Lat meg først slå fast at den jobben som Regjeringa v/statsråden har gjort i forhold til Hanekleivtunnelen, håper eg at andre som har vore i ein liknande situasjon før, kan læra av, i tilfelle dei nokon gong kjem i posisjon igjen. Men me skal jo prøva å unngå at dei gjer det, slik at dei slepp det problemet. Det er sånn ein skal handtera slike saker, og eg er derfor fornøgd med at me er der me er i dag. Så vil eg seia at denne saka illustrerer noko av det som hadde blitt problemet for Framstegspartiet dersom det ikkje hadde vore bompengar. Denne proposisjonen inneheld ekstremt mange vegbyggingsprosjekt som er avhengige av bompengar. Dersom Framstegspartiet hadde styrt dette landet, hadde dei ikkje, sjølv etter petroleumskoden klart å byggja så mange vegar som det me klarer å byggja. Då hadde ein bygd like mange vegar som ein i dag byggjer jernbanar, og det er som sagt altfor lite. Det ser ein òg av denne saka. Det er masse vegar, men veldig lite fokus på jernbane. Denne Regjeringa har trass alt òg heva løyvingane kolossalt til ei offensiv satsing på jernbane, ikkje minst i det området eg kjem frå, Nord-Jæren, der ein no byggjer dobbeltspor, og der ein òg legg til rette for dobbeltspor – det går eg iallfall ut frå med tanke på det Jernbaneverket har sagt – til ein kombibybane som er planlagd der. Me ser òg at Rogaland fylke, Stavanger kommune og andre no offensivt bruker pengar, set av pengar, til den bybanen, altså dei legg til rette for å kunna byggja bybane, men dei har framleis ein lang veg å gå når det gjeld å finansiera dette prosjektet. Det nyttar ikkje berre å ropa på staten når så store prosjekt som dette skal byggjast. Det er der hovudutfordringa til høgrepartia er i dag, når dei ikkje vil vera med på ei formulering knytt opp mot Stockholm-forsøket, for å få til ei reell satsing på f.eks. bybaneløysingar på Nord-Jæren, eller andre løysingar knytte til kollektivtransport i byane. Me veit alle her at Stockholm-forsøket er vellykka. Me veit at dei brukte milliardar av kroner for å leggja til rette for kollektivtransport. Me veit at det ikkje skjedde noko med talet på dei som tok bussen, toget, bybanen og trikken før ein sette inn ei rushtidsavgift. Då forsvann nemleg kvar fjerde bil på vegen, altså nesten 25 pst. av personbiltrafikken forsvann. Det er då det forundrar meg at folk som normalt sett har ein god og rasjonell logisk tankegang, framleis ropar på at ein ikkje skal ha slike ting som dette. Etter å ha prøvd dette i sju–åtte månader, seier eit fleirtal av Stockholms befolkning ved folkeavstemming at dette vil dei ha. Folk flest i Stockholm vil ha rushtidsavgift når dei ser at det går an å reisa kollektivt, når dei ser at det faktisk går an å gjera noko med klimaproblema, med trafikkforureining, luftforureining og støyforureining gjennom eit slikt tiltak. Likevel er opplegget til Høgre og Framstegspartiet fleire vegar. I byane òg, er svaret. Men det er eit kjempeprosjekt, og det er umogleg å få til. Det innser NHO, det innser lastebileigarar. Fleire og fleire grupper innser at ein må til med forsøk som liknar på Stockholm-prosjektet. Det er der utfordinga ligg, det er der me faktisk kan gjera noko saman, og det er der me no signaliserer frå fleirtalspartia, og frå tidlegare kollegaer til Høgre – Kristeleg Folkeparti og Venstre – at dette er det lurt å sjå nærmare på. Så er det det aspektet som Høgre kjem dragande med, at det er sosialt urettferdig. Når har Høgre vore opptekne av det? Det er jo nettopp meir til rikfolk som er kjenneteiknet på høgrepartia i Noreg, inklusiv Hellelands parti, Høgre, og så blir det plutselig eit argument for å gå imot eit bra prosjekt som faktisk viser seg å verka. Det er heilt urimeleg. Dessutan er det faktisk slik at det er rike mannfolk som betaler mest i Stockholm, og som betaler mest i London. Det er ikkje slik som Høgre smykkar seg med. Heilt til slutt: Eg er glad for at det no framleis er formuleringar knytte opp mot Tauferja, men eg trur òg at ein i fortsetjinga skal sjå på om ein skal byggja så store ferjer som den førre hurtigferja, eller om ein heller skal sjå på om det er andre og betre løysingar. Men det er som sagt ting Regjeringa ser nærmare på.
Det blir replikkordskifte.
Det er en fornøyelse å høre SV-representanten Langeland skryte av veibygging, bompengeprosjekter, broer og tunneler. Det var ikke hverdagskost i forrige periode, heller ikke utbygging av viktige felt på sokkelen, som vi skal være med på litt senere i dag, hvor han også kommer til å stemme for. Men det var dette med veiprising og Stockholm-forsøket. Jeg må minne Langeland om at Stockholm-forsøket ikke bare er en suksess. Blant annet oppdaget man at man måtte ha 500 personer til å sitte og lese videobilder ved alle passeringene. Det ble altså en meget dyr innkrevingskostnad for det forsøket. Jeg syns ikke man skal kimse av vår bekymring for dem som må betale dette. For en vanlig familie med 250 dager med arbeidsreiser i året blir det 20 000 kr. Bekymrer ikke det Langeland overhodet?
Lat meg starta med å seia at eg i innlegget mitt peikte på at viss det ikkje var for denne regjeringa si vilje til å vera med på ulike spleiselag når det gjeld vegprosjekt, hadde dei ikkje blitt noko av. Det som er hovudpoenget for min del, er at vi må skilja litt mellom by og land. Ute i distrikta treng me sjølvsagt vegar, me treng skikkelege vegar, me treng rassikring, me treng ulike prosjekt. Det er i byane eg fokuserer på dette med rushtid. Eg synest Høgre gjer seg sjølv ei bjørneteneste ved å problematisera omkring Stockholm-forsøket. Sjølvsagt er det ting som kan forbetrast, på same måten som det er ting som kan forbetrast i det forsøket ein driv på med i London. Poenget mitt er at folk vil ha mindre støy, folk vil ha mindre forureining, folk vil ha betre kollektivtilbod, og det er den pakka me legg til rette for, som er i samsvar med det som no òg er blitt Høgre sin klimapolitikk, og som vil redusera klimagassutsleppa og skapa større trivsel i byane. Det burde òg vera i høgresida si interesse. Så Halleraker bør eigentleg lytta meir til Langeland.
Det er meget interessant å høre på representanten Langeland. Jeg håper jo at det svaret han gav på den forrige replikken, innebærer at SV og Fremskrittspartiet nå kan stå sammen om å si nei til bompengeprosjekt i distriktene, for slik tolker jeg Langeland, og at staten i hvert fall skal finansiere den type infrastruktur. Min utfordring til Langeland gjelder dette med «folk flest» i Stockholm – folk flest har i en folkeavstemning sagt ja til alt dette. Nå er det slik at det var en rekke kommuner rundt Stockholm – og i Stockholm – som hadde folkeavstemning, så mitt enkle spørsmål til Langeland er: Var det samlet sett i disse folkeavstemningene et flertall eller et mindretall for rushtidsavgift i Stockholm?
Eg synest det er veldig kjekt at leiaren for transport- og kommunikasjonskomiteen synest det er interessant å høyra på Langeland, så det håper eg han held fram med å gjera, for det er nok mykje å læra av SV sin transportpolitikk. Når det gjeld staten og ansvaret i distriktet, skulle det i prinsippet vera staten som bygde vegane overalt, men det er sånn at det ikkje er pengar til det. Det er berre petroleumskoden til Framstegspartiet – altså ikkje FrP-koden, men petroleumskoden – som gjer at Framstegspartiet har pengar til alt som dei trur folk flest vil ha. Men «folk flest» er kanskje av og til «menn flest». Det har eigentleg aldri hatt noko med folk flest å gjera det Framstegspartiet står for. Det siste spørsmålet representanten stilte, gjaldt kommunane rundt Stockholm. Og det er heilt rett – eg gjev Per Sandberg, leiaren av transportkomiteen, heilt rett i at viss ein tek med alle kommunane rundt, var ikkje alle fornøgde – det var eit negativt fleirtal der. Men i den indre kjernen, blant dei som verkeleg blir ramma, og som merkar dette, var det fleirtal, og der bur folk flest.
Representanten Langeland har brukt mye taletid i dag på Stockholm-forsøket. Men lokalt i Oslo og Akershus har SV gått inn for Oslopakke 3, og en av de ivrigste talsmennene der som har vært leder i Samferdselsutvalget i Akershus, er SVs Erlend Helle. Hva skjer når denne pakken kommer til Stortinget? Vil representanten Langeland støtte Oslopakke 3, eller vil han fortsatt ivre for veiprising?
Nokre trur kanskje at eg med min internasjonale sympati, og då i bestemte retningar, ikkje høyrer på lokaldemokratiet. Men det gjer eg. Så når Oslopakke 3 kjem hit, er det klart at eg støttar det lokale initiativet og dermed ikkje får den Stockholm-løysinga eg meiner burde vore i Oslo. Nettopp derfor fokuserer eg på mitt eige nærområde, Sandnes, Stavanger og Nord-Jæren, ved at me der byggjer dobbeltspor ved denne regjeringa, ved at me der har eit prosjekt når det gjeld bybane, som ein lokalt må bli flinkare til å fokusera på korleis ein skal finansiera. Det er bra at Venstre òg er med når det gjeld Stockholm-forsøket, for det er eit område som eg trur dette kan funka i. Oslo – det er greitt, dei lokale bestemmer der. I andre område må me jobba for at dei skal få Stockholm-forsøket.
Replikkordskiftet er omme.
Saksordføreren har gjort grundig greie for hovedinnholdet i innstillingen, så derfor skal jeg bare kommentere noen viktige punkter for Kristelig Folkeparti. Kristiansand kommune og Vest-Agder fylkeskommune går inn for å forlenge gjeldende bompengeordning for å finansiere tiltak som inngår i et sammenhengende gang- og sykkelveinett i Kristiansand. Det synes Kristelig Folkeparti er flott. Det er så viktig å legge til rette for at folk kan gå og sykle til jobb og til skole. Det er bra for helsa, det er bra for miljøet, og det er bra for trafikksikkerheten. Men jeg kan ikke unnlate å benytte denne anledningen til å kommentere Fremskrittspartiets holdning til sikkerhet i veitrafikken, og jeg benytter denne saken til det. Fremskrittspartiet er svært opptatt av og ivrer for et sikkert veinett, og dermed også gang- og sykkelveier. Her er det altså spørsmål om å forlenge bomringen i Kristiansand for å øke sikkerheten for syklende og gående langs sterkt trafikkerte veier. Det er lokal vilje til å ta dette løftet, men Fremskrittspartiet vil ha seg frabedt en slik ordning. De henviser til ordinære budsjettposter som representanten Sandberg er fullt klar over ikke inneholder disse midlene i dag. Dette er, etter mitt skjønn, mildt sagt villedende signaler til befolkningen og en holdning til trafikksikkerhet som jeg synes er vanskelig å forstå. Min utfordring til Fremskrittspartiet er: Hvorfor er en ikke av og til villig til å gå på kompromisser og være med på gode løsninger i trafikksikkerhetens navn? Departementet gjør i proposisjonen rede for omstendighetene rundt raset i Hanekleivtunnelen og for tunnelsikkerhet generelt. Tilliten til sikkerheten i norske tunneler er kraftig svekket. Folks tillit til Statens vegvesen er også sterkt svekket. Folk føler nå utrygghet når de kjører inn i en norsk tunnel, og det er svært uheldig. Vi har utrolig mange av dem. Det er ganske forunderlig, for ikke å si sjokkerende, at ansvaret for det som har skjedd, fortsatt ikke er plassert. Veidirektøren, som nå har gått av, kunne ikke uttale annet enn at han ikke visste hvem som satt med ansvaret. Nå er det viktig at de forslagene og anbefalingene som har kommet fra undersøkelsesgruppen, følges opp, og at de nødvendige tiltak iverksettes av Regjeringen. Vi forventer også at det kommer en egen sak til Stortinget om sikkerheten i veitunnelene våre. Til slutt: Kristelig Folkeparti går inn for opprettelsen av et uavhengig veitilsyn. Vi ser ikke nødvendigheten av nye utredninger for å klarlegge behovet for et veitilsyn. Vi arrangerte egne åpne høringer, der alle instanser som møtte, var klinkende klare på at vi trenger et veitilsyn. De siste tiders hendelser bare understreker at tiden nå er fullmoden for å få et slikt tilsyn på plass. Vi støtter selvfølgelig et utvalg som skal kartlegge og komme med anbefalinger om ansvarsområde, mandat og organisering for et slikt tilsyn, og vi ber om at saken får høyeste prioritet i departementet.
Det blir replikkordskifte.
Det er stor einigheit mellom regjeringspartia og Kristeleg Folkeparti i denne innstillinga. Det er eitt punkt der dei tidlegare regjeringspartia, i hop med Framstegspartiet, hevdar at den omstillinga som skjedde i Statens vegvesen ved at ein tok produksjonsavdelinga Mesta og skilde ho ut som eige entreprenørselskap og la ho inn under Næringsdepartementet, gav ei innsparing på nesten 1 milliard kr, som kunne brukast til veg. Eg lurer eigentleg på korleis Kristeleg Folkeparti har tenkt å dokumentere det. Mitt inntrykk er faktisk, etter innspel frå det ganske land, at vegvedlikehaldet har blitt mykje dårlegare. Vi har heva budsjettet for vegvedlikehaldet for 2007 med 500 mill. kr. Likevel ser ein at det går store ressursar både til å administrere denne anbodsordninga og ikkje minst til å kontrollere at funksjonskontraktane blir oppfølgde. Er ikkje representanten Sahl einig med meg i at her går kanskje vinninga opp i spinninga, og at det er litt dristig å påstå at ein her har tent inn 1 milliard kr?
Det er et forenklet regnestykke som representanten Rudihagen presenterer. Det går ikke å koble veivedlikehold opp mot det som helt klart ble bekreftet av den forrige regjering i proposisjoner til Stortinget, som ikke ble motsagt, at vi sparer i størrelsesordenen mellom 800 mill. kr og 1 milliard kr på den omstillingen i Statens vegvesen. Så er det et prioriteringsspørsmål hvordan en velger å bruke de pengene, om en bruker dem til investeringer, eller om en bruker dem til å høyne vedlikeholdet. Disse pengene er satt inn i produksjonen og er kommet den regjeringen som nå representanten Rudihagen er en representant for, til gode.
Av og til er det viktig å ikke kaste stein når en sitter i glasshus. Det bør representanten Sahl tenke nøye over. Bondevik I og Bondevik II var de to regjeringene som la opp til en kursendring for å finansiere infrastruktur i Norge. Etter at Bondevik I og Bondevik II regjerte i så lang tid som de gjorde, har det gått i retning av at staten har løpt fra sitt finansieringsansvar for infrastrukturen. Jeg tror representanten Sahl skal være litt forsiktig med å kritisere Fremskrittspartiet når vi peker på realitetene når det gjelder å finansiere kommunal infrastruktur, for det ligger i overføringene til primærkommunen og fylkeskommunen. Det var slik i fjor at kommunene gikk med 12 milliarder kr i overskudd og fylkeskommunene med 2 milliarder kr i overskudd. Da bør det være på sin plass å kommentere og plassere ansvaret der det hører hjemme. De som kjører på E18 i Kristiansand, vil ikke få noen nytte av den sykkel- og gangstien som Kristiansand kommune skal bygge i sitt eget transportsystem.
Jeg skjønner at representanten Sandberg følte at jeg kastet stein i mitt innlegg. Det var overhodet ikke utgangspunktet. Mitt utgangspunkt var å rekke ut en hånd til Fremskrittspartiet, som er ute etter samarbeidspartnere ved det kommende stortingsvalget. Det forbauser meg at Fremskrittspartiet er så opptatt av selvmarkeringer at man ikke i en eneste sak er villig til å inngå kompromiss med noen andre partier, spesielt når det gjelder veisaker. Det var mitt utgangspunkt å forsøke å strekke ut en hånd i en så viktig sak som dette er, nemlig trafikksikkerhet i Kristiansand, der det er stor enighet i lokalbefolkningen om at de ønsker dette. Det er Fremskrittspartiet mot røkla. Hvorfor ikke i noen situasjoner være med på å strekke ut en hånd og være med i flertallet?
Jo mer jeg lytter til representanten Sahl fra Kristelig Folkeparti, jo mer overbevist blir jeg om at Kristelig Folkeparti blir den store utfordringen for å få til en samarbeidskonstellasjon i 2009. Det er ikke noen hånd Kristelig Folkeparti rekker ut. Det Kristelig Folkeparti og representanten Sahl her gjør, er å kritisere Fremskrittspartiet for ikke å bli like unnfallen og uansvarlig som Kristelig Folkeparti er når det gjelder transportsystemet. Vi er det eneste partiet som forholder oss til norsk lov, bl.a. § 20 i vegloven, mens Kristelig Folkeparti, som skal rekke ut hender både hit og dit, ikke greier å forholde seg til norsk lov og norske regler når det gjelder å finansiere infrastrukturen vår. Det er staten som skal finansiere statlig infrastruktur, og det er kommunene som skal finansiere kommunal infrastruktur. Det er bl.a. derfor det er lagt inn i rammene til kommunene og fylkeskommunene.
La meg si til representanten Sandberg at jeg skjønner at han ikke oppfattet det jeg sa, som en utstrakt hånd. I sak etter sak gir Fremskrittspartiet folk inntrykk av at man sier nei til bompenger, fordi beløpene ligger der, de ligger i budsjettet. Men hva betyr det, når man ikke er villig til å inngå noe kompromiss? Så vidt jeg vet, har ikke Fremskrittspartiet flertall på Stortinget og vil sannsynligvis ikke få noe rent flertall etter valget. I politikken er det et spørsmål om å inngå kompromisser for å oppnå resultater, og det var min utfordring til Fremskrittspartiet i en så viktig sak som angår sikkerhet for barn og unge i trafikken.
Replikkordskiftet er omme.
Det har vore mykje snakk om tunnelar dette siste halvåret. Likevel er det lov å håpe at vi politikarar ikkje har utvikla tunnelsyn. Somtid kan ein likevel i løpet av debattane mistenkje oss for at vi oppheld oss i kvar våre åtskilde tunnelar. – Nok om det. Etter raset i Hanekleivtunnelen har spørsmålet om eit frittståande vegtilsyn vorte sett på dagsordenen igjen. Det pragmatiske spørsmålet er om eit slikt tilsyn i større grad enn med dagens system faktisk vil medføre auka tryggleik. Dette er m.a. eit spørsmål om korleis vi brukar ressursar og tilgjengeleg kompetanse. Dersom ein skulle flytte pengar frå drift og vedlikehald av vegar til meir byråkrati, oppnår ein ikkje nødvendigvis målet om meir tryggleik på vegane. Derfor er fleirtalet i komiteen nøgd med at Regjeringa meiner det er behov for ei grundig utgreiing av eit slikt eventuelt sjølvstendig tilsynsorgan med ansvar for tilsyn med tryggleiken i vegsektoren. Ein viktig del av denne utgreiinga vil vere å vurdere ei føremålstenleg ansvarsdeling mellom Statens vegvesen, departement og andre etatar og eit slikt tilsyn. Opposisjonen ønskjer at denne utgreiinga skal gjerast ferdig fortare enn det Regjeringa legg opp til, og hevdar at dette er nødvendig for tryggleiken. Det er viktig å presisere at verda før Hanekleiv-saka og verda etterpå ikkje gjekk frå himmel til helvete langs vegane og i tunnelane våre. Dersom det først skal opprettast eit vegtilsyn, vil eg understreke at det er fornuftig å vurdere dette skikkeleg, og det å gjere ting skikkeleg tek gjerne litt tid. Hastverk er lastverk, er det noko som heiter, og når ein meiner at hastverk forårsakar redusert tryggleik langs vegane, er det noko merkeleg å krevje at ein skal ha hastverk i spørsmålet om å opprette eit vegtilsyn. Middelalderens korstog vart gjorde mot fjerne land. Framstegspartiet er tydelegvis godt nøgd med å kunne halde seg innanfor landets grenser når dei har funne målet for sine korstog, nemleg bomstasjonane. I og med at det er kort veg å fare, vert korstoga desto tettare, og i omtrent kvar sak der ordet «bompengar» er nemnt, mobiliserer partiet sterkt. Om det tener til stort anna enn å forlengje møta, er uklårt, men det skaper i alle fall heftig ordskifte. Eg skal villig innrømme at Senterpartiet er samd i ein del av kritikken mot bompengeordningane, for vi meiner prinsipielt at staten skal dekkje ein størst mogleg del av veginvesteringane. Derfor aukar vi også samferdselsbudsjettet med 2,5 milliardar kr i forhold til det Framstegspartiet var med og vedtok. Denne regjeringa satsar skikkeleg på samferdsel, og det ville ha vore spesielt om vi ikkje i tillegg skulle støtte opp om det som måtte vere av lokale initiativ, der kommunar og fylke ser at lokalsamfunna og næringslivet er tente med å få gjennomført prosjekt raskare med bompengar. Derfor tykkjer vi også det er svært positivt når denne samleproposisjonen avklarer at ei ny bru over Nidelva kan fullførast, og at ein kan finansiere gang- og sykkelvegtiltak i Kristiansand.
St.prp. nr. 68, som vart lagd fram samtidig med revidert nasjonalbudsjett, inneheld ei rekkje viktige samferdslesaker. I revidert nasjonalbudsjett føreslår Regjeringa ein auke i løyvinga til samferdsle på heile 462 mill. kr. Den største auken gjeld konsekvensane av raset i Hanekleivtunnelen. Dette gjer at kostnadene i samband med raset ikkje vil gå ut over andre vegprosjekt, til skilnad frå det som har skjedd tidlegare. Representanten Helleland synest ikkje å ha fått med seg dette i sin referanse til komande budsjett. Løyvingane til jernbane medverkar m.a. til å betre sporkapasiteten, noko som er viktig for godstrafikk på jernbana. Dei føreslåtte løyvingane til gang- og sykkelvegar, påskjøningsordning for kollektivtransport og løyvingane til kollektivtransport i distrikta er viktige i Regjeringa si satsing på kollektivtrafikk i heile landet. Eg vil vere den fyrste til å understreke dei uheldige konsekvensane av raset i Hanekleivtunnelen i romjula. Detaljane ser eg ikkje grunn til å gå inn i no, då eg gjennom vinteren og våren har orientert Stortinget eit utal gonger, om alt frå framdrift på reparasjonsarbeidet i Hanekleivtunnelen, til tiltak for aktuelle omkøyringsvegar, tiltak for å fremje kollektivtransporten i området og spørsmålet om økonomisk kompensasjon til næringsdrivande langs den stengde vegstrekninga. Dette er viktige spørsmål, men for meg er det sentrale å hindre at ei slik hending kan skje ein gong til. I forhold til siste gong det gjekk eit tilsvarande ras i ein norsk vegtunnel, i Oslofjordtunnelen, har eg difor sett i gong mykje meir omfattande undersøkingar og arbeid, både internt i Statens vegvesen og gjennom ekstern assistanse. I proposisjonen er eg også klar på at eg vil setje i gang ytterlegare arbeid dersom det er behov for det. Seinast i går fekk eg overlevert dei siste dokumenta i denne samanhengen. Eg fekk då overlevert tilrådinga frå ei arbeidsgruppe med representantar frå Rådgivende Ingeniørers Forening, Maskinentreprenørenes forbund, Entreprenørforeningen – Bygg og Anlegg og Statens vegvesen, i tillegg til ein rapport frå internrevisjonen i Statens vegvesen. Desse dokumenta har eg sjølvsagt sørgt for er offentleg tilgjengelege. Som dei fleste nok har registrert, har eg som ei førebels vurdering funne at rapporten frå internrevisjonen ikkje er tilstrekkeleg til at eg på ein grundig måte kan orientere Stortinget om ansvarstilhøva i samband med raset i Hanekleivtunnelen. Eg vil difor no gi eit eksternt miljø i oppdrag å undersøkje styrings- og ansvarstilhøva i heile organisasjonen til Statens vegvesen når det gjeld denne saka. I tråd med ryddig praksis i forvaltinga har vegdirektøren bedt om permisjon i den tida ei slik undersøking vert gjennomført. Det kan ikkje vere tvil om at publikum sin tillit til Vegvesenet har vorte påverka, og ikkje i ei positiv retning. Det viktigaste oppdraget mitt no er difor å sikre at forholda vert lagde best mogleg til rette, slik at denne tilliten kan byggjast opp igjen. I proposisjonen har ein presentert dei vurderingane som så langt er gjorde av årsakene til raset, og moglege tiltak for å hindre liknande hendingar i framtida. Dette er tiltak på mange ulike nivå, frå konkrete rutineendringar knytte til å drive tunnelarbeid til omfattande organisatoriske endringar. Fleire av tiltaka, m.a. uavhengige rådgivande kvalitetsgrupper og utgreiingar av eit sjølvstendig vegtilsyn, vil ha effektar òg utafor tunnelane. Saman med dei meir tunnelspesifikke tiltaka vil dette etter mi vurdering medverke til at tilliten til Vegvesenet kan verte bygd opp igjen. Eg registrerer at komiteen, i det minste fleirtalet, synest å dele mi vurdering av behovet for tiltak. Fleirtalet synest også å vere tilfreds med dei forslaga som eg har lagt fram. Som eg har understreka, både i proposisjonen og i brev av 5. juni 2007 til Stortingets transport- og kommunikasjonskomite som skriftleg svar på spørsmål, vil eg følgje saka nøye òg med tanke på eventuelt framlegg for Stortinget utover den orienteringa som alt er lovd i budsjettforslaget for 2008. Når det gjeld spørsmålet om vegtilsyn, registrerer eg at fleirtalet støttar ein prosess slik Regjeringa har føreslått. Det er eit omfattande spørsmål, som vil kunne ha omfattande konsekvensar for korleis ansvar og rådvelde vert fordelt i sektoren, og føreset slik sett grundige vurderingar. Både fleirtalet og mindretalet i komiteen har peikt på at kvaliteten i vinterdrifta ikkje er tilfredsstillande. Dette vert også stadfesta av brukarundersøkingar som Statens vegvesen har gjort. Då eg vart klar over problemet, tok eg det difor opp i tildelingsbrevet til Statens vegvesen for 2007. Dette er òg følgt opp i eit eige brev til Vegdirektoratet av 6. mars i år. Eg finn det på denne bakgrunnen noko underleg når mindretalet i komiteen kjem med karakteristikkar som ansvarsfråskriving. Eg kan forsikre om at me er sterkt opptekne av å betre kvaliteten og beredskapen i vinterdrifta, og at me i den samanhengen vurderer alle forhold. Statens vegvesen har prioritert ei oppfølging av entreprenøren og òg utforminga av kontrakten, slik at ein best mogleg kan sikre kvaliteten. Statens vegvesen vil òg sjå nærare på korleis etaten saman med entreprenørane kan gjennomføre forbetringar i handteringa av kriser og ekstraordinære vegtilhøve. Eg ser at tida ikkje strekk til, og eg teiknar meg til eit innlegg på 3 minutt.
Det blir replikkordskifte.
Vi hadde en høring i komiteen i forbindelse med samleproposisjonen. Der var BNL-Byggenæringens Landsforening representert ved Audun Lågøyr. Han hadde med seg direktør Davik i Mesta. De var opptatt av at det i november ble gitt et mandat til en arbeidsgruppe som skulle samarbeide med anleggsbransjen og Vegvesenet om funksjonskontrakter og vintervedlikehold. Mandatet ble gitt i november. Etter det hørte ikke byggenæringen noe. De sendte brev i mars og fikk heller ikke svar på det. Vi hadde høring i slutten av mai. I proposisjonen står det at utvalget skal legge fram sitt arbeid 1. juli. Er det nå opprettet kontakt mellom BNL og Statens vegvesen? Synes statsråden at det er tilfredsstillende at en aktør som blir invitert til å delta i et slikt arbeid, ikke hører noe før like før fristen går ut?
Fristen er som omtalt. Eg ventar at arbeidet vert lagt fram som bestilt, og eg ventar at ein har dei nødvendige kontaktane, slik at ein får gjort eit grundig arbeid. Eg beklagar dersom nokon har vorte utelaten frå den kontakten. Eg er ikkje kjend med dette, men eg skal sjølvsagt undersøkje om det er tilfellet.
Jeg vil følge litt opp det representanten Helleland sa, om det som går på funksjonskontrakter. Det kom også fram i høringen, og andre har vel også vært inne på det, utfordringen i forhold til størrelsen på funksjonskontrakter. Det ble sagt at det kanskje kunne ha vært nyttig å dele opp funksjonskontraktene, slik at små og mellomstore entreprenører i større grad kunne få et eierforhold til denne type funksjonskontrakter. Det ville kanskje gi bedre kompetanse, mer treffsikkerhet, og ikke minst kunne vi få utnyttet den ledige kapasiteten som finnes blant små og mellomstore entreprenører. Kan det være slik at statsråden og Regjeringen på et eller annet tidspunkt vil vurdere om små og mellomstore entreprenører også får være hovedkontraktører?
Det er heilt sikkert fordelar knytte til det å ha små og mellomstore entreprenørar inn i hovudkontrakten. Dilemmaet er sjølvsagt at det vert mange å følgje opp. Vi får vente på det som kjem i rapporten der ein gjennomgår funksjonskontraktane. For eigen del har eg i fleire samanhengar, både når det gjeld drift og vedlikehald og for så vidt også på investeringssida i mindre prosjekt, vore oppteken av at dei små og mellomstore entreprenørane skal vere i stand til å konkurrere. Eg har ikkje drøfta spørsmålet direkte i samband med funksjonskontraktar på det grunnlaget, men eg er open for å gjere ei slik vurdering. Eg synest det kan vere fornuftig, men eg må òg lytte til eventuelle motførestellingar. Så eg vil gjerne ta med meg dette innspelet vidare.
Som jeg sa i mitt innlegg, er jeg glad for det som står i proposisjonen om utredning av et veitilsyn. Men som jeg også sa i mitt innlegg, ser jeg ikke helt nødvendigheten av at det skal ta så lang tid. Det skal settes ned et offentlig utvalg som skal se på behovet, og først om et år skal man gå videre i saken. Behovet er der. Det er det flere som påpeker, som jeg også sa i mitt innlegg. Kunne man ikke heller bruke dette året her til å se på mandatet og myndighetsområdet til et uavhengig veitilsyn?
Eg har tidlegare svara på det spørsmålet her i Stortinget. Eit eventuelt vegtilsyn vil endre ansvarsforholda når det gjeld både tilsyn, vedlikehald og investeringsbehov, betydeleg i forhold til det me kjenner i dag. Korleis linjene mellom eit eventuelt vegtilsyn og andre som har ansvar for vegsektoren, skal trekkjast opp, er ikkje eit enkelt og lettvint spørsmål å vurdere. I tillegg har det sjølvsagt andre organisatoriske og økonomiske sider som eg trur trass i alt kan vere enklare å halde seg til, men spesielt dei avgrensingane, drøfting og vekting av ansvarsforhold vert viktige fordi vegsektoren er så stor – me har over 90 000 km veg. Det vert ein heilt anna dimensjon på eit eventuelt vegtilsyn enn dei tilsyna me kjenner i dag. Difor treng me ei grundig vurdering og utgreiing, og me treng å ta oss den tida.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Raset i Hanekleivtunnelen på E18 i Vestfold har fått stor omtale i samleproposisjonen. Vi har levd i den trua at vi i dette landet har den beste kompetansen på tunnelbygging, og derfor blir det sterke reaksjonar på at eit slikt ras kunne skje, og også på det som granskingsrapportane har avdekt i ettertid. Heldigvis blei ingen skadde, men vi kan ikkje på nokon måte godta at vi har rasfarlege tunnelar. Vi må gjere det som gjerast kan for at trafikantane skal vere trygge her. Sikringsarbeidet som blei utført i Hanekleivtunnelen, viser seg å vere skandaløst dårleg. Da inspeksjonen avdekte at Løkentunnelen, Bolstadtunnelen og fire andre tunnelar treng tilleggssikring, blir dette enda meir alvorleg. Den fyrste granskingsrapporten slår klart fast at årsaka til raset i Hanekleivtunnelen er ei undervurdering av sikringsbehovet i dette vanskelege berget. Kvifor det blei undervurdert, gir ikkje rapporten eit endeleg svar på, men ein peikar på ei rekkje forhold som i høgste grad er kritikkverdige og kan vere medverkande: dårleg organisering, uklar rollefordeling, uklare ansvarsforhold, manglande ingeniørgeologisk kompetanse, osv. Uansett var det Statens vegvesen som hadde ansvaret, og som må tole rettkomen kritikk for måten desse prosjekta blei handterte på. Dette må òg få konsekvensar for korleis Vegvesenet styrer og organiserer sine prosjekt. Vi må gjere folk trygge på at så dårleg arbeid ikkje blir gjort framover. No kjenner vi også innhaldet i den omtalte internrapporten, og han har, som statsråden var inne på, så betydelege manglar at Regjeringa foreslår ytterlegare gransking av eksternt firma. Ei slik gransking må sjølvsagt stille spørsmål om og forhåpentleg finne svar på kvifor det ikkje blei rapportert til fylkesvegkontoret og Vegdirektoratet under arbeidet, og kven sitt ansvar dette er. Det er naturleg at vegdirektøren fekk permisjon når denne granskinga blir gjennomført. Det byggjer ikkje akkurat opp om tilliten til Vegvesenet det som er kome fram, og det kan ikkje vere tvil om at her må det til endringar og forbetringar. I debatten i kjølvatnet av desse hendingane er det stilt spørsmål ved om trong økonomi på prosjekta og fokusering på rask framdrift har vore årsak til slurv i arbeidet. Det har vegdirektøren tilbakevist, men eg trur det uansett er grunn til å presisere frå Stortingets talarstol – om nokon skulle vere i tvil – at ønsket om rask framdrift og rimeleg kostnad aldri må få følgjer for tryggleiken. Eg vil rose samferdselsministeren og Regjeringa for måten denne situasjonen har blitt handtert på: tiltak for å få utbetra tunnelane så raskt som mogleg, tiltak i forhold til omkjøringsvegane, betra informasjon om kollektivtilbod og ei tilleggsløyving i revidert på 345,2 mill. kr, som utover reparasjonsarbeid i tunnelane går til tiltak på omkjøringsvegane og andre ekstrautgifter som Vegvesenet har hatt. Bompengeselskapa får òg dekt tapte inntekter. Dessutan blei det raskt sett ned ei undersøkingsgruppe for å finne årsaka og foreslå forbetringstiltak. I proposisjonen er det referert åtte konkrete forslag til forbetringar. I tillegg er det lagt fram ein rapport frå eit partssamansett utval og, som vi har vore inne på, ein eigen intern rapport i Vegvesenet. Det er òg sett i gang inspeksjon av alle tunnelane. Eg kan vanskeleg sjå korleis Regjeringa kunne ha handtert dette på ein annan måte, eller på ein betre måte. Det er verdt å merke seg det som står i proposisjonen, at da eit liknande ras gjekk i Oslofjorden i 2003, tok ikkje daverande statsråd Torild Skogsholm noka aktiv rolle for å undersøkje rasfaren i andre tunnelar, ikkje eingong i dei nærmaste områda med liknande geologiske forhold som Hanekleivtunnelen ligg i. Det avgjerande no er at alle tunnelane blir kontrollerte, at tunnelane blir sette i trygg og god stand, og at heilt nødvendige organisatoriske endringar i Vegvesenet blir gjorde. På NRK i dag tidleg blei det påstått at Vegvesenet ikkje hadde god nok kompetanse på tunnelarbeid og tunnelinspeksjon. Om det skulle vere rett, må iallfall ekstern ekspertise brukast, slik at vi kan vere sikre på at vi er på den trygge sida. Eg er klar over at utfordringa er mangel på ingeniørgeologar. Til slutt: Når det gjeld tunnelinspeksjonar, er det grunn til å merke seg at departementet skriv at ein vegtunnel kan vere opp til seks-sju gonger dyrare å halde ved like enn ein veg i dagen. Dette må eg innrømme bekymrar meg. Vi har 952 tunnelar på riks- og fylkesvegnettet, og vi har mange på gang. Når vi reiser rundt med komiteen, blir vi i tillegg presenterte for ønsket om lange tunnelar under fjordar og gjennom fjell. Bekymringa mi er at vi i vedlikehaldsbudsjettet vårt blir veldig oppbundne i tunneldrift. Det blir ei stor utfordring å få auka vedlikehaldsbudsjetta nok til å greie både dette og eit godt vedlikehald på eit vegnett som roper på meir pengar. Sjølvsagt må vi byggje tunnelar med vår topografi og geografi, men der det kan vere gode alternativ med veg i dagen, bør vi vere kritiske til tunnelbygging.
Høyre har i denne innstillingen en merknad om Sotrasambandet sammen med Fremskrittspartiet og Venstre. Det er kanskje det stedet i Norge hvor vi har raskest voksende trafikkutvikling, og behovet for en ny broforbindelse er sterkt påtrengende. Og det går fort. I 1973 var det ferje i dette sambandet. I dag er det opptil 25 000 kjøretøyer i døgnet, og trafikken er økende. Så det er behov for en rask avklaring og en kapasitetsutvidelse. KS1-prosessen må derfor gå parallelt med annen planlegging. Samferdselsministeren er kjent med denne problemstillingen, og det er mange, mange tusen mennesker i regionen vest for Bergen som setter sin lit til at hun rydder opp i den usikkerhet som Vegdirektoratet har skapt mot råd fra egen regionvegsjef. I denne samleproposisjonen har også AutoPASS fått relativt bred plass. AutoPASS er en suksesshistorie, og AutoPASS er i bruk på mange vegprosjekter i hele landet. Det er et viktig mål for Høyre å utvide anvendelsesområdet for AutoPASS for å gjøre det enda enklere for trafikanter og brukere. Da mener vi først og fremst å gjøre dette tilgjengelig for landets bilferjer og i neste omgang kanskje også i f.eks. parkeringsanlegg. Her er det behov for noe større tempo. Vi kjenner jo til at statsråden i budsjettet for inneværende år trakk tilbake forsøksordningen med gratis passasjerer på ferjene, som er nødvendig for å innføre AutoPASS. NORITS-prosjektet og CECARE-prosjektet i nordisk og europeisk sammenheng er en videreutvikling av det norske AutoPASS – Samordnet betaling. Dette er prosjekter som bedrer interoperabilitet i Norden og Europa, hvor norsk kompetanse og teknologi er i førstedivisjon. Her har man altså en stor mulighet til å være med på å prege utviklingen. Statens vegvesen har tøffe dager for tiden, men på dette feltet er det virkelig grunn til å gi etaten anerkjennelse. Her har man gjort en strålende jobb og gjør det fortsatt. Men AutoPASS må ikke bli noen sovepute i vår innsats for å holde innkrevingskostnader, og spesielt finanskostnader, nede. Finanskostnader er den viktigste parameteren for brukerfinansierte prosjekter. For Høyre er trafikantene det viktigste, og dermed må vi lete med lys og lykte etter alle forbedringer her. I samleproposisjonen er også Svinesundsprosjektet beskrevet. Det har store driftsomkostninger, og i denne saken inviteres vi til å endre et uhensiktsmessig opplegg for trafikantene på Svinesund. Et annet forhold jeg kan nevne, er at prosjektet sliter med atskillig høyere rentekostnader enn alle andre bompengeprosjekter, som har annen type garanti og finansiering. Her er det staten som påtvinger en rente som ikke engang er konkurranseutsatt. Dette tyder på at staten ikke er flink til å drive bompengeselskap. Høyre er opptatt av lokal styring med bompengeprosjekter og vil appellere til statsråden om å fastholde at lokal styring og ledelse ofte er det beste – så også her.
: Dei siste to åra har eg reist mykje rundt om i landet vårt. Eg har besøkt ei rekkje bedrifter, og eg trur ikkje at eg lyg når eg seier at eg ikkje har vore innom ei einaste bedrift utan at samferdsel har vore på dagsordenen. Desse bedriftsbesøka har fortalt meg kor viktig gode kommunikasjonar er for næringslivet vårt. Eg har tidlegare sagt frå denne talarstolen kor avgjerande det er for næringslivet si konkurranseevne, verdiskaping og sysselsetjing at vi har eit godt utbygt og effektivt transportnett. Vi veit også at hovudtyngda av befolkninga og næringslivet er lokalisert langs kysten. Det er også her størsteparten av verdiskapinga skjer. I regjeringserklæringa har vi ei målsetjing om å flytte mest mogleg gods frå veg til sjø og bane. Her er vi godt i gang i høve til fleire viktige transportkorridorar. Eg vil i den samanhengen nemne både Bergensbana og Nordlandsbana, som begge fraktar ein vesentleg del av godset frå dei mange distriktsarbeidsplassane i begge desse landsdelane. Sjøtransport og hamner er også ein viktig del av transportpolitikken. Knutepunktshamner der både bane og veg møter sjø, vert ein stadig viktigare del av infrastrukturen vår. Likevel, med den geografien vi har i dette langstrakte landet vårt, vil vegen for all tid vere ei viktig og heilt nødvendig transportåre. Gode og trygge vegar er derfor heilt avgjerande for konkurranseevna til næringslivet, avgjerande for at varene skal kome ut på marknaden, og avgjerande for at folk skal kome trygt til og frå. Derfor er det gledeleg at Regjeringa også i samleproposisjonen har med fleire vegprosjekt som vil gjere kommunikasjonane endå betre. Eg skal ikkje nemne alle, men eg vil innom nokre. Når det gjeld utviding av bompengeinnkrevjinga på strekninga E6 Trondheim–Stjørdal for å delfinansiere bygging av ny Nidelv bru, er alle partia i komiteen utanom Framstegspartiet veldig nøgde med at det her er funne ei finansieringsløysing som gjer det mogleg å starte bygging av dette viktige vegprosjektet to år før det ligg inne i handlingsprogrammet. Det same fleirtalet vil rose dei to fylkeskommunane og Stjørdal, Malvik og Trondheim kommunar for initiativet og medverknad til finansiering. Det er nettopp denne kreativiteten som gjer det mogleg å få brua på plass to år tidlegare enn planlagt. Ei anna viktig sak som det vert opna for, er å forlengje eksisterande bompengeordning i Kristiansand for å finansiere bygging av eit samanhengande gang- og sykkelvegnett i Kristiansand. Gang- og sykkelvegnettet er ein viktig lekk i Kristiansand sitt transportsystem, så dette vert eit stort og viktig framsteg for byen. Ei anna kreativ løysing for å kome tidlegare i gang enn planlagt med viktige prosjekt kan vere forskotering. Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag fylke har gått saman og forskotert utbetringa av eksisterande veg E39 på strekninga Renndalen–Staurset bru i Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag. Igjen gir det same fleirtalet i komiteen si tilslutning til eit positivt initiativ. Heilt til slutt vil eg rose Regjeringa for handlekraft. Det gjeld bl.a. Atlanterhavstunnelen i Møre og Romsdal og presiseringa av vedtaket om fordeling av eventuelle innsparingar. Presiseringa stadfestar det Møre og Romsdal fylke og kommunane Kristiansund, Frei og Averøy heile tida har lagt til grunn, nemleg at eventuelle innsparingar skal fordelast likt mellom trafikantane og kommunane – ei viktig sak med stort lokalt engasjement. Forskjellen på Bondevik II-regjeringa med Framstegspartiet som støtteparti og Stoltenberg II-regjeringa er at denne regjeringa innfrir løfta også i Nasjonal transportplan.
De talerne som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Det meste er sagt om samleproposisjonen, men jeg vil henlede oppmerksomheten på Kap. 4.1 Forhandlingar mellom Samferdselsdepartementet og Hurtigruten Group ASA. Det er viktig det komiteen har sagt i merknads form der vi viser til at nettolønnsordningen ble innført som et ledd i å bedre konkurransesituasjonen for Hurtigruta, og at vi er veldig tilfreds med dette tiltaket. Vi merker oss at partene er enige om å gjennomføre målinger for å følge opp de krav forskriften om NOx-avgift pålegger skipsfarten, og at en vil komme tilbake til resultatet til høsten. Men det betyr at en ved de forhandlingene som skal skje, ikke må svekke konkurranseevnen til Hurtigruta. Denne regjeringen innførte nettolønnsordningen, slik at konkurransesituasjonen skulle bli bedre for Norges varemerke. Da må man se på gode løsninger også i de kommende forhandlinger, slik at man ikke er tilbake til utgangspunktet fra før nettolønnsordningen ble innført. Da kan det være på sin plass helt til slutt å sitere noe fra det den nye administrerende direktør, Olav Fjell, uttalte til NTB den 13. juni 2007. Han sier bl.a. at «det blir viktig å avstemme de samfunnsmessige forventningene til hurtigrutedriften, mot de offentlige bevilgningene til driften. Mindre ansvar eller mer penger». Det er faktisk hele essensen. Og videre: «Selve hurtigrutedriften koster mer enn den gir i inntekter. For å opprettholde rutetilbudet bidrar myndighetene økonomisk. I arbeidet med å skape et sunt økonomisk fundament for Hurtigruten er det viktig å få avstemt forventningene begge veier, sier Olav Fjell til NTB. – Det betyr i klartekst økt offentlig innsats, eller reduserte offentlige forventninger?– Ja. Det viktigste arbeidet for å realisere potensialet i merkenavnet og få et sunt økonomisk fundament må gjøres innad i Hurtigruten, men det blir også viktig å få avstemt de offentlige forventningene, sier Fjell.» Da vil jeg si at det var konstellasjonen med Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet sammen med Fremskrittspartiet som fortsatt ville ha Hurtigruta i den tilstanden den var i, og med det seilingsmønsteret den hadde. Det ville ikke Bondevik II-regjeringen. Da blir det også veldig viktig ved kjøp av de tjenestene man ønsker, å ha Hurtigruta som det varemerket det er i dag, også ved et veivalg framover.
Jeg vil innledningsvis få lov til å takke samferdselskomiteen for at de på overtid har kastet seg om og behandlet den fylkeskommunale forskotteringen av en midlertidig togstasjon for Sandefjord Lufthavn Torp. Vestfold fylkesting vedtok så sent som 14. mai å bevilge 7 mill. kr til å dekke utgiftene til tilretteleggingen av gamle Råstad stasjon på Vestfoldbanen. Dermed kan Jernbaneverket nå sette i gang arbeidene i høst, slik at stasjonen blir klar til bruk i 2008. Tilbringertjenesten til Sandefjord Lufthavn, som faktisk er en av landets mest trafikkerte flyplasser, har jo vært et problem. I dag går hovedtyngden av trafikken til og fra flyplassen med privatbil eller drosje, noe også med buss. Men nå kan vi altså øke kollektivandelen til Torp. Og alle hjerter gleder seg over at flyplassen får en egen jernbanestasjon, selv om vi gjerne skulle hatt et mer tidsmessig jernbanetilbud enn det som Vestfoldbanen i øyeblikket er. Det er i grunnen bemerkelsesverdig at Fremskrittspartiet av en eller annen grunn ikke er med på en fellesmerknad i akkurat denne saken. Så er det kanskje naturlig at en Vestfold-representant med bakgrunn i veietaten fletter inn noen kommentarer til den veiskandalen som nå rulles opp i fylket, og som får stadig større og nye dimensjoner. Raset i Hanekleivtunnelen 1. juledag har avslørt at det vi trodde var et veiteknologisk praktverk, snarere er det motsatte. Det er trist for trafikantene, det er trist for fylket, og det er trist for Statens vegvesen. Ved siden av ekspertutredningen om raset i Hanekleivtunnelen foreligger det nå en rapport fra internrevisjonen i Statens vegvesen. Den gir så vidt jeg erfarer, ikke svar på alle hovedspørsmål, nemlig hvem som i alle deler hadde ansvar for hva ved gjennomføringen av anlegget. Derimot er internrevisjonens rapport svært klar på plasseringen av ansvaret for selve utføringen av anleggsarbeidene: Det ligger i byggherrerollen at byggherren har ansvaret for å følge opp produksjonen. Ansvaret var med andre ord plassert, men ble ikke tatt. Jeg har tidligere tatt til orde for at en uhildet instans bør saumfare alle deler av utbyggingen av E18 i nordre Vestfold. For mitt vedkommende synes jeg det hadde vært naturlig å tenke på Riksrevisjonen i så henseende. Men jeg noterer meg at statsråden har til hensikt å engasjere en annen uhildet instans i denne sammenhengen.
Eg vil òg kommentere nokre andre punkt i innstillinga. Framstegspartiet har hevda at eg har gitt ukorrekt informasjon til Stortinget om Haukelitunnelane, og har kritisert dette. Arbeidet med Haukelitunnelane vil snart kome i gang, i eit omfang som tilsvarar det som er opphavleg føresett. Eg meiner eg heile tida har orientert Stortinget om utviklinga i saka, og då det vart skapt uvisse i fjor ved at Statens vegvesen hadde lyst ut prosjektet med større omfang og høgre kostnader enn det Stortinget hadde sagt, stoppa eg prosjektet, som eg òg orienterte om i budsjettproposisjonen for 2007. Eg meiner at eg ikkje på noko tidspunkt har gitt ukorrekt informasjon til Stortinget. Framstegspartiet framhevar både den forlengde innkrevjinga i Kristiansand og bruk av bompengar til drift av kollektivtrafikken som moglege ESA-saker. Direktivet som regulerer dette, det såkalla Eurovignettdirektivet, slår klårt fast at bompengeringar i byområde ikkje er omfatta av direktivet. Det forundrar meg litt at Framstegspartiet med si interesse for bompengar ikkje er klår over dette. Jondalstunnelen har òg fått ein visitt, og fleire opposisjonsparti understrekar at det er viktig at bygginga kan ta til så snart som mogleg. Etter innkalling av reguleringsplan i Kvinnherad har Miljøverndepartementet i dag meldt at ein ikkje finn grunnlag for å oppheve denne. Likevel er ikkje plansituasjonen heilt avklåra, i og med at fylkesmannen i Hordaland har ei klage under handsaming som òg gjeld same plan. Når den føreligg, vil eg leggje fram saka for Stortinget så snart som mogleg. Når det gjeld lukking av dei ulike tilrådingane frå Havarikommisjonen om luftfart, har me lukka 13 av dei 15 tilrådingane. I og med at Luftfartstilsynet sjølv vart undersøkt av Havarikommisjonen, var det departementet som tok på seg oppgåva med å gå gjennom tilrådingane. For å få heile saka godt belyst har saka vore ute på ymse høyringar, og dei siste høyringsutsegnene kom fyrst på nyåret i 2007. Etter det fann ein å kunne lukke 13 av tilrådingane. Vidare skal sjølvsagt fleire tema følgjast opp, både i etatsmøte og i ordinære budsjettprosessar, og me arbeider no med ein strategiplan for norsk luftfart der eg m.a. vil ta opp spørsmål knytte til flytryggleik i luftfarten. Eg håpar å ha ferdig ein slik plan i 2007. I forhold til Dokument nr. 8:73, frå Framstegspartiet, er eg tilfreds med at heile komiteen, med unntak av Framstegspartiet sine medlemer, held fast ved at vedtak med omfattande budsjettverknad i hovudsak skal skje i samband med dei ordinære budsjettprosessane. Eg registrerer at fleirtalet i komiteen ynskjer å gå vidare langs dei linene som eg føreslo i St.prp. nr. 68 for å gjenreise tilliten til tryggleiken i norske vegtunnelar, og er glad for det.
Proposisjonen har òg ein omtale av vintervedlikehald, og vi var så vidt innom det i ein replikkrunde med representanten Jan Sahl. Eg har frå mange kantar registrert ei nokså sterk misnøye med manglande vedlikehald. Dette gjeld både sommar- og vintervedlikehald. Regjeringa har no løyvt meir til vedlikehald enn nokon gong, ein auke på 500 mill. kr. Og det er veldig bra, slik som òg proposisjonen beskriv, at Regjeringa no tek initiativ til eit omfattande arbeid for å gå gjennom alle standardar for drift og vedlikehald av driftsvegar. Erfaringane tilseier at det må til ei skjerping av krava i funksjonskontraktane mellom Vegvesenet og entreprenørane og ei styrking av kontrollen med at arbeidet blir utført i samsvar med krava. Så dette vil da forhåpentlegvis gi eit langt betre vegvedlikehald. Men administrasjon og kontroll er ressurskrevjande, og det er, isolert sett, ei overføring av viktige ressursar frå vedlikehaldsoppgåver til byråkrati og administrasjon. Så når opposisjonen i ein merknad påstår at omorganiseringa har gitt 1 milliard kr meir til veg kvart år, er min påstand, som sagt, at mykje av vinninga går opp i spinninga, og resultatet er dårlegare vedlikehald. Når Vegvesenet ikkje lenger har såpass som ein spade som dei kan fylle hola med, blir desse hola ofte ståande. Det er påfallande at det skal vere så vanskeleg å få utført sjølv små nødvendige reparasjonar. Sjølvsagt var private entreprenørar òg svært mykje brukt da Vegvesenet hadde eiga produksjonsavdeling, ja faktisk var 78 pst. av arbeidet ute på konkurranse da òg, så det var ikkje noko poeng i seg sjølv at ein skulle auke konkurransen. Poenget var at når innkjøparane hadde moglegheit til å gjere det sjølve, var dei med og pressa prisane ned. Dessutan var det mange gonger at det var meir hensiktsmessig og raskast å gjere det sjølv. Tiltaka som var nødvendige på Haukelitunnelen, kunne f.eks. vore gjorde mykje raskare enn det vi no opplever. Dessutan blei Vegvesenet tappa for mykje nødvendig innkjøps- og kontrollkompetanse. Når departementet no tek tak i vedlikehaldsproblematikken på ein god måte, meiner eg òg at vi bør få ei uhilda evaluering av kva slags effekt desse omstillingane har gitt, og kva slags konsekvensar det har at Vegvesenet ikkje i det heile har noka vedlikehalds- eller produksjonsavdeling. Da fekk vi iallfall eit betre grunnlag for å diskutere dette.
Flere har ikke bedt om ordet til sakene nr. 17 og 23.[[Votering, se side 3718 og 3721]]
Etter ønske fra transport- og kommunikasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen – innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Dette anses vedtatt.
Det er ei glede for meg som saksordførar å leggja fram denne lenge etterlengta pakka for Haugalandsområdet. Eg trur noko av grunnen til at det har teke så lang tid, bl.a. er stor motstand lokalt, med eit stort framstegsparti som har øydelagt mykje for framdrifta, og eg er glad for at me no sørgjer for å få dette prosjektet i gang, få tiltaka gjorde, i staden for å stå på sidelinja og ropa på staten, og bruka pengar frå oljefondet til alle moglege gode tiltak. Her har me no ei regjering som faktisk handlar, legg saka fram, får tiltaka i gang. Ikkje minst gjer me det fordi me ser at det òg har positive effektar knytte opp mot miljø, og knytte opp mot å redusera veksten i biltrafikken i byområde. Dessutan gjev det moglegheit til ei betre kollektivsatsing i området. Det har ikkje minst Karmøy, Haugesund og Tysvær SV hatt som viktige føresetnader for å vera med på denne pakka, og det er no heilt klart ein del av pakke-biletet. Eg trur at fleire og fleire på Haugaland, når ein kjem i gang med det og får fart i utbygginga – ein har jo begynt med Skåredalskrysset – vil være nøgde med at me andre ikkje gjorde som Framstegspartiet, ropte på pengar, men fekk aldri noko til. Det er her me no viser handling og gjer det som lokalbefolkninga har bedt oss om. Så minner eg òg om at mange av dei tinga me gjer, faktisk skjer i eit trafikksikkerheitsperspektiv for å redusera talet på ulykker på ein del strekningar, sjølvsagt i tillegg til å få vekk store bilkøar som skaper forureining, og som gjer at folk flest står i bilkø og roper på meir pengar, i staden for at folk flest faktisk får dei vegane som dei no får på Haugalandet. Komiteen har òg gjort det heilt klart at ein ønskjer å få inn kommunen Karmøy, som ikkje har ønskt å slutta seg til dette før det kom heilt tydelege kollektivsignal, og der Framstegspartiet er det største partiet og dermed den største bremseklossen for ny vegbygging, og fleirtalet i komiteen er tydeleg på at me må gjera alt me kan for at ikkje det skal forseinka prosessen med heile pakka, i og med at Karmøy kommune òg har tilrettelagt for kor bommane skal stå. Me gjekk nokre rundar med styringsproblematikken. Eg må seia at etter å ha besøkt statens vegkontor på Haugalandet og snakka med leiaren deira, Astrid Eide, er eg veldig glad for at sekretariatet dermed blei liggjande lokalt i Haugesund. Me håper òg at fylkeskommunen sørgjer for at ein blir godt representert frå lokalpolitisk nivå i den politiske styringa som skal driva dette prosjektet fram, slik at det blir godt forankra lokalt. Så håper jo komiteens fleirtal at ein prioriterer ting knytte opp mot kollektivtrafikk og trafikksikkerheit, men overlèt dei endelege beslutningane til det som ligg i proposisjonen, og det som skjer i dei lokale styringsgruppene. Me er sjølvsagt òg frå fleirtalet si side opptekne av at ein ikkje skal ha unødvendig store administrative kostnader ved innkrevjing, og at ein ser på moglegheiter for å få ei meir kostnadseffektiv drift enn det ein har lagt opp til så langt. Eg synest det er bra at Regjeringa no får solid støtte for det aller meste for å utvikla ikkje minst kollektivtilbod og vegtilbod på Haugalandet, og hadde vel håpt at det største partiet i området, f.eks. på Karmøy, ville vera med og bidra til løysingar, slik ein gjer i Oslo, slik ein gjer på Os, og slik ein gjer i andre kommunar der ein faktisk ønskjer resultat av politikken, og ikkje berre roper høgst mogleg på resultat ein ikkje får.
Nok en gang ser vi at lokale krefter samler seg om viktige utfordringer i sin region og ønsker en fortgang for å få løst prosjekter til beste for næringsliv og folk flest. Saksordføreren redegjorde greit for Haugalandspakken, som jo vesentlig er prosjekter på E134, rv. 47 og til dels også på E39 i både Rogaland og Hordaland. Høyre støtter flertallsinnstillingen i denne saken. Det er ikke fordi vi er så overbegeistret for nok et bompengeprosjekt, men fordi det er viktig å få løst de utfordringene som ligger i pakken, og ganske særlig fordi det er ønsket lokalt og fra fylkesnivå. Jeg tillater meg likevel noen merknader. I løpet av våren og komiteens behandling av saken har Karmøy gjort vedtak om å slutte seg til, slik det faktisk opprinnelig var tenkt. Og det er bra. Det er viktig nå at departementet gjør det som er mulig for å hente inn denne slakken som oppstod ved at Karmøy på en måte meldte seg ut av det gode selskap, og at de da får kommunen inn igjen i Haugalandspakken uten å tape tempo. Så til organiseringen av arbeidet. Det var i proposisjonen lagt opp til en organisasjonsmodell som var urimelig, all den tid staten kun bidrar med 26–27 pst. av investeringene. Regjeringspartiene reagerte også på dette, og dette er man kommet delvis i møte. Vi i Høyre mener fortsatt at fylkeskommunen og kommunene burde blitt imøtekommet fullt ut i dette spørsmålet, så vi stiller oss uforstående til at regjeringspartiene her ikke støtter fullt ut det ønsket som er kommet fra lokalt og regionalt hold. Det virker unektelig ikke bare underlig, men urimelig at en politisk styringsgruppe ikke skal få holde seg med det sekretariat de selv ønsker. Statens vegvesen skal jo både lede og ha sekretariatsfunksjon i den administrative gruppen og kan selvsagt delta som observatør i styringsgruppen. Men at de skal inneha sekretariatsfunksjon, blir for meg ulogisk og feil. Det undrer meg at statsråden, som i alle andre sammenhenger er opptatt av lokal og regional innflytelse – og det er veldig bra – ikke skjærer igjennom her. Til slutt: Vi ser i prosjekt etter prosjekt med bompengefinansiering at staten pålegger selskapene løsninger de ikke selv ønsker fullt ut. Ofte er det dyre løsninger med dårlige oppfølgingsopplegg, dyrt vedlikehold og mangelfulle og dyre serviceavtaler. I dette prosjektet er innkrevningskostnadene særlig høye i forhold til inntektsstrømmen, av naturlige årsaker. Men nettopp derfor blir det ekstra viktig å investere så kostnadseffektivt som mulig. I Høyre tror vi at selskapene som vet hvor skoen trykker, og som kanskje skal slite med eventuelle feilinvesteringer i hele innkrevingsperioden, er vel så godt skikket til å foreta denne vurderingen som byråkrater i Statens vegvesen. På lengre sikt tror jeg faktisk at hele dette ansvaret for innkrevingsutstyret burde vært overlatt til selskapene selv.
Jeg kunne nesten si «same procedure as last time». Det er vel riktig som representanten Sahl sa i et tidligere innlegg i dag, at det er Fremskrittspartiet mot røkla. Det er Fremskrittspartiet mot dem som ivrer mest for at staten ikke skal ta sitt nødvendige ansvar for å finansiere infrastruktur. Jeg registrerer at flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, er særdeles fornøyd. Flertallet peker på at dette er et etterspurt lokalt og regionalt prosjekt. Flertallet viser videre til at dette er et lokalt initiativ, og de har merket seg at Haugesund kommune har forskuttert E134. Når flertallet gang etter gang er så opptatt av å vise til at dette er et lokalt initiativ, tolker jeg det dit hen at de er nødt til å vise til det for å rense sin egen samvittighet, for det er altså ikke lokalt man vedtar å kreve bompenger. Det er dette huset som vedtar finansiering, og det er dette huset som vedtar bompenger. Derfor stiller jeg meg spørsmålet, når det samme flertallet ønsker seg en kostnadseffektiv innkreving: Hvorfor gjør de det? De bryr seg jo ikke noe med det, for det er lokalsamfunnet som skal betale likevel. Hvis man hadde vært opptatt av at det skulle være kostnadseffektivt, burde man kanskje ha sett nærmere på at det er ekstrakostnader her på 340 mill. kr for å finansiere 1,1 milliarder kr. Det burde flertallet vært opptatt av, for det er en realitet. Når det står at det er delvis bompengefinansiering, er ikke det riktig. Det er jo bompengefinansiering som er hovedfinansieringen. 1,1 milliarder kr av 1,7 milliarder kr skal finansieres med bompenger. Men i realiteten blir det 1,4 milliarder kr i bompenger. 85 pst. av finansieringen skjer med bompenger. Derfor kunne man kanskje ha vært mer opptatt av det isteden. Flertallet følger bare opp regelen ingen bom, ingen vei – koste hva det koste vil. I ti bompengeprosjekt som Stortinget har behandlet, har bilistene fått en ekstraregning på 4 milliarder kr i rente- og innkrevingskostnader ved bygging av bomstasjoner. 4 milliarder kr i ekstraregning – det er mye vei, det! Så vises det igjen til Fremskrittspartiet i en rekke kommuner. Jeg registrerte at representanten Langeland viste til tre–fire og flere kommuner. Ja vel, men fortsatt er det slik at det er i dette hus man vedtar bompenger. Peter N. Myhre, som er byråd i Oslo, kan ikke vedta bompenger. Så registrerer jeg at Fremskrittspartiet, og da særlig våre representanter i Karmøy, får skylden for at det har trukket ut i Rogaland. Jeg skal ikke forskuttere noe valg, men jeg har registrert en meningsmåling i Karmøy der Fremskrittspartiet har nærmere 44 pst. oppslutning, så det kan jo bli interessant å se hva som skjer. Det betyr noe! For når flertallet hele tiden viser til det lokale initiativ, har det altså vært 30 000 underskrifter mot denne bompengeløsningen. Og jeg synes ikke det lukter av lokalt initiativ heller, når bystyret i Haugesund i sitt vedtak skriver: «Haugesund bystyre mener at veiutbygging først og fremst er et statlig ansvar.» Bystyret sier videre: «Haugesund bystyre ser seg derfor tvunget til å akseptere bompenger for å få løst flere veiprosjekter[[…]] Det er tvang det handler om. Det er ikke noe lokalt initiativ, og det skjønner jeg godt, for lokale og regionale politikere er ansvarlige politikere. Og når partiene nesten konkurrerer om å springe fortest mulig unna det statlige finansieringsansvaret, da må lokalpolitikerne ta ansvaret. Det er det som skjer. Jeg vil avslutte med å fremme Fremskrittspartiets tradisjonelle og gode forslag. Og jeg tror ikke det er siste gang Fremskrittspartiet gjør det heller.
Representanten Per Sandberg har tatt opp det forslaget han refererte til.
Vi gleder oss over at det lenge etterlengtede prosjektet Haugalandspakken i dag endelig vedtas. Det er bra. Og det er glede ikke bare her i huset, men også lokalt. Denne pakken, med de prosjektene og tiltakene som den inneholder, gir løsning på mange og store trafikkutfordringer i Rogaland og i Hordaland. Det lokale og regionale engasjementet er sterkt, og det har det vært lenge. Kristelig Folkeparti har i innstillingen, sammen med Høyre og Venstre, uttrykt skepsis til at vi her fra Stortinget skal gå inn og binde opp prosjektorganisasjonens hensiktsmessige prioriteringer og framdrift og dirigere akkurat hvor bomstasjonene skal ligge, slik flertallet med litt vage ord har formulert seg i egen merknad. Når det gjelder Karmøy, er Kristelig Folkeparti svært fornøyd med at tiltakene på Karmøy er inne i pakken igjen etter at flertallet i kommunestyret har ombestemt seg og nå gjerne vil være med på spleiselaget. Kristelig Folkeparti er en del av flertallet som ber Regjeringen om å søke å ta tilbake den tapte tiden, og dermed få Karmøy inn igjen i Haugalandspakken så fort som mulig, og senest tidlig på høsten 2007. Det er viktig for framdriften at bomplasseringen i Karmøy kommune kan planlegges samtidig med de andre bomstasjonene i Haugalandspakken. Når det gjelder styring og administrering av Haugalandspakken, vil vi peke på at Rogaland fylkeskommune og kommunene som står bak Haugalandspakken, gjerne vil styre og administrere pakken på samme måte som på Nord-Jæren, men gjennom samarbeidsorganet for fylkesplanen. Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre støtter dette ønsket. Helt til slutt: Kristelig Folkeparti støtter fullt og helt det arbeidet som er i gang med å revidere lov- og regelverk slik at bompengemidler kan brukes til drift av kollektivtransport. Vi er helt overbevist om at det er viktig å styrke kollektivtrafikken. Alle tiltak som kan føre til økt satsing på kollektivtransport, er positive, spesielt på grunn av de effektene det kan få for klimaet og miljøet framover.
Eg vil fyrst seie at dette er ein god dag for alle som er opptekne av å sikre eit meir miljøvenleg, effektivt og sikkert transportsystem på Haugalandet. Denne bompengepakken løyser finansieringa av mange ulike tiltak og prosjekt som vil løyse lokale og regionale trafikkproblem i både Rogaland og Hordaland som utan denne ville vore uløyste i lang tid. Haugalandspakken omfattar i hovudsak utbetringstiltak på E134 og rv. 47 samt fylkesvegnettet. Det er òg føresett tiltak på E39. Komiteen peikar på at innkrevjingskostnadene er høge i dette prosjektet. Vegstyresmaktene vil sjølvsagt syte for at bompengeinnkrevjinga skjer på ein så effektiv måte som mogleg. Når det gjeld fleirtalet sin merknad om plassering av bomstasjon ved Skre – for å unngå overføring av trafikk til ein aktuell omkøyringsveg – vil Statens vegvesen gjennomføre ei ny vurdering av denne. Sidan proposisjonen vart lagd fram før påske, har Statens vegvesen og lokale styresmakter arbeidd aktivt med å få på plass den nødvendige avklaringa, slik at òg prosjekt og tiltak i Karmøy kommune kan verte ein del av denne pakken. I det vidare arbeidet med Haugalandspakken vert det teke høgd for at denne delen av den opphavlege pakken kan verte realisert så snart som mogleg. Eg har i brevet mitt av 9. mai til transport- og kommunikasjonskomiteen lova å leggje ei sak om ei slik utviding fram for Stortinget allereie til hausten. Det vil i den samanhengen òg vere naturleg å rapportere om dei vurderingane som vert gjorde i samband med plasseringa av bomstasjonen ved Skre. Denne bompengepakken er berre startskotet for det arbeidet som no skal gjerast. Det som vil vere viktig i oppfølginga, er å prioritere tiltak og prosjekt for å oppnå dei målsetjingane som ligg både i proposisjonen, i fylkesdelplanen og i transportplanen for Haugalandet. I dette arbeidet har både lokale og regionale styresmakter og regjering og storting ein viktig å jobb å gjere. Det har vore reist spørsmål kring problemstillinga med lånerenta, og det at ein i proposisjonen legg inn eit krav om at dette skal vere dokumentert. Formuleringa er vanlegvis: «Lånerenta på 6,5 pst. føreset at det før anleggsstart ligg føre dokumentasjon frå ein låneinstitusjon om lån innafor denne renta i ein periode på 10-15 år.» Situasjonen er gjerne at med standard rente lèt ikkje prosjektet seg nedbetale innanfor ein normal bompengeperiode på 15 år. Alternativet vil dermed kunne vere at prosjektet ikkje vert fremja. Krav om dokumentasjon har lett vorte oppfatta som krav om fastrenteavtale. Det har vore reist som innvending at fastrente på sikt kan vere dyrare enn flytande rente. Det er rett. Men ein vil i eit konkret prosjekt ikkje ha det endelege svaret før nedbetalinga er ferdig. Det har òg vore reist som innvending at ei fastrenteavtale som regel har ein rigid nedbetalingsplan. Det kan difor vere eit problem å ha heile lånet som fastrentelån på bakgrunn av at bompengeinntektene vil kunne svinge ein del. Eg meiner det er rett å ha eit slikt krav som nedfelt i proposisjonen. Dersom ein ikkje greier å oppnå dei føresette rentevilkåra, vil kostnadene veltast over på trafikantane, og i siste omgang kan det òg ramme garantistane. Det må strekast under at proposisjonen ikkje seier noko om kva type renteavtale bompengeselskapa skal inngå – det kan gjerne vere noko anna enn fastrente – men berre kor høg den maksimale lånerenta for brorparten av nedbetalingstida, eventuelt størstedelen av lånet, skal vere. Me har alle ei felles interesse i at bompengefinansieringa ikkje vert dyrare enn nødvendig, men eg vil sjølvsagt sjå nærare på korleis kravet om dokumentert rente kan innfriast og bør handterast i komande proposisjonar.
Det blir replikkordskifte.
Det var greit at statsråden tok dette i denne saken, så sparer vi tid i senere saker i dag. Jeg syns også det var greit at det ble sagt at det er dokumentasjon på at det er mulig å finansiere prosjekt innenfor 6,5 pst., som er kravet. Tidligere var det jo slik at det var 8 pst., og alle måtte forholde seg til at hvis ikke prosjektet kunne finansieres innenfor 8 pst. rente – da hadde vi et høyere rentenivå – ble ikke prosjektet fremmet. Så gikk renten kraftig ned, og man har lempet dette ned til 6,5 pst. Jeg er veldig beroliget av dette og har for så vidt ikke behov for å stille noe spørsmål annet enn at jeg virkelig hørte riktig, at det er dokumentasjon på at det er mulig å oppnå en rente på 6,5 pst., som er det statsråden mener.
Eg kan bekrefte at hørsla til representanten er det ingenting i vegen med. Det er rett oppfatta.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Det er mange som har sagt at det er en gledens dag i dag. Men det er en gledens dag med en bismak, for det er også en stor sorgens dag, med tanke på den finansieringen som ligger i denne pakken. Det er blitt så populært blant de rød-grønne å framstille Fremskrittspartiet som partiet som bare gir skattelette til de rike, og så framstiller de seg selv som Robin Hood som tar fra de rike og gir til de fattige. Men i denne saken om bompengefinansiering av Haugalandspakken må jeg spørre meg selv om hvem det er som blir skattlagt. Denne bompengefinansieringen er en moderne form for landeveisrøveri og rammer først og fremst dem som har minst, spesielt dem som har barn som skal fraktes til og fra skoler og barnehager, og voksne som skal på jobb. Det er visst ikke grense for hvor langt denne regjeringen vil gå når det gjelder å kreve penger av bilistene. Bruken av bompengefinansiering har løpt løpsk under denne regjeringen og er nå helt uten styring. Av samlet finansieringsplan på Haugalandspakken på 1,7 milliarder kr utgjør 1,1 milliarder kr bompengefinansiering. Hvis ikke dette er ekstra beskatning av folk flest, ja da vet ikke jeg. Når det gjelder denne saken, er det visst heller ikke noe problem for flertallet å ha en rask og effektiv behandling, så lenge det er snakk om bompengefinansiering. Bruken av bompengefinansiering i denne saken gir innbyggerne på Haugalandet hoveddelen av finansieringen, mens sta-ten, som har ansvaret for vei, nesten ikke tar del i det hele tatt. 85 pst. av det totale beløpet blir betalt av brukerne. Dette er ekstra skatt. Da er det pussig å høre flertallet her i salen i dag si at det er så stort lokalt ønske og lokalt initiativ. Men har de noe valg? Det er på sin plass å minne flertallet om at bompengefinansieringen av Haugalandspakken er svært omstridt lokalt, og at det ble samlet inn over 30 000 underskrifter mot dette. Innbyggerne ble ikke spurt direkte gjennom lokal folkeavstemming, som Fremskrittspartiet mente burde blitt gjort her. Det er viktig å merke seg vedtaket fra bystyret i Haugesund. Bystyret sier rett ut at de føler seg tvunget til å akseptere bompenger for å få løst viktige prosjekter. At Karmøy kommunestyre har sagt nei, blir ikke ofret en tanke. Hallgeir Langeland sier at de roper på penger. Ja, de roper faktisk på sine egne penger som blir betalt inn i bensin- og veiavgifter. Denne saken viser igjen at vi har en handlingslammet regjering når det gjelder satsing på samferdsel, og da spesielt på vei og vedlikehold. Regjeringens bevilgninger til samferdselssektoren er altfor lave i forhold til behov og samfunnsøkonomisk lønnsomhet. Løsningen til dagens regjering er å skyve regningen over på innbyggerne, og det er en ekstra beskatning som rammer dem som har minst fra før.
Eg kan ikkje la vere å svare på den utfordringa som kom no, sjølv om eg ikkje ynskjer å fyre opp ein bompengedebatt. Vi har hatt mange nok av dei. Dei er føreseielege. Me veit nøyaktig kva Framstegspartiet vil seie og gjere. Men eg vil be folk rundt om i dette land om å begynne å sjå etter kva Framstegspartiet har fått til. Dei har ei stor gruppe på Stortinget. Dei har hatt ei stor gruppe i fleire periodar. I den førre perioden var Framstegspartiet støtteparti. Dei påstår at dei ikkje var det, men det var Framstegspartiet som sette inn Bondevik II-regjeringa. Dei hadde ikkje kome til makta om ikkje Carl I. Hagen hadde sett dei inn. Kva fekk dei til? Kor mange milliardar vart samferdsla tilført i førre perioden? Kor mange prosjekt har Framstegspartiet fått igjennom ved å drive politisk handverk, inngå kompromiss og finne løysingar? Det er slik me måler kva ein får til. Så kan me stå og vere ranke og reine – det kunne Senterpartiet òg ha gjort. Det hadde ikkje vorte mykje veg av det.
Statsråden fyrer meg ikke opp i en bompengedebatt, for det er jo ingen som er så forutsigbar med hensyn til å finansiere veier som dagens samferdselsminister – eller bompengedronningen, som jeg har uttalt tidligere. Senterpartiet er til og med et parti som har programfestet at nok er nok når det gjelder bompenger, men hun er altså den som ivrer mest. Dagens statsråd er historisk i den forstand at bilistene betaler en ekstraskatt som er større enn det som staten bidrar til når det gjelder å bygge stamvei. Men årsaken til at jeg tok ordet, var det statsråden la fram for å rense sin egen samvittighet: Det er Fremskrittspartiet i dag og i går og i forgårs som har ansvaret for at denne regjeringen ikke finansierer statlig infrastruktur. Mitt spørsmål kan også være til statsråden: Hva fikk Senterpartiet til på vei fra 1997 til 2001, under Bondevik I? Hva fikk Senterpartiet til på vei i forrige periode? Hva har Senterpartiet fått til på vei når de har sittet med statsråd innen det samme feltet i en rekke tidligere regjeringer? Det som har skjedd på veisektoren, har skjedd over 15–16–17 år. Det har blitt nedprioritert, nedprioritert og nedprioritert med vekslende regjeringer, men hovedsaken er at Senterpartiet har vært rådende innen samferdsel. Jeg skjønner godt at statsråden, Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet må bruke denne typen argumentasjon for ikke å få fokus på sin egen udugelighet. For det er det som skjer. Men heldigvis: Når statsråden nå fra talerstolen henvender seg til det norske folk, er jeg glad for det. For jeg tror det norske folk har registrert hva som skjer. De har registrert at det såkalte distriktspartiet Senterpartiet er det mest sentraliserende parti i dagens storting og regjering – fordi de tvinger lokalsamfunnene, og de pålegger lokalsamfunnene mer og mer utgifter. Da statsråden sendte brev til de store byene for å få et initiativ til rushtidsveiprising, fikk hun ikke det svar fra lokalpolitikerne som hun ønsket seg. Derfor skal da denne regjeringen nå tvinge veiprising på disse lokalsamfunnene. Da betyr ikke det lokale initiativet noen ting lenger. Det er bare når det passer Senterpartiet – og det passer stort sett Senterpartiet når de kan pålegge bilistene ytterligere utgifter. Norske bilister betaler nærmere 60 milliarder kr. Det er kanskje på tide at de får noe tilbake.
Senterpartiet og denne regjeringa har lyfta samferdselsbudsjettet med 2 milliardar kr. For dette året innfrir Regjeringa Nasjonal transportplan. Me har følgt det opp i revidert nasjonalbudsjett med ekstramidlar til Hanekleivtunnelen frå Regjeringa si side, i motsetnad til førre regjering, som Framstegspartiet støtta, der ein henta pengar til å reparere Oslofjordtunnelen frå andre prosjekt rundt om i landet. Ein fann ikkje dei 70 mill. kr i ekstramidlar. I den første budsjettdebatten eg var med i i Stortinget, vart eg og Senterpartiet anklaga av Per Sandberg for å drive ein distriktsfiendtleg samferdselspolitikk. Då eg for ei tid sidan sa – og det var litt avisoppslag om det – at me må satse meir på kollektivtrafikk i byane og meir på vegmidlar i distrikta, gjekk Framstegspartiet høgt på banen og sa Senterpartiet var ein fare for dei bynære strøka, for vi ville bruke alle pengane i distrikta. I dag slår han tvert om i argumentasjonen sin. I dag høyrer eg igjen at me er eit sentraliserande parti. Så i alle fall bør Sandberg og Framstegspartiet bestemme seg for kva slags karakteristikk dei ynskjer å gje oss, utan at det betyr så veldig mykje for Regjeringa eller Senterpartiet kva ein vil kalle oss. Me jobbar målbevisst for å nå praktiske målsetjingar som betyr noko for folk. Det betyr noko for folk på Haugalandet at dei vegane kjem, det betyr noko for folk rundt om elles i landet at dei får dei vegane dei skal ha. Ja, ideelt sett kunne eg godt ynskt at staten betalte alt. Men hadde Framstegspartiet sete i regjering, hadde dei òg opplevd at ein må fordele mellom sektorar, og at ein ikkje alltid får dei pengane ein ideelt sett skulle hatt. I den ideelle framstegspartiverda finst det pengar til absolutt alt – uavgrensa. Det er ikkje slik i den verkelege verda. Og det som ikkje vert avgrensa ved at me ikkje har pengar, vert avgrensa ved, som vi ser, ein økonomi som iallfall ikkje eg ynskjer å vere med på å bidra til skal få ein endå større rentevekst og styrkt kronekurs, med fare for utflagging av veldig mange arbeidsplassar. Eg har fått eit skriftleg spørsmål frå Framstegspartiet der dei hevdar at denne regjeringa er den regjeringa som har opna for 100 pst. bompengefinansiering. Det brevet og det spørsmålet skal eg sjølvsagt svare på på ordinært vis. Men det var den framstegspartistøtta Bondevik II-regjeringa som opna for 100 pst. bompengefinansiering, gjennom prosjektet Svinesundsbrua.
Jeg tror at det norske folk er i ferd med å oppdage at Fremskrittspartiets janusansikt viser seg på område etter område, nå også når det gjelder bompenger. For den ordbruk som Sandberg benytter når det gjelder bompenger, står jo ikke helt i stil med det som står i prinsipprogrammet. For der sier de ja til å bruke bompenger som finansiering på visse forutsetninger. I forrige uke, var det vel, var Per Sandberg i Fredrikstad, og sa – hvis han er noenlunde riktig gjengitt i avisene – ja til å bruke bompenger til å finansiere en ny ringvei, forutsatt at det var mulighet til å kjøre alternative ruter. Men Fremskrittspartiet har stemt imot bompengeprosjektet E18 og E6 i Østfold til tross for at det er mulighet for å kjøre alternative ruter. Så hadde det vært opp til Fremskrittspartiet, og de hadde fått gjennomslag for sin stemmegivning, så hadde vi ikke hatt noen firefelts E6 som nå snart er ferdigstilt. Så sier Sandberg at han unnskylder sine partifeller lokalt som altså er i en situasjon hvor de faktisk må ta ansvar, hvor de må velge mellom et initiativ som betyr vei, eller kø. Og da ser vi altså at man i Oslo, i Austevoll, i Os velger vei. Og så sier han at det er de tvunget til av Stortinget, for det er vedtak som gjøres her. Ja, det er riktig, vedtak gjøres her. Men vedtaket hadde ikke blitt gjort her hvis det ikke først var gjort et vedtak lokalt som sa ja til det prosjektet. Per Sandberg kan bruke så store ord han vil, men det er et faktum at denne regjering har fulgt opp, som den første regjering, Stortingets vedtak om vei- og transportplan som var gjort perioden før. Og det har vært et historisk løft. At man så skulle ønske seg enda mer, det er nå så, det ønsket kan man dele. Men å karakterisere dette som ikke å få til noe på vei, det er en debattform og noen ord og uttrykk som egentlig bare slår tilbake på en selv. Jeg tror vi alle tjener på å føre en politisk debatt med noen ord og uttrykk som står litt mer i stil med realitetene. Og der tror jeg Per Sandberg har et stykke vei å gå.
Nå er vi der igjen – nå braker bompengedebatten løs igjen. Til representanten Per Sandberg: Vi trenger ikke å rense vår egen samvittighet. Vi har lyttet til lokaldemokratiet, og sånn som det har blitt rundt omkring, er de fleste innstilt på å få fortgang i prosjektene og gå inn for bompengefinansiering. Så kan man like det eller ikke, men sånn er det. Hvis det er noen som er udugelig – for å bruke et sterkt uttrykk fra denne talerstolen – må det være den forrige regjeringen, Bondevik II-regjeringen, med Fremskrittspartiet som støtteparti, for de klarte ikke å følge opp de lovnadene de hadde gitt. Hvis samferdsel var så viktig for Fremskrittspartiet, kunne de ha tvunget den regjeringen i kne, men den gang var det ikke interessant. Da var det kanskje andre arenaer. Nå har de plutselig – sammen med de forrige regjeringskameratene – løftet samferdsel opp på et veldig høyt nivå. Jeg er litt forundret over debatten nå. Det må jo være en slags misunnelse, fordi man ikke i det hele tatt i forrige periode klarte å innfri de løftene man hadde gått til valg på, mens denne regjeringen innfrir de løftene den gikk til valg på. Rett skal være rett: Fremskrittspartiet var med på – som det er blitt sagt tidligere fra denne talerstolen – å løfte opp Nasjonal transportplan. Da må man regne med at representanten Per Sandberg står ved det man gjorde i Nasjonal transportplan. Man kunne gjerne ha ønsket seg mer, men denne regjeringen er i ferd med å innfri NTP. Jeg ber representanten Sandberg egentlig om å være så edruelig at han i hvert fall kan si at denne regjeringen leverer det den har sagt den skal når det gjelder Nasjonal transportplan.
Presidenten synes nok at «udugelig» er på grensen med hensyn til hva man bør tillate som parlamentarisk språk.
Framstegspartiets Per Sandberg kom med ganske kraftige karakteristikkar av Senterpartiet som regjeringsparti – m.a. vart vel «udugelig» først brukt der. Og han klarar på ein meir eller mindre elegant måte å hoppe bukk over det faktum at bompengeprosjekta er lokalt initierte og ønska av kommunar og fylkeskommunar som vil det beste for dei samfunna dei har. Eg har merka meg at Framstegspartiet, med sin kraftige retorikk, veldig ofte får siste ordet i debattar om bompengar. Og då kjem eg i hug eit sitat – utan samanlikning med Per Sandberg eller Framstegspartiet elles – som er slik: Menneske som får siste ordet, er sjeldan dei som har første tanken.
Per Sandberg har hatt ordet to ganger og får ordet til en kort merknad.
Det siste ordet er ennå ikke sagt når det gjelder bompenger. Jeg står fast ved at Senterpartiet ikke bare er en fare for distriktene og de store byene – det er en fare for det norske samfunnet generelt når Senterpartiet får råde. Det viser alle resultater. Vi er enige om at det betyr noe for folk og for lokalsamfunn at det bygges infrastruktur – det gjør jo det – men jeg tror det betyr enda mer for lokalsamfunnene at staten tar sitt ansvar. Det er jo ikke det det dreier seg om – om det betyr noe eller ikke. Det er vi jo enige om. Det vi diskuterer, er hvorvidt staten skal ta sitt ansvar. Arbeiderpartiet fornekter seg ikke. Jeg unnskylder ikke mine kolleger i lokalpolitikken – jeg unnskylder Arbeiderpartiets, Senterpartiets og SVs. Ingen av disse lokalpolitikerne – fra SV til Fremskrittspartiet – som jeg har snakket med rundt omkring i det ganske land, ønsker bompenger. De er tvunget til det. Det er ikke et lokalt initiativ som ligger bak – de gjør det fordi de er tvunget til det. Når det gjelder oppfølgingen av Nasjonal transportplan: Regjeringen følger ikke opp NTP. Det er allerede et etterslep på 1,6 milliarder kr på veisektoren, men hvis statsråden vil ta igjen dette neste år, er vi fornøyd med det.
Jeg trodde dette skulle bli en kort og grei debatt der de fleste var enige om saken, men så fikk vi denne bompengedebatten. Det er greit. Jeg skal ikke blande meg opp i debatten mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet, men av og til henger representanten Strøm seg på disse debattene. Da svinger han seg til de store høyder, og hevder at Bondevik-regjeringen ikke innfridde NTP. Det er som regel påstand nr. 1. Og hver gang må jeg opp på denne talerstolen og fortelle hr. Strøm at hvis man regner med OPS-prosjektet i Trøndelag, så gjorde Bondevik-regjeringen faktisk det. 600 mill. kr hadde man ambisjon om, og det greide vi. Så sier han i neste påstand: Denne regjeringen, imidlertid, oppfyller NTP. Ja, la oss se, da. Ingenting er bedre enn at man greier det, men det er fortsatt to år igjen. Slik det ser ut ifølge mine budsjettdokumenter, som jeg har fått fra Regjeringen, ligger man godt og vel 600 mill. kr etter når det gjelder vei, og 1 milliard kr etter når det gjelder jernbane. Det er ikke å oppfylle NTP. Det er mulig man greier det i løpet av hele fireårsperioden – og har ambisjon om det – men da må man si det. Man må være såpass etterrettelig.
Veldig kort: Det vert triksing med tal når representanten Halleraker legg OPS-prosjekta inn som ein del av den førre regjeringa si satsing. OPS-prosjekta belastar mine budsjett årleg – meir og meir etter kvart som innbetalingane vert større og større. OPS-prosjekta vart ikkje dekte inn av den førre regjeringa. Det er me som betalar den rekninga.
Flere har ikke bedt om ordet i sak nr. 18.[[Votering, se side 3719]]
Etter ønske fra transport- og kommunikasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen – innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Etter mange år og mange debatter er vi i dag i Stortinget invitert til å vedta Vegpakke Salten fase I. Den har stor betydning både for Salten og for Nordland fylke. Vegpakke Salten fase I vil øke standarden betraktelig på de viktigste veiene inn til fylkeshovedstaden Bodø. Derfor er det en glede for meg i dag å være ordfører for denne saken. Rv. 17 er hovedferdselsåren langs kysten mellom Helgeland og Salten. I nord starter den i krysset med rv. 80 i tettstedet Tverlandet to mil utenfor Bodø sentrum. Strekningen som skal utbedres, er de første åtte–ni kilometerne på rv. 17. Dagens vei er smal og svingete, og det er ikke plass til verken midtstripe eller fotgjengere. Det har også vært en del ulykker der de siste årene. Det er stor trafikk på denne veistrekningen, både fordi mange pendler til Bodø og også fordi rv. 17, også kalt kystriksveien, er en svært attraktiv og mye brukt turistrute. Den store turistattraksjonen Saltstraumen, som mange her kjenner til, ligger like sør for Godøystraumen på rv. 17, slik at praktisk talt alle turister til og fra Saltstraumen bruker den veistrekningen som nå – med Stortingets tilslutning – skal få sin høyst nødvendige standardheving. Prosjektet gir 8 km vei i ny trasé, med en veibredde på 7,5 meter. Miljøet for dem som bor langs den eksisterende veien, blir vesentlig forbedret når gjennomgangstrafikken forsvinner. Den andre veistrekningen som inngår i Vegpakke Salten fase I, er rv. 80, hovedveien mellom fylkeshovedstaden Bodø og Fauske. Fauske ligger, som de fleste kjenner til, ved E6, og rv. 80 er stamveien som knytter Bodø til E6. Med andre ord: Rv. 80 er en viktig veiforbindelse både for næringslivet og for befolkningen i Salten. Dagpendlingen mellom Fauske-området og Bodø er stor. Det største prosjektet som ligger i pakken, gir 5,9 km ny vei mellom Røvika og Strømsnes i Fauske kommune og en innkorting av strekningen Bodø–Fauske på hele 6 km. Strekningen blir dermed godt under 6 mil lang. Flaskehalsen Mjøneskleiva, midt mellom Bodø og Fauske på rv. 80, skal utbedres som en del av pakken. Det er planlagt tiltak mot parkering langs veien, avkjørsel skal fjernes, og ikke minst blir det bygd 2,5 km ny gang- og sykkelvei langs rv. 80 vest for Fauske. Tiltaket vil selvsagt bedre forholdene for myke trafikanter og øke trafikksikkerheten. I tillegg vil de som bruker Klungsetmarka, som er et populært utfartsområde, ha nytte av forlenget gang- og sykkelvei. Det er gledelig at det er bred lokalpolitisk enighet om Salten-pakken, og at den fremmes i to faser. På den måten kan man starte arbeidet med de prosjektene som er kommet lengst i planleggingen. Fase II omfatter hovedsakelig prosjekter og tiltak knyttet til inn- og utfart i Bodø sentrum og utbedring av strekninger og punkter med høy ulykkesfrekvens på rv. 80 nær Bodø. Rv. 80 og rv. 17 er hovedpulsårene i Salten-regionen, med om lag 76 000 innbyggere. Veiutbyggingen i Salten vil føre til kortere reisetid, tryggere trafikk og bedre bomiljø på strekningene. Arbeidet med innkorting og omlegging av dagens vei og utbygging av gang- og sykkelveier og andre miljø- og trafikksikkerhetstiltak vil starte allerede i høst. Utbyggingen vil ha mange positive virkninger for folk og næringsliv i Bodø og i hele Salten. Det er avgjørende viktig for Salten-regionens utvikling som bosteds-, arbeids- og serviceregion at Vegpakke Salten fase I blir startet opp nå, og at Vegpakke Salten fase II blir vurdert i forbindelse med rulleringen av Nasjonal transportplan og realisert på et senere tidspunkt. Gode kommunikasjoner vil være særdeles viktig for at kommunene omkring Bodø skal kunne opprettholde bosettingen sin, gjennom god tilgang til det varierte arbeidsmarkedet som bl.a. Bodø som fylkeshovedstad representerer. Til slutt vil jeg gi både ordføreren i Bodø kommune, Odd-Tore Fygle, og ordføreren i Fauske kommune, Kjell Eilertsen, og andre aktører skryt for den jobben de har gjort med å få Vegpakke Salten fase I på hjul – til beste for både næringsliv og ikke minst Saltens befolkning.
La meg åpne med å gi ros til saksordføreren for behandlingen av saken og ikke minst for den beskrivelsen han gir med hensyn til nødvendigheten av å få på plass denne type infrastruktur. Saksordføreren har helt rett i at dette er to riksveistrekninger som det er nødvendig å gjøre noe med – av hensyn til næringsliv, miljø, sikkerhet og folk flest i området. Så deler vi oss også her, for igjen peker flertallet på at dette er et lokalpolitisk ønske. Det er jo en repetisjonsøvelse for bompengetilhengere i alle sammenhenger. Man stiller ikke spørsmålet om hvorfor det er et lokalpolitisk ønske her om å innføre bompenger. Men det diskuterte vi også i forrige sak. Rv. 80 og rv. 17 er statlig eiendom, og jeg mener fortsatt at det er staten som skal stå ansvarlig for dem. Jeg ser også her at kommuner og fylkeskommuner stiller garanti, mens departementet på en måte stiller kravene. Det harmonerer ikke i mine ører. 51,6 pst. av kostnadene skal finansieres med bompenger på rv. 17 og i overkant av 60 pst. på rv. 80. Her er vi i samme situasjon. Selv om det blir lagt fram som om bompenger skal tilsvare 305 mill. kr, er altså det samlede beløpet – når en tar med påløpte ekstrakostnader – 650 mill. kr. Det koster altså 305 mill. kr å bygge disse prosjektene mens man da skal kreve inn 345 mill. kr ekstra. Jeg synes kanskje at det er på tide at man får en debatt som er mer grundig i forhold til hvorvidt dette er samfunnsøkonomisk nyttig når man bygger infrastruktur og prisen blir doblet uten at en får noen ekstra meter med vei. Det er realiteten her. Det er 118 pst. bompenger i dette tilfellet. Da trenger ikke jeg å gjøre noe annet enn å avslutte med å fremme Fremskrittspartiets meget gode forslag.
Representanten Per Sandberg har teke opp det forslaget han refererte til.
Jeg slutter meg til det Sandberg sa. Saksordføreren redegjorde utmerket for saken, og vi støtter saken. I denne saken har vi drøftet spørsmålet om fastrenteavtale, og at det skulle foreligge en avtale før avtalen mellom selskapet og staten ble skrevet. At det ikke skal forstås slik, har vi nå avklart i en sak tidligere i dag – det skal forstås dit hen at det skal foreligge en dokumentasjon om at en slik rente er mulig. Det er jeg veldig glad for. Det betyr også at jeg vil anmode presidenten om at det forslaget vi har i innstillingen, gjøres om til et oversendelsesforslag.
Representanten Halleraker har da gjort om forslag nr. 1 til eit oversendingsforslag.
Som jeg før har sagt, er det stor glede når vi står framfor oppstart av et nytt samferdselseprosjekt. Jeg kan ikke legge skjul på at det er ekstra stor glede når et stort samferdselsprosjekt i hjemfylket er under oppstart. Vi befinner oss i et sterkt pressområde i Nordland med stor trafikkvekst og sterkt ulykkesbelastede veier. Vi er glad for at utredningsarbeidet igangsettes nå, og for at det er lokalpolitisk enighet om opplegget. Det er all grunn til å gi ros til Fauske og Bodø kommuner som har funnet en felles løsning, som har klart å bli enige om et bompengeopplegg, og som framskynder dette svært viktige prosjektet med mange år. Det er et lokalpolitisk ønske å komme i gang med fase I-prosjektene så fort som mulig. Det er derfor bra at den lokalpolitiske enigheten nå har ført til at Vegpakke Salten kan løses i to faser, slik at man i første omgang kan komme i gang med prosjekt I mens man får ferdig planer for del II. I fase I inngår utbygging av rv. 17 Tverlandet–Godøystraumen og rv. 80 Røvika–Strømsnes i Bodø og Fauske kommuner. I tillegg inngår to mindre tiltak på rv. 80. Fase II omfatter, som det tidligere er sagt, utbedringer av inn- og utfartsårene til og fra Bodø sentrum og utbedring av spesielt ulykkesbelastede strekninger på rv. 80. Rv. 80 og rv. 17 er hovedpulsårene i Salten, og vegutbyggingen i Salten vil gi viktige forbedringer. Høy ulykkesfrekvens og dårlig standard og de gode mulighetene for å få kuttet ned på lengden på strekningen har vært bakgrunnen for det sterke ønsket om å få gjort noe med denne strekningen. Rv. 17 er hovedferdselsåren langs kysten mellom Helgeland og Salten og har dårlig standard og smal bredde. Med tiltakene i Saltenpakken får vi nå tryggere trafikk, kortere reisetid og reduserte miljøulemper. Vi ser også fram til fase II i Saltenpakken, da inn- og utfartsårer til og fra Bodø sentrum skal forbedres og spesielt ulykkesbelastede punkt på den strekningen skal få sin utbedring. Ellers er vi glade for merknaden som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står for når det gjelder låneavtalen. Vi støtter det som representanten Halleraker har sagt, etter positive signaler fra ministeren, om at forslaget oversendes uten realitetsvotering.
Det er mange som gler seg til at framkomst og tryggleik på to av dei viktigaste vegstrekningane i Nordland vert betra. Tiltaka i denne proposisjonen kjem næringslivet og dagpendlarar i distriktet til gode, men ikkje minst skal utbygginga òg betre tilhøva for dei som er busette langs strekningane som får ny veg. Det er teke lokalt initiativ til delvis bompengefinansiering. Dette er fyrste fase i ei større pakke. Fase I femner om tiltak på og langs rv. 17 og rv. 80 i Bodø og Fauske kommunar. Rv. 17, som vi ofte kallar kystriksvegen, og som har status som nasjonal turistveg, skal leggjast om mellom Godøystraumen og Tverlandet, der standarden i dag er spesielt låg i høve til trafikkmengda. På rv. 80 er hovudprosjektet ei innkorting på 6,2 km av strekninga mellom Røvika og Strømsnes. Dette vil gi store framkomstgevinstar, samstundes som det betrar trafikktryggleiken og miljøet for randbusetnaden langs den opphavlege vegen. I tillegg til dette ligg utbetringar ved Mjøneskleiva og gang- og sykkelveg mellom Stranda og Klungset i Fauske i fase I. Eg reknar med at den nye rv.17 kan opnast i 2009, medan prosjekta på rv. 80 truleg vil vere avslutta i 2010. Innkrevjinga av bompengar tek til etter opninga av dei respektive vegane. Det er elles godt samsvar mellom bilistane som har nytte av dei einskilde prosjekta, og dei som er med på å finansiere dei, så prinsippa i retningslinene for bompengeprosjekt vert overhaldne. Eg er glad for at transport- og kommunikasjonskomiteen si innstilling i saka er positiv og svarar til proposisjonen. Eg har òg merka meg at spørsmåla frå komiteen i samband med denne saka har konsentrert seg om lånerente og standardavtale. Då dette vart teke opp under saka om Haugalandspakken, skal eg ikkje bruke tid på å gå inn på det i denne saka. Men eg vil igjen gjerne understreke at proposisjonen ikkje seier noko om kva type renteavtale bompengeselskapet skal inngå – det kan gjerne vere anna enn fastrente – berre kor høg den maksimale lånerenta for brorparten av nedbetalingstida skal vere.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 19.[[Votering, sjå side 3720]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 3720]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 3720]]
Etter ønske frå transport- og kommunikasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gjeve høve til fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemer av Regjeringa, innanfor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Innstillingen fra komiteen i denne saken fremmes av alle partier med unntak av Fremskrittspartiet, som jeg regner med fremmer sine egne synspunkter og forslag i saken. Komiteens flertall hadde i behandlingen av St.prp. nr. 1 for 2005-2006 følgende merknad: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, er kjent med at Østfold fylkeskommune i sitt vedtak til høringsuttalelse til Nasjonal transportplan og handlingsprogram våren 2005, ba om at Østfoldpakka fase 1 revideres i 2006. Flertallet støtter en slik revisjon og ber om at Regjeringen følger opp dette. Det er i denne sammenheng ønskelig at det kan legges opp til mest mulig kontinuerlig utbygging av E18.» Jeg er glad for at Regjeringen har fulgt opp dette i den saken som skal behandles her i dag. Det er et stort lokalt engasjement fra kommuner og fylkeskommunen i Østfold for å få gjennomført Østfoldpakka fase 1 og 2 slik denne pakken ble vedtatt i forbindelse med St.prp. nr. 26 for 1999-2000, og senere behandlinger av flere andre stortingsproposisjoner og stortingsmeldinger. Hovedelementene i Østfoldpakka fase 1 er utbyggingen av firefelts motorvei på E6 og E18, og videre utbygging av dobbeltsporet jernbane fra Moss og sørover. Fase 1 er under gjennomføring, og E6 ferdigstilles neste år, men det er fortsatt mye som gjenstår på E18 og jernbanen før begge deler er fullt bygd ut. Regjeringen har støttet det lokale engasjementet og har i samarbeid med fylkeskommunen og kommunene jobbet fram det opplegget som legges fram til behandling i dag. Opplegget innebærer en framskynding av anleggsstart på utbyggingen av veiprosjektet E18 parsellen Krosby–Knapstad i Østfold, i forhold til opprinnelig planlagt i NTP. Dermed kan nye 8 km firefeltsvei på E18 gjennom Østfold åpnes for trafikk i løpet av sommeren 2008. For å få til dette har fylkestinget godtatt å frafalle kravet om at staten skal dekke 50 pst. av de samlede utbyggingskostnadene for E6 og E18, medregnet den norske delen av Svinesundsforbindelsen, og akseptert at innkrevingsperioden forlenges til 20 år både på E6 og E18, med en økning av bompengetakstene på E18 med 25 pst. fra 2010. Videreføringen gjøres også uten at staten har forpliktet seg til en sluttdato for hele E18-utbyggingen, slik fylkeskommunen opprinnelig ønsket. Med dette er det vist stor lokal vilje til å bidra for å få E18 utbygd. E18 er hovedferdselsåren for dem som bor i den regionen, og det er hovedferdselsåren mellom hovedstedene i Sverige og Norge. Innbyggerne her er levende opptatt av å skape tilvekst i regionen gjennom gode kommunikasjoner og tilrettelegging for næringsutvikling og regionalutvikling, og har bl.a. etablert et felles Interreg-prosjekt med støtte fra EU for å jobbe med dette. Denne saken har derfor vært fulgt med stor interesse også på svensk side, og behandlingen av denne saken her i dag blir slik sett møtt med entusiasme på begge sider av grensen. Strekningen som skal bygges, er den mest trafikkbelastede delen av E18 i Østfold. Utbyggingen vil derfor føre til en reduksjon av trafikken og miljøproblemene i Spydeberg sentrum, og trafikksikkerheten blir vesentlig bedret på denne strekningen. Dette er veldig viktig for dem som ferdes her til daglig. Det er ut fra dette mange grunner til den lokale viljen til å bidra. Kostnadene for utbyggingen av E18 gjennom Østfold har blitt høyere enn tidligere forutsatt. Dette skyldes i hovedsak at det legges opp til utbygging av firefeltsvei fra Momarken til Akershus’ grense, i stedet for tofeltsvei som opprinnelig planlagt. Finansieringsopplegget innebærer som sagt endringer i bompengeopplegget for E6 og E18, noe som muliggjør en overføring av ca. 390 mill. kr i statlige midler fra E6 til E18 i perioden 2006–2009. I tillegg har staten forpliktet seg til å bidra med 480 mill. kr i perioden 2010–2013, noe som er ca. 210 mill. kr mer enn det som var lagt til grunn i NTP. Det er derfor også vist stor vilje fra statens side til å videreføre utbyggingen. Det er med dette ikke rom for ytterligere utvidelse av bompengeopplegget av Østfoldpakka. De gjenstående strekningene på E18 i Østfold må derfor finansieres med statlige midler. Jeg er glad for at videre utbygging av E18 vil bli vurdert i kommende revisjon av NTP, ettersom verken framdrift eller finansiering er omtalt i gjeldende NTP. Av proposisjonen framgår det at bompengeselskapet må dokumentere at rentesatsen på lånet i forbindelse med prosjektene i pakken ikke vil overstige 6,5 pst. de nærmeste 10–15 årene, altså tilsvarende problemstilling som har vært berørt tidligere. Jeg vil som saksordfører presisere at dette likevel ikke nødvendigvis må skje i form av en ordinær fastrenteavtale, og at departementet utover dette ikke legger noen føringer for hvordan bompengeselskapenes låneavtaler ser ut. Plassering av bomstasjonen på fylkesvei 311, Osloveien, er også omtalt i saken. Departementet er i gang med en vurdering av dette, men peker på at dagens plassering er lagt til grunn i saken. Med dette anbefaler jeg innstillingen.
Egentlig kunne jeg bare nøyd meg med å fremme Fremskrittspartiets forslag i innstillingen, men noen kommentarer ønsker jeg likevel å komme med også her. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i innstillingen på side 5 viser til at man i proposisjonen sier: «En utvidelse av bompengeperioden til 20 år bryter med hovedregelen om at innkrevingsperioden skal avgrenses til 15 år. For å sikre forsert utbygging av E18 Krosby–Knapstad, tilrår Samferdselsdepartementet likevel et opplegg med 20 års innkrevingsperiode.» – Nye grep hele tiden for å finansiere nasjonale transportkorridorer med bompenger. Saksordføreren skal ha ros for sin framleggelse. Jeg registrerer at saksordføreren nå også inkluderer svenskene, som tiljubler norske bompenger. Nå er det ikke lenger bare et nasjonalt initiativ, nå er også svenskene med og er positive. I innstillingen viser flertallet gjentatte ganger til det lokale engasjementet: «Flertallet merker seg det sterke lokale engasjementet», de merker seg «samarbeid med Østfold fylkeskommune», de merker seg at det er «i tråd med lokale ønsker og vedtak», de merker seg at fylkestinget har vedtatt, de merker seg at fylkestinget «har frafalt», de merker seg at fylkeskommunen har garantert, de merker seg at Østfold fylkeskommune har «gitt sin tilslutning». Det er det det går ut på. Flertallet bruker hele tiden de lokale og regionale politikerne og nærmest lemper ansvaret over på dem for at det blir innført bompenger. Det synes jeg er beklagelig når vi snakker om nasjonale transportkorridorer. Det viser bare manglende politisk vilje til å finansiere statlig infrastruktur. Vi er alle enige om at denne nasjonale transportkorridoren, med de forbedringene som skal gjøres, vil bety økt sikkerhet. Den vil bety bedre miljø, og den vil bety mye for næringsvirksomhet og folk flest. Nå har vi behandlet tolv bompengeprosjekt. Når det gjelder disse tolv bompengeprosjektene, skal det altså betales 200 mill. kr for å bygge og rive bomstasjoner – ikke én meter vei. Det skal brukes 900 mill. kr for å kreve inn bompengene – ikke én meter vei. Det skal brukes 3,5 milliarder kr for å betale renter – ikke én meter vei. Her skal det altså betales over 4 milliarder kr som det ikke blir én eneste meter vei av! Er det ikke snart på tide å diskutere hvorvidt dette er nyttig? Hvor mye er man villig til å kreve at bilistene skal betale for ikke å få noe vei? Det er jo det som i realiteten skjer. Over 10 milliarder kr krever man inn i bompenger, og bare halvparten går til å finansiere vei. Jeg synes det er på tide at flere enn Fremskrittspartiet reagerer på den type avbetalingssystem på veiene våre, særlig når det er andre som skal betale avdrag på statens veier. Jeg fremmer Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Representanten Per Sandberg har teke opp dei forslaga han refererte til.
Jeg skal ærlig medgi at jeg har gått inn i behandlingen av denne saken med noe blandede følelser. På den ene side er det positivt at man nå kommer i gang med denne viktige parsellen, uten at anleggsarbeidet stopper opp, slik det lenge så ut til. Men på den annen side er det viktig å være klar over at dette er en meget begrenset parsell, som ikke innebærer noen løsning på det som har vært hovedkravet fra Østfold, nemlig en fullføring av hele E18 gjennom Indre Østfold. Til vi når dit, er det meget langt igjen. Det er også viktig å være klar over at E18 ikke er en hvilken som helst vei. Det er faktisk den nest viktigste veien for Norge når vi snakker om landeveistransport inn og ut av landet. Det er bare E6 over Svinesund som har høyere volum og større trafikk. Vi vet også at det er et dramatisk høyt antall dødsulykker på E18. Derfor er jeg glad for at det på et langt tidligere tidspunkt, i forrige stortingsperiode, ble lagt til grunn at de første planene om en motorvei på store deler av strekningen som skulle være tofelts, ble omarbeidet til å være en firefelts motorvei med atskilte kjørefelt i hver retning. Trafikksikkerhetsmessig er det en veldig viktig forbedring, og det er også noe av årsaken til at kostnadene i prosjektet har steget betydelig. Da forslaget kom fra Regjeringen for et par uker siden, kunne man ved første øyekast få inntrykk av at dette var en fantastisk god nyhet, fordi det nærmest ble presentert i media som om utbyggingen av E18 gjennom Indre Østfold visstnok skulle forseres med fem år. Det tok imidlertid ikke mange minuttene før vi oppdaget at dette, etter mitt skjønn, var et nokså utspekulert forsøk på å overselge en nyhet. Her var det ikke snakk om noen spesielt offensiv satsing fra Regjeringens side. Det var snarere det endelige bevis på det jeg vil karakterisere som et gedigent løftebrudd og en velgerbløff. Saken er nemlig den at i Smaalenenes Avis, som holder til i Askim, for 16. april 2005 formulerte Åslaug Haga, senterpartileder og førstekandidat for Senterpartiet i Akershus, og Østfolds førstekandidat for Senterpartiet, Knut J. Herland, i et leserinnlegg som de selv hadde skrevet, følgende krystallklare løfte til Østfolds velgere: «Senterpartiet vil forplikte seg til å gjennomføre utbyggingen av E18 gjennom Indre Østfold innen 2009.» Klarere kan det ikke sies. Dette stod altså på trykk den 16. april 2005. Gjennom det forslaget vi nå behandler, foreslår Regjeringen, med Senterpartiets egen samferdselsminister i spissen, at en mindre parsell på ca. 8 km fra Krosby til Knapstad skal forseres ved økt bruk av bompenger, og ferdigstilles sommeren 2010. Men fortsatt vil det altså være tre store og viktige parseller som gjenstår, til en samlet kostnad på 1,1 milliard kr. Regjeringens forslag inneholder dessverre verken planer for forsering av de gjenværende parseller eller noen som helst signaler om når en sammenhengende E18 gjennom Indre Østfold vil kunne være ferdigstilt. Det er derfor ingen overdrivelse å kalle dette et gedigent løftebrudd og en velgerbløff. Denne saken har skapt ganske betydelig raseri i store deler av Østfold. For å illustrere hvilket nivå dette raseriet har nådd, vil jeg sitere en lederartikkel i Smaalenenes Avis, som redaktøren skrev, og som stod på trykk den 14. november 2005: «Åslaug Haga, Sp’s leder og landets kommunalminister er en politisk svindler og løgner.» Her hadde man altså garantert at man skulle sørge for en ferdigstillelse i 2009. Nå har vi fått dokumentert at det er svært usikkert når man kan bli ferdig. Man kan ikke skissere når det vil skje. Det er derfor med blandede følelser jeg må kommentere denne saken, og jeg må si jeg hadde forventet mer, med utgangspunkt i det man faktisk lovet.
Noen få ord om den nye utviklingen i Østfoldpakka fase 1. Stortinget har jo tidligere samtykket til Østfoldpakka med delvis bompengefinansiert utbygging av E6 og E18 i Østfold. Ved en rekke anledninger har Stortinget senere vedtatt endringer i pakka. I dag vedtas nye endringer, og Kristelig Folkeparti støtter det. Det er positivt at vi får til en oppfølging av det som fylket har vært opptatt av lenge. Østfold fylkeskommune har i flere sammenhenger gått inn for at fase 1 av Østfoldpakka skulle revideres. Sentrale krav fra fylkeskommunen har bl.a. vært at staten må sørge for en statlig finansieringsandel på 50 pst., sørge for ferdigstillelse av E18 i 2009-2010 og forsert anleggsstart for strekningen Krosby–Knapstad til 2006. I dag kommer revisjonen, med forsert anleggsstart for strekningen, og det er bra. Men det er tre elementer som jeg vil peke spesielt på. Da vi i samferdselskomiteen behandlet Østfoldpakka i forbindelse med St.prp. nr. 26 for 1999-2000, var det forutsatt 50/50 kostnadsdeling mellom bompenger og statlige midler. Det prinsippet brytes nå, og det er uheldig. Departementet opplyser også at opplegget de har foreslått for fylket, og som fylket har akseptert, innebærer brudd på retningslinjene for bruk av bompenger. Det er også uheldig. På bakgrunn av at fylkestinget i Østfold har sluttet seg til det forslaget til utbyggings- og finansieringsopplegg som Samferdselsdepartementet har forelagt fylkeskommunen, støtter vi altså likevel Regjeringens forslag i proposisjonen. Mitt siste poeng er at det er uheldig at det ikke foreligger noen klar sluttdato for E18-utbyggingen. I forbindelse med statsbudsjettet for 2005 ble det avklart at fullføringen av E6-utbyggingen skulle framskyndes til 2008. Det foreligger ikke noen avklaring for når E18 skal stå ferdig. Et sentralt krav fra fylket har vært ferdigstillelse av E18 i 2009-2010. Nå startes utbyggingen av E18 på strekningen Krosby–Knapstad opp uten at staten forplikter seg til en sluttdato for hele E18-utbyggingen. Det er riktig at vi ikke har hatt noen slik sluttdato tidligere heller. Men den forrige regjeringen gjorde en skikkelig innsats for forsering av E6. Den ble framskyndet til 2008. Vi får håpe og tro at den sittende regjering klarer å gjøre en tilsvarende innsats for E18, slik at vi får en sluttdato og kan få ro rundt dette prosjektet.
Eg vil fyrst få rette ein stor takk til transport- og kommunikasjonskomiteen for at komiteen har teke tak i denne saka så raskt som ein har gjort her. Det er heilt avgjerande for framdrifta i saka at Stortinget si behandling skjer før ferien tek til – så eg er svært glad for at ein har vore så romsleg at ein har fått det til. Regjeringa har gjennom sitt forslag i saka lagt til rette for at utbygginga av E18 gjennom Østfold ikkje stoppar opp i 2007. Eg er svært nøgd med at komiteen gjennom si innstilling har slutta seg til Regjeringa sitt opplegg, slik at utbygginga kan halde fram. At ein i dag likevel ikkje har noko klart tidspunkt for når det resterande av E18-utbygginga i Østfold kan stå ferdig, må etter mi meining ikkje skyggje for det faktum at Regjeringa no har teke eit steg i retning av at E18 gjennom heile Østfold kan stå ferdig som ny veg om nokre år. Så får me i samband med Nasjonal transportplan for planperioden 2010–2019 avklåre korleis opplegget for den vidare framdrifta av utbygginga skal verte. Eg finn merknaden frå Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre noko underleg, der dei synest det er kritikkverdig at det ikkje ligg føre vidare planar for forsering eller tidspunkt for sluttføring. Eg vil få minne om at skulle me følgt opplegget til den førre regjeringa i NTP 2006–2015, ville parsellen Krosby–Knapstad fyrst ha vorte begynt på mot slutten av tiårsperioden. Difor tek Martin Engeset feil i sin kritikk av Regjeringa. Han burde rose oss for å ha forsert dette prosjektet fram med fire, fem år. Dersom E18 var prioritert i handlingsprogrammet i NTP, skulle eg òg ha følgt opp det, men forslaget i Nasjonal transportplan som førre regjering la fram, var jo 1 milliard kr lågare på veg. Så dersom førre regjering sitt handlingsprogram hadde lege til grunn, hadde E18 vore skyvd ut i ei svært uviss framtid. Det er dagens regjeringsparti, i lag med Framstegspartiet, som iallfall har fått handlingsprogrammet opp på eit nivå som gjer det mogleg å få i gang neste parsell av E18 no. Det same mindretalet ivrar for å ta i bruk OPS på E18 i Østfold. Eg vil i den samanhengen få vise til kva den førre regjeringa sa i NTP 2006–2015. Eg siterer: «Samferdselsdepartementet mener de tre prøveprosjektene vil kunne gi et godt grunnlag for å trekke konklusjoner om videreføring av bruk av modellen også på andre prosjekter, og vil komme med en samlet vurdering av erfaringene når alle anskaffelsesprosessene er gjennomført.» Den sitjande regjeringa har følgt opp dette. Det er no under sluttføring ei ekstern evaluering, og me vil kome tilbake til Stortinget i budsjettproposisjonen til hausten. Det vil vere eit grunnlag for å ta stilling til eventuell vidare bruk av OPS i Noreg. Eg vil til slutt få syne til at samarbeidet med Østfold fylkeskommune og fylkesordførar Arne Øren i denne saka har vore svært godt. Det hadde ikkje vorte mogleg med ei slik forsering av prosjektet mellom Krosby og Knapstad utan dei vedtaka som Østfold fylkeskommune har gjort. Eg vil difor gje ein stor honnør til lokale styresmakter som gjennom si handtering av saka har gjort det mogleg for Regjeringa å leggje fram desse planane, planar som vil kome trafikantane til gode gjennom betre standard på E18 gjennom Østfold.
Det blir replikkordskifte.
I innstillingen fra komiteen skriver Høyre og Venstre at de «peker på at samferdselsministeren har skapt ytterligere usikkerhet om når en sammenhengende E18 kan ferdigstilles ved at hun har åpnet for utredning av et helt nytt traséalternativ gjennom Akershus[[Sørmarka-alternativet]] Nå vet vi at Ås kommune, som opprinnelig initierte at Sørmarka-alternativet plutselig skulle kastes inn i trasédebatten, har trukket sitt ønske om at dette skal utredes. Nå er Ås kommune og Ski kommune enige om at det ikke skal være med blant alternativene som skal utredes. Så sier stortingsrepresentant Signe Øye til Smaalenenes Avis den 13. juni: «Jeg håper ikke statsråden fortsetter å ri kjepphester når alle lokale aktører er enige.» Da er mitt spørsmål: Vil samferdselsministeren nå også for sin del skrinlegge Sørmarka-alternativet som en mulig trasé?
Eg opna for ei KS1-utgreiing som òg impliserer eit austleg alternativ. Den meldinga har gått frå departementet til Statens vegvesen. Eg gjer som eg plar gjere, nemleg å lytte til lokale styresmakter. At dei på eit seinare tidspunkt har gjort om sitt vedtak, er så, men mitt oppdrag er gjeve, og vil verte ståande. Så vil prosessen vise om det alternativet i det heile har livets rett. Det vil kosta lite og inkje. Det vil ikkje bety noko for framdrifta i saka at det alternativet òg vert med i KS1-utgreiinga. Eg vil minne om at KS1 handlar om ei kvalitetssikring i tidleg fase og ikkje er noko anna enn ei vurdering av om ein skal gå vidare med utgreiing av prosjektet. I neste fase vil det sjølvsagt verte andre vurderingar som må leggjast til grunn.
Dette er i forlengelsen av forrige spørrer. Vi vet jo at det jobbes med en markalov. Miljøvernministeren arbeider med den nå. Er det ikke da på tide at statsråden nå bidrar til å legge denne store lokale stridsøksen død, høre på det store flertallet og ikke bare på Ås Senterparti, som er det eneste partiet som nå går for Ski øst-alternativet? Eller er det slik at statsråden på ramme alvor ser for seg en firefelts motorvei gjennom Sørmarka, mens Regjeringen samtidig skal fremme en lov om sterkere markavern?
Som eg sa i mitt førre svar, er oppdraget gjeve i høve til ei KS1-utgreiing, og eg kan ikkje skjøne at det er noko å tape på at KS1-utgreiinga òg belyser eit austre alternativ. Om det på noko som helst tidspunkt vert aktuelt å byggje der, får tida vise, men den samfunnsmessige kostnaden som det representerer i høve til andre alternativ, er det utan omsyn interessant for Regjeringa å få belyst. Oppdraget blir ståande, men det er ikkje dermed sagt at ein skal gå vidare med planlegging av det alternativet. KS1-uttgreiinga får vise om det er grunnlag for det.
Jeg har ved flere anledninger gitt statsråden anerkjennelse for at hun lytter til lokale vedtak og ønsker. Det hevder hun at hun også har gjort i denne saken, Men det innebærer også at man endrer oppfatning når de lokale tar seg på tak og endrer sine vedtak. Jeg må nok si – jeg tegnet meg til replikk før Tenden – at det er ganske paradoksalt at den samme regjeringen som vil legge fram en egen markalov, som selvsagt blir svært streng i håndteringen i forhold til vern og inngrep, i denne saken vil ha utredet om det er mulig å bygge en firefelts motorvei gjennom marka. Jeg vil så sterkt jeg kan, oppfordre til at man tenker igjennom dette på nytt, og trekker det forslaget fra KS1, slik at framdriften kan holdes.
Eg har tidlegare gjort greie for at framdrifta ikkje vert forstyrra av at dette alternativet skal utgreiast. Eg har fått forsikringar frå Statens vegvesen at så ikkje skjer, og eg held meg til det.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk. Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Det er moro å få være med på å vedta enda en ny firefelts parsell på E18. I og med at jeg bor på Knapstad, vil jo jeg være en av dem som virkelig kommer til å merke den nye parsellen, og det gleder jeg meg til. Så dette er ingen trist dag for meg, slik som Martin Engeset gav uttrykk for. Det har vært mange runder her i huset for å få framdrift på veien. Ikke minst så det helmørkt ut da inneværende Nasjonal transportplan kom fra Bondevik-regjeringen – ved samferdselsminister Skogsholm fra Venstre, som ville sette en stopper for hele den videre utbyggingen – der Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gikk inn for at veien først skulle være ferdig etter 2015. Det var trist. Arbeiderpartiet ville ha en raskere utbygging. Så fikk vi ny regjering, ny samferdselsminister og nye friske penger til veiutbygging, som har gjort det mulig å få fortgang med ny firefelts E18 gjennom Østfold. Jeg skal legge til at trafikantene også tar en stor andel av kostnadene. Det må vi ha med oss. Men da blir det helt uforståelig at Venstres representant i komiteen går ut i avisen og beklager sterkt at Regjeringen ikke følger opp E18 i Østfold. Det er jo nettopp det den gjør. Regjeringen leverer også her. Samferdselsministeren ordner opp, og det skal hun ha ros for. Alternativet til Venstre, hva var det? Jo, det var at ferdigstillelse skulle skje etter 2015. Vi skulle leve med en vei der bilistene betalte bompenger, men det skulle ikke skje noe på ti år – ingen anleggsmaskiner, ingen framdrift. Det var det Venstre, Høyre og Kristelig Folkeparti la opp til i inneværende Nasjonal transportplan. Arbeiderpartiet har ambisjoner om å få veien ferdig lenge før det. I dagens lokalaviser leser vi om siste innspurt på enda en ny trasé, Sekkelsten–Momarken, og statsråden kan igjen klippe en ny snor. Snart er det sammenhengende vei. Folk er tilfredse. De ser at det har skjedd mye etter regjeringsskiftet. Vi kan ikke si at det ikke skjer noe. Jeg tror, som også statsråden var inne på, at når vi får ny Nasjonal transportplan, får vi også en sluttdato, og at den ikke er altfor langt fram i tid. Men da blir det også et paradoks når Fremskrittspartiet i behandlingen av saken, der vi skulle tjene på ikke å få stopp, sier at de ikke vil behandle denne saken, men at de vil utsette saken til Stortinget møtes igjen. Det kan jo ikke være slik at dette er en vanskelig sak å behandle. Vi har behandlet denne saken – jeg vet ikke hvor mange ganger – og det er ikke noe nytt. Det er bare å få vedtak på plass, og så blir det ny vei.
I mitt tredveårige virke i norsk helsevesen har jeg i tjue år arbeidet i nær tilknytning til akuttmottaket ved Østfold sykehus. Jeg har vært med på å ta imot utallige skadde og lemlestede og drepte trafikkofre fra stamveiene som går gjennom fylket. Noe av det jeg har sett, har for alltid brent seg inn på netthinnen, og enkelte episoder ligger i underbevisstheten og har en tendens til å dukke opp når en helst skulle ligge i dyp søvn. Det er derfor med stor interesse jeg har fulgt med og deltatt i debatten for å få på plass ny firefelts E6 og E18 gjennom Østfold. Disse stamveiene er nasjonen Norges to viktigste hovedfartsårer ut og inn av landet, to veier som går gjennom noen av de folkerike områdene vi har, og som er meget viktige både for næringsliv og for personbefordring. I en årrekke har Østfolds befolkning betalt inn rundt 6 pst. av de totale veiavgiftene, mens kun 1 pst. har kommet tilbake til fylket. Og en spør seg: Er det rettferdig? Vi har sett at det har dukket opp veier, tunneler og broer rundt om i Distrikts-Norge, hvor det bor få mennesker og det er liten trafikk, og hvor betalingen fra Østfolds bilister har vært en del av finansieringsgrunnlaget for disse prosjektene, samtidig som veinettet i Østfold har vært kraftig underdimensjonert og i særdeles dårlig forfatning. Og man spør seg: Hva slags prioriteringer er dette? Østfold har i lang tid blitt stemoderlig behandlet på veisiden, samtidig som fylkets bilister har blitt utnyttet økonomisk. Etter hvert ble imidlertid tallet på skadde og drepte i fylket så høyt at selv det politiske flertallet fra Distrikts-Norge ikke torde annet enn å gå inn for utbygging av firefelts E6. Men igjen kom kravene fra staten om ytterligere betaling fra fylkets bilister. Skulle Østfold få firefelts vei, måtte det være 50 pst. brukerbetaling, var kravet fra Stortingets flertall. Samtidig fortsatte skadde og drepte å komme inn i akuttmottaket. At staten senere er gått fra løftene om et spleiselag og lar Svinesundsbrua bli 100 pst. bompengefinansiert, er nok et eksempel på at statlige myndigheter ikke er til å stole på. Klatteutbyggingen av E18 gjennom Østfold er et grelt eksempel på manglende helhetlig planlegging og finansiering. Den rundt 5,5 mil lange strekningen skifter standard utallige ganger, til stor fortvilelse for dem som må benytte denne veien. Først nå skal vi få i gang utbygging av Krosby–Knapstad, den mest trafikkerte delen av denne veien, og selv det skjer ikke uten en ny form for utpressing. Nå må Østfold akseptere hele 20 års nedbetaling med bompenger. Jammen sa jeg lokalt initiativ! Selv etter dette vedtaket vil det fortsatt være uklarheter rundt tre viktige parseller på E18, og da har jeg unnlatt å nevne den uavklarte problematikken på Akershus-siden. Denne seigpiningen og kyniske tilnærmingen jeg opplever at Østfolds befolkning har blitt utsatt for, har fått meg til å stille meg selv spørsmålet: Hva er egentlig et menneske verdt? Hvilken pris setter det politiske flertallet på en drept person eller en som blir skadd for livet? Hva slags kalkyler benytter departementet? Nasjonen Norge er i en økonomisk unik situasjon, men velger å investere pengene i utlandet. Hvis det er noen som – i motsetning til Fremskrittspartiet – tror fullt og fast på at det vil skape inflasjon og økt kronekurs hvis det investeres mer i veiformål, må det være andre måter å begrense en slik utvikling på enn å gamble med trafikantenes liv og helse. Jeg vil henstille til Stortinget å stemme for forslagene fra Fremskrittspartiet. Det skylder etter min mening den norske stat Østfolds befolkning, ikke minst i respekt for dem som unødig har blitt drept og skadd i Østfold-trafikken.
Fremskrittspartiet setter spørsmålstegn ved den lokale viljen og de lokale vedtak om bompengepakker og betviler at man virkelig ønsker dette – jeg undres: med hvilken begrunnelse? Hvorfor mistenker representanten Sandberg politikerne lokalt for at de ikke vet sitt eget beste, eller ikke mener det de vedtar? Alle partier går inn for bompengefinansiering av veiutbygging, også Fremskrittspartiet, hvis det er alternative veier til bomveien. Det er det her, på rv. 120. Hvorfor går da ikke Fremskrittspartiet inn for denne saken? Og hvorfor vurderer ikke Fremskrittspartiet alternative veier i alle bompengesakene? Isteden fokuserer Fremskrittspartiet i sak etter sak på sin tilsynelatende motstand mot bompenger – for motstanden rekker ikke utenfor denne bygningen. Lokalt går nemlig også Fremskrittspartiet inn for bompengeprosjekter når ansvaret tynger. Men de vet kanskje ikke hva de driver med, ifølge representanten Sandberg. Den siste som har foreslått bompengefinansiering av veiprosjekter, er leder i Moss Fremskrittsparti, Ulf Leirstein, også medlem av finanskomiteen på Stortinget. Han sa til Moss Avis her i vår at han vil foreslå for Stortinget å utrede en tunnel mellom Moss og Horten – noe som vi skal behandle senere i dag – finansiert gjennom å bruke ferjebillettprisen som bomavgift. Han fikk ikke gjennomslag for det i stortingsgruppen sin. Likevel: Presset må være stort på Fremskrittspartiets stortingsgruppe for å endre politikk på dette området, spesielt når også lederen av transportkomiteen, Per Sandberg, oppfordrer til bompengeprosjekter, bl.a. i Fosen og i Fredrikstad, som de siste vi har hørt om. Hva er det egentlig Fremskrittspartiet står for i bompengesaken?
La meg først ta tak i det som representanten Øye var inne på da hun påstod at vi ville utsette saken. Hun sa at dette var en veldig enkel sak, for det var ikke noe nytt her. Da har ikke Signe Øye lest innstillingen, for det er jo en samlet komite som peker på at dette er en ny måte å løse finansieringen på – det er noe nytt. Det står også i proposisjonen, som jeg siterte fra i mitt forrige innlegg, at man her bryter hovedregelen om at innkrevningsperioden skal avgrenses til 15 år. Så det er noe helt nytt. Men det forundrer meg ikke, som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, at det kommer nye kreative ideer og brudd på norske lover og hovedregler for å tyne bilistene mer og mer. Jeg vil ha meg frabedt at representanter tillegger meg noe som jeg ikke har gjort, at man nærmest står på denne talerstolen og fremmer løgner om undertegnede. Undertegnede har ikke i noen sammenheng, ikke på noe tidspunkt, oppfordret til å bruke bompenger. Ikke på noe tidspunkt har jeg gjort det, så det vil jeg ha meg frabedt. Men det føyer seg bare inn i rekken av mangel på argumenter, og så må man finne opp argumenter for å få oppmerksomheten bort fra sin egen unnfallenhet, for å få oppmerksomheten bort fra at det er staten som har ansvaret. Jeg mistenker ikke noen lokalpolitikere for noe, i hvert fall ikke når det gjelder å ha kompetanse, eller ikke å ha kompetanse, men når jeg reiser rundt, enten som enslig fremskrittspartirepresentant, eller som leder i transport- og kommunikasjonskomiteen, eller sammen med hele komiteen, går alle signalene jeg får – fra SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – ut på at det er staten som skal finansiere. Men når staten ikke gjør det, føler altså vi at vi blir tvunget til å gjøre det. Det er ikke å mistenke noen lokalpolitikere for noe, for jeg tror faktisk det er enighet i min komite om at staten i større grad skal finansiere veier. Jeg tror faktisk det er flertall for det i den sittende regjering også. Men det skjer ikke, og da er det noen som må angripe Fremskrittspartiet for å rense sin egen samvittighet og få god nattesøvn.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 22.[[Votering, sjå side 3720]] Sak nr. 23 blei behandla saman med sak nr. 17.
Etter ønske frå transport- og kommunikasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gjeve høve til fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemer av Regjeringa innanfor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det blir sett på som vedteke.
Nå har vi beveget oss langs veien lenge, så det er på tide å komme seg opp i luften hvis vi klarer å passere sikkerhetskontrollen! Det er utgangspunktet for denne saken, et representantforslag fra Borghild Tenden og Odd Einar Dørum som etter min mening har fått en oppsiktsvekkende stor tilslutning i komiteen. Det tyder på, gjennom alle vitnesbyrd både her fra huset og ellers, at det er et eller annet som ikke fungerer som det skal med sikkerhetskontrollene på norske flyplasser. Det er en samlet komite som slutter seg til store deler av merknadene. Jeg skal gå gjennom dem. Utgangspunktet er naturligvis at vi må ha en sikkerhetskontroll som stopper dem som skal stoppes, men samtidig er en samlet komite opptatt av at passasjerer og ansatte blir behandlet med respekt og høflighet i forbindelse med nødvendige sikkerhetskontroller. Komiteen har merket seg at mange og sterke reaksjoner på at så ikke var tilfellet, i vinter førte til krav om bedre opplæring og rutiner. Samferdselsministeren skriver i brev til komiteen, datert 30. mai: «Sikkerhetskontroll og service kan oppfattes som to motsetninger. Sikkerhet er en service som nødvendigvis innebærer tiltak som kan oppfattes som mistenkeliggjørende og dels ubehagelige. Det er en kontinuerlig prosess internasjonalt for å utvikle bedre tekniske løsninger på dette området. Alle aktører i luftfarten er tjent med at alle reisende har en positiv opplevelse av å reise. Dette krever at alle aktører ser på hva som kan gjøres for å gjøre reisen så positiv som mulig, samtidig som flysikkerheten ivaretas.» Dette slutter naturligvis en samlet komite seg til. Vi har også merket oss at når det gjelder sikkerhetskontroll av ansatte, flygere og kabinpersonale, er det nedsatt et samarbeidsutvalg bestående av en lang rekke aktører, inkludert Luftfartstilsynet, Avinor, flyselskapene, SAS Ground Services osv., som har fått i oppdrag å levere en samlet rapport til luftfartsdirektøren innen 1. juli 2007 med forslag til tiltak på kort og noe lengre sikt. Det er helt grunnleggende viktig for både samfunnssikkerheten og flysikkerheten at tilgang til fly og flyplasser sikres på en måte som gjør at reisende kan føle seg trygge. Faren for terrorhandlinger, særlig rettet mot flytrafikk, er fortsatt stor og gir grunn til stor årvåkenhet og omfattende sikkerhetstiltak ved flyplassene. Sikkerhetskontroller av passasjerer, flymannskap og ansatte er en del av disse sikkerhetstiltakene og samtidig de mest synlige tiltakene. Sikkerhetskontrollene av mannskap og passasjerer er i sitt innhold og omfang utvidet mange ganger. Komiteen mener det nå er nødvendig med en bred gjennomgang av gjennomføringen av slike kontrolltiltak på norske flyplasser. Vi er kjent med at rammer og opplegg for sikkerhetstiltak må følge internasjonale avtaler og internasjonalt samarbeid. Det er bra at vi gjør det, og slik bør det også være. Komiteen viser også til at i tiden som er gått etter 11. september 2001, er stadig nye og mer omfattende sikkerhetstiltak kommet til, også når det gjelder sikkerhetskontroll av flypassasjerer og flymannskap. Komiteen er likevel ikke overbevist om at et utvidet omfang av denne typen tiltak i transportsektoren er en del av en ønskelig samfunnsutvikling, og stiller seg nå i utgangspunktet negativ til eventuelle ytterligere skjerpelser i sikkerhetskontrollen dersom ikke trusselnivået tilsier dette. Komiteen vil peke på at arbeidet med å begrense omfanget av sikkerhetskontrollen må utføres på en internasjonal arena, slik samferdselsminister Navarsete nylig gjorde i møtet med europeiske kolleger. Komiteen støtter statsrådens initiativ. I går kunne vi høre at Avinor lanserte behov for 3 milliarder kr til nye sikkerhetstiltak. Jeg regner med at statsråden ikke uten videre godkjenner dette, men arbeider videre for internasjonal aksept for at Norge med sine 46 flyplasser, desidert flest flyplasser pr. innbygger, ikke har behov for de samme tiltakene på alle våre kortbaneflyplasser som på Gardermoen. Komiteen ønsker trygge flyplasser, men samtidig en passasjerbehandling som er til å leve med.
Her er det et stort engasjement. En samlet komite er engasjert. Jeg tror også at det er et lokalt engasjement og et regionalt engasjement. Vi ønsker å fortelle om og gjøre noe med den situasjonen vi har på flyplassene våre. Det er meget vanskelig å balansere mellom krav til sikkerhet og god service – det tror jeg vi alle sammen er enige om. Spørsmålet er nå – og jeg har registrert at statsråden på en god måte har gått ut og signalisert at hun ønsker å jobbe for dette – hvorvidt vi er kommet dit hen at folk er fornøyd, nå er det nok. Det er slik at et demokratisk og fredelig samfunn som Norge kanskje nå skal velge en annen kurs og ikke la seg presse lenger til å plage de reisende, ikke lenger la seg presse av et trusselbilde. Det er jo det de ønsker, de ekstreme grupperingene som er årsaken til de nødvendige tiltakene – de ønsker å spre frykt og oppgitthet. Som jeg sa, jeg er klar over statsrådens engasjement, og jeg er klar over at det er nedsatt et samarbeidsorgan. Fremskrittspartiet mener i hvert fall at det allerede nå bør kunne iverksettes tiltak som skaper minst mulig forsinkelser, og som ikke minst, som også saksordføreren var inne på, bedrer servicen. Derfor har Fremskrittspartiet fremmet forslag om det, og jeg benytter også anledningen til å fremme forslagene i innstillingen. Det må gå an eksempelvis å kunne se på de løsningene de vurderer i Tyskland, som å sluse folk ut fra hvilket kjønn de har. Mange av de tilbakemeldingene jeg får, er meget omfattende når det gjelder behandling av kvinner i denne typen kontroll. De føler seg nærmest trakassert. Det må være mulighet for å vurdere hvorvidt en skal ha en annen type slusing for de som er ansatt og jobber der. Det er mange som etter hvert føler det som en parodi når man legger så strenge restriksjoner på hva man kan ta med seg inn i terminalen – og så kan man bare hente ut det som man måtte ha blitt fratatt når man har kommet seg inn i terminalen. Det er også et paradoks at man slipper igjennom mistenkelige personer, og så tømmer man da terminalen, og alle passasjerene blir stående foran sikkerhetskontrollen. Da står det tusenvis av mennesker foran sikkerhetskontrollen, og i tilfelle det skulle vært noen som hadde en annen agenda, er det jo lett å skjønne hva som hadde skjedd i denne køen. Så jeg tror vi alle sammen er opptatt av å gjøre noe, og Fremskrittspartiet – og jeg – mener at vi allerede nå kan legge noen føringer, slik at vi får endret den praksisen som ligger til grunn.
Kan presidenten oppfatte representanten Sandberg som at han tok opp både forslag nr. 1 og forslag nr. 2?
Ja.
Representanten Per Sandberg har teke opp dei nemnde forslaga.
Eg synest saksordføraren la denne saka nyansert og godt fram i forhold til kva me i komiteen er einige om, og poengterte det som var viktig. Eg skal berre koma inn på eit par ting. Eg synest at det som me har sett dei siste månadene, er ei betring av smidigheita i kontrollane. Det har gått betre, og at det har faktisk blitt eit noko betre servicenivå enn det var i starten, for då var det betydeleg irritasjon og store køar og mykje trøbbel i samband med desse tryggingskontrollane. Men det er framleis stor frustrasjon over at ein skal hiva vassflaska før ein går igjennom, og så kan ein kjøpa seg ein ny på den andre sida – eller ein kan kjøpa ein tannkremtube på den andre sida. Det er ein del ting som folk ikkje forstår, så det er absolutt behov for å ha den kritiske distansen som komiteen her har, at ein må gå gjennom dette på ein skikkeleg måte – me ønskjer ikkje meir av dette. Det er klart at viss terroristar vil gjera noko, så hjelper det ikkje nødvendigvis å ha harde tryggingskontrollar på alle folk. Det vil det vera såpass avansert frå terroristane si side at det vel neppe er nok med «security» på den måten me har i dag. Det må me òg ha litt i bakhovudet, synest eg. Så er det jo det at når ein er så streng på flyplassane, og når ein skal bli strengare på hamnene, kva blir det neste då? Kva blir dette samfunnet til slutt, som heile vegen må ha ei mengd med vaktselskap som skal ta seg av dei ulike områda? Allereie er jo dette for stort. Haldninga som komiteen har, er at ein er negativ til å gå vidare med dette, men at ein skal gjera det som samferdsleministeren skriv til oss i komiteen. Me skal samarbeida om dette, me skal ha grupper på dette, og me skal jobba internasjonalt. Så har eg lyst til å koma med ein refleksjon til slutt. Etter «9/11» er det jo klart at det kom mange nye tiltak for oss alle i vestlege land. Samtidig er det jo sånn at me no opererer ute i verda med våre styrkar. Me har heldigvis trekt oss ut av Irak, men me er med NATO i Afghanistan. Eg synest at når ein har ein debatt om tryggingskontrollar og tryggleik, skal ein spørja seg om det å vera med som verdspoliti i forhold til USA sine ulike tiltak rundt om, i Irak og Afghanistan og andre plassar, faktisk fører til dårlegare tryggleik i Noreg. Å delta i sånne operasjonar som eigentleg er sette i gang av USA, men som me blir med på på grunn av NATO, skapar det meir tryggleik i Noreg? Eller skapar det meir utryggleik? Så vil eg òg minna oss alle om at me ikkje sjølve må vera med og bidra til å spreia tendens til frykt knytt opp mot grupperingar, religionar eller hudfarge o.l., som kan svekkja det biletet me har av Noreg som ein fredeleg nasjon.
Jeg vil aller først rose forslagsstillerne for å ha satt sikkerhetskontrollen på flyplassene i fokus, noe som har vakt betydelig støy og henvendelser til komiteens medlemmer. Det er absolutt på sin plass å sette spørsmålstegn ved at overvåkningssamfunnet sniker seg tettere og tettere inn på oss. I ytterste konsekvens kan vi aldri sikre oss 100 pst. mot at katastrofen skjer, og da må det til slutt bli en vurdering av hvor grensen går for at nok er nok når det gjelder kontrollfunksjoner. Jeg er fullstendig klar over at vi her har et internasjonalt regelverk å forholde oss til, og jeg er glad for at ministeren har satt det i fokus. I Kristelig Folkeparti er vi også glade for at det er nedsatt et samarbeidsutvalg som skal vurdere sikkerhetskontrollene ved våre flyplasser, og legge til rette for at nødvendige kontrollrutiner gjennomføres så smidig som mulig for de reisende, for de ansatte, for flygere og kabinpersonale. Vi registrerer også at klagestormen som vi opplevde for en tid tilbake, nå har lagt seg, og at rutinene for kontroll i større grad fungerer på en smidig måte. Færre melder tilbake at de føler seg krenket av det som skjer på flyplassene våre. Men det er svært viktig at vi hele tiden vurderer de tiltakene som vi gjennomfører, og stiller kritiske spørsmål til om de tiltakene vi har satt i verk, er optimale, eller om justeringer må til. Jeg vil henvise til et par artikler som stod i Lofotposten for en tid tilbake, og be ministeren vurdere det som skjedde på lufthavnen på Leknes. En person sa der at han tilhørte Norsk Kartzoologisk Forening, som har tre medlemmer. Han sa egentlig at det bare er tull, men han har selv lagd seg et identitetskort med bilde, med navn og med fødselsdato. Dette kortet stilte han opp med på flyplassen, og det gikk helt greit. Han har brukt det på flere reiser. Når avisen spør, sier Avinor at det er helt greit bare man har et kort med bilde, navn og fødselsnummer – uten at noen kontrollerer fødselsnummeret. Men når vi som stortingsrepresentanter kommer med våre offisielle kort, sier de: Nei, du slipper ikke gjennom, for her står det ikke noen fødselsdato. Her er det noen hull i systemet som jeg ikke skjønner. Jeg kan altså lage meg et kort med rett navn, men med en helt tilfeldig fødselsdato, bare jeg passer på at billetten og kortet har samme navn, går det greit – det er ingen offentlig bekreftelse på at så er tilfellet. Jeg mener at man må vurdere de sikkerhetstiltakene man har, og man må være villig til å justere hvis det er noe man trenger å justere. Jeg mener at på dette området trenger vi en justering.
Først vil jeg takke saksordføreren, og så vil jeg si at Venstre selvsagt synes det er svært viktig å ivareta flysikkerheten på en slik måte at reisende kan føle seg trygge, at de ikke opplever uønskede situasjoner, og at Norge følger opp internasjonale forpliktelser. Sikkerhetskontroller av reisende og ansatte på flyplassene er derfor et viktig virkemiddel for å styrke sikkerheten og tryggheten innen luftfarten. Bakgrunnen for dette representantforslaget er imidlertid at mange føler at sikkerhetskontrollene oppleves som meningsløse og krenkende. Dette bør vi ta på alvor. Det er mange eksempler på hvordan sikkerhetskontrollene oppleves av folk. Vi har hørt noen eksempler her i dag. Ansatte i flyselskapene opplever kroppsvisitasjon før ombordstigning i flyet, mens de fra cockpiten i flyet har adgang til potensielle våpen, f.eks. brannøks. Både ansatte og reisende blir fratatt potensielle stikkmidler som kniver i sikkerhetskontrollene, mens det ved flere flyplasser er fullt mulig å ta med seg kniv fra restauranten innenfor sikkerhetsområdet. Slike eksempler er det vanskelig å forklare logikken i. Jeg har ved enkelte anledninger blitt konfrontert med denne typen konkrete eksempler, uten at jeg har hatt noen gode svar. En enkel forbedring når det gjelder det siste eksemplet, er å gjennomføre kontrollene rett før ombordstigning i flyet, slik det er ved en rekke flyplasser i andre land. Venstre vil peke på at enkelte reisende føler seg krenket i kontrollene. Jeg har selv opplevd en liten gutt som rett foran en lang kø måtte ta ut alt han hadde i stappfulle lommer. Han virket både engstelig og nervøs og ropte desperat på sin mor. Ved bare å ta gutten et par meter bort fra køen på en vennlig måte kunne dette vært mindre krenkende for den lille gutten. Enkelte reisende har gitt uttrykk for at de opplever noen kontrollører som uhøflige, og at unødvendige kroppsvisitasjoner gjennomføres. Som representanten Per Sandberg sa, gjelder dette spesielt en del kvinner. Ofte mangler det også serviceområder i etterkant av kontrollene, slik at reisende som har behov for å ta på seg sko, belter, jakker eller pakke vesker, ikke har tilgang til bord og stoler. Dette er uheldig, særlig for reisende som har nedsatt funksjonsevne. Til slutt: Jeg registrerer at det er nedsatt et samarbeidsutvalg bestående av 15 foreninger/organisasjoner som skal levere en samlet rapport den 1. juli. Jeg merker meg også at samferdselsministeren har hatt kontakt med europeiske kolleger for å begrense omfanget av sikkerhetskontrollene. Dette er selvsagt svært prisverdige tiltak, men Venstre er utålmodig. Vi mener at vi bør gå fortere fram. Dette bør helst skje før sommeren, med den hektiske reisevirksomheten som er da. Jeg utfordrer derfor samferdselsministeren på følgende: Når kan man se en endring i rutiner og servicenivå på norske flyplasser? Og vil hun ta noen konkrete grep før fellesferien og den store reisevirksomheten? Forhold som bør vurderes, er tiltak som kan opprette og vedlikeholde et høyt servicenivå for de reisende, sikre arbeidsforholdene for flymannskapet, slik at de ikke virker uheldige og byråkratiske, og unngå kontrolltiltak som i sin utførelse virker krenkende. Det bør definitivt være mulig å kombinere sikkerhetstiltak og sikkerhetskontroll på en god måte som også ivaretar servicen overfor passasjerene. Dette bør etter Venstres mening kunne iverksettes før fellesferien.
Representantane Tenden og Dørum ber i forslaget Regjeringa om å setje i verk ein gjennomgang av gjennomføringa av tryggingskontrollane ved flyplassane, for på ein best mogleg måte å ta vare på flytryggleiken og auke servicenivået overfor alle reisande. Eg er fornøgd med at komiteen understrekar verdien av tryggingskontrolltiltaka som grunnleggjande viktig både for samfunnstryggleik og flytryggleik. Eg registrerer at komiteen er oppteken av at passasjerar og tilsette vert behandla med respekt og omsyn i samband med nødvendige tryggingskontrollar på flyplassane våre. Eg er også oppteken av dette og har registrert mange og sterke reaksjonar på gjennomføringa av tryggingskontrollane over lengre tid. Som saksordføraren siterte frå brevet mitt til komiteen, meiner eg at tryggingskontroll og service kan oppfattast som to motsetnader. Tryggleik er ein service som nødvendigvis inneber tiltak som kan oppfattast som mistenkjeleggjerande og ubehagelege. Det er ein kontinuerleg prosess internasjonalt for å utvikle betre tekniske løysingar på dette området. Eg har på møte både med mine nordiske kollegaer og den tyske samferdselsministeren, som no har leiarskapen i EU, teke opp dette spørsmålet. I EU er òg dette ei sak som vert drøfta, og ein har avgjort å utsetje fase 2 om storleik på handbagasje til 6. mai 2008, samtidig som kravet også skal inngå i ei ny og betre konsekvensvurdering i løpet av året. Eg vil minne om at tryggingkontrollane er ein konsekvens av EØS-avtalen og vedtak i EU, som dermed får konsekvensar for oss. Luftfartstilsynet har gitt uttrykk for auka fokusering på opplæring for alle involverte, både tilsette, flygarar, kabinpersonale og tryggingskontrollørar i «menneskelege faktorar» og samhandling på tvers av fagfelt i luftfarten. Det har vore endringar til det betre, både fysiske og når det gjeld handtering frå dei tilsette si side. Når det gjeld tryggingskontroll av dei tilsette, flygarar og kabinpersonale, fokuserer ein allereie på saka gjennom etableringa av eit samarbeidsutval som innan 1. juli 2007 skal levere ein samla rapport til luftfartsdirektøren med forslag om tiltak på kort og noko lengre sikt, for å betre situasjonen. Dei tiltaka som vert føreslått, må sjølvsagt liggje innanfor rammene av det som internasjonale avtalar og internasjonalt samarbeid forpliktar oss til. Arbeidet er altså allereie godt i gang, og eg forventar at Luftfartstilsynet involverer alle dette vedkjem, for å finne løysingar innanfor gjeldande regelverk som kan føre til ei smidigare gjennomføring av gjeldande tryggingskontrolltiltak. Eg har full tillit til at Luftfartstilsynet i oppfølginga av rapporten frå samarbeidsutvalet vil fokusere på ei effektiv og profesjonell gjennomføring av tryggingskontrolltiltaka overfor alle – passasjerar så vel som tilsette, flygarar og kabinpersonale. Eg har nyleg hatt møte med Norsk Flygerforeining og har stor sympati for at ei gruppe som er gitt stor tillit, og som har ansvar for tryggleiken til alle om bord i eit fly, reagerer på at dei skal granskast frå ytst til inst i tryggingskontrollen fleire gonger dagleg. Eg vil ta med meg deira innspel i det vidare arbeidet. Når det gjeld innføring av skjerpa tryggingskontrollreglar, er me bundne av internasjonale reglar. Me må difor jobbe innanfor desse rammene for å få gjennomslag for nasjonale synspunkt. Samstundes er eg samd med komiteen når dei gir uttrykk for skepsis til om utvida omfang av denne typen tiltak i transportsektoren er ein del av ei ønskjeleg samfunnsutvikling. Eg er også oppteken av at eventuelle ytterlegare skjerpingar av tryggingskontrollen må verte gjenstand for grundige konsekvensvurderingar, der det også vert teke omsyn til trusselnivået. Eg vil halde fram med dialogen med mine kollegaer i andre land for å fremje desse synspunkta. Når det gjeld Avinor sine planar, som dei nyleg har lagt fram, handlar dei i stor grad om utvida sikringssone på flyplassane. Det vart frå førre regjering bestilt ein rapport frå eit konsulentselskap som tilrådde 70 meter sikringssone. Det er no omgjort til 40 meter sikringssone, etter grundige vurderingar frå Luftfartstilsynet si side. Likevel vil det medføre store kostnader, og det er desse kostnadene som i stor grad ligg inne i den utgreiinga som Avinor har lagt fram.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 24.[[Votering, se side 3721]]
Etter ønske fra transport- og kommunikasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen – innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Dokument nr. 8:82 og 8:86 for 2006-2007 omhandler forslag om å utrede en tunnel mellom Horten i Vestfold og Moss i Østfold til erstatning for dagens ferjesamband mellom disse to byene og fylkene. I Dokument nr. 8:82 foreslås det at dette prosjektet bør utredes som et ferjeavløsningsprosjekt i samarbeid med lokale myndigheter, herunder mulige finansieringsløsninger, mens det i Dokument nr. 8:86 foreslås at dette prosjektet skal fullfinansieres av staten. Det er en enstemmig komite som fremmer innstillingen overfor Stortinget. Forslag om et nytt samband mellom Østfold og Vestfold har vært diskutert og vurdert flere ganger de siste årene. I et brev fra departementet av 6. juni i år om saken påpekes at det i Borre kommune allerede i 1987 er gjort lokale vedtak om å utrede fast veiforbindelse mellom Østfold og Vestfold, og at Statens vegvesen i 1988 lagde en rapport som gav en vurdering av en slik tverrforbindelse. Rapporten konkluderte den gang bl.a. med at prosjektet var teknisk og økonomisk gjennomførbart og ville kunne ha betydelige samfunnsmessige fordeler, men at det også kunne være ulemper knyttet til miljø og driftskostnader. Det ble foreslått at prosjektet ble videreført gjennom en veiutredning, og det ble vurdert som aktuelt å bompengefinansiere prosjektet. I 1993 ble det utredet ikke bare fast veiforbindelse, men også fast jernbaneforbindelse mellom Østfold og Vestfold. Utredningen konkluderte med at en ytre oslofjordforbindelse kunne være samfunnsøkonomisk lønnsom selv om den ville ha begrensede næringsmessige effekter på kort sikt. Tross alle disse utredningene ser det for meg ut til at man ikke riktig har gått grundigere inn og utredet dette, og konkludert. Komiteen har i innstillingen sagt at vi stiller oss positive til en eventuell videre utredning av saken, men det er viktig å understreke at det er berørte kommuner og fylkeskommuner som må ta et eventuelt videre initiativ til dette, og at komiteen ikke har tatt stilling til verken prosjektet eller eventuell finansiering. Men det kan være gode grunner til å få prosjektet utredet. Ferjesambandet Horten–Moss er landets mest trafikkerte ferjesamband med over 1,3 millioner kjøretøy årlig. En stor andel av disse er tunge kjøretøy. Trafikken som dette sambandet fører med seg, utgjør en stor miljømessig og trafikkmessig belastning for begge disse byene. Svevestøvmålinger i Moss i vår viser konsentrasjoner langt over tillatte verdier på enkelte tider av døgnet. Veitrafikken gjennom byen er en medvirkende årsak til dette. Ferjetrafikken kommer i støt hver halvtime og er medvirkende til lange trafikkøer gjennom byene, spesielt i rushtiden og i feriesesong. I begge kommunene pågår det utredningsarbeid med trafikkløsninger for lokal- og gjennomgangstrafikk. Et alternativt samband i tunnel eller over bru ville fjerne ferjetrafikken fra sentrum av disse byene og bidra til en bedre trafikkavvikling over fjorden og i byene. Dette kan i seg selv være en god grunn til å utrede et nytt samband. En kanskje viktigere grunn til at jeg synes et slikt prosjekt kan være interessant å utrede, er ønsket om å binde landet tettere sammen i denne delen av landet og legge til rette for samhandel, ferdsel og regional utvikling på tvers av fjorden, som ferjereisen stenger for i dag. En halvtime med ferje kan synes lite, men det er lenge nok til at de færreste tar ferja over fjorden for å jobbe, handle eller benytte seg av tilbudene der. Man reiser heller langs fjorden. Jeg vil peke på mulighetene en ny forbindelse kan gi for å etablere et felles arbeids-, bolig- og servicemarked i disse regionene, og å skape vekst og ny næringsvirksomhet i dette området som er i ferd med å utvikle seg til en forstad til Oslo. En interessant del av en eventuell utredning vil derfor være å se på hvilke konsekvenser et slikt samband ville kunne ha for samfunnsutviklingen i regionen. Komiteen har pekt på at man i en eventuell videre utredning bør se på tidligere utredninger av vei- og jernbanesamband og muligheten for også å utrede brualternativ. Jeg registrerer at i Danmark ønsker politikere på Jylland ny bru over Kattegat, fra Kalundborg over Samsø til Hov, for å binde sammen Sjælland og Jylland – et interessant prosjekt med samme perspektiver, nemlig å knytte landet tettere sammen og legge til rette for tettere samhandling og regional utvikling. Men her ønsker de altså bru. Vi har mange tunneler i dette landet, noe som gir høye kostnader både til utbygging, drift og vedlikehold. Dersom man skal utrede saken, ville det være interessant å få vurdert et brualternativ på strekningen, som også kunne være et landemerke i Oslofjorden. Ifølge ovennevnte brev fra departementet har Vestfold fylkesting i vedtak av 26. april 2007 bedt om en statusrapport for den undersjøiske forbindelsen mellom Østfold og Vestfold, og Østfold fylkesting og Regionrådet for Vestfold, Buskerud og Telemark har bedt om at tverrforbindelsen blir utredet. Det vil derfor være naturlig at alle berørte og interesserte kommuner og fylker får seg forelagt denne statusrapporten, og at man etter dette lokalt vurderer en eventuell videre utredning av saken. Jeg vil følge videre utvikling i saken med interesse. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.
Allerede tidlig på 1980-tallet begynte noen lokale politikere å drømme om en ferjefri forbindelse mellom Østfold og Vestfold. Det første politiske vedtaket ble fattet i 1987, og bakgrunnen er selvfølgelig de store trafikale utfordringene som dette sambandet medførte allerede da, og som det ikke minst i dag medfører. Som det står i innstillingen, går det 1,3 millioner kjøretøy årlig med Horten–Moss-ferja i dag, og det fører til store trafikkbelastninger, sikkerhetsbelastninger, støybelastninger og ikke minst miljømessige konsekvenser for de to lokalsamfunnene. Utfordringen har vært at prosessen har tatt tid, og til tross for ulike utredninger har man aldri konkludert med at bygging skal skje, verken av tunnel eller noe annet. Det er egentlig litt artig i april som fylkestingsrepresentant å være med på å fatte et vedtak om at man skal iverksette prosesser for å finne ut status, og i dag, i juni, som stortingsrepresentant være med på å se at en samlet komite og et samlet storting står bak at en ønsker å gå videre med en eventuell utredning. Det er således en gledens dag, og jeg synes det er hyggelig at komiteen er så tydelig på at dette er noe de vil vurdere å prioritere. Det er viktig for hele regionen. Men det er en viss forskjell på disse to forslagene. Hovedforskjellen er at forslaget fra Fremskrittspartiet går på en ordning mellom Vestfold og Østfold og ikke nødvendigvis mellom Horten og Moss. En annen forskjell er finansieringen. Saksordføreren var klar og tydelig på at en av fordelene med en fastlandsforbindelse mellom Østfold og Vestfold vil være et felles bolig- og servicemarked. Det er jeg enig i. Men det blir mye vanskeligere å få til et slikt felles bo-, service- og arbeidsmarked hvis man setter opp en tollstasjon midt på brua eller midt i tunnelen. Da vil det i seg selv være en skranke – en skranke som vi på mange måter allerede i dag har i forhold til ferjetrafikken – som vil føre til at utviklingen av denne fellesregionen og utviklingen av disse felles arbeids-, bolig- og servicemarkedene i det minste vil ta mye mer tid og vil være mer problematisk enn hvis en hadde finansiert dette, slik Fremskrittspartiet vil, med statlige midler. Det er et viktig prosjekt. Det er stor trafikkbelastning, og det vil være veldig viktig for disse regionene å få dette skikkelig. Det er riktignok et godt skritt videre. Det er en god dag for innbyggerne i Horten og Moss, og det er en god dag for innbyggerne i Vestfold og Østfold. Jeg synes det er interessant å merke seg at komiteen har tatt frem brualternativet. Etter debattene tidligere i dag og for så vidt andre tunneldebatter forstår jeg at skepsisen til tunnelbygging i dette landet er i ferd med å bre seg. Jeg merker meg det med interesse og ser frem til at utredningen om en forbindelse mellom Østfold og Vestfold også vil inneholde en vurdering av et brualternativ.
Først av alt har jeg lyst til å gi honnør både til transport- og kommunikasjonskomiteen og til sakens ordfører for en rask og effektiv behandling. Det var mye om å gjøre å rekke en stortingsbehandling før Stortinget går fra hverandre og tar pause, slik at det ikke skulle være tvil om hvor Stortinget står i forhold til dette spørsmålet. Det er jeg glad for, så all honnør for det. Det er nok riktig at saken har en relativt lang historie, men det er jo først nå man på en måte får en større tyngde inn i prosjektet ved at saken er brakt inn i landets nasjonalforsamling, og at man får en foreløpig vurdering av et utredningsoppdrag gjennom denne behandlingen. Det er jeg veldig glad for. I begynnelsen av mars i år tok Østfold Høyre, Moss Høyre, Vestfold Høyre og Horten Høyre initiativ til en slik sak. Fylkestinget i Vestfold fulgte senere opp med et eget vedtak, og fylkestinget i Østfold gjorde det samme med et tilsvarende vedtak tidligere denne uken. Slik sett har denne saken nå en forankring i folkevalgte organer på begge sider av fjorden, representert ved fylkestinget i Vestfold og fylkestinget i Østfold. Det er jeg også veldig glad for, for det er en styrke for saken i det videre arbeidet. Det er riktig at saken har vært utredet på detaljnivå tidligere, og i statsrådens brev er det vist til at den rapporten som ble gjennomført i 1998, konkluderte med at prosjektet var teknisk og økonomisk gjennomførbart, og at det ble vurdert som aktuelt å bompengefinansiere prosjektet med satser som er på nivå med eller i underkant av antatt takstnivå på ferjene. Det er derfor vi fra Høyres side har tatt utgangspunkt i dette som et såkalt ferjeavløsningsprosjekt. Vi er jo kjent med at konsesjonen for ferjesambandet Moss–Horten løper ut i 2016. Det er klart at dette er et stort prosjekt, som krever grundige utredninger, og som sikkert er teknisk krevende og trenger lang planleggingstid og også lang byggetid. Men jeg synes nok vi bør ha såpass ambisjoner, hvis utredningen blir så positiv som den som var tidligere og det kan bekreftes gjennom en grundigere utredning, at en slik forbindelse over eller under fjorden med eller uten jernbane kan være ferdig i 2016. Det burde være realistisk. Flere har pekt på at dette er landets mest trafikkerte ferjesamband. Det er grunn til å understreke at et slikt prosjekt vil ha en rekke positive effekter. Det vil nærmest være et kinderegg. For det første vil både byene og lokalsamfunnene Moss og Horten – på begge sider av fjorden – få betydelige miljøgevinster og trafikale gevinster. I dag er situasjonen slik at trafikken tar et trafikalt kvelertak på disse lokalsamfunnene store deler av døgnet syv dager i uken 365 dager i året. For det andre vil et slikt prosjekt knytte østsiden og vestsiden av Oslofjorden sammen som arbeids- og boligmarked, med alle de positive ringvirkningene det vil ha for vekst og fremgang i disse to fantastiske fylkene og østlandsområdet for øvrig. For det tredje vil et slikt prosjekt kunne sikre en betydelig avlastning på trafikken gjennom Oslo og sikre en mye lettere forbindelse for all den godstrafikken som skal videre sørover mot Sverige og kontinentet eller østover mot Sverige, Finland og Øst-Europa. Jeg ser på denne behandlingen og den innstillingen som ligger til grunn, som en viktig delseier. Dersom utredningen når den foreligger, bekrefter det vi tror og antar og håper, vil det på mange måter bli slik, tror jeg, at bordet fanger. Da vil man være forbi punktet som kalles «point of no return». Da vil det bli umulig for noen som helst å kunne gå imot et slikt godt og velbegrunnet prosjekt. Så jeg venter spent på at utredningen kommer i gang, og håper at dette er starten på begynnelsen av realisering av en gammel drøm og en stor visjon.
Det er meget bra at en samlet komite er positiv til å utrede en tunnel eller bruforbindelse mellom Moss og Horten, eller Østfold og Vestfold. Vi snakker om et av landets mest trafikkerte ferjesamband slik det er i dag. Når vi skal ut og kjøre, planlegger vi kjøretid ut fra den lengden vi skal kjøre. Men skal vi krysse Moss, en hvilken som helst dag, må vi legge inn at der står det stille. Så kan vi bruke den tiden vi står stille, til å titte på husene, titte på folkene som bor i Moss, og vi kan vurdere ulike andre sider av Moss sentrum. Men det er ikke alltid det vi ønsker når vi skal på vår kjøretur. Derfor er det bra både for Moss og for Horten, eller for hele forbindelsen, hvis det velges en annen løsning mellom Østfold og Vestfold, som Fremskrittspartiets forslag legger opp til. Det vil hjelpe på de trafikale utfordringene både i Moss og Horten. Allerede i 1988 var det en utredning som sa at dette var teknisk og økonomisk mulig. Det er godt å ta med seg. Men så har vi nå noen utfordringer knyttet til miljø og også driftskostnader, som rapporten fra Statens vegvesen konkluderte med. Det er bra at vi nå skal gå videre. Jeg synes det er gledelig at en samlet komite også trekker fram jernbane i forhold til de klima- og miljøutfordringene vi står overfor. Så vil framtiden vise om det blir bru, tunnel, vei eller vei/jernbane. Vi skal iallfall love at vi som representerer denne regionen, skal vente utålmodig. Vi skal vente, for vi trenger nå de faglige konklusjonene. Men utålmodigheten skal vi love er der!
Det blir i dei to Dokument nr. 8 forslaga stilt forslag om å utgreie sider ved eit eventuelt fast samband mellom Østfold og Vestfold. Eg har i svar til komiteen gjort greie for status i saka. Som det går fram av svaret, skal Statens vegvesen hausten 2007 leggje fram for fylkeskommunale styresmakter ei oppsummering og vurdering av saka. Eg har merka meg at komiteen ser det som naturleg at «alle berørte og interesserte fylker får seg forelagt saken». Eg vil vidare peike på, slik eg òg har gjort i svaret til komiteen, at det må gjennomførast ei såkalla KS1, dvs. ei kvalitetssikring i tidleg planfase, dersom lokale styresmakter i denne saka skulle ynskje å starte planlegging i høve til plan- og bygningslova. KS1 gjeld alle statlege investeringsprosjekt over 500 mill. kr, og skal gjennomførast på oppdrag frå fagdepartementet, i dette tilfellet Samferdselsdepartementet, og Finansdepartementet. Fyrste steg i ei KS1 vil vere å lage ei konseptvalutgreiing, ei såkalla KVU, der m.a. behov for eit slikt fast samband og ulike alternativ skal omhandlast. Komiteen har i innstillinga bede om at brualternativ må inngå i ei eventuell vidare utgreiing, og har òg vist til tidlegare utgreiingar der jernbanesamband inngjekk. Eg vil peike på at KS1 nettopp er ein eigna reiskap for å gjere vurderingar av ulike alternativ. Det er denne KVU-en som vil verte underlagd kvalitetssikring, KS1, hjå eit eksternt konsulentmiljø. Ein KS1-prosess vil ta nærare to år. Det er likevel ikkje slik at dette vil forlengje den samla tida til planlegging tilsvarande. Gjennom KS1 vil det skje avklaringar som gjer at planlegginga etter plan- og bygningslova kan verte enklare og gå raskare. Det vil ikkje vere mogleg å finne ei avklaring i denne saka innan Nasjonal transportplan for perioden 2010-2019 vert lagd fram, ifølgje opplysningar eg har fått frå Statens vegvesen òg når det gjeld deira framdriftsplan og talet på prosjekt som allereie ligg i kø for KS1 i dette området. Eg vil i denne samanhengen til slutt få understreke at KS1 ikkje er eit instrument for prioritering. KS1 er meint å vere grunnlag for å kunne velje konsept for store investeringstiltak og ta stilling til kva ein skal gå vidare med i planlegging.
De talerne som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Som det går fram av komiteinnstillingen, går planene om en veitunnel mellom Horten og Moss tilbake til 1988 og til hovedflyplassaken. Den gang ble planene lagt til side til fordel for Oslofjordforbindelsen, altså tunnelen under Drøbaksundet, som egentlig ble lansert som en kompensasjon for at flyplassen skulle legges til Gardermoen. Nå skulle det som kjent gås noen runder før så skulle skje. Ikke desto mindre ble Oslofjordforbindelsen åpnet i 2000, men rasjonelt sett og i forhold til samferdselspolitisk nytteverdi er det mellom Horten og Moss at tverrforbindelsen under Oslofjorden burde ha gått. Når samferdselskomiteen nå ønsker en ny utredning av vei- og jernbanetunnel under fjorden, åpner det helt nye samferdselspolitiske perspektiver på begge sider av Oslofjorden. Fjorden har tradisjonelt vært forbindelsesåren mellom Østfold og Vestfold, men i vår hastige tid har den snarere vært en barriere enn en kommunikasjonskanal. En veitunnel eller vei- og jernbanetunnel under fjorden skaper nye regionale utviklingsmuligheter i hele området, fra Grenland via Oslo til Østfold. Jeg vil videre anta at flyplasstrianglet, Gardermoen–Torp–Rygge, og nye dobbeltspor for jernbanen på begge sider av fjorden også åpner perspektiver for kommunikasjon, bosetting, sysselsetting og næringsutvikling i hele området. Jeg har merket meg at fylkestinget i Vestfold og Østfold og Regionrådet for Buskerud, Telemark og Vestfold har bedt om en statusrapport og en ny vurdering av tverrforbindelsen mellom Horten og Moss, og dermed skulle alt ligge til rette for at forbindelsen nå plasseres inn i sin rette sammenheng, nemlig Nasjonal transportplan. Uten at jeg skal foregripe en ny utredning, vil jeg tro at en slik tverrforbindelse lar seg finansiere med bompenger. Det eneste som da vil kunne forpurre dette prosjektet, er enten uoverstigelige teknologiske og økonomiske problemer eller at Fremskrittspartiet skulle få avgjørende innflytelse på samferdselsplanleggingen på begge sider av Oslofjorden. Ettersom Fremskrittspartiet får nærmest allergiske reaksjoner hver gang de hører snakk om bompenger, får vi håpe at høstens kommunevalg ikke setter noen stopper for all videre planlegging.
Dette er på mange vis en litt underlig sak, hvor to nærmest likelydende forslag har vært behandlet samtidig i komiteen. Jeg synes komiteen har håndtert dette på en utmerket måte. Den har sett på det som er det viktige, ikke konsentrert seg om uenighetene i de to forslagene, for de finnes, men om det viktige, å få til en utredning av mulighetene for å få bygd en veiforbindelse mellom to av de mest sentrale østlandsfylkene, som vil kunne etablere det gjensidige og felles næringsliv og arbeidsmarked som flere har snakket om her, på en ganske annen måte enn i dag. Det hindres i dag selvsagt av den manglende infrastrukturen, men også av en manglende historikk for samarbeid mellom de to fylkene. Det er ikke mange saker hvor regjeringspartiene kommer representantforslag fra opposisjonen i møte i Stortinget. Det tar jeg som det første tegn på at dette prosjektet er viktig også for posisjonen, og det er jo gledelig å registrere at representanten Gullvåg fra Vestfold er entusiastisk og gledesstrålende over et Høyre-forslag. Jeg benytter også anledningen til å arrestere mine to medrepresentanter fra Vestfold, både Anders Anundsen og Steinar Gullvåg, for deres historieskrivning – det har vært planlagt tunnel her lenge før 1987. Allerede i 1961 sa veisjef Alf Torp at man måtte få til en forankret brotunnel når fergekapasiteten sprenges. Jeg vet ikke hva en forankret brotunnel er, muligens er det sterkere tunneler enn dem man bygger i våre dager. Jeg tror at dagens delvise velsignelse her i Stortinget av å få til en utredning vil utløse stor lokalpolitisk aktivitet i de respektive fylkeskommuner og aktuelle kommuner på begge sider av fjorden. Selvsagt er dette bare et bitte lite skritt på veien. Men det som er viktig, er at det har vært en samlet komite, og slik sett er det svært lovende. Det som er et lite skår i gleden, er det jeg oppfatter fra statsråden som en svært lang utredningstid, som, så vidt jeg kan forstå, bringer utredningen forbi neste planleggingstidspunkt i Nasjonal transportplan. Men, som sagt, det ble tenkt allerede i 1961. Østfoldingene og vestfoldingene er tålmodige mennesker, som venter på at fremtiden kan bringe dem sammen.
Presidenten tar seg den frihet å minne om tidspunktet på kvelden. Med det opplegget vi har for debatter videre nå, blir vi ikke ferdig før tidligst kl. 2, med minst en halvtimes votering deretter, så det er en fordel å ha debatter om de saker som det er uenighet om i komiteen, og ikke om enstemmige innstillinger.
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten stort i det perspektivet, men man skal lytte til dem som har levd lenger enn en selv, og det var jo artig da å høre representanten Flåtten si at saken faktisk har røtter helt tilbake til 1961. Da er det kanskje på tide å gjøre noe, og derfor er det godt at vi har saken. Det som gjorde at jeg var nødt til å ta ordet, var at jeg var veldig optimistisk da jeg var her og holdt mitt første innlegg. Så ble jeg litt mer pessimistisk etter at statsråden holdt sitt innlegg, for jeg forstod det slik at statsråden legger til grunn at dette ikke vil være et aktuelt prosjekt å få inn i Nasjonal transportplan fra 2010. Det betyr altså at vi må vente til 2014, hvilket gjør i hvert fall Høyres ambisjonsnivå i forhold til tidsperspektiv og gjennomføring helt urealistisk. Så jeg håper at statsråden vil presse på for at denne KS1-prosessen kan ta kortere tid enn to år, og legge til rette for at Statens vegvesen kan presse ytterligere på for å gjøre det mulig å få dette inn i NTP fra 2014. Jeg har tillit til at statsråden vil bidra til det.
Berre ein liten tilleggsmerknad frå mi side. Det er ei mengd prosjekt som ligg i Nasjonal transportplan som skal utgreiast, prosjekt som ligg i siste planperiode, og som etter at den førre regjeringa innførte eit system med kvalitetssikring i tidleg fase – KS1 – har påført Statens vegvesen mykje ekstra planleggingsarbeid. Det betyr at i tillegg til Statens vegvesen sitt arbeid med å samle inn det nødvendige grunnlagsmaterialet, skal arbeidet ut til eit eksternt konsulentselskap, som då skal gjennomføre ein uavhengig analyse. Det seier seg sjølv at dette tek tid. Det ligg alt ei mengd prosjekt i kø for å verte handsama, og dette prosjektet kjem opp no utan at det har lege inne i handlingsprogrammet. Så om eg skal presse på for å få dette inn, betyr det at andre prosjekt som det er knytt store forventningar til, og som allereie ligg i handlingsprogrammet, då eventuelt må skyvast ut. For ein statsråd er det ikkje så lettvint at ein berre kan lyfta ting opp av hatten. Då må ein også sjå litt på kva slags vedtak Stortinget allereie har gjort, og kva konsekvensar dette vil få for andre. Så det eg har prøvt å vere ærleg på her, er at – ja, me skal sjølvsagt ta tak i dette prosjektet, og eg har sjølvsagt registrert ein samla komite si haldning til det. Men me må òg ta omsyn til at det som sagt alt ligg ein kø av prosjekt, og at ei KS1-utgreiing vil ta tid. Det gjer det. Om lag to år er det som alt vert skissert frå Vegvesenet i forhold til dei prosessane. Og det gjeld ikkje dette prosjektet mindre enn andre prosjekt. Men som sagt: Eg tek sjølvsagt med meg den haldninga som komiteen samla har til prosjektet.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 25.[[Votering, se side 3721]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3721]]
Etter ønske fra familie- og kulturkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
: Komiteen er einig med forslagsstillarane bak representantforslaget i Dokument nr. 8:62, Olemic Thommessen, Sonja Irene Sjøli og Jan Tore Sanner, i at gode trygdeordningar har bidrege til valfridom og likestilling i familien og i arbeidslivet. Når det gjeld sjølve forslaget om å leggje fram ulike modellar til endring i folketrygdlova om rett til fødselspengar uavhengig av seksmånadersregelen i samband med etterfølgjande barn når barn blir fødde med kort mellomrom, blir det avvist av eit fleirtal i komiteen. Eg reknar med at dei ulike partia vil gjere greie for sitt syn på saka. Gjennomsnittsalderen for når ein får sitt første barn, har gått opp. Mange familiar ønskjer å få sitt andre barn etter kort intervall. Enkelte opplever det som ein hemsko at dei må ut og vere yrkesaktive i seks nye månader for å opparbeide ny rett til foreldrepengar. Kristeleg Folkeparti meiner det er viktig at den enkelte familie sjølv må få avgjere om dei ønskjer å vere yrkesaktive mellom to barnefødslar, når det er mindre enn 24 månader mellom svangerskapa, samtidig som dei bør sikrast rett til foreldrepengar som ved førre fødsel. Dei som uansett vel å vere heime mellom to barnefødslar utan å ha opparbeidd nye rettar, opplever då at også far mistar sine rettar, fordi hans rettar er knytte opp til at mor har vore yrkesaktiv. Så innføring av søskenbonus kan gi gevinst for både mor og far og barn. Søskenbonus vil auke valfridomen og fleksibiliteten når det gjeld korleis småbarnsforeldre organiserer kvardagen sin mens barna er små. Kristeleg Folkeparti er sjølvsagt oppteke av at far skal bruke meir tid saman med barna. Kristeleg Folkeparti har i regjering vore med på å fremme forslag om, og fått vedteke, å utvide pappakvoten frå fire til seks veker. Stoltenberg-regjeringa har ikkje fremma forslag om noka utviding. Bondevik II-regjeringa betra rettane til fedrane, og vi har følgt opp dette arbeidet vidare på Stortinget etter at vi forlét regjeringskontora. Vi ventar no på at Regjeringa vil følgje etter i dette arbeidet. Eg har merka meg at eit av argumenta departementet bruker mot forslaget, er at dei som ikkje er i jobb og får barn, får ein eingongsstønad på 33 500 kr pr. barn. Kristeleg Folkeparti ønskjer å auke eingongsstønaden kraftig ved fødsel og adopsjon, slik at også denne gruppa kjem betre ut. Kristeleg Folkeparti og Venstre har eit felles forslag i innstillinga der vi går inn for å sikre rett til foreldrepengar som ved førre fødsel når det er mindre enn 24 månader mellom svangerskapa. Subsidiært støttar vi Høgre sitt forslag om ei utgreiing av ulike modellar. Kristeleg Folkeparti har programfesta søskenbonus, og vi synest ikkje vi treng utgreiingar for å konkludere. Men sidan vi ikkje får fleirtal for dette, støttar vi Høgre sitt forslag subsidiært. Eg vil med dette ta opp forslaget frå Kristeleg Folkeparti og Venstre i innstillinga.
Representanten May-Helen Molvær Grimstad har tatt opp det forslaget hun refererte til.
Vi som er småbarnsforeldre i dag, er fantastisk privilegerte. Vi har en foreldrepermisjonsordning som sett i et internasjonalt perspektiv er unik. Folk fra andre europeiske land valfarter til Norge og de skandinaviske landene for å se på ordningene våre. Sett utenfra oppleves det som et økonomisk under at det er mulig å ha verdens høyeste yrkesdeltakelse blant kvinner, samtidig som norske kvinner føder flere barn enn noen andre kvinner i Europa. Dette ville ikke ha vært mulig uten gode velferdsordninger. Vi kan dessuten med overbevisning dokumentere at våre gode velferdsordninger for småbarnsforeldre, som foreldrepenger og barnehageplasser, bidrar til økt verdiskaping, nettopp fordi det gir kvinner mulighet til å kombinere jobb og omsorg for små barn. Dagens fødselspermisjonsordning er god, men den har også sine svakheter. Men Arbeiderpartiet er overbevist om at en innføring av søskenbonus ikke vil bidra til en forbedring av foreldrepermisjonsordningen. Vi mener dagens regleverk allerede tar høyde for kort tidsrom mellom fødslene. Folketrygdeloven § 14-6 fastsetter som vilkår for rett til foreldrepenger at stønadsmottaker skal ha vært yrkesaktiv i minst seks av de siste ti måneder før fødselen, men den har en utvidet forståelse av vilkåret om yrkesaktivitet. Blant annet likestilles tidsrom der det er gitt en ytelse til livsopphold i form av sykepenger, foreldrepenger eller dagpenger under arbeidsløshet, med yrkesaktivitet etter denne bestemmelsen. Det innbærer at å motta foreldrepenger for det første barnet, teller med i opptjeningsgrunnlaget til det neste barnet. Stønadsmottaker kan derfor ha en periode med ulønnet permisjon i inntil fire måneder mellom fødslene uten at foreldrepengerettigheter for det neste barnet går tapt. Etter dagens regelverk er det derfor ikke slik at kvinner må ut i arbeid i seks måneder mellom fødslene for å få rett til en ny periode. For den rød-grønne regjeringen er det et mål å legge til rette for at fedre kan ta mer del i omsorgen for små barn. Vi mener det tjener alle parter, og aller mest barna, som får mulighet til å være mye sammen med begge foreldrene. Dersom foreldrene i større grad deler permisjonen likt mellom seg, vil ikke problemet med manglende opptjeningstid oppstå. For oss er det viktig å stimulere til en utvikling i retning av større deling av permisjonen. En søskenbonus vil ha den motsatte effekten. Ordningen er skreddersydd for mødre som tar ut mesteparten av permisjonen selv, og som fortsetter i ulønnet permisjon fram til neste fødsel. Når mor legger opp til å være hjemmeværende i lange perioder, vil det legge begrensninger for fars mulighet til å ta ut lønnet permisjon. Jeg mener derfor at dette vil bidra til å forsterke dagens tradisjonelle kjønnsrollemønster, der mor tar lengst permisjon og far jobber like mye som før han fikk barn. Arbeiderpartiet vil advare mot ordninger som stimulerer til at kvinner blir hjemmeværende lenge, og som svekker deres rettigheter og posisjon i arbeidslivet. Skal vi komme videre i likestillingen mellom menn og kvinner, er vi avhengig av at det blir mer likestilling i hjemmet. Mens kvinner er hjemme og tar seg av små barn, raser menn fra kvinnene på karrierestigen, og kvinner blir parkert i lønnsutviklingen – dette til tross for at kvinner kan skilte med både bedre karakterer og høyere utdanning enn sine menn. Arbeiderpartiet kan ikke støtte forslag som for det første diskriminerer menns mulighet til å være mer sammen med sine barn, og som for det andre vil svekke kvinners rettigheter på arbeidsmarkedet. Derfor går vi imot et forslag om søskenbonus.
Høyre mener det er svært viktig å legge til rette for god befolkningstilvekst i vårt land. I troen på tilværelsens muligheter mener vi at barn er ønsket – for seg selv, for sine foreldre og nærmeste og for fellesskapet som helhet. Dette tilsier selvsagt at ethvert samfunn må gjøre det mulig, på beste måte, å innrette seg slik at det å ha barn blir en naturlig og overkommelig del av livet. Høyre er derfor opptatt av gode ordninger for småbarnsfamiliene. Vi mener det er behov for tilrettelegginger, noe som er bakgrunnen for det forslaget vi har lagt frem. Norske kvinner er opptatt av utdanning og yrkesdeltakelse. Dette forklarer hvorfor norske kvinner er stadig eldre når første barn kommer. Familiene er da ofte i en livssituasjon hvor de har store økonomiske forpliktelser i form av boliggjeld og studiegjeld. Samtidig har man ofte innrettet sine økonomiske forpliktelser på grunnlag av to inntekter. Behovet for økonomisk stabilitet for denne gruppen oppleves derfor som svært viktig, og sterk reduksjon i inntekten kan få store konsekvenser, selv når bortfallet kun gjelder for noen få måneder. Høyre mener det er et urimelig krav at disse kvinnene, som bidrar med stor verdiskaping i samfunnet, ikke gis den fleksibilitet det ofte er behov for i en fase av livet hvor tidsklemma, økonomiske forpliktelser og omsorgsrollens utfordringer oppleves som tyngende. Disse kvinnene er sterkt motivert for arbeidsdeltakelse, og vi finner ikke grunnlag for å hevde at den fleksibilitet vi her ønsker å innføre, verken er likestillingsfiendtlig eller svekker fars rolle i forhold til barneomsorg. At man er ute av arbeidslivet noen få år av et langt yrkesliv, er trolig for mange heller en god investering i forhold til å mestre en travel hverdag når kombinasjonen hjem og arbeid igjen blir en realitet. Vi mener at det bør utvises litt større raushet i forhold til en forholdsvis liten gruppe familier som får barn med kort mellomrom. Vi vil gi et klart signal om at vi ønsker at yrkesaktive kvinner med høy utdanning også skal ha mulighet til å få mange barn. Å få barn sent i livet har både positive og negative sider. Det er positivt at man får barn på et tidspunkt da det er ønsket, og voksne foreldre har ofte en modenhet i forhold til den omsorgsrollen de går inn i. De negative sidene kan være at man opplever svangerskap og fødsel som en større fysisk påkjenning, og vi vet også at faren for å få barn som gir særskilte utfordringer, øker. Ved rask ny graviditet ser vi det som en god investering både i helse og i familien at mor ikke må presses ut i jobb for ikke å miste retten til foreldrepenger. Får man første barn sent i livet, er det også naturlig at barn nummer to og tre kommer med korte mellomrom, tatt i betraktning at den biologiske klokken setter sine begrensninger. Vi mener en offensiv familiepolitikk må være å forholde seg til det faktum at kvinner i dag får barn senere i livet, og at de derfor får barn med kort mellomrom. Vi kan ikke forstå, slik det hevdes fra regjeringspartiene, at kvinner ender opp ved kjøkkenbenken eller får svekkede rettigheter og dårligere posisjoner i arbeidslivet ved ikke å hales ut i arbeidslivet noen få måneder mellom to fødsler. Jeg tar med dette opp Høyres forslag.
Representanten Olemic Thommessen har tatt opp det forslaget han refererte til. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 27.[[Votering, se side 3722]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3722]]
Etter ønske fra familie- og kulturkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre vil presidenten foreslå at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Fra og med 1. juli vil dagens spilleautomater være historie. Vi vil da gå fra å ha et av Europas mest liberale spillregimer til et svært restriktivt system. Med unntak av Fremskrittspartiet var alle partiene med på et vedtak i Stortinget i juni 2003 om å forby dagens automater og erstatte dem med et spilltilbud i regi av Norsk Tipping. Bakgrunnen for vedtaket den gangen var den kraftige økningen i spilling på automater. I løpet av Bondevik-regjeringens periode eksploderte spilling på automater. I 2001 var omsetningen på rundt 8 milliarder kr. I 2005 var den kommet opp i vanvittige 28 milliarder kr i året. Parallelt med veksten i spillingen økte de sosiale problemene dramatisk. I løpet av de samme fire årene ble det ikke satt inn et eneste tiltak som bremset spillingen. I stedet satt Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre passivt og ventet på at regjeringsadvokaten skulle vinne fram i rettsprosessene om innføringen av Norsk Tippings spillmonopol, som Kristelig Folkeparti og de to andre regjeringspartiene hadde fått vedtatt i Stortinget. Men idet Kristelig Folkeparti forlot regjeringskontorene, skjedde det en total snuoperasjon i partiets politikk. De vendte ryggen til spillforliket de sjøl hadde tatt initiativ til. Kristelig Folkeparti lot automatspillingen øke fra 8 til 28 milliarder kr i sin regjeringstid. Nå sier partiet at de vil ha totalforbud. Konfrontert med spørsmål om hvorfor de mener det nå, sier Kristelig Folkeparti at det er fordi de har fått mer kunnskap om de sosiale problemene. Det er usant. Kunnskapen var der da de satt i regjering, og det kan dokumenteres. Hele Norges prosedyre i rettssakene om Norsk Tippings automatmonopol bygger nemlig på en grundig dokumentasjon av de sosiale problemene automatene har skapt. Likevel tok ikke Kristelig Folkeparti og de andre regjeringspartnerne affære. Først da det kom en ny regjering i 2005, kom endelig tiltakene som fikk bremset dette. Seddelforbud ble innført, noe som har hatt stor effekt. Visste ikke Kristelig Folkeparti og de tidligere regjeringskameratene da de satt i regjering, at spilleavhengige puttet på 200-lapp etter 200-lapp? Nattestenging av automater er innført for å sørge for at ingen står hele natten og spiller. Hadde Kristelig Folkeparti lukket øyne og ører for de tragiske historiene om fedre eller mødre som lot barna sove i bilen mens de sjøl stod hele natten foran automatene? Merking, avgift, mer forskning, støtte til de spilleavhengige og de pårørendes organisasjoner er andre tiltak som er gjennomført. Hvorfor gjorde ikke Kristelig Folkeparti noe av dette da de sjøl satt i regjering? Kan grunnen til at man ikke gjorde noe, være frykten for å tape rettssaken i EFTA-domstolen? I så fall har dagens regjering gjort den frykten til skamme. Den rød-grønne regjeringen klarte å vinne fram i EFTA-domstolen parallelt med at man iverksatte en rekke tiltak. Fra 1. juli vil dagens automater bli forbudt og fjernet. Fra 1. januar neste år skal Norsk Tippings spillterminaler innføres. Likevel er det stor forskjell på det dagens regjering gjør, og det Kristelig Folkeparti vedtok. Statsråd Giske har gitt Norsk Tipping beskjed om mye strengere regler enn det Svarstad Haugland la opp til. Spillene som ligner dagens automater, blir forbudt, omsetningen blir lavere, spillene skal gå langsommere og seddelforbudet vil bli videreført. Vi skal være sikre på at ingen nye spill skaper slike problemer som de gamle. Omsetningen vil bli lavere enn med Svarstad Hauglands opplegg, nettopp fordi tryggheten må gå foran. Disse strammere reglene kunne den forrige regjeringen også ha innført. Det gjorde den ikke. Det måtte et regjeringsskifte til. Heldigvis vil ikke Kristelig Folkepartis helomvending og forbudsforslag få flertall. Stortingsflertallet sier nei, men også Lotteritilsynet er imot et forbud. De mener det vil føre til et illegalt marked, økt kriminalitet og fortsatt sosiale problemer. Et forbud ville føre til et dramatisk inntektstap for frivilligheten. De som er avhengig av hjelpen fra Blindeforbundet, Kreftforeningen, Redningsselskapet, Røde Kors og Norsk Folkehjelp er blant dem som blir rammet. Idretten vil rammes aller hardest. Nå sier Kristelig Folkeparti at det bare er å finne en milliard ekstra på statsbudsjettet. Så enkelt er det ikke. Kristelig Folkepartis spillpolitikk står ikke til troende. De hadde ikke en milliard til å løse det på den måten da de satt i regjering. De har det heller ikke i dag.
I denne saken vil Fremskrittspartiet henvise til Innst. S. nr. 166 for 2006–2007, som ble behandlet av Stortinget for en måned siden. I denne innstillingen sier Fremskrittspartiet at vi ønsker at beslutninger skal fattes så nærme landets innbyggere som mulig, og dette innebærer en betydelig desentralisering av makt, der innbyggerne får større påvirkningsmulighet overfor sin egen tilværelse enn i dag. Vi mener kommunene ikke bare skal administrere statlige ordninger, men ha reell innflytelse over politikken på områder som angår innbyggerne. I dag er det slik at kommunene har betydelig bestemmelsesrett når det gjelder f.eks. skjenkebevillinger, åpningstider, alkoholsalg fra butikk osv. Fremskrittspartiet er opptatt av at inntektene til de frivillige organisasjonene må ivaretas i denne saken. Om vi skal ha en lokal spillpolitikk, må også kommunene ta et økt ansvar for de frivillige organisasjonenes økonomi. Om man skal ha en lokal modell, kan ikke den baseres bare på et ensidig statlig ansvar for disse inntektene, kommunene må også på banen. Fremskrittspartiet har tillit til lokaldemokratiet og ønsker altså å utvide lokalpolitikkens virkeområde, slik at også politikken i forbindelse med spilleautomater og andre pengespill bør bestemmes lokalt. Vi fremmet derfor følgende forslag i Innst. S. nr. 166: «Stortinget ber Regjeringen utrede og fremme en sak for Stortinget, der det legges opp til at politikk knyttet til pengespill og spilleautomater bestemmes av kommunene. Saken må ta hensyn til inntektene til de frivillige organisasjonene.» Vi ønsket altså en lokal frihet, at kommunen skal kunne si ja til poker, kasino, automatspill osv., eller at de skal kunne velge å si nei til det. Interessant nok fikk dette syn og forslag også støtte fra partiet Høyre. For øvrig er dette andre gang at dette forholdet tas opp av Fremskrittspartiet i denne sesjonen. Vi tok også opp et liknende forslag i Innst. S. nr. 17 for 2006–2007. Man vil kanskje spørre seg hvorfor Fremskrittspartiet ikke kan hoppe på Kristelig Folkepartis forslag. Det er flere grunner til det. For det første er vi opptatt av inntektene til den frivillige sektor, som ikke er hensyntatt i forslaget fra Kristelig Folkeparti, men er hensyntatt i det forslag Fremskrittspartiet fremmet i mai. For det andre er ikke Kristelig Folkepartis forslag et forslag om reell frihet for kommunene. Man kan ikke si at noen har frihet dersom de kun kan vedta å gå i en strengere retning, ikke i en mer liberal retning. Med denne begrunnelse mener vi at forslaget skal avvises, og har gitt uttrykk for det i innstillingen. Om Kristelig Folkeparti hadde ønsket reelt lokalt selvstyre i denne saken, har de hatt to muligheter til å stemme for dette tidligere i denne stortingssesjonen, senest i mai. Så en liten kommentar til partiet Høyre. Jeg har undret meg litt over at partiet i løpet av en måneds tid har klart å ha to relativt forskjellige syn på saken. I Innst. S. nr. 166, som jeg siterte fra, gikk man inn for full lokal frihet i spillpolitikken, men nå gjelder dette altså kun automater, selv om det for en måned siden åpenbart gjaldt hele spekteret av spill. Jeg går ut fra at vi vil få interessant og lærerik informasjon fra representanten fra Høyre om hvordan en slik snuoperasjon og endring av politikken i løpet av en knapp måned er mulig.
Det er godt representanten Knudsen ikke skal behøve å vente lenge, ettersom han er så spent. La meg starte med å si at gevinstautomatene gjennom de siste årene har vært en politisk temmelig het potet. Automatenes store økonomiske betydning for frivilligheten på den ene siden og de sosiale problemene som følger av automatene på den andre, har skapt konflikter og behov for politiske grep. Forståelsen for spilleproblemer og det politiske klima i denne saken er totalt snudd på hodet siden Valgerd Svarstad Haugland tok tak i problemene og frem til i dag. Bondevik-regjeringen måtte tåle store politiske belastninger, som alle som var med den gangen, også statsråden, vil huske. Man mottok hundrevis av mail fra aksjoner, idrettslag, kor og teatergrupper. I dag er stemningen snudd på hodet, og heldigvis later det ikke til å være vanskelig for Regjeringen å finne oppslutning for en restriktiv politikk på området. Bakgrunnen for den saken vi nå behandler, er som kjent den aksjonen som mange av landets ordførere, ledet av Høyres ordfører i Drammen, har satt i gang. Deres krav er en kommunal reservasjonsrett knyttet til utplassering av automater i egen kommune – en ordning som på mange måter vil være parallell til den ordningen vi i dag har for vinmonopolutsalgene. Høyre støtter dette kravet. I forbindelse med behandlingen av regionalmeldingen – og nå må representanten Knudsen lytte, for nå kommer vi til det han spurte etter – gikk Høyre inn på merknader formulert av Fremskrittspartiet, der man i en drøftelse av utvidelse av lokalpolitikkens virkeområde gikk inn på en merknad om at politikk i forbindelse med spilleautomater og andre pengespill bør bestemmes lokalt. Dette er en romslig formulering, og utgangspunktet var at man ønsket dette temaet utredet. Formuleringen har altså gledet dem som har ønsket å feilinformere om Høyres standpunkter og dermed avlede oppmerksomheten fra sakens kjerne. La det derfor være helt klart: Høyre støtter Regjeringens linje om en restriktiv politikk basert på nasjonale rammebetingelser. Den eneste reelle forskjellen er at vi mener det er grunnlag for å gi en lokal kommunal reservasjonsrett. Dette er forhold vi mener det er mulig å kombinere. Mye har skjedd siden Valgerd Svarstad Haugland vant forståelse hos de frivillige organisasjonene for å ta opp spilleproblemene. Høyre føler seg fortsatt forpliktet til å være med på å gi økonomisk bistand for at organisasjonene skal tilpasse seg en ny økonomisk virkelighet under et strengere automatregime. Imidlertid har vi nå lagt rettssaker bak oss, omsetningen på automatene har vært innom store høyder før de nå er på retur, seddelforbudet virker, og selve automatene er utviklet slik at kontroll og sterkere regulering er mulig. Alle disse forholdene tilsier en ny gjennomgang av hva som er de faktiske økonomiske realitetene for de frivillige organisasjonene, hvordan overgangen skal tas, og hvordan disse midlene i fremtiden skal fordeles. Høyre mener at lokaldemokratiet er godt i stand til å håndtere den lokale reservasjonsretten. Vi mener dette kunne være utgangspunkt for gode debatter om frivillighetens kår i kommunene. Det betyr ikke at vi går inn for et fullt frislipp med kasino og poker, eller hva man nå måtte ønske seg. Det tror jeg burde være klart for de fleste. Vi har i gjentatte debatter og også i kommentarer til f.eks. Fremskrittspartiets tidligere Dokument nr. 8-forslag vært veldig klare på hva det dreide seg om. At man da med hensyn til utredning gikk inn på dette med andre pengespill, det er det altså ikke dekning for i forhold til hva som er Høyres standpunkter i dette forslaget. La meg også kommentere representanten Gunn Karin Gjuls angrep på Kristelig Folkeparti i denne saken, som jeg synes, oppriktig talt, er lite raust og treffer ganske dårlig. Valgerd Svarstad Haugland tok opp et spørsmål som ingen andre på det tidspunktet var villig til å ha fingrene i – kanskje med unntak av SV. Hun tok en meget betydelig politisk belastning da hun gjorde det. Det var ganske tøffe tak som et samlet storting, uten Fremskrittspartiet, stod sammen om å bære igjennom. Så pass raus synes jeg man kan være; hun fortjener kreditt for at hun faktisk gjorde det og tok belastningene. Så tar jeg opp Høyres forslag.
Representanten Olemic Thommessen har tatt opp det forslaget han refererte til.
Jeg ville aldri ha trodd, da jeg selv i 2002 tok opp saken om pengespill for første gang, at vi fem år senere skulle stå og krangle om hvem som ville være mest restriktiv i forhold til pengespill. Jeg er kjempeglad for at undersøkelser nå viser at over 70 pst. av Norges befolkning ønsker automatene bort. Jeg er kjempeglad for at det er over 200 ordførere som sier at de ikke vil ha sånne automater der de er ordfører. Jeg tar dette som et uttrykk for at de ikke ønsker aggressive spill. Jeg tar det ikke som et uttrykk for at de ønsker å forby alle typer spill. Det har ikke alltid vært slik. I 1999 prøvde den forrige borgerlige regjeringen, Bondevik I, å sette inn en del tiltak mot spillavhengighet. Allerede da var det synlig for dem som ville se, at dette var særdeles problematisk. Stortinget ble lobbet ned, og det var ingen på Stortinget – ikke SV, ikke Kristelig Folkeparti, ikke Arbeiderpartiet, ingen politikere – som klarte å stå imot det presset som var. Det var ikke bra. I 2002 reiste jeg et Dokument nr. 8-forslag for å ta tak i problemene på nytt. Jeg fikk ikke tilslutning til det, men jeg fikk tilslutning til at det ikke skulle deles ut flere lisenser, at det skulle settes et tak, og at Norsk Tipping ikke skulle sette i gang med nye spill før regjeringen hadde kommet med en ny melding. Så kom regjeringen med en ny melding. Det er riktig som representanten Thommessen sier, og jeg har rost Valgerd Svarstad Haugland veldig mange ganger for den jobben hun gjorde. Men det var noen som ønsket å gå vesentlig lenger den gangen. Det var ikke det at vi ikke visste. Allerede den gangen hadde vi tall som viste at det var over 20 000 spillavhengige i Norge. For meg var i hvert fall det grunn god nok til å reagere. Og vi foreslo – sammen med Fremskrittspartiet, faktisk – at 1 pst. av inntektene skulle gå til behandling. Nei, det ble stemt ned av representanten Molvær Grimstad og Kristelig Folkeparti. Vi foreslo at vi burde se på de etiske sidene av markedsføringen av spill i Norge. Det ble stemt ned av Kristelig Folkeparti. Vi foreslo i 2003 at vi skulle undersøke mulighetene for å forby spill på Internett. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Vi foreslo at vi skulle utrede muligheten for å forby spill på mobiltelefon. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Vi ønsket å sette en grense for gevinster på spill på 300 kr, som de har i Danmark og i Sverige. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Vi foreslo at vi skulle ta vekk sedlene, og at det bare skulle være myntinnkast; det gjorde vi i 2003. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Vi sa at vi burde ikke ha 10 000, men at vi burde ha 5 000 automater maks. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Vi sa at vi bør ha en aldersgrense i Norge på 18 år for alle spill. Det ble stemt ned av Molvær Grimstad. Det var mulig å se allerede den gangen at hadde vi gjort det, hadde det kanskje ikke vært 70 000 spillavhengige. Kanskje hadde vi klart å stoppe det på 20 000. Ikke uvesentlig! Kommunalt selvstyre, som er ønsket, mener jeg er en avsporing. Jeg ønsker en nasjonal spillpolitikk, og jeg tar statsrådens ord for det han sier om de nye terminalene som jeg ser på i den framtidige teknologiske plattformen for Norsk Tipping, som Norsk Tipping også skal ha dagens spill på, og dem tror jeg ikke det er noen i salen som ønsker å forby – som tipping, Lotto og oddsen. Forresten er SV svært kritisk til oddsen, og det er faktisk Norsk Tipping selv også, for det gir en god del spillavhengighet. Vi har sagt vi vil ikke akseptere spill på de nye terminalene som er mer aggressive enn noen av de spillene Norsk Tipping har i dag. Statsråd Giske har gitt oss en bekreftelse på at slik skal det være. Og da er det ikke noe grunnlag for at enkelte kommuner skal reservere seg mot det. For jeg har ikke sett noen ordførere som har tatt til orde for at de vil reservere seg mot fotball, mot Lotto, mot Flax osv. Der skal grensen gå. Og i den grad det blir konflikt mellom inntektsmål og sosiale hensyn, skal inntektsmålet vike.
I VG den 4. april i år uttrykte Raude- krossen-president Thorvald Stoltenberg bekymring for at «jaget mot Giske-automatene vil gå ut over fattige, rusmisbrukere og psykisk syke». Kristeleg Folkeparti synest det er eit større problem at 70 000 speleavhengige delfinansierer Raudekrossen sine hjelpeprosjekt. Staten skal sjølvsagt sikre frivillig sektor gode rammevilkår. Men det kan vi klare utan å utplassere nye speleautomatar frå Norsk Tipping. Vi må bryte koplinga mellom inntekter frå avhengnadsskapande spel og finansiering av frivillig sektor. Det blir opplevt som problematisk og nærmast uanstendig for mange lokallag å vite at organisasjonen dei er medlem av, anten det er Raudekrossen, Redningsselskapet, Kreftforeningen eller andre, tek imot pengar frå speleavhengige til drift. Da må vi finne andre løysingar i fellesskap. Det er Kristeleg Folkeparti villig til, men då må vi slutte å eksperimentere med folks liv og helse ved å plassere ut nye automatar. Regjeringa sin spelpolitikk er både usosial og usolidarisk. Kristeleg Folkeparti har tidlegare foreslått eit totalforbod mot gevinstautomatar i solidaritet med dei 70 000 speleavhengige. Dette forslaget blei dessverre ikkje vedteke. På bakgrunn av dei mange personlege tragediane i kjølvatnet av gevinstautomatane har mange kommunar valt å bli eller ønskjer å bli spelfrie. Det meiner vi i Kristeleg Folkeparti at dei må få moglegheit til. Per dags dato har 209 ordførarar slutta seg til eit opprop der dei tek avstand frå gevinstautomatar og ønskjer lokal sjølvråderett når det gjeld automatplassering. Frå 1. juli vil landet vere fritt for speleautomatar. Då setelforbodet blei innført i juli i fjor, gjekk førespurnadene til Hjelpetelefonen for speleavhengige ned med 45 pst. Freistingane vil endeleg vere borte for fleirtalet av dei speleavhengige når speleautomatane blir fjerna 1. juli. Ifølgje psykiater Hans Olav Fekjær er det ingenting som heiter «snille» automatar, når dei samtidig skal trekkje inn mange hundre millionar kroner årleg til dei frivillige organisasjonane. Då statsråd Giske blei pressa i vår, sa han at dei nye automatane er like uskyldige som Lotto. Er automatane så uskyldige som han hevdar, skal ein få problem med å betale investeringskostnadene på 700 mill. kr. Og 90 pst. av inntektene frå automatane kjem frå folk som i større eller mindre grad er speleavhengige. Statsråd Giske snakkar om Norsk Tippings automatar som uskyldige, men på pressekonferansen 22. mai sa han at han tok sikte på ei årsomsetning på 6–7 milliardar kr. Alle forstår at dette ikkje er «snille» automatar. Da Valgerd Svarstad Haugland starta som kulturminister, hadde vi ei omsetning på automatspel av same omfang som statsråd Giske no ønskjer å få. Han vil altså rykkje tilbake til start, til ein situasjon lik den som var då Kristeleg Folkeparti første gong sa at nok er nok, og tok første steg for å rydde opp i automatmarknaden. Framstillinga som representanten Gjul gav av Kristeleg Folkeparti sitt engasjement innanfor spelproblematikk, er gal. Magnar Lund Bergo snakka om det engasjementet som han har hatt. SV har vore offensiv på dette området tidlegare. Det skal dei ha ros for. Derfor blir det så ufatteleg, når ein no ser at spelproblematikken har auka så kraftig og den sitjande regjeringa har moglegheit til å vere med og få dette på riktig kjøl, at dei er med på seilasen. Trond Giske brukte valkampen i 2005 til å snakke om at no skulle fellesskapet prioriterast. I årets valkamp er Arbeidarpartiets slagord at alle skal med. Men kva då med dei 70 000 speleavhengige? Er ikkje dei ein del av det gode selskapet? Tusenvis av foreldre brukar alle pengane dei har – og meir til – på automatspel. Då er det ei mager trøst for sonen til ein speleavhengig at idrettslaget han ikkje har råd til å delta i, får ny kunstgrasbane. Dei som spelar mest, er låginntektsgrupper, trygda og innvandrarar. Sjølv med lågare omsetnad på speleautomatane vil inntektene frå speleautomatane sannsynlegvis i hovudsak kome frå låginntektsgruppene. Regjeringas spelpolitikk bidreg til å halde ved lag sosiale forskjellar. Kristeleg Folkeparti starta eit viktig arbeid. Vi har gått eit skritt vidare. Det er ikkje riktig at ingenting blei gjort då vi sat i regjering. Den handlingsplanen som Regjeringa fekk, låg frå den førre regjeringa. Ein del av tiltaka har blitt gjennomførte, og ein del har vi i Kristeleg Folkeparti vore med og påverka og teke opp må gjennomførast. På pressekonferansen den 22. mai sa kulturministeren at det berre er kioskeigarar som har vetorett i automatsaka. Regjeringa har altså overlate lagnaden til dei speleavhengige til landets kioskeigarar. Kristeleg Folkeparti meiner at lokalpolitikarane er betre eigna til å bestemme om ein kommune skal vere spelfri.
Det temaet som vi drøftar i denne saka, speleautomatar, har etter kvart vorte drøfta mange gonger, anten i denne salen, i media eller andre plassar. I dag diskuterer vi om det er riktig å gje kommunane sjølvstyre når det gjeld utplassering av det som då blir dei nye terminalane til Norsk Tipping, som etter planen skal utplasserast i 2008. For Senterpartiet er det viktig å understreke følgjande: Speleproblema må takast på alvor. Mange i dette landet er avhengige av spel, anten det er speleautomatar, nettspel eller andre ting. Tal frå Hjelpelinja har vist at det store fleirtalet av dei som kontakta Hjelpelinja, var avhengige av speleautomatar. Derfor er det viktig at vi no får fjerna dei skadelege speleautomatane innan utgangen av denne månaden. Etter kvart skal dei altså erstattast av dei nye spelterminalane. Speleavhengnad påfører samfunnet store kostnader, men endå verre: Det fører til store personlege lidingar. Så må frivillig sektor bli mindre spelavhengig. Senterpartiet er oppteke av å sikre frivillig sektor. Frivillig sektor har fyrst og fremst ein eigenverdi gjennom å aktivisere folk i fellesskap til meiningsfylte og samfunnsnyttige aktivitetar. Men det er ingen tvil om at frivillige organisasjonar òg yter omfattande økonomiske bidrag til samfunnet gjennom produksjon av tenester og omfattande ulønna innsats, utan at dette kjem presist og direkte til uttrykk i nasjonalrekneskapen. Det skjer òg viktig førebyggjande arbeid i frivillig sektor. For Senterpartiet var det eit viktig mål å sikre dei frivillige organisasjonane meir frie midlar over statsbudsjettet, slik at ein reduserer den delen av inntektene til sektoren som kjem frå spel. Vidare er Senterpartiet oppteke av det lokale sjølvstyret. Men vi er ikkje tilhengar av å skubbe vanskelege saker og problem over på kommunane, og det er nettopp det det forslaget vi handsamar i dag, er eit forsøk på. Det er eit forsøk på å ordne det slik at stortingsrepresentantar skal kunne stå med nyvaska hender når frivillig sektor kjem med lua i handa og ber om støtte til arbeidet sitt. Så skal vi peike på lokalpolitikarar og ordførarar og seie at det er deira ansvar. Det er dei som har sagt nei til terminalar. Det er ingen andre land i Europa som har ein slik spelpolitikk. Den største utfordringa med forslaget er den inkonsekvensen som ligg i det. Kristeleg Folkeparti ser ut til å leggje til grunn at dei nye spelterminalane til Norsk Tipping er mykje meir avhengigheitsdannande enn andre typar spel, som t.d. nettspel og oddsen. Vi har ikkje noko faktagrunnlag som tilseier det, men eg kan for så vidt akseptere at Kristeleg Folkeparti meiner det. Men dersom ein legg til grunn at desse automatane er farlege – dersom det er det ein legg til grunn – stemmer ein jo i dag med vitande og vilje for eit forslag som opnar for at enkelte kommunar kan plassere ut det ein reknar som farlege automatar. For det er jo slik at seier ein ja til dette forslaget, vedtek ein ikkje berre at kommunane kan seie nei, ein seier òg at kommunane kan velje å seie ja. Om ein meiner at dei nye terminalane er like skadelege som dei gamle, er jo det einaste riktige å forby dei. Senterpartiet kjem til å ha eit vake auge på dei nye spelterminalane, og vi kjem til å halde fram arbeidet for å redusere speleproblema.
Jeg tror at jeg vil begynne med den setningen i Gunn Karin Gjuls innlegg som jeg var mest enig med henne i. Det var setningen: Så enkelt er det ikke. Det er tydelig at dette ikke er så lett for Regjeringa, og man bruker statsrådens gode, gamle prinsipp om at angrep er den beste måten å sikre seg at man ikke ser hvilken broket forsamling man har med seg for å kjempe kampen. Men jeg må si at da jeg hørte på Magnar Lund Bergo, fikk jeg nesten litt medynk med representanten. Det er godt jobbet, for det er første gang jeg har hatt medynk med ham. Jeg må si at det nederlaget som SV og Senterpartiet har lidd i regjering i denne saken, kan det umulig være lett å tale så flammende for, enten det er Senterpartiet, som taler flammende mot lokaldemokratiet, det er SV ved May Hansen, som f.eks. i Aftenposten den 15. mai – det er ikke så lenge siden – sa at «for SV er det helt uaktuelt å tvinge kommuner i denne saken», eller det er Magnar Lund Bergo sjøl, som den 30. mars – det er heller ikke så lenge siden – i Dagbladet, side 17, sa: «EFTA-dommen har gitt oss en mulighet til å bestemme sjøl. Den muligheten bør vi gripe og la være å sette ut nye spilleautomater.» Dette sa SVs Magnar Lund Bergo. Jeg skjønner at dette ikke er så lett. Man burde kanskje ha valgt en litt annen profil, ettersom flere av oss faktisk leser aviser. Men jeg vil bruke tida til å kommentere det denne saken faktisk handler om. Denne saken handler om synet på lokaldemokratiet og om hvordan man ut fra ønsket om å ha en nasjonal politikk også kan ha en lokal politikk på de ulike områdene. Venstre mener at det bør være en nasjonal spillpolitikk. Som liberalere har vi et forhold til spill som det man har til alkohol: Det er noe som kan være til glede for noen og være en tragedie for andre. Da er det faktisk også slik at fordi det fører til glede for noen, kan man ikke forby det, men man må ha restriktive holdninger knyttet til reguleringen av det. Det er det liberale svaret. Vi i Venstre ønsker ikke bare et ja eller et nei fra kommunestyrene i denne saken. Vi ønsker at man egentlig lokalt bør ha en handlingsplan når det gjelder spillpolitikk, at man bør ha en holdning til antall, til plassering, til tilgang, og også til hvem som bør være kommisjonær for Norsk Tipping, for snart kommer det ikke til å være så veldig stor forskjell på det å være kommisjonær og det å ha spilleautomater utsatt. Så er det ett spørsmål som jeg syns er interessant. Her forutsetter man at når 200 ordførere har sagt at de ønsker dette, betyr det at alle disse kommer til å si nei. Betyr det at man tror at alle de gangene man gir lokaldemokratiet makt til å mene noe, så er det en soleklar mening at alle ordførerne kommer til å si nei? Jeg vet at Venstre mange steder i kommunestyret, som f.eks. i bystyret i Oslo, har stemt for at kommunene skal ha makt, men de kommer ikke til å stemme for et nei. Det å ha kommunal makt betyr ikke at man bare har makt til å si nei. Det betyr at man også har makt til å si ja. Men da må man faktisk få satt det inn i en sammenheng, få regulert det, få bestemme hvordan man vil ha det i sin kommune, og også få bestemme hvilke områder som er utsatt, og hvilke områder som ikke er utsatt – faktisk få en bevissthet i lokaldemokratiet om hvordan dette skjer. Så vil jeg benytte det siste minuttet jeg har, til kanskje å komme med noen innspill til frivillighetsmeldingen, for jeg er litt skremt over spesielt representanten Sande. Jeg skjønner at den meldingen ikke er helt ferdig, så kanskje det kan være håp for oss siden vi kan komme med noen innspill også fra denne talerstol. Det er viktig, når man skal forholde seg til spillene og til spillpolitikken i Norge, at man klarer å ha et lite blikk på hva som er historien bak spillene. Det er ikke så lenge siden frivillige organisasjoner i Norge fikk avslag på støtte fra staten til prosjektene sine, fordi de ikke hadde brukt automatmarkedet tilstrekkelig. Det er ikke mange år siden organisasjoner som takket nei til spilleautomater, ikke fikk støtte fra statlige prosjekter, fordi man hadde valgt å takke nei til spilleautomater. Det er viktig å huske på at Norsk Tippings inntog i spill etter spill etter spill, med en stadig vekst, et stadig monopol og en stadig mer aggressiv markedsføring, også historisk er en ganske viktig rolle de har tilranet seg. Det viktige prinsippet her er knyttet til frie inntekter som organisasjonene har styring på sjøl, kontra de inntektene som staten bestemmer hvilke organisasjoner skal ha. De debattene vi i dag har om hvorvidt en kan få offentlig støtte ut fra hvilke meninger en har, syns jeg åpner noen viktige prinsipper. Sjøl om Senterpartiet er blitt sablet ned i denne saken innad i Regjeringa, hadde jeg håpet at i hvert fall de partiene som har en viss tradisjon for forståelsen av frivillige organisasjoners egen frihet, faktisk var i stand til å skjønne forskjellen mellom de to sortene penger når det kommer til frivillighetspolitikken.
Når Venstre snakker om å bli sablet ned i regjering, antar jeg at vi hører på et parti som snakker av erfaring. I denne saken var det faktisk slik at SVs og Senterpartiets stortingsgrupper på helt fritt grunnlag sluttet seg til den spillpolitikken som Regjeringen står fast på. Det var ikke noe kompromiss mellom partiene, de tre partiene var enige. Jeg registrerer at de gamle regjeringspartiene fortsetter sitt korstog mot frivilligheten etter å ha kjempet mot endringen i tippenøkkelen, etter å ha kjempet mot frivillighetsregister, mot regler for innsamlingsaksjoner som gjør det lettere og tryggere å være giver. Etter at de fjernet kompensasjonen som frivilligheten var lovet i overgangsåret mellom automater og spillterminaler, gjør de nå en helomvending fra det forliket som de gjorde med frivilligheten da automatreformen ble innført. Det var ikke uten grunn at det var et samstemmig storting, med unntak av Fremskrittspartiet, som i sin tid mente at det skulle være en nasjonal spillpolitikk. 431 forskjellige spillregimer i Norge tjener ingen. Norsk Tippings spilltilbud med moderate spill har i 60 år bidratt til å forhindre problemer med avhengighet og kriminalitet. Erfaringene viser at Norsk Tippings tilbud bidrar til at folk flest ikke spiller seg fra gård og grunn, og de hindrer at det vokser fram store illegale markeder. Representanten Molvær Grimstad sa at det var umulig å ha et milliardmarked for et spill uten at det skapes problemer. Vel, Lotto omsetter hvert år for rundt 4 milliarder kr. Det blir interessant å høre representanten Molvær Grimstads utlegging i debatten her etterpå om de store spilleavhengighetsproblemene som Lotto medfører i Norge. Årsaken til at det i 2003 ikke ble totalforbud, var bl.a. at man hadde erfaringer fra Sverige som viste at et totalforbud bidrog til et stort illegalt spillmarked med mafiavirksomhet og kriminelle gjenger som drev det, og til nye spilleavhengighetsproblemer. Derfor valgte man å ha et nasjonalt, strengt regime som erstatning for spilleautomatene. Norsk Tippings nye spill skal ikke påtvinges kommunene. Dersom ingen i en kommune ønsker å inngå avtaler med Norsk Tipping, blir det ingen spillterminaler i den kommunen. Slik er situasjonen også i dag, selvsagt – med oddsen, fotballtippingen og Lotto. Jeg har ikke registrert at noen påstår at Regjeringen tvinger kommunene til å tilby oddsen. Det mest overraskende i debatten de siste månedene har vært at en del av opposisjonspartiene har bestemt seg på forhånd for at de nye terminalene vil skape spilleavhengighet, uten at de noensinne har sett en slik terminal, ei heller spillene som vil være på dem. Disse spillene beskrev egentlig representanten Magnar Lund Bergo på en veldig god måte. Dette er framtidens teknologi – det er rett og slett en datamaskin. I likhet med datamaskiner flest er de ikke skadelige i seg selv, med mindre du får dem over deg på en eller annen måte. Det er innholdet som er det vesentlige. Alle disse datamaskinene er koplet opp i et nettverk hvor man kan endre eller fjerne spill med et tastetrykk fra Norsk Tippings sentral på Hamar. Spørsmålet blir: Er det ikke bedre at vi har en nasjonal ekspertise i Lotteritilsynet, Kulturdepartementet og andre steder som jevnlig følger disse spillene og bestemmer hva som skal tilbys, enn at vi bygger opp denne ekspertisen i 431 kommuner? Jeg ser at Venstre i sin merknad sier at staten skal betale for disse byråkratiene og apparatene i hver eneste kommune som da skal vurdere hvert enkelt spill på terminalene. Det skal bli et interessant system, når den ekspertisen skal bygges ut i alle kommuner. Jeg går ut fra at det er på faglig grunnlag kommunene skal vurdere hvilke spill man skal tillate på terminalene i sin kommune, og hvilke spill man skal forby. Eller skal man forby terminalene helt? Hvis dette blir framtidens kanal for Lotto, mener Molvær Grimstad at da skal også Lotto ryke, fordi man skal hindre de andre spillene på spillterminalene? Kristelig Folkeparti bruker sterke ord om Regjeringens spillpolitikk. Den forskjellen som er på vår spillpolitikk og den forrige regjerings, er at vår er mye strengere. Vi har innført seddelforbud, det gjorde ikke Kristelig Folkeparti. Vi har innført nattestenging, det gjorde ikke Kristelig Folkeparti. Vi har redusert inntektsmålsettingen, det gjorde ikke Kristelig Folkeparti. Vi har forbudt enarmet banditt-spill på de nye spillterminalene, det gjorde ikke Kristelig Folkeparti. Vi vil antakelig redusere antallet, det gjorde ikke Kristelig Folkeparti. Det var heller aldri snakk om noe lokalt forbud under Kristelig Folkeparti. Når Kristelig Folkeparti bruker slike ord om en så streng spillpolitikk, hvilke ord bruker representanten Molvær Grimstad da om den politikken som hennes regjering førte i fire år, hvor spillingen økte fra 8 milliarder kr til 28 milliarder kr.? Det er nå veldig moderne og populært for opposisjonen å kreve beklagelser fra statsråder. Jeg mener faktisk helt alvorlig at Kristelig Folkeparti burde gå opp og si unnskyld til alle dem som ble spilleavhengige på grunn av den eksplosive veksten – som man ikke gjorde noe med.
Det blir replikkordskifte.
Til statsrådens innlegg om at vi, under forutsetningen av lokalt selvstyre, måtte ha ekspertise i 431 kommuner: Det er fullt mulig å ha den lokale reservasjonsretten. Det er det vi snakker om, uten at man skal behøve å ha ekspertise alle steder. Vi er fortsatt inne på at vi skal ha spillmonopolet. Hele det apparatet og hele den ekspertisen og alle de sikkerhetsforanstaltninger som statsråden viser til, hele det systemet som er bygget opp, vil det fortsatt være mulig å ha i en sentral, nasjonal løsning og et nasjonalt regelverk. Forskjellen er altså bare at noen kommuner ville kunne ønske ikke å ha disse spillene i sin kommune. Jeg tror, i likhet med Skei Grande, at hvis dette er så bra som statsråden legger opp til, er det kanskje mange kommuner som vil velge å ha spillene. Jeg tror også at man ville kunne komme inn på gode diskusjoner om frivillighetens kår i de enkelte kommunene.
Jeg skjønner ikke hva man skal basere disse beslutningene på, hvis det ikke er faglighet. Det må jo være hva som er risikoen for spilleavhengighet ved spillene. Her har vi gjort en rekke ting som den forrige regjering ikke gjorde. Vi har innført seddelforbud og strengere regler for omsetningshastighet og for hvilke typer spill som vi skal ha, vi har forbudt de enarmede bandittene osv., ut fra et faglig vurdert skjønn. Det må jo være den type faglighet man også bruker i kommunene. Hvis 431 kommuner skal ta disse beslutningene, må man ha den ekspertisen. Jeg mener at vi har et nasjonalt ansvar, ikke bare for å si nei til farlige spill i alle kommuner. Det kan ikke være slik at hvis vi mener at et spill er farlig, så skal det være helt greit for en ordfører i en kommune å si at nei, det er ikke så farlig likevel. Det må være vi som tar ansvaret for at befolkningen i Norge er trygg i forhold til spill. Det gjorde ikke den forrige regjering. Det gjør dagens regjering. Jeg skjønner jo heller ikke hvordan det skal være i framtiden hvis spillterminalene f.eks. også kan tilby Lotto. Hvordan skal det være, at en ordfører sier nei til at kiosken på hjørnet kan ha en terminal som tilbyr Lotto i sin kommune.
Statsråden veit utmerkt godt at Kristeleg Folkeparti var engasjert òg då vi var i regjering, i forhold til spelproblematikken og den handlingsplanen som blei utarbeidd. Då vi kom i opposisjon, måtte vi òg presse på for å få gjennomført nettopp dei tiltaka som statsråd Giske skryter av at dei har gjennomført. Statsråden uttala at om vi ikkje vann fram i EFTA-domstolen og kunne få gjennomført eit monopol, ønskte statsråden eit totalforbod mot automatar. Kristeleg Folkeparti står ved det vi har lova når det gjeld frivillige lag og organisasjonar, altså dei 933 mill. kr. Då ønskjer eg å spørje statsråden: Om vi ikkje hadde vunne gjennom, ville statsråden då ha ignorert løftet til dei frivillige? Det han angrip oss for no, er at vi primært ønskte eit forbod, ut frå det som vi har foreslått i denne perioden, og sekundært at kommunane kunne ha høve til å seie nei. Det førstkomande halvåret vil vere eit halvår utan speleautomatar og utan tiltak i forhold til ein svart spelmarknad.
Jeg sa før rettssaken var avgjort, at det er helt uaktuelt å videreføre dagens regime. For meg var det ulevelig å ha et system hvor man omsatte for 28 milliarder kr, og hvor mange, mange tusen var spilleavhengige. Heldigvis vant vi den rettssaken, så vi kan gjennomføre den politikken som Kristelig Folkeparti stod for, bortsett fra at vi gjennomfører den på en mye strengere måte. Det er rett og slett ikke riktig når Kristelig Folkeparti sier at man ikke hadde kjennskap til det den gangen, og at man nå har snudd, for nå vet man mer. I de dokumentene som Kristelig Folkepartis statsråd og regjeringsadvokaten la fram under rettssakene – også da de satt i regjering – står dette så godt og gripende beskrevet at det rett og slett er tilnærmet en forbrytelse at man ikke gjorde mer da man satt i regjering. Hvordan kunne man la spillingen øke til 28 milliarder kr? Hvorfor innførte man ikke seddelforbudet? Kan ikke representanten Molvær Grimstad ta en replikk til og forklare det norske folk hvorfor man ikke tok opp et så enkelt forslag, som lå på bordet fra de spilleavhengige? Hvorfor innførte man ikke merking? Hvorfor lot man ikke folk som stod og spilte, gå hjem om natten? Man stod bare og så på.
Kristeleg Folkeparti var engasjert i regjering, og vi er engasjert i opposisjon og ser at vi må gå endå lenger enn det vi gjorde då vi var i regjering. Men statsråden svarer ikkje på spørsmålet. Statsråden sa at får vi ikkje fleirtal for eit monopol, vil ein ha eit totalforbod, han såg inga anna løysing enn det. Det høyrest ut som om statsråden aldri tenkte tanken i forhold til å sikre frivilligheit. Det same gjeld svart spelemarknad, som er ei av grunngivingane for å ha eit forbod. Vi vil få eit halvt år med automatfri sone – det er fantastisk. Men er statsråden bekymra for den svarte spelmarknaden?
Representanten siterer meg feil. Jeg sa at uansett hvordan rettssaken går, skal alle dagens automater bort fra 1. juli, og så skal vi vurdere hva vi gjør. Dagens marked er uaktuelt å videreføre. Nå har jo Kristelig Folkeparti fått hard medfart her, både fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Fremskrittspartiet og SV. Men jeg mener faktisk at vi har et krav på å få vite hvorfor man lot omsetningen gå fra 8 milliarder kr til 28 milliarder kr uten å gjøre noen ting. Jeg registrerte at Kristelig Folkepartis leder var på besøk i Drammen kretsfengsel. Jeg antar at de aller fleste av dem som hadde problemer med spilleavhengighet som var der, ble spilleavhengige da Kristelig Folkeparti satt i regjering. Bad Høybråten der om unnskyldning for at man ikke gjorde mer? Bad han om unnskyldning for at man ikke innførte nattestenging? Bad han om unnskyldning for at man ikke innførte seddelforbudet? Bad han om unnskyldning for at man ikke ryddet mer opp? Nå har vi redusert omsetningen med mange milliarder bare på grunn av seddelforbudet. Henvendelsene til Hjelpelinjen ble halvert da seddelforbudet kom på plass. Hvorfor innførte man ikke det? Hvis ikke representanten Molvær Grimstad kan stå her og svare på det, mener jeg at hun har veldig liten troverdighet med den populistiske linjen som Kristelig Folkeparti kjører nå.
Jeg vil tilbake til det med ekspertisen i de 431 kommunene. Selvfølgelig er det slik at man må ha en diskusjon ut fra hva man står overfor av typer spill. Men på samme måte som i alkoholpolitikken går jeg da virkelig ut fra at de sentrale myndigheter som forvalter dette, og som står for spillene, også kan spre sin kunnskap utover i landet. Man har da ikke lokal forskningsvirksomhet, eller lokal ekspertise, spesielt rettet inn mot bevilgninger og alkoholpolitiske diskusjoner. Det går på mengde og ting som statsråden kjenner til. Innenfor den rammen som er gitt, kan jeg ikke skjønne at det er noe uforsvarlig i det hele tatt at lokale politikere tar slike beslutninger. Mener virkelig statsråden, som Senterpartiet gav uttrykk for her, at dette er vanskelige spørsmål, som lokale politikere bør være forskånet for?
Lotteritilsynet er blant dem som advarer mot å lage lokale spillregimer. De sier at det ikke finnes ett land i verden som har delegert til kommunenivå å styre spillmarkedet, for også med et regionalt forbud kan man få illegale markeder, og det vil være tilnærmet umulig for Lotteritilsynet å følge med i 431 forskjellige spillmarkeder. Jeg skal gi Høyre honnør for én ting, og det er at Høyre i hvert fall klart sier at dersom det er lokale forbud, må også lokalpolitikerne ta ansvaret for frivillighetens kompensasjon. Det er ikke det budskapet som Høyre-ordføreren i Drammen eller Høyre-ordførere mange andre plasser kommuniserer. De sier at det er en selvfølge at staten skal betale dette. Det er også et argument. Vi vil ikke at frivillige lag, idrettslag og organisasjoner skal bli kastet ut i uvisshet og uforutsigbarhet fordi vi får 431 forskjellige regimer. Bare en siste ting: Venstre sa her i stad at alle de som kjører ordføreropprør, ikke var for forbud. Jo, de står på en liste på et nettsted som heter automatfri.no. Jeg antar det forteller det meste om hva de egentlig mener.
Dette synes jeg er trist. Jeg er glad for at det er sent på kvelden. Jeg håper faktisk at ingen av de som er spilleavhengige, har hørt statsrådens replikkveksling og angrep på Kristelig Folkeparti i denne saken. Kristelig Folkeparti har hele tiden vært opptatt av å stå i bresjen for å komme lengst mulig, slik det politiske miljøet ønsket. Hvorfor satt statsråden og hans parti ganske stille og lot Kristelig Folkeparti ta «krigen» sist, når Kristelig Folkeparti også nå ønsker å gå enda lenger, av hensyn til alle de spilleavhengige som har fått problemer med automatene? Jeg synes at det blir uverdig av statsråden å være så «høy» i denne saken, når man ikke har en veldig god sak.
Det er virkelig ikke Regjeringen som bruker de store ordene i denne saken. Hvis man ser på referatet fra representanten Molvær Grimstads innlegg, vil man se at hun snakker om Regjeringens politikk på spillområdet i svært negative ordelag. Før vi innfører monopolet, har vi redusert omsetningen på automatene med mange milliarder kroner. Henvendelsene til Hjelpelinjen ble halvert. Disse tiltakene kunne ha vært innført i forrige periode. Jeg kan gjenta spørsmålet til Kristelig Folkepartis nestleder, for hun har også muligheten til tegne seg til et treminutters innlegg: Hvorfor gjorde man ingenting for å redusere omsetningen på automatene? Den gikk fra 8 milliarder kr til 28 milliarder kr. Det ligger dype sosiale tragedier i den passiviteten. Det er vel og bra at man kjørte rettssak i EFTA, vel og bra at man argumenterte imot, men det må også handles. Man kan ikke komme etterpå og stemple andres politikk, som er langt strengere enn den man selv la opp til. I 2004 ble regelverket for de framtidige spillterminalene laget. Vi har strammet det kraftig inn.
Replikkordskiftet er omme. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
I Lyngen kommune har 12 av 13 familier mistet sitt spilleproblem etter at kommunen ble automatfri. Men hvorfor skal bare noen få kommuner få muligheten til å bli automatfrie? 209 ordførere rundt om i landet stiller seg det spørsmålet og har sluttet seg til et opprop der de tar avstand fra gevinstautomater. De ønsker lokal selvråderett over automatplasseringen, ettersom de nå blir påtvunget gevinstautomater de ikke ønsker. Ordførerne er ikke interesserte i å eksperimentere med Norsk Tippings såkalte snille automater. De opplever selv hva gevinstautomatene gjør med folk og økonomien deres. De vil forebygge framfor å reparere. I tillegg til at man i dag kan tape opptil 400 kr i minuttet på automatene, rammes de med dårlig økonomi hardest. Dette gjenspeiler seg i utplasseringen av automatene. Oslos gevinstautomater er f.eks. plassert ut på Østkanten, men er nesten ikke å finne på Vestkanten. Kjøpesentrene CC Vest og Stovner Senter omsetter for omtrent like mye, men automatomsetningen er ti ganger så stor på Stovner Senter som på CC Vest. Det hevdes at uten Norsk Tippings spilleautomater vil illegale automater oppstå, men Regjeringen har bestemt at det skal være en automatfri periode fra 1. juli 2007 fram til 31. desember 2007, og da vil det i så fall være en like stor utfordring med illegale automater i den perioden, uten at det er blitt satt i verk tiltak for å motvirke dette fra Regjeringens side. Det hevdes også at mange automatspillere vil gå over til å spille på Internett, men dette er i svært liten grad påvist hos Hjelpelinjen, behandlingsinstitusjoner og selvhjelpsorganisasjoner for spilleavhengige. Ikke engang da seddelforbudet ble innført, og omsetningen på gevinstautomatene raste med flere milliarder, så man en merkbar økning på pengespill på nett. Det skal ikke være opp til kioskeierne, men lokalpolitikerne å bestemme hvorvidt en kommune skal være spillefri. Derfor mener Kristelig Folkeparti det er viktig å gi kommunene fullmakt til å kunne takke nei til disse utnyttende gevinstautomatene. I Soria Moria-erklæringen under kapitlet «Folkestyre» står det: «Folkestyret er under press. Beslutningene overføres i økende grad til aktørene i markedene, til kapitalsterke privatpersoner, organisasjoner, byråkrater og andre som ikke står til ansvar overfor folket i valg. Dette fører til sviktende tillit, avmakt og mindre engasjement og deltakelse i samfunnsspørsmål hos folk flest. Dersom viktige politiske målsettinger skal ivaretas, må markedene korrigeres gjennom styring fra folkevalgte organer.» Dersom regjeringspartiene skal ta sin egen politikk på alvor, vil det bety at det er lokalpolitikerne som skal bestemme, ikke kioskeierne.
Automatsaka har vært en av de heftigste sakene i vårsesjonen. Det er ikke så rart, for problemer knytta til spilleavhengighet forårsaket av de nåværende automatene har ramma familier og enkeltpersoner hardt. Det var jo kunnskapen om dette som førte til at et samla storting, med unntak av Fremskrittspartiet, i 2003 støtta Bondevik-regjeringas forslag om å innføre statlig spillmonopol. Det gjorde man fordi man allerede den gang hadde god kunnskap om problemene, og man var enig om virkemiddel for å få bukt med dette. Det var imidlertid først da regjeringa Stoltenberg var på plass, at det ble tatt konkrete politiske grep for å gjøre noe med uvesenet underveis mot et spillmonopol. Seddelforbud, nattestenging og informasjon har bedret situasjonen, og den 1. juli er det slutt for de gamle og skumle automatene. Men så har de politiske standpunktene endra seg, og det er ikke lett å finne logikken i de ulike posisjonene. Kristelig Folkeparti har gått fra å være sterk tilhenger av et statlig spillmonopol via et forslag om totalforbud mot automater, til dagens forslag som går på å gi kommunene vetorett mot utplassering av de nye og langt mindre aggressive terminalene. Høyre på sin side har pendla mellom å støtte innføring av statlig monopol til å foreslå – sammen med Fremskrittspartiet – at kommunene må få ansvar for egen spillpolitikk, til nåværende posisjon hvor Høyre både sier ja til statlig spillmonopol og ja til kommunalt veto mot automater. Det er bare Fremskrittspartiet, så vidt jeg kan se, som har holdt stand og ment det samme heile tida; full kommunal bestemmelsesrett i spillpolitikken, hvor partiet heller ikke unnslår seg for å nevne kasinoer og andre pengespill som mulige kommunale tilbud. Og sånn går dagene. Det er sjølsagt nødvendig å justere standpunkter for politikere fra tid til annen, men det er merkelig at man her så til de grader har skiftet mening, til tross for god kunnskap om problemene allerede i 2003. Kommunal og regional sjølråderett er svært viktig, men det finnes politikkområder som først og fremst krever en sentralt utmeisla politikk. Ikke minst er jeg skeptisk til å bygge parallelle kommunale administrasjoner på et felt som bør handteres samla og sentralt. Jeg har gått ut fra at forslagsstillerne mener at kommunal vetorett når det gjelder de nye terminalene, også må gjelde generelt, dvs. også eventuelle framtidige spill. Og da har jeg også gått ut fra at man mener at kommunalt veto må tas på bakgrunn av en grundig vurdering og inngående kjennskap til det aktuelle spillet. Da må vel også den enkelte kommune sørge for å ha den nødvendige kompetanse for å gjøre slike vurderinger, for dette er mer ulike og kompliserte saker enn det alkoholpolitikken byr på. Jeg mener forslagsstillerne har unnlatt å nærme seg denne saka prinsipielt. Det man her foreslår, kan faktisk bli en både byråkratisk og krevende oppgave for de kommunene som ønsker å gjøre en seriøs og grundig jobb på vegne av innbyggerne sine. Jeg mener at det å forvalte en god og sosialt ansvarlig spillpolitikk, krever et betydelig apparat, god kompetanse og kontinuerlig forskning, utprøving og årvåkenhet. Jeg er av den oppfatning at det er en oppgave vi skal la staten, med løpende og god kontakt med kommunene, ta ansvar for på vegne av oss alle.
Me begynner å forstå at det har gått prestisje i denne saka for kulturministeren, for han verkar ein smule fastlåst. I replikkrunden greidde han ikkje å halda seg frå å skulda på førre regjering – det har jo vorte bortimot eit varemerke for denne regjeringa. Men å kritisera Kristeleg Folkeparti for at me var handlingslamma i speleautomatsaka medan me sat i regjering, er ganske drygt, og det fell på si eiga urimelegheit. Det som er komplett umogleg å forstå for meg, er at Senterpartiet og SV godtek eit opplegg som i realiteten betyr at speleavhengige skal finansiera norsk frivilligheit. Det er uforståeleg at SV sviktar somme av samfunnet sine mest utsette for å berga freden i regjeringa. Det er uforståeleg at Senterpartiet legg så mykje inn på støtta statsråd Giske at dei nektar kommunane sjølvstyre i denne saka. Eller meiner Senterpartiet og SV at det er ordførarane i landet som ikkje forstår dette, og at dei 209 ordførarane som til no har skrive under på oppropet for lokalt sjølvstyre, har misforstått det heile? Meiner Senterpartiet at leiaren i Senterungdommen har misforstått når han seier: «Dette går ikke an! Giske driver utpressing av lokalpolitikerne[[...]] Ingen kommunepolitikere skal tvinges til å velge mellom idrettsanlegg og sosiale tragedier i eget lokalsamfunn[[…]] Kanskje meiner Regjeringa at 70 pst. av det norske folket som ønskjer automatane vekk, ikkje forstår saka? 9 av 10 kr frå automatinntektene kjem frå speleavhengige. Dei nye automatane er snillare, heiter det, dei skapar ikkje speleavhengigheit. Likevel er Regjeringa sitt argument for å behalda automatane at staten treng dei for å få inn pengar til frivillig sektor. Ja, forstå det den som kan! Eg har forstått at Senterpartiet og SV har tenkt å stemma imot folket, ordførarane og dei speleavhengige sine krav, og for ein ny siger for fleirtalsregjeringa – men eg har inga forståing for det.
Jeg kan vel kanskje åpne med å si at det føles litt klamt med den medynk representanten Skei Grande har med meg. Men hun har samtidig helt rett: På et tidspunkt gav jeg uttrykk for at jeg ikke ønsket de nye terminalene til Norsk Tipping satt ut. Det bygde jeg på de terminalene som Valgerd Svarstad Haugland viste oss i 2004. Vi hadde ikke fått noen signaler om at de spillene skulle endres. Etter det har jeg vært på besøk hos Norsk Tipping. De har også innsett at disse terminalene, på det tidspunktet, hadde spill som var avhengighetsskapende og aggressive. Jeg hadde også møter med statsråd Giske om det samme, som forsikret oss om at disse spillene skal bort. De spillene som skal være på terminalene, skal ikke være mer aggressive enn noen av de andre spillene som Norsk Tipping har i dag. For meg er det forsikring god nok, og det var også forsikringer som gjorde at vi så oss i stand til å akseptere, som jeg også sa i stad, den nye teknologiske plattformen for Norsk Tipping. Så til representanten Molvær Grimstad. I 2003 og framover hadde jeg mange møter med daværende statsråd Svarstad Haugland. Det var SV som var garantisten for at hun kunne dra dette akkurat så langt hun ville. Jeg tror det gikk fram av mitt forrige innlegg at vi ville gå mye lenger. Hun visste at alle tiltak hun ville iverksette, ville vi støtte. Det må være ubehagelig å vite at det i den perioden lå forslag på bordet som helt klart ville ha stoppet ny rekruttering til spilleavhengighet. I perioden fra 2003 til den forrige regjeringen gikk av, fikk vi, som undersøkelser viser, 50 000 nye spilleavhengige uten at det ble løftet en finger. Det må være ubehagelig.
Vi kan godt diskutere fortida – opp og ned i mente. Vi kan diskutere kven som har sagt det eine eller det andre, og kor langt dei ulike ville gå. Eg kan bruke lang tid på det, men løyser det problemet som vi har i dag? Nei, det gjer faktisk ikkje det. Dersom vi lyttar til foreininga for speleavhengige, og dersom vi lyttar til Hans Olav Fekjær, som er psykiater og ekspert på dette området, kva for råd gir dei til oss? Råda er eintydige: Ver så snill, ikkje la speleautomatane stå overalt, eller: Lat oss få lov til å vere spelefri. Så kan statsråd Trond Giske hisse seg opp over forhistoria og bruke all energi på det, men vi ønskjer faktisk å sjå på kva vi kan gjere for å løyse dette problemet i framtida. Ut frå eit oppslag som eg såg i media etter at Kristeleg Folkeparti kom med sitt forslag, kunne ein tolke det som at SV sitt gruppestyre støtta Kristeleg Folkeparti sitt Dokument nr. 8-forslag om at kommunane ikkje skulle påtvingast automatane. På Senterpartiet si heimeside står det jo at dei på sikt ønskjer å fjerne desse automatane. Statssekretæren i Kommunal- og regionaldepartementet har skrive innlegg og signert med tittelen: Det finst ingen snille automatar. Så seier statsråd Giske at regjeringspartia er einige om denne spelpolitikken, men oppslag som har kome etter denne tida og i denne tida, viser at regjeringspartia sprikjer i sine fråsegner. Åslaug Haga sa i spontanspørjetimen at på sikt bør ein fjerne desse automatane. Så kva kan vi gjere for å løyse dei problema som vi er oppe i, og kva kan vi gjere i forhold til dei sosiale tragediane som dette medfører? Då hjelper det ikkje for meg at vi kunne ha gjort ting litt slik eller litt slik osv. Når eg ser framover, så ønskjer eg å lytte til dei som har problem i dag, og så kunne vi sikkert ha sagt at vi kunne nok ha gjort endå meir før. Vi greip tak i det, men vi kunne sikkert ha gjort endå meir. Men ein løyser ikkje dette problemet i dag med å sjå bakover. Eg ønskjer å sjå framover, og eg kunne ønskje at Regjeringa ville vere med.
Det er mogleg at representanten Ingebrigt Sørfonn ikkje var i salen då eg heldt innlegget mitt. Men eg sa iallfall klart og tydeleg at Senterpartiet ynskjer å gjere frivillig sektor mindre speleavhengig. Men innlegget til Sørfonn blir ikkje mindre interessant når han siterer Senterungdommens leiar, som seier noko sånt som at vi vil ikkje overlate til kommunane å måtte velje mellom ny idrettshall og å unngå sosiale problem. Nei, det vil jo ikkje vi. Det er jo Kristeleg Folkeparti som vel det med det forslaget som ligg her i dag. Det er Kristeleg Folkeparti som vil lempe dette problemet ut av dette huset og over på kommunane, slik at kommunane nettopp står overfor det valet, slik at dei frivillige organisasjonane nettopp går til ordførarar og lokalpolitikarar når dei skal ha pengar til sin aktivitet. Representanten Sørfonn må lese forslaget, for det er nettopp det som ligg i dette forslaget. Kristeleg Folkeparti argumenterer i dag som om dette skulle vere eit forbodsforslag. Hadde det vore det, hadde alle Kristeleg Folkepartis innlegg stemt ganske bra. Men dette er eit forslag om å overlate dette problemet til kommunane. Så ein ting til. No har altså Kristeleg Folkeparti tre gonger blitt utfordra på kva Kristeleg Folkeparti gjorde i førre periode for å kome i møte denne veldige auken i omsetnad på automatane. Eg registrerer at no har det vore to innlegg frå Kristeleg Folkeparti frå denne talarstolen, og det har ikkje kome eit moment, ikkje ein ting er nemnd av tiltak som Kristeleg Folkeparti gjorde for å avgrense den eksplosive veksten på dette området då Kristeleg Folkeparti sat med statsråden og Kristeleg Folkeparti sat med regjeringsmakt.
Jeg synes det er tappert av statsråden og andre fra regjeringspartiene å prøve å gjøre dette til en vinnersak for seg. Jeg har fulgt denne saken i mange år. Ja, vi visste mye da monopolet ble vedtatt, men det var det lengste vi kunne klare å komme. Jeg husker et arbeiderparti som satt ganske musestille da Kristelig Folkeparti og Valgerd tok den utrolig tøffe kampen det var å begynne å røre i dette markedet. Det var så mye økonomi på spill. Det var så mye usikkerhet i Frivillighets-Norge om hva som ville skje med dem. Ting måtte modnes. Hvis representanten Sande og statsråden etterlyser hva Kristelig Folkeparti gjorde, kan jeg si at Kristelig Folkeparti stod på barrikadene for å begynne å tørre å ta i noe som alle hadde sittet musestille og sett på. Jeg beundrer sterke politikere. Jeg beundrer sterke politikere som viser handlekraft, men jeg beundrer dem mer når den handlekraften går i favør av dem som trenger det mest i solidaritet, og ikke for å prøve å forsvare en sak som ikke er god. Vi har elta statsråden, og vi har heiet på statsråden når han har kommet med tiltak for innstramminger i markedet som skal hindre at flere blir spilleavhengige. Så har jeg også lyst til å si fra denne talerstolen – i og med at jeg satt i komiteen i forrige periode – at SV også har rett i at de stod på barrikadene i denne saken. SV gikk også foran. De hadde et Dokument nr. 8-forslag som representanten fra SV snakket om her, men Kristelig Folkeparti og SV hadde ikke fått politisk flertall for å få dette igjennom. For at dette skulle bli gjennomført, var det noe som måtte modnes i vår nasjon. Det måtte modnes i det frivillige Norge. Det måtte modnes i det politiske miljøet. Og når noen spør om vi diskuterer forbud her i dag, har jeg lyst til å si, også til representanten Sande, at et forslag om forbud er fremmet her i denne salen, og det stemte Senterpartiet imot. Det var Kristelig Folkepartis primære forslag. Når det ikke går, så ønsker vi at de 200 ordførerne som har ønsket det, da skal få en mulighet til selv å si nei. Det er kommunalt selvstyre. Jeg skulle ønske at den handlekraften og energien vi ser fra mange politikere i dag, hadde gått i favør av og til solidaritet med dem som faktisk trenger oss mest, og det er de spilleavhengige.
Jeg kan ikke si noe annet enn at jeg lar meg provosere av Kristelig Folkepartis tog mot denne talerstolen. Kristelig Folkeparti prøver på en måte å framstille seg som så mye mer edel enn alle oss andre, og så mye bedre i politikken enn alle oss andre på dette området. Jeg har lyst til å utfordre Kristelig Folkeparti, for jeg vil at de skal nevne ett tiltak som Kristelig Folkeparti gjennomførte i regjering for å redusere problemet med spilleavhengighet. Ikke et eneste tiltak kom de med, men jeg vil gjerne at de skal nevne det, hvis de klarer det. For det andre sier de i dag at spilleavhengige finansierer frivilligheten. Hvorfor mente de at spilleavhengige ikke finansierte frivilligheten da de sjøl satt i regjering? Kan noen forklare meg det? Molvær Grimstad vil ikke snakke om det som har skjedd. Hun ønsker å se framover. Ja, det kan være greit. Men hadde ting blitt gjort på et tidligere tidspunkt, kunne mange enkeltskjebner vært spart. Hvis man hadde gått inn med f.eks. nattestenging eller seddelforbud på et tidligere tidspunkt, kunne mange familier ha sluppet de tragediene som de opplever i dag. Det hadde Kristelig Folkeparti og de andre regjeringspartiene mulighet til. Det er ikke slik som Kristelig Folkepartis nestleder nå påstår, at dette måtte modnes. Dette var ting man kunne ha gjennomført i regjering uten at man var nødt til å gå til Stortinget og spørre, fordi det kan skje gjennom forskrifter. Denne regjeringen har gjennomført den spillpolitikken som vi har i dag. Den forrige regjeringen kunne ha gjort det samme. Tidligere i debatten ble jeg beskyldt av Olemic Thommessen for ikke å vise raushet i forhold til Svarstad Haugland. Er det en politiker i de tidligere regjeringspartiene jeg virkelig mener man kan være raus overfor, er det Svarstad Haugland. Hun bidro til at man fikk et forlik i Stortinget som denne regjeringen har stått last og brast om. Det som er det triste, er at de tidligere regjeringspartnerne har snudd Svarstad Hauglands glimrende politikk ryggen. Det er de som har snudd ryggen til dette, og som ikke i dag vil bidra til at vi får en spillpolitikk som både balanserer inntektene til frivilligheten og sørger for at vi får minsket de problemene vi har i forhold til spillegalskap.
Magnar Lund Bergo har hatt ordet to gonger tidlegare og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Det var hyggelig å høre representanten Dagrun Eriksen i en debatt igjen. Det er lenge siden vi har vært i samme debatt. Du sa det som var sant. Du sa at det var det lengste vi kunne komme. Det var i hvert fall nesten sant, for, som jeg sa i mitt forrige innlegg, hadde jeg ganske mange møter med Svarstad Haugland i den perioden. Som Molvær Grimstad sa: Vi tror kanskje det er litt uenighet i Regjeringen. Ja, det er forskjellige syn på denne saken i Regjeringen, slik som det var i den forrige regjeringen, så det er grenser for hva vi kunne få til. Det stod aldri på oss. I 2003 var det en stor belastning det Valgerd Svarstad Haugland gjorde, og det har jeg skrytt av mange ganger. Det var en enda større belastning for oss som ville gå enda lenger, men vi var villige til å ta den belastningen. I dag er det ikke noen belastning lenger. I dag spretter det opp kaniner i alle hjørner som skal være med og bekjempe spilleavhengighet, fordi det nå er en vinnersak. Nå er det lett å være med, og det er særdeles lett for ordførere som ikke skal betale én krone.
Presidenten vil minne om at all tale skal gå via presidenten.
Det er ganske spesielt å høre at de spørsmålene vi nå diskuterer, er for vanskelige, for kompliserte, for tyngende for lokale politikere. Det later til å være Senterpartiets hovedargument for ikke å støtte det lokale selvstyret i denne saken – tenk det. Jeg har faktisk tillit til at lokale politikere også kan ta de vanskelige beslutningene, at de faktisk også kan ta de beslutningene som er krevende, og som sikkert også ville bli krevende her. Jeg synes kanskje også at representanten fra Senterpartiet kunne legge seg et hakk lavere i retorikken i forhold til fortreffelighet når det gjelder å være restriktiv på dette området. Jeg kan ikke akkurat huske at det var tett med forslag fra Senterpartiet heller i forrige periode når det gjaldt å stramme inn. Når situasjonen var den at vi mottok hundrevis, kanskje tusentalls av mailer fra fotballag, fra kor, fra idrettsforeninger landet over, var det ikke akkurat den samme stemningen rundt denne talerstolen i forhold til det å flagge det å ha en restriktiv linje. Det var det faktisk Bondevik-regjeringen som tok belastningen med, og ikke så lite Valgerd Svarstad Haugland personlig som statsråd i den regjeringen. Det skal bli interessant å gå tilbake – og det synes jeg noen bør ta seg bryet med, for jeg må innrømme at min erindring ikke er tilstrekkelig til at jeg kan huske nøyaktig alle forslag og hvem som stemte hva på hva – og se hvem som stemte hva til hva. Min ærbødige påstand er at det ikke er mange andre enn Lund Bergo som kan stå oppreist på denne talerstolen og på en måte ha ryggen fri i forhold til den tonen som er lagt an i disse spørsmålene. Jeg synes redelighet i politikken er viktig. Jeg synes kanskje denne saken burde fortjene å kjølne litt i forhold til akkurat det. Jeg synes man bør ha en litt sterkere erindring om hva man faktisk tidligere har ment, og tidligere har jobbet for.
Det siste innlegget synes jeg var et enestående innlegg i forhold til en appell til Kristelig Folkeparti om å erindre hva man selv har stått for. Det er jo ikke det at det ikke er lov å skifte mening, men her går man på talerstolen, som Ingebrigt S. Sørfonn gjør, og sier at nå legger Regjeringen opp til at de spilleavhengige skal finansiere norsk frivillighet, og så gjennomfører altså Regjeringen Kristelig Folkepartis politikk, bortsett fra at den er langt strengere! Jeg ser representanten Sørfonn rister på hodet. Det er jo full anledning til å gå på talerstolen og si hva som er forskjellen på dagens regjerings politikk og det Svarstad Haugland stod for. Bortsett fra at det er innført seddelforbud, nattestenging, merking, avgift, støtte til de spilleavhengiges forening, reduserte inntektsmål, fjerning av enarmede banditter og et par andre tiltak, er politikken den samme som Kristelig Folkepartis politikk, dvs. at de hadde sedler, de hadde nattåpent, de hadde mulighet for enarmede banditter, og de hadde flere automater og større inntektskrav. Når man bruker så sterke ord som at spilleavhengige skal finansiere norsk frivillighet, hvilke ord vil representanten Sørfonn bruke om den politikken som Kristelig Folkepartis regjering stod for? Det er ikke slik at en ikke kjente til problemene. Det står beskrevet i dokumentene fra Kristelig Folkepartis egen regjering. Det var derfor man møtte i rettssaken i EFTA, fordi de store sosiale problemene var kjent. Så sier man at man ikke hadde politisk handlingsrom. Jo! Det er helt korrekt som Gunn Karin Gjul sier: Seddelforbud kunne blitt innført ved forskrift. Nattestengning kunne blitt innført ved forskrift. Det er innført ved forskrift. Man hadde ikke trengt å gå til Stortinget. Men som representanten Lund Bergo sier her, man hadde jo fått SVs støtte helt sikkert for de tiltakene. Tror virkelig Dagrun Eriksen at opposisjonen i Stortinget ville motsatt seg at folk ble nektet å spille fra kl. 24 eller 02 om natta til 07 om morgenen? Vi hindret i hvert fall at de ikke stod på bensinstasjonen med ungene liggende i bilen. 28 milliarder kr var resultatet da Dagfinn Høybråten gikk av som helseminister da Kristelig Folkeparti gikk ut av regjeringen. Man skal ikke snakke om fortiden, sier May-Helen Molvær Grimstad. Ja, det er en stor trøst for dem som sitter med stor gjeld, sosiale tragedier – alvorlige forhold. Vi reduserte altså spillingen med mange milliarder kroner før vi vant rettssaken. Det er helt greit å skifte mening, men man må i hvert fall bruke ord om andres politikk som er langt strengere, som er så noenlunde i overensstemmelse med hva man selv stod for. Det er ikke tilfellet i denne saken. Det hadde saken fortjent, fordi den er litt for alvorlig til å drive populistisk utspillspolitikk på.
Representanten Erling Sande har hatt ordet to gonger tidlegare og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Eg må berre kort få kommentere representanten Olemic Thommessens innlegg om lokalt sjølvstyre. Det var interessant. Tidlegare i debatten vart Thommessen utfordra av representanten Knudsen frå Framstegspartiet om kvifor ein ikkje kunne vere med på å tildele det lokale sjølvstyret større kontroll over spelpolitikken. Då var Thommessen på denne talarstolen og sa: Nei, dette gjeld berre speleautomatar. Det er jo ikkje slik at vi opnar for kasino og liknande ting. Så det enkle spørsmålet til Thommessen må jo vere: Kvifor i all verda vil han ikkje overlate det til lokale styresmakter? Er det slik at lokale styresmakter kan finne på i innføre kasino over heile landet? Kvifor er ein så redd for å ta steget heilt ut og overlate heile spelpolitikken til lokalt sjølvstyre.
Representanten Molvær Grimstad har hatt ordet to gonger tidlegare og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Det begynner å bli seint på natt, og folk begynner å bli leie. Det verkar som at utan omsyn til kva vi seier, så vil statsråden hisse seg opp like sterkt over den same bodskapen med det same åtaket, og same kva ein forklarer, vil ikkje den bodskapen gå inn. Kristeleg Folkeparti har vore aktive og engasjerte. Det var vi som tok tak i spelproblematikken, vi jobba vidare med den og la fram handlingsplan som denne Regjeringa har hatt moglegheit til å gjennomføre. Vi har lagt til rette. Det eg også konstaterer, er at statsråden vil framstille det som om det er brei einigheit i Regjeringa om dette, medan både Senterpartiet på si heimeside seier dei vil bli kvitt dei såkalla snille automatane, og SV ein augneblink var på glid til å støtte Kristeleg Folkepartis forslag, men er blitt drege inn. Det verkar som om åtak er det beste forsvar, og at Regjeringa synest dette er ei belastande og vanskeleg sak.[[Presidenten klubbar.]] Eg skal avslutte debatten for mitt vedkommande, for det er framleis mange saker som skal opp til behandling. Eg trur ikkje vi kjem vidare no, men vi skal i alle fall framleis kjempe, og eg håpar at vi når fram til slutt.
Presidenten har ei viss kjensle av at denne debatten òg begynner å ende ut i eit spel ein fort kan bli avhengig av! Presidenten vil minne om at klokka er mange, og at vi framleis har saker att på dagsordenen. Olemic Thommessen har hatt ordet to gonger tidlegare og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Jeg er sikker på at representanten Sande har lest mye Holberg, for han resonnerer omtrent som Erasmus Montanus. Men det er altså slik at Mor lille er heller ikke denne gang en sten! Det finnes en ganske grei forklaring på hvorfor vi ikke ønsker kasinoer land og strand rundt, selv om vi synes at kommunene må kunne ha en oppfatning om frivillighetspolitikken i egen kommune og reservasjonsrett i forhold til et kontrollert system. Det er riktig at det kreves en ekspertise. Riktignok er det feil som det hevdes fra Arbeiderpartiet, at man må ha den i 431 kommuner. Men departement, tilsyn og Norsk Tipping vil ha ekspertise, så her vil det være en kontroll på rammebetingelsene. Det bør ikke frata de lokale politikerne muligheten. Det er noe helt annet enn å legge opp til et vidt spekter av spill. Da måtte man ha denne ekspertisen spredt rundt.
Dette er kanskje en av de mest debatterte sakene i løpet av våren ute i media og andre steder, så det bør vel settes av litt tid til å diskutere den også i stortingssalen, der den faktisk bestemmes. Jeg konstaterer nå på tampen av debatten at Kristelig Folkeparti – jeg tror de nå har hatt ordet åtte ganger – ikke følger den oppfordringen vi har gitt dem, å nevne ett eneste tiltak som bremset spillveksten i forrige periode. Det er selvsagt slik fordi det ikke ble innført noen tiltak som bremset spillveksten. Så til slutt: Det framstilles som at nå skal disse spilleavhengighetsproblemene fortsette. Nei! Om 16 dager fjernes alle de automatene som har skapt disse problemene, fra alle norske kommuner. Det kommer ikke til å bli innført et eneste spill i en eneste kommune som skal skape slike problemer igjen. Kristelig Folkeparti argumenterer med at det må være lov at kommunene sier nei til skadelige spill. Jeg vil argumentere med at det skal være ulovlig for kommunene å si ja til skadelige spill. Vi skal ikke ha skadelige spill i noen kommuner. Det er helt riktig som representanten Erling Sande bl.a. har sagt her, at hvis man mener at spillene er skadelige, da er det eneste logiske argumentet å stå på at det må forbys i hele Norge – ikke at det skal forbys i Drammen, men være lov i Lier, eller forbys på Hønefoss, men være lov på Jevnaker. Det hjelper ingen spilleavhengige i Norge. Så aller sist. Jeg registrerer også at Kristelig Folkeparti i denne debatten i hvert fall ikke har brukt mye tid på frivilligheten, som er avhengig av trygge, forutsigbare rammer. Man har sagt at man skal kompensere. Det siste den avgåtte Bondevik-regjeringen gjorde før de gikk ut av kontorene i 2005, var å sette en strek over de 900 mill. kr som frivilligheten skulle ha i kompensasjon i overgangsåret mellom automatinntekter og inntekter fra Norsk Tipping i framtiden. Jeg ser at representanten Molvær Grimstad rister på hodet. Da foreslår jeg at hun leser St. prp. nr. 1 for 2005-2006 fra Kultur- og kirkedepartementet, for der er nemlig hele den summen – 900 mill. kr – som frivilligheten var lovt, fjernet.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 29.[[Votering, sjå side 3722]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 3722]]
Etter ønske frå energi- og miljøkomiteen vil presidenten føreslå at taletida blir avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten føreslå at det blir gjeve høve til replikkordskifte på inntil tre replikkar med svar etter innlegg av medlemer av Regjeringa innanfor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten føreslå at dei som måtte teikne seg på talerlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Dette gjelder utbyggingen av Gjøa, Vega og Vega sør. Gjøa er et gass- og kondensatfelt som ligger 65 km sørvest for Florø. Statoil skal være operatør i utbyggingsfasen, mens Gaz de France Norge AS – GdF – tar over i driftsfasen. Jeg skal fortsette med å si at planlagt produksjonsstart er fjerde kvartal 2010, og den økonomiske levetiden er beregnet til 14 år. Det koster knapt 27 milliarder kr. I tilknytning til Gjøa bygges Vega og Vega sør ut. Dette er gass- og kondensatfelt. Hydro er operatør både i utbyggingsfasen og i driftsfasen, mens GdF vil stå for det daglige arbeidet og den daglige driften. Produksjonsstart er parallelt med for Gjøa, og dette representerer en investering på 7,3 milliarder kr. Samlet er investeringene på nesten 35 milliarder kr. Det er et betydelig løft, men investeringene vurderes som økonomisk robuste. Det er flere interessante momenter i dette utbyggingsprosjektet. For det første velges det en transportløsning for rikgass og stabil olje som skal skipes til henholdsvis St. Fergus i Skottland og til Mongstad. Da Stortinget for vel to år siden vedtok Statfjord senfase, var det en stor diskusjon knyttet til ilandføring av gass. Der bestemte man seg for å sende gassen via FLAGS-systemet til utlandet, slik som man gjør på Gjøa nå. I tilknytning til dette kom det opp et forslag til stortingsvedtak fra de nåværende regjeringspartiene og Fremskrittspartiet om at det skulle legges fram en stortingsmelding om en helhetlig gjennomgang av den norske gasstrukturen og norsk gassforvaltning. Bakgrunnen for dette var et ønske om å utvikle de industrielle mulighetene som utvinningen av naturgass kan bety på land i Norge. Jeg har lyst til å benytte anledningen til å spørre statsråden om når han ser for seg at en slik melding kan legges fram. For det andre legges det her opp til kraft fra land – elektrifisering. Dette er et svært viktig klimatiltak for en sektor som står for en fjerdedel av våre samlede utslipp. I forhold til en tradisjonell løsning vil dette bety reduserte utslipp på opp mot 110 000 tonn i året, og det er mye. Dette er i tillegg en flyterigg. Flyterigger har tidligere ikke vært elektrifisert. Hvis man nå løser dette på Gjøa, åpner det seg store muligheter for denne teknologien også på en rekke andre installasjoner. Jeg har derfor lyst til å uttrykke stor tilfredshet over det arbeidet som dyktige fagfolk har gjort for å få gjennomført dette. Det som nå vil skje med miljøvennlige kraftløsninger på Gjøa, og løsninger som vi vil vedta for Valhall senere i kveld, er kanskje en indikasjon på at andre og bedre kraftløsninger er på full fart inn i norsk oljeindustri. Vi er også opptatt av at aktiviteten på sokkelen skal gi ringvirkninger på land. Fra komiteens side presenteres det en klar intensjon om at så mye aktivitet som mulig skal ha utgangspunkt i Florø. Videre har utgangspunktet for energiforsyningen vært et viktig tema. Det store bildet er tydelig på at BKK-området er preget av overbelastning og en anstrengt kraftsituasjon. I Sogn og Fjordane er situasjonen motsatt. Det som måtte være av overskudd innenfor BKK-området, er høyst midlertidig og vil forsvinne etter hvert som planlagte utbedringer av nettet kommer. Det er derfor både viktig og riktig at kraftforsyningen legges til Lutelandet, slik som komiteen har forutsatt. En bonus er at dette også gir muligheter for videre utvikling i området. Dette er under forutsetning av at det er teknisk mulig og miljømessig forsvarlig. I det ligger det at det er mulig å få fram kraft til utlandet tidsnok til at planlagt produksjonsstart kan gjennomføres uten forsinkelser. Dette er ikke noen forhåndsgodkjenning av nye og nødvendige kabelstrekk. Gjennom konsesjonsbehandlingen vil selvsagt de nødvendige miljøhensynene bli ivaretatt på vanlig måte. Her blir det nå viktig at alle gode krefter i Sogn og Fjordane får planlagt, godkjent og bygd dette prosjektet tidsnok. Jeg har også lyst til å peke på at Oljedirektoratet karakteriserer utvinningsgraden i Gjøa-prosjektet som lav, og at en samlet komite nå stiller seg bak et ønske om å få økt den, og imøteser at så skjer. Med dette anbefaler jeg innstillingen fra energi- og miljøkomiteen.
Saksordføreren har redegjort for saken og komiteens innstilling på en meget klar og grundig måte. Jeg vil likevel understreke at utbyggingen av Gjøa, Vega og Vega sør representerer et flott tillegg til olje- og gassproduksjonen vår. Selv om dette ikke er de helt store utbyggingene på sokkelen, representerer denne utbyggingen og senere driftsfaser meget stor verdiskaping i landet vårt. Eksempelvis er investeringsutgiftene ved utbyggingen bare av Gjøa beregnet til å bli 26,7 milliarder kr, med årlige driftsutgifter på ca. 800 mill. kr. Jeg er opptatt av at hver gang vi foretar slike utbygginger, skal vi være oppmerksomme på oljenæringens «bibel», som er petroleumsloven. Den forteller oss at vi skal ta hensyn til norsk næringsliv og industriell utvikling, og at distriktspolitiske interesser skal veie tungt. Dette gjelder for de vurderingene som gjøres, både av utbyggerne og av myndighetene, inkludert regjering og storting. Derfor har det vært et prinsipp i petroleumsforvaltningen at ressursene skal være under norsk kontroll, og at verdiskapingen bør skje i Norge. Derfor er også komiteen i sin fulle rett når vi ønsker at effekten av Gjøa-utbyggingen også skal komme Sogn og Fjordane til gode. Dette poengterer vi gjennom våre merknader, som er klare føringer for både berørte oljeselskaper, direktoratet og departementet. Vi har en enorm petroleumsvirksomhet langs kysten vår, ikke minst utenfor Sogn og Fjordane, med f.eks. Snorre, Gullfaks, Oseberg og Troll, men svært lite av dette har ført til landbasert virksomhet i fylket. Nå plikter mange å gjøre det de kan for at effekten av Gjøa kan bli en suksesshistorie for Sogn og Fjordane. Økonomien i Gjøa tilsier at de hensyn som petroleumsloven sier vi skal ta, bør etterkommes. Olje- og energidepartementet har lagt et godt grunnlag, og vi i komiteen har vært meget tydelige på hva vi vil. Produksjonsprosessene på plattformen, unntatt gasskompressor for gasseksport, skal dekkes av strøm fra land, slik Borten Moe nevnte. Med den knapphet på kraft som man kan komme til å få i Hordaland, tilsier det varsomhet med å hente strøm til plattformen derifra. I Sogn og Fjordane er situasjonen motsatt, og det er behov for utvikling av f.eks. Lutelandet. Derfor sier også komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, at tilkobling til nettet fra Lutelandet skal legges til grunn om det er teknisk mulig og miljømessig forsvarlig. Jeg sitter ikke inne med noen opplysninger som skulle tilsi at det er vanskeligere teknisk eller miljømessig mer uforsvarlig å velge Lutelandet enn andre alternativ. Det er også grunn til å understreke at Stortinget gjennom denne innstillingen er tydelig på at logistikkorganisasjonen med forsyningsbase og helikopterbase, inkludert driftsstøttepartnernes landorganisasjon, legges til Florø. Det betyr at basene skal fungere som baser for forsyning, innkjøp til drift og transport av personell, og inneholde lager og verksted for både utbygging og driftsfase. Alt dette vil gi Gjøa en god og tidsmessig utbygging og drift, og lokalsamfunnene deres rettmessig del av virksomheten.
Dette er en sak der komiteen stort sett er enige om det meste. Når det gjelder petroleumsdelen, er det enighet i komiteen. Når det gjelder ønsket om kraft fra land, er man også enige. Jeg tror ikke det er noen i komiteen som er imot at man skal prøve å elektrifisere mer på sokkelen. Men det som er viktig å understreke i dette bildet, er kraftbalansen. Nå er riktignok situasjonen, isolert sett, i denne saken grei, ifølge BKK Nett. Der man tenker å ta ut strøm, er det overskudd, selv om det er et betydelig underskudd i regionen som helhet, men akkurat nå vil det fungere greit. Den form for elektrifisering av sokkelen som vi nå ser, er også grei rent tidsmessig, for her gjør man det uansett siden man skal bygge nytt. Det er et fornuftig tidspunkt, i motsetning til det en del miljøvernere sier om at man skal elektrifisere hele sokkelen med en gang – koste hva det koste vil. Det som er interessant, er at man i denne saken har et samlet storting som er for økt petroleumsvirksomhet i Norge. Til og med SV er med på laget, og det sier jo at visse partier beveger seg langt for å sitte med makten. Når det gjelder synergieffekten av landinvesteringer, er det stor enighet. Florø blir sentral i denne saken. Det blir et logistikknutepunkt, og Gaz de France legger vekt på lokale ringvirkninger utover det. Når det gjelder det representanten Asmund Kristoffersen var inne på, kraftforsyning og tilkobling via Lutelandet, har alle partier sagt at det er spennende å se på denne muligheten. Det blir litt feil når Kristoffersen utelater Fremskrittspartiet. Det som Fremskrittspartiet derimot har påpekt, og som jeg synes er litt underlig at ingen andre har sagt noe om, er hvorfor man skal velge Lutelandet. Der kan man faktisk legge til grunn at det er en noenlunde forsvarlig økonomisk sikkerhet i dette, og at man har en framdrift som opprettholder prosjektets lønnsomhet. Det er mye i denne verden som er teknisk mulig. SFT har nettopp lagt fram en rapport som viser at det er teknisk mulig å gjennomføre 22 pst. kutt i CO2-utslippene i Norge – hvis du ikke tar hensyn til kostnader. Det er mulig å sende folk til månen hver dag, hvis du ikke tar hensyn til kostnader. Men tar du hensyn til kostnader, er det ikke nødvendigvis fornuftig. Jeg tror det går an å få til mye rart på Lutelandet som kan realiseres i denne forbindelse. Men at en komite uten et eneste argument sier at en skal gjøre dette hvis det bare er teknisk mulig, uten å tenke på kostnader, framdrift og andre ting, uten et eneste forbehold, synes jeg er ganske rart. Jeg håper ikke det blir måten en skal drive distriktspolitikk på i oljevirksomheten framover. Det eneste forslaget som en da egentlig skal stemme over utover å godkjenne saken, er et forslag fra opposisjonen om at en skal evaluere regelverket rundt kabling og høyspentlinjer ved store kraftlinjer. I denne saken legges det jo opp til at en skal trekke 90 km med kraftlinjer for å få elektrisitet via Lutelandet. Og det er jo alle for. Men når man vet hva slags konfliktnivå som det ofte blir i sånne saker, og som enkelte har påpekt eksisterer i Lutelandet, men som ikke minst eksisterer andre steder i regionen, så synes jeg det ville være på sin plass at en samlet komite stod bak et forslag som ikke forplikter noen til å innta et standpunkt utover at en vil se på dagens regelverk. Det ville jo vært helt i tråd med det som nesten alle partienes landsmøter har vedtatt denne våren, nemlig at en skal prøve å redusere konfliktnivået. En skal se på om regelverket er så godt som det burde være når en skal trekke nye kraftlinjer. Og er det noen muligheter for at en kabler litt av og til for å bevare naturen, så er det positivt. Da er det rart at regjeringspartiene, som på sine landsmøter har vært mest offensive i forhold til nettopp dette temaet, velger å si nei takk til en sånn evaluering. Jeg skal ikke gå mer inn på den debatten, for det har vi hatt en interpellasjon om. Da var det veldig mange som ønsket alle som levde med disse problemstillingene nær seg, lykke til og sa at en skulle se på saken. Nå ser en på saken, og da stemmer en imot. Det er trist. Men nå når vi nærmer oss midnatt, kan vi alle glede oss over det som nå skjer på Gjøa og Vega. En kan sende hilsen til Sogn og Fjordane og ønske dem lykke til med det som skal skje i Florø. Som nesten Stavanger-gutt vet jeg hvor mye bra olje kan bringe med seg. Det er ikke bare svart, det som kommer opp. Det tror jeg også representanten Langeland vil være enig i. Så får jeg håpe at statsråden vil komme litt inn på hva slags kriterier han legger i formuleringene «teknisk mulig» og «tilkobling». På vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet tar jeg opp forslaget fra mindretallet.
Representanten Ketil Solvik-Olsen har teke opp det forslaget han refererte til.
Feltene Gjøa og Vega ligger utenfor kysten av Vestlandet, rett nord for Trollfeltet, altså i det vi kaller modent område av norsk kontinentalsokkel. Det viser at selv om vi har gått inn i en såkalt moden fase av olje- og gassproduksjon, står vi fortsatt foran spennende og utfordrende prosjekter, også på en moden del av sokkelen. Selv om de store feltene som Oseberg, Troll og Statfjord er bygget ut, fins det fortsatt et betydelig potensial for petroleumsutvinning i mindre felt som Gjøa og Vega. En ting som gjør utbyggingen av Gjøa særlig spennende, er at mesteparten av den elektriske kraften plattformen på feltet vil forbruke, er planlagt dekket med strøm fra land. Sammenlignet med en løsning der all kraft blir produsert fra gassturbiner på plattformen, gir dette reduksjoner i årlige CO2- og NOx-utslipp tilsvarende henholdsvis 50 000–100 000 tonn CO2 og 50–100 tonn NOx. Petroleumsvirksomheten står for ca. en fjerdedel av de norske klimautslippene, og det er denne sektoren som har stått for den sterkeste økningen de senere årene. Elektrifisering av sokkelen er derfor et viktig klimatiltak. Vi i Høyre vil derfor gi Statoil honnør for at de har valgt å legge opp til å forsyne Gjøa-plattformen med elektrisk kraft fra land. Statoil foreslår i sin plan for utbygging og drift av Gjøa å forsyne plattformen med kraft fra Mongstad. Dette er én god løsning. Fra 2010 vil energiverk Mongstad være på plass med betydelig økt kraftproduksjon. På grunn av lokale flaskehalser i kraftnettet vil også kraftforsyningen til Gjøa gi en god utnyttelse av kraftsystemet rundt Mongstad. Men kraftforsyningen til Gjøa åpner også for et annet spennende prosjekt på land, nemlig Lutelandet i Sogn og Fjordane, der det er planlagt omfattende ny industri i et ellers næringsfattig område. Skal dette la seg realisere, er man avhengig av god kraftforsyning og gassforsyning til området. Jeg tror derfor det er klokt at NVE nå har bedt Statoil om å utrede tilknytning til Lutelandet som alternativ kraftforsyning. En forutsetning for dette bør uansett være at man velger en skånsom måte for kraftframføring, og unngår skjemmende kraftlinjer i vakker og sårbar vestlandsnatur. Jeg viser i denne sammenheng til merknad og forslag i saken, og syns i likhet med Solvik-Olsen at det er underlig at særlig SV og Senterpartiet i denne saken ikke står på sine landsmøtevedtak. Men SV er ikke lenger hva det var. Den proposisjonen vi behandler her i dag, kommer til å bli vedtatt enstemmig. Det har ikke alltid vært tilfellet i slike saker. Da jeg satt i energi- og miljøkomiteen i forrige periode, var det ganske vanlig at SV stemte imot proposisjoner om utbygging av olje- og gassfelt. Jeg husker godt hvordan SV argumenterte og kjempet mot både Snøhvit og Kristin, slik de i tidligere perioder hadde stemt imot Åsgard, Heidrun og Norne. Nå har SV blitt som fromme lam i petroleumspolitikken – dette til tross for at Gjøa også vil slippe ut produsert vann, som SV tidligere var så redd for. Nå har vi Kristin Halvorsen, som snakker om økonomisk ansvarlighet. Vi har en Hallgeir Langeland, som går inn for alle vegprosjekter, og vi har en Heidi Sørensen, som er for økt petroleumsutvinning. Hvem skulle trodd det i forrige periode? I opposisjon ville SV redusere tempoet i leting etter olje og utbygging av nye olje- og gassfelt, samtidig som de ville øke investeringene i fornybare energikilder og i forskning og utdanning spesielt. I regjering gjør de det motsatte. SV stemmer nå for forslag om utbygging av nye olje- og gassfelt, samtidig som de reduserer investeringene i nye fornybare energikilder og lar forskningen ta et hvileskjær. Ja, sannelig, tidene forandrer seg.
Eg synest det er ganske morosamt å høyra på Høgre, eg, når dei held innlegg og fortel om SV. Det må jo vera ein lette for Høgre å vera ute av regjering, for no kan dei endeleg seia – og gjera noko – som har med politikk å gjera. Så eg synest Halleraker fortener å bli halden utanfor regjering så lenge han sit på Stortinget. Då kan me jo få det litt morosamt av og til og gjerne få nokre politiske forslag som har noko ved seg, som me òg har begynt å få frå Høgre. Så vil eg seia at eg er veldig glad for at mange er opptekne av SVs posisjon i dag, for det som er realiteten, er jo at det er gammal, god SV-politikk me no vedtek når det gjeld elektrifisering av sokkelen. SV har hatt det i sitt partiprogram i evigheiter og blitt latterleggjort fleire gonger her i denne salen. Me hadde til og med eit forlik med Halleraker og Bondevik II i 2002 om klimaplanen, der me bad den regjeringa om å komma med forslag om elektrifisering, noko dei aldri gjorde noko særleg ut av. Men no skjer det altså i dag. Det er bra at Statoil og Regjeringa og partia er einige om dette, og at Framstegspartiet og Høgre og dei som har motarbeidd alle moglege gode miljøforslag, faktisk er med på laget til SV i dag. Det set eg pris på. Så vil eg òg få be energi- og miljøkomiteen og ikkje minst dei som er opptekne av elektrifisering, om å gå inn i nye prosjekt. BP har jo svære elektrifiseringsprosjekt på søndre sektor. Dei ønskjer å få hjelp av olje- og energiministeren og Regjeringa til å få elektrifisering i gang der. Så her er det berre å fortsetja den gode politikken som ein no har begynt på, og som er historisk i dag. Eg håper at ikkje minst dei gamle opposisjonspartia vil vera med vidare på dei miljøpolitiske framstega som denne regjeringa står for i mange saker. Så vil eg til slutt berre seia to ting. Dette er ein stor dag for oss i Regjeringa, fordi me no får til elektrifisering. Det er òg sånn at me frå SV si side har andre prosjekt me gjerne skulle hatt fram, f.eks. det som Halleraker nemnde om Kristin og Grane, som me skulle ha gått imot. Men det me gjorde, var at me ønskte å ha CO2-deponering og gasskraftverk med CO2-fanging offshore for å produsera straumen der ute på dei prosjekta. Så hugsar sikkert Halleraker og andre at SV stemde for Ormen Lange, men me åtvara sterkt alle parti mot å byggja ut der utan å tenkja på kraftbalansen, som no alle inklusiv Høgre, og ikkje minst Børge Brende, snakkar om når dei er komne ut av regjeringskontora. Så dette er ein stor dag for SV og ein stor dag for oss i regjering, fordi me kan leggja fram ei slik sak. Eg sluttar meg heilt til dei merknadene som Kristoffersen og saksordførar Borten Moe hadde, og som sagt – eg gjentek meg sjølv – viss det skal skje positive ting knytte opp mot miljøet i Noreg, er det viktig at ein beheld den raud-grøne regjeringa og held Framstegspartiet og Høgre og andre ute av regjering, for elles skjer det ingenting som er av positiv karakter knytt opp mot miljø- og klimaspørsmål – sjølv om alle utanom Framstegspartiet no er med på at 2/3 skal kuttast i Noreg.
Det var interessant å høre avslutningen til representanten fra SV – at alle partier med unntak av Fremskrittspartiet er for å kutte 2/3 i Norge. Da kom jo kanskje katten ut av sekken i forhold til Arbeiderpartiets syn på hva som kommer i klimahandlingsplanen om noen uker. Men over til den saken vi diskuterer i dag. Når vi i dag godkjenner planer for utbygging og drift av Gjøa, Vega og Vega sør og gir tillatelse til anlegg og drift av rørsystemet til disse feltene, åpner vi et nytt område i Nordsjøen for olje- og gassproduksjon. Nå er det slik at all utvidelse av olje- og gassvirksomhet vil gi utslipp til naturen. Slik bidrar også dette anlegget isolert sett til økt klimautslipp. Men samtidig er det viktig å ha et helhetlig perspektiv på aktiviteten på sokkelen. Utbyggingen av Gjøa og Vega bidrar i så måte til å opprettholde olje- og gassproduksjonen vår. I et miljøperspektiv er det interessant at man legger opp til en delvis elektrifisering av produksjonen på Gjøa med el fra land. En slik vurdering er ønskelig for alle framtidige utbyggingsprosjekter på sokkelen, da dette vil representere en betydelig reduksjon i klimautslippene, sammenlignet med stasjonære generatorer. Elektrifisering av norsk petroleumsvirksomhet er og bør være et sentralt virkemiddel i forhold til å klare å redusere våre enorme klimautslipp. Lavutslippsutvalget har jo også dette som et av sine sentrale tiltak i sin rapport til oss. Kristelig Folkeparti er glad for at produksjonen på Gjøa delvis elektrifiseres. Så har vi fått en debatt om hvor strømmen skal komme fra. Kristelig Folkeparti har stor forståelse for at man velger Mongstad som kraftkilde. Det gir nok den beste driftssikkerheten i forhold til kraftforsyning, men samtidig er Kristelig Folkeparti åpen for å vurdere andre trasévalg enn en sjøkabel rett fra Mongstad. Vi merker oss at NVE har bedt om en utredning av alternative energitilknytninger fra Luteland i Sogn og Fjordane, og det er viktig å se dette i sammenheng med den totale forsyningssikkerheten i regionen. Kristelig Folkeparti mener at dersom tilkobling via Luteland er teknisk mulig og miljømessig forsvarlig, ja så bør denne løsningen velges. Det er imidlertid riktig å påpeke at kabel- og linjeføring via Lutelandet kan innebære negative miljømessige konsekvenser. Dette trasévalget kan også forsinke prosjektet og føre til en mindre sikker driftssituasjon. Dette er hensyn som hører hjemme i den vurderingen en nå foretar, som vi forventer svar på når den foreligger. Spørsmålet om trasévalg for kabel- og linjeføring via Lutelandet reiser også spørsmålet om økt bruk av sjø- og jordkabel i utbygging av kraftforsyning. Kristelig Folkeparti mener Regjeringen må foreta en evaluering av gjeldende regelverk for kabling, og vi er derfor med på mindretallsforslaget i innstillingen om dette.
Først vil eg takke saksordføraren for ei veldig god og grundig utgreiing om denne viktige saka, ei viktig sak ikkje minst for Sogn og Fjordane. Venstre sluttar seg til planane for utvikling av ressursane på Gjøa. Det er store positive effektar knytte til prosjektet i form av sysselsetjing og aktivitet innanfor industrien. Vi har merka oss at departementet meiner utbygginga kan bli gjennomført innanfor akseptable rammer for miljø, fiskeri og tryggleik. Produksjon av Gjøa-, Vega- og Vega sør-ressursane vil, som andre har vore inne på, føre til relativt store årlege utslepp til luft, tilsvarande 142 000 tonn CO2, 150 tonn NOx og 70 tonn VOC. Det er ganske store utslepp, når vi veit at vi har store forpliktingar til å redusere klimautslepp i framtida. Men heldigvis er biletet betre enn det kunne ha vore. Det er veldig positivt at kraftbehovet til plattforma i hovudsak er tenkt dekt gjennom kraftkabel frå land. Dette er eit svært viktig miljøtiltak på sokkelen, som i større grad bør nyttast i forhold til nye, men òg eksisterande installasjonar. Framtidige utbyggingsprosjekt bør alltid innehalde ei vurdering av om strømforsyning frå land er fornuftig, då dette vil representere ein betydeleg reduksjon i klimagassutsleppa samanlikna med stasjonære generatorar. Ut frå eit samfunnsmessig miljøperspektiv bør slike vurderingar vege tungt. I samband med elektrifisering har NVE bedt Statoil utgreie alternativ energitilknyting frå Lutelandet i Sogn og Fjordane. Eg må seie at det er veldig positivt at alternativ kraftforsyning blir utgreidd. Dersom tilkopling via Lutelandet er teknisk mogleg – eg er ikkje nokon teknikar, men eg kan ikkje kome på noko som skulle hindre det – og dersom det er miljømessig forsvarleg, legg iallfall Venstre til grunn at løysinga via Lutelandet blir vald. I denne samanhengen meiner Venstre, på same måten som dei andre partia som er med på det forslaget som er fremma, at Regjeringa må føreta ei evaluering av gjeldande regelverk for kabling, særlig med tanke på varetaking av viktige natur- og kulturverdiar, og leggje dette fram som ei eiga sak for Stortinget, som det framgår av forslaget. Venstre har notert seg at leiinga av driftsorganisasjonen er tenkt lagd til Gaz de France sin driftsorganisasjon i Stavanger, men at GdF sin logistikkorganisasjon vil bli lagd til Florø, med forsyningsbase og helikopterbase som skal fungere som basar for forsyningar, driftsinnkjøp, transport av personell og lager/verkstad både i utbyggings- og driftsfasen. I tillegg forstår eg det slik at GdF krev at driftsstøttepartnaren sin landorganisasjon også skal samlokaliserast med GdF si logistikkavdeling i Florø, noko som også er veldig viktig for området. Venstre er veldig glad for at ein samla komite er såpass tydeleg med omsyn til baseaktivitetane i Florø. Dette er viktige signal både til utbyggjar og driftsoperatør, og det er viktige signal til næringslivet i Florø-området og til heile Sogn og Fjordane fylke. Venstre støttar det komiteen seier om at operatøren på sikt bør vurdere moglegheitene for at større delar av driftsorganisasjonen for Gjøafeltet kan bli lagde til Florø. Venstre meiner at Sogn og Fjordane har lege for mykje i skuggen når det gjeld næringsutvikling knytt til olje- og gassutvinninga rett utanfor eiga «stovedør». Komitemerknadene i denne saka uttrykkjer tydelege forventingar om at skuggetilværet skal bli slutt, noko som etter Venstre sitt syn er svært gledeleg.
Jeg er glad for at komiteen har gitt sin tilslutning til Regjeringens forslag om utbygging av Gjøa, Vega og Vega sør. Disse er betydningsfulle prosjekt, som vil gi viktige bidrag til den totale produksjonen og aktivitetsnivået på sokkelen. Prosjektene bidrar til en utvikling av et område hvor vi i dag ikke har infrastruktur, og det gis store muligheter for utvikling av nye ressurser og økt leteaktivitet i området. I forbindelse med de årlige tildelingene i forhåndsdefinerte områder er det tildelt flere letetillatelser i dette området. Hydro er operatør for utbygging og drift av Vega og Vega sør. Operatøransvaret for utbygging av Gjøa er lagt til Statoil, mens Gaz de France overtar som operatør i driftsfasen. Gaz de France etablerte seg på norsk sokkel i 2001, og Gjøa er selskapets første operatørskap. Jeg ser det som svært positivt at nye aktører utvikler sin virksomhet og bidrar til mangfold og konkurranse på sokkelen. Det meste av utstyret på plattformen vil bli drevet med kraft fra land. Unntaket er kompressoren for gasseksport, som vil bli drevet med en gassturbin. Dette er en energieffektiv løsning der varme fra gassturbinens kraftgenerering benyttes i produksjonsprosessen. Løsningen bidrar også til å redusere klimagassutslippene. Sammenliknet med en «tradisjonell løsning», der all kraft blir produsert på plattformen, fører den planlagte løsningen til reduksjoner i årlige CO2- og NOx-utslipp tilsvarende 50 000 – 100 000 tonn CO2 og 50–100 tonn NOx. Statoil har lagt til grunn at Gjøa skal få dekket 42 MW av kraftbehovet med kraft fra land fra høsten 2010, og at plattformen skal tilknyttes kraftnettet ved Mongstad i Hordaland. Selv om kraftverket på Gjøa er av mindre omfang, er det viktig å se prosjektet i sammenheng med energiutviklingen i regionen. Det samlede kraftforbruket i området har økt sterkt i de senere årene. Det vil fortsette å øke i årene som kommer. Det har samtidig kommet lite ny produksjons- og overføringskapasitet i området. Det er derfor bl.a. nødvendig med en omfattende forsterkning av overføringsnettet for å sikre en tilfredsstillende forsyningssikkerhet i området. Konsesjonssøknad for kabel mellom Gjøa og Mongstad er nå til behandling i NVE etter energiloven. I den forbindelse har NVE bedt Statoil utrede Lutelandet i Sogn og Fjordane som alternativ netttilknytning. NVE foretar i sin behandling av konsesjonssøknaden en helhetlig vurdering av begge prosjektene. Jeg vil her påpeke at konsesjonsbehandlingen er uavhengig av håndteringen av stortingsproposisjonen. NVE har også flere konsesjonssøknader for nettforsterkningsprosjekter på Vestlandet til behandling, bl.a. kraftlinjen Sima–Samnanger. Regjeringen vil legge stor vekt på forsyningssikkerheten i regionen ved behandling av de aktuelle nettforsterkningsprosjektene. I innstillingen legger energi- og miljøkomiteens flertall til grunn at kraft fra Lutelandet blir valgt dersom det er teknisk mulig og miljømessig forsvarlig. Kraftforsyningen til Gjøa og Vega vil bli vurdert skikkelig og grundig i forbindelse med konsesjonsbehandlingen. Jeg legger til grunn at det er en forutsetning at løsningen med kraft fra Lutelandet, i likhet med kraft fra Mongstad, må kunne gjennomføres innenfor tidsrammen for Gjøa-prosjektet, slik også saksordføreren understreket i sitt innlegg. Driftsorganisasjonen for Gjøa legges til Gaz de France sitt hovedkontor i Stavanger, men en del av driftsorganisasjonen – driftsstøtte – settes ut til en underleverandør. En betingelse for underleverandøren er at landorganisasjonen samlokaliseres med Gaz de France sine aktiviteter i Florø. Gaz de France legger logistikkorganisasjonen for Gjøa til Florø, med forsyningsbase og helikopterbase. Driftsoperatøren ønsker også å legge til rette for nye arbeidsplasser gjennom prekvalifisering av lokalt næringsliv i Sogn og Fjordane. Dette gir nye muligheter for vekst og utvikling av de lokale leverandørbedriftene. Jeg er svært fornøyd med at leveransene til Gjøa, Vega og Vega sør, som kommer i tillegg til leveransene til Snorre og Visund, vil bidra til en ytterligere styrking av forsynings- og helikopterbasen i Florø. Utbyggingene vil bidra positivt i regionen og gi nye muligheter for vekst og utvikling av langvarig og lokalt forankret næringsliv. Utbygging av Gjøa, Vega og Vega sør er en av de største utbyggingene i årene framover og fører til en områdeutvikling av en del av sokkelen som ikke har infrastruktur i dag. Feltene er ventet lang levetid og vil føre til vesentlige ringvirkninger både nasjonalt og regionalt. Disse prosjektene viser at norsk sokkel fremdeles har mye å by på. Avslutningsvis til Borten Moes spørsmål om gassmelding med bakgrunn i Stortingets vedtak i forbindelse med Statfjord senfase: Arbeidet med en slik helhetlig gjennomgang pågår nå og vil bli forelagt Stortinget i løpet av neste år, altså 2008.
Det blir replikkordskifte.
Som statsråden var inne på, har komiteen bedt om at alternativ kraftforsyning blir utredet. De øvrige partiene har sagt at tilkobling via Lutelandet skal velges, så lenge det er teknisk og miljømessig mulig. Nå sa også statsråden at han ville ta med en tidsdimensjon i den sammenheng, og det er fornuftig. Spørsmålet er: Vil han ta med en økonomisk dimensjon når valget skal tas, og når vil dette valget bli gjort?
NVE har bedt om at den utredningen blir gjennomført relativt raskt fra Statoils side, og for meg er det faktisk viktig at det som NVE har bedt om, blir gjort, nettopp av hensyn til forsyningssikkerhet i Bergensområdet, hvor kraftsituasjonen er anstrengt. Det er da også bakgrunnen for at NVE har bedt om denne alternative utredningen. Så det viktigste i denne sammenheng er faktisk tidsperspektivet. Så som det er sagt bl.a. fra saksordføreren, innebærer det også et betydelig ansvar for aktørene i Sogn og Fjordane, at man på den siden kan bidra. Kostnader er det selvsagt nesten umulig å uttale seg om på dette tidspunkt. Det viktigste i denne sammenheng er faktisk tidsaspektet.
President! Får jeg en replikk til, hvis ingen andre tegner seg?
Ketil Solvik-Olsen får ordet til en ny replikk.
Komiteen sier også at en ønsker å bruke Florø mest mulig i utbyggingsfasen. Enkelte har påpekt at det ikke er kapasitet til det, så en må gjøre noe med kapasiteten i Florø. Hva gjør statsråden for å sikre at det følges opp?
Det er jo slik som komiteen har understreket, at det er mulig å utvide kapasiteten i Florø. Det forutsetter da også at operatøren i utbyggingsfasen følger opp slik Stortinget ber om, og vurderer de mulighetene som foreligger. Og jeg vil selvsagt som statsråd også se til at de vedtak Stortinget fatter, og det Stortinget ber om, blir gjennomført, så langt som det overhodet er praktisk mulig.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Utanfor kysten av Sogn og Fjordane finst det, gledeleg nok, store ressursar av olje og gass. Tampen-feltet åleine har nesten 30 pst. av dei norske petroleumsressursane. Når det derimot kjem til sysselsetjinga, er utteljinga for Sogn og Fjordane svært svak. Berre 1 pst. av dei som arbeider innanfor petroleumssektoren, høyrer heime i dette fylket. Vi kan derfor slå fast at det er eit sterkt misforhold mellom ressurs- og aktivitetsdelinga. Petroleumslova slår fast at det òg skal takast distriktsomsyn ved utbygging av olje- og gassfelt i Noreg. I erklæringa som ligg til grunn for Regjeringa sitt arbeid, blir det poengtert at «det vedtatte mønsteret for drifts- og basestruktur i oljesektoren skal ligge fast og brukes aktivt i forbindelse med nye utbygginger på sokkelen». Utbygging og drift av Gjøa- og Vega-felta handlar òg om korleis ringverknadene blir for det området som ligg nærmast desse petroleumsressursane. Eg registrerer at energi- og miljøkomiteen har gjort eit viktig arbeid med denne saka. Det er gjort klare forbetringar på fleire område i forhold til opplegget som er skissert i proposisjonen. Det vil eg gi honnør for, og det var absolutt nødvendig. Utbyggingsoperatøren Statoil har lagt opp til at tilførsel av elektrisk energi skal skje frå Mongstad. Operatøren skal no greie ut eit alternativ med energiforsyning frå Lutelandet i Fjaler kommune. Meldinga frå fleirtalet i komiteen og i Stortinget er følgjande: Elforsyninga skal skje frå Lutelandet dersom det er teknisk mogleg og miljømessig forsvarleg. Eg legg til grunn at olje- og energiministeren lojalt følgjer opp saka i samsvar med forventningane i Stortinget. Når det gjeld forsyningar til utbyggingane, slår komiteen fast at planlagde forsyningar i all hovudsak skal skje frå Florø. Det skal gjelde både for Gjøa- og Vega-utbygginga. Det er ein annan realitet enn utbyggingsoperatørane har lagt opp til. All transport av personell med helikopter burde ha skjedd frå Florø både i drifts- og utbyggingsfasen. Fleirtalet i komiteen meiner det er kurant å auke kapasiteten i Florø, slik at all planlagd transport av personell kan skje derfrå også i utbyggingsfasen. Eg tolkar det slik at dette synspunktet omfattar begge utbyggingane. Eksponeringstida i helikopter må reduserast. Det var ein berande konklusjon i samband med Norne-ulykka. Den føresetnaden blir uomtvisteleg best teken vare på ved utflyging frå Florø. Driftsorganisasjonen har ein nøkkelfunksjon under utbygging og drift av olje- og gassfelt. Komiteen poengterer at det er gode grunnar til at både logistikk og teknisk leiing av driftsorganisasjonen bør plasserast i Florø. Utbyggingsoperatøren skal leggje til rette for dette så langt som mogleg. Også på dette området går komiteen klart lenger enn proposisjonen legg opp til. Eg baserer meg på at olje- og energiministeren følgjer aktivt og lojalt opp forventningane til og føringane frå fleirtalet i Stortinget. Eg lovar at eg òg i tida som kjem, vil ha stort engasjement i saka.
Vi har eit mål om at aktiviteten på sokkelen skal gje ringverknader i form av kompetanse og arbeidsplassar på land. Det fylket som eg representerer, har store delar av petroleumsressursane rett utanfor kysten. Likevel har ein berre ein forsvinnande liten del av arbeidsplassane i næringa. Vi veit at det i Sogn og Fjordane var eit stort ynske om ilandføring av gass til fylket. Det er eit ynske eg deler, men når andre løysingar her er valde, er det sentralt at utbygginga gjev andre ringverknader til fylket. Regjeringa har lagt fram ein grundig proposisjon som komiteen har supplert med viktige merknader og presiseringar. Det er tydeleg slått fast at Florø skal vere utgangspunktet for basar for forsyning, driftsinnkjøp, transport av personell og lager/verkstad i både utbyggings- og driftsfasen både til Gjøa, Vega og Vega sør. Vidare er det viktig at eit stort fleirtal i komiteen legg til grunn at straumen til Gjøa skal hentast frå Lutelandet, så sant dette er teknisk mogleg. Det er ikkje berre ei fornuftig energipolitisk avgjerd. Det opnar i tillegg for vidare utvikling av eit spennande industriområde. Dette er ein bonus som vi må gle oss over. Statsråden har tidlegare lagt til rette for eit påkoplingspunkt på gassrørleidninga som skal gå til Mongstad, i tillegg til ein dimensjon på leidninga som gjer at det kan førast gass òg til Sogn og Fjordane. Det er òg med på å styrkje sjansane for utvikling på Lutelandet, og det skal statsråden ha ros for. Så blir det slått fast at logistikkdelen av driftsorganisasjonen til Gaz de France skal ligge i Florø, og selskapet har signalisert at dei vil krevje at driftsstøtteoperatør blir samlokalisert med logistikkorganisasjonen til Gaz de France i Florø. Dette har komiteen understreka. Særleg interessant er det at komiteen slår fast at operatøren òg skal leggje til rette for at den tekniske delen av driftsorganisasjonen blir lagd til Florø, og på sikt endå større delar av driftsorganisasjonen. Dette er gledeleg og vil styrkje den kompetansen som er på drift i Florø i dag.
Jeg må få kommentere noe av det Solvik-Olsen tok opp i sitt innlegg. Blant annet problematiserte han dette med kraftunderskudd i BKK-området. Hvis man hadde gått inn og lest de brevene vi har fått, ville man ha sett at det er ingen som er uenig i at BKK-området som sådant har et stort og etter hvert dramatisk kraftunderskudd. Men det er riktig at det er kraftunderskudd/kraftoverskudd bak såkalte snitt. Hvis man så leser resten av brevet, ser man at de snittene er planlagt utbedret, ikke minst den strekningen som heter Mongstad–Kolsnes. Den vil gjøre at det ikke lenger er et overskudd av kraft på Mongstad, og dette er planlagt ferdig i 2011. All den tid Gjøa skal være i drift i oktober 2010, er det altså snakk om tre måneder med en slik teoretisk situasjon. Ellers ville det vært en betydelig svekkelse av forsyningssikkerheten i BKK-området, samtidig som man ikke får tatt ut den kraften man har for mye av i Sogn og Fjordane. Det er derfor slik, i hvert fall når man kommer fra Trøndelag og nå får erfare hva dårlig planlegging på kraftsiden har å si når Ormen starter uten at ny produksjon er inne, at vi i alle fall må sørge for at vi ikke gjør de samme tabbene her. Det virker det som om Fremskrittspartiet har et ønske om å gjøre. Så drar Solvik-Olsen noen resonnement knyttet til elektrifisering av sokkelen, og sier at Fremskrittspartiet er for elektrifisering av sokkelen fordi det i gitte tilfeller kan være fornuftig. Jeg er usikker på hvor mye Fremskrittspartiet mener at man ønsker å elektrifisere norsk sokkel. Man har i alle fall ikke vært spesielt progressive på det området tidligere. Man har ikke villet bruke de virkemidlene som har vært nødvendige, verken når det har vært snakk om CO2-avgift eller kvoteplikt. Jeg er helt sikker på at skal man lykkes med å elektrifisere sokkelen på en fornuftig måte, er man nødt til å ville det, og man er nødt til å gi signaler fra dette huset for at så skal skje. Derfor er jeg glad for at det er et så bredt flertall som er glad for det arbeidet som Statoil og andre har lagt ned. Når det gjelder kablingsproblematikken, synes jeg man snakker med to tunger. Der sier man på den ene siden at man trenger en gjennomgang av regelverket, og på den andre siden sier man at man er nødt til å tenke over de økonomiske konsekvensene. Det er i grunnen det som er dagens politikk, og man har mulighet til å legge alle høyspentlinjer i Norge i kabel. Det er selvsagt teknisk mulig. Det er et spørsmål om kostnader, som Solvik-Olsen så vakkert uttrykte det. Da er det kanskje ærligere om man sier hvilke strekninger man vil kable, og hvilke strekninger man ikke vil kable.
Av og til virker det som om representanten Borten Moe gjørs på å misforstå for å kunne skape debatt, og jeg er som regel dum nok til å bite på. La meg først reflektere litt over hva statsråden har sagt. Statsråden har altså gått med på det som er Fremskrittspartiets merknad i denne saken. Han skal ta hensyn til ikke bare det tekniske og miljømessige, men også til økonomi og framdrift. Det er veldig hyggelig. Det viser at statsråden handler forsvarlig og tenker gjennom det han gjør, i stedet for flertallet i komiteen, som skriver noe som åpenbart ikke er godt fundert. Nå ser jeg fram til NVEs arbeid. Jeg ser fram til å få en god rapport og får håpe og krysse fingrene for Lutelandet og for at vi kan få etablert noe der. Så får en også håpe at den klimakvoteloven som Stortinget skal vedta neste uke, ikke blir så streng som Regjeringen har lagt opp til, slik at samtlige bedrifter som kunne tenke seg å etablere seg på Lutelandet, ikke får en eneste klimakvote og dermed heller ikke vil finne det økonomisk å starte opp. Så til elektrifisering. Fremskrittspartiet har vært positiv til elektrifisering. Jeg forstår ikke hvorfor representanten Borten Moe later som det motsatte. Det vi har sagt, og som er i tråd med flertallets syn, er at vi må gjøre det når det er fornuftig, og ikke sånn som representanten Langeland, som later som om du kan gjøre det når det passer deg, bare fordi det er symbolsk viktig, uavhengig av kostnad, uavhengig av feltets gjenværende levetid, og uavhengig av om det er teknisk mulig på kort sikt. Jeg viser her til Fremskrittspartiets Dokument nr. 8-forslag om tiltak for å innfri Kyoto-avtalen, der elektrifisering av sokkelen er nevnt. Så til høyspentpolitikk. Hvis det er sånn at Borten Moe er så fornøyd med dagens høyspentpolitikk, hvorfor trengte da Senterpartiet en lang resolusjon om temaet nettopp for å påpeke at her var det mange forhold som man måtte legge vekt på? Hvis det er sånn at politikken faktisk fungerer, er det vel ikke noen vits i å ha en resolusjon på et landsmøte, faktisk ikke på to eller tre regjeringspartiers landsmøter heller, hvis politikken fungerer. En pleier vel å ta opp i resolusjoner politikk og situasjoner som en ikke er så fornøyd med. Det er jo nettopp derfor Fremskrittspartiet og resten av opposisjonen har sett på muligheten for å gjennomføre en evaluering, slik at Senterpartiets landsmøtes røst blir hørt og ikke bare ignorert, sånn som representanten Borten Moe gjør her. Helt til slutt en liten visitt til representanten Langeland. Det er mulig han slapp en nyhet som ingen andre enn han selv kjente til, om at nå er det bare Fremskrittspartiet som ikke ønsker to tredjedels kutt. Men faktum er at inntil Arbeiderpartiet snur, er det et stort flertall i denne sal for å gjennomføre et CO2-kutt der en får mest nytte av det. Det er et stort mindretall som mener at det er geografiske grenser som skal gjelde for kuttene. Så en bør ta hensyn til hvem som utgjør flertallet i akkurat den saken.
Neste taler er representanten Ola Borten Moe. Mens Borten Moe beveger seg mot talerstolen, vil presidenten nok en gang minne om tiden. Vi har minst en halv times votering etter at sakskartet er avsluttet, og presidenten anser det ikke å være spesielt demokratisk når det er altfor mange debatter og voteringer midt på natten.
Jeg skal være veldig kort. Når det gjelder kabling, åpner gjeldende politikk for kabling der spesielle miljøhensyn taler for det. Det er ikke sånn at man trenger å gjøre om på en instruks eller på en politikk. Det Senterpartiets landsmøte bad om, var at disse vurderingene ble gjort i hvert enkelt tilfelle, og så gav vi et signal om at vi ville vektlegge de miljømessige konsekvensene noe tyngre. Så opplever vi at Fremskrittspartiet trekker fram dette og sier at man skal utrede en ny politikk. Så sier man på den annen side at man er nødt til å ta kostnadene med i betraktningen. Mitt poeng er at da må man heller være ærlig og si hvor man ønsker at det skal være kabling, og hvor man ønsker at linjene skal gå i luften, slik de gjør i dag. Når det gjelder Lutelandet, står det i flertallsmerknaden at det kan bli valgt såfremt det er «teknisk mulig og miljømessig forsvarlig». Det er definert til å gå på tid. Det er den tydelige bestillingen som ligger fra Stortinget til statsråden, og som statsråden selvsagt forventes å følge opp.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 31.[[Votering, se side 3722]]
Jeg vil som ordfører for denne saken få framføre en forholdsvis kortfattet redegjørelse vedrørende innstillingen fra komiteen om utbygging, drift og videreutvikling av Valhallfeltet i Nordsjøen. Valhallfeltet er et betydelig petroleumsfelt i Nordsjøen. Feltet ble godkjent av Stortinget allerede i 1997, bare seks år etter at den første oljeproduksjonen i Norge startet på Ekofisk i 1971. Produksjonsstart for Valhallfeltet var i 1982. Valhallfeltet har i dag, etter hele 25 års produksjon, fortsatt betydelige utvinnbare petroleumsreserver. Jeg synes det er verdt å merke seg at opprinnelig ble de utvinnbare reservene på Valhallfeltet anslått til 40 millioner Sm3 oljeekvivalenter. Pr. 1. januar 2007 var det imidlertid blitt produsert hele 118 millioner Sm3 oljeekvivalenter, altså nær tre ganger mer enn det som opprinnelig var de anslåtte utvinnbare reservene i dette feltet. I dag er de gjenværende reservene på Valhallfeltet beregnet til hele 76 millioner Sm3 oljeekvivalenter, noe som altså er rundt det dobbelte av de totale petroleumsreservene som Valhallfeltet opprinnelig var beregnet til å inneholde for 30 år siden. Dette er det interessant å merke seg, og man må anse dette som svært gledelig. Allerede i 1984 oppdaget man at havbunnen på Valhallfeltet var begynt å synke, og fram til i dag har havbunnen sunket med 5,7 m på grunn av petroleumsutvinningen. Dette gir betydelige utfordringer for operatørene. Denne nedsynkingen av havbunnen medfører at det må gjøres noe med de eksisterende petroleumsinstallasjonene på feltet, dersom de gjenværende utvinnbare petroleumsressursene skal kunne hentes opp. Om ikke tiltak i forhold til nedsynking blir gjennomført nå, vil oljeproduksjonen på Valhallfeltet synke med hele 28 pst. pr. år, og en nedstenging av feltet vil måtte skje allerede i 2009. En nedstenging av Valhallfeltet er imidlertid slett ikke ønskelig så lenge feltet fortsatt har betydelige, utvinnbare petroleumsreserver. Disse realitetene medfører behov for tiltak, og man har sett det som økonomisk lønnsomt å bygge et nytt feltsenter for å kunne øke utvinningsgraden og forlenge levetiden for Valhallfeltet. Det nye feltsenteret er basert på en ny, integrert produksjons- og boligplattform samt at det legges en ny kabel for strømforsyning fra Lista på 78 MW. Produksjonsstart for de nye plattforminstallasjonene er beregnet til slutten av tredje kvartal 2010. Eksportkapasiteten vil etter utbyggingen bli på hele 120 000 fat olje pr. døgn og 4,1 millioner Sm3 gass pr. døgn. En enstemmig komite slutter seg til innholdet i St.prp. nr. 76 for 2006–2007 om utbygging og drift av Valhall videreutvikling. Komiteen er av den oppfatning at dette er et godt prosjekt av flere grunner. Blant annet betyr kabelstrøm fra land og bruk av fakkelgassen at CO2-utslippene vil bli redusert med hele 97 pst., fra 450 000 tonn CO2 pr. år i dag til rundt 15 000 tonn pr. år etter videreutviklingen. Komiteen har også merket seg at nåverdien av prosjektet er beregnet til 27,6 milliarder kr basert på en balansepris på 23 dollar pr. fat. Alt i alt anser komiteen utbygging, videreutvikling og fortsatt drift av Valhallfeltet som et meget godt prosjekt innenfor norsk petroleumsvirksomhet, og anbefaler av disse grunner enstemmig tilrådingen fra Regjeringen i denne saken. Jeg anbefaler med dette, som saksordfører, komiteens tilråding for Stortinget.
Saksordføreren har redegjort grundig for denne saken. Det han sier, slutter vi oss selvfølgelig til. Jeg skal ikke tilføye så mye, men jeg tok ordet i saken fordi det er nødvendig å understreke, som saksordføreren også var inne på, at det på mange måter er et litt historisk sus over komiteens enstemmige innstilling til vedtak her i kveld. Vi skal nemlig ta stilling til det som på mange måter har vært en arbeidshest på norsk sokkel i mange år. Mannskapene har gjort en glimrende jobb der ute, og det har brakt inn mye penger til statskassen, til fellesskapet, for å utvikle det norske samfunn. Så skjer det samme her som på Ekofisk-feltet, at det er en betydelig nedsynking – 5,7 m fra oppstart. Det er mye. Så var det situasjoner sist vinter, når det var urolige værforhold, som gjør at man må stenge ned feltet hvis man ikke gjør noe. Derfor synes jeg operatørene er tidlig på banen, er framtidsrettet i sine synspunkter på hva som skal skje, og dermed legger grunnlaget for nye investeringer på et felt de ser for seg fortsatt skal ha storproduksjon fram til 2049. Det står det respekt av. Det jeg også synes er viktig å understreke, som saksordføreren sa, er at operatørene, bl.a. BP, har vært aktive og sett hva som må gjøres i forhold til de miljøutfordringene vi har på norsk sokkel. Det at man nå elektrifiserer feltet fra 2009 og legger ut kabel fra Vest-Agder fylke til feltet, vil medføre en formidabel reduksjon av CO2-utslippene, hele 97 pst., samtidig som NOx-en vil gå betydelig ned, med over 90 pst. Ikke minst, som en representant har vært inne på tidligere i en annen sak, vil dette med injisering av vann i havbunnen føre til at utslippene blir mye mindre. Så totalt sett synes jeg dette er en god sak, og det er en meget framtidsrettet sak nå som elektrifiseringen er inne i bildet, og vi vil få en betydelig reduksjon i utslippene. Med disse ordene vil jeg si at denne saken fortjener å bli igangsatt straks.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 32.[[Votering, se side 3723]]
Årlig gir Ombudsmannsnemnda for Forsvaret en innberetning om virksomheten i Forsvaret. Dette er for mange, og kanskje spesielt for Stortinget, et interessant og viktig dokument. Her kan vi lese om virksomheten, både det som er positivt, og det som Forsvaret kanskje ikke har vært like heldig med. Ombudsmannsnemnda har som formål å bidra til å sikre de allmennmenneskelige rettigheter for Forsvarets personell og behandle sakstema av prinsipiell karakter eller som har allmenn interesse. Komiteen er opptatt av at nemnda ved sin virksomhet skal bidra til å effektivisere Forsvaret, og erindrer at dette formål og resultat har framkommet gjennom tidligere års dokumenter fra nemnda. Komiteen ser med bekymring på at det under nemndas fem befaringer i 2006 har framkommet reaksjoner på at de økonomiske/regnskapsmessige prosedyrer i Forsvaret ikke synes å fungere tilfredsstillende. Vi har merket oss at mange avdelinger har vakante stillinger som ikke blir besatt, og vi er i denne sammenheng bekymret over at reduksjonene i årsverk kan gjøre organisasjonen sårbar i forhold til vernebestemmelsene Helse-Miljø-Sikkerhet, og ser problemstillingen i synspunktet om at det har vært for stor fokus på antall hoder i Forsvaret, og for liten fokus på arbeidsoppgavene som skal løses. Vi er derfor tilfreds med at det her synes som om det er en bedret situasjon. Samtidig er det vesentlig at det fortsatt holdes god kontroll med utviklingen i Forsvarets driftskostnader. Komiteen merker seg at problemer med tilgang på leger, sykepleiere og sykevoktere fortsatt ikke er helt tilfredsstillende løst. Komiteen er i likhet med nemnda opptatt av at soldatene skal få et tilfredsstillende legetilbud under tjenesten. Komiteen setter pris på at temaet senskader etter internasjonale operasjoner også i 2006 har stått sentralt i nemndas arbeid. Ellers tar vi til etterretning at mangelfull rapportering om disiplinærsituasjonen også i 2006 har vært urovekkende, og er enig med nemnda i at den mangelfulle rapporteringen er uakseptabel. Komiteen er bekymret for denne situasjonen, og forutsetter at dette er forhold som rettes opp. Komiteen merker seg at Ombudsmannen i 2006 har behandlet 78 registrerte klagesaker mot 106 saker året før, og registrerer denne positive utviklingen. Vi tar til orientering at omstillingen og nedbemanningen i Forsvaret ikke har medført noen økning i antallet skriftlige klagesaker fra befalet, og det er heller ingen nevneverdig økning i antall klager fra sivile personer i Forsvaret. Komiteen merker seg at resultatene fra vernepliktsundersøkelsen i 2006 viser en utvikling i positiv retning, at førstegangstjenesten oppleves som meningsfylt, og at den enkeltes trivsel er generelt økende, noe som er viktig. Som særmerknad registrerer Fremskrittspartiet at det er en åpenbar og generell misnøye med oppleggene med horisontal samhandling. Vi er bekymret over disse signaler. Horisontal samhandling har vært en av kjerneomleggingene innen logistikk i Forsvaret, og vi er undrende til at en slik innføring fortsatt vekker misnøye. Fremskrittspartiet forutsetter at Forsvarsdepartementet foretar en kontinuerlig kvalitetssikring og vurdering av de innførte rutiner og kvalitetsverktøy, og at dette derfor ikke vil framstå som en utfordring i framtiden. Fremskrittspartiet ser også med bekymring på at det har vært avdekket kritikkverdige forhold vedrørende de vernepliktiges arbeidssituasjon og sikkerhet, og forventer at dette vil bli grepet fatt i og brakt i orden.
Jeg vil berømme Ombudsmannsnemnda for en meget god og oversiktlig melding, som gir et godt bilde av situasjonen. Jeg er spesielt tilfreds med at nemnda er opptatt av Forsvarets familiepolitikk, og at konklusjonen er klar på at det her har skjedd gode forbedringer i 2006. Familieliv, trygghet og forutsigbarhet er viktige kjerneverdier for alle yrkesgrupper. Også Forsvarets ansatte må kunne kombinere en yrkeskarriere med et godt familieliv. Jeg er glad for at mye positivt skjer på dette området, og jeg føler det betryggende at nemnda fokuserer så sterkt på disse forholdene. Jeg er ikke i tvil om at dette er forhold som vil ha avgjørende betydning for rekrutteringen til Forsvaret i årene som kommer. Jeg ser også på verneplikten som meget viktig for å kunne rekruttere fagfolk til vårt framtidige forsvar. I den sammenheng er det, som saksordføreren var inne på, svært gledelig at resultatene fra vernepliktsundersøkelsen 2006 viser en positiv retning, at førstegangstjenesten oppleves som meningsfylt, og at den enkelte trives i Forsvaret. Jeg mener også at det er svært viktig at kvinnene nå inviteres til sesjon. Når ca. 6 500 kvinner ved utgangen av 2006 hadde takket ja til frivillig sesjon, viser det med all tydelighet at tiden er moden for å ta ytterligere grep i denne sammenheng. Flere og flere ser det som en folkerett at kvinnene skal ha denne retten på lik linje med menn. Mye kunne vært omtalt i denne sammenheng, men jeg skal avslutningsvis nøye meg med å si at jeg tror at Forsvaret i dag fungerer godt. Vi vet at det fortsatt er store omstillinger og endringer på gang i Forsvaret. I den sammenheng er det viktig at vi har alle sidene av saken med oss, også de menneskelige. Jeg føler det betryggende at Ombudsmannsnemnda følger denne utviklingen så nøye.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 33.[[Votering, se side 3723]]
Denne saken er jo enkel, og kaller for så vidt ikke på annet enn en anbefaling. Men den illustrerer også dessverre et poeng som jeg bare skal bruke et par minutter på. Dette er en meget enkel sak. Proposisjonen er prisverdig kortfattet, det kan ikke ha tatt mange minuttene å skrive den. Det kan heller ikke ha tatt mange minuttene å regne ut de beløpene som skal bevilges. Og jeg registrerer at disse beregningene er foretatt på bakgrunn av det statlige lønnsoppgjøret som var ferdig for mange uker siden. På den bakgrunn er det pussig at denne saken først ble referert i Stortinget for tre dager siden. Hva departementet har gjort med den i så lang tid, det er et spørsmål. Dette er dessverre et kjent fenomen. Man har i den offentlige debatten stadig omtalt transportflysaken, som kommer til behandling på tirsdag, hvor opposisjonspartiene i komiteen etter opplegget fikk tre og en halv dag på gjøre klar sine anbefalinger til sine grupper. Ved forlengelse av sesjonen fikk vi jo noen dager ekstra. Men dette var jo departementets opplegg. Vi ser det også i den saken som kommer til behandling i morgen, bevilgning til UNIFIL 2, hvor departementet hadde lovet å få proposisjonen ferdig tidlig i 2007. Det skjedde ikke, men det ble altså smuglet inn i revidert nasjonalbudsjett flere måneder etter at oppdraget ble avsluttet, slik at en kunne få inntrykk av at budsjetteringsopplegget er å summere, og så fremme forslag. Dette synes jeg ikke er spesielt tilfredsstillende, og vil gjerne spørre statsråden om hun synes at hun legger vel til rette for Stortingets behandling av forsvarsspørsmål.
Soldatinnrykket i januar beskrives som noe av det verste Vernepliktsverket har opplevd. 13 412 unge menn og kvinner ble kalt inn – 275 pst. flere enn det var behov for. Halvparten fikk utsettelse. 4 865 møtte til innrykk, men allerede etter en uke var en tredjedel sendt hjem. Hvorfor sier jeg dette i en debatt om regulativ for tillegg mv. til utskrevne vernepliktige mannskap? Jo, stadig færre av våre gutter avtjener verneplikten, samtidig som alle partier sier at man skal øke statusen og gjøre det mer rettferdig å avtjene verneplikten. Da mener Fremskrittspartiet at det ikke er nok å øke tjenestetillegget med 4 kr dagen. Da er det ikke nok å øke korporaltillegget med en halv krone dagen – for dem som har det. Da er det ikke nok å øke utdanningsbonusen med 50 øre dagen for dem som er under utdanning. Og det er heller ikke nok å øke dimisjonsgodtgjørelsen med 798 kr for tolv måneder i en militær uniform. Det er 2,18 øre mer pr. dag i økning – ikke så veldig imponerende, synes jeg. Man kan kanskje si at det å øke med 3,4 pst. er bra. Men når vi regner 3,4 pst. av en svært lav inntekt, monner dette svært lite. Ellers vil Fremskrittspartiet også beklage meget sterkt at Regjeringen også i denne saken kom veldig sent, slik Fremskrittspartiet ser det, og at vi ikke får nok tid til å behandle saken på en tilfredsstillende måte. Derfor forlanger Fremskrittspartiet at man neste gang kommer tidligere med sakene slik at behandlingen kan gjøres på en forsvarlig måte. Dette fortjener de jenter og gutter som avtjener verneplikten. Så kan man kanskje si at økonomi ikke er alt for å øke statusen ved å avtjene verneplikten. Jeg er enig i det, men det er en del av det, og en viktig del.
Jeg skal være veldig kort. Like vanlig som at Stortinget har sene kveldsmøter helt på slutten av vårsesjonen, like vanlig er det at vi på denne tiden behandler den såkalte soldatproposisjonen, der vi foretar reguleringer basert på lønnsoppgjøret i staten. Så dette er ikke noe uvanlig. I og med at det har kommet fram klage på at vi har fått for liten tid, og at dette har kommet for sent, så har jeg gått inn og sett på hva som har skjedd de siste seks årene med soldatproposisjonen. Det er faktisk slik at soldatproposisjonen er behandlet på omtrent samme tid og med om lag de samme tidsfrister de siste seks årene. Så dette er ikke noe uvanlig, og dette må vi klare. Det sies jo at forsvarskomiteen ikke har så veldig stort press – så dette skulle gå bra.
Jeg har lyst til å understreke at jeg er opptatt av å legge til rette for at det skal bli god saksbehandling i Stortinget. Likevel er det slik at vi også må følge lover, regler og vedtatte reglement når det f.eks. gjelder soldatproposisjonen, som er en følge av lønnsoppgjøret, men der man ikke bare kan legge på 3,4 pst. i departementet og sende til Stortinget. Den saken skal innom flere andre departementer for kvalitetssikring og høring. Derfor tar det noe tid, og derfor er det også helt vanlig at den legges fram på denne tiden. Så var det spørsmålet om vi kunne komme tidligere med de andre sakene. Når det gjelder UNIFIL, har vi varslet at den operasjonen var en av dem som skulle tilleggsfinansieres, og vi har da tatt det med i revidert nasjonalbudsjett. Når det gjelder investeringsproposisjonen, så kommer den hver vår, som et tillegg til budsjettet. Jeg ser veldig godt at den store saken der som dreier seg om nye transportfly, hadde det vært ønskelig at Stortinget hadde fått bedre tid på. Jeg er jo glad for at Stortinget og forsvarskomiteen også har gjennomført en høring om denne saken. Men jeg vil også si at kvalitetssikringen av transportflysaken ble gjennomført helt fram til dagen før den gikk i statsråd, og det var ikke veldig lett da å komme til Stortinget med den før saken hadde vært i statsråd.
Beklager å måtte bruke tid på dette midt på natten den nest siste dagen, men det er jo månedsvis siden vi har hatt saker som har gjort det mulig å komme i dialog med statsråden om denne type ting. Soldatproposisjonen er ikke det store spørsmålet. Vi er vesentlig mer effektive enn regjeringsapparatet når det gjelder den, så vi greier det på tross av fristene. Det som er poenget her, er at alle de sakene vi har hatt, er blitt behandlet på denne måten. Når jeg tar opp saken om UNIFIL nå og ikke i morgen, er det fordi Regjeringen selv, i skriftlig svar til komiteen, sa at saken skulle forelegges oss tidlig i 2007. Det har ikke skjedd. Jeg tror man bare rett og slett har glemt hva man har skrevet, hvis jeg oppfattet statsrådens svar riktig. Det hadde vært nyttig å få saken slik Regjeringen lovte oss den. Når det gjelder investeringsproposisjonen, må man huske at også Stortinget må ha tid til å behandle en sak. Det er ikke bare Regjeringens problemer som er det avgjørende. Hvis man ikke greier å legge opp et behandlingsløp som gjør at opposisjonspartier får mer enn tre og en halv dag på saker – selv om de er kurante – er det noe galt med selve behandlingsopplegget. Jeg vil insistere på at man kanskje tenker igjennom disse tingene. Det er ikke tilfredsstillende at vi kl. 00.30 om natten dagen før Stortinget skulle gått fra hverandre, har den første dialogen med statsråden på fire måneder.
Presidenten må korrigere: Klokken er nesten 01.00. Det sier jo en del. Presidenten vil minne om hva som står i forretningsordenen, nemlig at en skal debattere det som saken dreier seg om. Og nå behandler vi regulering av mannskapenes lønninger.
Jeg skal ikke si mange ordene på denne tiden av døgnet. Jeg hører stadig at vi må prøve å effektivisere oss, i motsetning til det Regjeringen har gjort i de siste sakene. Jeg slutter meg helt til komiteens leder, Jan Petersen, når han kritiserer det som er gjort – eller det som ikke er gjort. Det forundrer meg at Signe Øye kan si at dette er vanlig, slik er det blitt gjort de siste seks årene. Det er da ingen unnskyldning for at man ikke skal kunne forbedre seg. Dette må vi klare, sier hun. – Ja visst klarer vi det. Komiteen er innstilt på at disse sakene er viktige for dem det gjelder. Derfor tar vi fatt på dem og får dem unna, for å si det slik. Jeg synes denne siste saken, om soldatene og deres inntekt, fortjener en helt annen og grundig behandling. Selv om saken kan virke enkel i utgangspunktet, er den veldig stor og viktig for dem det gjelder. Som komiteens leder sa når det gjelder transportflysaken, er det kritikkverdig at Regjeringen og statsråden behandler komiteen på denne måten. Vi føler at vi ikke får gjort en god nok jobb. Jeg håper ikke man fortsetter med dette. Vi kan ikke leve med at vi får saker på den måten. En så stor og viktig sak som transportfly til 4 milliarder kr kan vi i hvert fall ikke behandle på strak arm. Slik føler vi det – noen av oss i hvert fall – og dette går ikke jeg med på lenger. Hvis det skal fortsette på den måten, må vi til enhver tid få lov til å kritisere framferden til statsråden og departementet.
I innlegget mitt var jeg ganske kvass på dette med hvor lite soldatene fikk, og jeg hadde håpet at statsråden kunne kommentere det lite grann. Synes statsråden at det er å heve statusen til det å være soldat i tolv måneder å øke dimisjonsgodtgjørelsen med 2 kr og 18 øre dagen? Synes statsråden at det er nok å øke utdanningsbonusen med 50 øre dagen? Synes statsråden at det er nok å få 50 øre ekstra pr. dag hvis man er korporal og har ekstra ansvar? Synes statsråden at det er nok å få 4 kr ekstra pr. dag for tolv måneders tjeneste – for dem som sliter?
Man kan alltid komme med vurderinger om hva som er nok. Godtgjørelsen til soldatene har økt betydelig i det siste, og vi er opptatt av at den også skal økes framover. Når det gjelder f.eks. dimisjonsgodtgjørelsen, har det for så vidt vært en avtale med de vernepliktiges egne tillitsvalgte – og også en målsetting – at den skal komme opp i 25 000 kr. Vi ser veldig godt at en skikkelig godtgjøring til soldatene også er viktig for å øke de vernepliktiges status. Denne saken gjelder en automatisk regulering av soldatgodtgjøringene som står i forhold til det statlige lønnsoppgjøret. Den store debatten får man eventuelt ta i forbindelse med budsjettet.
Flere har ikke bedt om ordet i sak nr. 34.[[Votering, se side 3723]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3724]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3724]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3724]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 3724]]
Stortinget går da til votering.
Under debatten er det satt fram 14 forslag. Det er forslag nr. 1, fra Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslagene nr. 2 og 3, fra Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstreforslag nr. 4, fra Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet og Høyreforslagene nr. 5–11, fra Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 12, fra Torbjørn Hansen på vegne av Høyreforslagene nr. 13 og 14, fra Leif Helge Kongshaug på vegne av Venstre Det voteres først over forslagene nr. 13 og 14, fra Venstre.
Det voteres over forslag nr. 12, fra Høyre. Forslaget lyder: «Forslaget til ny jordbruksavtale bifalles ikke. Stortinget ber Regjeringen om å fremme forslag om overføringer til jordbruksnæringen i statsbudsjettet etter forutgående konsultasjoner mellom de berørte organisasjoner i næringen og Regjeringen.»
Det voteres over forslagene nr. 5–11, fra Fremskrittspartiet.
Det voteres over forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å oppheve konsesjonsgrensene innen eggproduksjon.»
Det voteres over forslagene nr. 2 og 3, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre.
Det voteres over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om å intensivere arbeidet med utvikling av nisje- og spesialprodukter i landbruket.»
Fremskrittspartiet og Høyre har varslet at de vil stemme imot innstillingen.
Under debatten er det satt fram tre forslag. Det er forslagene nr. 1 og 2, fra Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 3 fra Torbjørn Hansen på vegne av Høyre Det voteres først over forslag nr. 3, fra Høyre. Forslaget lyder: «Forslaget til ny reindriftsavtale bifalles ikke. Stortinget ber Regjeringen om å fremme forslag til overføringer til reindriftsnæringen i statsbudsjettet etter forutgående konsultasjoner mellom reindriftsnæringen og regjeringen.»
Det voteres over forslagene nr. 1 og 2, fra Fremskrittspartiet.
Det er varslet at Fremskrittspartiet og Høyre vil stemme mot innstillingen.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 31. mai 2007: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en egen stortingsmelding om reindrift innen våren 2008.»
President! Jeg har stemt feil.
Da tar vi voteringen om igjen.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 31. mai 2007: «Stortinget ber Regjeringen utrede en omlegging til stasjonær reindrift i Vest-Finnmark.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Hans Frode Kielland Asmyhr på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 31. mai 2007: «Stortinget ber Regjeringen fjerne § 8 i FOR 2001-05-04 nr 468: Forskrift om erstatning for tap og følgekostnader når tamrein blir drept eller skadet av rovvilt.»
Under debatten har Hans Frode Kielland Asmyhr satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen avvikle ordningen med at Statens landbruksforvaltning har anledning til å fremme innsigelse mot kommunale arealplaner etter plan- og bygningsloven i saker der fylkesmannen har innstilt på bruk av innsigelse, og fylkeslandbruksstyret ikke fremmer innsigelse.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Øyvind Korsberg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen utrede nærmere konsekvenser av en gjennomføring av en regel der domstolene gis adgang til å innhente uttalelse fra Den etiske nemnden for patentsaker.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Øyvind Korsberg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen utrede nærmere konsekvenser av en gjennomføring av en regel om administrativ overprøving av patenters gyldighet.»
Under debatten er det satt fram tre forslag. Det er forslagene nr. 1 og 2, fra Robert Eriksson på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 3, fra André N. Skjelstad på vegne av Venstre Det voteres først over forslagene nr. 1 og 2, fra Fremskrittspartiet.
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en forpliktende opptrappingsplan for minstepensjon opp til 2 ganger grunnbeløpet.» Fremskrittspartiet har varslet at de vil støtte forslaget.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Kenneth Svendsen på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide en sjekkliste med konkrete kontrollpunkter som oppdragsgiver skal kreve dokumentert hos et bemanningsforetak eller en underentreprenør ved kontraktsinngåelse. Listen kan blant annet bygge på følgende punkter:a) Dokumentasjon for at underentreprenøren har avgitt løfte om å følge kravene til lønns- og arbeidsvilkårene i allmenngjøringsforskrifteneb) Dokumentasjon for at underentreprenørene er registrert hos og har sendt opplysninger til skattemyndighetenec) Dokumentasjon for at underentreprenøren er registrert i Brønnøysundregistrened) Krav om fremleggelse av skatteatteste) Krav om fremleggelse av firmaattest fra hjemlandet.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Åse Gunhild Woie Duesund på vegne av Kristelig Folkeparti oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen arbeide videre med forslag om å innføre et utvidet oppdragsgiveransvar etter allmenngjøringsloven, og snarest mulig komme tilbake til Stortinget med et konkret forslag som nærmere beskriver hvordan ansvaret skal gjennomføres.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Åse Gunhild Woie Duesund på vegne av Kristelig Folkeparti oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen arbeide videre med forslag om å innføre innsynsrett for tillitsvalgte i lønns- og arbeidsforhold på områder som er undergitt allmenngjøringsvedtak, og snarest mulig fremme forslag som gir tillitsvalgte, uavhengig av om de er tilknyttet en organisasjon som er part i den aktuelle allmenngjorte tariffavtale, slik innsynsrett.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Anders Anundsen på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om ny lov om friskoler som åpner for likebehandling mellom skoler uavhengig av eierskap, både hva gjelder økonomi og godkjenning av skoletilbud.»
Det voteres over forslag oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en egen sak om tilskuddsordningene når gjennomgangen av utregningsmodellen for skolene er gjennomført.» Det er en enstemmig komite som står bak forslaget.
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Jon Jæger Gåsvatn på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen snarest mulig, og senest innen utgangen av 2008, komme tilbake til Stortinget med en egen sak om fagskoleutdanningens fremtidige utviklingsmuligheter, finansiering og plass i utdanningssystemet.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Jon Jæger Gåsvatn på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre oversendt fra Odelstingets møte 7. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at akkrediterte fagskoler får mulighet til å opprette studietilbud på lavere grad av inntil ett års varighet som ledd i elevens forberedelse til videre fagskoleutdanning.»
Under debatten er det satt fram 14 forslag. Det er forslag nr. 1, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyreforslagene nr. 2 og 3, fra Trond Helleland på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslagene nr. 4–14, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet Det voteres først over forslagene nr. 4–14, fra Fremskrittspartiet.
Det voteres så over forslag nr. 2, fra Høyre Se korrigering neste side. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen opprette et frittstående vegtilsyn for å styrke trafikksikkerhetsarbeidet.» Fremskrittspartiet har varslet at de vil støtte forslaget.
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Høyre Se korrigering neste side. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen arbeide videre med å utvide AutoPASS-ordningen til også å omfatte riksvegferjene.»
President! Forslagene nr. 2 og 3 er på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Da må vi ta voteringen om igjen.
President! Forslag nr. 2 skal støttes av Fremskrittspartiet.
Da voteres det over forslag nr. 2, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Fremskrittspartiet vil støtte dette.
Det voteres over forslag nr. 3, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet Se korrigering nedenfor. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem vurderinger om Nasjonalt kompetansesenter for adferdsstudier i trafikken i forbindelse med statsbudsjettet for 2008.»
Forslaget er fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Da tar vi voteringen over forslag nr. 1 på nytt.
Presidenten antar at Fremskrittspartiet ønsker å stemme imot.
Under debatten har Per Sandberg satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget godkjenner gjennomføring av de omtalte stam- og riksvegprosjekter i Haugalandspakken med statlig finansiering. Stortinget legger til grunn at dette skjer gjennom de årlige statsbudsjettene der midlene gjøres overførbare slik at de enkelte prosjekter kan gjennomføres uavhengig av budsjetterminer.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Øyvind Halleraker på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslag nr. 2, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet Forslag nr. 1 er av forslagsstillerne omgjort til oversendelsesforslag og lyder i endret form: «Det henstilles til Regjeringen, med bakgrunn i bompengeselskapenes utvetydige ansvar for finansiering og forvaltning av låneporteføljene til bompengeprosjekt, å sørge for at staten ikke krever at bompengeselskapene påtar seg finansieringsansvar de selv ikke har samtykket til, i strid med standardavtalen mellom staten og bompengeselskaper.» Presidenten foreslår at forslaget oversendes Regjeringen uten realitetsvotering. – Det anses vedtatt.
Under debatten har Per Sandberg satt fram to forslag på vegne av Fremskrittspartiet.
Under debatten har Per Sandberg satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder:
«1. Stortinget ber Regjeringen legge frem en stortingsproposisjon om innen utgangen av 2009 å ta igjen vedlikeholdsetterslepet i vegtunnelene. Vedlikeholdstiltakene skal gjennomføres over 2 år og med en økonomisk ramme på 2 mrd. kroner.2. De nødvendige bevilgninger tilpasses kapasitet og praktisk gjennomføring ved at det beregnede totalbeløpet gjøres overførbart.»
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslag nr. 2, fra Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet Det voteres først over forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen om at utvidet sikkerhetskontroll av flypassasjerer og ytterligere restriksjoner vedrørende håndbagasje ikke gjennomføres før en grundig vurdering av nåværende opplegg er gjennomført, og før konsekvenser av eventuelle nye tiltak også er vurdert i forhold til personvern og service.»
Det voteres så over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at gjennomføring av sikkerhetstiltak og sikkerhetskontroller ved flyplassene endres og gjennomføres på en måte som skaper minst mulig forsinkelser, som ivaretar god service overfor reisende og ansatte og som ikke virker krenkende på personer som blir sikkerhetskontrollert.»
Det voteres over forslag fra stortingsrepresentant Per Sandberg på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte den 5. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen etablere en ordning med en statlig medfinansiering for tiltak rettet mot sikkerhet og terrorberedskap.»
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra May-Helen Molvær Grimstad på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstreforslag nr. 2, fra Olemic Thommessen på vegne av Høyre Det voteres først over forslag nr. 1, fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en sak som sikrer kvinner rett til foreldrepenger som ved forrige fødsel, når det er mindre enn 24 måneder mellom svangerskapene.»
Forslag nr. 2, fra Høyre lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem ulike modeller for endring i folketrygdloven, som har til hensikt å gi rett til foreldrepenger uavhengig av 6-månedersregelen i forbindelse med etterfølgende barn, når barn fødes med kort mellomrom.»Kristelig Folkeparti og Venstre har varslet at de ønsker å støtte forslaget fra Høyre subsidiært.Det voteres alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Under debatten har Olemic Thommessen satt fram et forslag på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen ta initiativ til at kommunene gis hjemmel til å nekte utplassering av gevinstautomater fra Norsk Tipping A/S.» Det vil bli votert alternativt mellom dette forslaget og innstillingen fra komiteen.
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Trine Skei Grande på vegne av Venstre oversendt fra Odelstingets møte 12. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget på egnet måte med supplerende lovformuleringer til en kulturlov som på en bedre måte ser kulturtiltak i sammenheng gjennom en forenkling og samling av dagens oppstykkede regelverk på feltet, og samtidig konkretiserer de statlige kulturforpliktelsene.»
Under debatten har Ketil Solvik-Olsen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen foreta en evaluering av lovverket rundt utbygging av kraftlinjer, deriblant retningslinjer for valg av jordkabel og luftspenn, og fremlegge en sak om dette for Stortinget.»
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen om å evaluere hvorvidt ordningen med individuelle planer i soningen fungerer som forutsatt og fremlegge den evalueringen med eventuelle forslag til nødvendige tiltak for Stortinget senest høsten 2008.» Venstre har varslet at de ønsker å støtte forslaget.
President! Kristelig Folkeparti vil også støtte forslaget. Vi vil også støtte forslaget i sak nr. 38.
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen vurdere og om nødvendig fremlegge forslag om en ordning for psykisk syke som begår alvorlig kriminalitet, der kriminalomsorgen har hovedansvaret for den ytre sikkerheten, permisjonsordninger mv. og psykiatrien innenfor disse rammene har hovedansvaret for behandling og omsorg.»
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartiet oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen innføre en prøveordning med bruk av GPS-elektronisk overvåkning som et hjelpemiddel for kriminalomsorgen og politiet i forhold til personer som er ute på prøve. I første omgang bør dette gjelde gjengangere og personer som har begått alvorlig kriminalitet.»
Det blir votert over forslag fra stortingsrepresentant Elisabeth Aspaker på vegne av Høyre oversendt fra Odelstingets møte 11. juni 2007: «Stortinget ber Regjeringen vurdere etablering av et prøveprosjekt med frivillig studentkollektiv[[jf. Danmark]] som legger til rette for at bokollektivet blir arena for rehabilitering av lovbrytere i passende alder og som følger et utdanningstilbud på dagtid.» Venstre og Kristelig Folkeparti har varslet at de ønsker å støtte forslaget.
Det foreligger ikke noe referat. Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Ber noen om ordet før møtet heves? – Møtet er hevet.