Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na početku rasprave u načelu, dozvolite mi da dam nekoliko uvodnih napomena u vezi sa paketom zakona koji se odnose na državnu upravu, status i prava državnih službenika u Republici Srbiji, a radi se o Predlogu zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi. Predlozi zakona o kojima će se danas raspravljati u Narodnoj skupštini pripremljeni su radi usklađivanja položaja zaposlenih u državnoj upravi sa zaposlenima na koje se primenjuju nedavno usvojene odredbe Zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu. Ovo usklađivanje prilika je i za donošenje drugih izmena i dopuna kojima se jača državno službenički odnosno javno službenički sistem. Predložena rešenja rezultat su kontinuiranog praćenja stanja sistema državne uprave i državnih službenika i uočene potrebe da se određena pitanja urede na način koji će obezbediti delotvorniji rad, usklađeno funkcionisanje organa državne uprave i unapređenja kapaciteta državno službeničkog sistema. Ove izmene ne menjaju suštinske aspekte niti način na koji državno službenički sistem radi ili se nagrađuje. Uglavnom, u pitanju su nesporne intervencije usled očiglednih neusaglašenosti, nedostajućih rešenja ili harmonizacije sa prihvaćenim međunarodnim standardima odnosno reformskim pravcima usvojenim strateškim dokumentima u RS. Ipak, današnja rasprava predstavlja početak ozbiljnih promena koje nam predstoje, kako na zakonodavnom, tako i na institucionalnom planu, kako bi uspostavili jedinstven, funkcionalan, efikasan, profesionalan službenički sistem koji će biti okrenut ka građanima i privredi. Izmene koje su pred vama u skladu su i na putu dublje reforme načina na koji se javno-službenički sistem nagrađuje i motiviše, a koju Vlada priprema za kasnije ove godine. Novine koje donose propisi o kojima će biti danas reč doprinose u prvom redu podizanju kvaliteta rada i profesionalizaciji službeničkog sistema, pojačanoj odgovornosti, naročito službenika na položaju, efikasnosti i ekonomičnosti pojedinačnih procedura, kao i usaglašavanju sa drugim propisima iz oblasti rada i obrazovanja. Na drugoj strani, i ne manje značajno, usaglašavanje propisa sa izmenama i dopunama Zakona o radu povlači reformsko opredeljenje Vlade i Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave da se određeni principi i mere odnose na sve, bez izuzetka. Predlozi zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, kao i Zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, oba ova predloga sadrže kratke izmene čiji je cilj da se pitanje minulog rada u državnim organima i javnim službama urede prema svim zaposlenima na isti način i usaglase sa Zakonom o radu. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, kao jednu od najvećih novina predloga ovog zakona predstavljaju odredbe koje se odnose na stručno usavršavanje, stažiranje, posebne stručne ispite čiji je cilj jačanje kapaciteta i kvalitetnije i efikasnije postupanje državnih službenika. Ovo je bitna obaveza utvrđena Vladinom Strategijom stručnog usavršavanja državnih službenika u Republici Srbiji i Akcionim planom za sprovođenje strategije stručnog usavršavanja državnih službenika u Republici Srbiji za period 2013. do 2015. godine. Cilj je bio postaviti neophodan pravni okvir za novi, unapređen i održiv sistem stručnog usavršavanja državnih službenika na centralnom nivou. S tim u vezi, stručno usavršavanje postaje pravo i obaveza državnog službenika, ojačano zahtevom da je rukovodilac dužan da omogući ovaj oblik unapređenja znanja i veština u skladu sa poslovima koje zaposleni obavlja. U odnosu na važeći režim, novina je da programe opšteg stručnog usavršavanja državnih službenika iz organa državne uprave i službi Vlade donosi ministar nadležan za poslove uprave, po prethodno pribavljenom mišljenju Visokog službeničkog saveta. Izuzetak od ovog pravila, zbog specifičnosti sadržine i potrebnih posebnih znanja i veština u vezi sa utvrđivanjem stručnog usavršavanja iz oblasti EU, predloženo je da programe u ovoj oblasti donosi direktor službe Vlade za koordinaciju poslova Vlade u pristupanju EU, takođe po pribavljenom mišljenju Visokog službeničkog saveta. Novina u zakonu je i stručno usavršavanje putem stažiranja u skladu sa programima opšteg i posebnog stručnog usavršavanja državnih službenika iz organa državne uprave i službi Vlade, kao i na osnovu posebnog sporazuma o međunarodnoj saradnji, uz uređenje prava i obaveza državnih službenika u toku i po završenom stažiranju. Kako bi se obezbedio održiv sistem stručnog usavršavanja i svrsishodnost korišćenja budžetskih sredstava namenjenih za stručno usavršavanje državnih službenika, ovim izmenama predlaže se da se sredstva za programe opšteg stručnog usavršavanja državnih službenika koje organizuje služba za upravljanje kadrovima obezbeđuje u budžetu Republike Srbije u odgovarajućem iznosu od ukupnih sredstava obezbeđenih za plate svih zaposlenih iz organa državne uprave i službi Vlade. Ovo je istovremeno način da se operacionalizuje princip održivosti, kao i prava i obaveze službenika na stručnom usavršavanju. U skladu sa tim, posebno su značajne odredbe koje se tiču stažiranja, u kojima se pruža mogućnost službenicima da steknu posebna znanja i veštine, uključujući i u inostranstvu, uz obavezu da provedu dvostruko više vremena od vremena stažiranja na radnom mestu nakon perioda stažiranja. Na taj način država će omogućiti pripremu kadra, ne samo u procesu pristupanja EU, već i kompetentno i efikasno delovanje prema standardima EU. Pored toga, ovim zakonom unapređuju se određena rešenja sadržana u Zakonu o državnim službenicima, o državnom stručnom ispitu i posebnom stručnom ispitu, načinu uvođenja pripravnika u rad i osposobljavanje pripravnika za polaganje državnog stručnog ispita. Takođe, uvodi se etički kodeks kao zakonska kategorija koji donosi Visoki službenički savet uz obavezu organa da dostavljaju potrebne podatke u vezi sa primenom kodeksa. Zakon tehnički usklađuje uslove za obavljanje poslova u okviru zvanja državnih službenika na izvršilačkim radnim mestima i uslova za obavljanje poslova državnih službenika na položaju u skladu sa odredbama Zakona o visokom obrazovanju. Druga velika oblast odnosi se na unapređenje procedura, dostavljanja pismena i oglašavanja javnih konkursa. Ova unapređenja sadrže i odredbe o načinu oglašavanja javnog konkursa, kompatibilna su evropskim standardima i saglasna principu modernizacije državne uprave. Očekivani efekti predloženih rešenja su isplativost, pouzdanost, dostupnost i ekonomičnost oglašavanja. Jedan od značajnijih ciljeva reforme javne uprave predstavlja profesionalizacija i depolitizacija službeničkog sistema. Predloženim izmenama i dopunama predviđa se uvođenje instituta vršioca dužnosti za rad na radnom mestu koje je utvrđeno kao položaj u ograničenom trajanju, najviše devet meseci, i uz obavezu da se u predviđenom roku sprovede konkurs radi popunjavanja položaja i postavljenja državnog službenika na položaj. Ovo je značajna novina koja prevazilazi problem postavljenja službenika direktno, bez konkursa, koji je u dobroj meri opterećivao sistem do sada. Ovde naročito treba imati u vidu da je u vezi sa ovim pitanjem Zakon o državnim službenicima više puta inoviran, ali da ranija rešenja koja su se uglavnom odnosila na produžetak roka za sprovođenje javnog konkursa na položaje nisu dala željene rezultate, te se očekuje da će se predloženom izmenom obezbediti održivost službeničkog sistema na položaju uz obezbeđenje uslova za rad i funkcionisanje organa državne uprave u punom kapacitetu, u periodu do popune radnog mesta državnog službenika na položaju. Predloženim izmenama su takođe precizirane i pooštrene su pravne posledice ocenjivanja kada je reč o državnim službenicima na položaju, čime se uspostavlja neposredna hijerarhija, tj. subordinacija u postupku utvrđivanja odgovornosti za rad državnih službenika na položaju. Naime, uvodi se direktnija disciplinska odgovornost službenika na položaju, pooštravaju se kriterijumi za ocenjivanje i unose nove osnove za razrešenje rukovodioca organa lica na položaju. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, ovaj predlog zakona predlaže izmene koje se odnose na položaj direktora i zamenika direktora posebne organizacije, položaj načelnika upravnog okruga i uslova koje državni službenik mora da ispunjava za davanje ovlašćenja, za vođenje upravnog postupka i odlučivanje o pravima i obavezama fizičkih i pravnih lica. Polazeći od toga da posebne organizacije obavljaju stručne poslove značajne za sve organe državne uprave, odnosno stručne poslove koji iziskuju primenu posebnih metoda i saznanja i sa njima povezane izvršne poslove. Ovim zakonom predloženo je da se stručnjacima koji obavljaju poslove nastavnika visokoškolske ustanove omogući da pored rukovođenja posebnom organizacijom istovremeno mogu obavljati poslove nastavnika visokoškolske ustanove. Dato rešenje u cilju je obezbeđenja potrebnih kapaciteta za unapređenje kvaliteta rada ovih organa državne uprave u kojima se zahtevaju posebna specifična stručna znanja. Pri tome, imala se u vidu celina našeg pravnog sistema u kome su zastupljena slična zakonska uređenja ovog pitanja, npr. za sudije ustavnog suda. Takođe, imajući u vidu da poslovi načelnika upravnog okruga, uređeni Zakonom o državnoj upravi, imaju pre svega koordinativnu ulogu i podrazumevaju aktivnosti koje su usmerene na usklađivanje rada okružnih područnih jedinica organa državne uprave, saradnju sa područnim jedinicama organa državne uprave koje nisu obrazovane za područje upravnog okruga, a prevashodno saradnju sa opštinama i gradovima sa teritorije upravnog okruga. U praksi se pokazalo da njihov status državnog službenika na položaju nije u skladu sa ovlašćenjima koja im, saglasno zakonu i drugim propisima, pripadaju. Stoga se ovim zakonom predlaže izmena statusa načelnika upravnog okruga kao funkcionera koga na četiri godine postavlja i razrešava Vlada, na predlog ministra nadležnog za poslove uprave, kako bi se obezbedila potrebna podrška za sprovođenje politike Vlade. Na kraju ovog uvodnog izlaganja, dozvolite mi da vam se zahvalim na pažnji i izrazim uverenje da će posle rasprave u načelu i u pojedinostima predloženi zakoni biti usvojeni i da će se tako stvoriti uslovi za naoko tehnička i zapravo osetna unapređenja u sistemu državne uprave i državno-službeničkog sistema. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala. Poštovana predsednice, uvažena ministarka Udovički, predstavnici Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, kolege i koleginice, osim Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koje je ministarka podrobno obrazložila, a kojima se u određenom obimu zaista i menjaju i dopunjuju postojeće odredbe navedenog zakona, preostala tri zakona, a to su Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, Predlog zakona o izmenama i dopunama o platama u državnim organima i javnim službama kojima se u prvom redu vrši usklađivanje sa sada već važećim donetim odredbama izmena i dopuna Zakona o radu i najzad, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi kojim se uređuje položaj i dužnost direktora posebnih organizacija i njihovih zamenika, isto tako kao što je ministarka navela, i načelnika upravnog okruga, mislim da teško možemo govoriti o suštinskim izmenama, tako da u ovom momentu pridev – reformske izmene, svakako izostaje. Naravno, tu se moram složiti sa ministarkom Udovički koja kaže da ove izmene zapravo ne predstavljaju jedan suštinski aspekt i to je zasigurno. Ali, citiraću dalje: „današnja rasprava predstavlja početak ozbiljnih promena“. Mislim da ta ozbiljnost kojom ste krenuli, bez obzira koliko ovaj početni korak danas bio mali, a on to svakako jeste, mislim da je neophodan, u cilju što boljeg uvođenja reda u ono što je nama preko potrebno, a to je upravo državna uprava. Reforma državne administracije predstavlja izuzetno ozbiljan, krucijalan i jedan od fundamentalnih zahteva da Srbija napreduje ka putu EU. Sigurno je da taj reformski proces, a mislim da ste dovoljno ozbiljni i da ste ga tako i shvatili, mora da bude stalan, permanentan, kontinuiran, kako god želite, što svakako iziskuje i političku volju. Nemojmo da se lažemo, politička volja za tako nešto jeste potrebna i neophodna i tako je u svim uređenim zemljama. Ono što se pokazalo kao izuzetno veliki problem u praktičnom životu dosadašnjeg funkcionisanja naše državne uprave jeste ta parcijalnost. Nekako se čini da je svako zadužen za određeno pitanje, svako je zadužen za određen segment, ne posmatra ga u sadejstvu sa ostalim segmentima, a na tako nešto bi trebalo da misli, već sve to posmatra kao jednu izolovanu celinu, kao samom sebi dovoljnom i kao da drugi sistemi i drugi delovi državne uprave, ukoliko hoćete – javne uprave, zasigurno ne postoje. Slabe ekonomije ma koje zemlje uvek su za posledicu imale bespotrebno uvećanje administracije. Različiti uticaji različitih političkih partija u istoriji, ne samo naše zemlje nego i drugih zemalja, recimo, u okruženju, čini mi se da je davno prešlo granicu dobrog ukusa. Osim toga, dobra administracija može biti samo ona administracija koja je lišena apsolutno bilo čije i bilo kakve političke volje, ma kakva ta politička volja bila i čini mi se da samo takva administracija može imati i može uživati legitimitet. Dugo unazad kod nas se upravo govori o neophodnosti reforme državne uprave, o tome da su prethodne decenije, čemu smo svi mi svedoci, izazvale pad efikasnosti, s jedne strane, koju ste u svom izlaganju i spomenuli, a s druge strane, to je uzrokovalo nesrazmerno povećanje broja zaposlenih u toj grani. Primetno je i evidentno da se istovremeno sa padom efikasnosti u državnoj upravi, uzrokuje i pad u efikasnosti uopšte u privredi. Ono što se pokazuje maltene kao jedna prirodna zakonitost jeste to da povećanje upravo broja zaposlenih u državnoj upravi stvara sve manje zaposlenih, ili ako hoćete, sve manje produktivno zaposlenih u privredi, a o privatnom sektoru mislim da je u ovom momentu izlišno i govoriti. Nama se, čini mi se, u prošlosti pokazalo da nam je lakše da promenimo državu, da nam je lakše da promenimo ime države u kojoj živimo nego što smo spremni da menjamo javnu upravu i njeno funkcionisanje. I naravno da su decenije neodgovornosti stvarale iste takve ljude, dakle, isto tako neodgovorne ljude zaposlene u javnoj upravi. Sumnjam da je tačno da će se bilo kojim izmenama i dopunama ili, pak, novim zakonima, promeniti efikasnost državne uprave, bar ne u nekom kraćem roku. To je jedan proces koji zahteva jedan kontinuiran i jedan, na kraju krajeva, mukotrpan rad. Nama treba, čini mi se, način da promenimo upravo efikasnost, kvalifikovanost, kvalitet ljudi koji će činiti, ako hoćete, i stub te državne uprave, dakle, da stvaramo jedan kvalifikovani kadar. U tom smislu, složiću se sa vama što ste nedavno, naravno izjavljivali. Naime, na konstitutivnoj sednici Saveta za reformu javne uprave, a kojom ste predsedavali i na kojoj je i predstavljen Akcioni plan za sprovođenje reforme javne uprave u Republici Srbiji za period od 2014. godine do 2016. godine, a koji je DHSS detaljno i pomno pročitala i koji treba da bude temelj funkcionisanja promena celokupne javne uprave, tamo stoji da se analizom zaključka došlo naizgled do toga da na prvi pogled pravi problemi nisu uslovljeni isuviše velikim brojem zaposlenih. Naravno, ispred DHSS sa tim se ne mogu složiti, jer brojne zemlje, ne samo u okruženju, nego evropski uređene zemlje, funkcionišu besprekorno sa drastično manjim brojem zaposlenih u javnoj upravi, već su zapravo kako se to navodi, prvenstveno uslovljeni nedovoljnom kvalifikacijom kadrova, a ja ću dodati - ili potpunom odsustvu kvalifikacije. Takođe, slažem se, i dodaću - ovoj i ovakvoj upravi, čini mi se da najkvalifikovaniji kadar uopšte ni ne participira u njoj. To je, naravno, moje subjektivno mišljenje, sa čim se možete složiti ili ne. Zato je, mislim, ta efikasnost i kvalifikovanost ono o čemu govorim i na šta potenciram, da je suština svega i od presudnog značaja kako bi zaista javna uprava naše zemlje poprimila oblike koje je trebalo davno da ima. Kako, na primer, objasniti da je, recimo, Zakon o državnoj upravi od pre 30 godina savršeno funkcionisao i bio primenljiv, sprovođen u praksi, a recimo da taj zakon, Zakon o državnoj upravi, danas to apsolutno nije? Ne mislim samo na danas, mislim na dugi niz godina kada kažem reč - danas. Izmene svih ovih zakona, seta ovih zakona koji su danas pred nama i o kojima raspravljamo u načelu jesu nužne, ali mislim da je zanemarena suština svega. Zanemarena je potreba da su ljudi ti koji treba da se menjaju. Jer, na kraju krajeva, ljudi su ti koji donose zakon, ljudi su ti koji primenjuju zakon i ljudi su objekt nad kojim se taj isti zakon primenjuje, u pogledu kvalifikovanosti, u pogledu efikasnosti, u pogledu stručnosti, kako god hoćete, ali isto tako i u pogledu opše kulture, u pogledu vaspitanja, u pogledu pravog sistema vrednosti koji, nažalost, danas u Srbiji je gotovo neprepoznatljiv. Vidite, nedostatak čak i one elementarne kulture, jednog prividnog, ako hoćete usiljenog osmeha, stvara, čini mi se, posao za petoro ljudi. Recimo, ukoliko imate neku službenicu u državnom organu uprave ili, recimo, u opštini kao jedinici lokalne samouprave, pa na primer ona bude drska, stranka na isti takav način odgovori, dakle isto drsko, isto tako bezobrazno, onda, na primer, službenik zbog toga stranku neću da pouči o pravima i obavezama koje sleduje, pa, recimo, stranka napravi neki propust i u tom smislu napravi kardinalnu grešku, pa onda, recimo, usledi donošenje jednog odbijajućeg rešenja, pa na sve to postoji pravo na žalbu, pa onda možete da pišete i koje kakve pritužbe, na kraju krajeva, i pritužbe Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave i onda, zamislite, dođete u jednu paradoksalnu situaciju da se najozbiljnijim i najbanalnijim problemom bavi, recimo, pet do deset ljudi. Tako nešto je nedopustivo. Mi i dalje nemamo sveobuhvatan registar koji bi pružao potpune i precizne podatke i čini mi se da je optimizacija javne uprave ono na čemu demohrišćani posebno insistiraju, u ovom momentu za nas još uvek nedostižno. Kažem u ovom momentu, a nadam se da će biti stvoreni uslovi i zaista jedna prava podloga da ona to i ostvari. Budući da o njoj u ovom momentu možemo samo govoriti, a sigurna sam da svi imamo i delimo istu želju i da joj težimo, dok se ne sprovede jedna sveobuhvatna ijedna potpuna analiza javne uprave, ali isto tako ne samo javne uprave, nego i podsistema javne uprave, pa sve to i pretoči u praktični život, onda nema govora o jačanju privatnog sektora, a mislim da je upravo jak privatni sektor naša preka, rekla bih, nasušna potreba, koja se danas nažalost nalazi na potpuno nezavidnom nivou. Upravo privatni sektor jeste taj koji treba da ima primat, koji treba da bude vodič i koji treba da bude stub ne samo društva, ne samo privrede, kao što je to slučaju u mnogim evropskim zemljama, jer jak privatni sektor u krajnjoj konsekvenci i, na kraju krajeva, uvek je onaj koji doprinosi znatnom povećanju celokupnog BDP ma koje zemlje. Nedavno ste izjavili da se broj zaposlenih u javnoj upravi, koji broji preko, čini mi se, ispravite me ako grešim, 550.000, godišnje smanjivati za oko 5% u naredne tri godine. Ja to podržavam. Pazite, to bi bilo fantastično i više nego odlično, ali ono što mene lično zanima jeste kojim mehanizmima ćete tako nešto postići, a ukoliko i postignete, kažem, bilo bi izuzetno da se tako nešto učini, moje pitanje jeste kojim mehanizmima ćete tako nešto održavati i, što je najbitnije, na koji način ćete to kontrolisati? Ono što je i vama poznato jeste da će se naravno svako radije opredeliti za posao i za uhlebljenje u državnoj upravi koja je dugo vremena, pa moram reći, više nego parazitska i mislim da to apsolutno znaju svi građani ove zemlje. Takođe, nedavno ste spominjali i agencije. Tu se mogu složiti sa vama da pitanje terminologije uvek može biti opasno, pa se pod agencijama mogu podrazumevati koje kakva tela za koje više ne zna ni čime se bavi, ni ko u njima radi, ali ukoliko izuzmemo nezavisna regulatorna tela, koja to svakako nisu, a mnogi tu terminologiju brkaju, pa pod nezavisnim regulatornim telima podrazumevaju i ona tela koja to nisu kao što je to, recimo, Ombudsman ili Zaštitnik građana. Naravno, ono što mene zanima jeste kada će se i da li se uopšte može utvrditi broj agencija u našoj zemlji, jer čini mi se da u ovom momentu ni resorno ministarstvo, kao što ste izjavili, to ne zna, ali zato svima je dobro poznato, i nama ovde ili građanima Srbije, da sve ti silne agencije, ma kako se one zvale, ma šta rade, ma koliko zaposlenih one imale, donose takve sistematizacije koje doživljavaju menjanje na gotovo dnevnom nivou, kako bi se tim istim sistematizacijama izmišljale funkcije, kako bi se izmišljala radna mesta koja čini mi se nigde u svetu ne postoje, bar u onom delu koji nazivamo civilizovanim i u to sam sigurna. Naravno, u pomenutom akcionom planu koji sam pročitala i odlično je što je transparentno i pokazan na sajtu Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, dalje je navedeno da će se primena Nacrta zakona koji će se urediti uspostavljanje službene evidencije o organima i državnim subjektima u sistemu javne uprave biti izvršena u maju 2015. godine, da će rasprava o istoj biti sprovedena u junu 2015. godine, te da će se u septembru 2015. godine taj predlog zakona naći ovde i biti na razmatranju u Narodnoj skupštini Republike Srbije pred poslanicima. O tome koji, koliki i kakvi problemi po ovom pitanju postoje, dovoljno govori činjenica da je u akcionom planu ostavljen rok od godinu dana, a po mišljenju DHSS, u Srbiji, imajući u vidu, da se tako izrazim, sve one javašluka razmera koje se ne mogu ni sagledati u našoj državnoj upravi, čini mi se da i tako predviđen rok jeste preambiciozan. Svaka čast ako to uradite u godinu dana, ali, po mom mišljenju, preambiciozno je da bi uradili ono što ste tamo zacrtali bar kao okvirne rokove, kao što smatram da su tako isto preambiciozni rokovi za donošenje strategije decentralizacije za donošenje zakona o regionalnom razvoju, jer doneti zakon je jedno, a primeniti zakon jeste drugo i ceniti njegovu primenu u praktičnom životu jeste treće. Preduslov svih ovih uslova jeste da se stvara podloga za njegovu primenu. Nisam sigurna koliko smo mi u ovom momentu spremni za tako nešto. Poštovana ministarka, vi kao odgovorna i kao neko ko se nalazi u resornom ministarstvu o čijem setu zakona danas raspravljamo i kao odgovorna uopšte za funkcionisanje državne uprave, imate izuzetno težak zadatak i mislim da ste i sami toga svesni. Pored toga što svi zajedno, kad kažem svi zajedno, Narodna skupština je ta koja, na kraju krajeva, i usvaja zakone čiji ste vi predlagač, moramo da menjamo ono što je zastarelo, da tako kažem, što je vreme već odavno pregazilo, ali čini mi se da ćete sa druge strane imati snažnu odgovornost da pokušate da bar delom povratite duh požrtvovanog činovništva, koji se, nažalost, u Srbiji davno izgubio. Naravno, državna uprava i lokalna samouprava sastoje se od preko pola miliona, ispravite ako sam pogrešila u ovom iznosu, raznoraznih činovnika i sasvim je sigurno da vi ili bilo ko god obavlja funkciju, a ministar državne uprave i lokalne samouprave sve tako nešto nećete moći da ispunite i nećete biti u mogućnosti da to uradite. Ako to učinite, ogromne pomake u ministarstvu i to ispravite u ministarstvu, nećete moći, recimo, u agencijama, a ako se bude moglo tako nešto učiniti u agencijama, neće moći u svakom organu državne uprave ili recimo u opštini kao jedinici lokalne samouprave. Sve ovo navodim samo zato da bi se shvatila težina posla koja je na vama i na vašim kolegama koji se i nalazite na čelu ovog resornog ministarstva. Naravno, sa druge strane nije moguće otpustiti sve neefikasne birokrate. Znate, oni su se taložili godinama, tako da ne mogu se svi oni otpustiti istovremeno. Čak i kada bi tako nešto bilo moguće, ne bi mogli taj nedostatak njihov popuniti kvalitetnim kadrovima. Postoji jedna stvar za koju mislim da je moguće da učinim i to ću sada javno izneti, a mislim da se može učiniti za vreme jednog mandata, jer vreme na koje ono traje sasvim pruža dovoljno prostora za tako nešto, a to je stvaranje jednog održivog sistema za popunu kvalitetnih kadrova kako bismo godinu po godinu i stvarali jednu državnu upravo efikasno i onoliko pravično koju svi to želimo, a mislim da taj predznak pravičnosti u današnjem momentu, kao i niz godina ranije, on to ne nosi. Verujem da upravo ovi zakoni, kao što ste sami rekli, odnosno izmene i dopune postojećih predloga zakona predstavlja jedan od tih neophodnih koraka. Iskoristiću priliku da ukažem i na jednu stvar po meni izuzetno važnu na koju se u ovom momentu, čini mi se, zaboravilo. Srbija, nažalost, zbog svega što nam se dešavalo nije investiciono privlačna zemlja onoliko i u onoj meri koliko bi ona to trebala da bude, između ostalog i zbog toga što investicije ovde nisu bezbedne. Kada govorim o bezbednosti investicija ne mislim na njihovu banalnu i fizičku bezbednost, već se ta bezbednost odnosi na dostupnost i na efikasnost pravnih mehanizama koji se pokreću u pojedinim situacijama. Mislim da sve ovo o čemu danas govorimo ne može se izolovano i parcijalno posmatrati u odnosu na poglavlje o pravosuđu koje predstavlja izuzetno važno poglavlje, bar kada se radi o pristupnim pregovorima sa EU. Međutim, dokle god naše pravne mehanizme i uopšte naše pravosuđe, dok ne budemo ustrojili tako da ono zaista bude na jednom reprezentativnom nivou, na nivou razvijenih zemalja, proći će mnogo godina. Sa stanovišta stranih investicija, sve te godine biće uzalud bačene i biće prokockane, izgubljene godine. Pojedine države su to rešavale jednim prelaznim mehanizmom, a to je uspostavljanje tela koje će imati i u čiju će nadležnost ulaziti samo bavljenje bezbednošću investicija, ma kako to telo nosilo naziv. Mislim da je bitno i moj je predlog da se razmišlja o uspostavljanju jednog takvog tela i da se u takvom telu zaposli apsolutno najbolji kadar koji ova zemlja ima i to moraju da budu ljudi koji predstavljaju sam krem srpskog obrazovnog društva. Poštovana ministarka, mnogi ministri pre vas su razmišljali o ovoj temi, o reformi celokupne javne uprave, ali ili nisu imali dovoljno hrabrosti ili nisu imali dovoljno vremena da sve ono što su zamislili i realizuju. Čini mi se da je tako nešto učinjeno pre 15 godina, danas bi imali drugačiju klimu i političku i investicionu i koju god. Kao što se pokazalo da je, recimo, Sud za organizovani kriminal uspeo bitno da smanji broj organizovanih kriminalnih grupa, tako sam isto sigurna da bi i telo za bezbednost investicija tako nešto postiglo upravo u ovoj oblasti, budući da bi ono imalo ovlašćenje državne uprave koje bi u sebi akumuliralo. Smatram da ste vi kao ministar i najpozvaniji i smatram da ste kao ličnost najpodobniji da učinite prve korake ka stvaranju takvih mehanizama. Ovde završavam, pošto mi vreme ističe. To će sigurno samo ubrzati vašu nameru koja je dobra, koja je predočena, kažem malim delom, ali opet predočena u ovim izmenama zakona, a to je da svim ljudima koji žele investirati i svim ljudima koji žele da grade u ovoj zemlji stvorimo uslove za jedan kvalitetan državni aparat, onako kako treba da zaslužimo. Hvala.
Vreme. Hvala. Reč ima ministar Kori Udovički.
Htela bih da zahvalim gospođi Batić na pažljivoj pripremi i čitanju akcionog plana i razumevanju vizije koja se iz njega može videti i napora i ciljeva koje ovo ministarstvo i Vlada imaju u oblasti reforme javne uprave. Takođe, na iskazanom dubokom razumevanju koliko je zapravo ta reforma s jedne strane teška, zahtevna, koliko će trebati vremena, a s druge strane, koliko je ona osnov svih unapređenja koje želimo da ostvarimo u javnom životu i uopšte za razvoj naše zemlje. U tom kontekstu, imala sam dilemu kako da nastupam i u svom uvodnom izlaganju da li i koliko da se osvrćem na dugoročnije namere. Ipak ovde imamo jedan paket zakona koji ima neke izmene i odlučila sam da je važno da bude jasno da to nije to o čemu mi govorimo u javnosti, da tek velike izmene predstoje, a da se s druge strane fokusiramo na ovo što je u paketu. Pozdravljam ovu priliku da naglasim da mi imamo za sada nacrt akcionog plana. Ima u njemu dosta velikih ambicija. Ima u njemu još uvek delova. On je jako obiman, jer je posao koji mora da se radi obiman i nešto od toga direktno je naloženo Strategijom reforme javne uprave, ali ipak, kao što se kaže, đavo je u detaljima i kako razrađujemo i promišljamo, tako se još uvek neke stavke u njemu menjaju i to nije konačan tekst. U tom kontekstu bih zaista bila zahvalna da dobijemo vaše izlaganje i predlog u Ministarstvu i to što pre, jer radi se na ovome intenzivno. Ipak, vi ste pitali o mehanizmima smanjivanja broja zaposlenih i o tome da li možemo da prebrojimo agencije. Opet bih naglasila, ako isključimo javna preduzeća, ukupni brojevi zaposlenih u javnoj upravi ne odskaču toliko kao što se veruje. Moguće da tu postoji jedna siva zona ljudi po ugovoru koje mi još nismo snimili, ali ljudi po ugovoru se lakše rešavaju nego zaposleni. Zaista, cilj reforme koja je pred nama neće biti pre svega smanjenje zaposlenih u javnoj upravi. Pre svega je da napravimo delotvornu državu. Zbog toga, ti brojevi neće biti veliki. Oni se moraju oslanjati na prirodni odliv i na tu i tamo pakete pri restrukturiranju i funkcionalnoj reorganizaciji. Funkcionalna reorganizacija je ono što je najvažnije. To uzima vremena, to uzima mišljenje i to uzima, kao što ste i vi prepoznali, jako dobru pripremu i organizaciju na nivou Vlade i Ministarstva, pre svega organa koji treba da sprovode ceo taj postupak i da ga nadziru. Nije fokus i 5% je možda još uvek samo jedna vrlo okvirna brojka i moguće je da ćemo kad sagledamo kakvi nam sve drugačiji i novi kadrovi trebaju, možda tu morati i da povećavamo. Primer toga je da je Ministarstvo koje je trenutno sagledalo kako da smanji troškove, prepoznalo da bi najbolji način bio da neke ljude koji su zapošljavani po ugovoru unese u Ministarstvo, da druge potpuno otpusti i uz smanjenje troškova se planira povećanje zaposlenih, a potpuno opravdano. Mi još uvek izučavamo i očekujemo ozbiljnu pomoć međunarodne zajednice u tom pogledu. Na ovu temu se ne bih vraćala, osim ako bude nužno, u toku ove rasprave. Takođe, kada je reč o agencijama, naravno da postoje spiskovi, ali to nije pouzdani registar. Nisu to samo agencije. Postoji problem da mora ovo pitanje da se uredi, izuči do kraja, da bismo pažljivo odstranili ono što je višak, što je nepotrebno, što može da se spoji sa nekim postojećim institucijama, a da ne narušimo već i onako slab kapacitet za delovanje, koji je u našoj državi preko potreban. Zato ćemo to promišljanje i analizu uraditi do kraja godine i nećemo izlaziti pre toga sa nekim definitivnim stavovima i brojkama. Ali, namera dase to realizuje je apsolutno čvrsta i jedan od lakših poslova pred nama. Toliko za sada. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, prvo da iskažem uverenje i snažnu podršku SDPS onome što jeste cilj po našem mišljenju izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima i sve ono što podrazumeva Strategija reforme državne uprave u narednom periodu i sva ona zakonska rešenja i zakonska regulativa koji streme tome da imamo jeftinu, efikasnu i malu državu. Vi ste o tome već u uvodnom govoru rekli dosta stvari i dosta detalja. Ono što naša partija smatra da je jako bitno je da imamo taj okvir. Ono što je ključna stvar bila, podsetiću na ekspoze premijera, osnivanje sekretarijata za javne politike i to je ključna stvar da naši državni službenici, odnosno javna administracija, kako je mi još uvek zovemo, ona bi trebalo da se zove javni menadžment, vi to dobro znate, treba da bude podrška privredi, podrška i dobar servis građanima, a ne prepreka ka privređivanju i ostvarivanju onih prava koja građani Republike Srbije imaju. Mi se zalažemo za neoveberijansku državu. Veber je jasno u svojoj teoriji rekao da država ne sme da ima birokrate koji samo vladaju pravnim aspektima određene sfere pravne nauke i pravne prakse, već država mora da ima profesionalce koji su svakodnevno, svakog trenutka usredsređeni na ispunjavanje potreba građana, a u današnje vreme, u 21. veku, ono što je za državu najbitnije, ono što je za Srbiju najbitnije, to je da stvorimo dobar ambijent, prvenstveno regulatorni ambijent za kako domaće, tako i strane investicije. Od koga to zavisi? Zavisi od ljudi koji su zaposleni u državnoj upravi. Da bi imali efikasnu državnu upravu, da bi imali malu i jeftinu državu, moramo prvo da izdefinišemo šta je javni sektor. Sami ste govorili u nekoliko navrata da to još nije definisano. Slažemo se sa tim da država i javni sektor i vaše ministarstvo, koje će imati puno, puno posla, ako ne i najodgovorniji posao, pošto javni sektor predstavlja stub razvoja jedne države, da izdefiniše, da kaže gde to možemo da napravimo uštede, kako da realizujemo strategiju stručnog usavršavanja. Kako kada ne znamo koliki broj zaposlenih imamo? Kako kada ne znamo kolika je i koja je imovina, kako Republike Srbije, evo susrećemo se svakodnevno, kada je u pitanju privlačenje stranih investicija. Pitajte predstavnike bilo koje lokalne samouprave bilo kog grada i reko ko će vam reći da zna i da je tačno određena koja je njegova imovina, šta može da ponudi i koji to ljudski kapital i koje ljude može da ponudi u smislu da privuče investitore i da kaže – evo, nudimo ovo, ovo je vlasništvo grada, opštine ili Republike Srbije, kako bi mogli da podignemo i pospešimo privrednu aktivnost i delatnost. Mi iz SDPS predlažemo da se u tom nekom smislu primeni metodologija integrisanih sistema planiranja javnih politika, da ona, kao što i sami kažete, treba da bude usmerena na tri stuba. To je usvajanje strategije i uprave u Republici Srbiji. To je usvajanje standarda i procedura upravljanja u ljudskim resursima u skladu, kako to rade ozbiljne, razvijene države u svetu. Naravno, nije to lako. Sjedinjene američke države, počevši od Regana, pa do danas, do Obame, znate i sami, u svakom mandatu, svaka administracija izrađuje nove strategije, formira nove agende menadžmenta javne uprave, formira savete za produktivnost i svi imaju tu intenciju da naprave jeftinu i malu državu. Kod nas je ta država velika. Ona predstavlja jedan veliki, kako da kažem, dinosaurus, koji treba uklopiti u jedan ozbiljan sistem. Kao što vi kažete, ne štedeti i ne vršiti reformu na konto zaposlenih u državnoj upravi, nego učiniti tu upravu efikasnom, efektivnom, imati jasnu strategiju stručnog usavršavanja koja je usklađena sa strategijom privrednog razvoja naše zemlje u narednom dugoročnom periodu. Ono što predstavlja problem za nas, to je ovaj nivo izdvajanja za stručno usavršavanje u javnom sektoru. On je i te kako mali, imajući u vidu finansijsku situaciju u našoj zemlji, 0,01% je ispod proseka, ispod standarda, ne samo u EU, nego i u drugim državama u razvoju. Pomenuću primer Hrvatske. Tamo je to 3%, ali moramo da krenemo od nečega. Imamo mogućnost da koristimo IPA fondove i druge fondove koji će nam omogućiti da razvijamo državnu upravu i kapacitete i potencijale ljudi koji rade u državnoj upravi. Moramo da imamo jasan plan, plan ljudskih resursa, analizu i dizajniranje poslova. Ono što nam je Evropska komisija dala kao jednu primedbu jesu procedure u procesu regrutovanja i selekcije kadrova, upravljanje i ocena performansi. Dakle, ne sistem koji je baziran na senioritetu, nego moramo da pravimo sistem koji je baziran na učinku, kao i u privatnom sektoru. Samo na taj način ćemo obezbediti utakmicu ljudskih sposobnosti i znanja. Znači, oni koji su vrhunski obrazovani, oni koji su spremni da rade za svoju državu, oni koji hoće da daju doprinos svojoj državi, jer svako mesto u javnom sektoru, svaka funkcija u javnom sektoru, pored zarade koja treba da predstavlja nešto što je normalno, treba da predstavlja posebnu čast za sve ljude koji su tu zaposleni, jer oni imaju veću odgovornost od onih koji rade u privatnom sektoru. Zato je potrebno da izmenimo i promenimo situaciju, da su ljudi u privatnom sektoru mnogo konkurentniji, imaju mnogo bolje i kvalitetnije veštine i mnogo bolje obrazovanje od ljudi koji rade u javnom sektoru. Podsetiću vas da je u SAD rađeno istraživanje u 88% konkurentnosti na tržištu rada, i to upravo proističe iz tih veština i sposobnosti koje se stiču u procesu neformalnog obrazovanja. Zato je važno što ste ovde definisali kako će se usmeravati, kako će teći politika stručnog usavršavanja ljudi zaposlenih u državnoj upravi. Predlažemo i apelujemo da, ukoliko je moguće, ono što je definisano Strategijom iz 2004. godine, Strategijom iz 2013. godine, Strategijom za stručno usavršavanje od 2013. do 2016. godine, osnujete trening centar i da pokušamo da menjamo stvari iz korena počevši od same terminologije. Još uvek imamo službu za upravljanje kadrovima. Još uvek imamo službe za opšte poslove. U razvijenom svetu, u tržišnim privredama, u modernom javnom menadžmentu, svaka jedinica, svaka državna institucija ima poseban sektor, diviziju, direkciju za upravljanje i razvoj ljudskih resursa, a koja ne podrazumeva golu evidenciju prijavljivanja i odjavljivanja novozaposlenih i onih koji odlaze u penziju i odlaze u druga preduzeća i druge firme, nego podrazumevaju jedan čitav set, čitav korpus koji definiše razvojna strategija ljudskih resursa, a to je razvoj, to je obrazovanje, to je investicija u ono što će nam se, kroz dobar servis, građanima i privredi višestruko vratiti. Zato je bitno da implementiramo taj tzv. hris, human resorce information system, koji je bitan zbog toga da mi uvek, vi kao ministar i ljudi koji se time bave imate jasnu bazu podataka koji vam ljudi rade u određenim službama, ministarstvima, sektorima, kakav je njihov profesionalni put, gde treba investirati, koga treba obrazovati i za koje poslove, kako bi ta njihova misija i misija ministarstva i same Vlade mogla da bude uspešna. Sam premijer je u ekspozeu govorio o značaju važnosti i koordiniranja javnih politika. Samo ću vas podsetiti da zaposleni u državnoj upravi imaju još jedan važan aspekt njihovog delovanja, a to su javne finansije, to su ogromna materijalna i finansijska sredstva naše zemlje sa kojima ne treba samo zakonski upravljati, nego svrsishodno, učinkovito. Vrednost za novac. Znači, ono što plaćamo, ono što investiramo, da za to dobijemo najbolju vrednost ili, ako je to moguće, da nam se to u nekom domenu veoma isplati. Što se tiče stručnog usavršavanja, predlažem da se razmisli o tome da se napravi jedna jasna i detaljnija strategija koji su to programi i da to bude pod nadzorom vas kao ministra državne uprave. Važno je ono što sam malo pre govorio, a to je da je sistem procedure upravljanja ljudskim resursima i njihovo uvođenje veoma važno kako bi se to stručno usavršavanje pratilo i kako bi znali koji državni službenici su se edukovali i za šta su oni sposobni i šta mogu da rade u narednom periodu. Da bi mogli da ocenjujemo njihove karakteristike, da bi mogli da implementiramo politiku nagrađivanja, motivacije koja je veoma važna, jer danas imamo javni sektor koji je preglomazan, u kojim radi mnogo ljudi sa relativnom pristojnim platama. Podsetiću vas, bruto prosečna plata u javnom sektoru, ne u javnom sektoru, nego u javnoj administraciji, dobro znate o čemu govorim, je 75.000 dinara. Naša intencija treba da bude da se efikasnost ljudi poveća, da ukoliko je moguće, ukoliko rade više, ukoliko rade bolje i kvalitetnije, ukoliko bolje doprinose građanima i privredi, da njihova plata bude veća i, na kraju krajeva, ukinemo jednu uravnilovku koja vlada, ne samo u javnoj administraciji, nego i u javnim preduzećima, gde možete raditi puno, davati puni doprinos, vi imate istu zaradu, istu platu kao i oni drugi koji ne rade dovoljno i nisu u mogućnosti da ispunjavaju dužnosti i obaveze koje savremena privreda i ovaj trenutak u kojem živimo postavljaju. Tako da, očekuje vas, zasigurno, jedan mukotrpan rad. Profesionalizacija javne administracije ali profesionalizacija onoga što se zove javne službe. To će vam biti još teže. Imajući u vidu da ćemo zasigurno menjati Zakon o javnim preduzećima, nama, Srbiji u ovom trenutku trebaju najbolji, najkvalitetniji ljudi. Kao što sam malopre rekao da bi imali dobar regulativni okvir, da bi imali dobar ambijent, sve to zavisi od ljudi koji rade upravo u državnoj upravi. Zato su nam najbolji ljudi potrebni i u javnim preduzećima, ljudi koji poznaju dobro pravnu nauku, koji poznaju dobro finansije, koji su na kraju krajeva u skladu sa procedurama zarađivali dinar na tržištu. To je jako važno, da implementiramo i taj sistem. Po mom skromnom mišljenju, a i stav je SDPS, vrlo je teško da neko ko nije zarađivao dinar na tržištu, ko ne zna kako je podeliti na kraju meseca plate, može da rukovodi, ne sistemom velikim, ne velikim javnim preduzećem, ne elektroprivredom ili bilo kojim gigantom nego bilo kojom institucijom, direkcijom, sektorom u javnoj upravi. Zato je važno da proces regrutovanja i selekcije uskladimo sa standardima koje nam je definisala i koja nam je predlagala Evropska komisija kako bi na konto njihovog znanja, ali posebno obrazovanja i veština, znanja stranih jezika i svega onoga što definiše konkurentnost nekoga na tržištu rada, mogli da imamo najbolje ljude koji će učiniti naša preduzeća i naš javni sektor mnogo efektivnijim, mnogo efikasnijim i naravno produktivnijim. Kada malo bolje analizirate situaciju, najveće probleme imamo u javnom sektoru. Kao i svaka država imamo prirodne resurse, imamo dobre ljudske resurse ako budemo dobro koordinirali sa Ministarstvom prosvete, nauke i tehnološkog razvoja možemo i koordinirati tu politiku razvoja javnog sektora ali i privrede sa sistemom i strategijom razvoja obrazovanja u narednom periodu, ali ono što nam je preko potrebno i to je vaš posao pošto ćete nadzirati rad sekretarijata za javne politike da one budu konkurentne, da one budu usaglašene i da na ključnim mestima u državi budu najkvalitetniji i najbolji ljudi. Ja sam siguran da sa vašim iskustvom u tržišnim privredama, u međunarodnim organizacijama vi dobro poznajete i ono što je najbitnije, dobro razumete kakav je to tržišni pristup o kome ja govorim koji je potreban da bi javni sektor postao ono što predstavlja stub za razvoj privatnog sektora, za razvoj svakog građanina, za razvoj obrazovanja i naravno za usaglašavanje svih tih politika radi onoga što je nama najbitnije i SDPS će podržavati svaki korak i napor u tom smislu, a to je novo zapošljavanje i to je privredni rast i privredni razvoj koji mi zaslužujemo i koji mi možemo, i sa prirodnim, i sa ljudskim resursima koje posedujemo da implementiramo i realizujemo na jedan veoma uspešan način. Hvala vam.
Zahvaljujem se profesore Marinkoviću. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvažena ministarsko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku reći ću da će poslanička grupa JS podržati sva ova četiri predloga koja su danas na raspravi. Vrlo kratko ću se osvrnuti na njih, zato što planiram malo drugačije od mog prethodnika, koji je vrlo konkretan i sa vrlo dobrim predlozima obrazlagao na njemu jedinstven način. Pohvaljujem ga na tome. Prvi Zakon o državnim službenicima u najkraćem prvenstveno smanjuje nivo javnih rashoda i stvara pretpostavku za njegovo finansiranje iz realnih izvora, istovremeno se izvršavaju obaveze iz Sporazuma iz 2012. godine sa EU o podršci, unapređenju i stručnom usavršavanju državnih službenika. Treći zakon je Zakon o platama državnih službenika i nameštenika. Tiče se onih 0,4% o kojima se ovih dana više posvećuje pažnja nego o ostala tri zakona. Ljude to najviše interesuje i svi misle da će time biti ugroženi. Ja to malo drugačije vidim i mislim da neće biti ugroženi. Na kraju krajeva, to je jedna tekovina vremena koga smo se svi brzo odricali i očekivali smo da ulazimo u neko novo vreme gde možda za razliku od prethodnog neće morati da se radi, a da će moći lakše da se živi. Nažalost, sa promenom tog sistema i tog vremena ulazimo u trendove koji su apsolutno primereni današnjem vremenu, a to je da za svoj rad budete i nagrađeni onoliko koliko radite. Tako da ta kategorija minulog rada je na ovakav način postojala samo kod nas. U svetu se to određuje na jedan drugačiji način. Vašu visinu zarade i plate određuje vaš kvalitet i poslodavac sa kojim pregovarate o uslovima pre nego što počnete da radite. Tu je i Zakon o državnoj upravi koji je predložen u ovom članu. Vrši se redefinisanje statusa direktora i zamenika poslovnih organizacija. Vrši se promena statusa načelnika upravnog okruga tako što načelnik upravnog okruga iz statusa državnog službenika na položaju prelazi u status funkcionera, što je i logično, jer ga imenuje Vlada. Predloženim rešenjem se prevazilaze problemi u dosadašnjoj praksi tako što se menjaju uslovi za vođenje upravnog postupka i odlučivanje o pravima i obavezama fizičkih i pravnih lica. Ovih dana kada smo imenovali nove ministre finansija i privrede, rekli smo da sedaju u vruće fotelje. Iskren da budem, ako treba da merimo čija je fotelja u ovom trenutku vruća, ni vaša nije daleko od ove dve fotelje. Mislim da je saradnja vašeg ministarstva sa Ministarstvom finansija i Ministarstvom privrede najbitnija i mislim da je jedina mogućnost ta kombinatorika, uz pomoć čitave Vlade kako bi razrešila ovaj Gordijev čvor u kome se nalazimo već više od deset godina. Činjenica je da u realnom sektoru u Srbiji radi oko 600 hiljada ljudi, a preko 800 hiljada radi u javnom sektoru, državnim organima ili kako god. To je poražavajuće i zastrašujuće. Činjenica da je u realnom sektoru u privredi od 2008. godine preko 280 hiljada ljudi ostalo bez posla i još opasnije da je u tom periodu preko 245 hiljada ljudi zaposleno u javnom sektoru je nešto što najviše u narednom periodu treba da optereti vas kao resornog ministra, a onda i sve ostale. Ono što je interesantno jeste da je nekada u saveznoj državi sa svim republikama kompletna državna administracija zadužena za rad svih tih bivših republika bila je smeštena u zgradi SIV-a. Danas imamo samo Srbiju, imamo prepunjenu zgradu SIV-a, imamo prepunjenu zgradu u Nemanjinoj, pored toga imamo još dosta objekata koje plaćamo u zakupu da bi uspeli da smestimo sve te činovnike. Nije bolja situacija ni u opštinama ni u gradovima, tamo važi jedno pravilo – ko zadnji dođe na posao, nema gde da sedne. To je ste smešno, ali to je poražavajuće za sve ove godine i za one ljude koji su imali obavezu i prihvatili izazov da to dovedu u red i da to stanje reši. Verujem da ćete rešiti ovo. Upravo u tome vidim jednu veliku šansu da se naprave uštede o kojima premijer priča. Svesni smo da je javna potrošnja u zadnjih par meseci sa raznim restrikcijama možda dovedena bliže optimumu nego maksimumu, ali moramo još mnogo i možemo da štedimo. Upravo ovaj segment o kome sada pričamo vidim kao jednu veliku mogućnost za uštedu. Tu uštedu i taj resurs koji budemo napravili reorganizacijom i pre svega vašim zalaganjem i zalaganjem ministarstva privrede i finansija, trebamo da usmerimo opet ka istoj toj privredi. Želim da kažem, pre nego što otvorim tu temu, svakako treba nagraditi one činovnike i državne službenike koji svoj posao rade odgovorno. Svesni smo da je veliki broj ljudi upravo u tom službama, što građani najviše zameraju svim vladama, upravo politički primljeni. To su bili momenti kako su se ljudi zapošljavali. Ne treba to da gledamo globalno i da sve ljude tu svrstamo zato što tu postoje ljudi koji vrlo odgovorno rade svoj posao, ljudi koji su za te poslove stručni. Sam zakon kaže da morate da imate najmanje pet godina radnog iskustva da biste mogli da obavljate takve poslove. Mislim da njih treba izdvojiti iz nekog sistema, nagraditi i dati im šansu da se dalje usavršavaju i da napreduju u karijeri. O tome je pre neki dan pričao i gospodin Marković kada je rekao da isto tako i u javnom sektoru kada imamo uspešne direktore, kada imamo ljude koji odgovorno rade svoje poslove koji prihoduju, koji pune budžet moramo da ih izdvojimo od ostalih i moramo da ih nagradimo. Opet se vraćam na ovu vašu saradnju sa ministrom privrede i ministrom finansija, evidentno je kada kažemo da 600.000 ljudi radi u realnom sektoru da je prosto nemoguće i neverovatno da oni uspeju da pokriju preko 800.000 ljudi koji rade u javnom sektoru u državnoj upravi, a nisam siguran da i danas imamo tačan popis koji možemo da kažemo koliko to tačno ljudi tu radi, kada imamo ovako veliki broj nezaposlenih, naravno, broj penzionera i svih onih koji još nisu u mogućnosti da rade. Znači, mi imamo 600.000 ljudi koji na svojim leđima nose ceo ovaj jedan sistem i celu našu državu. Njima treba izaći u susret tako što trebamo da ih rasteretimo, tako što moramo svi zajedno da radimo na dovođenju novih investitora i sa te strane, iskren da budem realno bez ikakve potrebe mogu da uputim i pohvalu i kritiku svakom ko se bavi politikom u ovoj zemlji, ali ono što moramo da priznamo da je premijer sebe maksimalno uložio u ovaj posao, prepoznao je probleme. Vrlo često ga srećemo na različitim destinacijama po Evropi i po svetu. Njegova želja da sve ovo pokrene i verovatno želja da sve uradi na najbolji mogući način je teška za realizaciju ukoliko se svi ne uključimo, a pre svega mislim na sve vas koji sedite u Vladi, mislim na sve one funkcionere koji vode ozbiljne sisteme u Republici Srbiji i isto tako mislim na gradonačelnike i predsednike opština. Ovo o čemu vam ja sada pričam je evidentno kao problem. To ne treba nikog da plaši. Znači, evidentno je da mi imamo viška ljudi koji rade u javnom sektoru. U toj reorganizaciji koju očekujemo da vidimo ovde u parlamentu, predloge koje ćete vi da nam pošaljete, stvoriće se svakako jedan višak, ali ako svi pomenuti, daju neki svoj maksimum u dovođenju investitora, u rehabilitovanju ovih preduzeća, firmi koje se trenutno nalaze u fazi privatizacije, svih ovih firmi koje se nalaze u restrukturiranju. Mislim da ti viškovi neće da budu osetni, čak šta više, treba će nam još ljudi da sva ta mesta popunimo. Ali, primer kako to treba da se radi ne može da da samo Dragan Marković koji je gradonačelnik Jagodine i svi znate da je industrijska zona popunjena sa pet novih investitora, industrijska zona koja će vrlo brzo uposliti 3.000 ljudi. To je samo jedan grad. Mi imamo preko 150 gradova i opština. Molim vas da sa vaše pozicije nekoga ko ima direktnu vezu sa lokalnim upravama, pod vašom su upravom, državni organi, načelnici državnih uprava, pa čak i u komunikaciji sa predsednicima opština i gradonačelnicima vi budete jedan od ministara koji će bukvalno da im da nalog i da ih uputi da te poslove koje rade nisu samo i da tu trebaju da izigravaju neke fikuse i primaju plate od prvog do prvog, nego moraju da ulože sebe, da ulože svoje vreme, ako ništa drugo, bar onako kako to radi premijer i na lokalu kako to radi Dragan Marković. To nije nemoguće. Dokaz za to je da svi ti kontakti koji se urade u nekim evropskim zemljama za posledicu imaju nekog investitora. Možete da napravite 20 kontakata. Ni to nije lako da se uradi, ali naći ćete jednog investitora. Ako sedite i čekate, nećete da nađete nijednog. Zato eto moje sugestije da se u tom pravcu angažujete. Sa druge strane, malopre je kolega rekao kolike su plate u javnom sektoru. Državni sektor, javni sektor to možemo sve da raščlanimo, ali ruku na srce, plate kakve danas imaju prosveta, policija, zdravstvo, da ne nabrajam dalje nisu velike. One nisu velike i svakako se divim svakom onom ko uspe sa takvom platom od prvog do prvog da zatvori kućni budžet. Ono što je paradoks i što me više opterećuje je da su u realnom sektoru plate niže od ovih o kojima pričamo. To su onih 600.000 ljudi koji nose ceo naš sistem. Vaš zadatak je da u vašem timu, timu ministara, pre svega, privrede i finansija zajedno sa vama, napravite mehanizam da ove plate u javnom sektoru bude veće, a da se potrudite, to je još teže, da u realnom sektoru plate budu veće od ovog javnog sektora, da mladim ljudima pošaljemo poruku da ne morate danas svakoga da vučete za rukav da vas zaposli u javnom preduzeću, da vas zaposli u neku državnu instituciju, nego da im pošaljemo poruka da ako završe škole, ako su sposobni i osposobljeni da rade to za šta su se školovali, trebaju posao upravo da potraže u realnom sektoru, a to je početak one moje priče – kad kaže neko minuli rad oduzimaju, ne. Kada imate iskustvo i kada imate znanje, vi se sa vašim poslodavcem dogovarate kolika vam je plata i to je poruka svima, pre svega mladim ljudima. Istrajte, za one koji trenutno studiraju, na tom putu, završite specijalizacije, fakultete. Mislim da je zadnje vreme da se u Srbiji nešto preokrene. Kada sam pričao o tome koja je i čija je fotelja vruća, mislim da je za razliku od ovih ostalih ministarstava vama ovo, ne mogu da kažem poslednja, ali u ovom trenutku jedina šansa da nešto uradite u javnom sektoru. Sve ovo drugo što ostali ministri rade, a ne napravimo te uštede u javnom sektoru, pre svega u državnoj upravi, mislim da pada u vodu. Što se tiče sva četiri zakona, još jedanput kažem poslanička grupa JS će podržati sva četiri zakona. Vas ću da zamolim da ono o čemu se u medijima pričalo, a to su platni razredi, konačno dođe na dnevni red, da je to isto jedan od momenata gde malo možemo da razdvojimo ljude koji rade i ljude koji ne rade. Hvala još jedanput.
Reč ima Snežana Malović.
Poštovana ministarko, uvažene kolege, danas je na dnevnom redu sednice ovog uvaženog doma izmene i dopune četiri zakona koji se odnose na rad državne uprave, ali i na prava i dužnosti, kao i na položaj, status javnih službenika, nameštenika i zaposlenih u javnim službama. Smatram i želim da verujem, kao što ste i sami rekli u svom uvodnom izlaganju da ovi predlozi zakona predstavljaju samo početni inicijalni korak u dugo najavljivanoj reformi držane uprave. Oni, kao što ste rekli, ne menjaju suštinski aspekt funkcionisanja, kao i nagrađivanje javnih službenika i oni su mahom tehničkog karaktera i predstavljaju usklađivanje sa nedavno usvojenim Zakonom o radu ili su poput Zakona o državnim službenicima nužna i potrebna rešenja koja su iziskivala brzu reakciju. S toga danas smatram da je glavna tema današnjeg zasedanja viđenje u pravcima reforme državne uprave, što je uostalom jedan od najvažnijih proklamovanih ciljeva Vlade i vašeg ministarstva. Reforma državne uprave je tema kojom su se bavile vlade od 2000. godine pa na ovamo svrstavajući u svoje glavne ciljeve delovanja. Reforma bitnog, bazičnog i operativnog segmenta državnog sistema, kao što je državna uprava, nije lak, nije jednostavan proces i svima je jasno da se ne može ostvariti u kratkom periodu. Kada govorimo o reformi državne uprave, ali i reformi funkcionisanja lokalne samouprave i javnih preduzeća, neophodno je da se osvrnemo na činjenice koje govore sledeće – zaposlenih je u javnom sektoru negde oko 780.000 lica, bez javnih preduzeća taj broj iznosi negde oko 550.000 lica, zaposlenih u privatnom sektoru je 900 hiljada lica, ukupan broj penzionera je milion i 700.000 lica, a onih koji primaju socijalnu pomoć je 180.000 lica. Pošto se ovaj broj često iznosio u različitim ciframa u javnosti, koristila sam podatke iz ekspozea predsednika Vlade. Kada sagledamo sve ove brojeve, dolazimo do zaključka da je zaposlenih manje nego penzionera pri tom treba imati u vidu da jedan broj lica u privatnom sektoru su zaposleni u preduzećima u restrukturiranju, kao i lica kojima se ne uplaćuju redovno porezi i doprinosi od strane poslodavca, o čemu je bilo mnogo reči u ovom uvaženom domu i ne bih se sada zadržavala na tome. Podaci i dalje govore da je broj zaposlenih u državnoj upravi 2014. godine iznosio 28.041 lice, a u lokalnoj samoupravi oko 163.000 lica. Ovaj broj zaposlenih u državnoj upravi i uopšteno u javnom sektoru je veoma visok i znatno je veći od zemalja u regionu, ali i zemalja u EU. Međutim, smatram da nije dobro da dođe do linearnog smanjenja zaposlenih, niti linearnog smanjenja plata, jer se neće ostvariti svrha reforme javne uprave, niti će se ona učiniti efikasnijom i modernijom. S toga pozdravljam izradu predloga Akcionog plana strategije za reformu državne uprave koji se trenutno nalazi na javnoj raspravi i na taj način je dostupan za komentare uže i šire javnosti koje mogu da uzmu učešće u konačnoj verziji izrade Akcionog plana. Time se zadovoljava i princip transparentnosti, koji smatram da treba da bude među osnovnim načelima rada državne uprave, a i samog procesa donošenja zakonskih ili podzakonskih akata. Kako sam mogla da zaključim, suština predloga akcionog plana jeste izrada funkcionalne analize učinkovitosti radnih mesta unutar sistema javne uprave. Dodatan problem predstavlja, kao što ste i sami nedavno izneli u javnosti, činjenica da registar zaposlenih ne obezbeđuje potpune, kvalitetne i pouzdane podatke, što znači da mi ne raspolažemo osnovnim bazičnim podacima. Ali, bez toga ili bez izrade funkcionalne analize koja treba da doprinese smanjenju broja na radnim mestima gde je to potrebno, ukidanja nefunkcionalnih ili nepotrebnih radnih mesta, ali i povećanja potrebnog broja zaposlenih sa određenim kvalifikacijama i znanjima, shodno zahtevu za modernizaciju i operativnost, neće se moći sprovesti reforma, koliko god bilo teško da dođemo do osnovnih činjenica. Sama sam se suočila sa tim problemom kada smo radili reformu unutar pravosudnog sistema i reformu državnih službenika, da smo zatekli lica koja imaju osnovnu školu. U ovom modernom vremenu, kada želimo da napredujemo ka EU, smatram da lica bez prekvalifikacije ili dodatne kvalifikacije, sa takvim znanjima ili osposobljenošću ne mogu da odgovore zahtevu modernog vremena. U svom ekspozeu predsednik Vlade je najavio da će analiza broja zaposlenih, vodeći računa o merenju učinka zaposlenih, biti završena do novembra 2014. godine, a da će se nakon toga doneti odluka o dinamici i implementaciji u svakom sektoru. Ne smatram, i nećemo vas držati za rok da to mora da bude završeno do novembra 2014. godine, smatram da treba da bude što je moguće brže, ali da je, pre svega, potrebno da se to kvalitetno i zadovoljavajuće izradi. Očekujemo da se uskoro javnosti predstavi, kako je to i najavljeno, propis o strateškim i implementacionim razvojnim dokumentima, osnovama sistema strateškog planiranja i procesa definisanja javnih politika, što je u nadležnosti Republičkog sekretarijata za javne politike. Kada govorimo o broju zaposlenih, ključni problem predstavlja broj zaposlenih u javnim preduzećima. Kada se govori o broju zaposlenih po partijskoj liniji, uglavnom se misli na zapošljavanje u javnim preduzećima. Prema zvaničnim podacima, kako sam ja mogla to da pronađem, 510 javnih preduzeća u RS prošle godine je poslovalo sa gubitkom koji je iznosio 51 milijardu dinara i bio je za 2,2 puta veći od ukupnog neto gubitka cele privrede. Broj zaposlenih u javnim preduzećima povećan je za 1.248 lica u odnosu na 2012. godinu i sada iznosi 98.182 radnika. Direktori javnih preduzeća i dalje nisu postavljeni putem konkursa, naročito kada govorimo o velikim sistemima. Krajem marta ove godine je istekao i poslednji rok u kome je trebalo da javna preduzeća usaglase svoje osnivačke akte i statute sa novim Zakonom o javnim preduzećima, koji je usvojen 2012. godine, što znači da je do sada moralo da bude okončano ukidanje upravnih odbora i formiranje nadzornih odbora u koja se ulazi po mnogo strožijim pravilima. Nisam sigurna da je svugde to izvršeno. Svaki početak je težak, a za početak je potrebno priznanje da nemamo funkcionalnu državnu upravu koja može da odgovori zahtevima moderne i savremene države, kakva pretendujemo da budemo, koja može da podrži dalji razvoj poslovnog okruženja, kao i da doprinese privlačenju stranih investicija. Sve međunarodne finansijske organizacije poput MMF-a, Svetske banke ili Evropske banke za obnovu i razvoj, sa kojom ste nedavno imali sastanak, u svojim programskim dokumentima, imaju segment koji se odnosi na reformu državne uprave i ta činjenica govori u prilog tome da bez jasne i svrsishodne reforme državne uprave nema ni stvaranja dobrog poslovnog okruženja, ani povoljne investicione klime. Netransparentan rad državnih službenika sa velikim mogućnostima diskrecionih ovlašćenja pogoduje stvaranju korupcije. Ali, takođe i nezadovoljavajući standard državnih službenika može da dovede do koruptivnih pojava. Smatram da predložene izmene Zakona o državnim službenicima doprinose stvaranju ambijenta za unapređenje službeničkog sistema, kako je to navedeno u obrazloženju Predloga zakona, posebno u postupku odabira kandidata za zasnivanje radnih odnosa. Moram da iznesem i bojazan da nisam sigurna da je dobro što se procedura, opet kako je to navedeno u obrazloženju Predloga zakona, pojednostavljuje i skraćuje. Kada govorimo o zakonu o državnim službenicima, koji je jedan od najvažnijih zakona kojima se regulišu položaj i ovlašćenje državnih službenika, moramo da naglasimo činjenicu da je on donet 2005. godine. Od tada, zaključno sa današnjim predlogom, menjan je i dopunjavam sedam puta. Većina izmena i dopuna odnosila se na odlaganje zakona u pogledu načina imenovanja pomoćnika i sekretara u ministarstvima. Gotovo svaki novi saziv parlamenta, i to pre izbora Vlade, je imao na dnevnom redu odlaganje Zakona o državnim službenicima, koji je omogućavao da se postavljaju lica bez konkursa. Za sada ne vidimo da se ta praksa promenila, ne kažem da neće, ali do sada to nije učinjeno. Prethodni saziv Vlade nije poštovao Zakon o državnim službenicima po kome pomoćnici i sekretari ministarstava, direktori uprava moraju da se zapošljavaju po osnovu konkursa. Umesto toga, Vlada je postavljala službenike na položaj na osnovu spornog člana 179, koji je bio prelazna odredba zakona i prestao da važi još 2010. godine. Prema podacima koji se odnose na period od maja 2012. do marta 2014. godine, Vlada je postavila ukupno 161 službenika na položaje, od kojih je 159 zaposleno bez konkursa. Tokom 2011, 2012. i prvih meseci 2013. godine raspisano je bilo samo 69 konkursa za popunjavanje položaja. Stoga, odgovornost za stanje u državnoj upravni, a naročito u pogledu statusa državnih službenika, snose sve prethodne vlade od 2000. godine, pa do danas. Proklamovani princip departizacije i depolitizacije još uvek nije ostvaren, a neophodan je. Ukoliko se u Srbiji ne stvori sistem karijernog napredovanja i zapošljavanja na osnovu profesionalnih kvaliteta i znanja, teško da možemo da odgovorimo zadatku koji je pred našom zemljom, kako u pogledu reforme državne uprave koja treba da predstavlja servis građana, tako i u pogledu daljih evropskih integracija. Treba se osvrnuti i na podatak da je Srbija među 144 zemlje, prema najnovijem izveštaju koji je nedavno objavljen, pre neki dan, Svetskog ekonomskog foruma za 2014/15. godinu na 94. mestu po konkurentnosti u Svetu, što i predstavlja napredak za sedam pozicija u odnosu na prošlu godinu, ali to nije zavidno mesto, ako se uzme u obzir da je Srbija u lošijoj poziciji u odnosu na većinu zemalja u okruženju, budući da se Crna Gora nalazi na 67. mestu, Hrvatska na 77. mestu, Bugarska na 54. mestu, Rumunija na 59, a Makedonija na 63. mestu. Ne mogu da se ne osvrnem i na broj zaposlenih u lokalnoj samoupravi, koji je potpuno neadekvatan i prevazilazi potreban broj, a sa druge strane, struktura zaposlenih ne može da odgovori potrebama građana. Postoje i opštine u Srbiji čiji budžet ne može da pokrije samo plate zaposlenih, a da ne govorim o drugim razvojnim programima koje je potrebno da postoje. Stoga i ovde dolazimo do predloga koji smo izneli tokom rasprave o izboru Vlade, da je potrebno razgovarati i o promeni izbornog sistema. U krajnjem slučaju, Srbija ima obavezu, shodno Evropskoj povelji o lokalnoj samoupravi, da da mogućnost građanima da odlučuju šta je najbolje za njihovu opštinu, a s druge strane mora postojati i veći stepen odgovornosti i lokalnih čelnika. Danas je na dnevnom redu izmena Zakona o platama državnih službenika, ali i zaposlenih u javnom sektoru. Način određivanja plate u sistemu javne uprave, najblaže rečeno, je neshvatljiv i neprihvatljiv. Zato pozdravljam i podržavam zaključak Saveta za reformu javne uprave, koji glasi – reforma plata u javnoj upravi biće sprovedena transparentno i pravedno sa jedinstvenim, jasnim, opštim kriterijumima vrednovanja, pre svega ujednačavanje plata za srodna zanimanja. Donošenje zakona o platnim razredima, kako je najavljeno takođe u ekspozeu predsednika Vlade, treba da predstavlja jedan od prvih koraka za uvođenje reda. Takođe danas na dnevnom redu je i izmena Zakona o državnoj upravi koja se odnosi na to da načelnike okruga više ne postavlja Vlada, već se postavljaju na osnovu javnog konkursa. Nadam se da to neće biti uvod za prestanak rada sadašnjih načelnika okruga. Na kraju, želim da istaknem da je reforma javne uprave zavisna od političke volje. Ukoliko politička volja odlučnosti postoji, to će se i ostvariti. Svaki konstruktivan predlog u tom pravcu poslanička grupa NDS će podržati. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsednice. Kolege i koleginice narodni poslanici, uvažena ministarka, pred nama su četiri zakona o državnoj upravi koja su, po mom mišljenju, nužni korak u funkcionisanju državne uprave. Iskreno verujem da Strategija o reformi državne uprave, čija je rasprava u toku, donosi tu funkcionalnu analizu i suštinske korake u reformi državne uprave koja je neophodna i za koju mislim da su se stekli uslovi ne samo što postoji politička volja, nego je jednostavno to i program Vlade Republike Srbije koji se više ne može odlagati i čija se realizacija očekuje. Kad je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, mislim da on na jedan vrlo jasan način definiše postupak izbora državnih službenika putem konkursa, da ovaj predlog zakona na neki način izbegava sve nedorečenosti i prelazne odredbe prethodnog zakona koje su uređivale ovu oblasti. Po mom mišljenju i mišljenju mojih kolega poslanika iz poslaničke grupe NS on ima nekih šest veoma bitnih karakteristika koje ću ja u ovom trenutku vrlo kratko reći. Odredba člana 67a. predviđa da vršilac dužnosti može biti imenovan bez internog odnosno javnog konkursa do postavljenja državnog službenika na konkretan položaj najduže na period od devet meseci, ali sa propisanim maksimalnim rokom od šest meseci. Mi smo ovde dobili, kao poslaničke grupe, predloge i sugestije i transparentnosti Srbije koji smatraju da je taj rok dug. Naše mišljenje je da je u ovom trenutku najvažnije da je ovo pozitivan pomak u odnosu na aktuelni zakon, da je procedura izbora državnog službenika na konkretan položaj vrlo transparentna i da ovaj zakon definiše vrlo jasne uslove takođe u pogledu stručne spreme koju moraju ispunjavati državni službenici angažovani na poslovima u zvanju savetnika, mlađeg, starijeg i uopšte državni službenici na položaju. Vrlo je važna odredba člana 78. ovog zakona koji jasno propisuje da i Zaštitnik građana mora dati svoje mišljenje na na neki način razrešavanje položaja državnog službenika. Mislim da se na taj način jača uticaj ovog nezavisnog organa, što je i cilj Narodne skupštine Republike Srbije da nezavisna regulatorna tela rade svoj posao i imaju preporuke i mišljenja koja se primenjuju i usvajaju. Proces učenja je trajan i nikada ne treba da prestane i logično je da i za državnog službenika važi ista maksima. Članom 97b. je ovde na vrlo jasan način predviđeno i finansiranje u toj oblasti. Prelazna odredba u članu 33. ima u vidu ukupno stanje u našem budžetu i propisuje da će ovaj iznos od 0,01% od ukupnih sredstava biti ispunjen u 2015. godini tako što će biti opredeljen 70% iznos u budžetu, a za svaku godinu će se povećavati taj neophodan postotak od 10% za dostizanje zakonom predviđenog nivoa finansiranja. Po mom mišljenju šesta, vrlo bitna odredba ovog predloga zakona i jedan važan iskorak, korak u napred, rekla bih, je što se predviđa i mogućnost polaganja posebnog stručnog ispita radi zaposlenja na posebnim dužnostima i ovlašćenjima. To je po mom mišljenju veoma važno zbog dalje profesionalizacije državne uprave. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika i Predloga zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i moje prethodne kolege su rekle da su ova dva predloga zakona neophodna zbog usklađivanja minulog rada sa Zakonom o radu. Po ovim predlozima praktično kompletan javni sektor biće obuhvaćen ovim zakonom. Izuzetak su zaposleni u javnim preduzećima. Sa ova dva predloga zakona praktično će svi zaposleni u Republici Srbiji biti u istom položaju kada je u pitanju pravo na minuli rad i u određenim članovima ovog zakona vrše se i određena preciziranja kako ne bi dolazilo do pogrešnog tumačenja zakona. Tako se članom 23. predviđa Zakonom o platama državnih službenika, da državni službenik ima pravo na dodatak po osnovu minulog rada države kao poslodavca bez obzira na koliko različitih državnih organa je bio prethodno zaposlen. Ovo je sasvim logično rešenje, jer neko može da tokom svog radnog veka radi u više različiti državnih organa, ali suštinski njegovo poslodavac je svo vreme država, tako da drugačije rešenje ne bi bilo pravedno i dovelo bi, da je bilo drugačije, do diskriminacije po ostvarivanju prava na minuli rad. Takođe ideja o ujednačavanju radno pravnog statusa svih zaposlenih u Republici Srbiji bez obzira da li su zaposleni u javnom ili privatnom sektoru stoji u osnovu izmene člana 5. Zakona o plata u državnim organima i javnim službama. Predloženom izmenom na ovaj način niko se neće dovoditi u podređen položaj i konkretno u predlogu ovog zakona nije mi jasna do kraja jedna formulacija. Razgovarala sam sa svojim kolegama o tome i volela bih da mi je vi razjasnite, a odnosi se na preduzeća koja su osnovana od istog nivoa vlasti. Potrebno mi je vaše tumačenje, zapravo, šta to znači u praksi ako lekar koji je radio, recimo u domu zdravlja čiji je osnivač lokalna samouprava pređe da radi u istom gradu, recimo u Nišu, u klinički centar. Znači, kakva će tu biti situacija po pitanju njegovog minulog rada s obzirom da ne menja struku, ali da prelazi sa lokalnog nivoa u ustanovu koja je republičkog nivoa. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, prvi put se uvodi mogućnost za direktor, odnosno zamenik direktora posebne organizacije može istovremeno biti i predavač na visokoškolskoj ustanovi. Tačno su propisane koje su to deset ustanova. Ali, mislim da je ova odredba zakona vrlo važna jer se ljudi motivišu da se prihvate odgovornog zadatka rukovođenja ovim ustanovama i naravno poboljšanjem ukupne efikasnosti njihovog rada. Vrlo je važno da na čelu svih ustanova, institucija budu ljudi koji će svojim znanjem, stručnim i profesionalnim i etičkim kvalitetima moći da podignu njihovo funkcionisanje na jedan viši nivo. Odredba zakona koja se odnosi na načelnike okruga je po mom mišljenju isto vrlo važna i treba promeniti situaciju da načelnik okruga ne bude više državni službenik nego funkcioner. Mislim da je to više u njegovoj prirodi i opisu posla. Prokomentarisala bih samo još odredbu koja je nova i koja propisuje da se vođenje upravnog postupka, kao i odlučivanje o pravima i obavezama fizičkih i pravnih lica može poveriti državnom službeniku koji nema završen fakultet. Nadam se da je predlagač dobro izvagao sve dobre i loše strane ovog rešenja. Ja sam ipak mišljenja da je neophodna visoka stručna sprema i zbog toga mislim da je veoma važna i konstatacija predlagača da će se u takvim situacijama posebnim zakonom pred državne službenike postavljati zahtevniji uslovi u pogledu stručnih kvalifikacija. Poslanička grupa NS će u Danu za glasanje podržati sva četiri predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Pre nego što dam reč poslaniku Petronijeviću, samo da produžimo rad sednice, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, naravno i Skupštine. Obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da što pre donesemo akta iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovana potpredsednice Vlade i ministarko za državnu upravu i lokalnu samoupravu, poštovani narodni poslanici, na početku ću reći da će poslanička grupa SPS podržati ceo paket ovih predloženih zakona, dati podršku promenama Zakona o državnim službenicima, Zakona o platama državnih službenika, Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i Zakona o državnoj upravi. Dakle, podržaćemo predložene izmene i naravno, u Danu za glasanje, glasati za te zakone. Ono što želim da na početku istaknem, a to je da pored ovih konkretnih rešenja, koja su predložena ovim zakonima, koja ćemo mi podržati, želim da naglasim da ćemo još snažniju podršku dati onome što sledi. Potpuno sam saglasan sa jednom vašom rečenicom, da ovo nisu suštinske promene, ali da jeste važan korak ka suštinskim promenama u ovoj oblasti i ja želim upravo da na ovaj način iskažem punu podršku viziji toga, punu podršku onome što želite da uradite i način kako ste ovde izložili da to uradite. Znam da je to težak, mukotrpan posao. Znam da je to trajan proces, ali isto tako znam da je ova Vlada posvećena reformama i posvećena reformi u ovoj oblasti. Dakle, u pitanju je početni korak ka suštinskim promenama, ka dubljim reformama, nadam se ne samo državne uprave nego javne uprave u celini. Samo bih se kratko osvrnuo na Predlog zakona o državnim službenicima i nameštenicima. Pre toga bih rekao, i opet da ponovim, još snažnija podrška onome što sledi. Zašto? Reforma državne uprave bitan je uslov za uspeh reformi u Srbiji u bilo kojoj oblasti, jer su oni koji su u državnoj upravi ti koji su zaduženi da reformu sprovode kroz redovne delatnosti. Dakle, nema uspešne reforme u bilo kojoj oblasti, Vlada jeste opredeljena za tako nešto i ima punu podršku za to, ali, isto tako, Vlada je opredeljena i ima podršku da reforma državne odnosno javne uprave u celini mora da bude sprovedena, jer je ona uslov da se sve ove druge mogu sprovesti. Naravno, kada to kažem, imam u vidu i našu opredeljenost da pristupimo EU, a jedan od bitnih kriterijuma je i jačanje administrativnih kapaciteta, odnosno stvaranje državne uprave takve koja je efikasna, delotvorna, da može da obavi sve poslove u interesu građana, u interesu privrede. Dakle, kao neka vrsta, da tako kažem, u službi naroda. Ali, nije nama samo važno da mi ojačamo taj deo zbog EU, nego zbog Srbije, zbog nas, jer ovde to treba da radimo, ovde treba da sprovodimo zakone, ovde treba da stvaramo uslove za bolji život građana. Kada je u pitanju Zakon o državnim službenicima, samo ću kratko da se osvrnem i da dam podršku i onom delu Zakona koji stvara pretpostavke za efikasniju zaštitu prava iz radnog odnosa, pravnu sigurnost u ostvarivanju prava za sve državne službenike. Daćemo podršku i onom delu Zakona gde se vrši usklađivanje sa Zakonom o visokom obrazovanju, kada su u pitanju zvanja državnih službenika i državnih službenika na položaju. Takođe, i onom delu Zakona koji na jedan savremeniji, transparentniji, efikasniji način oglašava javni konkurs, efikasniji način sprovodi izborni postupak, na jedan način omogućuje da državni organ u punom kapacitetu radi postavljanje vršioca dužnosti državnog službenika na položaju i, naravno, onom delu koji govori o odgovornosti državnih službenika na položaju, s tim što tu želim da istaknem dve stvari. Prvo, ta odgovornost je pooštrena. I treba. Šta smatram tu bitnim? Smatram bitnim da je uvedena jedna nova kategorija. Odgovornosti državnog službenika na položaju koji se ne ocenjuje, a stvoreni su takvi uslovi u tom državnom organu, poremećeni odnosi, itd, i on mora da odgovara za tako nešto. To je jedna novina. Kada je u pitanju pooštravanje na osnovu ocenjivanja, dovoljna je jedna ocena – nezadovoljava, da bude razrešen. Moram da kažem da se slažem s tim. Meni nije problem da li je jednom nezadovoljava. Čim nezadovoljava, ne treba da radi. Ovde je nešto drugo u pitanju, na šta mislim da treba da se obrati pažnja – kako da se izbegne zloupotreba u ocenjivanju. Vlada ima neka merila u vezi s tim. Mislim da i njih treba još jednom sagledati i pogledati. Zašto? Da bismo došli do nekih standarda kvaliteta, do nekih kriterijuma koji će isključiti svaku mogućnost subjektivne ocene. U tom slučaju, dolazi se do pravog značaja ove ocene – nezadovoljava, a koja je uslov da se državni službenik na položaju razreši. Ono što takođe želim da istaknem, čak smatram najvažnijim delom promena Zakona o državnim službenicima, a ujedno i najvećim korakom u pravcu suštinskih reformi u ovoj oblasti – uspostavljanje novog sistema stručnog usavršavanja. Mislim da je to najznačajnija promena i najveći korak ka reformi javne uprave u celini. Dakle, uvodi se obaveza usavršavanja državnih službenika, omogućava se dodatno usavršavanje i stalno učenje, da službenici stiču nova znanja, da efikasnije obavljaju svoj posao. Zadržava se onaj dosadašnji način opštih i posebnih programa, ali ima dodatnih, na jedan, naravno, uređeniji način, kao što je poseban oblik stručnog usavršavanja putem stažiranja, mogućnost posebnog stručnog ispita, jednoobrazan način osposobljavanja pripravnika, odnosno standardizovanje jednog procesa, na osnovu iskustava, itd. Zašto želim posebno da naglasim ovu oblast? Zato što, imajući u vidu one glavne principe reforme javne uprave, decentralizacija, depolitizacija, racionalizacija, profesionalizacija, jedan od značajnih je profesionalizacija. Ovo što se ovde predviđa je primena principa profesionalizacije u praksi, a znači u stvari dobro obučenu, odgovornu i efikasnu upravu. Toga nema bez usavršavanja državnih službenika za svo vreme njihovog rada i mora da se odnosi na sve i mora da bude trajan proces. Tu mi dajemo snažnu podršku ovom delu Zakona o državnim službenicima. Smatramo ga značajnim i najvećim korakom u pravcu reformi javne uprave. Ono što želim da istaknem, to je jedno pitanje - na koga se ove promene odnose, kada su u pitanju državni službenici i nameštenici? Usko gledano, na jedan mali broj ljudi državnih službenika po Zakonu o državnim službenicima, onih koji rade u državnoj upravi, nešto preko tridesetak hiljada, ali zato zaposlenih u pokrajini, gradovima, opštinama ima možda duplo više. U javnim službama, javnim ustanovama najviše, ne računajući javna preduzeća, ako to odbijemo, koja takođe mora da podležu reformi, to je otprilike oko pola miliona ljudi. Za njih smatramo, jer su različiti ravnopravni statusi i u državnoj upravi i u autonomiji i u jedinicama lokalne samouprave i u javnim agencijama itd, javnim ustanovama. Smatramo da ovo stanje nije prihvatljivo sa aspekta potrebe da se sistemski uredi delovanje javne uprave. Upravo želimo da podržimo vašu najavu da se u potpunosti uredi sistem javne uprave u celini, ne samo državne uprave. Kada to kažem, želim posebno da naglasim da ne pravimo greške kao što su pravljene, već da to bude zasnovano na jednoj veoma preciznoj analizi, jednoj funkcionalnoj analizi celokupne javne uprave i tek na osnovu toga da se ponude rešenja. To je prilika da se dođe do svih mogućih rešenja koja će omogućiti bolju i efikasniju upravu. Imali smo primere racionalizacije javne uprave tako što kažemo – 10% linearno svima. Šta se dogodi?Neki organi koji ne treba da posluju ostanu, neki koji su sa velikim brojem ljudi i dalje ostanu sa velikim, nekim organima koji su dobili nove nadležnosti nema dovoljno itd. Umesto smanjivanja, kasnije se dolazi do povećanja broja zaposlenih. Zato smatramo da to mora da bude jedna precizna, detaljna analiza, funkcionalna analiza kompletne javne uprave, na čemu će da budu zasnovani svi ovi naredni koraci, naredne mere o kojima govorimo. To je i prilika da veoma jasnom slikom u Srbiji pokažemo ko su državni službenici, da su to vredni ljudi koji rade svoj posao. To nije trošak. Lekar nije trošak. Nije prosvetni radnik trošak. To je čovek koji vredno radi svoj posao i za koji treba da primi zaradu i čije su zarade izuzetno niske. Ono što je problem javne uprave, to su dupli poslovi, duge procedure, komplikovane procedure i nedostatak jedne suštinske, dublje analize šta nama treba i gde nama treba, kada je u pitanju državni službenik, šta mu je posao, šta mu je cilj, kako da ga motivišemo, kako da organizujemo stručnu osposobljenost, da se to uradi na najbolji način. Zato želim i ovo po koji put insistiram na podršci vama da istrajete u tome da tome prethodi jedna veoma detaljna, funkcionalna analiza kompletne javne uprave. Ne bih tu izuzeo, naprotiv, obuhvatio bih i one koji ne potpadaju pod ovaj zakon, a to su, recimo, funkcioneri. I za njih treba da se uvede to. Prvo, da se u ovoj državi odredi ko je funkcioner. I za njih treba da postoje pravila kao i za sve druge, i njih treba obuhvatiti. Ono što želim da kažem, kada su u pitanju dopune Zakona o državnoj upravi, želim da istaknem jednu stvar uz ono što ste vi već obrazložili, a to je jedna mogućnost da se za direktore, odnosno zamenike postave stručna lica u posebnim organizacijama, koja su nastavnici na visokoškolskim ustanovama. Smatram veoma značajnom tu mogućnost. Zašto? Posebne organizacije su stručne, stručne firme, da tako kažem, koje rade sve. Omogućiti da najstručniji u toj oblasti budu na njihovom čelu, a da pri tome imaju mogućnost da se bave i nastavom, mislim da je dobar potez u dobrom pravcu i, na kraju krajeva, u povezivanju nauke i posla, o kome se već radi. Na kraju, samo da kažem kratko, kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i platama državnih službenika i nameštenika, opet sa jednom porukom i jednom podrškom o kojoj govorim sve vreme. Izmene zakona i jednog i drugog su u stvari prilagođavanje, usaglašavanje sa Zakonom o radu. Kao i svuda, ima i u Srbiji, da svi zaposleni imaju i u javnoj upravi u celini, dakle, i državni službenici i nameštenici, ali istovremeno i državni organi i javne službe. Mi to, naravno, podržavamo. Šta želim tu da istaknem? Mislim da ono što je pred vama, a vi ste to i najavljivali, to je reforma sistema zarada u celom javnom sektoru. Pored velikih rashoda u javnoj upravi, nije to samo posledica neadekvatnog broja i strukture, već i posledica neadekvatnog sistema i nagrađivanja. Ima mnogo nepravilnosti, mnogo nepravičnosti, mnogo nelogičnosti, mnogo neusaglašenosti. Zato, da se ne zadržavam previše na detaljima, smatram da je veoma važno da se to na jedan odgovarajući, sistemski način uredi, da važi za celu upravu, da i osnovna zarada i koeficijent, koji su deo zarade, budu transparentni, da budu poredivi, jasni, da dovedu dotle da oni koji rade na istim ili sličnim poslovima imaju ista i primanja. Pri tome, ne mislim na uravnilovku, nego mislim na način kako da se to uporedi. Imamo samo jednu situaciju da u Srbiji neki kažu imaju 600, neki kažu, čak ministar Krstić je govorio 900 koeficijenata. Imamo osnovica, imam pred sobom ovde jedno desetak, jednu u sudu, jednu u državnoj upravi, jednu u javnim službama, pa čak i u državnim upravama različitih osnovica itd. Imamo jedan zakon koji je donet 2001. godine, Zakon o platama u državnim organima i javnim službama, ali od koga je posle ovog vremena ostalo samo parče zakona. On je na jedan dobar sistem uredio, počev od toga ko su funkcioneri i kakvo im je mesto na toj lestvici, uredio način kako da se uspostavi sistem zarada. Vremenom se bežalo od toga, odvajalo se, jednom sudije i tužioci, drugi put drugi, treći put treći sad imamo jednu apsurdnu situaciju, bar je za mene apsurdna, da je u tom zakonu na prvom mestu predsednik Republike. Sad je on po plati na 201. Proizvoljno kažem, nije logično, nije ni među hiljadu. Ne smatramo logičnim da šef Kabineta predsednika Narodne skupštine ima veću platu od predsednika Narodne skupštine. Meni je to nelogično. Ne bih da nabrajam čitav niz tih detalja, tih nelogičnih stvari, nepravičnih stvari. Taj zakon treba da dođe pod udar, da tako kažem, reforme, da se uvede red u tu oblast. Molim vas, ne traže se veće plate, sve mora da bude u skladu sa ekonomskim mogućnostima zemlje, ali mora da bude pravičnije. Ta plata određuje, kako bih rekao, mesto tom zvaničniku u ovoj zemlji, jer mi obično kažemo – znate, plata se isplaćuje u zavisnosti od složenosti posla. Sada kako mi reče moj kolega da predsednička plata nije ni među hiljadu. Ispada da hiljadu njih rade značajniji posao. Ne dovodim u pitanje, niti mislim da to treba da bude uravnjeno, niti mislim da to bude strogo. Ima zanimanja koja se moraju platiti. Ima stručnjaka koji se moraju platiti, ali nije baš sve tako. Da ne dužim, daćemo punu podršku vašoj najavi da se u potpunosti uredi na jedinstven način sistem zarada u celokupnoj javnoj upravi. Na kraju, ponoviću ono što sam rekao na početku, daćemo punu podršku predloženim zakonima i u Danu za glasanje glasaćemo za te predloge. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Poštovana ministarko, drage kolege, danas ovde, kao što smo čuli od prethodnih govornika, imamo četiri zakona o državnoj upravi koji regulišu određene segmente koji su do sada bili regulisani na drugačiji način ili uopšte nisu bili regulisani, ali u skladu sa politikom ove Vlade, ponovo puno buke ni oko čega. Vi nama donosite četiri zakona u Skupštinu kojima menjate status, prirodu, boju, miris i ukus načelnika okruga i druga stvar je minuli rad. Sada mi ovde treba da se ubijemo, figurativno rečeno, u hvaljenju nečega što ste vi toliko lepo objasnili i potvrdili moju tezu da je ova Vlada genijalna, da oko crtice iz našeg društvenog života pravi ogromne slonove koje nekada crta kredom, a nekada vodenim bojicama, kako-kad. U ovom slučaju vodenim bojicama. To vi stalno radite. Isto kao kada neko kaže, recimo, uvaženi ministar Lončar, mi ćemo sada promeniti, uzme vazduh čovek, neku sitnicu. Znate li vi, gospođo ministarko Udovički, kakav je ovo mali segment celokupne strategije promene naše države? Realno mali segment, ako to može da se kaže, pošto mi deluje kao pleonazam. Dakle, vi sazivate Narodnu skupštinu, pravite tenziju među građanstvom oko nečega što će da se desi, i to što treba da se desi, ovde uvažene kolege iz većine objašnjavaju time koliko je važna državna uprava. Zamislite vi to. Naravno da je važna državna uprava, pa nema države bez toga. Šta smo dobili ovim zakonima? Dobili smo to, recimo, visinu otpremnine određuje uredba Vlade. Time se stavlja u nepovoljan položaj zaposleni u privatnom sektorui u državnoj upravi, i to nikoga nije briga, jer Bože moj dok to dođe do Ustavnog suda ko zna šta će biti, a to će neka druga Vlada itd. Mi smo inače evropski rekorder u broju oborenih propisa od strane Ustavnog suda, kakav god da je on. Zakon o državnim službenicima, član 39. kaže – predlažemo da se dužina potrebnog radnog staža mlađeg savetnika skrati sa pet na tri godine. Ispada da je duže iskustvo potrebno za mlađeg savetnika nego za savetnika. To je još jedna nelogičnost koju ne razumem, a koju ćemo pokušati amandmanima da rešimo. Kažete u članu 67. – do okončanja javnog konkursa. Znajući ovu Vladu, gospođo Udovički, ova Vlada je u stanju da okončava javni konkurs zauvek, apsolutno. To je pokazala u prethodne dve godine. Nema kraja javnih konkursa. Zaduženi ste za državnu upravu. Da li znate koliko danas ministarstava nema pomoćnike ministara i državnih sekretara? To je skandalozno. Da li znate da nemamo koordinatora službi bezbednosti? Da li znate da nemamo šefove VOA i VBA? Nemamo. Šta će nam? Da li znate da smo jedina država u Evropi koja nema obaveštajni segment? Da li je ikog briga što u Ministarstvu spoljnih poslova i odbrane nemamo pomoćnike ministara, nemamo državne sekretare? Koga je to briga? Znate zašto? Zato što se za sve pita jedan čovek. Vi ste predstavnik važnog segmenta Vlade koji je u apsolutnoj paralizi ako taj čovek, a ja znam da on to ne radi, recimo, zaspe. Pošto on to ne radi, to je za sada nemoguće, ali i on je čovek o krvi i mesa. Vi to predstavljate ovde. Vi ste stručna žena. To je nesporno. Mi smo za vas glasali čak iz Bodruma. Toga se sećate. Vi ste potomak jedne sjajne porodice. Ovo govorim bez trunke ironije. Lazar Udovički je bio veliki čovek. Ne znam šta bi on rekao da vas vidi u ovoj Vladi. Mislim da ne bi bio srećan, ali to je moje mišljenje. Ovo nemojte shvatiti lično. Ovo je obzervacija u znak poštovanja prema njemu. Ono što hoću da vam kažem, načelnici okruga, dame i gospodo, postaju funkcioneri u zemlji u kojoj već imamo gomilu funkcionera. Svaki ambasador Republike Srbije je funkcioner i mi smo krivi za to. Mislim na prethodnu, prethodnu, prethodnu vlast, pošto je ovo već treća ista vlast. Funkcionera koliko voliš, a zašto? Koji segment rada načelnika okruga će biti politički? To mi recite. Šta je to politički u koordinaciji, recimo, inspekcijskih službi u okrugu? Zašto taj čovek postaje funkcioner, a ne državni nameštenik ili službenik? Zašto je neophodno da krenemo korak unazad, umesto da ih biramo na konkursu, kako predlaže EU na koju se često pozivate, ne vi lično, nego i gospoda iz većine, a onda ih sada postavlja Vlada? Kako ćemo vršiti ocenjivanje? U čemu je razlika u ovom ocenjivanju državnih službenika u odnosu na ono što je bilo pre? Nikakva. Ocena „ne zadovoljava“ je postojala i ranije, ali je problem što je niko nikada nije upotrebio. Verovali vi to ili ne. Kada je upotrebe sud ih vrati na posao. Šta ćemo sada? Načelnik službe kaže – onaj tamo mi je žuti, daj da mu napišem „ne zadovoljava“. Da li je to moguće? Jeste. Hoće li se to dešavati? Hoće. Šta ćemo onda? Znate li vi šta znači „ne zadovoljava“? Zamisliću dva radnika državne uprave, obojica naprednjaci. Ovog jednog ne voli zato što je za Tomu, a ovaj je za Vučića ili je ovaj za Nebojšu Stefanovića, pa sada ovaj kaže njemu – sad ću ja njemu da napišem da „ne zadovoljava“. (Vučeta Tošković, sa mesta: Ne spominjite SNS.) Govorim to hipotetički, kao primer. Nemojte se ljutiti. Nije mi namera da se svađam. To ostavlja prostora za dosta zloupotreba, jer to nije precizno navedeno. Kriterijumi ocenjivanja su i dalje opšta mesta i dalje pravni standardi i dalje se spominju reči „savesnost“ i dalje se spominju reči „ako naruši ugled institucije“. Šta to znači „ako naruči ugled institucije“? Recimo, u Skupštini Srbije, ja redovno narušavam ugled institucije kada spomenem ime prečasnog, nadpolovičnog premijera, pa oni hoće da me kazne zbog toga. Spominjem ime. Razumete? To ostavlja širok prostor za zloupotrebu. Meni se to ne sviđa. Voleo bih da se to precizno navede, a čini mi se da još uvek nije precizno, a siguran sam da vi razumete šta ja sada pokušavam da kažem, iako je moj govor obojen politikom, jer sam političar. Vi ste političar. Vi ste u Vladi SNS. Niste član SNS. Vi ste stručnjak, kao i gospodin Vujović, kao i gospodin Tasovac, ministar Verbić. Oni svi vole da kažu – mi ne puštamo struju, mi samo pravimo dalekovode. Svi ste deo iste ekipe. Nemojte misliti da vas to na neki način spašava što nemate dodir sa nekom drugom štetnom politikom u nekom drugom segmentu. To je moje mišljenje i mišljenje moje stranke. Nejasno mi je zašto ovo radite sa načelnicima okruga. Nejasno mi je kako ovo, osim u delu koji ograničava javni konkurs da se završi za devet meseci. To podržavam. Samo moram da vas podsetim da je ovo već nekoliko u nizu sličnih odredbi koje se usvajaju u ovoj Skupštini, a nikako da se primene. Apsolutno ne aboliram ni našu pretprošlu, pretprošlu, pretprošlu vlast, ali isto tako moram da vam kažem šta je to što vas osigurava u uverenju, a i nas da će se ovaj put to stvarno desiti. Dakle, kada znamo da je ova većina ovde, uvažena ministarka, donela Zakon o javnim preduzećima, koji se ne primenjuje. I dalje su partijski kadrovi ti koji vode preduzeća. Vi ste takođe ministar državne uprave i lokalne samouprave. Vi takođe dobro znate da, recimo u nekom okrugu, sada ćete postaviti načelnika okruga od strane Vlade na određeni rok, mislim da je četiri godine ako se ne varam, pa na primer uzmete Majdanpek. A u Majdanpeku u okviru vaše nadležnosti juče osam stranaka na opštinskoj izbornoj komisiji kaže – mi tražimo da se ponovo štampaju listići, jer su štampani u privatnoj štampariji gde je izgleda vlasnik član SNS. Ljudi traže, svi sem SNS da se štampaju ponovo listići u štampari „Službenog glasnika“. Jedanaest od 18. Šta ćete uraditi kao ministar po tom pitanju? Da li ćete pomoći da stvar vrati u zakonske okvire? Da li vi znate šta oni tamo rade u Majdanpeku? Da li vi znate da oni organizuju preglede, da oni prave stvari koje su protivzakonite. (Aleksandar Martinović, s mesta: Jel to tema dnevnog reda?)
Gospodine Stefanoviću, vratite se na temu.
Dozvolite gospodine predsedavajući, zahvalan sam na intervenciji, jer sam upravo postao svestan da sam skrenuo sa teme. Moram da kažem da ovi zakoni neke stvari menjaju na bolje, ali smatram da je moglo mnogo više, smatram da se na kraju sve svodi, na žalost, na pitanje načelnika okruga i pitanje minulog rada, gde stavljate ljude iz lokalne samouprave, državne uprave u položaj onoga što u Zakonu u radu se zove povezana preduzeća. Time pokušavate s jedne strane da ih izjednačite sa Zakonom o radu, a u nekim drugim elementima ih i dalje razlikujete u odnosu na Zakon o radu koji je većina ovde usvojila, a mi smatramo da je taj zakon užasno loš. Dakle, mene zanima šta će to značiti u praksi. Da li će to značiti da ste vi predložili kriterijume za savetnika, višeg savetnika itd, u okviru ovih zakonskih predloga, gde ne piše nigde da onaj što konkuriše mora da zna engleski jezik i mora da zna da radi na računaru. Zašto to ne piše? Mi smo to predvideli u amandmanu. Znam da se slažete sa mnom da u 21. veku u okviru evropskih integracija Srbiji, svega ostalog, mora da postoji taj kriterijum. Apsolutno mora, po nama. Zašto ne piše i šta je loše u predlogu opozicije? Mislim da nije ništa. Ali opet s druge strane, ja vas razumem, kada nam ministar spoljnih poslova ne govori engleski, kada nam predsednik države ne govori engleski, kada nam gomila drugih funkcionera ne govori, pa što bi onaj u državnoj upravi. E, vidite tako kreće kapilarno propast jednog sistema, bilo kog. Vi vodite, tj. vi ste nadležni da budem ispravan za jedan segment naše države koji je od ogromnog značaja, jer to je temelj svake državne uprave. Apsolutno, uz naravno nastavnika i učitelja. Ako to nemate i ako nemate poreznika, a nemamo, imamo mislim četvrtog za godinu dana ili dve godine, imamo četvrtog ministra privrede. Ja se nadam da vas opet neće šetati. (Aleksandar Marković, s mesta: Kakve to veze ima?) Ima sve veze. Smatram da vi treba da se zaista potrudite da stvari dublje promenite, da precizirate kriterijume za situaciju kad neko treba da ostane bez službe. Da bude preciznije, da budete svesni, da onaj što ocenjuje nekog je njegov kolega koji najčešće sedite sa njim u istoj kancelarije. Vi mislite da će on njemu da kaže nezadovoljava. Pa nema nikakve šanse da se to desi, osim ako je žuti, onda hoće, recimo. Ja ne bih voleo, ali čuo sam da se to dešava. Dakle, mene interesuje zašto to niste dublje i preciznije uradili? Zašto niste izbacili tu nepotrebnu standardizaciju izraza? Zašto ste ubacili „narušava ugled institucije“? Šta znači narušava ugled? Zašto ste ubacili „nečiji rad je štetan po rad“? Šta znači nečiji rad je štetan? To pokušavam da objasnim. Može to precizno da se odredi. Može da se kaže – nije dolazio na posao toliko i toliko, nije radio to što treba, nije izvršio radne zadatke, konkretno koje radne zadatke, u kom broju. Moramo tako, jer inače arbitrernost će da zavlada ovom državom u kojoj inače, na žalost vlada u svim segmentima. Iskreno, mnogo više sam očekivao. Ovo je stvar kojom je samo zagrebano nešto. Ponavljam, kada se sve skloni sa stola, čini mi se da se na žalost sve svodi na te nesrećne načelnike okruga i svodi se na minuli rad. Ovo ostalo ostaje neprecizno. Ostaje zaista nedorečeno i ne mogu ovde kao neke druge kolege koje uvažavam, da ustanem i da pričam o važnosti državne uprave. Nismo na kursu. Znamo da je državna uprava bitna, znamo da je puno loših stvari rađeno ranije ili nisu rađene uopšte. (Vučeta Tošković, s mesta: Što niste?) Da izbegnem raspravu, ne želim da se svađam sa bilo kim, a pogotovo sa uvaženim kolegom. Mislim na vas u poslednjoj klupi. Ali zaista dajte nam neki precizan odgovor ako možete, zašto i u kojoj meri ove stvari nisu rešene, zbog čega? Da li je moguće da se isprave, da li je moguće da mi kroz amandmanski proces pomognemo da se one preciziraju? Da li imate političke snage da prihvatite amandmane DS koji su zaista čini mi se na liniji poboljšavanja ovog teksta? Ponavljam, po nama, ovo su najveće zamerke, državni službenici se stavljaju u jedan vrlo čudan položaj. Stavljaju se u položaj da se u mnogo čemu njihov položaj ne menja, a mislim na one koji ne rade. Oni koji rade nisu dovoljno precizno izdvojeni i neće dovoljno precizno biti ocenjeni. Samim tim neće biti nagrađeni. Opet uravnilovka. Nema razbijanja uravnilovke u državnoj upravi, uvažena ministarka, ako precizno ne napišete šta je šta. To znam, dugo sam radio u državnoj upravi i znam šta znači ocena – nezadovoljava, za nekog kolegu. To se ne dešava, potpisujem, ne dešava. Suviše je široko postavljeno. To morate precizno utvrditi. Šta će da radi načelnik okruga? Šta će da radi funkcioner Vlade Srbije? Hoće li uskoro funkcioneri biti direktori obdaništa? Da li znate šta znači funkcioner? Načelnik okruga, koja su mu ovlašćenja povećana? Šta će to konkretno da radi? Politički, funkcioner je neko ko je politički funkcioner. Šta znači funkcioner? Premijer je i onako zabranio automobile. Šta će mu to? Da koordinira rad inspekcijskih službi, npr? Šta je tu politika? Sumnju budi ta odredba. Možda je politika to da se neke firme inspekcijski češljaju jer su politički nepodobne. Možda je zato funkcioner. Mi to ne bismo voleli. Molim vas da se vratimo na ono što smo počeli teškom mukom u reformi državne uprave koja nikada nije sprovedena, da se stvar otvori za građane Srbije i da ljudi mogu da konkurišu, bez političkog uticaja. Dajte da to pokušamo, molim vas. Opet Vlada uzima dizgine. Sada će odrediti ko je tamo, kako bih nazvao, neki boljar, lokalni vlastelin koji nema jasna ovlašćenja, ali će biti funkcioner. Šta se jača time, ko se time jača? Čemu to služi? Ova odredba po meni je vrlo problematična. Nejasna mi je pozadina i politička, a naročito stručna. Molim vas da mi objasnite vezu između toga da si funkcioner i toga da vodiš okrug. Pod znacima navoda vodiš, jer u Srbiji to niko ne vodi, jer nam je na žalost, kao što znate lokalna samouprava u užasnoj situaciji. Sva ovlašćenja su doneta, odnosno preneta. On nema ništa izvorno, zašto zaslužuje da je funkcioner, zašto zaslužuje da je isti kao recimo uvaženi gospodin Bečić, koji jeste funkcioner kao potpredsednik Skupštine, po meni? Ne vidim vezu. Gospodine Bečiću, treba da se zabrinete, možda ćete sutra biti načelnik okruga. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Stefanoviću. Reč ima potpredsednik Vlade dr Kori Udovički. Izvolite.
Ja bih iskoristila ovu priliku da malo odgovorim na pitanje koje je poslanik više puta postavio i koje zavređuje malo pobliže objašnjenje, a tiče se načelnika upravnih okruga. Pre toga bih samo da naglasim da sva ostala pitanja ili komentare, koje ste dali, se uglavnom odnose na to da navedete da ovo nije naročito značajan set zakona. Niko nije rekao da je strašno značajan ali je bilo veoma bitno za građane Srbije da znaju da će se Zakon o radu i ključne izmene u njemu primenjivati odmah i na zaposlene u javnoj upravi kao što se primenjuje i na sve druge u zemlji. U skladu sa tim Vlada je donela i nekoliko izmena uredaba koje su to usklađivanje takođe sprovele. Što se tiče ostalih izmena, odnosno vaših komentara upravo je to ono o čemu su svi drugi poslanici do sada govorili, o čemu govori Akcioni plan, nacrt Akcionog plana za reformu javne uprave koji se nalazi na našem sajtu i koji možete da konsultujete. Ozbiljne i duboke promene sistema se spremaju i to po prvi put moram da kažem da ovako ozbiljan pristup i priprema i volja da se državna, odnosno javna uprava uredi u Srbiji nije se desilo, to sam htela da kažem, od kada je prestala da postoji Jugoslavija. Dakle, u tom kontekstu, da se vratim na pitanje načelnika upravih okruga, to je funkcija koja nije dovoljno definisana u sistemu. To je funkcija koja ima službeničke aspekte i ima, da tako kažemo, političke aspekte. Glavni politički aspekt jeste u tome što predsednik Saveta upravnog okruga jeste načelnik upravnog okruga. Njegovo ime načelnik ne odražava činjenicu da je on zapravo i na neki način mora da bude autoritet za, zapravo, politički izabrana lica, jer u Savetu upravnog okruga sede predsednici opština i gradonačelnici gradova. Činjenica je da ta funkcija do sada ovako kako je do sada vršena, nije zaživela, nije dala neke naročite rezultate. Ne pokazuje, da tako kažemo, moć i potreban autoritet za promene koje želimo da donesemo u narednom periodu. Naša je namera, to se sada dešava izvan ovog paketa zakona, u pripremi i ide na raspravu Zakon o inspekcijskom nadzoru koji će da menja uopšte vrlo radikalno i vrlo suštinski način na koji se inspekcijski nadzor radi u zemlji i ozbiljnost sa kojim ćemo mu pristupati. Biće potrebno i da se upravni nadzor ojača i da se upotrebi radi koordinisanijeg i autoritativnijeg sprovođenja upravnih inspekcija na svim nivoima vlasti. Mislimo da vredi probati. Reč je o 29 funkcionera, ubuduće, ukoliko se to usvoji u ovom zakonu u sklopu ovih izmena ili 29 službenika od kojih do danas 20 nisu bili izabrani na konkursu. Dakle, koji ni do sada nisu zaista funkcionisali kao profesionalni službenici, a zbog toga što je teško odrediti koje su to kompetencije i na koji način bi oni to trebali da potpuno apstraktno i službenički posluju kada je zapravo reč o koordinaciji dva nivoa vlasti. Prema tome, smatramo da vredi ovu izmenu doneti sada na vreme, da u sklopu priprema i kada je reč o sprovođenju inspekcijskog nadzora, i kada je reč o jačanju državno službeničkog sistema, i kada je reč o uređenju nivoa vlasti i zemlje, vidimo da li na ovaj način možemo da dobijemo efektniji okružni nivo, a dalje i dublje reforme tek predstoje. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Udovički. Reč ima zamenik šefa poslaničke grupe SNS Aleksandar Martinović, replika. Dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni zaista nije jasno zašto gospodin Stefanović do te mere preopterećen Aleksandrom Vučićem, u tom svom preopterećenju iznosi čitav niz besmislica i neistina, a kada je upitanju ministarka Udovički mislim i vrlo nekorektnih ličnih uvreda. Ne znam, gospodine Bečiću, da li ćete vi jednog dana biti načelnik upravnog okruga, ali budući da ste magistar ekonomskih nauka, a kakva je situacija u DS, možda ćete uskoro biti i stečajni upravnik u toj partiji. Ovde je zaista teško pobrojati sve reči koje su krajnje nedolične da se izgovore u parlamentu. Dakle, gomila, ekipa, onda navodno gospođu Udovički treba da je sramota što sedi u ovoj Vladi, a valjda je gospodin Stefanović suviše ponosan ili su njegovi roditelji suviše ponosni ili rodbina što je on šef poslaničke grupe DS koja je upropastila sve čega se dohvatila u ovoj državi uključujući i državnu upravu. U ova dva minuta ću izneti samo nekoliko besmislica, odnosno osvrnuću se na nekoliko besmislica o kojima je ovde bilo reči. Gospodine Stefanoviću, vi ste ovde nastupili kao neko ko je ekspert za državnu upravu. Znate, ja sam godinama radio u državnoj upravi i sada – šta je ovo, kakvi su ovo papiri, kakvi su ovo zakoni. Kažite mi – po kojim kriterijumima ste vi primljeni u državnu upravu? Sa koliko godina ste vi završili pravni fakultet? Šta je to što je vas preporučilo da radite u državnoj upravi, sem što je stranka u kojoj ste tada i sada član bila na vlasti? Dakle, nikakvi drugi kriterijumi. Ovde solite pamet te zašto u zakonu piše ovo, te zašto piše ono. Ono što vas SNS pita – ko je doneo sve te zakone koje je poništio ili Ustavni sud ili koji su pali pred Sudom za ljudska prava u Strazburu itd?
Vreme.
Ko vas je sprečavao, gospodine Stefanoviću, da unesete u Zakon o državnoj upravi da državni službenik mora da poznaje engleski jezik, rad na računaru itd. Vi ste se svega toga setili onda kada ste jedva prešli cenzus u martu 2014. godine.
Zahvaljujem gospodine Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, dva člana Poslovnika su povređena, član 107. i član 106. Član 107. kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, a gospodin Stefanović, imali smo prilike da svi čujemo, to nije činio. Međutim, on je i sam u jednom trenutku svog izlaganja rekao kako ne poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i kako ugrožava ugled Narodne skupštine i kako to čini svaki dan. Znam da on to radi. Međutim, gospodine predsedavajući, vi ste trebali za to da ga opomenete, da ga upozorite da on to svesno čini i da čini svaki dan. Međutim, povređen je i član 106. koji kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Gospodin Stefanović u svom epohalnom izlaganju između ostalog je pričao i o nekim zamišljenim, izmišljenim sukobima, podelama, Vučićevi, te Tomini itd. Gospodine Stefanoviću, u SNS nema podela, apsolutno nikakvih podela i nemojte svoju autoprojekciju da namećete nama ovde. To što vi u vašoj stranci imate podele, klanove, struje, sukobe, ne može niko ni da izmeri koliko ih ima, to je ipak vaša stvar i mislim da ne bi trebali da je zamarate Narodnu skupštinu sa time. Hvala puno gospodine predsedavajući.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Imali ste prilike da vidite da sam opomenuo gospodina Stefanovića. Da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Uvaženi gospodine predsedavajući, niste mogli da me kaznite nijednom rečju nisam nikoga uvredio. Uvažena ministarka Udovički ima svo moje poštovanje, ja nikada nigde, to možete u stenogramu proveriti nisam rekao da ona treba nečega da se stidi, molim vas. Dakle, to mi je jako važno. Inače, vi ste malopre dali jednom kolegi sa Vračara da on koristi institut povrede Poslovnika, da replicira moje malenkosti. Zamolio bih ga, a vi ga zamolite da nastavi da kupuje odbornike po Vračaru bolje se time može posvetiti.
Gospodine Stefanoviću, molim vas da poštujete dostojanstvo.
Ono što je suština i drago mi je da mi je ministarka odgovorila, da se vratim na to, a i zbog poslanika koji ima nedoumice, dakle, primljen sam na javnom konkursu, bez političkih bilo kakvih, tada nisam bio član Demokratske stranke, primljen sam, moram pošto je to pitano… (Vučeta Tošković, s mesta: Sa koliko godina?)
Gospodine Toškoviću, molim vas da ne dobacujete iz klupe.
Dakle, primljeno nas je 28 od 1.500 kandidata. Diplomirao sam u 28 godini na Pravnom fakultetu u Novom Sadu na šta sam ponosan. Dakle, apsolutno mi smo znali, ne mi, nego ta vlast posle 2000. godine, znalo je da napravi konkurs gde su profesori univerziteta ocenjivali kandidate. Ne, ljudi iz stranaka kao danas, nego profesori univerziteta, kao pokojni Vojin Dimitrijević i ostalo. Ali, ono što je suština nesporazuma oko načelnika okruga i time završavam, u stvari imam 23 sekunde duže od dva minuta, jeste da načelnici okruga nemaju izvorna ovlašćenja, izvorno ovlašćenje je ono koje daje političku snagu ili kako ste lepo primetili u okviru savetu. Tačno je da će on razgovarati i morati da utiče na ljude koji su birani, ali im dajte izvorno ovlašćenje na osnovu kojeg će on imati tu snagu. Slažem se sa vama da je potrebna snaga, ali vi kroz ove izmene vi njemu ne dajete tu izvornu snagu, to je problem. Vi samo kažete koga bira, koga postavlja, ništa drugo. Vi treba da mu date šta će taj čovek da radi, da bi ljudi koji su birani recimo u tim opštinama mogli njega da dožive kao autoritet. To je moje mišljenje i smatram da ste njima deo ovlašćenja trebali da oduzmete, a da date njemu. Tako biste ojačali načelnika. Ovako ne, jer on nije biran i on čovek ne može biti funkcioner.
Vreme je isteklo gospodine Stefanoviću. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, zamenik šefa poslaničke grupe, dr Aleksandar Martinović, replika.
Meni nije jasno, možda nisam čovek neke velike pameti, ali nije mi jasno kako je sve u redu sa javnim konkursom na kome prođe neko ko kaže javno u Narodnoj skupštini da je završio Pravni fakultet sa 28 godina, a bilo je pored njega još hiljadu i nešto kandidata koji su završili verovatno pre njega. Šta vas je preporučivalo da budete primljeni u državnu službu kada ste Pravni fakultet završili sa 28 godina? Ja sam sa 27 godina bio magistar pravnih nauka i sada vi hoćete meni da kažete kako je sve bilo u redu, kako nije bilo nikakvih političkih nameštaljki itd. Gospodine Stefanoviću, vi prvo ne znate šta je upravni okrug. Dakle, upravni okrug je deo teritorije Republike Srbije za koji se obrazuju područne organizacione jedinice državnih organa. Načelnik upravnog okruga treba da bude funkcioner koga imenuje Vlada, zato što on koordinira rad područnih organizacionih jedinica državnih organa za teritoriju upravnog okruga. Ono što je sada Vlada predložila, kamo sreće da je to bilo učinjeno ranije, bilo bi više reda u upravnim okruzima, bilo bi više reda na nivou lokalnih samouprava. Srpska napredna stranka će podržati ovaj predlog zakona zato što takva rešenja postoje i u uporednoj praksi. Kažite mi šta su prefekti u Francuskoj, ako nisu vladini funkcioneri? Takvih primera imate koliko hoćete u evropskim zemljama. Pričali ste ovde kako su navodno tamo neki žuti, valjda mislite na članove vaše stranke izloženi političkom progonu. Evo, sad vas pitam – hajde navedite mi imena tih vaših žutih koje je ova Vlada Republike Srbije otpustila samo zato što su članovi DS? Gde? Koga? U kom državnom organu su radili ti ljudi? U kom javnom preduzeću? Kažite mi ime i prezime čoveka koji je ostao bez radnog mesta samo zato što je član DS?
Gospodine Martinoviću isteklo vam je vreme. Repliku ima, na pominjanje u negativnom kontekstu, narodni poslanik Aleksandar Marković. (Aleksandar Martinović, s mesta: Rečeno je čovek kupuje odbornike na Vračaru.) Gospodine Stefanoviću, pomenuli ste govornika, pomenuli ste kolegu sa Vračara, pomenuli ste da kupuje odbornike i mislim da zaslužuje repliku, ako mislite da ne onda neću dati repliku. Izvolite gospodine Markoviću.
Hvala gospodine predsedavajući. Sada sam u nedoumici da li da koristim mogućnost replike ili da reklamiram povredu Poslovnika člana 109. ali ću iskoristiti ipak pravo za repliku. Gospodine Stefanoviću, pošto ste vrlo neodgovorno i potpuno ne primereno upotrebili jednu neistinu i pokušali da podvedete u kontekst kupovine odbornika, što je vama inače svojstveno, moram da vam kažem da ste se na taj način pridružili gospodinu Kuzmanoviću, predsedniku opštine Vračar koji nastavlja sa takvim paušalnim ocenama, a konačnu reč o tome i o tim događajima na Vračaru daće tužilaštvo, nadležni organi. Ali, nema potrebe ne za kakvom kupovinom. Odbornici članovi DS beže od vas, beže od neodgovorne politike, beže od politike koja je Srbiju vodila u propast. Pre neki dan je DS na Vračaru, vi ste pomenuli Vračar, i pre neki dan je DS na Vračaru ostala bez još jednog odbornika. On nije prešao ni u jednu stranku, postao je samostalni odbornik, ali to govori u prilog tome da nema potrebe niko da kupuje nikoga, beže ljudi od vas jer znaju zbog čega. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, na pominjanje imena. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, nije moguće da načelnik okruga bude funkcioner a da odlučuje u prvom stepenu. Razumete, to ne ide. Njega postavlja Vlada i on odlučuje u prvom stepenu. Molim vas, on vrši inspekcijski nadzor. Ne može da ostane ovako kako ste predvideli član 38. O tome se radi. To je recimo jedan od problema ovih predloga promena zakona na koje mi pokušavamo da ukažemo bez želje da se ovde svađamo sa većinom zato što mislim da za to nema razloga. Vrlo su precizna pitanja. Možda smo neuki. Možda ne razumemo koncept Strategije razvoja i promene i reforme državne uprave. Možda mi to ništa ne shvatamo, ali tu je ministarka da nam odgovori i ona je, čini mi se, to učinila malopre i ja sam zahvalan na tome. Pokušavam da tu dobijem odgovor kako ćemo to da nekako ujednačimo. Jeste, diplomirao sam sa 28 ali, uvaženi kolega, treba da zna da sam imao mali intermeco zbog njihove vlasti od dva rata u kojima sam učestvovao. Hajde i to da malo računamo. Mislim da bi to bilo fer, gospodine Bečiću da klimnete potvrdno glavom znajući vaša patriotska osećanja. Nemojte to da mi oduzimate kao…
Gospodine Stefanoviću, vratite se na temu.
Završio sam.
Gospodine Martinoviću, nemate prava na repliku. Da li još neko od ovlašćenih želi reč? Po Poslovniku možete.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 106. odnosno dostojanstvo Narodne skupštine. Moguće je da je gospodin Stefanović učestovao u nekim oslobodilačkim ratovima, a ja bih voleo da znam u kojim i u kojim ratovima je on učestvovao a koje je prouzrokovala SNS? Hajde, taj zabavni deo u njegovom izlaganju ću ostaviti po strani. Ono što je neistina, a to je takođe narušavanje dostojanstva Narodne skupštine, kada izlažete kritiku na Predlog zakona onda ne možete da iznosite neistine. Gde piše da načelnik upravnog okruga vrši inspekcijski nadzor? Dakle, gde piše da načelnik upravnog okruga vrši inspekcijski nadzor?
Gospodine Martinoviću, zloupotrebljavate javljanje po Poslovniku.
Dozvolite da završim.
Reč ima narodna poslanica, magistar Aleksandra Jerkov.
Hvala vam gospodine Bečiću. Reklamiram član 103. Poslovnika s obzirom na to da se gospodine Martinović upravo netačno pozvao na član 106. Poslovnika tvrdeći da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, međutim član 106. ne govori o tome, nego govori o tome da govornik mora govoriti o tački koja je na dnevnom redu. On je verovatno mislio na član 107. Njegovo pravo je da posle toliko godina u Skupštini tokom kojih menjajući stranke govori neprekidno isto, da ne poznaje Poslovnik, ali je vaša obaveza da ga upozorite kada pogrešno reklamira Poslovnik.
Gospođice Jerkov, imali ste prilike da vidite. Upozorio sam i prekinuo sam narodnog poslanika.
Vi ste ga upozorili kad je izašao iz teme dnevnog reda, međutim dali ste mu reč na osnovu pogrešnog ukazivanja, odnosno pogrešnog obrazlaganja zbog čega misli da je povređen Poslovnik.
Ja ne mogu da znam zbog čega on traži povredu Poslovnika, tako da sam utvrdio da ne govori o povredi Poslovnika i da nema pravo da govori i ja sam mu oduzeo reč. Zahvaljujem. Da li želiteda se Skupština izjasni? (Ne.) Da li neko još od ovlašćenih predlagača želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mene malo iznenađuju neki nastupi mojih kolega, narodnih poslanika, kada je ova objedinjena rasprava u pitanju. Ovde su, u suštini samo, u dobrom delu tehničke izmene četiri zakona. Usklađivanje sa Zakonom o radu, usklađivanje sa Zakonom o Vladi i ministarstvima. Koliko se sećam, i predstavnik predlagača Vlade RS, dr Kori Udovički, je i naznačila da su izmene i dopune ovog zakona u stvari samo jedan prelazni period do suštinskih izmena u državnoj upravi za koju mogu da kažem da nije baš u sjajnom stanju, za koju mogu da kažem da i nije baš ovako kako sada postoji, sposobna da odgovori na sve ono što se od nje očekuje i trenutka u kome se nalazi. Našu državnu upravu potrebno je ozbiljno reformisati. Za zakonska rešenja nisu dovoljni nedelje ili meseci, već ozbiljne analize i javne rasprave kako da našu državnu upravu dovedemo u ono stanje koje očekuju građani i koje očekujemo mi kao narodni poslanici. Nisam primetio da je do sada, pogotovo do 2012. godine, jedan jedini radnik državne uprave odgovarao zato što su protekli rokovi po kojima je on morao da postupi. Zato što se to dugo godina nije dešavalo, jedno loše pravilo je postalo suštinsko pravilo u našoj državnoj upravi. Neki od izmena zakona u državnoj upravi koje su predlagale neke druge političke opcije, sada mogu da kažem bivši režim, često su išle baš u tom pravcu, da se zaštiti visoki funkcioner državne uprave za ono što ne radi, a trebao bi da radi. Pa smo čak i donosili zakone gde su im se produžavali mandati, imenovanja, pooštravali uslovi za razrešenje, bez jasnih kriterijuma kako državni službenik ili funkcioner može da se razreši ako ne radi kako treba, ili njegov organ, čiji je on rukovodilac, ne radi kako treba. Pa smo produžavali mandate i na pet godina. I kad god su neke izmene i dopune zakona u pitanju, po ovoj temi, od 2012. godine, odmah čujem, od pripadnika bivšeg režima – vi menjate zakone da bi ste menjali funkcionere koje smo mi postavili, kako oni vole da kažu, neke tamo žute. Kao prvo i lično, politički smo protiv toga da onaj ko radi svoj posao kako treba, bude smenjen. Nas ne interesuje politička opcija koja se nalazi, to smo više puta dokazali u ovoj Skupštini Srbije. Da su mnogi čak funkcioneri nezavisnih državnih organa, koji su imenovani od strane prethodnog režima bili birani i od ove Narodne skupštine koja podržava ovu Vladu, odnosno poslaničke grupe koja podržava ovu Vladu. Ali, imamo jedan problem, kako dovesti državnu upravu da ona radi na prvom mestu u interesu građana i države. Ovo je samo jedan prvi korak. Prvi korak da bi se neke nelogičnosti u ovom prelaznom periodu nedorečenosti važećih zakona ispravile i dovele u funkciju da u tom prelaznom periodu, mi, građani, ni država ne trpe, a boga mi da ne trpe i oni koji su zaposleni u državnoj upravi. Čitavo zakonodavstvo, čini mi se, koje je donošeno zaposlenim, je bio više kompromis određenih želja, političkih ambicija ili želje da se udome stranački prijatelji i kolege. Pogledajte zakon, videćete, pa jedan načelnik ili savetnik, kako god hoćete, jedan koeficijent ima ako je rukovodilac, ako ima ispod sebe određeni broj zaposlenih, a drugi mnogo niži, ako je samo savetnik. Pa su čak i u ovoj skupštini od 2005/06 godine, zapošljavani stranački prijatelji da bi savetnik postao rukovodilac i imao skoro duplo veću platu. Kada je to rađeno u Skupštini, a mogu da zamislim šta je rađeno u drugim organima državne uprave van pogleda narodnih poslanika. Zbog takvog zakona sad imamo i višak zaposlenih, koji zbog ekonomske krize ne bi trebalo da budu otpušteni i izbačeni na ulice, zato što je ceo jedan sistem, koji se zove država, zakazao. Politička pripadnost ovde uopšte nije bitna. Imamo jedan aparat koji strahovito košta državu i koji je, pri tom, neefikasan.Bez obzira na političku pripadnost sve nas, kolege poslanici, vuče u propast. I nas i naše porodice i upropašćava budućnost. E zato već, ako ne možemo u vreme ekonomske krize da otpuštamo neke ljude, onda barem da taj aparat koji je jako skup, bude i jako efikasan. Ovo je samo prvi korak ka tome. Ne bih hteo sada da ulazim u to kako se ko birao na konkursima. Da li su ti konkursi bili politički ili nisu. Da li je to bila departizacija ili nije. Jer, svi su pričali, u svim kampanjama i 2005, 2006, 2007. i 2008. o departizaciji. Mi smo je barem započeli. Koliko će ići brzo? Onoliko koliko budemo uspešni u borbi protiv loših pravila koja su nepisana, loših navika koja su nepisana, onoliko koliko imamo zakonodavni okvir da onaj ko ne radi svoj posao kako treba, bez obzira na stranačku pripadnost, bez obzira ko ga je doveo, bude i razrešen. Situacija, ne samo u državnoj upravi, nije sjajna. Ni po lokalnim samoupravama nije sjajna. Evo, čini mi se, da je sada nadležno ministarstvo izdalo 3.000 građevinskih dozvola za predmete koji su bili u ministarstvu preko pet godina. Šta je pet godina radio državni sekretar? Šta je pet godina radio njegov ministar? Izvinite, ako za kratak vremenski period za predmete koji su stajali toliko godina, kod državnih sekretara koji su takođe državni službenici, pa su ih dobili zato što su ispunjavali zakonom predviđene uslove za nekoliko meseci, ja postavljam pitanje da li je to i koruptivni momenat u pitanju? Da li nema i toga možda? Vama je sve to smešno i zato se i ne čudim što su investitori bežali iz Srbije, ne čudim se što smo u ovako teškoj ekonomskoj situaciji za koju ova Vlada, a boga mi ni prethodne nisu krive. Sada je, barem nama koji se bavimo politikom, kojima je malo državna uprava ispred očiju kao narodnih poslanika, jasno koliko jedan neefikasan organ može da nanese štetu državi i društvu uopšte i uvek treba da se postavlja odgovornost svih onih koji dozvoljavaju da se neke ovakve stvari dešavaju. Mi iz SNS smatramo da je ovo samo prvi korak. Verujem u ministra dr Kori Udovički da će da napravi jedan sistemski zakon koji će sve ovo što je loša praksa, loša navika, sve ono što nas je toliko skupo koštalo kao građane, ne kao državu, da stavi po strani, da možemo da kažemo da je Srbija pravno uređena država u kojoj se poštuju rokovi koji su zakonom postavljeni pred organe državne uprave, tako da ćemo u danu za glasanje da glasamo za izmene i dopune ovih zakona.
Pošto su ovlašćeni predstavnici iskoristili svoje pravo, sada prelazimo na listu poslanika prema redosledu prijavljenih. Prvi je narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Kada je državna uprava u pitanju, percepcija građana je da je preglomazna, troma, neefikasna i neljubazna. Danas smo čuli dve vrste diskusije. Jedna je išla u smeru totalne kritike državne uprave i ocene da ništa nije urađeno i da tek treba da se uradi na modernizaciji, efikasnosti i na ostvarenju osnovnog cilja da državna uprava, javne službe treba da budu, pre svega, servis građana i da stvore, što se njih tiče, da daju doprinos povoljnoj investicionoj klimi. S druge strane, postoje dva oprečna mišljenja, da ništa nije urađeno i da tek posao treba da se radi i da tek predstoje reforme. Kada pričamo o državnoj i javnoj upravi, mislim da sve to izrečeno može da ima neko svoje opravdanje, ali ako pogledamo državnu upravu danas i državnu upravu pre 10, 15 ili 20 godina, uočićemo i značajne razlike i značajne pomake nedovoljne. Slažem se u potpunosti sa procenom da su tu potrebni jedni širi reformski zahvati. Naime, postoji jedno mišljenje koje ima svoje duboko opravdanje i ja se sa njim slažem da su ipak državni činovnici pre svega partijski funkcioneri. Danas, kada se zaposlite u državnoj upravi ili javnoj službi, prvo pitanje novozaposlenom je ko te je doveo i ko stoji iza tebe. Drugo, pa i u onom jednopartijskom sistemu postojao je broj državnih činovnika koji je smatrao da je tu došao na podlozi stručnosti, a tek znamo da je u jednopartijskom sistemu morala da se ispuni ta moralno-politička podobnost, tako da mislim da je taj deo glavni problem državne uprave što ljudi koji dolaze u državnu u pravu i javne službe ipak imaju iza sebe jednu političku podršku. Neka analiza do koje sam skoro došao pokazuje da kod nas državni činovnici i činovnici u javnoj upravi sa svega 35% ili 40% imaju efektivno iskorišćenog radnog vremena, što znači da više od pola radnog vremena oni ne rade svoj posao za koji su plaćeni ili iz budžeta Republike Srbije ili iz lokalnog ili pokrajinskog budžeta ili iz nekih drugih izvora finansiranja. U svakom slučaju, rade od novca koji finansiraju svi građani i upravo treba tim građanima koji izdvajaju svoj novac za funkcionisanje državne i javne uprave da budu na usluzi. To je i najveći problem, budući da vi kao ministarka možete u nekom segmentu gde ste direktno nadležni da utičete na poboljšanje stanja u ovom delu, ali tamo gde su lokalne samouprave koje imaju svoja izvorna ovlašćenja, gde su javne službe, drugi oblici organizovanja, gde vi nemate, da kažemo, tu vrstu direktnog intervencionizma, tu će pre svega zavisiti od onih koji su na čelu tih službi kako će se izboriti sa ovim problemom. Druga stvar koja je zaista veliki problem to je kako u ovakvoj upravi obezbediti dovoljan priliv ili kvalifikaciju, usavršavanje ljudi koji će sa punim radnim vremenom da rade u državnoj službi ili javnoj upravi, a s druge strane da ih zadržimo, ako ulažemo u njihovo usavršavanje, u državnoj upravi i javnoj službi, jer ipak svi oni koji se ne plaše tržišta, koji osećaju da mogu više od toga što im nudi ta sigurnost na budžetu, oni prvom prilikom odatle idu, jer plate nisu, bez obzira na velike plate u nekim agencijama, ali to nije pravilo, plate zaposlenih u državnim službama i javnoj upravi nisu velike. To je problem koji će takođe trebati da se reši. Ono što je takođe problem, sve ovo vezano za ocenjivanje, za napredovanje, za periodično ocenjivanje, za godišnje ocenjivanje, to je dobro, ali, opet, verujte mi, u praksi sve to ide po političkoj osnovi. Znači, ako je neko načelnik određenog sektora, on svoje pomoćnike postavlja po političkoj liniji i po političkoj liniji ih ocenjuje. Tu kakav je doprinos o konkretnom obavljanju radnog posla, kakva je stručnost, kakav je prosek ocena na studijama, kakva je savesnost, ljubaznost, najmanje je bitno. Znam je to u velikoj meri stvar mentaliteta i nasleđenog stanja, ne kažem da to može da se isprati nekim čarobnim štapićem, ali mislim da treba ukazati na taj problem. S druge strane, ono što je u nekom prethodnom periodu dosta urađeno, to je donošenje Zakona o elektronskom potpisu, elektronskom dokumentu, elektronskim komunikacijama, usvajanje Konvencije u odnosu na zaštitu lica u odnosu na automatsku obradu podataka, onda Strategija o razvoju informacionog sistema u Srbiji, Strategija razvoja elektronske uprave, Strategija razvoja informacionog društva u Srbiji, Uredba o kancelarijskom poslovanju, pravljenje jedinstvenog biračkog spiska, delimičnog registra katastra nepokretnosti. Napravljen je i Registar privrednih subjekata, Registar založnih prava, Registar finansijskog lizinga, Registar javnih glasila, Registar stranih udruženja, Registar finansijskih izveštaja i podataka o bonitetu pravnih lica, preduzetnika, zadužbina, fondacija, zabrana itd. To su zaista veliki reformski napreci u delovanju javne uprave i omogućavanje građanima da za nekoliko sekundi dobiju relevantne informacije od značaja za njihov rad i od značaja za rad privrednih subjekata i preduzetnika. Ono što će zaista, po mom mišljenju, biti zadatak ove vlade je da to što je obećala i uradi. Znači, pre svega što se tiče profesionalizacije, racionalizacije i moždau velikoj meri, ali pri tome opet nema nikakvih pravila, postoje i državni službenici i javni službenici koji su jako ljubazni, koji, bez obzira na skromna primanja, izuzetno korektno, savesno i u roku izvršavaju svoj posao. Postoje i oni drugi koji ostavljaju jako ružnu sliku, ali ono što građanina interesuje, on kada vidi državnog službenika, on tu vidi ogledalo države i zbog toga je i ovaj kodeks koji vi promovišete nešto što je apsolutno prihvatljivo i mislim da ta svest o nekom ko u ime države radi posao, prima novac iz budžeta, treba da proradi u smislu i njegove odgovornosti za loše predstavljanje države. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala. Reforma državne uprave je neophodna i oko toga se svi slažemo. Tačno je da je bilo pokušaja i u ranijem periodu i tačno je da su ti pokušaji bili mahom neuspešni. Bojim se da je ovo još jedan primer. Naravno, ovaj predlog izmene zakona ne možemo da nazovemo reformom državne uprave, možemo da kažemo da je to neki početak, koji ima neke dobre stvari, ali mahom tu se provlače stvari koje nisu nešto što bi ličilo na reformu državne uprave, a kamoli sama reforma. U oceni stanja, evo, izneću neke podatke: januara, februara 2004. godine srpska birokratija ili administracija je zajedno sa javnim sektorom brojala 504 hiljade zaposlenih. Danas ih ima, po podacima koje imamo iz aktuelne Vlade, 785 hiljada. To je povećanje od skoro 50%. Grad Niš je imao 2001. godine 813 zaposlenih u gradskoj upravi. Danas ih ima 2.150, a nije se povećao broj stanovnika, isti je kao što je bio i ranije, a i tih 813 je bilo mnogo. U vreme bombardovanja, 1999. godine, pošto je 250 činovnika bilo mobilisano, ja sam poslao kući još 250 žena čiji su muževi, braća i deca bili mobilisani, što znači da nas je ostalo 300 i sve funkcije grada su radile, redovne funkcije plus one ratne funkcije, bez bilo kakvog produžetka radnog vremena, u 8.00 sati. Prema tome, imamo činovnika za dve države. Toliko možemo da pokrijemo. Kažem u šali, da bi bilo jasnije – ako neko želi da vodi neki osvajački rat sa ovim prostora, to ima smisla samo da zaposli sve državne činovnike koje danas imamo i koji primaju platu i za koje teško da svi imaju stolice i radne stolove, a kamoli referate i zaduženja. Ono što je neophodno za reformu u Srbiji, a posebno za reformu državne uprave, to je 20% niži fond bruto plata. Bez toga, ništa ne može da se promeni. Možemo da izmišljamo toplu vodu i nove teorije, ovakve ili onakve, bez 20% niže bruto plate, tu nema boga. Mora da bude otpušteno 15% ljudi iz državne uprave. Pitanje je ko treba da bude otpušten. Svi oni koji su navučeni u tu državnu upravu u poslednjih 10 godina, od kada je broj otišao sa 500 hiljada na skoro 800 hiljada. Ko su ti ljudi? To znaju sindikati u državnoj upravi i oni treba da daju svoj doprinos tome. Oni znaju ko je radnik a ko je neradnik, oni znaju ko je doveden a ko je vredan, oni znaju i kome možda, iako nije najbolji radnik, treba pružiti socijalnu pomoć u tome da ne izgubi posao. Ali, generalno, znaju sindikati, odnosno zaposleni u državnoj upravi, ko vredi a ko smeta. I oni moraju da naprave tu selekciju, naravno, uz nekakav socijalni program koji je nužan. Drugima u državnoj upravi, u javnom sektoru, treba ih stimulisati da bolje rade, tako što bi im bile povećane plate, tako što bi im bili ustrojeni načini i kriterijumi kako da oni koji dobro rade dobiju veće plate. Odmah mogu da vam kažem da su plate lekara u Srbiji smešne i da to mora da se poveća. Zbog toga i imamo probleme. To nema veze s državnom upravom, ali generalno važi za ceo javni sektor. Učitelji, nastavnici u osnovnim školama, ceo prosek prosvete ima nižu platu nego prosek Srbije. Tamo su skoro 70% ljudi sa visokim obrazovanjem. U ukupnom proseku Srbije je 23% sa visokim obrazovanjem, a prosveta ima 10% manje prosečne plate nego što ima prosek Srbije. To je katastrofa. To mora da se menja. Precizno, još nekoliko stvari. Mi smo dali puno amandmana i nadamo se da će neki biti prihvaćeni. Recimo, ova izmena koja dozvoljava profesorima univerziteta da postaju direktori posebnih organizacija je potpuno besmislena. Ja mislim da se to radi samo zbog jedne organizacije koja se zove Republički sekretarijat za zakonodavstvo, jer je tamo trenutno direktor neko ko bi da bude i profesor. Inače, potpuno je besmisleno da za Direkciju za imovinu direktor bude profesor, Centra za razminiranje direktor bude profesor…
Vreme, gospodine Živkoviću.
Znači, to je potpuno nepotrebno. Ima dovoljno ljudi van univerziteta koji mogu da rade taj posao, a ovi drugi koji su na univerzitetu treba da tamo daju svoj maksimalni doprinos. Hvala.
Reč ima ministar Kori Udovički. Izvolite.
Ja bih samo odgovorila na opasku da direktori i zamenici direktora posebnih organizacija mogu da budu profesori i da se odnosi na jednu funkciju – to nije tačno. Zapravo, do spoznaje o potrebi da se otvorimo ka ozbiljnijoj mogućnosti profesionalizacije, odnosno kapaciteta za analitički rad unutar države došli smo, ako baš hoćete da objasnim, razmišljajući o sekretarijatu za javne politike u kome je izuzetno važno da možemo da imamo visokokvalifikovane bar neke ekonomiste. Tu ima puno službeničkog rada, ali, ako mi ne učinimo neki napor, istina je da je to potrebno i u Sekretarijatu za zakonodavstvo, ja ne mogu sada da kažem da smo uradili analizu svake druge posebne organizacije, ali smo uradili analizu da nema druge forme, organizacione, za tu vrstu organizacija koja nam može biti potrebna, koja u upravljanju državom treba da uvede ozbiljniji kapacitet za analizu i za visoku struku. Spomenula bih da to inače nije nepoznata praksa u našem državnom sistemu. Sudije Ustavnog suda mogu da budu profesori. Znači, ako mi mislimo da ozbiljnije profesionalizujemo i podignemo kapacitet za politike, za analitiku politika u našoj državi, mi moramo negde da otvorimo vrata. Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Samo da dam odgovor, jedan minut.)
Gospodine Živkoviću, nemate osnova za repliku. Ministarka je bila veoma precizna i jasna i nijednom svojom rečju nije spomenula problem vaše priče, nego je samo, radi istine, rekla koji je cilj i šta se želi postići. Ne treba sada da vi ovde vodite polemiku. Vi ste rekli to što mislite, ministarka je rekla ono što je zakonom predviđeno, prema tome, nema osnova za repliku. Izvolite, po Poslovniku, ali ja vas molim da vodite računa.
Član 104. Nije povod, niti je ovo replika, pogrešno je ministarka shvatila deo mog izlaganja, samo sam hteo da pomognem da budem dobro shvaćen. Tu ne mora da se posvađamo oko toga. Hoću da vam objasnim razlog za repliku.
Gospodine Živkoviću, poništiću vreme, ali želim da vas dovedem na pravi put kada je reč o povredi Poslovnika. Neću dozvoliti repliku. Vi zloupotrebljavate Poslovnik, a da bi replicirali. To neću dozvoliti. Obrazložite povredu Poslovnika i poništavam vam vreme, da ne biste rekli da sam vam uzeo vreme. Prijavite se ponovo, ali ja vas molim da poštujete Poslovnik o radu. Izvolite.
Dakle, član 104. između ostalog govori o tome da poslanik ima pravo na repliku, a vi mi niste dali pravo na repliku te ste tako povredili Poslovnik - „Kada drugi poslanik ili ministar nije dobro shvatio neki deo njegovog izlaganja, kada je pogrešno protumačen.“ Vi možete da mi oduzmete reč i to nije nikakav problem, ali ne znam čemu stvarate takvu atmosferu.
Neću vam dozvoliti, gospodine Živkoviću. Član 104. uopšte nema veze sa povredom Poslovnika. On govori o pravu na repliku, a ja neću da sada ponovo to čitam, jer sam ovde bar jedno 10 puta pročitao taj član i vi svi dobro znate ko ima pravo da da nekome pravo na repliku. Hvala vam lepo. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, Srbija u javnom sektoru, koliko sam ja razumeo eks-ministra Lazara Krstića, ima 781 hiljadu ljudi. Mi u javnom sektoru imamo više zaposlenih nego što Crna Gora ima stanovnika. Ne da imamo više zaposlenih radnika u javnom sektoru nego što Crna Gora ima stanovnika, nego je taj višak veći od broja stanovnika u Crnoj Gori za 50%. Dakle, Crna Gora ima za 50% manje stanovnika, odnosno mi imamo za 50% više činovnika nego Crna Gora stanovnika. Prema tome, javni sektor živi kako hoće, a privatni kako mora. Nije tajna da se taj javni sektor finansira iz privrede i da sve što im treba oni svojim propisima, koji takođe javni službenici donose u svoju korist, a ne u korist proizvođača, namire tako što uglavnom oni pišu predloge, nacrte, propisa. Uglavnom administracija u Srbiji sama sebi pravi posao. Dakle, mnogo ima zakona suvišnih, mnogo toga ima čime birokratija, javni službenici, javna uprava, državna uprava, sebi pribavlja posao tako što umnožava propise. U suprotnom bi takvi službenici, takva birokratija postala suvišna ukoliko ne bi donela propise po kome je ona nezamenljiva. Dakle, jedan dokument ukoliko hoćete da overite morate da pređete nekoliko šaltera, a to najbolje moj kolega poljoprivrednik zna. Mi kada odemo negde u javni sektor bilo šta da uradimo da overimo otprilike službenici očekuju da mi poljoprivrednici, ja i moj prethodni kolega govornika, legnemo ispred tog šaltera i da ih toplo zamolimo da posle nekih pauza, doručka, itd, obave svoju službu, odnosno da iskoriste svoje javno ovlašćenje i da nešto urade, a da pri tome ne traže neke dopunske prihode itd, neku vrstu mita, nekog dodatnog poreza koji moraš platiti da bi nešto preko reda uradio. S toga razumem nervozu mog kolege i molim predsedavajuće da imaju razumevanja u korist nas poljoprivrednika, jer mi smo uglavnom žrtve administracije, pa ako hoćete da sertifikujete neko vino, ukoliko se bavite vinogradarstvom, onda taj postupak može da potraje, može da vam se desi da vam se zbog toga taj posao, recimo, zemljoradnika ili vinogradara, ogadi pa da posle samo tri godine promenite ponovo profesiju i da prestanete da budete ono što ste bili tri godine, što ste govorili da ste pronašli profesiju za ceo svoj život. Dakle, mi koji se bavimo proizvodnjom, a u proizvodnji trenutno, kod zaposlenih tu ne računam nas poljoprivrednike, radi manje od 300.000 ljudi, a u javnoj upravi već sam rekao imao 781.000 zaposlenih. Javna ovlašćenja službenici doživljavaju kao sigurnu kuću iz koje kreću u lov na plave koverte. To je tako bilo do sada. Ja naravno podržavam promene ovih zakona o državnoj upravi, o službenicima, kao i da se tu uvede malo reda, da tu bude nekog otpuštanja. Tvrdim da mi nemamo višak radnika, pa ni u administraciji, mi imamo višak neradnika. Pozdravljam to što je neko uporedio podatke između 2000. i 2014. godine. Godine 2000. je bilo nešto malo više službenika, a onda je DOS došao na vlast, pa je neko postao premijer i onda se taj broj, recimo, u 2002, 2003. godini enormno uvećao, pa bih voleo da je taj neko izneo statistiku koja je razlika između javnog sektora, broja zaposlenih u državnoj upravi između 2012. i 2014. godine. Ova Vlada je izabrana 2014. godine, a prethodna, kojoj se može pripisati neka vrsta kontinuiteta sa onom iz 2012. godine, je nasledila gotovo isti broj zaposlenih u javnoj upravi, koliko je i danas. Možda je razlika u nekih par hiljada. Ja to ne podržavam. Voleo bih da imamo manje nego što smo imali 2012. godine, ali očigledno da je taj broj narastao u periodu između 2000. i 2012. godine, da je taj broj, takođe mogu da posvedočim, narastao između 2000. i 2003. godine, a između 2002. i 2003. godine kada je moj prethodni kolega, zemljoradnik, vršio funkciju premijera. Kada neko poredi koliko je bilo zaposlenih u nekoj javnoj upravi, to je trebao da kaže, 2000. godina spram 2014. godine, radi pune istine, zbog odgovornosti ove Vlade u nekom novom zapošljavanju, trebao je da navede podatke koliko je zaposlenih bilo 2012. godine kada je došlo do promene vlasti u odnosu na 2014. godinu, i to bi onda bila odgovornost one prethodne Vlade, a možda ove Vlade koja vuče kontinuitet iz prethodne. Nigde se ljudi ne osećaju većim nego iza šaltera, a nigde se naši ljudi ne osećaju manjim nego ispred šaltera. Naši javni službenici, to nije tajna, uveliko zloupotrebljavaju svoja javna ovlašćenja i gledaju da ponize one koji čekaju u dugim redovima pred šalterom. Tu praksu, u ime naroda, koji je siromašniji, koje pas nema za šta da ujede, predugog čekanja, pokušaja naplate poreza od strane javnih službenika, treba raskinuti. S toga, podržavam ove zakone. Po meni, oni su trebali biti još oštriji po pitanju otpuštanja, ne onih činovnika koji savesno rade svoj posao, već onih koji uveliko zloupotrebljavaju svoju funkciju i kreću u lov na koverte lupanjem pečata za sebe, svoje stranke itd. Najveći neprijatelj Srbije nije EU, nisu SAD, nisu zemlje trećeg sveta. Naš najveći neprijatelj je trenutno birokratija, makar ja to tako smatram. Mislim da vredi ove zakone podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo Udovički, kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas se pred nama nalazi set zakona koji se odnosi na državnu upravu. Na samom početku moram da istaknem dilemu – da li su ova zakonska rešenja, koja su na dnevnom redu, predložena u skladu ili u protivrečnosti sa onim što svi doslovce, članovi Vlade, uključujući i predsednika Vlade, javno govore ili nisu? Krenuću redom. Svi članovi Vlade ističu svoju nameru da državnu upravu profesionalizuju, da je zaštite od svakog oblika politizacije. Slušali smo dosta toga i u ekspozeu, a i inače u javnim obraćanjima, kako državna uprava treba da bude servis svih građana, bez obzira na njihova svojstva, politička i druga opredeljenja. Ja se sa svim tim načelima slažem. Pitam se da li predloženim zakonskim rešenjima nisu možda uvedeni pojedinačni slučajevi kojima se ovo načelo, koje je prihvatljivo, dovodi u pitanje? Objasniću redom kroz konkretne primere. Prvi primer odnosi se kroz već spominjane načelnike okruga. Po važećem zakonu oni imaju status državnih službenika i u odnosu na njih i njihove uslove rada u državnim organima važe pravila koja važe i za ostale državne službenike. Vlada je procenila da je, sada ću pročitati doslovce iz obrazloženja, potrebno da postanu funkcioneri, jer njihov status državnih službenika nije shodan vrsti ovlašćenja koja mu pripadaju. Pitam se kojih ovlašćenja? Načelnici okruga su, najjednostavnije rečeno, koordinatori. Oni usklađuju i prate rad okružnih područnih jedinica, ne donose odluke i jedini vid njihove kreativnosti jeste u pokretanju nekog disciplinskog postupka protiv nekog od zaposlenih u okružnim područnim jedinicama. Zbog svega toga ja se pitam – koja to tolika ovlašćenja načelnik okruga ima, pa ga status državnog službenika ne zadovoljava, nego treba da postane funkcioner? Vi ste u obrazlaganju kolegi Stefanoviću rekli da politički aspekt njegove funkcije se nalazi u tome što se on nalazi na čelu Saveta okruga. Pitam vas – šta taj Savet okruga radi? Ni on nema tu vrstu ovlašćenja i nadležnosti koje bi opravdavale po svom značaju to da načelnik, odnosno onaj koji vodi savet okruga bude umesto državnog službenika funkcioner. Drugo pitanje je ukoliko Vlada u budućnosti ima ideju ili nameru da načelnika okruga zadužuje i nekim drugim poslovima koji nisu izričito zakonom propisani, ali u tom smislu vas upozoravam na preporuke EU koje se tiču profesionalizacije javnog sektora, da ovo ovako predloženo sigurno nije u pravcu profesionalizacije javnog sektora. Ne bih volela da za mesec ili dva se opet nađemo ovde i vraćamo stanje u ovo koje je trenutno važeće, jer ćete vrlo teško, ili mnogo teže nego sada načelnicima okruga koji će se uživeti u ulogu velikih funkcionera morati da objasnite da sada ponovo treba da budu pod znacima navoda samo državni službenici. Neću naročito komentarisati, ali moram da prenesem neke komentare i obrazloženja zbog čega se sada menja status načelnika okruga, gde se kaže da zbog toga što za državne službenike između ostalog važe i posebni uslovi u pogledu vrste i stepena stručne spreme, da sada ne postoji dovoljno ljudi koji su dovoljno stručni, s jedne strane, a da se u njih u stranačkom i političkom smislu ima dovoljno poverenja da bi se mogla poveriti funkcija načelnika okruga. Moje je samo da ovo prenesem. Predlažem vam da umesto što ovim odredbama zakona dodatno ojačavate ulogu načelnika okruga, da vrlo ozbiljno razmotrite da li okruzi kao takvi treba uopšte da postoje i ako treba sa kojim ovlašćenjima i sa kojim organima? Drugi primer nepoštovanja načela depolitizacije jeste predlog Vlade da se državni službenik koji rukovodi državnim organom, između ostalih razloga razrešava ako dođe do narušavanja poverenja javnosti u taj državni organ. Da bi nešto moglo da se naruši, ono treba prethodno da postoji. Po svim istraživanjima javnog mnjenja građani Srbije veruju opravdano ili neopravdano pojedincima na političkoj i javnoj sceni Srbije, ali državnim organima, sistemu i institucijama ne veruju uopšte. Dakle, u situaciji kada to poverenje ne postoji, pitam se kako će neko ko će pokrenuti postupak za razrešenje nekog državnog službenika pod okriljem narušavanja poverenja javnosti dokazati da je narušeno nešto što ne postoji. Brinem da ova odredba otvara prostor za politizaciju, otvara prostor za tabloidnu satanizaciju državnog službenika koji je ocenjen kao nepodoban, pa se onda sa suzama u očima konstatuje kako posle medijskog, tabloidnog linča on doveo do narušavanja poverenja javnosti u rad državnog organa i konstatuje se da zbog toga treba da bude razrešen. Brinem zato što je previše široko, previše opšte definisano i ne postoje jasni kriterijumi kako se meri i utvrđuje, prvo da li poverenje javnosti u rad tog državnog organa postoji i da li je ona zbog činjenja ili ne činjenja nekog državnog službenika narušena. Druga stvar koja me lično zbunjuje u vezi sa predloženim zakonima jeste stav koji takođe od srca podržavam, da jedan čovek treba da obavlja jednu funkciju. Kao što sam rekla ovaj stav podržavam zbog toga što ako želite neku funkciju da radite ozbiljno i odgovorno, onda treba da vršite samo tu jednu funkciju ili posao, odnosno da ih ne gomilate. Supermen je jedan, svi ostali smo mali i treba da grizemo onoliko koliko možemo da progutamo. Međutim, Vlada sada predlaže da za direktora, kao i za zamenika, ali govoriću samo o direktoru iako su iste odredbe, može biti postavljeno lice koje je istovremeno i nastavnik visokoškolske ustanove. Da bi građani znali o kojim posebnim organizacijama govorite, to su Republički sekretarijat za zakonodavstvo, Hidrometeorološki zavod, Geodetski zavod, Seizmološki zavod, Zavod za intelektualnu svojinu, za statistiku itd. Moje pitanje glasi da li je zaista moguće da nemamo dovoljno stručnih i kvalitetnih ljudi koji bi mogli da budu direktori ovih posebnih organizacija koje sam delimično navela, nego je potrebno za tu svrhu angažovati i nastavnike na visokoškolskim ustanovama. Ako zaista nemamo dovoljno stručnih ljudi za direktore posebnih organizacija, onda drugo pitanje je zbog čega se kao direktori angažuju samo ljudi iz reda nastavnika visokoškolskih ustanova, a ne iz reda drugih vrsta zanimanja? Ako nema odgovora na ova dva pitanja, nemojte se ljutiti ako u javnosti se postavi pitanje – gde je sada slika kandidata za direktora, jer samo ona nedostaje da bismo znali zbog čega se ovakva odredba zakona predlaže. Za kraj, treći primer koji sam izdvojila u ovoj načelnoj raspravi, ali dosta ćemo o tome govoriti prilikom rasprave o amandmanima, tiče se nečega što je u protivrečnosti sa procesom pridruživanja EU, a o čemu je takođe kolega Stefanović govorio. Članovi Vlade i predsednik Vlade vrlo često govore o privrženosti Srbije EU i punoj posvećenosti procesu pridruživanja. Sa druge strane, svi znamo da ima najviše državnih funkcionera i drago mi je da ne spadate u tu grupu, koja ne zna čak ni engleski jezik. Neću da pričam o tome kako i koliko se uopšte razumeju sa svojim sagovornicima i kakav utisak na njih ostavljaju, ali ako znamo da je proces pridruživanja proces koji podrazumeva svakodnevnu komunikaciju sa telima i ovlašćenim predstavnicima EU, a kada već najviši državni organi ne znaju ni engleski jezik, dajte da bar neko u državnim organima ili službi predsednika Republike ili pri Ministarstvu spoljnih poslova zna engleski jezik, da razume šta je ono o čemu se razgovara, šta je ono što treba raditi. Zbog toga smo predvideli da u delu koji se odnosi na uslove za rad na poslovima savetnika, saradnika i za rad na položaju uopšte, predlažemo vam da propišete i znanje engleskog jezika kao neophodan uslov. O svim ostalim protivrečnostima govorićemo kada na red budu došli amandmani i rasprava u pojedinostima. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Nestorović.
Uvažena predsedavajuća, odnosno predsednice Narodne skupštine, gospođo potpredsednice Vlade, kolege narodni poslanici, različiti su pogledi na ustrojstvo državne uprave i to je legitimno. Danas iako samo usaglašavamo četiri zakona koja se tiču državne uprave sa radnim zakonodavstvom, očigledno trošimo vreme diskusije kao da govorimo o ozbiljnim reformskim zahvatima. Uostalom, duboko verujem da će i ta vrsta intervencije doći na dnevni red, posebno u svetlu činjenice da se nalazimo u fazi pridruživanja, odnosno pregovora o pridruživanju EU koja nema mnogo pohvale za našu državnu upravu i insistira i na reformi a i na doslednoj primeni zakonodavstva i strategije koja već postoji. Koliko vidim ovde, bez obzira da li smo iz opozicije ili pozicije, niko od nas nije imao neke posebne reči hvale. Zapravo preovlađuju zamerke na čitav sistem našeg javnog sektora i državne uprave. Ono što je za mene kao socijaldemokratu veoma ohrabrujući i što mi zapravo imponuje je to što je ministarka odmah danas na početku ove rasprave istakla dve stvari. Prvo, svoje stanovište da osim u javnim preduzećima nema velikog viška zaposlenih u javnoj upravi, odnosno u javnom sektoru i ono što posebno ohrabruje jeste njena konstatacija da ono što nam najviše treba u reformi državne uprave jeste funkcionalna reorganizacija. Sa tim u vezi, podsećam na česte argument koji se poteže, a u vezi je sa glomaznošću odnosno prezaposlenošću u našem javnom sektoru i on se izvodi, po meni, na osnovu pogrešnih računica. Matematičari i statističari znaju kako se u različitim proporcijama dobijaju različiti rezultati. Naime, uglavnom se poredi broj zaposlenih u javnom sektoru sa ukupnim brojem zaposlenih i na taj način se dolazi ponekad i do brojke od 45% zaposlenih građana u javnom sektoru. Međutim, javni sektor nije sam po sebi prevelik. Pre svega je problem u tome što je ukupan broj zaposlenih u Srbiji premali, odnosno problem je u tome što je veliki broj radno sposobnog stanovništva nezaposlen, pa samim tim ako na ovaj način poredimo stvari, dobijamo ovu disproporciju u odnosu na normalno stanje. Ukoliko bismo recimo promenili proporciju zaposlenih u javnom sektoru prema stanovništvu koje je radno sposobno, odnosno u radno aktivnom dobu, dobija se sasvim drugačija brojka i to 16,5% stanovništva zaposlenog u javnom sektoru, a još radikalnija slika dobija se kada se broj zaposlenih u javnom sektoru dovede u odnos sa ukupnim brojem stanovnika u Srbiji. Prema podacima iz 2012. godine uredno zaposlenih u javnom sektoru zajedno sa javnim preduzećima, čak računajući, na šta ste vi skrenuli pažnju da osim u tom delu gde je prezaposleno u ovom ostalom delu javnog sektora nema velikog broja, javni sektor iznosi 7,6% od ukupnog stanovništva i to je čisto poređenja radi, a da javnost zna, za 1% manje nego u Hrvatskoj i Crnoj Gori, za 2% manje nego u Sloveniji, pa čak i u Velikoj Britaniji i Poljskoj. Primera radi, u Srbiji u obrazovanju, što jeste javni sektor, radi otprilike 1,9% ukupnog stanovništva, a evropski prosek je 3,46%. U zdravstvu i socijalnoj zaštiti radi 2,24%, a evropski prosek iznosi 4,74%. Ovi podaci ukazuju da nam je javni sektor, posebno kada bi izbacili iz računice zaposlene u javnim preduzećima, sve samo ne glomazan i tu dolazimo do pitanja same reforme funkcionalnosti tog javnog sektora. Moj kolega Vladimir Marinković koji je danas bio ispred SDPS ovlašćen na ovu temu imao je opservaciju u svom izlaganju da je jedan od naših najvećih problema u analizi javnog sektora odnos javne uprave, odnosno da je taj da ne znamo šta kod nas čini zapravo javni sektor, odnosno javnu upravu. Kada bismo uspeli to da definišemo do kraja bilo bi nam mnogo lakše da uz ozbiljnu analizu definišemo i one sektore u javnoj upravi koji bi mogli da se privatizuju ili da se uđe u tzv. javno-privatna partnerstva kako bi se državna uprava učinila efikasnijom, ali i manje rashodnom kada je sam budžet u pitanju. Po meni tu postoje ozbiljne dileme, da li po svaku cenu gde god vidimo prostora ulaziti u taj privatno-javno partnerstvo ili biti oprezan po tom pitanju. Evo zbog čega to govorim. Pošto sam pripremajući se za čitavu ovu raspravu došla do podataka, recimo, dva prilično slikovita primera. Jedan se odnosi na Veliku Britaniju, a drugi na Srbiju. Recimo, iz Britanije izvođenje javnih usluga na tržištu ne mora da znači po pravilu i manje troškove i to nam govori u pravo taj primer iz Britanije, odnosno privatizacije železničkog sistema 1994. godine. Uočen je višestruki rast budžetskih subvencija koje su odlazile na železnicu, uprkos što je to sve od očekivanog rezultata kada se ušlo u proces privatizacije. Sa prosečnih milijardu funti pre privatizacije ta suma se posle privatizacije višestruko uvećala. Isto tako u takvom periodu od 2006. i 2007. godine, 3, 4 godine posle same privatizacije, dotiranje države, odnosno subvencije britanskim železnicama iznosile su čak šest milijardi funti. Drugi primer je ovde u Srbiji i on je skorašnji. U 2010. godini odlučeno je da sistem javnog prevoza u Beogradu bude transformisan u javno-privatno partnerstvo, pa je i kontrola i naplata karata poverena privatnoj firmi, a to je proizišlo pre svega iz mišljenja da će se na taj način smanjiti izdvajanja iz budžeta tom javnom sistemu. Međutim, 2013. godine iznos subvencija za javni prevoz bio je nešto više od četiri milijarde dinara, koliko sam ja našla podatke, veći nego pre ove delimične privatizacije uprkos porastu cene karata, te zaključujem iz ovih podataka da je izostao očekivani veći priliv novca u gradski budžet, a samim tim i prihod od takve vrste privatizacije. Kao socijaldemokrata nikada ne mogu da prenebregnem ni aspekt socijalne podrške građanima kroz delovanje javnog sektora. Ne mogu smatrati ljude zaposlene u zdravstvu i obrazovanju viškom i ne bi to moglo tek tako na tržištu da se izvede, a posebno u ovoj situaciji ekonomske krize i siromaštva, mi uopšte možemo da ulazimo u takvu vrstu aranžmana. Praksa državne uprave mora biti usmerena prema ostvarivanju strateških ciljeva koje smo odredili, a to su produktivna, efikasna, racionalna državna uprava. Svaka država obezbeđuje uslove za rad svoje državne, odnosno javne uprave jer su nadležnosti državne uprave da obezbedi funkcionisanje državnog aparata koji je servis građana i privrede, a to u svim oblastima društvenog života takođe važi. Predložene izmene i dopune zakona kojima se ispravljaju pojedine nelogičnosti u važećem Zakonu o državnim službenicima u pogledu potrebnog stepena stručne spreme za rad savetnika i saradnika, kao i one kojima se povećava odgovornost i određuje postupak i rokovi za popunjavanje radnih mesta državnih službenika na položaju nisu samo formalne prirode, već su i od suštinskog značaja, pre svega zato što se na položajima nalaze pomoćnici ministara, direktori uprava i posebnih organizacija, a to su upravo ključna radna mesta koja se smatraju stubovima državne uprave. Lica koja konkursom dolaze na ove poslove pored najvišeg stepena stručnosti i prakse moraju da budu uspešni rukovodioci, jer je upravo u njihovoj nadležnosti organizacija celine. Veštine uspešnog rukovođenja delegiraju praćenje rada zaposlenih, pravilno merenje rezultata i sa tim u vezi predlaganje nagrada i kazne. Mislim da je gospodin Stefanović, ako grešim izvinjavam se, govorio upravo o držanju svakog sistema, pa i sistema javne uprave, mobilnim sistemom nagrađivanja i kažnjavanja i verujem da je to možda jedan od pravih načina da se prosto taj sistem koji se u velikoj meri učmao pobudi i da zaista u jednom trenutku ne bude nevažno to koliko i kako radi, već da to bude glavna strategija, monitoring nad svakim zaposlenim u javnoj upravi i javnost njegovog rada i to je jedan od načina da se ulaganjem u ljude i motivacijom ljudi uradi nešto najviše na popravljanju same državne uprave. Verujem da je zaista malo onih ljudi koji neće da rade, ali se može desiti da u slaboj organizaciji oni jednostavno ne mogu da se snađu. Nije važno da li je pojedini državni službenik počeo da radi u vreme ove ili one vlasti i da li je u nekoj stranci ili nije. Bitno je samo da poseduje sve kvalitete. Mora se voditi računa o ravnomernoj opterećenosti državnih službenika. Možda jeste najlakše osloniti se na one najvrednije, najpametnije, ali to nije smisao dobrog upravljanja. To svi znamo i zato što prekomerno opterećuje pojedine ljude i zato što nedovoljno koristi kapacitete ostalih. Dakle, organizacija poslova u državnoj upravi, koju sprovode ministri, državni sekretari, pre svega pomenuta lica na položajima, od presudnog je značaja. Kao što sam na početku rekla, svaka prava država vodi računa o uslovima za rad i načinu rada svoje države, odnosno javne uprave, naravno kada je reč o državama sa visokim društvenim standardom, ekonomskim potencijalom, razvijenom ekonomijom lakše je obezbediti optimalne uslove finansiranja. Srbija jeste u procepu, to je činjenica. Ona ima slabu ekonomiju, nerazvijenu privredu, ali i obavezu da sprovede niz reformskihprocesa koji traže jaku i dobro obučenu upravu. Pre svega mislim na proces pridruživanja EU. Nedavno je i Tanja Mišćević, koja je šefica tog procesa, govorila o neophodnosti pre svega državne uprave da bi sve ostalo što podrazumeva pridruživanje bilo izvodljivo i to nikako ne treba smetnuti sa uma. Zato mislim da ova polemika danas koja se razvila, bez obzira što je samo reč o usaglašavanju četiri zakona sa Zakonom o radu, svrsishodna i da bi trebalo, zapravo, da se mnogim javnim raspravama možda preciznije osvrćemo i češće na ovaj aspekat, jer mislim da je on presudno važan za funkcionisanje i modernizaciju srpskog društva u celini. Poslanici Socijaldemokratske partije podržanje, naravno, ove nužne promene, ali i podržati svako dalje nastojanje da se reformiše ova oblast. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovana gospođo Udovički, poštovane dame gošće iz ministarstva, poštovani gospodine iz ministarstva, mi poslanici Nove stranke podneli smo 13 amandmana na 45 članova, ako sam to dobro prebrojao. Četiri predloga zakona koje danas vi ovde gospođo Udovički branite u ovoj Skupštini. Smatram da je ovaj broj amandmana preveliki da bismo mogli da zaključimo da je reč o dobrim predlozima zakona. Čim imamo 13 amandmana na 45 članova, znači dosta toga ili mnogo toga treba da se menja. Evo, pokušaću da objasnim šta mi smatramo i zbog čega treba da se menja. Najpre, imam samo jednu prethodnu napomenu, imamo inače jedno neobično iskustvo zajedničkog rada u Skupštini. Samo da vas podsetim vi ste se prvo ovde pojavili da branite jedan veoma dobar predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih zajednica. Potom ste učestvovali menjajući gospodina Vujovića, u odbrani jednog veoma lošeg Zakona o privatizaciji. Mislim da je to, evo sada meni ovako zanimljivo, kao jedna slika lutanja u vlasti. Molim vas da ovaj termin lutanje ne shvatite pežorativno nego bukvalno kako piše u rečniku srpskog jezika. Evo kako piše, kaže – kretati se u raznim pravcima ne nalazeći pravi put, ići tamo, amo, itd. Evo, da vam pokažem zašto ja mislim da je ta slika verodostojna povodom ovih predloga zakona. Jutros, vi ste na primer rekli i to da su ovi predlozi zakona znak reformskog opredeljenja Vlade ali ste dodali potom da ove izmene nisu suštinske, već da je reč o usaglašavanju o prilagođavanju itd. Dakle, ako si oni znak reformskog opredeljenja, onda su to reformski znakovi, a ne samo pitanje nekog tehničkog usklađivanja. Opet moram jednu pohvalu ovde da vam saopštim, opet kao deo te jedne slike. Za razliku od nekih vaših kolega, na primer ministra Dačića ili ministra Verbića, vi učestvujete u dijalogu. Dakle, mi ovde razgovaramo, vi pratite o čemu se ovde govori i mislim da je to veoma dobro. Budući da vi učestvujete molim vas da reagujete i da mi odgovorite na primedbe koje ću sada ovde konkretno da saopštim. Na primer, povodom predloga izmena i dopuna Zakona o državnoj upravi, tu imamo šest članova Predloga zakona. Sve odredbe, poštovan gospođo Udovički su po mom sudu sporne. Mi smo podneli i četiri amandmana na ovih šest članova, ali pošto se šesti član tiče stupanja na snagu zakona, onda nije bilo ni smisla nešto predlagati amandman na taj član. Evo zašto smatram da su sve odredbe ovog predloga zakona sporne. Gospodin Živković je jednim delom takođe govorio o tome. Na primer, kada govorimo o članovima 1. i 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, tu se govori o tome da Vlada može postaviti zamenika direktora posebne organizacije ili direktora iz reda nastavnika visokoškolske ustanove u Republici Srbiji. Gospođo Udovički, smatram da je to ne dopustivo. Evo, nudim tri argumenta. Prvi argument, ako za direktora posebne organizacije ili za zamenika direktora postavljamo profesore univerziteta, to će gospođo Udovički, nužno da radi na uštrb kvaliteta nastave na fakultetima, odnosno na univerzitetima. Pa ćemo imati sve veći broj studenata na primer, koji će da čekaju svoje profesore u terminima za ispit koji možda neće moći da se pojave tamo ili da odbrane svoj seminarski rad ili master rad. Ne razumem zašto jedan profesor mora da bude direktor da bi asistirao u nekom delu rada sekretarijata za javne politike, na primer. Ne mora da bude direktor ili zamenik direktora da bi to radio. Mislim da je to jedan snažan argument. Mi smo predložili da se član 1. briše, kao i član 2. Drugi argument, mi smatramo da se ovakvom formulacijom uvodi mogućnost akumulacije funkcija i zloupotrebe političke moći. Ovde se iz vaše Vlade stalno šalje poruka da je neophodno da se menja svest građana ovde. Ovim formulacijama koje imamo ovde, mislim da se povlađuje ovoj svesti za koju se iz Vlade stalno šalje poruka da treba da je menjamo. Zato smatram da na član 1. član 2. član 3. ovog zakona treba da se brišu, a član 4. Predloga zakona o izmenama Zakona o državnoj upravi da se menja onako kao smo mi predložili. Mi smo naravno predložili amandmane i na preostale predloge zakona, zbog toga što ja imam samo pet minuta vremena, a predsednica Skupštine poštujući Poslovnik, uvek meni tačno u petom minutu ne može više, ja sada moram da prekinem ali čekam vašu reakciju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Mirjana Dragaš. Izvinjavam se što sam vam dala reč, ministarka me je obavestila još juče da u ovo vreme, zamolila je da imamo pauzu zbog njihovih obaveza. Nastavljamo u 15,00 časova. Određujem pauzu od sada pa do 15,15 časova, zbog obaveza ministra i zbog održavanja Odora za prava deteta.
Dame i gospodo, nastavljamo rad po tačkama dnevnog reda. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, da nastavimo sa današnjim radom. Pred nama se danas nalazi set od četiri zakona koji regulišu na bolji, odgovorniji i jeftiniji način deo poslova iz aparata državne uprave, odnosno položaj i rad državnih službenika. Kada govorim uopšte o poslovima u okviru državne uprave, pod tim podrazumevam u stvari sve od lokalne samouprave do rada republičkih organa i tako ću se u odnosu na to ja odnositi. U svakom slučaju, treba dobro pohvaliti ove predloge i Socijalistička partija Srbije će glasati za ove zakone koji su predloženi. Videla sam iz predloga prijavljenih za diskusiju da jedan broj poslanika će govoriti protiv ovih predloga zakona i da u tom smislu će tako i glasati. Kada sam to uočila, pitala sam sebe šta znači danas biti protiv ovih predloga zakona, da li i to znači opredeljivanje za stanje kakvo je danas ili možda još i gore od toga, a to znači da se povećava broj zaposlenih, stalno povećanje tog broja koji ide bez kriterijuma, znanja i struke, stvaranje novih službi, agencija, fondova, za koje neke i ne znamo kao građani da postoje, a pri tome položaj zaposlenih u njima često je različit od onih zaposlenih u državnoj upravi, pre svega mislimo na ministarstva i smatram da je takvo stanje inače nedopustivo. Mi imamo situaciju u takvim institucijama da direktori novoformiranih agencija, fondova itd. nekoliko puta imaju veću platu, pa i zaposleni u odnosu na plate ministara. Lično smatram da su poslovi ministra, predsednika Vlade i predsednika države itd. najodgovorniji poslovi u zemlji i, po meni, trebalo bi ih tako i kroz plate i valorizovati i ocenjivati. U svakom slučaju, o tome je više govorio naš ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe gospodin Milisav Petronijević i ja se dalje neću time baviti. Ovo je samo u smislu određene napomene. Dakle, kada je reč o ovim predlozima zakona, ja sam za to da se oni usvoje, da te promene idu što brže i što pre, jer državna uprava mora da je efikasna, kvalitetna, kvalifikovana, odgovorna i, pre svega, na usluzi građanima i čitavom privrednom i ostalom sistemu. Naime, građani kada govore o državnoj samoupravi, veoma često je doživljavaju kroz njenu sporost da se odgovori na njihove zahteve, da se odgovori na potrebe, da se izdaju određena uverenja, da se daju određena uputstva itd, pa i do takve situacije u kojoj se srećemo svakodnevno kada odlazimo nešto da obavimo u ove institucije, dolazak do samog šaltera, tu se, naravno, iz onog popularnog vica sreće obično Mica ubica koja stalno iznalazi nove i nove zahteve i stvara situaciju da je zaista utisak građana da je ta državna služba u stvari neefikasna, da je spora i da oni gube veliki broja sati čekanjem u redovima itd. i dolaze u situaciju da svoj posao ne mogu da urade i obave kvalitetno i na vreme. Nekada je državna uprava u našoj zemlji bila dobro organizovana. Jasno se znalo šta ona radi, šta je osnovno, koje su njene funkcije, ko kome odgovara, kako i kolike su plate i kakvi su nivoi rada, stepeni kvalifikacija itd. To nije bilo tako teško, jer je u to vreme bio organizovan dobra, razvijen, raznorodan i efikasan realni sektor koji je radio i proizvodio. Postojao je, po mom utisku i jednom osećaju koji imam iz tog vremena, jedan odgovarajući, pravilan, što bi rekli, prirodni balans između zaposlenih u realnom sektoru i onih zaposlenim u državnoj upravi. Ljudi su se ravnomerno zapošljavali i na jednoj i na drugoj strani u oba sektora, školovali se, takođe, ravnopravno za oba sektora, ostvarivali u oba sektora takođe i pravo na penziju. Imamo i taj podatak da je u državnoj upravi Srbije pre 2000. godine biloskoro 9.000 zaposlenih, a država je u to vreme žestoko kritikovana da ima preveliki broj zaposlenih u državnoj upravi, da su to aparačici koji su u funkciji samo jednog određenog sistema, da je taj sistem preglomazan i neefikasan. Danas, međutim, 14 godina posle toga, u Srbiji imao preko 30.000 zaposlenih u državnoj upravi, a neki kažu i znatno više, skoro 40.000 do 50.000, što prosto ne verujem da je tako, jer duplo veći broj ljudi u stvari ukazuje na jednu neverovatnu situaciju, da mi nemamo tačan podatak koji je broj zaposlenih i koje su to vrste službe, a samim tim onda u kakvom su sve oni statusu, pri tome za ovih 14–15 godina imamo situaciju da je država sve manja i siromašnija. Kako je do toga došlo? Privreda je za ovih 14-15 godina pod idejom privatizacije uništena, ljudi su ostajali bez posla, prelazili na tržište rada, nažalost, bez efekta i bez mogućnosti da nađu nov posao. Posledica toga jeste da je rastao ovaj državni sektor kao jedina mogućnost za zapošljavanje ljudi bilo mladih ili onih koji su u međuvremenu ostajali bez posla ili na neki drugi način im je bilo potrebno novo zaposlenje. Nama se u državi dogodio veliki broj nezaposlenih i socijalno ugroženih. Mladi koji su završavali svoje škole i studije u Srbiji su u ovom periodu ostajali bez perspektive i mogućnosti da se zaposle. Odlaze i odlazili su iz zemlje, a tu se onda otvaraju dva veoma velika problema. Jedan je radni i stručni, jer ono što je najbolje4 i sa najvećim obimom i kvalitetom i kvalifikacijom, najboljim znanjem odlazi iz zemlje. Mislim da u tom stručnom smislu postajemo hendikepirana država. S druge strane, imamo i demografski problem o kojem neću sada posebno govoriti, ali se zna na šta se odnosi. Kada nekoliko stotina hiljada mladih ode iz zemlje onda se javi i pitanje da nema obnavljanja stanovništva, nema reprodukcije itd, problemi sa kojima se Srbija danas otvoreno susreće. U takvoj situaciji penzioneri koji imaju jedino redovno primanja u suštini su došli u situaciju da izdržavaju mlade. U takvim odnosima i obrazovanje i interesovanje za obrazovanje različitih struka je promenjeno, tako da danas mladi najčešće žele da postanu menadžeri, PR raznih službi i druga vrsta zanimanja su zanimanja koja ih interesuju, tako da nemamo više valjanih stručnih proizvodnih kadrova, jer nemaju ni gde da se zaposle, nema majstora koji bi takvu jednu situaciju pomogli itd. U državi upravo očekujemo da rade obrazovani, stručni i odgovorni kadrovi, koji čine ovu službu dobrom i efikasnom. Očekujemo da ona bude stub društva koji je u službi i države i privrede i građana. Zato je dobro što se ove promene već danas prave. Predlog ovog seta zakona za nas većinu koji smo se danas javili da raspravljamo, a i kako je sama ministarka u obrazloženju zakona rekla, je samo početak. U svakom slučaju, pozdravljam ovaj napor, pozdravljam sam cilj i rešenost. Naravno, pošto je i ministarka došla, želim lično da izrazim zadovoljstvo što njeno znanje i iskustvo i pre svega energija koju ima će biti utkana u ove predloge koji su i danas ovde, odnosno i sve buduće promene, a prema strategiji o kojoj je već bilo reči i koja je pominjana, očekuju nasvelike promene, naročito u 2015. godini. U svakom slučaju, gospođo ministarka, vaša stolica jeste vruća. Gotovo bih je uporedila sa sektorom privrede, da izdvojim posebno sektor finansija za koji smatram da je odgovornost ministra ono čega je malo ili čega nema, što je teško. U ove dve oblasti u privredi stvoriti jedan ambijent i obezbediti razvijanje proizvodnog sektora, obezbeđivanje zaposlenosti, što je nasušni problem Srbije, njenog opstanka i njene budućnosti. Svakako jeste veliki zadatak, ali jednako sa tako velikim zadatkom smatram i reformu državne uprave. Promene o kojima je danas reč usklađuju položaj radnika u državnoj upravi sa usvojenim zakonima o radu i drugim zakonima koji su u međuvremenu u Srbiji doneti, kao i zakonima iz EU. Jedan od posebnih setova usaglašavanja naših propisa sa propisima EU upravo će biti i ovaj sektor, tako da velika pažnja tome treba da bude posvećena. Međutim, kada govorimo o promenama koje se stvaraju kod nas, ja želim da istaknem i želim, pre svega, da verujem da mi to treba da uradimo i da to radimo radi sebe samih. Nije cilj sam nama, niti mi je moralno opravdanje, niti doživljavam to na takav način da to radi drugih. Svi naši napori u ovom vremenu moraju da budu usmereni ka tome da budemo odgovorni prema državi Srbiji, da budemo odgovorni prema našem narodu, prema samima nama i odgovorni prema onome kakvo ćemo lice Srbije ostaviti sutra za buduće generacije. Želim Srbiju koja će biti razvijena, u kojoj će postojati mogućnost za zapošljavanje mladih, koji će biti školovani za rad u sopstvenoj zemlji i koji će samim tim obezbediti njenu budućnost i trajanje na jedan kvalitetan način, na ponos, naravno, svih građana. Kada kažemo državna uprava, mislim na sve službe po vertikali, od lokalne samouprave do Republike i želim da tu istaknem, da pored onoga što je jedno opšte shvatanje, jedan opšti utisak, da ima preveliki broj zaposlenih, da je pitanje u nekim slučajevima brzine i efikasnosti tih službi, da se u nekim situacijama srećemo sa problemima nedovoljne kompetentnosti zaposlenih u toj službi, da se srećemo sa pitanjem i problemima njihove nedovoljne motivacije posle naročito dugo godina rada u tome itd, želim da kažem da upravo u tim službama takođe ima veliki broj dobrih stručnjaka, entuzijasta, ljudi koji znaju svoj posao. Čak sam sa nekoliko takvih izrazitih velikih stručnjaka sam imala priliku i zadovoljstvo da radim, gde sam videla da oni i posle odlaska u penziju budu pozivani u vidu gostujućih saradnika ili na neki drugi način, naravno, na volonterskoj osnovi, da budu učesnici u izradi novih zakona ili propisa. To pokazuje da su oni čitav svoj radni vek u stvari bili posvećeni kvalitetnom radu u svojoj službi i imali su veliku motivaciju da taj nivo kvaliteta održe do kraja. Međutim, gledajući ove zakone sada i gledajući stepenovanje stručne spreme prema određenim nivoima rada i zapošljavanja u državnoj upravi i broja godina koji je potreban za pojedini nivo rada, gledajući npr. od mlađih saradnika, pa do savetnika itd, vidimo da je, rekla bih, razvijena motivacija za mlade ljude koji se tu zapošljavaju do, recimo, sedme godine rada u toj određenoj struci. Kad dostigne sedmu godinu staža, dobija, kako sam ja razumela, neki najviši mogući administrativni status. Šta se događa posle 10, 15 ili 20 godina rada provedenih u službi? Kako ćemo te ljude, koji upravo na najbolji način znaju sve zamke i probleme kod donošenja određenih zakonskih propisa i potrebu njihovog usaglašavanja sa svim drugim ministarstvima i oblastima rada, da bi svi zakoni bili povezani u jednu celinu, kako ćemo njih motivisati da do kraja svog radnog veka, ako se opredele da im ovo bude služba i zanat do kraja, da budu motivisani da stalno uče, da stalno napreduju u službi i da stalno tu svoju motivaciju podižu na veći nivo? Kada je o ovome reč, takođe želim da napomenem da je za rad i funkcionisanje države od posebnog značaja u svetu, a i kod samih građana, važan segment javnih delatnosti, obrazovanje i zdravstvo, na koji ubuduće u okviru ukupne reforme državne uprave, državnog miljea kompletnog, treba da bude, po meni, usmerena ogromna pažnja, jer u okviru zdravstva i u okviru školstva rade profesije koje su od ugleda, ali nedovoljno vrednovane i kroz plate, ali i nedovoljno poštovane, pošto se niz stvari kvalitetnih derogiralo u poslednjim godinama života, onda ispada da smo u stvari spustili nivo njihovog ugleda i samom platom, ali i njihovog odnosa. S obzirom da oni na jedan kvalitetan način utiču na vaspitavanje mladih generacija, pre svega kada je reč o školama i profesorima, ili na lečenje i zdravstvenu sigurnost naših građana, kada je reč o lekarima, smatram da tim zanimanjima ubuduće treba posvetiti mnogo veću pažnju, da ne bude ono da njihova zanimanja zvuče, a ne zveče, to treba usaglasiti itd, i time ostvariti odgovarajući uticaj i položaj ovih profesija, ali istovremeno i obezbediti njihovu edukativnu, da tako kažem, funkciju i ulogu. Kada je reč neposredno o zakonima koji se danas nalaze pred nama i promenama koje su oni predvideli, bilo je takođe reči o tome danas u diskusiji da su oni predloženi zakoni u stvari doneli male promene. Napomenuću samo neke. U odnosu na ono šta bi sve trebalo i šta očekujemo jesu relativno male, ali ja ih ne bi ni malo potcenjivala, jer one predstavljaju uslov da bi mogle da se obavljaju i ove druge. Na primer, meni su bili najkarakterističniji ciljevi koji su istaknuti na ovaj način: obezbediti jedinstvo sistema u radu organa i ustanova, ujednačiti ravnopravni položaj zaposlenih u njima, preciznije, smanjiti rashode, dalje, unapređenje službeničkog sistema, pojednostavljenje procedure prijema, pojednostavljenje postupaka u vezi sa ocenjivanjem rada. Tu je bilo reči o tome da treba obezbediti i postojanje kriterijuma koji bi bili jasni kada je o tome reč itd. Zatim, vrši se usklađivanje uslova za obavljanje poslova u okviru zvanja državnih službenika na izvršilačkim radnim mestima i uslova za obavljanje poslova na položaju. Vrši se usklađivanje uslova za obavljanje poslova u okviru zvanja. Obezbeđuju se uslovi za rad i funkcionisanje organa uprave u punom kapacitetu do popune radnih mesta. Uvodi se institut v.d. vršenja službe za rad na određenom radnom mestu. Povećava se status načelnika upravnog okruga u skladu sa izmenama Zakona o državnoj upravi. Obezbeđuje se jedinstvo sistema u radu organa, organizacije u službi. Vrši se ujednačavanje radno-pravnog položaja zaposlenih i vrši se posebno stručno osposobljavanje, što smatram posebno važnim, stručno osposobljavanje, koje podrazumeva jedno od stvari ili kvaliteta na koje treba svi da se što više navikavamo u ovom modernom vremenu. Naime, ne može škola biti jednom završena za svagda. Prosto, ovo moderno vreme i vreme elektronskih komunikacija sve vrste poslova upozorava i upućuje na to da se svakodnevno mora učiti. Ali, kada je reč o državnoj upravi, mislim da je tu posebno to izraženo i ta vrsta obaveze i odgovornosti naročito mora da bude prisutna. Kada je reč o ovom setu zakona, smatram da treba biti usvojen, da treba dati podršku i da treba dati ministarki svaku drugu vrstu podrške da ono što je planirano za 2015. godinu bude obavljeno, njenim saradnicima da istraju u ovom poslu, zajedno sa svojim znanjem i kvalitetima koje neposredno imaju i da poduče u tom pravcu i mlade generacije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, uvažene kolege narodni poslanici, smatram da u svakom poslu, a posebno u poslovima koji su vezani za vođenje države i državnih institucija, važno je da postoji kontinuitet. Smatrao sam da sa vašim izborom u Vladu Republike Srbije vi možda imate najveću težinu, jer imate možda najveću obavezu, imajući u vidu vaše prethodno profesionalno angažovanje i iskustvo, da možda pokrenete tu temu i to pitanje, da li je ovom društvu u ovom trenutku potrebno da na svakom koraku, da u svakoj oblasti priča samo o reformama, da se odrekne prethodnih iskustava i kontinuiteta. Smatrao sam da, bez obzira što pripadate Vladi ili političkoj grupaciji koja je poverenje građana dobila na izborima upravo sa parolom „promene i reforme“, možda upravo vi treba da skrenete pažnju da od danas, odnosno da od formiranja ove Vlade, nije počeo svet. Kontinuitet, po meni, podrazumeva, pre svega, duboku analizu onoga što je bilo dobro i onoga što je bilo loše u prethodnom periodu. Ako biste krenuli od toga da su ljudi, pogotovo od 2000. godine, intenzivno i posvećeno radili na promenama, na reformama, na usklađivanju propisa i zakona sa evropskim standardima, onda biste zaključili da je usvajanjem Zakona o budžetskom sistemu 2005. godine, recimo pitanje lokalnih uprava, vrlo jasno, tačno i precizno definisano i pitanje finansije i nadležnosti i imovine i da je taj zakon na neki način dao prostor i šansu lokalnim upravama da se razvijaju. Ako biste izvršili tu analizu dalje, videli biste da je veliki problem nastao 2011. godine sa usvajanjem Zakona o finansiranju lokalnih uprava. Primenom tog zakona smanjeni su transferi lokalnim upravama, dodate su nove nadležnosti, ukinuta je mogućnost da ministarstva i država pomažu i finansiraju projekte koji su značajni za lokalne uprave. Dalje, 2013. godine, lokalne uprave su ponovo izložene velikim udarima, pre svega finansijskim. Tada je prethodna republička vlada ukinula transfere lokalnim upravama u iznosu od preko 25 milijardi dinara, kako bi popunila svoju rupu u budžetu. Sve je to dovelo do toga da su lokalne uprave došle na ivicu bankrota, da su sada ili u situaciji da duguju ogromne novce ili su u situaciji da povlače kredite za likvidnost. Ono što je napravljeno u donošenju tih zakona, a više je štetilo lokalnim upravama od samog finansiranja, jeste pitanje preplitanja nadležnosti. U prethodne dve godine imate velike primere, odnosno vrlo upečatljive primere, kako se javašluk javnih preduzeća, ustanova, lokalnih institucija, republičkih institucija, negativno odražava upravo na funkcionisanje tih institucija, odnosno život ljudi. Primer Užica, odnosno primer zagađenja vode od pre osam meseci i jezera Vrujci, odnosno akumulacije „Vrujci“, možda najočitije govori o tome kako kroz preplitanje tih nadležnosti ispaštaju građani. Naime, u drugoj polovini 2012. godine ukinut je novac u Fondu za zaštitu životne sredine koji je namenjen, recimo, za programe Agencije za zaštitu životne sredine i u ovom slučaju novac koji je bio namenjen za kvalitet površinskih voda, odnosno praćenje kvaliteta površinskih voda. Tvrdim da je to osnovni i najveći uzrok zbog čega je došlo do zagađenja vode i zbog čega nadležne institucije nisu na vreme i kako treba reagovale. Ako biste primenili princip kontinuiteta i rekli građanima istinu, onda biste došli i do saznanja, odnosno do tog trenutka kada biste mogli da kažete i ljudima, koji danas čine političku elitu ili vode SNS, pa i gospodinu Babiću koji ovde sedi, da nije tačno da su povećane plate 72% u javnom sektoru 2010. godine. Ovde imam podatke koji su vezani, recimo, za osnovno obrazovanje. U decembru 2007. godine nastavnik u osnovnoj školi je imao platu 32.578 dinara. U martu 2012. godine nastavnik u osnovnoj školi sa šestim stepenom je imao 39.740 dinara, što je oko 30 evra manja plata nego što je bila 2008. godine. Znači, postoje delatnosti, postoje oblasti gde nije bilo povećanja zarada i ja vas pozivam vas da možda hrabro izađete pred javnost, pa i pred ljude koji danas pokušavaju da stvore takvu sliku u javnosti i da kažete istinu, da nije tačno da je u svim oblastima, da je na svim poslovima bilo javašluka, da im kažete da nije tačno da je višak 500.000 ljudi u Srbiji koji rade u javnom sektoru i nije tačno da su svi radili loše i pogrešno u prethodnih ne znam koliko godina. Ako biste išli tim tokom i tom logikom, videli biste da je Vlada 2010. godine, takođe, usvojila uredbu kojom je zahtevala od lokalnih uprava da se naprave kriterijumi, odnosno da se poštuju kriterijumi o broju zaposlenih u lokalnim upravama, u javnim preduzećima i institucijama, i videli biste da je ogroman broj lokalnih uprava tu uredbu poštovao. Grad Užice je, recimo, primenio tu uredbu. Smanjili smo broj zaposlenih, u tom trenutku, na nekih 150 ljudi u lokalnoj upravi, a u isto vreme imate Leskovac koji je imao preko 700 zaposlenih, a to je jedno nasleđe iz prethodnog perioda. Ako bismo primenili taj princip kontinuiteta, onda bismo došli do trenutka kada bismo sa istinom izašli pred građane i rekli da nisu u pitanju, po svaku cenu, reforme koje će ići u nekom nepoznatom pravcu. U tom slučaju, vi biste mogli da se borite za prava ovih zaposlenih za koje mislim da jeste zaduženi i jeste nadležni, kao i da kažete istinu ljudima da nije tačno da sve počinje od danas. Ono što mogu da vam kažem kao primer, bili ste pre nekoliko dana u Užicu, bio sam gradonačelnik Užica od 2008. do 2012. godine u vrlo teškom periodu, vrlo teškoj krizi, jeste da smo uspeli sa okupljanjem ljudi, sa tim što sam verovao u institucije, u snagu ljudi, da završimo ogroman broj poslova, koji su godinama čekali na realizaciju, i gasovod, i deponiju, i 100 kilometara ulica, i bazen, i stadion, i carinu, kao i mnoge druge poslove. Pokrenuli smo pitanje razvoja grada sa lokalnog nivoa. Ako u ovom slučaju očekujete podršku i javnosti i zaposlenih u javnom sektoru…
Vreme.
Završavam. Još jednu rečenicu. … za koje ste nadležni, mislim da je prvi i osnovni korak da sa vizijom koju ste predstavili u planu vašeg daljeg delovanja i ministarstva, takođe, ukažete na to da postoje pozitivna iskustva, da postoji pozitivna praksa i da postoji snaga u tim institucijama koja može da odvoji dobro od lošeg. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Ispravio bih prethodnog govornika, nije povećanje plata u javnim preduzećima i javnom sektoru bilo 2010. godine, već 2008. godine i za tačno 68%, iako utemeljenja u ekonomiju, u realnom sektoru, u prihodnoj strani budžeta za takvu odluku nije bilo mesta. To se desilo 2008. godine, kao što se desilo i povećanje penzija od 72%, a samo zarad formiranja vlasti, samo zbog fotelja, zbog formiranja Vlade. To je činjenica i to je fakat. To su okovi oko ruku mnogih budućih generacija. Zbog takvih neodgovornih poteza i odluka u prošlosti, moramo da sprovodimo bolne rezove u sadašnjosti da bi došli do budućnosti. To je činjenica koja ne može da se zaboravi, niti činjenica koja može da se gurne pod tepih. Nemamo problem sa teškim stvarima, ni da izađemo pred ljude i da kažemo za te teške stvari u predizbornoj kampanji i da ih sada sprovodimo. Fond za zaštitu životne sredine je sa svojim budžet od 5,5 milijardi dinara godišnje ukinut zato što su tih 5,5 milijardi dinara trošeni bez ikakve kontrole. Stavljani su klima uređaji po ministarstvima, poklanjano ne znam ni ja šta, gume završavale u Subotici. Zbog nepravilnog ponašanja, neodgovornog ponašanja u ministarstvu i u Fondu za zaštitu životne sredine je ukinuto, a ne zato što nam zaštita životne sredine nije prioritet. Naravno da jeste prioritet, ali ne može da se gleda samo na formu, a da suština, novac, zaštita životne sredine ostane samo na kesama koje su deljene po školama u akciji „Očistimo Srbiju“.
Vreme.
Na kraju, još jedna rečenica, pošto je i kolega odužio, da se ne bih javljao ponovo, odgovorna vlast je ona vlast koja shvati problem vodosnabdevanja u Užicu, za koju je trebalo ta lokalna samouprava da misli i 2008, i 2009. i 2010. godine i da uz pomoć svih resursa države Srbije, uz pomoć Vojske Srbije, po hladnom vremenu, po mećavi, po snegu, po mrazu, da izgradi vodovod i da ljudima u Užicu, ali i u svim ostalim krajevima Srbije, omogući normalne uslove za život.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Za reč se javio mr Jovan Marković. (Jovan Marković, s mesta: Replika.) (Zoran Babić, s mesta: Na šta?) Gospodin Babić je dobio pravo na repliku jer se pomenuo imenom i prezimenom. On vas ni u jednom trenutku nije pomenuo. Obrazložio je. (Jovan Marković, s mesta: Spomenuo me je kao prethodni govornik.) Prethodni govornik ili jedan od govornika je suviše široko da bih nekome dao pravo na repliku. Gospodine Markoviću, vrlo rado bih vam dao repliku, ali mislim da u govoru gospodina Babića nije ništa negativno bilo upućeno vama. Zahvaljujem se. (Jovan Marković, s mesta: Mogu li onda po Poslovniku?) Ako želite povredu Poslovnika, izvolite.
Pozivam se na član 107, koji govori o dostojanstvu u Narodnoj skupštini i smatram da je pozivanje prethodnog govornika u ovom kontekstu i izvrtanje onoga što sam ja rekao u diskusiji važan deo i moram da objasnim o čemu se radi. Prvo, mislim da je gospodin Babić [[Zoran Babić, s mesta: Jel ovo replika?]]
Molim vas, gospodine Babiću, nemojte dobacivati s mesta. Gospodine Markoviću, nemojte da zloupotrebljavate Poslovnik. Sami ste rekli da predsedavajući ima mogućnost da proceni da li je u nečijem izlaganju bilo nečeg negativnog. Ja sam već rekao da gospodin Babić u svojoj replici ništa prema vama nije rekao negativno. Obrazložio je i iskoristio mogućnost zato što ste pomenuli njegovo ime i prezime. Ponovo ste sada to uradili. Dali ste mu ponovo mogućnost za repliku. Ja bih vas molio da u ovom trenutku završite vašu diskusiju.
Gospodine predsedavajući, jel mogu da obrazložim vama?
Možete, ali samo povredu Poslovnika. Ne da pretvorite to u repliku, jer nemate mogućnost, čak ni vaša poslanička grupa nema dovoljno vremena.
Gospodine predsedavajući, pomenut sam u negativnom kontekstu…
Niste pomenuti u negativnom kontekstu.
… u smislu da kao gradonačelnik Užica od 2008. do 2012. godine nisam dovoljno uradio kako bismo sprečili negativne posledice vezano za akumulaciju i zagađenje vode.
Gospodine Markoviću, molim vas. Za reč se javio narodni poslanik Milan Korać. Izvolite.
Radi javnosti, a i same Skupštine, možda se kod gospodina Babića desio lapsus. U 2008. godini u aprilu penzije su povećane za 4%, vanredno 10% i u oktobru 4,3%. Znači, ne može da bude da su penzije u toj godini povećane za 72%.
Gospodine Korać, nemate mogućnost da govorite u ovom trenutku. Zloupotrebili ste Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Jelisaveta Pribojac. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su danas predlozi izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima, državnoj upravi, kao i predlozi zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika i u državnim organima i javnim službama i ja ću se u svom izlaganju danas fokusirati isključivo i samo na te izmene. Kod izmena i dopuna koje se tiču plata, u pitanju je usaglašavanje sa Zakonom o radu i to u onom delu koji se odnosi na minuli rad. To praktično znači da će državni službenici i nameštenici imati pravo na dodatak na osnovnu platu 0,4% za svaku navršenu godinu rada u radnom odnosu kod poslodavca, bez obzira na to u kom su državnom organu bili zaposleni. Druga izmena se odnosi na otpremninu državnom službeniku kome prestaje radni odnos zbog proteka određenog roka od kada je postao neraspoređen. Taj rok je bio šest meseci, sada je smanjen na dva meseca. Što se tiče plata u državnim organima i javnim službama, takođe se radi o usaglašavanju sa Zakonom o radu i pravom na dodatak na osnovnu platu od 0,4% za svaku godinu rada, ostvarenu u radnom odnosu kod poslodavca, vrlo je važno, u istoj delatnosti, obuhvaćenoj istim planom mreže, odnosno osnovanog kod istog nivoa vlasti. Dakle, u pitanju je samo usaglašavanje sa Zakonom o radu i samo u delu koji se odnosi na minuli rad. Predlog izmena i dopuna Zakona o državnoj upravi odnosi se na nekoliko članova koje je trebalo urediti u skladu sa dužnostima i funkcijama u sistemu državne uprave. Svi znamo da je državna uprava deo izvršne vlasti Republike Srbije koja vrši upravne poslove kroz ministarstva, kroz organe uprave u sastavu ministarstava i kroz posebne organizacije koje se inače obrazuju za stručne i sa njima povezane izvršne poslove čija je priroda posla takva da zahteva veću samostalnost u radu i to najčešće preko sekretarijata i zavoda. Ovim izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, tačnije dopunom člana 35. st. 3. i 4, Vlada može postaviti direktora posebne organizacije iz reda nastavnika visokoškolske ustanove na period od pet godina, s tim da direktor posebne organizacije može nastaviti da radi kao nastavnik na toj visokoškolskoj ustanovi. To isto važi i za zamenika direktora posebne organizacije. Druga izmena odnosi se na načelnika upravnog okruga čija se nadležnost do sada ogledala u jednoj koordinativnoj ulozi, odnosno u saradnji sa opštinama i gradovima sa područja tog upravnog okruga. Načelnik upravnog okruga će sada biti funkcioner. Umesto na pet godina, kao što je bilo do sada, biće postavljen na period od četiri godine. Postavlja ga Vlada, na predlog ministra koji je nadležan za poslove državne uprave i oni će biti imenovani u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Takođe, predviđene su i izmene uslova koji se tiču stručne spreme, a koje državni službenik mora da ispunjava za vođenje upravnog postupka. Do sada su ti uslovi bili visoko stečeno obrazovanje drugog stepena i master studije, a sada zbog obezbeđenja potrebnih kadrovskih kapaciteta i prilagođavanja rešenjima zemalja EU za vođenje upravnog postupka i odlučivanja i pravima i obavezama kako fizičkih, tako i pravnih lica može biti ovlašćen državni službenik koji ima stečeno visoko obrazovanje na osnovnim akademskim studijama od najmanje 180 bodova, osnovnim strukovnim studijama, odnosno na studijama u trajanju do tri godine. Razlozi za donošenje izmena i dopuna Zakona o državnim službenicima su višestruki. Svi su oni proizašli iz potrebe da se preciznije uredi jedan sistem rada organa u javnom sektoru kako bi se ujednačio njihov radnopravni položaj, a istovremeno zbog potrebe unapređenja ukupnog službeničkog sistema neophodno je usklađivanje sa Zakonom o državnoj upravi i sa Zakonom o visokom obrazovanju. Izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima vrši se usklađivanje sa Zakonom o visokom obrazovanju koje se tiče obrazovanja, odnosno uslova za obavljanje određenih poslova u okviru zvanja državnih službenika na izvršilačkim radnim mestima, ako i uslova koji se tiču njihovog radnog iskustva. Tako će za rad na poslovima u zvanju višeg savetnika, samostalnog savetnika i mlađeg savetnika državni službenik morati da ima stečeno visoko obrazovanje na osnovnim akademskim studijama od najmanje 240 bodova Master akademskim studijama, specijalističkim akademskim studijama, specijalističkim strukovnim studijama, odnosno na osnovnim studijama u trajanju od najmanje četiri godine. Radno iskustvo je u rasponu od tri do sedam godina, zavisno od zvanja državnog službenika. Novina je da se na rad na poslovima usvajanju mlađeg saradnika, državni službenik mora da ima stečeno visoko obrazovanje na osnovnim akademskim studijama u obimu od najmanje 180 bodova, osnovnim strukovnim studijama ili studijama u trajanju do tri godine i završen pripravnički staž i najmanje pet godina radnog staža u državnim organima. Ovim izmenama i dopunama reguliše se i način dostavljanja rešenja državnim službenicima kada službenik ima pravo žalbe na neko rešenje kojim se odlučuje o nekom njegovom pravu. Takođe, predlaže se i jedan drugačiji način oglašavanja javnih konkursa putem internet prezentacije na internet prezentaciji Službe za upravljanje kadrovima, ali se može oglasiti i na oglasnoj tabli i periodičnom izdanju oglasa Nacionalne službe za zapošljavanje. Takođe je novina postavljanja vršioca dužnosti do imenovanja državnog službenika na položaj. To se vrši na period od šest meseci, bez objavljivanja konkursa internog ili javnog, ali se konkurs mora raspisati u roku od 30 dana od dana imenovanja. Za slučaj da se ne izvrši izbor po konkursu status vršioca dužnosti se produžava najduže tri meseca. Ovim izmenama su precizirani i uslovi koji predstavljaju osnov za razrešenje dužnosti državnih službenika sa položaja predviđeno je stručno usavršavanje državnih službenika, kako opšte tako i posebno predviđeno je ko donosi program stručnog usavršavanja, a ko ga sprovodi. Uvodi se i poseban oblik stručnog usavršavanja putem stažiranja, zatim osposobljavanje pripravnika za samostalan rad i polaganje posebnog stručnog i državnog ispita koji se polaže radi zaposlenja na radnim mestima sa posebnim dužnostima i ovlašćenjima. Ono što je možda najvažnije jeste da se ovim izmenama obezbeđuje uspostavljanje hijerarhije u postupku utvrđivanja odgovornosti za rad državnih službenika i uvodi se vraćanje primene kodeksa ponašanja državnih službenika i uređuju pravila etičkog ponašanja državnih službenika. Rok za donošenje svih podzakonskih akata koje treba usaglasiti sa ovim zakonom je 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. I na kraju u danu za glasanje SNS će glasati za sve ove izmene i dopune predloženih nam zakona. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Pribojac. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović. Po Poslovniku Dejan Nikolić. Izvolite.
Predsedavajući, član 27. Ja vas molim, a ja sam siguran da vi to hoćete, da proverite vreme poslaničke grupe. Siguran sam da je ostalo još nekoliko sekundi što će biti dovoljno da kažemo da su ovi zakoni loši, jer umesto profesionalizacije oni produbljuju politizaciju državne uprave. Molim vas proverite vreme DS.
Zahvaljujem se gospodine Nikoliću na sugestiji, ali nažalost ne, jer iskorišćeno vreme od osam minuta i 28 sekundi. Zahvaljujem na vašem pokušaju da obrazložite vaše mišljenje. Reč ima narodna poslanica Stefana Miladinović.
Hvala gospodine predsedavajući, poštovana ministarko, uvažene kolege narodni poslanici. Pred nama su četiri Predloga izmene i dopune zakona koji se tiču državne uprave, a državna uprava treba da bude najefikasniji deo javne uprave i praktično kičma celog javnog sektora. Državna uprava po zakonu kaže da je deo izvršne vlasti koja vrši upravne poslove u okviru prava i nadležnosti RS i čine je ministarstva, organi uprave u sastavu ministarstava i posebne organizacije, odnosno organi državne uprave koje mogu biti obrazovane isključivo zakonom. Javnosti radi, a to treba ponoviti da državna uprava prema podacima kojima svi mi raspolažemo zapošljavanegde oko 30 hiljada građana. Naime, u državnoj upravi koja je samo deo sektora javnog, koji broji 30 hiljada, dok u celom javnom sektoru prema podacima, takođe nezvaničnim, ima zaposlenih oko 700 hiljada ljudi. Kada se izgovori ova brojka morate imati u vidu da 700 hiljada ljudi radi u sektoru zdravstva, obrazovanja, kulture, da javni sektor čine i pripadnici vojske, policije, bezbednosnih službi, ceo pravosudni sistem, državna uprava, lokalna samouprava, javna preduzeća, javne agencije, kao i regulatorna tela i nezavisne institucije. Ipak, iako se pobroje sve ove institucije i ograni koji broje 700 hiljada ljudi, svakako da privreda RS ne može da nosi na leđima ovoliki javni sektor. Svi smo svesni da u narodu preovladava mišljenje da ceo javni sektor, ne samo da je ogroman, već je neefikasan, konfuzan, da su procedure jako komplikovane. Nažalost, verujem da i kolege iz ministarstva mogu da posvedoče da građani su ti koji misle da državni službenici ne rade ništa, a da primaju platu. Ne kažem da postoje izuzeci, ali većina državnih službenika zaista savesno obavlja svoj posao i prevashodno pored plate motiv jeste to što rade za državu. Činjenica je takođe da nijedan postupak ili problem koji svaki građanin Srbije hoće da reši ne može da reši tako što će se obratiti jednoj adresi. Obično imamo svi problem kada pomislimo da idemo u bilo koju javnu instituciju, da li ćemo dočekati, tj. čuti ovu čuvenu rečenicu – dođite sutra ili fali vam ovaj ili onaj papir. Vidim da po vašoj reakciji ministarka jako ste svesni toga. Javna uprava mora da bude servis građanima i privredi, a državna administracija svakako da bude motivisana da radi i to ne samo primanjima, nego i raznim vidovima nagrada, beneficija, mogućnostima unapređenja znanja i veština, vrednovanju stručne spreme, i samog napredovanja, što ove izmene zakona, kada je u pitanju državna uprava, predviđaju. Suština ovih izmena o državnim službenicima predviđa ujednačavanje ravnopravnog položaja zaposlenih, usklađivanje uslova za obavljanje poslova u okviru zvanja državnih službenika sa odredbama Zakona o visokom obrazovanju. Uspostavlja se novi sistem stručnog usavršavanja koji podrazumeva obavezu stručnog usavršavanja službenika na osnovu potreba ograna državne uprave, ali i poseban oblik stručnog usavršavanja putem stažiranja, kao i upućivanja na stručno usavršavanje u okviru međunarodne saradnje. Zakon o državnim službenicima uvodi restriktivnije mere koje se tiču razrešenja državnih službenika, tačnije nakon jednog ocenjivanja sa – nezadovoljava, prekida se radni odnos. Ovde bi trebalo imati na umu eventualne zloupotrebe samih rukovodioca jer su sami kriterijumi za ocenjivanje koji su predviđeni uredbom Vlade RS o ocenjivanju državnih službenika zapravo nedovoljno precizne i svakako biće usklađivanja u narednom periodu, ali treba razmisliti o usvajanju nekih novih kriterijuma. Otvoreno pitanje za mene, a koleginica Mirjana Dragaš je ovo pomenula takođe, jeste to stimulisanje odnosno motivisanje službenika za rad u državnim ogranima. Na primer, kakav motiv za ostanak ima državni službenik koji ako sa sedam godina staža može da dostigne najviše zvanje, u ovom slučaju viši savetnik, kakav motiv za rad do punog radnog staža realno može da ima? Može da ima ukoliko je unapređen, odnosno državni službenik na položaju, a složićete se da ne mogu svi državni službenici biti na položaju. Izmene i dopune ovih zakona jesu važan korak u uvođenju reda u državnoj administraciji, ali svesni ste da je državna uprava samo jedan deo sistema i da je neophodna odlučnost i nekada i nepopularne mere da se celokupan javni sektor stavi u jedan precizan i stabilan okvir. U Srbiji još uvek ne postoji jedinstvena baza podataka, ako je tako možemo nazvati, javne uprave koja podrazumeva i državnu upravu i lokalne samouprave, posebne službe Vlade, nezavisna regulatorna tela, sudske organe, obrazovni i zdravstveni sistem i sistem bezbednosti i zato je smatram višestruko potrebnom, a verujem da ćete vi kao resorna ministarska insistirati na tome da se izradi jedna posebna baza podataka, jer postati temelj za oblikovanje i unapređenje efikasnijeg sistema. Mislim da jedino bazom može da se omogući kompletan i jasan uvid u strukturu i nadležnosti svih državnih organa, specifičnosti pojedinih institucija prikazati i broj i položaj službenika, osnovice i koeficijente zarade zaposlenih i prirodu radnih odnosa i staviti tačku na spekulacije o javnom sektoru i priče o eventualnim zloupotrebama. Jedino na ovaj način se može zaključiti da li postoje preklapanja nadležnosti, da li postoje potrebe za eventualnim ukidanjem ili spajanjem određenih institucija i naravno možete svesno i ispravno preraspodeliti radnu snagu. Nadamo se da će pred poslanicima uskoro biti i zakoni koji se odnose na jedinstven sistem zarada svih korisnika javnih sredstava, tačnije svih zaposlenih u javnoj upravi, čime će se nastaviti proces uređenja celokupne javne uprave. Kada su u pitanju ove mere, polazna osnova moraju biti merljivi kriterijumi za vrednovanje kvaliteta rada, uzimajući u obzir sve specifičnosti i samih organa, odnosno institucija, kao i ovlašćenja, odnosno odgovornosti službenika. Socijalistička partija Srbije, kao što ste čuli, podržava sve ove izmene i dopune zakona i naravno podržavamo vašu spremnost i vas i Vladu Republike Srbije da se jasnijim merama uredi ovaj sistem. Hvala.
Zahvaljujem gospođice Miladinović. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić.
Poštovani predsedavajući, uvažena potpredsednice Vlade sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama je danas set zakona koji se odnosi na državnu upravu i državne službenike. Prvo na šta želim da ukažem je da je ovaj set zakona usaglašen u stvari sa zakonima koji su ranije doneti i to pre svega sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o radu i to na onaj deo koji se odnosi na minuli rad, ali i usaglašen sa Zakonom o Vladi i ministarstvima i usaglašen sa Zakonom o visokom obrazovanju. Svakako da ovaj set zakona jeste prvi, mali, ali vrlo značajan korak na putu reforme državne uprave i državne administracije. Ono što kroz predloge zakona o izmenama i dopunama, kako Zakona o državnoj upravi, tako i Zakona o državnim službenicima provejava i što bih ja otprilike stavila kao ključne, to su profesionalizacija rada državne uprave i državnih službenika, zatim povećanje odgovornosti državnih službenika, usavršavanje stručnih službenika. To su otprilike ta tri ključna elementa. Sada ću se malo više fokusirati na Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i to upravu na član 17. kojim se dopunjuje član 97, a koji se odnosi na obavezu državnih službenika da se stalno usavršavaju i stiču stalno nova znanja. Naime, moramo da zaboravimo vreme kada nam je bila dovoljna samo diploma da uđemo u državni organ i da na osnovu te diplome čitav radni vek provedemo u tom državnom organu. Diploma je svakako vrlo značajna za dobijanje zaposlenja u državnom organu, ali ona ne može biti trajna i jedino značajna za čitav radni vek. Iz tog razloga upravo ovim zakonom, izmenama i dopunama zakona precizirano je da su državni službenici u obavezi da se stalno stručno usavršavaju, da stalno stiču nove veštine i znanja, a sve naravno u cilju poboljšanja kvaliteta pružanja usluga, kako građanima, tako i privredi. Naravno, ovim članom zakona 17, 18. kojim se dopunjuje član 97. predviđeno je tačno i po kom programu se stručno usavršavaju državni službenici. To je opšti program koji donosi nadležno ministarstvo uprave i poseban program stručnog usavršavanja koji donosi rukovodilac za svaku godinu. Osim stručnog usavršavanja koje treba da bude stalno, permanentno i u kontinuitetu, predviđen je jedan poseban oblik stručnog usavršavanja koji se odnosi na stažiranje. Takođe, tim zakonskim odredbama predviđeno je, naravno kada je u pitanju stažiranje, između zaposlenog državnog službenika i organizacije iz koje se on upućuje sklapa se ugovor gde se tačno preciziraju prava i obaveze kako državnog organa tako i zaposlenog državnog službenika koji se upućuje na stažiranje, a predviđena je i obaveza državnog službenika da mora da provede dvostruko više vremena od vremena koje je proveo na stažiranju u tom državnom organu ili drugom, odnosno da provede najmanje godinu dana. U protivnom, dužan je jednokratno da vrati sav novčani iznos koji je obezbeđen u budžetu Republike Srbije. Osim stručnog usavršavanja koje treba da bude permanentno i stalno, ovde je vrlo značajno napomenuti da ovaj zakon treba usvojiti i sa finansijskog aspekta, odnosno radi otpočinjanja realizacije Finansijskog sporazuma, koji je Evropska komisija potpisala sa Republikom Srbijom decembra meseca 2012. godine, a koji se odnosi na realizaciju projekta – Podrška daljem unapređenju stručnog usavršavanja državnih službenika. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, tu bih se fokusirala na tri osnovna segmenta. Prvi segment je povećanje, odnosno poboljšanje kvaliteta rada posebnih organizacija gde je predviđena mogućnost da direktori i zamenici direktora tih posebnih organizacija, koje se najčešće bave jako stručnim poslom, budu profesori sa visokoškolskih, odnosno nastavnici sa visokoškolskih ustanova. Oni se biraju na vremenski period od pet godina. To je značajno sa aspekta poboljšanja kvaliteta rada tih posebnih organizacija. Drugi značajan segment na koji se ove izmene i dopune zakona odnose, to je položaj načelnika upravnog okruga. Oni iz statusa državnih službenika na položaju prelaze u status funkcionera, jer njihova osnovna nadležnost jeste u stvari sprovođenje i realizovanje vladine politike, tako da je to apsolutno u skladu sa nadležnošću koju će oni imati. Načelnici upravnog okruga biće izabrani u roku od 30 dana od dana donošenja zakona i biraju se na vremenski period od četiri godine, za razliku od prethodnog perioda koji je bio pet godina. U ovim izmenama i dopunama zakona takođe se zadnji deo odnosi u stvari na usaglašavanje i sa Zakonom o visokom obrazovanju, ali i sa evropskim zakonima, a to je da državni službenik koji u okviru svojih ovlašćenja ima vođenje upravnog postupka može da bude i državni službenik koji ima završene studije u trajanju do tri godine. Naravno, to je najniža stepenica. Drugim sistematizacijama i drugim pravilnicima može se odrediti da taj stepen stručnog obrazovanja bude i viši. Ono što posebno želim da naglasim je da ovim predlogom zakona, pre svega Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, ostane rok od 90 dana za donošenje podzakonskih akata. Smatram da predviđeno vreme treba ispoštovati, a donošenje podzakonskih akata je i te kako značajno za implementaciju i za realizaciju kompletnog zakona. Srpska napredna stranka naravno da će podržati set ovih zakona, a svoje izlaganje završila bih delom iz ekspozea premijera gospodina Aleksandra Vučića, od 27. aprila ove godine, u kome je rekao da državna administracija mora da bude podrška, a ne prepreka investitorima i privatnicima. Nadam se da državna administracija u daljim koracima zaista će postati prava podrška, kako investitorima, tako privrednicima, ali i građanima. Hvala.
Zahvaljujem se gospođi Jevtović Vukojičić. Reč ima narodni poslanik Vladim Đukanović. Izvolite gospodine Đukanoviću.
Hvala uvaženi predsedavajući. Poštovana gospođo Udovički, ovo je dobar zakon, objektivno dobar zakon. Naravno, nadam se da kada se bude donosio u kompletu, u celini novi zakon da će biti još bolji. Ovde ima jako dobrih rešenja, ima i negde nešto što bih morao pomalo i da vam zamerim, ali nadam se da ćemo u ovoj diskusiji doći do nekih dobrih rešenja i da eventualno se možda nešto i popravi. Nema nikakve dileme da je nama potrebna profesionalnija i bolja državna uprava, ali ono što jeste problem, kada govorimo o opštem i javnom sektoru, mi se često samo orijentišemo, u stvari globalno gledamo čitav javni sektor, nažalost do skoro nam nije urađen ni popis koliko ljudi imamo u javnom sektoru, još uvek nije ni završeno ni ovo što je namereno, ali prošli ministar finansija čini mi se da je rekao tu cifru od skoro 800 hiljada ljudi, što je zaista strašno, što bi za Kinu bilo strašno, a ne za Srbiju. Međutim, ono što se da primetiti uopšte u javnom sektoru, a to je da mi u određenim segmentima imamo potpuni manjak ljudi i to je ono što je nedopustivo. Mi imamo preglomaznu administraciju, potpuno nenormalnu administraciju, nefunkcionalnu u mnogo čemu, a recimo imamo potpuni manjak ljudi u inspekcijama. Na primer, vi imate veliki problem sa poreskom inspekcijom, sa tržišnom inspekcijom, imate sa policijom problema, nemate dovoljno operativnog kadra u policiji koji bi na terenu zaista morao da izvršava određene zadatke. Imate, na primer, neko je zapošljavao u policiji ljudi koliko god hoćete u administraciji ali operativnoj imamo jako mali broj ljudi. Sada kada imate ovaj problem, a to je zabrana zapošljavanja u državnom sektoru, što je uredu, jer više ne može država da izdrži niti privatni sektor može to više da finansira, stvara vam se objektivan problem što u ovim segmentima imate manji broj ljudi. Tu bi moralo nešto da se poboljša ili već da se pronađe neko rešenje, jer ubuduće ćemo imati zaista velikih problema. Posebno sada, recimo, ako država krene sa suzbijanjem sive ekonomije što je svakako nešto što je poželjno. Vi ako nemate dovoljan broj poreskih inspektora pitanje je da li to možete efikasno da završite. Dobro je rešenje ovo vezano za načelnike okruga da sada postoje državni funkcioneri. Zaista bih vas tu zamolio da povedemo računa, danas kako je zamišljen načelnik okruga i kako to danas funkcioniše, moram da priznam da u mnogim okruzima građani nemaju pojma ko im je načelnik okruga. Mi suštinski imamo jednu osobu koju je Vlada izabrala, ona je načelnik okruga, ali pitanje koliko njega i sami predsednici opština pitaju za bilo šta ili gradonačelnici, i koliko on uopšte ima bilo kakav uticaj u tom okrugu, tako da ako već sada prelazi u status državnog funkcionera mislim da bi mu trebalo dati veće nadležnosti i da ima veći autoritet na kraju krajeva, prema ljudima koji su rukovodioci u lokalnim samoupravama, a i naravno da ga građani mnogo bolje upoznaju. Moram da priznam, što se tiče javnog konkursa, ovo je jako dobro rešenje, s tim što je trebalo da ostavite da može da se konkurs oglasi u javnom glasilu. Ne vidim zašto je izbačeno, trebalo bi i to da ostane, zato što pored svih ovih stvari koje su navedene, a to je i portal, internet prezentacija, kadrovske službe, sve to je zaista pohvalno. Pitanje je koliko je ljudi kod nas zaista koristi internet pa neko može samo da kupuje samo dnevne novine. Ne bi bilo loše da se razmisli i samo da javno glasilo da osvane. Inače to je vrlo dobro rešenje, s obzirom da imamo sada na više mesta oglas. Često su se tu javljale zloupotrebe, recimo, kod oglašavanja posebno u ovim javnim glasilima zato što ste imali ovakvo rešenje da to ide i u „Službenom glasniku“ ili u nekom od javnih glasila. Naravno, određene firme da bi, jel tako, dnevne novine radile za određenu političku partiju. Onda samo tim dnevnim novinama daju te oglase i onda naravno te dnevne novine dobijaju određene apanaže, ne tako male za to javno oglašavanje. Tako da je ovo sada dobro rešenje. Imamo sada na više mesta javni oglas, ali bi trebalo ostaviti da i u javnom glasilu ljudi kupuju prosto novine, pa ne bi bilo loše da to tako ostane. Što se tiče izbornog postupka tu mi je jedna od zamerki. Dobro je što se uvodi ovo rešenje vezano u izbornom postupku da može i na neki malo neformalan način da se raspitujete o kandidatu. Tu treba biti naravno oprezan. Znate, tu mogu često da se jave zloupotrebe. Na koji način se vi to sada raspitujete o nekom kandidatu s obzirom da može neko i telefonski da vam javi, koliko vidim u ovom rešenju. Znate, hajde da se ne lažemo kod nas se ljudi često igraju Ilije Čvorovića i Balkanskog špijuna, pa onda kažu pokušavaju da nameste onog drugog kandidata, pa kažu – on je pokvaren, on je opljačkao negde nešto. Na taj način oni pokušavaju da ga diskredituju. Ako vi na takav način dolazite do određenih informacija, mogu da se jave određene zloupotrebe, pa bi trebalo razmisliti, da li kada se bude donosio novi zakon da ovakvo rešenje se možda poboljša. Za sada ovo nije loše. Naravno da je potrebno da se malo i na neki drugačiji način raspitujete o kandidatima, a ne samo suvoparno kroz biografiju, odnosno kroz CV, ali svakako o ovome bi trebalo voditi računa i biti oprezan da se ne bi javile zloupotrebe. Moram da vas veoma pohvalim zbog ovoga što uvodite da je državni službenik dužan da se usavršava. Znači, ne samo što ima pravo, ali on je dužan i plus rukovodilac je dužan da mu omogući to usavršavanje što je veoma dobro rešenje. Mi smo do sada imali mnogo državnih službenika, funkcionalno potpuno nesposobnih za obavljanje te funkcije i nije ih zanimalo da se dalje usavršavaju. Prosto tu su, dobijaju platu, lepa je državna apanaža. Sada su oni dužni da se usavršavaju i dužan je rukovodilac između ostalog da ih šalje na to usavršavanje što je veoma pohvalno rešenje. Znači, nećete moći čitav život da sedite u administraciji, primate platu, a da ne radite na sebi. Takav nam kadar, naravno, nije potreban s obzirom da i tehnološke inovacije su izuzetne, društvo napreduje, imamo progres u svetu i naravno da morate sve to da pratite i ne možete da se začaurite u vašoj kancelariji i da ne radite ništa. Ono što bih vam zamerio vezano je za član 78. zapravo koji se menja, gde se dodaju neke nove stvari i tu bih vas zamolio da budemo malo oprezni. Mislim da je i koleginica Martinović govorila o tome. Donekle mogu čak i da se složim sa njom, evo iskren da budem, a vezano je za ovo kada može državni službenik da bude razrešen. Zaista nemam ništa protiv, mora o tome da se vodi računa, ali znate kada napišete rečenicu – ako dođe do narušavanja poverene javnosti u taj državni organ. To je zaista malo preširoko, šta to znači ako dođe do nepoverenja javnosti. Tu mogu da se jave mnoge zloupotrebe. Znate, može neko da vodi kampanju protiv tog nekog državnog organa i da u medijima svašta pišu o tom državnom organu i svakako da će onda javnost, evo recimo u Skupštinu Srbije, pa do prošle godine, zapravo do pretprošle godine, vi ste imali jedno katastrofalno nepoverenje građana u Skupštinu Srbije. Da li bi zaista svi koji rade u Skupštini Srbije trebali da budu smenjeni ili već na neki način diskreditovani iako je to u mnogo čemu vođena kampanja protiv parlamenta na jedna vrlo neprimeren način. Meni je drago da je prošli predsednik parlamenta, a i sadašnji saziv da su donekle to poverenje građana vratili u parlament, ali moram da priznam da je to daleko od onoga što bi svi mi trebali da očekujemo, da bude to idealno. Naravno, kada imate zbog takve poprilično ružne kampanje koja je vođena protiv ove najvažnije državne institucije u zakonodavnom smislu, onda znate, logično će neko postaviti pitanje – hajde onda sve službenike u Skupštini da smenimo i izbacimo napolje. Znači, tu bi trebalo povesti računa. Zaista je ovo malo preširoko tumačenje. Takođe, čini mi se da se Zaštitniku građana iz ne znam kog razloga daju malo prevelika ovlašćenja. Razumem za ovo rešenje za Agenciju za borbu protiv korupcije. To je potpuno ispravno i Agencija za borbu protiv korupcije ima tu vrstu nadležnosti da procenjuje da li je državni službenik na adekvatan način radio. Ali znate, davati Zaštitniku građana da on daje preporuke, pitanje je koliko je on kompetentan i da li bi on zaista tako nešto da radi. To je lično moja sugestija. Mislim da bi trebalo ostaviti samo Agenciju za borbu protiv korupcije, a ne i Zaštitnika građana. Ono što zaista još moram da pohvalim to su poseban stručan ispit. Vrlo dobro rešenje koje se ovde uvodi. Zato što mi moramo stalno da imamo i kada imamo ta usavršavanja samih državnih službenika, moraju konstantno da budu spremni da će polagati određeni stručni ispit. Da im to na neki način bude i obaveza da zadrže to radno mesto. Nama je potrebna, kao što sam rekao, daleko efikasnija i bolja državni uprava. Verujem da ćete kroz novi zakon koji budete doneli sve ovo usavršiti. U svakom slučaju ovakve zamerke, dok ovo ne dođe sve po amandmanima, možda bi Vlada mogla da razmisli, prosto da se to popravi, a sam zakon kao zakon je dobar i u danu za glasanje će SNS i ja kao njen poslanik svakako ću podržati ovo zakonsko rešenje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Gospođo predsednice, uvažena gospođo Udovički, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću biti dosta kraći nego uvaženi kolega Đukanović. Pokušaću da dam neki svoj osvrt na predložene zakone današnje. Današnji predlozi zakona, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, Predlog zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi, predstavljaju nastavak reformskih procesa koja je pokrenula SNS kao nosilac Vlade Republike Srbije. Dobro je što danas imamo ovu raspravu, što imamo raspravu o ovim predlozima, jer oni na kvalitetan način uređuju ovu oblast i daju doprinos u daljoj reformi javne uprave i javnog sektora. Kada kažem reformski procesi, prvenstveno mislim na usaglašavanje ovih predloga zakona sa nedavno usvojenim Zakonom o radu, a Zakon o radu, koji smo usvojili, svakako jeste reformski zakon. Ovi zakoni imaju za cilj prvenstveno podizanje kvaliteta rada, jačanje kapaciteta državne uprave, preciznije regulisanje prava i obaveza državnih službenika, poboljšanje efikasnosti državne uprave i zaposlenih u državnoj upravi, odnosno državnih službenika i nameštenika. Izmene i dopune zakona treba da ubrzaju postupke izbora usavršavanja i ocenjivanja državnih službenika što će se odraziti na njihovu motivaciju, čime bi se dodatno unapredio rad državne uprave, ali i podigla veću odgovornost zaposlenih i državnih službenika. Želeo bih da se pozitivno izrazim prema vašoj konstataciji, gospođo Udovički, da će izmenama ovih zakona rad državne uprave da se profesionalizuje, što se dodatno postiže, ako mogu da primetim, primenom odredbe prema kojoj postavljena lica od sada moraju da budu izabrana na konkursu i to u roku od devet meseci. Uspostavljanjem novog zakonskog okvira uvodi se novina koja predviđa da je poslodavac, odnosno rukovodilac, u ovom slučaju, dužan da omogući stručno usavršavanje državnom službeniku, što se jasno vidi iz člana 17. kojim se menja dosadašnji član 96. koji glasi: „Stručno usavršavanje je pravo i dužnost državnog službenika da stiče znanja i veštine, odnosno sposobnosti za izvršavanje poslova radnog mesta u skladu sa potrebama državnog organa. Rukovodilac je dužan da državnom službeniku omogući stručno usavršavanje za izvršavanje poslova radnog mesta u skladu sa programima stručnog usavršavanja utvrđenih ovim zakonom“. Dakle, ovo je po meni jedan konkretan benefit koji proizilazi iz ovog predloga zakona. Usvajanjem predloženih rešenja stiču se uslovi za potpuno sprovođenje Strategije stručnog usavršavanja državnih službenika u Republici Srbiji, ali i Akcionog plana za sprovođenje Strategije stručnog usavršavanja državnih službenika u Republici Srbiji. Pomenuo bih još i da je ovaj zakon polazna osnova za realizaciju Projekta podrške daljem unapređenju stručnog usavršavanja državnih službenika u okviru Programa IPA 2012. godine. Ono što bih želeo još da istaknem jeste da ovaj paket zakona predstavlja samo korak ka sistemskom i sveobuhvatnom regulisanju statusa i prava zaposlenih u državnoj upravi i držanih službenika do donošenja Zakona o platama i ostalih zakona koji će konačno na najbolji način urediti čitavu ovu oblast. Iz svih razloga koje sam naveo, ono što želim da naglasim je da ću podržati ovaj zakon i da ću u Danu za glasanje glasati za usvajanje istog. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana gospođo predsednice, uvažena potpredsednice Vlade sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo predloge zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i Zakona o državnoj upravi. Jasno je da se sva četiri zakona odnose na rad državne uprave, kao i na prava, dužnosti i status javnih službenika, nameštenika i zaposlenih u javnim službama. Ovi predlozi zakona su uglavnom tehničkih karaktera i predstavljaju intervencije zbog usklađivanja sa novodonetim ili promenjenim postojećim zakonima, kao na primer sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o radu ili usklađivanja radi unapređenja pojedinih segmenata funkcionisanja državnih organa i službeničkog sistema. Već je bilo dosta reči o konkretnim promenama i novinama koje donose ovi predlozi zakona, pa se neću zadržavati na tome. Iako su neke kolege konstatovale da nema potrebe u ovom domu govoriti o tome šta je državna uprava i o tome koliki je značaj dobrog funkcionisanja državne uprave, smatram da je ipak potrebno govoriti i o tome. Ja sam u roku završila pravni fakultet i sa 24 godine sam počela da radim u lokalnoj samoupravi gde sam primljena po konkursu bez pripadnosti ijednoj stranci na osnovu svojih karakteristika i kvaliteta. Provela sam u toj državnoj upravi skoro 20 godina na različitim poslovima, naravno, na poslovima diplomiranog pravnika uvek, pri čemu sam često imala kontakt i saradnju i sa državnim organima na različitim nivoima. Onda smo imali i saveznu državu i republičke organe i pokrajinske organe. Organi državne uprave i lokalne samouprave, kao i službenički sistem moraju da budu efikasni, stručni, obrazovani, jer nema uređene, napredne, stabilne, kredibilne države koja može da se razvija bez takve državne uprave i lokalnih samouprave, kao i da bude efikasni servis građani, jer se finansiraju iz poreza koji plaćaju svi ti građani, a i obrazovani su upravo da bi ostvarivali ova dva cilja. Državni organi i službenički sistem od velikog su značaja i rade na rešavanju pitanja i problema građana i pravnih lica, primenjuju propise i treba da ukažu na potrebu promene istih, kao i da pripreme tekstove izmena postojećih propisa ili donošenja novih propisa u skladu sa iskustvima na koja u svom radu naiđu. Ako se ovo nema stalno u vidu državni organi i službenički sistem lako mogu da skliznu u trom, učmao birokratski aparat sa neefikasnim i nepotrebnim administriranjem. Zato ovi predlozi zakona imaju značaj ne po obimu i vrsti promena i novinama koje unose, već po tome što, kako je najavljeno i kako je sama ministarka rekla, predstavljaju početni, inicijalni korak u dugo najavljivanu reformu državne uprave. Reformom državne uprave bavile su se sve vlade od 2000. godine na ovamo. To je komplikovan i dugotrajan proces koji treba da se odvija kontinuirano. Zaista se nadam da su se sada već stekli uslovi da se krene sa temeljnom i korenitom reformom ovog važnog segmenta državnog sistema. Iz tog razloga smatram da je i dobro što se pristupilo izradi akcionog plana za sprovođenje Strategije reforme državne uprave, jer je Strategija doneta još 2005. godine. Posebno je pohvalno što je akcioni plan stavljen na javnu raspravu u koju mogu se uključe svi zainteresovani činioci i da daju svoja mišljenja, predloge i sugestije. Jedan od velikih problema u realizaciji reforme je činjenica da registar zaposlenih ne obezbeđuje potpune, kvalitetne i pouzdane podatke, što znači da ne raspolažemo bazičnim podacima, a bez funkcionalne analize koja treba da doprinese smanjenju broja radnih mesta, gde je to potrebno, ukidanje nefunkcionalnih i nepotrebnih radnih mesta, ali i povećanje potrebnog broja zaposlenih, sa određenim kvalifikacijama i znanjima, shodno zahtevu za modernizaciju i operativnost, ne može se sprovesti kvalitetna reforma. U svom ekspozeu, predsednik Vlade je najavio da će analiza broja zaposlenih, vodeći računa o merenju učinka zaposlenih, biti završena do novembra 2014. godine, a da će se nakon toga o dinamici i implementaciji u svakom sektoru doneti konkretni planovi i programi. Očekujemo da se uskoro javnosti predstavi i kako je najavljeno propis o strateškim i implementacionim razvojnim dokumentima, osnovama sistema strateškog planiranja u procesu definisanja javnih politika, što je u nadležnosti Republičkog sekretarijata za javne politike. Poseban problem predstavlja broj zaposlenih u javnim preduzećima, ali o tome je govorila moja koleginica Malović i ja ne bih zadržavala kolege poslanike i vas ponovo iznoseći te podatke. Svaki početak je težak. Za dobar početak je potrebno prvo da se prizna da nemamo funkcionalnu državnu upravu koja može da odgovori zahtevima moderne i savremene države, koja može da podrži dalji razvoj poslovnog okruženja, kao i da doprinese privlačenju stranih investicija. Ako smo spremni da to sada priznamo, već imamo dobru početnu poziciju za sprovođenje celovite reforme državne uprave. Moram na kraju da stavim primedbu što su i ovi zakoni stavljeni u proceduru po hitnom postupku, jer smatram da je bilo vremena da se pripreme, da uđu u redovnu proceduru i da je to već postao, na neki način, manir da se zloupotrebljava taj Ustavom predviđen izuzetak kada mogu zakoni da idu po hitnom postupku. Na kraju želim i da istaknem da reforma javne uprave u najvećoj meri zavisi od političke volje onih koji upravljaju državom, da li zaista žele da sprovedu pravu i efikasnu reformu koja će nam stvoriti dobru i stabilnu državnu upravu kao segment cele državne zajednice. Nova demokratska stranka i poslanici iz NDS će podržati sve korake koji budu vodili dobrom sprovođenju ovakve reforme. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Slobodan Homen nije tu. Znači, završili smo sa listom govornika. Nema više prijavljenih za reč. Pitam sada da li žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa kojima je još ostalo neutrošeno vreme po članu 96. Poslovnika da se jave za reč? Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Imate pet minuta.
Hvala, gospođo predsednice. Uvažena ministarko Udovički, u ovih pet minuta želim samo da pokušam da napravim kakvu-takvu rekapitulaciju onoga što smo rekli i što su bile naše zamerke i pitanja, u nadi da ćemo dobiti određene odgovore. Pre toga, želim da se vama lično izvinim zato što je jedan segment mog izlaganja mogao biti protumačen na vrlo nepovoljan, negativan, čak nepristojan način. Zbog toga želim ovom prilikom javno da vam uputim izvinjenje, ako je to tako doživljeno, jer to zaista nije bila moja namera. Ovde se nalazi nekoliko problema koji po nama predstavljaju ozbiljnu prepreku. Jedan se tiče nejasnoće zašto se neko postavlja na mesto funkcionera, a ne daju mu se ovlašćenja da zaista bude funkcioner, dakle, ili da im damo ovlašćenja da može da bude funkcioner ili da zadržimo da je ta osoba državni službenik na položaju. To je prva stvar. Druga stvar koja se tiče ovih zamerki koje smo izneli, na samu nejasnoću, suviše je široko postavljen princip ocenjivanja i onaj naročito problematičan stav koji se tiče razrešenja, a to je ugrožavanje ugleda ili ugrožavanje tajnosti funkcionisanja određenih državnih organa. To je vrlo široko postavljeno i evo, sada je došao i taj dan u Skupštini Srbije da se kolega Đukanović složio sa mnom i ja sa njim, da ne bude jednosmerno. To pokazuje da je suština u tome da to nije neki opozicioni politički kapric, već zaista predstavlja jedan problem koji može biti podvrgnut ozbiljnim zloupotrebama u našem političkom pravnom životu i životu uprave Republike Srbije. Da bi to izbegli, još jednom apelujem na vas da tu stvar pokušamo preciznije da predstavimo, da amandmani koji su podneti u tom smislu sa svih strana budu ozbiljno razmotreni i da možete, po nama, ove dve nedoslednosti, da kažem greške, pogrešne poteze ili nejasnoće koje se javljaju ispravimo u nekom narednom periodu, jer shvatamo da cela Strategija za reformu državne uprave ne počiva isključivo na ovim promenama zakonima koje vi sada ovde predstavljate, već su oni samo jedan početak. Tu se slažem sa vama. Međutim, ja moram kao čovek koji prati funkcionisanje i pravni promet naših propisa da kažem da smo mi prosto ovde zatrpani silnim najavama od strane ove Vlade da će se nešto popraviti i uvek nam se govori – ovo je sad početak, tek ćemo sad uraditi itd. Molim vas da razmotrite ove primedbe, da razumemo svi da nije stvar u tome što je neko načelnik okruga, da li ga postavlja Vlada. Mi smatramo da to nije dobro, iako je to rađeno i u vreme naše Vlade. Smatramo da ovaj princip treba dodatno demokratizovati i okrenuti ga ka građanima, ali im dati ovlašćenja koja će biti ili izvorna ili oduzeti određena ovlašćenja lokalnih samouprava, pa dati ovim ljudima. To je jedini izvor kompetencije, relevantnosti, uticaja i moći u određenom okrugu. Sve ostalo je samo terminologija i pokušaj prikrivanja i postavljanja na neke lažne osnove da će Vlada suštinski da postavlja ljude po okruzima, davajući im funkcionersku ulogu, a ne dajući im pravno oruđe u ruke da to zaista i budu i da zaista nešto konkretno rade. Slažem sa svim što je rekao kolega oko rada – nerada inspekcijskih službi, nedovoljne kompetentnosti, nedovoljnog broja ljudi, nedovoljnih ovlašćenja. Bez tih stvari ne možemo uvesti red. Uvođenje reda u državnu upravu je uvođenje reda u Srbiju. Ona se proteže od samog temelja naše države. Ako to ne uradimo i ako su nam koraci ovakvi nedorečeno, stidljivi, nesveobuhvatni, onda mislim da smo zapeli već na samom početku. Siguran sam da to nije vaša namera i siguran sam da vi to ne želite, ali sam siguran i da ste svesni da ste u jednoj Vladi koja radi delimično, parcijalno, segmentarno, kampanjski. U toj situaciji se pokriva plaštom najava izuzetno veštog medijskog spina i očekivanja grandioznih poteza čak i od minimalnih koraka koje vi sa punom čašću i odgovornošću preduzimate. To niko neće dovesti u pitanje. Pošto je i kolega rekao, potkrala se jedna mala greška. Moram na kraju da kažem, dugujem to objašnjenje uvaženom kolegi, diplomirao sam u 25. godini, ne u 28. Nije bitno za ovu raspravu, ali je bilo tokom današnjeg dana, pa to sad nije ni važno, ali mislim da je mnogo važnije da pokušate vi, ministarka, sad ovu priliku da iskoristite na ove dve, rekao bih, najkrupnije sugestije ili kritike i odgovorite u vremenu koje vam je neograničeno, za razliku od nas. Hvala.
Zahvaljujem. Nema više prijavljenih. Da li predlagač zakona želi po članu 96? Reč ima ministar Kori Udovički. Izvolite.
Ja bih želela da sada iskoristim ovu priliku da zaključim ono što smo čuli u ovoj raspravi, kako bi smo sa što manje nesporazuma i što više jasnih zadataka išli dalje u raspravu kasnije, u razmatranje pojedinačnih članova ovih zakona i definisanje amandmana ukoliko oni budu i u kojoj meri budu potrebni. Prvo bih htela da se saglasim i zahvalim brojnim diskutantima na oceni da je reforma javne uprave zaista neophodna i uslov svih uslova da bi smo se pomerili napred u malo dužem roku. Postoje, naravno, hitna pitanja i bolna pitanja i u sektoru finansija i u sektoru privrede, ali ne može se Srbija pokrenuti u pravcu u kom želi razvijati onako kako zaslužuje njen potencijal i kako zaslužuju njeni građani, i kvalitet njenih građana, ukoliko kvalitet institucija ne bude bolji, a to pre svega, znači da se zaista javna uprava, da tako kažem najjednostavnije, dovede u red. U tom kontekstu, jasno je da i u prošlosti za to nije bilo dovoljno volje, možda ni kapaciteta. Mnoge izmene, mnoge reforme koje jesu donete ostale su na papiru, često pod pritiskom EU, koja pokušava da nam pomogne da se prilagodimo njenim standardima i sada je pred nama jedan zaista veliki i sveobuhvatan zadatak, težak niz i složen, pre svega, posao za koji još uvek pripremamo i naše ministarstvo i druga ministarstva u Vladi ili institucije u centru Vlade, kako bi taj posao mogao zaista da se sprovede. Nije samo reč o promeni regulative, reč je o tome da se zaista moraju menjati strukture na terenu. U tom smislu, ja bih da naglasim, bilo je puno diskusija i još uvek ima zabune oko brojeva, viškova zaposlenih itd, samo da naglasim, 550.000 je javna uprava bez javnih preduzeća, ako dodamo javna preduzeća, to ide preko 750.000. Moguće je da kad budemo imali još bolje evidencije i kada budemo mogli još finije analiziramo, na tome zaista radimo i činjenica je da nam govori nešto o stanju naše uprave što ove brojke nemamo, sa većom sigurnošću i preciznošću, ali važno je da se napravi ta razlika da onih 200.000 razlike nije porast broja u javnoj upravi, već dve različite definicije. Mi ovde govorimo o, u najboljem slučaju, onih 550 a često o samo ispod 30, jedno 28.000 državnih službenika. Priznajem da je to složeno, ali je dobro da znamo da postoji problem sa brojkama, odnosno da imamo više znanja o broju zaposlenih nego što imamo naviku da odgovarajuće poredimo različite kategorije. Bilo je puno reči o tome da je državna uprava, ili javna uprava, ili službenici, da su lenji i da su neuređeni itd. Činjenica je da sistem motivacije i uređivanja ne funkcioniše kako treba, ali ja bih želela i da odam priznanje onoj maloj vojsci vrlo posvećenih i odanih javnih službenika, zahvaljujući kojima, uprkos neuređenosti sistema, mi ipak imamo funkcionalnu državu. I ja po nekad kažem disfunkcionalne, ali verujte mi bila sam na mestima u svetu gde je država disfunkcionalna, i Srbija nije to. Mi moramo da odamo priznanje tim ljudima i naša je dužnost da uredimo sistemtako da možemo da razlikujemo one koji su dobri radnici, posvećeni profesionalci, ljudi koji rade na svom usavršavanju, koji se trude da svakoga građanina isto tretiraju od onih koji zapravo zaista žive komotno i prilično neangažovano na državnim jaslama. To jeste naš cilj u periodu koji dolazi. No, naglašavala sam na početku ove rasprave da ovo nije ta reforma koju najavljujemo. Nju spremamo. Nju nećemo lako spremiti, jer je posao veliki, ali sve što smo danas predložili i sve izmene o kojima smo danas govorili ili su na putu ka toj reformi ili su potrebne da bi sistem, koji je sada tu, bolje funkcionisao. U kontekstu ovoga, ako iko ima dileme oko profesionalizacije, skrenula bih pažnju da delotvornost, odnosno efikasnost ide ruku pod ruku sa profesionalnošću jedne javne službe ukoliko sistemi izbora usavršavanja, ocenjivanja dobro funkcionišu. Ukoliko vi zamrznete i onemogućite protok, legalan protok ljudi, a sa druge strane ne radite dovoljno na njihovom ocenjivanju, ne pozivate ih na odgovornost, izbor biva politizovan i slično, vama profesionalizacija, odnosno otežavanje, da tako kažem, fleksibilnosti u izboru ljudi može ponekada biti ozbiljan neprijatelj prema delotvornosti države. Zbog toga je vrlo važno da na profesionalizaciji radimo postepeno i ruku uz ruku, odnosno rame uz rame sa naporom da podignemo ceo kapacitet da državna služba funkcioniše kako treba. U tom kontekstu hoću da skrenem pažnju na tu neslavnu praksu koja je trajala puno godina, da se na pomoćnička, ali i druga mesta službenika na položaju, postavljaju ljudi bez konkursa i da je, iako je to bilo omogućeno samo prelaznim odredbama, čije se trajanje produžavalo u prethodnoj verziji zakona,možda biojedannačin da se politizuje izbor, ali je bio i odgovor na to da je jako teško preuzeti i voditi i reformisati jednu državnu upravu sa sistemima koji pretpostavljaju da imate dobar konkurs, dobre izbore, dobar način unapređivanja kadrova, objektivno itd, a vi to u stvari nemate. Sada uvodimo jednu meru, a to je mogućnost postavljenja vršioca dužnosti koja priznaje to da vi ne možete odmah imati na mestu izabranog profesionalca onakvog kakav vam treba u trenutku kada se ta potreba stvori u sistemu koji mora sebe da dorađuje. Mislim da je to veliki korak, jer vreme delovanja vršioca dužnosti je ograničeno. Konkurs mora da se otvori posle 30 dana. Za šest meseci treba da bude završen. ako konkurs još uvek traje, maksimalno još tri meseca, ali toznači ukupno devet meseci može biti vršilac dužnosti. Međutim, na kraju tog periodakoji daje potrebnu fleksibilnost dolazi do postavljenja za profesionalnog službenika. Našzadatak je izmena državno službeničkog sistema, na kome sada radimo, kao i da pripremimo takav sistem obuka za koje je ovaj zakon postavio osnovne institucionalne pretpostavke, da pojačamo ili aktiviramo neke od pretpostavki koje su do sada bile sadržane u propisima koji sprovode ovaj zakon, a koji se nisu dovoljno primenjivali u praksi, da osiguramo da taj sistem zaista vodi ka jednoj kvalitetnijoj i profesionalnijoj službi. Uverena sam da će tako biti. To će da potraje, ali ne beskonačno. Reč je o nečemu za šta mislim da će da da rezultate sa promenama koje očekujemo do kraja ove godine u regulativi. Očekujem promene u rezultatima, u praksi tokom 2015. godine. Ovaj zakon, ovakav kakav je, iako ne donosi ogromne promene, donosi bitan korak i pretpostavke ka profesionalizaciji službe i podizanju njenog kvaliteta. U tom kontekstu bilo je postavljeno pitanje i od sada ću samo da odgovaram na pitanja, da bi bilo dobro da postoji, da se uspostavi trening centar i bilo je postavljeno pitanje, odnosno komentar da je potrebna mogućnost ocenjivanja državnih službenika, ako već pojačamo njihovu odgovornost. Očekujemo i predviđeno je i u Strategiji reforme javne uprave i u Akcionom planu za njeno sprovođenje da se uspostavi jedna vrsta, mi to sada još uvek radno zovemo akademijom za javnu upravu, koja će omogućiti da se ovaj zahtev za kontinuiranim usavršavanjem državnih službenika zaista i sprovede. Nismo to stavili odmah u ove izmene zakona, jer ako želimo da napravimo zaista dobru obuku, a to je najvažnije, kapacitet za dobru obuku usloviće i kvalitet obučavanja i, na kraju, tih službenika. Vrlo je važno da spremimo prvo kapacitet Ministarstva da to sve radi kako treba. Ovo Ministarstvo sada korača ogromnim koracima da se transformiše od jednog, da tako kažem, mirnog regulatora u jednog ne samo regulatora, već i upravljača i nadzornika nad celim sistemom javne uprave. Ja bih da naglasim, da ne bude zabune kada se budu radili dalje ili diskutovali amandmani, da sve izmene, osim jedne, koje se tiču stručne spreme za službenike su potpuno formalne prirode, samo se prevodi na poene ono što je bilo i ranije u zakonu. Znači, da se uskladi formalno sa Zakonom o visokom školstvu. Postoji jedna izmena koja jeste sadržajna, a to je da se stručna osposobljenost službenika koji vrši upravni postupak nešto smanjuje, odnosno zahtev za tim, sa 240 na 180 bodova, uz odgovarajuće iskustvo. Ta mera odražava realnost, činjenicu da u jednom ne malom broju lokalnih samouprava zapravo nije lako naći ljude sa ovim kvalifikacijama da obavljaju poslove koji su neophodni. Dalje je bilo pitanje za minuli rad. Za potrebe tumačenja, da tako kažem, prenošenja minulog rada, poslodavac se ne menja ukoliko se službenik, odnosno zaposleni pomera u okviru iste mreže delatnosti. Znači, ukoliko je reč o bolnicama, bilo da su republičke, ili zdravstvenim centrima na lokalnom nivou, prohodnost za tu potrebu, gde je u stvari zaista važno da ljudi budu motivisani, da se kreću između različitih institucija i na taj način usavršavaju svoje veštine i šire svoje iskustvo, tumačenje je da je isti poslodavac. Isto tako, na istom nivou vlasti. Znači, između opštinskih uprava isti je poslodavac. Između lokalne uprave i republičke, ne. Znači, opet je to. Konačno pitanje – da li je moguće da nema dovoljno stručnih ljudi, pa da je zato potrebno da omogućimo da za direktora ili zamenika direktora posebne organizacije može da bude i nastavnik visokoškolske ustanove, odgovor je da. Reč je o tome da postoji jedna vrsta znanja koja je dovoljno retka. To su inovativna shvatanja visokoanalitičkog tipa, akademskog tipa, koji su ponekada potrebni u sistemu javne uprave, odnosno državne uprave i to nije česta pojava, ali nema razloga da sebi vezujemo ruke i da ne možemo ta znanja da upotrebljavamo na oba dva mesta. Zatim se postavlja pitanje – ako je tako, zašto samo visokoškolstvo? Zato što je reč o jednoj vrlo specifičnoj vrsti znanja, a zatim teško je zamisliti drugu instituciju u kojoj, odnosno drugi tip institucije u kojima je sasvim sigurno da do konflikta interesa ne može da dođe. Zakon inače omogućava rad državnih službenika do 30% u drugim institucijama i ne postoji problem da tamo gde je to zaista zgodno i potrebno, nekoga ko ima i stiče stručne kvalifikacije u institucijama van državne uprave, angažujemo u državnoj upravi, uz odobrenje, takođe, Agencije za borbu protiv korupcije, ali ovo jeste specijalan tip slučaja koji u stvari nije toliko neuobičajen. Česta je pojava da se kadrovi iz države angažuju i kao predavači i obratno. Još je bilo nesporazuma kada je reč o oglašavanju u javnom glasilu. Ono je moguće, zakon propisuje gde mora da se oglašava konkurs, a svakako da ukoliko se za tim javi potreba bez obzira na to što to predstavlja dodatne troškove, bi organ koji objavljuje konkurs mogao i da ga objavi u javnom glasilu. Zatim, kada je reč o telefonskom raspitivanju, reč nije o raspitivanju, o kandidatu, već je reč o tome da se telefonom komunicira o toku konkursa. Ovde se radi o jednoj krajnje tehničkoj stvari, a to je da se neki kandidat obavesti o tome da, recimo, nije izabran, od kog trenutka kreće da se računa vreme koje on ima za žalbu. Do sada je činjenica što je moralo to obaveštenje da mu se uruči pismenim putem, moglo da bude razlog za neverovatno dugačko produžavanje te cele procedure konkursa. Opet se vraćam na ono od malopre. Ako učinimo profesionalnost i konkurse nemogućim, odnosno unapređenje kvaliteta državnih službenika putem konkursa toliko otežamo da na kraju rukovodilac nekim organom kome su potrebni državni službenici sa određenim kvalitetima, ne može da na taj način upravlja službom, onda time zapravo pozivamo na to da se zakon ili krši, ili da se zapravo pruža otpor profesionalizaciji. Na ovaj način se smanjuje prostor za tom velikom, da tako kažem, cenom profesionalizacije i ubrzaće se procesi konkursa i mislimo da je to jedna od tih malih izmena koje mogu dosta da znače. Mislim da sam sa ovim odgovorila na sva pitanja i zahvaljujem se veoma na pažnji i diskusiji.
Zahvaljujemo ministre. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 3. do 6. dnevnog reda. Ovim završavamo današnji dan i nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 101 narodni poslanik, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Miroslav Markićević, prof. dr Vesna Besarović, prof. dr Vladimir Marinković. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o 7. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENI ZAKONA O ZDRAVSTVENOM OSIGURANjU. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom načelnog pretresa o Predlogu zakona o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju, pored predstavnika predlagača dr Zlatibora Lončara, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuju i: prof. dr Vladimir Đukić, prof. dr Berislav Vekić i doc. dr Ferenc Vinko, državni sekretari u Ministarstvu zdravlja i Gordana Pođanin i Bojana Potežica, državni službenici u Ministarstvu zdravlja. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za zdravlje i porodicu. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157.stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, dr Zlatibor Lončar, ministar zdravlja, želi reč? (Da) Izvolite.