objekta. Imate kopiju, mogu vam dati. Dođite kad god hoćete. Direkcija za imovinu Republike Srbije i ne zna da je opljačkana i da je sve prebačeno u Grad Beograd. Da li znate šta sada ima Direkcija za imovinu Republike Srbije u Beogradu? Nema skoro ništa. Mi u Vladi nemamo objekat. Vi ste zgradu Vladinu preveli na grad i mi vama plaćamo kiriju sada. Da li razumete? Možete da dođete, videćete sve papire. Sve to možete videti. To je sve predato određenim institucijama da vode istragu. Zato se povećava broj predmeta. Taj katastarski haos koji je napravio gospodin Tesla kao generalni direktor i ekipa koja je tamo radila, to je nešto neprimereno. U jednom danu na opštini Voždovac upisano je 980 objekata i to privatnih i državnih objekata. Ne znam šta je tu bilo, ali o tome ćemo razgovarati. Nisam rekao da za firmu treba neko da da saglasnost, nego sam rekao nešto drugo – farmu. Nijedan građanin Srbije nije dobio saglasnost komšije da napravi farmu. To sam govorio. Farma, a ne firma. Seljaci moraju da prave firme, jer od toga žive. Dolazili su kod mene neki dan i kažu ljudi – izbacite to. Možete da odmahnete koliko hoćete, kada kažete farma svinja, farma junadi, oni kažu – ne može. Neće da vam da saglasnost nikad, nijedan komšija niko. Mi to pitanje zbog tih poljoprivrednika moramo da rešimo na neki način. O tome sam govorio, a ne firma nego farma. Kažem vam, farma. Izvinjavam se što je pogrešno napisano, a mislim da sam o farmi govorio. Znate da nijedna farma u Srbiji nije otvorena zadnjih nekoliko godina, niko nije uspeo da dobije saglasnost i mi moramo to pitanje da rešimo. Seljak živi od toga i on nema mogućnost da otvori farmu, ne može nigde da otvori farmu, niko mu ne da saglasnost, niko. Još nijedna saglasnost nije potpisana, neće niko da potpiše. Znači, moramo nešto da promenimo ili da ukinemo, evo Stočni fond se gasi i postojaće farme koje nemaju dozvole, a nema skoro nijedna ne može ni da se legalizuje, ništa ne možete sa njima. Zatvaraju ih, ljudi ulaze u sudske sporove i ne mogu da ih reše. To je veliki problem. Molim vas da pomognete da to rešimo. Nisam rekao - nikad ne legalizovati. Ja sam rekao za one koji ne mogu da legalizuju, jer će legalizacija biti skupa, dovoljno je da upišu, izmirili su opet neku obavezu upišite u katastar nepokretnosti. To bar ne košta ništa. Znači, upišite. Nemojte da ostane objekat ne legalizovan i nemojmo biti tako surovi i sad reći - tačno je 2003. godine najlakše reći nećemo ništa legalizovati, nećemo upisati ništa, a znate koliko je to, to je milion objekata gospodine. Voleo bih da vas vidim da izađete u javnosti i da kažete - srušiću milion objekata u Srbiji. To je onaj period kada su izbeglice sa Kosova dolazile i kada su se pravile kuće, ljudi se mučili donosili nešto materijala, dobijali nešto donacija i gradili itd. Moramo to pitanje zajednički rešiti i drago mi je da imate stručnjake, ali verujte, nisam ja kriv. Vaš kolega koji je otišao u Katar, posetio sam Katar, tamo je plata inženjera 3.000 dolara najmanja, pa do 5.000, pa do 6.000, 7.000, 8.000, a ovde nažalost u ministarstvu mladi kolega inženjer ima platu 50.000 i svi tražite da se to ne povećava da to ostane tu. Voleo bih sada da vidim mladog građevinskog inženjera ekstra talentovanog da dođe i da kaže - evo ja ću da radim. Mislim da je taj početnik od 40.000 do 50.000 dinara. Kada mu kažete 40.000 on kaže – doviđenja, hvala lepo i ode. Neće nijedan pravnik, evo gradovi, znate li da 30 opština u Srbiji u katastru nema nijednog pravnika? Za ove plate koje su i urbanizmi nemaju. Neće nijedan pravnik sa pravosudnim ispitom, radnim iskustvom da dođe da reši ni jedan predmet. Mi sada šaljemo iz Kragujevca pravnika da ide po opštinama i po jedan dan gostuje. Vozimo ga da rešava predmete. Neće da se zaposli, neće da radi, ode u neku advokatsku kancelariju. To je problem države, nas svih.Moramo adekvatno da platimo ljude Nemojte tako samo napadati. Tu sedi potpredsednik Vlade, gospodin Đelić, mi smo zajedno bili u Vladi. On je bio potpredsednik Vlade, ja sam bio ministar. Kada ste pošli da otvorite „Delta siti“, rekao sam vam – gospodine Đeliću, ne možete da ga otvorite, nema ni građevinsku dozvolu, ni upotrebnu, nema ništa. Ali gospodin Đelić je voleo da ode pred kamere i da otvori „Delta siti“. Nisam mogao da mu zabranim. Kada je to video određeni gospodin gde je on bio, on je posle sve nelegalno gradio. Kaže – došao mi potpredsednik, otvorio, daj mi dozvolu, šta sad. Sećam se tada dobro da sam upozorio Vladu. Gospodo nema ni građevinsku dozvolu, ni upotrebnu dozvolu. Ako mi iz Vlade odemo da otvorimo takav objekat, slikamo se i damo izjave da je to super za Srbiju, da to podržavamo, to je krivično delo. Trudio sam se, neke ljude i sada da zaustavim, da ne otvaraju neke tamo fabrike bez dozvole. Znate li da je jedan vaš kolega otvorio fabriku, doveo investitora koji treba pet megavata struje. Na tom celu području nema ni megavat i on mi doveo čoveka Italijana i on me ubi jer mi svaki dan traži da mu dam. Kaže – ja sam obećanje dobio. Kažem – kakvo obećanje čoveče, nemamo dalekovod u blizini. On kaže – šta me briga, dovedite mi struju. Ta struja košta pet puta skuplja od fabrike. Nisam replicirao gospodinu koji je govorio o mom kolegi pre toga. Tačno je da je u građevinarstvu kriza, ali danas gospodo moja draga ne možete naći dobro tesara. Znate li koliko košta dobar tesar, od 700, 800 do 1000 evra. Znate li koliko ima zaposleni u „Zastavi“, 20.000 dinara. Znate li koliko smo uložili tamo za njih? Pitajte. Ili u nekim fabrikama gde je seckanje kablova itd. gde smo dali ogromne pare, a gazda sada daje plate od 15, 16, 17, 18 hiljada. Ljudi masovno beže iz tih fabrika. Zato vam kažem, ima struke ali traži da se plati. Odu da rade na crno, uzmu bolovanje celo leto i odoše. Odoše u Katar, tamo sam sreo naših radnika koliko hoćete, ali bez 2-3 hiljade evra nijedan nije. Prema tome, nije tačno da nema posla. Kod mene u ministarstvu na projektima koji su trenutno u toku ima posla za 2 milijarde 98 miliona evra. Ne znam šta više treba da se uradi. Šta treba više da se uradi da bi bilo posla? Ima posla koliko hoćete. Da li verujete da na našim gradilištima sada rade i Albanci i Bugari i mnogi sa strane. Došli su kao radna snaga. Sada dolaze i iz Federacije masovno, jer nemamo dovoljno kadra. Nemamo radnike i to je problem. Imate 5.000 Srba sada u Sočiju koji trenutno rade. Najbolji radnici i tamo dobro zarađuju. Neće ovde da dođu, naravno. Šta da radimo? Rekao sam koliki je prosek starosti našeg radnika, to moramo da zanovimo svi zajedno. Drago mi je da radite na fakultetu koji izuzetno cenim. Da nije Građevinskog fakulteta, Arhitekture, Saobraćaja da rade revizije i to vrlo jeftino, nekad i besplatno rade, jer Vlada nije bila u situaciji da im plati, mi bi imali još manje posla. Želim da im se zahvalim sada javno. Znate da za jedan auto put treba kamion projektne dokumentacije i ti profesori koje mi stvarno mučimo danonoćno rade na revizijama, na saglasnostima. Znate šta znači uraditi upotrebnu dozvolu jedne termoelektrane koja se rekonstruiše ili jedne hidrocentrale? Svaka im čast, danonoćno ljudi rade. Ali, još mi smeta kada ne možemo da im platimo, jer ono što se plaća za dozvolu sada ide u budžet, a ne u prihode ministarstva. To je u stvari plaćanje ljudima koji rade, nego rade besplatno. Želim stvarno da im se zahvalim. Više mi je neprijatno da iz zovem. Stotine profesora radi džabe da bi pomogli Srbiji, prvenstveno sa arhitekture, građevine i elektrotehnike, sa Mašinskog fakulteta itd. Moramo nešto učiniti i moramo menjati. Zato vam kažem, nemojte sada da se raspravljamo, nije ovaj zakon idealan, ali Ustavni sud je tražio da napravimo nešto, da premostimo. Neko ko hoće da legalizuje, kupio je a nema legalizaciju objekta ne može da uđe kod banke, ne može da dobije sredstva, dolaze, i obilaze pragove. Brzo će biti zakon o planiranju i izgradnji i verujte, svi koji su želeli da učestvuju u njegovoj izgradnji, u njegovom pisanju, najmanje su razni ljudi koji su bilo kako vezani za Vladu, sve su sa strane eksperti na tom zakonu. Meni je drago, uključite se i vi ako imate neke primedbe, da ga poboljšamo, da bude stvarno dobar. Ja ću biti presrećan da svi koji imate neke ideje dođete i da ih donesete. Drago mi je da su se uključivali mnogi profesori, sigurno vaši prijatelji. Dolazili su i tražili da daju doprinos. Donosili su svoje savete itd. i Privredna komora i firme i udruženja i Svetska banka i USAID i ko se sve nije uključivao da pripomogne i pomagali su. Drago mi je da su mnoge države slale svoje eksperte da nam pomognu da napravimo dobar zakon. Ali, podržite taj zakon. Za 30 dana ćemo ga imati u Skupštini i da napravimo tu dozvolu da se dobije za sedam dana i da napravimo mogućnost da na jednom šalteru bude dozvola i da bude besplatna. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Senić, replika.
Gospodin ministar je imao 16 minuta, ja ću probati u svojih dva da kažem. Dakle, 15. maja je pomoćnik ministra građevinarstva i urbanizma, Aleksandra Damjanović, rekla da će zakon biti donet u roku. Novinari su je pitali i to je za 21 dan. Ona je rekla – da. Možete i da je pitate, ako svratite do ministarstva. Nego, da se vratimo na odredbe zakona. Pitam vas - zašto zakon ne sadrži obavezujuće rokove za državnu administraciju? Niste mi odgovorili kada se plaća naknada za uređenje zemljišta, da li prilikom podnošenja zahteva ili naknadno? Član 12. propisuje pre podnošenja zahteva, član 21. propisuje naknadno. To što je uknjiženo 900 i nešto objekata i što je i Vlada uknjižena na Grad Beograd, ako je to zaista tako, to je zato što je ministar građevinarstva napravio propust i nije se odazvao javnom izlaganju i dozvolio da objekti pređu na Grad Beograd, koji je bio izrađivač plana detaljne regulacije. Na primer, prošle godine, bili ste ministar… Hvala vam za to mladi inženjer, ali da vam kažem da moj kolega iza sebe ima realizovane projekte u vrednosti od preko 500 miliona evra, da je do sada radio u Sočiju, da je pre toga radio na rekonstrukciji Gazele, za „Štrabak“, tako da on nije mladi inženjer koji treba da radi za 50.000 dinara, već ozbiljan, iskusni inženjer, možda u najboljem životnom dobu. Ne odgovoriste mi gde su te investicije. Ukinuli ste konverziju. Milijarde evra investicija, 100 milijardi evra predizborno obećanje, za 10 godina 10 milijardi evra svake godine. Gde su te investicije? Brojimo ih ovako dinar po dinar. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić, replika.
Gospodine Iliću, uvek je bilo zabavno sa vama. Evo još jedne diskusije koja se nikada nije desila. Ja sam išao tamo gde je odredio predsednik Vlade da treba da idem, gospodin Koštunica. Žao mi je što me niste pozvali na otvaranje vaše bolnice, koja se na kraju izgleda nije otvorila. Da se uozbiljimo malo, gospodine Iliću, vi dobro znate da što se tiče gradinarstva, to je sektor koji pokreće bar 16 drugih sektora i ako treba da tražimo neki motor koji može ponovo pokrenuti privredu Srbije, to je sigurno resor koji vi bar delimično pokrivate i znamo da imate određene probleme zbog podele u ovoj Vladi i žao nam je što niste tokom rekonstrukcije, za koju ste evo sada javno priznali da je bila recept za nerad i za izbegavanje odgovornosti, da šest meseci ljudi koji očigledno nisu znali da li će ostati ministri, nisu ništa radili ili bar ne radili u onom kapacitetu i intenzitetu koji se očekuje od ljudi koji moraju da se suoče sa ovom krizom. Ono što nije jasno, to je možda – zašto od kad se bavite svim ovim poslovima legalizacije nema? Legalizacija autoputa, evo bili smo zajedno u Vladi, pa smo se trudili godinu dana da spasimo onu koncesiju koju ste vi potpisali par dana pre nego što je došla nova Vlada. Od toga ponovo nije bilo ništa. Tako da, mislim da je bitno da i vi imate neku zaostavštinu posle vas, da nešto ostane. Evo, ja vas pitam jedno konkretno pitanje, jer ste vi o tome pričali malopre, dopustili ste kao ministar da se rebalansom skine i ono malo što je bilo predviđeno za građevinu i da ne pričaju oni koji politizuju sve, mnogo toga je već odobreno da se gradi, u Gradu Beogradu čak dva miliona kvadrata bi moglo da se gradi kada bi bilo sredstava i neke perspektive u ovoj zemlji. To se ne dešava i nije sve, mada ima i toga u toj giljotini propisa. Koliko znamo, gospodine Iliću, do kraja godine ministar finansija je sve skinuo. Vaša kvota je nula. Da li ćete se izboriti bar za neki budžet za 2014. godinu, da ne umre ovih 100.000 radnih mesta, koliko ih ima u građevini i da li ćemo posle nekoliko velikih bankrotstava konstatovati da od naše operative više nema ništa? Da li to želite da ostavite iza vas?
Hvala. Reč ima narodna poslanica Katarina Rakić.
Hvala. Poštovana potpredsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, verujem da se u ovom trenutku većina građana Srbije pita – zašto se sada donosi ovaj novi zakon o legalizaciji, zar nemamo već jedan koji je na snazi? Dokle će nas više plašiti novim rokovima i tražiti od nas gomilu nekakve dokumentacije, a da ni sami ne znaju šta u stvari traže od nas? Svi oni koji postavljaju ovakva pitanja su u pravu. Bivši režim je u prethodnih 10 godina u ovu oblast uneo potpunu pometnju, govorivši pri tom da želi da je uredi i ne samo da je nije uredio, nego je donosio i zakone koji se kose međusobno, tako npr. da za jednu oblast, ukoliko gradite neregularno, po Krivičnom zakonu bićete krivično gonjeni, krivično kažnjeni, a ukoliko vas ne uhvate po tom zakonu, onda možete da predate zahtev za legalizaciju i da legalizujete svoj bespravno izgrađeni objekat. Da su poštovali sami zakone koje su donosili, videli bi i sami u kakvoj se situaciji nalaze. Međutim, najgore od svega toga je što ni za 10 godina posao oko legalizacije nije završen, ne samo da nije završen, nego je legalizovano tek nešto preko 10% od ukupnog broja podnetih zahteva za legalizaciju. To je zaista poražavajuće. Sada bih se vratila na početak svoje priče i pokušala da građanima objasnim bar nešto od ovih pitanja. Zašto se u stvari donosi zakon o legalizaciji objekata? Do sada ova oblast nije bila regulisana posebnim zakonom. Godine 2003. prvi put je donet Zakon o planiranju i izgradnji i on je u jednom svom delu planirao da oblast legalizacije reguliše kao jedno prelazno rešenje i nakon tog roka svaka divlja gradnja će se sankcionisati. Međutim, izmenama i dopunama ovog istog zakona 2006. i 2009. godine ne samo da se postavljaju novi rokovi u kojima se dozvoljava da se podnesu novi zahtevi za legalizaciju, nego prosto ova oblast legalizacije pokušava da se reši na jedan sistemski način. Na ovakav način prosto oni ljudi koji su u tom roku gradili svoje objekte nakon toga što su dobijali dozvolu za izgradnju, prosto su stavljani u jedan ne fer odnos u odnosu na one koji su prvo gradili svoje objekte, a zatim ih legalizovali. Ono što se nameće kao logično pitanje jeste – kako je moguće da 2009-2010. godine, do kada je bio rok za podnošenje, da je u Srbiji podneto 700.000 zahteva za legalizaciju? Kako je moguće da se samo nekoliko godina broj zahteva za legalizaciju skoro duplira? Odakle ti novi zakoni? Zašto se rok za predaju zahteva pomerio sa 2003. godine na 11. septembar 2009. godine? Zašto se na te objekte primenjuje legalizacija, kada je taj period bio regulisan Zakonom o planiranju i izgradnji? Zašto se ti objekti nisu tretirali kao novoizgrađeni? Postoji veoma jasan odgovor na ovo pitanje. Jednostavno, nije se ozbiljno pristupalo problemu. Građani su želeli da legalizuju svoje objekte i nema sumnje u to. O tome jednostavno govori broj podnetih zahteva. Međutim, one koje je ova oblast zanimala onoliko koliko su imali lične koristi od svoga su upravo oni koji su sedeli, nažalost, možda i dan danas sede na raznim šalterima i organima koji su zaduženi da nam izdaju građevinske dozvole. Često smo mogli da čujemo da građani više ni sami ne znaju šta im oni u opštini traže, čime još da dopune svoje predmete, a ne retko smo imali slučajeve da odemo da pitamo u vezi svog predmeta i da nas nadležan organ iz opštine pošalje kod baš određenog projektanta, da nam kaže da baš on zna da nam docrta i nacrta projekat baš onako kako treba. Doduše, jeste on malo skuplji nego drugi, ali posao će vam sigurno biti rešen. Ono što je sigurno, u prethodnih 10 godina najviše koristi od legalizacije imale su agencije koje su radile na poslovima merenja građevinskog zemljišta, odnosno parcela, odnosno agencije koje su se bavile bilo kakvim poslom u vezi legalizacije. To nije sporno do onog trenutka kada nalazimo da su vlasnici tih agencija upravo oni ljudi koji u nadležnim organima rade na izdavanju dozvola. Naravno, tim ljudima je značilo da se taj posao što više zakomplikuje i da se zahtevi za legalizaciju što više puta podnesu. Što se tiče odgovora na pitanje - zar već nemamo jedan zakon koji se odnosi na legalizaciju? Odgovor je – nemamo. Naime, Ustavni sud je 6. jula ove godine objavio svoju odluku kojom kaže da su članovi od 185. do 200. Zakona o planiranju i izgradnji neustavni, da nisu u skladu sa Zakonom o krivičnom postupku koji kažeda je izgradnja objekata bez građevinske dozvole krivično delo. U svemu ovome ostaje nejasno zašto ova dva zakona nisu usaglašena, po kom kriterijumu je vršena procena, ko od građana koji je nelegalno gradio će biti kažnjavan po jednom zakonu, a ko će legalizovati svoj objekat u drugom zahtevu. Na kraju krajeva ko snosi odgovornost za jednu ovakvu situaciju? Šta u stvari znači reč, odnosno proces legalizacije? Legalizacija je proces dobijanja građevinske i upotrebne dozvole za objekat ili deo objekta koji je izgrađen, dograđen ili rekonstruisan bez građevinske dozvole, odnosno korišćen je bez upotrebne dozvole. Legalizacija takođe podrazumeva i proces dobijanja upotrebne dozvole, ukoliko je objekat sazidan do 11. septembra 2009. godine i poseduje građevinsku dozvolu, ali je korišćen bez upotrebne dozvole. Ono što je novina ovog predloga zakona jeste da se njime ne utvrđuju novi rokovi za podnošenje zahteva. Znači, ovaj zakon se odnosi na one zahteve koji su građani već predali. Međutim, iako su građani predali zahtev za legalizaciju to ne znači da će moći da legalizuju svoj objekat. Naime, članom 3. ovog zakona predviđeni su slučajevi u kojima, nažalost, objekti neće moći biti legalizovani, a to se posebno odnosi na one objekte koji su zidani na nepropisnom tlu, tačnije močvarama, klizištima, kao i objekte kojima materijal, od kojih je izgrađen, ne garantuje stabilnost. Takođe, neće moći da se legalizuju ni objekti koji se nalaze na javnim površinama, a na tom mestu je već predviđena izgradnja nekog avio objekta, kao i oni objekti koji se nalaze u zoni zaštite nekog kulturnog dobra. Zakonom je predviđeno da se upotrebne i građevinske dozvole izdaju jednim rešenjem, što je bila situacija i do sada. Međutim, ukoliko objekat nema upotrebnu dozvolu, a izgrađen je do 11. septembra 2009. godine, on predaje zahtev, i uz zahtev predaje kopiju građevinske dozvole i organ je dužan da mu u roku od osam dana izda upotrebnu dozvolu, ukoliko mu komisija izda izveštaj da se objekat može koristiti. Međutim, ono što nedostaje ovom članu, što sam ja amandmanom pokušala da popravim, jeste da nije precizirano kada nadležni organ formira ovu komisiju. Pošto smatra da je ova komisija potrebna od samog starta primene ovog zakona, predložila sam amandmanom da se komisija formira najkasnije u roku od 30 dana od početka primene ovog zakona. Smatram da je krajnje vreme da se ovoj oblasti pristupi odgovorno i precizno i da postanemo država koja se više ne bavi posledicama, nego da stvari rešavamo na vreme i da probleme otklanjamo na vreme. Dalje, član 21. i 22. Predloga zakona obavezuje organ uprave da dostavi obaveštenje podnosiocu zahteva za legalizaciju, a podnosilac zahteva za legalizaciju dužan je da u roku od šest meseci dopuni svoj zahtev onim što mu nedostaje. Međutim, ako je dokumentacija kompletna, nadležni organ mu daje rok od 60 dana da uredi svoje odnose sa Fondom za građevinsko zemljište, odnosno da plati naknadu za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Lično smatram da je rok od 60 dana dug, pa sam predložila da se amandmanom ovaj rok smanji na 30 dana. Mislim da nema potrebe dva meseca za ovako nešto. Po dostavljanju ugovora nadležni organ je dužan da u roku od 15 dana izda građevinsku dozvolu. Što se tiče same naknade za uređenje gradskog građevinskog zemljišta, njenu visinu određuju same jedinice lokalne samouprave. Sama visina može varirati u zavisnosti od stepena komunalne opremljenosti, od urbanističke zone u kojoj se objekat nalazi, pa i od same namene objekta. Zanimljiv je slučaj da je recimo u Beogradu 2003. godine podneto negde oko 127 hiljada zahteva za legalizaciju. Nakon pet godina obrađeno je, odnosno izdato je nešto više od 3% zahteva. Možemo da izračunamo da je u opštinske budžete lokalnih samouprava veća naknada bila iz administrativnih taksi, kada su podnosili zahteve, nego što su naplatili od naknade za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Da su se potrudili i naplatili novac za gradsko građevinsko zemljište, lokalne samouprave su mogle mnogo toga da investiraju, da urede komunalnu infrastrukturu, da asfaltiraju ulice, da izrede vodovodnu mrežu i kanalizaciju, i to sve iz sopstvenih sredstava, da vrate građanima ono što su uložili, a ne da podižu nepovoljne kredite i da zadužuju našu decu i naše unuke. Ono što je novina ovog zakona jeste evidencija o predatim, odnosno izdatim rešenjima koja će biti dostupna putem interneta. Lično se nadam da će ta evidencija biti dostupna i za javnost, da neće biti potrebna šifra ili nalog. Takođe, predložila bih da se na samom sajtu ministarstva objavi nekakva tabela gde će se mesečno voditi evidencija po gradovima u Srbiji, koliko je predato zahteva, koliko je poslato obaveštenja da se dopune predmeti, koliko je izdato građevinskih dozvola, koliko je odbijeno zahteva. Prosto, na takav način bismo mogli da pratimo sprovođenje ovog zakona. Ovaj zakon dalje propisuje priključenje na infrastrukturu i kaže da oni objekti koji su izgrađeni do 11. septembra 2009. godine mogu biti privremeno priključeni na infrastrukturne objekte koji su im u tom prostoru dostupni do dobijanja konačnog rešenja. Međutim, ukoliko njihov zahtev iz bilo kog razloga bude odbijen, građevinska inspekcija će dostaviti javnom komunalnom preduzeću akt da to preduzeće hitno isključi taj objekat sa svoje mreže. Zakon predviđa, takođe, veoma visoke kazne ukoliko to javno komunalno preduzeće ne postupi prema tome šta mu je naložila građevinska inspekcija. Sama kazna iznosi od milion i po do tri miliona dinara, a za odgovorno lice u toj firmi predviđena je kazna od 100 do 200 hiljada dinara. Što se tiče kazni koje propisuje član 36, amogla bih da kažem da se odnosi na jednu stvar koja je česta, nažalost, u našoj državi, a to je ćutanje uprave. Član 36. kaže da će se novčanom kaznom od 25 do 50 hiljada dinara ili kaznom zatvora od 30 dana za prekršaj kazniti lice u organu ukoliko u zakonski propisanom roku ne izda odgovarajuće rešenje. Sad pravim poređenje. Ukoliko građani koji su podneli zahtev za legalizaciju u zakonski propisanom roku ne dopune svoj zahtev, zahtev će im biti odbijen, a kasnije i srušen objekat. Međutim, ukoliko oni koji rade na sprovođenju ovog zakona u organu uprave, oni će biti kažnjeni simboličnom kaznom od 25.000 dinara. Kažem simboličnom kaznom ne zato što smatram da je 25.000 dinara malo, nego smatram da su upravo ti ljudi koji sede u organima uprave i rade na mestima izdavanja građevinskih dozvola, upravo oni koji su ovaj zakon i kočili. Iz ličnog primera mogu navesti da za 10 godina, od kada je prvi zakon o legalizaciji, odnosno zakon koji reguliše ovu oblast na snazi, nisam čula nijedan jedini slučaj da je neko od građana otišao u organ uprave i da je tamo dobio sve informacije šta mu je potrebno za legalizaciju, odnosno novu gradnju svog objekta, da je on otišao i pribavio sve moguće papire, da je platio i sklopio ugovor sa Direkcijom za građevinsko zemljište, platio naknadu i oni mu odmah izdali rešenje. Verujte mi, ni jedan jedini ovakav slučaj nisam čula. Nasuprot ovome svaki dan čujemo primere da građani više ni sami ne znaju šta im organi u upravi traže. Neretko se dešava to da za jednu istu stvar na dva različita mesta od dva različita zaposlena u upravi dobijaju različite odgovore. Znači, svako od tih radnika, načelnika, ili kako bih već njih sve tamo nazvala, daju sebi za pravo da zakon tumače na svoj način. Zato smatram, to je upravo ono što ste i vi govorili, da nam ništa i ne funkcioniše i zato nam ništa nije ni legalizovano. Prosto, mogu odgovorno da garantujem, ukoliko ti ljudi u opštinskim upravama ostanu na svojim mestima, plašim se da posao neće biti nikada ni urađen. Zato vas molim, ministre, da upotrebite sve svoje ingerencije i da prosto promenite te ljude, da ih pošaljete da rade nešto drugo, neka rade nešto gde neće praviti štetu. Možda ne bi bilo loše ni da proverite imovinske karte tih ljudi koji su već deceniju na tim mestima. Proverite da li je moguće da su oni od svoje plate mogli da imaju to što imaju. Ne bi bilo loše, recimo, da se oforme timovi koji će se baviti korupcijom i u ovom poslu, jer smatram da je mnogo ima i da to svakako treba da se proveri. Takođe nešto što bi bilo dobro i za sprovođenje ovog zakona, to je uvođenje kol-centra na koji bi građani prijavljivali ne samo korupciju, nego i mnoge stvari koje im ne bi bile jasne u toku sprovođenja samog zakona. Što se tiče vaše ingerencije, znam da nije velika što se tiče naloga ka organima lokalne samouprave, ali prosto im možete poslati nekakvu preporuku da zaposle neke nove ljude, da zaposle neke ljude koji će svoj posao raditi bez korupcije, bez ličnog interesa, jer ovde imamo pre svega javni interes, a to je da se uredi Srbija. Građani Srbije ne žele da žive u državi gde vlada korupcija i urbanistički haos. Građani Srbije žele da legalizuju svoje objekte. Hajdemo da im sprovođenjem ovog zakona to i omogućimo. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Velimir Ilić. Izvolite.
Želim da se zahvalim narodnoj poslanici na jednoj korektnoj diskusiji. Evo, ja dođem ovde ispred vas da mi vi očitate lekciju, a nisam ni kriv ni dužan. Znate li ko legalizuje? Lokalne uprave. Vi znate da to urbanizmi rade. Vi znate da se po koalicionim sporazumima na lokalu postavljaju ljudi koji vode urbanizam. Šta ćete sada vi? Ja dođem u grad i kažem – vi ne radite ništa urbanizmu, a tamo oni u koaliciji kažu da je to koalicioni dogovor, pada im koalicija, da se ništa ne dira, tako je dogovoreno, itd. Tako to funkcioniše 20 i više godina. A ja dođem ovde i vi me izgrdite, kao ministra. Zašto? Nijednu jedinu dozvolu niko više, za ono za šta sam nadležan kao ministar, za velike infrastrukturne objekte, za auto-puteve, velike hale, fabrike, za trafo stanice, za razne prenosne sisteme itd, niko nije od 30 dana više čekao, ni od domaćih ni od stranih investitora. Niko nije imao problema. Ja bih voleo da mi se neko javi ko je čekao više od 30 dana kod mene građevinsku dozvolu. Sve je bilo na vreme. Ali, zato u nekom dole mestu, neće ljudi da legalizuju da ih obesite. Ja ih pitam zašto? Mi smo sad napravili timove i ekipe koji će ići po gradovima, prvo ih edukovati a onda ih smenjivati. Ja sam tražio od svih koalicionih partnera da donesemo odluku da smenimo sve one koji ne funkcionišu. Ima opština gde nije legalizovano ništa poslednjih pet godina. Niti imaju nameru, niti se time bave. Uopšte ih to ne interesuje. Sve stoji u fijoci. Onaj jadan narod dole čeka, dolazi, moli, preklinje. Možete da donesete koji god hoćete zakon, oni šlajfuju u mestu. Zato vas molim – pomozite. Vi ste narodni poslanici. Hajde zajedno da napravimo jednu akciju kroz Srbiju, da se ovo sve upiše. Sramota je više da se brukamo. Sramota je da više o tome pričamo. Verujte, ko god je od vas došao kod mene da traži dozvolu, za bilo šta što je u nadležnosti ministarstva, dobio je. Nekad i za dva, tri dana, a u najgorem slučaju do 30 dana, i to za najveće fabrike. Ja sam ovde govorio o fabrikama od 300 miliona evra – za mesec dana je završena papirologija. Ali, ne mogu da učinim ništa kad tamo neki na lokalu neće da uzme predmet da reši. Neće ni da ga odbije, da bar znamo da je odbijen predmet i zašto je odbijen. Što se tiče upotrebnih dozvola, kada dobije građevinsku dozvolu, završi objekat, niko i ne traži upotrebnu dozvolu. Neću sada da nabrajam ovde, mostovi. Pa, najnoviji most ovde nema upotrebnu dozvolu od decembra meseca. Niko je nije ni tražio. Niko me nije ni pitao da mu dam. Ne traže. Nisu podneli ni zahtev. (Aleksandar Senić, s mesta: Dana, 25. novembra prošle godine podnet je zahtev.) Nisam ja dobio još. Nije završeno nešto što treba i Komisija neće da pusti. Evo, most na Tisi otvoren je pre tri ili četiri godine. Nema papirologije. Niko i ne traži. Ljudi misle da smo napravili, pustili smo u saobraćaj, kakva upotrebna dozvola, šta će nam. Molim vas, pomozite da ovo zajedno rešimo. Ovo je naša bruka. Ovaj zakon o legalizaciji smo doneli da se ne brukamo kod stranaca koji su došli i kupili firme. Oni nam kažu – dajte nam neki zakon da legalizujemo inaplatite koliko god hoćete, samo da legalizujemo. Kažu – ljudi, dajte nam taj papir, ne možemo u našim bankama da dobijemo pare. Zato molim sve da pomognete u ovom poslu. Odazovite se, da šaljemo inspekcije, da ubrzamo taj proces. Mnogo zavisi od tih lokalnih činovnika koji ceo život su proveli u lokalu radeći. Zahvaljujem vam se na saradnji današnjoj. Imamo veliki problem. Svi ste vi bili korektni. Imali ste neke svoje primedbe i one su opravdane, ali krivci su neki tamo koje moramo menjati kad-tad. Možemo da menjamo zakone, ali ako njih ne promenimo, ne vredi ništa. Hvala vam puno.
Hvala. Ovde prekidamo sa radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 81 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Maja Gojković, Borislav Pelević i Dejan Radenković. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača mr Velimira Ilića, ministra građevinarstva i urbanizma, pozvao da sednici prisustvuje i Aleksandra Damjanović, pomoćnik ministra građevinarstva i urbanizma. Nastavljamo načelni pretres o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O LEGALIZACIJI OBJEKATA Da li Nebojša Zelenović želi reč? (Da.) Izvolite.