Etter ønske frå kommunal- og forvaltningskomiteen vil presidenten føreslå at debatten blir avgrensa til 1 time og 5 minutt, og at taletida blir fordelt slik på gruppene: Arbeidarpartiet 20 minutt, Framstegspartiet 15 minutt, Høgre 10 minutt, Sosialistisk Venstreparti 5 minutt, Kristeleg Folkeparti 5 minutt, Senterpartiet 5 minutt og Venstre 5 minutt. Vidare vil presidenten føreslå at det blir gjeve anledning til replikkordskifte på inntil tre replikkar med svar etter innlegg av hovudtalarane frå kvar partigruppe og fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemer av Regjeringa innanfor den fordelte taletida. Vidare blir det føreslått at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid i utformingen av den nye bygningsloven – eller bygningsdelen av plan- og bygningsloven. Det har vært en noe lengre prosess i komiteen enn det komiteen i utgangspunktet hadde lagt opp til, men det har også resultert i at det er blitt en god del – faktisk vesentlige – endringer, både i lovens ordlyd og i føringene for loven. Jeg tror at hvis en ser tilbake på denne stortingsperioden, kan en fort slå fast at av de lovene som er lagt fram til behandling i Odelstinget, er dette den loven der det er skjedd flest endringer, både i lovens paragrafer og i føringene for loven. Det tyder på at det har vært en konstruktiv prosess mellom posisjon og opposisjon i komiteen, og det lover godt. Dette er en viktig lov, og en lov som berører svært mange. Den berører en av landets viktigste næringer. Det er også en lov som er preget av at mange av beslutningene kommer i etterkant av Odelstingets behandling, nemlig i utarbeidelsen av forskriftene. Derfor har komiteen brukt mye tid på diskusjoner rundt de ulike merknadene, fordi merknadene vil være førende for de forskriftene som skal utarbeides i etterkant. Jeg vil raskt gå gjennom de områdene der det har vært endringer som det er bred enighet om i komiteen, og så vil jeg framheve de områdene der det er mindretall og uenighet i komiteen. Komiteen har gått inn for å etablere en utvidet dispensasjonsadgang for kommunene i bygningsdelen. Siden det nå er en felles paragraf knyttet til dispensasjon, nemlig § 19-2 i plandelen av loven, der det var en betydelig innskjerping av dispensasjonsadgangen, har komiteen valgt å legge grunnlag for en annen dispensasjonsadgang i bygningsdelen. I merknadene er komiteen tydelig på å presisere at den ganske store endringen som gjøres når det gjelder måten landbruksbygg skal håndteres på rent lovteknisk etter denne loven, likevel ikke skal bety at det reelt sett blir en stor endring i måten landbruket kan få ført opp bygg på, men at en i realiteten skal oppleve at det er omtrent de samme reglene som i dag, og at de nye reglene i all hovedsak skal slå til ved store og kompliserte bygg. Komiteen er også enstemmig i at det er viktig at Regjeringen setter i gang et arbeid for å få særlovene i samsvar med bygningsloven. Det er heller ikke tvil om at komiteen ønsker å få etablert et system der utbyggere kan forholde seg til én instans, nemlig kommunen, og at det er kommunens ansvar eventuelt, hvis det er nødvendig, å koble på andre, som f.eks. Arbeidstilsynet, i forbindelse med behandlingen av byggesaker. Utbyggere kan da forholde seg til én instans med ett sett tidsfrister, og kommunen har, som sagt, ansvaret for det som skjer bak når det gjelder saksbehandlingen. Komiteen er også enig om å etablere en tolv ukers frist for fylkesmennene til å behandle klagesaker etter plan- og bygningsloven. Det vil bli en betydelig forbedring i forhold til i dag, og oppleves også rettferdig av dem som berøres av klagesaker. Komiteen er også opptatt av å styrke arbeidet for å bedre inneklimaet, spesielt i skoler og barnehager. Komiteen viser til at Norges Astma- og Allergiforbund har gjort et betydelig arbeid med å utarbeide klare og enkle kriterier for måling av inneklima. Dette er kriterier som de har brukt noe av landets beste ekspertise på å utarbeide. I det videre arbeidet med oppfølging av dette ønsker komiteen at den kompetansen også skal trekkes med i arbeidet med utarbeidelse av forskrifter som har betydning på dette området. Vi utvider også kommunenes mulighet til å gi helt eller delvis fritak for tilknytningsplikten i forbindelse med fjernvarmeanlegg, f.eks. der alternativene er miljømessig og kostnadsmessig bedre i sammenheng. Det er fordi vi har tillit til at kommunene kan håndtere dette, og kommunenes drivkraft vil i utgangspunktet være den samme som også er Stortingets målsetting, nemlig større bruk av fjernvarme i Norge. Men vi ønsker denne lille justeringen nettopp for å sikre at ikke kravene om tilknytningsplikt skal hindre det som er årsaken til ønsket om fjernvarme, nemlig bedre miljømessige løsninger. Vi har også gått inn for å styrke kravet om universell utforming på en rekke områder. Foruten det som går på kontrollvirksomheten i byggesaker, er det som ligger i denne loven knyttet til universell utforming, den største endringen i forhold til tidligere. Det er grunn til å si at den loven som ble lagt fram, var veldig bra som en oppfølging av den nye diskrimineringsloven når det gjelder å sikre at kravet om universell utforming ble en del av lovens formål, og at det også er knyttet til hovedløsningen i bygget. Det er der grunn til å minne om at Bygningslovutvalget hadde videreført den gamle tilnærmingen til universell utforming gjennom å kreve tilgjengelighet. Men det å kreve tilgjengelighet er noe annet enn å si at hovedløsningen skal være universelt utformet. Tilgjengelighet innebærer jo kun at man skal ha en mulighet til tilgjengelighet, f.eks. gjennom en rampe, gjennom en bakdør, mens universell utforming tilsier at hovedløsningen, hovedinngangen, skal være universell, for alle. Dette har komiteen forsterket. Den største endringen som har skjedd i loven etter min oppfatning, er, som komiteen enstemmig går inn for, at kravet om universell utforming også skal gjelde nye arbeidsbygg. Det vil være et veldig viktig bidrag for å sikre et arbeidsliv for alle, og for at en skal nå de målsettingene som ligger i et inkluderende arbeidsliv, at alle nye arbeidsbygg i framtiden, med de unntak som selvfølgelig er nødvendige, vil være universelt utformet. Selv om det her er en forskjell på flertall og mindretall, mener i hvert fall en samlet komité at Regjeringen i løpet av 2010 skal komme med en samlet plan om når det skal innføres krav om at eksisterende publikumsbygg skal være universelt utformet. På området universell utforming har en god lov blitt enda bedre, og det tror jeg en samlet komité kan være stolt over. De områdene der det er uenighet mellom flertallet og mindretallet, er spesielt knyttet til kontrollsystemet. Høyre og Fremskrittspartiet har en helt annen tilnærming til dette spørsmålet, gjennom at vi ønsker å legge hovedvekt på revisjonskontroll av selskapene, og bruke uavhengig kontroll i spesielt avgrensede tilfeller. Dette er en så omfattende endring i hele lovens innretning at det mest ryddige var å foreslå at loven ble sendt tilbake og utarbeidet med utgangspunkt i den nye måten å tenke på. Selv om avstanden nødvendigvis ikke er så stor, og at det kan virke noe dramatisk å foreslå å sende loven tilbake, ville det å fremme alternative forslag til hver enkelt paragraf for å fange opp dette, etter vårt syn vært en uhensiktsmessig måte for Odelstinget å behandle det på, når allikevel avstanden ikke er større enn den er. Det er også årsaken til dette forslaget. Det som også ligger inne, er at mindretallet foreslår direkte at kommunene skal ha muligheten til å håndtere byggesøknader knyttet til arbeidsbygg, og at det dermed er kommunen som får ansvar for eventuelt å avstemme dette mot Arbeidstilsynet. Mindretallet foreslår også at kommunene fortsatt får muligheten til å gi en midlertidig brukstillatelse, og ikke det som Regjeringen foreslår, som i realiteten innebærer at mange nye boliger i Norge kan bli stående ubrukte, men ferdige i en tre ukers tid før de kan tas i bruk. Det vil være dramatisk både for dem som bygger ut, og ikke minst for dem som eier bygningene, som må basere seg på byggelån i såpass mye lengre tid. Det andre området som det er uenighet på, er i tilknytning til energispørsmål i eksisterende bygg. Mindretallet ønsker der å basere seg på den samme begrepsbruken som i energiloven, og i realiteten legge til grunn det samme systemet som nå legges til grunn i forhold til sertifisering av bygg. Det mener vi er en mindre byråkratisk måte, en mer korrekt måte å tilnærme seg dette spørsmålet på. Jeg tar opp de forslag som Høyre er med på.
Representanten Bent Høie har teke opp dei forslaga han refererte til. Det blir replikkordskifte.
Somsaksordfører Høie redegjorde for, er det særlig kontrollsystemet vi ser forskjellig på. Derfor er det naturlig å rette mitt spørsmål til Høie på det punktet. Høyre mener at revisjonsplikt for alle foretak er en bedre vei å gå enn mer utstrakt bruk av uavhengig kontroll, også bruk av obligatorisk uavhengig kontroll. Mener Høyre virkelig at dette er nok for å få opp kvaliteten på norske bygg framover? Og er ikke Høyre bekymret for at deres løsning vil innbære veldig mye byråkrati og høye kostnader?
Hvis det var det eneste forslaget Høyre hadde på dette området, hadde det gjerne vært grunn til representanten Hagebakkens bekymring. Men det er grunn til å vise til at Høyre også har en rekke forslag som innebærer bruk av uavhengig kontroll i avgrensede tilfeller. Vi har også et forslag om å etablere Byggekostnadsprogrammet som et permanent kompetansesenter for byggenæringen, og vi har forslag om å innføre en ordning med en type servicehefter knyttet til bygninger som i større grad dokumenterer utviklingen av kvaliteten på bygningene underveis. Det som er vår bekymring med regjeringspartienes forslag om obligatorisk uavhengig kontroll ved alle tiltak, er jo at dette kommer til å få et voldsomt omfang. Det viser ikke minst brevet fra kommunalministeren til Kristelig Folkepartis gruppe, der en trekker fram våtrom som eksempel på tiltak som skal kontrolleres. En kan da selv tenke seg hvilke kostnader og hvilket byråkrati det vil innebære at alle nye våtrom i Norge skal kontrolleres underveis i byggeprosessen.
Jeg ønsker å følge opp dette med uavhengig kontroll. Mitt spørsmål til representanten Høie er: Ser Høyre verdien av å ha en uavhengig kontroll? Den interne kontrollen er selvfølgelig viktig, men for å sikre at ting blir som man har tenkt, og at det heller ikke blir konkurransevridning i forhold til omgåelse av regelverket, ser ikke Høyre at det er en verdi å ha en uavhengig kontroll?
Høyre ser en verdi av uavhengig kontroll som det siste tiltaket for å motarbeide feil. Det første tiltaket for å hindre feil er kompetansen i næringen. Vi kommer ikke til å klare å komme utenom feil i byggenæringen uten at den generelle kompetansen internt i selskapene økes. Hvis fokuset blir på å kontrollere feilene etter at feilene er oppstått, tror vi at vi kommer til å bruke ressursene, og veldig store ressurser, i feil ende av tiltakskjeden. Det er også bakgrunnen for vårt forslag. Dessuten må en også være klar over at i Høyre og Fremskrittspartiets forslag ligger det full frihet for kommunene til å kreve uavhengig kontroll i de tilfellene en f.eks. har erfaring med at et selskap ikke har gjort en god nok jobb i et tidligere tilfelle. Det vil være en veldig sterk pisk å kunne bruke på selskaper som ikke oppfører seg skikkelig og ikke har kontroll på sine systemer, som vi mener ville være et bedre virkemiddel.
Jeg vil rose Høyre for å ha vært en veldig god saksbehandler i denne saken. Likevel vil jeg henvise til «levert energi», som Høyre legger til grunn. De viser til summen av energi levert over bygningens system, altså virkningsgraden, for å dekke bygningens samlede energibehov inkludert systemtap og behovet for kjøpt energi. Fokus kan derfor flyttes fra å bygge bygninger med gode energikvaliteter til bygg som ikke nødvendigvis sikrer varig lavere energibruk. Høyres forslag innebærer at en dårlig isolert bygning kan kompensere varmebehovet ved bruk av varmepumpe, slik at byggets behov for å få tilført kjøpt energi senkes selv om energibehovet for oppvarming fremdeles er det samme. Mener ikke Høyre at plan- og bygningsloven bør ha et krav om en forsvarlig energibruk som sikrer en god bygningskropp som er godt isolert ved oppføring av nye bygg, istedenfor å se på virkningsgraden til valgt energisystem i huset?
Jeg oppfatter at det som Brustad Moe her refererte til, var knyttet til eksisterende bygg, mens bygningslovens hensikt jo ikke er å regulere energibruken i eksisterende bygg, men i nye bygg. Det innebærer at f.eks. de kravene som nå vil bli lagt som oppfølging av Odelstingets vedtak om ny energilov, vil innebære at Regjeringen med Høyres opplegg kunne ha lagt et høyt krav på kvalitet og innhold i forhold til levert energi, som f.eks. ville innebåret at man i realiteten hadde et forbud mot bruk av oljefyr i nye bygg, som en oppfølging av klimaforliket. Problemet med den tilnærmingen som flertallet i dag velger, er at en velger å regulere og gi forskriftshjemmel med bakgrunn i energikilde. Det betyr at en kan forby f.eks. fossilt brensel, en kan forby elektrisitet. Det er en måte i tilnærmingen til dette som vil hindre en teknologisk fornuftig utvikling.
Replikkordskiftet er over.
Til grunn for behandlingen av denne saken i dag ligger grundige utredninger, bl.a. to utredninger fra Bygningslovutvalget, som ble satt ned under forrige regjering. Under komitéhøringene i Stortinget kom det fram flere innspill og synspunkter som komiteen har tatt hensyn til i behandlingen av denne saken. Jeg er glad for at komiteen er enig på mange viktige punkter i innstillingen, og jeg er særlig glad for de felles holdninger som vi har til universell utforming. Det gjør at loven vil stå seg over tid. Jeg er enig med Høie i at en god lov gjennom vår behandling har blitt enda bedre. Fra starten av prosessen har vi i regjeringspartiene her i Stortinget signalisert at vi ønsket konstruktiv dialog med opposisjonen. Opposisjonen har også vært opptatt av det samme, altså god dialog. Komiteen har samarbeidet bra i arbeidet med innstillingen. Jeg vil også gi honnør til saksordføreren for godt utført arbeid. Dette har vært en ganske omfattende sak å jobbe med, hvor det har vært viktig hele tiden å samhandle for å komme fram til et best mulig resultat. Det bygges veldig mye med god kvalitet i Norge av meget seriøse fagfolk i både små og store firmaer. Jeg synes det er viktig å understreke det. Men ikke alle er like seriøse og nøye med jobben som blir gjort. Kompetansen varierer også. Hvert eneste år begås det byggefeil som koster samfunnet milliardbeløp. I proposisjonen anslås det at oppretting av feil årlig kan koste 12–15 milliarder kr – svært mye penger! Bak disse tallene finner vi bl.a. mange enkeltpersoner og familier som rammes av dårlig håndverk fra useriøse aktører og kanskje får boligdrømmen ødelagt. Erkjennelsen av at egenkontroll har fungert for dårlig gjør at Regjeringa foreslår at uavhengig kontroll blir obligatorisk ved byggetiltak der feil og skader får stor virkning. Flertallet i komiteen støtter dette forslaget. Det er for mange byggefeil som koster både samfunnet og enkeltpersoner store beløp hvert eneste år. Målet med uavhengig kontroll er å sikre bedre kvalitet på det som bygges. Det blir framholdt av noen som er mot uavhengig kontroll, at det fordyrer og forsinker byggeprosessene. Men uavhengig kontroll vil utvilsomt bidra til mindre feil og mangler, og da er det penger, ja sannsynligvis mange penger, spart. I tillegg tror jeg de fleste vil prioritere god kvalitet på et bygg med livsløpsperspektiv framfor noe raskere byggetid og flere problemer i etterkant. Med god byggeprosess og godt tilpasset og organisert kontroll behøver det heller ikke å ta lengre tid å bygge med god kvalitet. Og igjen: Vi kan rett og slett ikke fortsette som nå – med så mye feil og mangler! Jeg vil for øvrig kommentere det Bent Høie var innom i replikkordskiftet, at det ville bli omfattende å skulle kontrollere alle baderom bl.a. Jeg vil understreke at ombygging og rehabilitering av baderom ikke omfattes av søknadsplikt, og følgelig heller ikke vil bli gjenstand for uavhengig kontroll. Men jeg har ved sjølsyn sett såpass mange baderom bygd slik at det er vått overalt på gulvet unntatt ved sluket, at jeg mener det av og til kunne vært gunstig å ha en viss kontroll, og det går vi altså inn for. Den nye loven sikrer også bedre enn i dag at bygget tilfredsstiller de offentlige kravene i det øyeblikk bygget tas i bruk. Det blir også klarere og bedre regler når det gjelder oppretting av feil. Kravet til kommunene om å føre tilsyn skjerpes også, og det pålegges tilsyn der det er kjennskap til ulovlige forhold. Den nye loven forsterker kravene til universell utforming. Universell utforming handler grunnleggende om menneskeverd, om å tilrettelegge et samfunn for alle – med minst mulig og ofte helt unødvendige barrierer. Og skal en bygge nytt, er det heller ikke spesielt dyrt å gjøre det riktig og universelt. Universell utforming er smart – for alle. Reglene skjerpes slik at det nå kreves universell utforming av bygninger, anlegg og uteområder som retter seg mot allmennheten. For eksisterende bygg mener flertallet at det skal lages en plan i løpet av 2010 for når det gjennom forskrift skal innføres frister for ulike tiltak, som også saksordføreren var innom. Krav om universell utforming av eksisterende bygg vil i første rekke bli stilt til bygninger som i stor grad brukes av allmennheten, slik som f.eks. skoler. Bygg som huser viktige velferdstiltak, skal være de som først utformes universelt. Klimaforliket i Stortinget gir føringer for bruk av fornybare energikilder til oppvarming av bygg. Oppvarming av bygg står for en betydelig del av vårt energiforbruk. Klimautfordringene gjør det nødvendig med energieffektive bygg og alternative oppvarmingskilder. Derfor mener vi det skal være tilknytningsplikt til fjernvarmeanlegg, men med noe rom for nødvendig lokalpolitisk skjønn, uten at det undergraver grunnlaget for fjernvarme. Derfor er det forbud mot oljefyring som hovedenergikilde. Samtidig er det viktig at vi ikke legger så absolutte krav og føringer at vi stenger for den teknologiske utviklingen på miljø- og energiområdet. Komiteen ønsker å gi kommunene bedre redskap for å kunne ta vare på bevaringsverdige bygg i sin kommune. Regjeringspartiene og opposisjonen har litt ulikt syn på hvordan dette hensynet best skal kunne ivaretas. Vår intensjon er derimot felles: Hindre spekulativt forfall av bevaringsverdige bygninger. Lovverket inneholder allerede en hjemmel til å kunne lage forskriften som kommunene her trenger, og fra vår side mener vi det nå er på tide at denne hjemmelen brukes. Flertallet mener forskriften må baseres på en klar vurdering av hvilke typer bygg og tiltak som har særlig behov for beskyttelse. En slik forskrift vil gi kommunene mulighet til å gripe inn nettopp overfor spekulativt forfall. Forskriften skal gjelde for alle eiere av bevaringsverdige bygg, offentlige så vel som private. La meg avslutningsvis peke på at den nye bygningsloven nå blir en mer brukervennlig lov. Lovens oppbygging skal følge prosessen i en byggesak. Slik håper vi at det blir lettere for forbrukerne å holde lovverk og byggeprosess opp mot hverandre. Helt til slutt vil jeg rette en feil i innstillingen. Det gjelder forslag til vedtak bokstav C, som står på side 61 i innstillingen, og som er fremmet på side 33 nederst i første spalte. Der er det falt ut et ord. Siste punktum i forslaget skal lyde: «Forskriften skal fortrinnsvis iverksettes samtidig med loven.» Dermed er teksten i forslaget i samsvar med flertallets merknad på side 33 i innstillingen. Vi er opptatt av at denne forskriften kommer raskt, men vi er opptatt av at det blir en god forskrift. Derfor vil vi ikke være helt absolutte. Det er grunnen til at vi har sagt det slik i merknaden og sjølsagt vil si det slik i forslaget. Så dette var bare en glipp under avgivelsen.
Det blir replikkordskifte.
Rundt begrepet «forsvarlig energibruk» har det vært mye diskusjon i forbindelse med denne loven. Med rette har en del av dem som opererer i dette markedet, vært bekymret for den tilnærmingen som ligger i loven når det gjelder å regulere energikilder. I proposisjonen står det: «Kravet til forsvarlig energibruk gir derfor hjemmel for regulering av bruk av bestemte energikilder, herunder bruk av olje og strøm som hovedenergikilde.» Mitt spørsmål er om Regjeringen kommer til å forby f.eks. generell bruk av fossil brensel som hovedenergikilde for bygg, dvs. f.eks. naturgass, eller vil en forholde seg til klimaforlikets enighet om å forby oljefyr i bygg?
For det første vil jeg gjenta hva jeg sa i innlegget mitt, at vi ikke vil stenge for den teknologiske utviklingen på energi- og miljøområdet. Det er vi sterkt opptatt av. Så vil jeg si til representanten Høie at vi har et felles ansvar når det gjelder å finne svar på det spørsmålet som Høie stilte, fordi vi har felles målsettinger i klimaforliket, der vi har sagt at vi skal ha en handlingsplan, hvor vi da skal trappe ned bruk av fossile brensler, og at vi skal ha fornybar energi. Denne handlingsplanen var det egentlig en målsetting om skulle vært ferdig i 2008. Den er ikke ferdig ennå. Her er det slik at Regjeringa ganske så sikkert vil ha god dialog med våre partnere i forliket for å finne fram til gode, framtidsrettede svar.
I dag er det slik at Arbeidstilsynet har sin egen byggesaksbehandling, som gjennomføres uavhengig av den kommunale behandlingen. I Arbeidslovsutvalgets innstilling fra 2004 ble det uttalt at dette tosporede systemet framstår som byråkratisk, og at arbeidsmiljøspørsmålene burde kunne innlemmes i den ordinære kommunale saksbehandlingen. Det foreslår en samlet opposisjon å gjøre. Hvorfor nøler regjeringspartiene?
Vi nøler ikke, men vi går fram på en fornuftig måte, vil jeg si. Vi er opptatt av forenkling og styrking av kommunens rolle i saksbehandlingen. Før vi eventuelt vil gå for en slik løsning må vi være helt sikre på at det blir en bedre løsning. Det vil handle om å overføre en oppgave som i dag ligger på åtte statlige regionkontorer, til 430 kommuner. Vi må også være sikre på at dette blir en bedre løsning for dem som er parter i en byggesak. Vi må ikke minst også se på kostnadsbildet rundt dette. Derfor er det at vi ikke er med på dette forslaget nå, men vi har ikke stengt igjen døra for at dette kan bli en god framtidig løsning.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk.
Målet med endringene av bygningsdelen i plan- og bygningsloven er en oversiktlig og brukervennlig lov, som sikrer kvalitet, effektivitet og rettssikkerhet i byggeprosessen. Samtidig må loven og forvaltningen av denne fremme en bærekraftig utvikling og god arkitektonisk og universell utforming av tiltak, som også ivaretar hensyn til helse, miljø og sikkerhet. Dette er punkter som tidligere talere også har vært inne på, og som det er stor enighet om i komiteen. Bygg og anlegg innebærer store samfunnsmessige investeringer. Det er derfor viktig at lovgivningen sikrer en forutsigbar og effektiv byggesaksbehandling, som kjennetegnes av åpenhet og medvirkning fra berørte interesser og myndigheter. Jeg vil presisere at intensjonen med omleggingen fra et søknadssystem og et meldingssystem til et rent søknadssystem er å forenkle hele prosessen, til gagn for både tiltakshaver og bygningsmyndighetene. Fremskrittspartiet vil understreke at dette må komme til uttrykk i forenkling og besparelse i praksis for tiltakshaverne, derved at søknadsprosessen må bli raskere uten at den medfører en svakere rettssikkerhet for søkerne. Vi forventer også at departementet sikrer at man i utarbeidelsen av forskrifter gjør dette i tråd med intensjonene om forenkling og avbyråkratisering, slik at forenklingen blir reell og ikke bare honnørord i en innstilling. Formålet med å oppheve ordningen med en særlig byggetillatelse fra Arbeidstilsynet og heller innlemme arbeidsmiljøspørsmål i den kommunale byggesaksbehandlingen, er å komme fram til en mer effektiv saksbehandling ved at unødig dobbeltarbeid fjernes. Imidlertid må det være en klar forutsetning at arbeidsmiljøhensyn i tilstrekkelig grad må være ivaretatt i en slik ordning. Midlertidig brukstillatelse kan gis av ansvarlig søker. Midlertidig brukstillatelse gis av kommunen i dag basert på opplysninger fra ansvarlig søker. Midlertidig brukstillatelse kan foreligge automatisk etter én uke dersom ikke kommunen har svart. Fremskrittspartiet mener at ansvarlig søker med sentral godkjenning bør kunne gi en midlertidig brukstillatelse basert på de erklæringer som ellers sendes kommunen. Kommunene kan gis adgang til å overlate til ansvarlig søker i den enkelte sak å utstede midlertidig brukstillatelse. Kommunen må i forbindelse med søknadsbehandlingen vurdere kvalifikasjonene til ansvarlig søker. Finner kommunen ansvarlig søker kvalifisert, må det inngås en form for avtale om at midlertidig brukstillatelse kan utstedes av ansvarlig søker, kombinert med en underrettelsesplikt. Fremskrittspartiet fremmer forslag om at man bør foreta en gjennomgang av særlover som berører byggesaksbehandlingen med sikte på mest mulig forenklet lovgivning og saksbehandling for å styrke lokaldemokratiet de nødvendige lovendringer slik at kommunene kan fatte endelige vedtak i plan- og bygningssaker, og videre, noe som er viktig: de nødvendige lovendringer for å inndra fylkesmannens innsigelsesrett i plan- og byggesaker Fylkesmannen oppleves, er jeg helt sikker på, i mange kommuner som en stor utfordring for lokaldemokratiet, og dette er noe man bør ta med seg videre. Det kommunale selvstyret ser at ved etablering av kjøpesenter eller utvidelse av eksisterende, har man en utfordring som oppleves som en knebling. Fremskrittspartiet ønsker videre å gjeninnføre kommunalt selvstyre hva angår tiltak i den såkalte strandsonen, eller hundremetersbeltet. Så til reklamasjonsfrist på boliger. Det er reklamasjonsfrist på mobiler, og det er reklamasjonsfrist på duppeditter, men det er samme antall år på en bolig som skal vare i minst hundre år. Jeg vil vise til Sverige og Danmark, der forbrukerne har en tiårs reklamasjonsfrist på nye boliger. Dette er noe man også bør ta med seg videre når man vurderer andre tiltak. Overtredelse av plan- og bygningsloven ser Fremskrittspartiet som høyst problematisk. Ingen skal kunne ta seg til rette ved å bryte plan- og bygningsloven. Men å skulle knesette straffehjemler for overtredelser som er strengere enn en rekke straffehjemler som er ment anvendt på til dels grov kriminalitet, og legge til grunn fengselsstraff på opptil to år, som det her legges opp til, anses å være i strid med folks rettsoppfatning når man ser på strafferammene for voldskriminalitet o.l her til lands. Videre mener Fremskrittspartiet at de grove overtredelsene allerede er forbundet med straffeansvar i annen særlovgivning, eksempelvis beskadigelse av kulturminner, eller såkalt miljøkriminalitet. Derfor fremmer Fremskrittspartiet et eget forslag på dette området. Jeg mener at tiltakshaver skal kunne kreve seg unntatt fra tilknytningsplikt der man kan vise til at dette medfører vesentlige merkostnader for prosjektet både investeringsmessig og ved daglig drift, uten at tilknytningen kan dokumenteres å være vesentlig mer miljøvennlig enn den alternative oppvarmingskilden som foreslås. Lønnsomhetsberegning skal baseres på reelle energiteknologiske alternativer som utbygger står overfor. Ved tilknytning til fjernvarme blir man knyttet til en monopolist og forutsetter at brukerens kostnader ved fjernvarme ikke overstiger kostnadene ved elektrisk oppvarming. Jeg finner det betenkelig at man legger til grunn at sprinkleranlegg kun kan anses påkrevd i nybygg ment å bebos av svake grupper. Hvis det er slik at sprinkleranlegg er et vilkår for at bygget skal anses som forsvarlig som bopel for nevnte grupper, bør sprinkleranlegg også pålegges i eksisterende bygningsmasse som brukes til samme formål. Jeg vil henstille til statsråden og Regjeringen om at et slikt påbud inkorporeres i forskriftene, og at det også tar høyde for eksisterende bygningsmasse som huser beboere av svake grupper. Jeg ønsker å ta opp Fremskrittspartiets forslag.
Representanten Ib Thomsen har teke opp dei forslaga han refererte. Det blir replikkordskifte.
I innstillingen sier Fremskrittspartiet at de er «imot å knesette som prinsipp at fellesskapet skal kunne pålegge sikring, istandsetting og eventuell utbedring av bygg» hvis det ikke er snakk om sikkerhetsproblemer. Videre heter det i merknaden at de synes det er urimelig at eierne skal kunne pålegges en plikt til å sette i stand og utbedre bygninger. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet er: Mener virkelig Fremskrittspartiet at det skal være en rett å la et bygg stå og forfalle, til skade for et nabolag, at det skal stå og se trist ut, uten at fellesskapet skal kunne gripe inn og si at dette ødelegger faktisk vårt bomiljø? Synes Fremskrittspartiet at det er en rett en eier har?
Fremskrittspartiet ønsker ikke triste bygg. Vi ønsker at bygg skal ivaretas. Det kommer også klart fram i innstillingen at Fremskrittspartiet mener det. Samtidig mener vi at det bør være en dialog mellom eierne av disse byggene og myndighetene. Jeg tror det ofte oppleves av eiere av disse bygningene i dag at det er en enveiskommunikasjon, at det ikke finnes noen dialog. Men det beste må jo være å kunne komme fram til løsninger som alle parter mener er det beste i slike saker.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk.
Det finnes nok mennesker som vil mene at plan- og bygningsloven ikke er det mest spennende å diskutere. Jeg vil likevel mene at denne loven er avgjørende for viktige sider ved våre liv, f.eks. når det gjelder klimaspørsmål, miljø og friluftsliv, barn og unges oppvekstmiljø, næringsutvikling, urfolksspørsmål, utvikling av tettsteder og bomiljøer, folkehelse, samfunnssikkerhet og ikke minst funksjonshemmedes muligheter til å delta på lik linje med funksjonsfriske. Siden denne debatten er om bygningsdelen av lovverket, vil jeg peke på hvordan også denne delen av loven griper inn i store og avgjørende spørsmål som energi, klima, tilgjengelighet for alle og bevaring av bygninger. I Norge skjer ca. 40 pst. av den samlede energibruken i bygninger. Derfor blir det å redusere energibruken i bygg et viktig energi-, miljø- og klimapolitisk mål. Klimaforliket som Stortinget står samlet om, må derfor omsettes i praktisk handling, ikke minst på dette området. Det er ingen tvil om at mange bygg opp gjennom årene er planlagt og oppført uten at kravet til optimal energiutnyttelse har vært sentralt i planleggingen. Selv om bruken av fjernvarme i Norge er nesten fordoblet de siste ti årene, utgjør dette fortsatt en relativt liten andel av den totale oppvarmingen. Flertallet mener at styrkingen av tilknytningskravet til fjernvarme som ligger i denne innstillingen, vil fremme miljøvennlige alternativer til bl.a. fossile brensler. Samtidig åpner unntaksbestemmelsene i § 27-5 for at kommunene helt eller delvis kan gjøre unntak fra tilknytningsplikten dersom alternative løsninger er miljømessig bedre. Dispensasjon må allikevel ikke gis hvis unntaket kan få negative konsekvenser for muligheten til utbygging og drift av fjernvarmeanlegg. I fjor vedtok Stortinget diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Nå følger vi opp i plan- og bygningsloven gjennom at universell utforming, slik det defineres av Syse-utvalget og framkommer i diskriminerings- og tilgjengelighetsloven, er tatt inn i lovens formål og i de operative paragrafene. Komiteen mener dette er den viktigste endringen som gjøres i loven, fra å basere den på tilgjengelighet til å legge til grunn universell utforming som krav til hovedløsningen ved tiltaket. Plan- og bygningsloven er den viktigste loven for å gjøre antidiskriminerings- og tilgjengelighetsloven operativ på de områdene der samfunnet skaper funksjonshemmende barrierer. Komiteen viser i sin innstilling til at kravet om universell utforming gjelder bygninger, anlegg og uteområder rettet mot allmennheten. I utgangspunktet innebærer dette at kravet ikke omfatter arbeidslokaler. Komiteen viser derfor til at målsettingen om et inkluderende arbeidsliv tilsier at nye arbeidslokaler bør omfattes av bestemmelsen. Undersøkelser viser at norske arbeidsgivere er svært skeptiske til å ansette personer med redusert funksjonsevne, dessverre. Selv om samfunnet har ulike ordninger med tilskudd for å tilrettelegge arbeidsplasser og arbeidsmiljøloven har enkelte bestemmelser, innebærer denne form for lovgivning at det stort sett må etableres særordninger. Dette bryter med prinsippet om universell utforming som hovedløsning. Universell utforming av arbeidslokaler vil også være god seniorpolitikk. Komiteen vil utvide hovedkravet om universell utforming til også å gjelde nye arbeidslokaler, bygninger som da faller inn under arbeidsmiljøloven. Den store andelen av arbeidslokaler som bygges, er enten kontorlokaler eller lokaler som også delvis henvender seg til publikum. Komiteen mener imidlertid at det er enkelte arbeidslokaler som det vil være vanskelig å stille slike krav til, f.eks. verksteder, gårdsbruk o.l. Det må derfor etableres unntaksbestemmelser i forskrift. Flere oppslag i media har vist at enkelte eiere av bygg spekulerer i å la bevaringsverdige bygninger forfalle så mye at verneverdien opphører eller at bygget i realiteten ikke er mulig å redde. Denne typen spekulativt forfall ble tatt opp i komitéhøringen fra bl.a. Oslo kommune og Fortidsminneforeningen. Disse høringsinstansene mente at kommunen måtte gis muligheter til å stoppe spekulativt forfall. SV mener at kommunene gjennom denne loven må få redskaper til å stoppe spekulasjonen. Vi er derfor glad for at flertallet mener at bevaringsverdi må inn som selvstendig hensyn og gi grunnlag for at kommunen kan pålegge istandsetting og vedlikehold. Det samme gjelder estetisk kvalitet ved fasaden på bygget. Flertallet i komiteen, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, mener at det er mest hensiktsmessig at det blir utarbeidet forskrift basert på nærmere vurderinger som normalt følger av en slik forskriftsprosess. Forskriften må baseres på en klar vurdering av hva slags type bygg og tiltak som har særlig behov for beskyttelse. Etter vår mening er det svært viktig at slike forskrifter kommer på plass så snart som mulig, og som vi sier i flertallsinnstillingen: fortrinnsvis samtidig med at loven blir iverksatt. Jeg tror at vi med denne loven har klart å følge opp de intensjonene vi hadde når det gjelder plan- og bygningsloven: forenkling, effektivisering, bedre kvalitet i byggesaker, universell utforming og bedre tekniske krav, mer miljøvennlige bygg og forsterket regelverk knyttet til bomiljø. Nettopp fordi loven griper inn i så mange områder, er den også veldig viktig for oss alle.
Det blir replikkordskifte.
Jeg utfordret i mitt innlegg statsråden og Regjeringen på at man bør ha sprinkleranlegg i alle bygg som bebos av svake grupper – dette med tanke på brannsikkerheten og de dårlige statistikker og dramatiske ting vi ser når bygg som huser en slik gruppe, brenner. Hvordan stiller representanten fra SV seg til å sikre alle bygg, ikke bare nybygg, som bebos av svake grupper, med sprinkleranlegg med tanke på brannsikkerheten for disse beboerne?
Jeg ser naturligvis behovet for å sikre bygninger for alle grupper, men jeg ber om forståelse for at jeg møter som vararepresentant og ikke er fast medlem av komiteen og derfor ikke kjenner diskusjonen som ligger forut for denne debatten. Så jeg vil oppfordre representanten til å rette spørsmålet til statsråden.
Nå er det sånn at altfor mange norske hus og hjem varmes opp med oljefyr og med elektrisk strøm, og det er feil bruk av energi. Det er enighet om at vi må endre på dette. Man går noen skritt i riktig retning når man følger opp klimaforliket, og man går noen skritt i riktig retning med plan- og bygningsloven. Men mitt spørsmål til SV er: Er SV fornøyd, eller vil SV, som Venstre og Kristelig Folkeparti, gå enda lenger for å få raskere på plass alternativ energi og gjerne bygge flere grønne bygg eller bygg som krever mindre energi til oppvarming?
Vi skulle naturligvis gjerne sett at utviklingen gikk raskere. At vi i SV er utålmodige når det gjelder disse spørsmålene, kommer neppe som noen overraskelse på noen. Men jeg må få si at vi er veldig fornøyd med at vi i dag skal vedta en ny plan- og bygningslov som vil være et viktig skritt i riktig retning, og da tenker jeg spesielt på tilknytningskravet når det gjelder fjernvarme. Så dette er et viktig skritt mot en bedre utvikling. Men som jeg sa, SV er utålmodig, og vi skulle selvfølgelig ønske at skrittene var lengre.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk.
De endringene vi i dag vedtar i ny plan- og bygningslov, gir oss en mer oversiktlig og brukervennlig lov. Den sikrer kvalitet, effektivitet og rettssikkerhet i byggeprosessene. Samtidig skal loven og forvaltningen av den fremme en bærekraftig utvikling og en god arkitektonisk og universell utforming av tiltak som også ivaretar hensynet til helse, miljø og sikkerhet. De siste årene har vært preget av svært høy byggeaktivitet. Byggefeil, manglende tilsynsaktivitet, oppgitte forbrukere og useriøsitet i byggenæringen har tiltrukket seg medias og sentrale bygningsmyndigheters oppmerksomhet. Parallelt har samfunnets fokus på allmenne og globale utfordringer økt. Behovet for omfattende reduksjoner av klimagassutslippene og for å sikre mennesker med nedsatt funksjonsevne likestilling med hensyn til deltakelse i samfunnet, er eksempler på slike store og viktige utfordringer. I tillegg har også byggeskikk og stedsutforming igjen fått oppmerksomhet. Mange og omfattende utfordringer er knyttet til akkurat denne loven. Det er en viktig lov. Vi bruker en stor del av både fellesskapets og den enkeltes økonomiske investeringer til å bygge offentlige bygg, næringsbygg og private hjem. Vi får med denne loven klare forbedringer når det gjelder universell utforming. Universell utforming nedfelles i lovens formålsparagraf og skal være en hovedløsning for nybygg rettet mot allmennheten, jf. ny lov mot diskriminering. Det gis hjemmel for å innføre krav om hel eller delvis universell utforming av eksisterende bygg etter vurdering av betydningen for publikumstilgjengelighet, f.eks. i skoler eller kinoer. I komitéinnstillingen skjerpes kravet ytterligere ved at universell utforming også skal gjelde for nye arbeidslokaler, som flere har nevnt, og hjemmelen utvides til også å gjelde tiltak i spesielle bygg, ikke bare i bygget som helhet. Kristelig Folkeparti støtter Regjeringens innføring av tidsfrister for nybygg og mener at det er et viktig steg for å oppnå tilgang til bygninger. Men dessverre ønsker Regjeringen ikke å innføre tidsfrister for eksisterende bygg og anlegg. Så lenge det ikke innføres tidsfrister for eksisterende bygg, kan det ta mange tiår før slike bygninger blir tilgjengelige. Tidsfrister for tilrettelegging av arbeidsplasser og endring av bygg og anlegg åpner dørene for mange funksjonshemmede til deltakelse i arbeidslivet. Vi mener at det må legges til rette for at eksisterende bygg, anlegg og uteområder skal være universelt utformet innen 1. januar 2020. Det å bygge eller kjøpe egen bolig er sannsynligvis den største private investeringen de fleste av oss gjør. Det er selvsagt viktig å bruke anerkjente fagfolk og godkjente materialer og gjennomføre kontroll med boliger – det har både økonomisk og sikkerhetsmessig betydning. Det sikrer verdien på boligen, og det sikrer mot vann- og brannskader. Derfor er dette forhold som tjener både huseier, byggebransjen, forsikringsbransjen og samfunnet. Det at en har god dokumentasjon på disse forholdene, bør også gi større trygghet ved kjøp og salg av bolig. Det bør innføres garanti- eller forsikringsordninger for byggefeil. Som flere har vært inne på i debatten i dag, er det behov for å forbedre eksisterende virkemidler som skal bidra til høyere kvalitet på alle typer bygg og bygningsarbeider. En samlet opposisjon mener at det bør innføres et frivillig servicehefte, i likhet med det vi har for bil, også for hus og leiligheter. Ordningen bør være et samarbeid mellom bl.a. byggenæringen, finansnæringen, huseierne og staten. Regjeringen bør bidra til å etablere en slik ordning i samarbeid med de nevnte partene. Kristelig Folkeparti er enig i at man skal innføre uavhengig kontroll for å få bedre kvalitet i byggenæringen og slutter seg til selve argumentasjonen for uavhengig kontroll. Men vi mener at Regjeringen burde ha gjennomført mer detaljerte avgrensninger og beregninger av de økonomiske konsekvensene av bruk av uavhengig kontroll før proposisjonen ble framlagt for Stortinget. Derfor ønsker vi ikke å støtte innføring av obligatorisk uavhengig kontroll nå. Når det likevel blir vedtatt i dag, forutsetter Kristelig Folkeparti at departementet fokuserer på lave kostnader når omfanget av kontrollene fastlegges i forskriftene. Til slutt noen ord om energibruk i bygg. Vi bruker fortsatt altfor mye olje og strøm til oppvarming. Det haster med omlegging til alternative energikilder for å nå målsettingen om reduksjon av klimagassutslipp. Det haster med utfasing av oljefyring i bygninger. Det er et effektivt og rimelig klimatiltak. Vi må få en videre opptrapping av arbeidet med overgang fra fossile energikilder til fornybare energikilder til oppvarming. Enigheten i klimaforliket må følges opp raskt. Til slutt vil jeg ta opp forslagene der Kristelig Folkeparti er med.
Representanten Bjørg Tørresdal har teke opp dei forslaga ho refererte til. Det blir replikkordskifte.
Jeg vil benytte anledningen til å takke også Kristelig Folkeparti og Bjørg Tørresdal for godt samarbeid om denne saken i komiteen. Men det er noe som forundrer meg litt her, og det er at Kristelig Folkeparti på den ene siden sier at de støtter argumentasjonen knyttet til uavhengig kontroll, men de går altså ikke inn for det. Både i et samfunnsøkonomisk perspektiv og i et forbrukerperspektiv er det mye å oppnå gjennom god og effektiv kontroll utført av kontrollører med kompetanse innen flere fagområder. Dessuten skal kontrollen settes inn på sikkerhetsmessige forhold, hvor kostnadene ved feil er alvorlige. Jeg vil be Kristelig Folkepartis representant om å utdype hvorfor partiet ikke helhjertet slutter opp om innføringen av en slik obligatorisk uavhengig kontroll.
Kristelig Folkeparti er helt enig i argumentasjonen bak en obligatorisk uavhengig kontroll, nettopp fordi det er behov for skjerpet kontroll, behov for å unngå byggefeil og behov for å skjerpe sikkerheten for den enkelte beboer. Men vi opplever at forarbeidet har vært for dårlig når det gjelder å se på kostnadene ved dette. En må vite litt om omfanget, som en har sagt kommer i forskriftene. Vi vil vite litt mer om omfanget en tenker seg, og kostnadene dette vil medføre for den enkelte huseier. Nettopp for å få en fokusering på dette sier Kristelig Folkeparti at vi støtter tankegangen. Vi er for en skjerpet kontroll, men vi vil ikke stemme for det nå. Vi vil vite hvor mye det vil koste den enkelte, før vi gir vår støtte til det. Dette sier vi også fordi vi ønsker at departementet skal fokusere på kostnadene når de lager forskriftene til det som blir vedtatt i dag.
Dette er et litt kuriøst spørsmål til Kristelig Folkeparti, som foreslår at felling av trær i ulike miljøer skal bli søknadspliktig, og påpeker at felling ofte er langt mer omfattende enn andre tiltak som er søknadspliktige. Mitt spørsmål er: Er ikke dette litt vel langt å gå når det gjelder å bygge et byråkrati rundt søknadsplikt?
Jeg er glad for spørsmålet, for det er en viktig sak. Med enkelte treslag tar det mange, mange år før en kan få en vakker allé. Den vakre alleen kan være viktig for akkurat det stedet eller den byen der denne alleen er. Det er viktig å ta vare på slike alleer eller enkelttrær som står og forteller en historie, og som det tar mye lengre tid å utvikle enn et bygg. Derfor ønsker Kristelig Folkeparti at en skal fokusere på verneverdige verdier, som et enkelt gammelt tre eller en vakker allé kan være i et nærmiljø. En skal gå varsomt fram og ikke risikere at hensynet til effektivitet i forbindelse med snømåking eller andre praktiske hensyn ødelegger ting som det tar lang tid å reparere.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk.
Når Stortinget i dag vedtar ny byggesaksdel som endring i plan- og bygningsloven, avsluttes et lovarbeid som startet med oppnevning av Bygningslovutvalget i 2002. Revideringen har tatt tid og har vært veldig omfattende, og et stort engasjement er vist både fra organisasjoner og andre aktører i bygge- og anleggsprosesser. Denne loven har blitt til gjennom bred medvirkning, noe kommunalkomiteen også har etterstrebet gjennom en bred høring og ekstra tid benyttet til å følge opp høringsinnspill. Jeg er tilfreds med at loven som nå vedtas, i det alt vesentlige er i samsvar med Regjeringens forslag, og at det er bred enighet i komiteen om de konkretiseringene og endringene som er gjort, slik at vi får en god og forutsigbar lov som kan stå seg godt over tid med fleksible løsninger som ivaretar samfunnets utvikling og ny teknologi i framtida. Dette er en teknisk lov, og med det som utgangspunkt at den nye loven skal framstå som forenklet og mer effektiv for alle involverte i byggeprosessen, må det være betimelig å henvise til at det er begrenset hvor enkel en bygningslov kan bli med de krav vi setter til sikkerhet og komfort rundt oss i dag. Likevel framstår den nye loven mer oversiktlig, med en logisk lovstruktur som følger byggeprosessen, og et redusert antall søknadssystemspor, der de mange og ulike meldingsordningene er avviklet. Vi har klarere materielle og prosessuelle regler, som ikke etterlater store muligheter for tolkningstvil og avvik. Ordninger som i dag fungerer godt, og som alle brukere er velkjent med, er videreført. Nye tidsfrister i søknadssystemet kommer også. Regjeringen vil i sitt videre arbeid med regelverk og veiledning særlig ta hensyn til at kompetanse og kapasitet er svært varierende i kommunene og i byggenæringen. Loven skal fungere effektivt og sikkert i både store og små enheter, i kompliserte og i enkle byggesaker. Et ledd i forenklingen er en stadig større satsing på nettbaserte løsninger. Over 100 norske kommuner kan i dag motta elektroniske byggesøknader, og sammen med Fornyings- og administrasjonsdepartementets satsing på språk og forenkling av offentlige skjemaer gir dette bedre brukervennlighet. Som frosting er det i dag veldig artig å stå her med forslag til ny bygningslov, siden en stor del av Frostatingsloven ble innarbeidet i vår aller første landslov fra 1274, da Magnus Lagabøte var på Frostating. «Med lov skal land byggjast, og ikkje med ulov øydast» er et kjent sitat fra denne loven og har like stor gyldighet i dag som til alle tider. Bygningsloven har stor samfunnsmessig betydning, og store verdier er knyttet opp mot bygg- og anleggsvirksomhet. Når det gjelder forenklingen i søknadssystemet, innebærer dette at også landbrukets driftsbygninger nå skal omsøkes som andre bygningskategorier. Denne utvidelsen gjør det imidlertid viktig å understreke komiteens merknader om at de aller fleste tiltakene fortsatt må kunne forestås av tiltakshaveren selv, og at det legges til grunn at kun de største landbruksbyggene, som er kompliserte, skal omsøkes med ansvarlig foretak. Dette gjøres for fortsatt å muliggjøre egeninnsats, gjennom eget arbeid, eget tømmer og bruk av egen gårdssag, for dem som har det. Flere høringsinstanser har påpekt at det trengs en samordning mellom bygningsloven og andre særlover for å unngå dobbeltbehandling. Målet må bli at tiltakshavere kun skal forholde seg til kommunen som byggesaksmyndighet, og en mener det er en god idé å inkorporere Arbeidstilsynets egen saksbehandling i kommunenes byggesaksbehandling. Dette forutsetter selvfølgelig at kommunene settes i stand til å ivareta arbeidsmiljøhensyn. Dette bør utredes og komme på plass. Styrkingen av ferdigattesten vil gi byggeiere bedre rettigheter mot byggefeil i framtida, og plasserer ansvar for oppretting av feil. Ferdigattesten blir nå et viktig dokument som endrer rettstilstanden og gir kommunene plikt til å gjenåpne byggesaken om attesten er gitt på feil grunnlag. Kritikk fra flere av opposisjonspartiene går ut på at treukersfristen for å gi ferdigattest blir for lang og oppfordrer til lovbrudd. Regjeringspartiene mener dette er uberettiget, nettopp med tanke på viktigheten av utstedelse av ferdigattest, og mener treukersfristen lett kan bakes inn i selve byggeprosessen slik at unødig ventetid kan unngås. Behovet for midlertidig brukstillatelse faller med sterkere fokusering på ferdigattesten bort. Lovforslaget setter sterkere søkelys på kvalitet i byggesaker, og komiteen mener arbeidet med å forebygge feil starter i kvaliteten på utdanningen av fagarbeidere i bransjen samt med å ha fokus på egenrevisjon i foretakene. Flere opposisjonspartier foreslår videre å innføre kompetansekrav for foretak innen byggebransjen. Regjeringspartiene er ikke imot verken kompetanse eller krav til foretak, men påpeker at alle som skal bygge innenfor kategori 2, fortsatt vil stå fritt til å gjøre mye selv, eller velge hvem de gir byggeoppdrag til, og dertil ansvar, og «selfmade men» vil også etter denne nye loven kunne arbeide i byggebransjen. Samtidig foreslår vi flere andre tiltak, som har bred støtte i Stortinget, for å få bukt med useriøse aktører i bransjen. Regjeringens forslag om å innføre en ny uavhengig kontroll som skal sikre at byggeforskriftene følges, bør bli et godt redskap i kampen mot byggefeil. Og med de konkretiseringene som er gjort i merknads form fra flertallet, vil det bli en ordning som innføres gradvis, er fleksibel, forfølger de useriøse aktørene i bransjen og har fokus på de største tiltakene, med størst risiko. Norske standarder på universell utforming, energiløsninger og inneklima vil bli utformet og kontrollert, og kontrollen er også konkretisert gjennom bidrag fra byggenæringen selv. Jeg er fornøyd med at vi nå får på plass et langt bedre kontroll- og tilsynssystem med hensyn til byggeforskriftene. Tall fra mange rapporter som flere har vist til i dag, viser tydelig behovet for et langt strengere kontrollregime med bygg- og anleggsarbeider. Den eksisterende ordningen, basert på de utførende firmaers egenkontroll, har vært altfor dårlig, og Høyres forslag om å innføre mer av det som ikke virker, framstår ikke som en god løsning. En enstemmig komité støtter også et initiativ fra Forbrukerrådet om at garantitida i bustadoppføringsloven, som nå skal endres, blir økt fra fem til ti år. Dette er viktig ut fra at mange mangler først blir synlige etter at fem år er gått. Den nye loven styrker også kravene til tilgjengelighet og brukbarhet når det gjelder bygninger og uteområder for alle med nedsatt funksjonsevne. Jeg mener vi bør være stolt av de krav til universell utforming vi innfører med denne loven, som vil gi bedre løsninger for oss alle. En enstemmig komité går inn for at krav om universell utforming også skal gjelde nye arbeidslokaler, og at departementet i løpet av kort tid skal fastsette tidsfrister for når eksisterende bygg skal oppgraderes til standarden universell utforming. Komiteen har forskjellig inngang til løsninger for å sette krav til forsvarlige energiløsninger i bygg. Klimaforliket viste at det er bred enighet i Stortinget om prinsippene for å redusere klimagassutslipp og energiforbruk. Det er imidlertid viktig at vi vedtar en lov som kan stå seg lenge, og at vi heller reviderer forskriften oftere for å møte klimautfordringer. Vi legger opp til en gradvis overgang til fornybar energi, der smarte kombinasjonsmuligheter mellom energikilder blir muliggjort. I framtida trengs kanskje også sterkere virkemidler i klimakampen, og loven vi vedtar i dag, gir åpning for å minske folks valgmulighet når det gjelder energisløsing og bruk av forurensende energikilder – i samarbeid med deltakerne i klimaforliket. Det er mange temaer i denne loven som kunne vært utdypet fra talerstolen. Egenskaper ved tomta, innbaking av Ålesund-rapportens resultater, visuelle kvaliteter, stedlig tilpasning av skilt, veiledere om vann og avløp og kuriøse merknader om plugging av stikkledninger og rørdimensjonering kan nevnes som eksempler. Jeg velger heller å vie § 31-3 noen ord. Et stort arbeid er nedlagt i komiteen for at kommuner i framtida skal kunne pålegge vedlikehold på bevaringsverdige eiendommer. Noen grunneiere finner det i dag lønnsomt å spekulere i forfall, kanskje fordi alternativverdien av tomta er så stor, og det som i dag står på tomta, ikke framstår som fristende å ta vare på. Regjeringen blir nå den første regjeringen som tar i bruk forskriftshjemmelen i § 31-4 for å gi kommuner et redskap til å pålegge vedlikehold på enkelte eiendommer som forskriftsarbeidet har presisert. Det er viktig å påpeke i den sammenheng at lønnsomhet og ny bruk bør vurderes for disse bevaringsverdige eiendommene, slik at grunneiere ikke blir pålagt uforholdsmessige kostnader.
Det blir replikkordskifte.
Regjeringspartiene stemmer i dag for å fjerne kommunenes mulighet til å gi midlertidig brukstillatelse, og innfører en treukersfrist for å gi ferdigstillelsesattest. Dette vil jo i praksis innebære, som KS har uttalt i høringen til komiteen, at alle norske utbyggere i realiteten blir lovbrytere, fordi det vil være umulig å forholde seg til at et bygg står ferdig i tre uker, uten at de som eier bygget, kan ta det i bruk. Representanten kan vel selv sette seg inn i situasjonen til et ungt nyetablert par som lever med boutgifter der de bor, samtidig som de har et betydelig, høyt bygningslån. Det er jo helt åpenbart at det er en uholdbar situasjon. Hvordan vil en forsvare at en legger denne kostnaden på nyetablerte?
Jeg synes det er et veldig godt spørsmål, og jeg svarte jo også på det i innledningen min. Jeg tror ikke dette blir et problem i det hele tatt, for vi legger til grunn at ferdigattesten og tidsfristen på tre uker skal innbakes i byggeprosessen. Slik går det an å planlegge at man ikke blir sittende med et bygg som er fiks ferdig uten at man kan flytte inn – altså at man baker det inn i byggeprosessen. I tillegg vil jeg jo tro at også Bent Høie, som er opptatt av barnefamilier som skal flytte inn i nye hus, med dyre lån, synes at det er bedre at man får flytte inn i et hus med ferdigattest, som sikrer en rettigheter om man finner byggefeil, enn at man kanskje to dager før jul blir hivd ut fordi man finner feil som må rettes.
Regjeringspartiene ønsker ikke å innføre tidsfrister for universell utforming i eksisterende bygg og anlegg. Så lenge det ikke innføres tidsfrister i eksisterende bygg, kan det faktisk ta tiår før slike bygninger blir tilgjengelige for funksjonshemmede. Tidsfrister for tilrettelegging av arbeidsplasser og endringer i bygg og anlegg åpner dørene for mange funksjonshemmede til deltakelse i arbeidslivet. Kristelig Folkeparti mener derfor at det må legges til rette for at eksisterende bygg og anlegg og uteområder skal være universelt utformet fra 1. januar 2020. Hvorfor støtter ikke Senterpartiet dette?
Senterpartiet og de øvrige regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti har samme mål i denne saken: Vi ønsker å tilrettelegge for universell utforming i alle bygg som er rettet mot publikum, og som alle kan bruke. Vi tror derimot at det er veldig viktig at man her utreder kostnadene, for dette kommer til å bli kostbart for dem som i dag sitter som eiere av både offentlige og private bygg. Vi mener at når vi får lagt fram en slik plan, vil man se de tidsfristene som da gjelder, og når man skal foreta naturlig vedlikehold i bygningene, kan man gjøre forbedringer mot universell utforming som en logisk rekkefølge mot å nå den fristen som blir satt om en stund. Dette slår litt tilbake på Tørresdal selv, som sier at hun ikke vil gå inn for Regjeringens forslag om uavhengig kontroll, nettopp på grunn av at kostnadene ikke er utredet. Dette gjør vi nå. Vi utreder kostnadene først, og så lager vi en plan.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Venstre slutter seg til intensjonene i den nye byggesaksdelen av plan- og bygningsloven: å få en oversiktlig og brukervennlig lov som sikrer kvalitet, effektivitet og rettssikkerhet i byggeprosessene. Bygg og anlegg innebærer store samfunnsmessige investeringer. Vi har bak oss en periode med stor aktivitet i byggesektoren. Byggefeil, manglende tilsyn, oppgitte forbrukere og useriøse aktører har tiltrukket seg medias og myndigheters oppmerksomhet. Det må likevel være et mål at vi skal rette innsatsen mot kompetanse og kvalitet, ikke mot byråkrati og kontroll. Derfor beklager vi i Venstre at regjeringspartiene ikke har villet bli med på vårt forslag om å utrede kompetansekrav til små foretak. Hadde forslaget vært å innføre det, kunne jeg forstått vegringen, men jeg kan vanskelig forstå en motstand mot å bli med på å utrede slike krav. Vi har allerede mye kunnskap om dette, og bransjen selv vil stille velvillig opp. De ønsker å få en slik utredning. I lys av at mange byggefeil gjelder tiltak som ikke er søknadspliktige, tvinger det seg fram et økt søkelys på disse og de som står for tiltakene. På sikt vil dette være en god investering som kan overflødiggjøre et stort kontrollbyråkrati. For øvrig støtter vi innføring av en uavhengig kontroll nå. Mange aktører har lagt seg i selen for å utvikle kvalitet, men fortsatt er det en jobb å gjøre her. Vi støtter imidlertid ikke betingelsesløst et nytt kontrollsystem. Det må være fleksibelt og prioriteres der det gir mest effekt, og det må ikke bli for byråkratisk og omfattende. Samtidig er det behov for å øke bruken av ikt i byggesaksbehandlingen, slik at vi får en raskere behandling av saker. Venstre ønsker videre at det tas et nasjonalt grep om standarder. De skal ideelt sett være med på å forenkle prosjektering, anbudsberegning og byggeprosesser, heve kvalitet, hindre byggefeil, redusere kostnader og styrke forbrukernes interesser. De har med andre ord en sentral rolle, både for kvalitet, økonomi og byråkrati. Vi mener det er behov for å debattere begrepet standard, og hvilken prosess som skal ligge til grunn for å bekrefte en standard. I dag kan det like gjerne være en oppdragsgiver med sterke økonomiske interesser som bidrar til standardisering, mer enn det er forbrukerinteresser og samfunnsinteresser. Vi er skeptisk til en slik utvikling og foreslår derfor en nasjonal standardiseringsstrategi. Det er ellers verdt å nevne at SINTEF Byggforsk gjennom sin utgivelse av trykte og digitale veiledere trolig står for en unik form for byggeveiledning. Dette kan være verdt en større nasjonal og statlig oppmerksomhet i det videre arbeidet med kvalitetsutvikling i bransjen. Vi mener også det er behov for å styrke innsatsen med å dokumentere kvalitet på byggevarer og overvåking av disse. Spesielt når det gjelder byggebransjen og det norske klimaet, er det ikke gitt at alle internasjonale standarder dekker norske behov. Venstre støtter Regjeringens innføring av tidsfrister for universell utforming av nybygg. Dette er et viktig steg for å gjøre bygninger tilgjengelige for alle. Dessverre ønsker Regjeringen ikke å innføre tidsfrister for eksisterende bygg og anlegg. Uten tidsfrister på eksisterende bygg frykter vi at det vil ta mange tiår før disse blir tilgjengelige for alle. Tidsfrister for gjennomføring av universell utforming var en av suksessfaktorene i USA ved innføring av antidiskrimineringsloven i 1995. Erfaringen i USA var at tidsfrister for tilrettelegging av arbeidsplasser og endring av bygg og anlegg åpnet dørene for mange funksjonshemmede til deltakelse i arbeidslivet. I USA ble dette betraktet som en vinn-vinn-situasjon fordi mange funksjonshemmede ble selvforsørgende. Praksis etter dagens plan- og bygningslov er at ombygginger og oppgraderinger av eksisterende tiltak som er såpass omfattende at de faller inn under lovens definisjon av hovedombygging, møter samme krav som om tiltaket skulle være nybygging. Vi forutsetter at den samme praksisen vil gjelde for universell utforming. Vi har derfor fremmet et forslag om at eksisterende bygg, anlegg og uteområder skal være universelt utformet fra 1. januar 2020. Venstre vil videre ta i bruk avskrivningsregler som gjør det skattemessig gunstig for en gårdeier å gjøre bygget tilgjengelig for alle, og mener det er god samfunnsøkonomi i dette. Ordningene bør utformes på en slik måte at det vil lønne seg å være tidlig ute, mens ordningene blir mindre gunstige når tidsfristene nærmer seg. Jeg tar opp Venstres forslag i innstillingen.
Representanten André N. Skjelstad har tatt opp det forslaget han refererte til. Det blir replikkordskifte.
Jeg hører Venstres representant prate om at han er opptatt av forbrukernes interesser. Samtidig nøler altså Venstre, i likhet med Kristelig Folkeparti, med å være med på å innføre uavhengig kontroll fordi en ikke vet nok om konsekvensene. Så mitt spørsmål til Venstre er: Er det fortsatt slik at Venstres hovedsvar på de store utfordringene vi ser i denne bransjen når det gjelder byggefeil – som altså koster samfunnet 12–15 milliarder kr pr. år – er å satse på egenkontroll fordi en ikke i tilstrekkelig grad har fått utredet et nytt og mye mer effektivt system?
Det er en besnærende tanke representanten Hagebakken kommer med her, for det er ingen tvil om at egenkontrollen på mange måter ikke har fungert godt nok. Men Venstre ønsker en utredning om dette – på samme måte som representanten Brustad Moe gav uttrykk for i foregående innlegg – for faktisk å se den reelle kostnaden ved det. Men det er ingen tvil om at det er en del cowboyer i bransjen, for å bruke det uttrykket, og det er ingen tvil om at vi ønsker å ha et ris bak speilet, fordi egenkontrollen ikke er god nok. Men vi ønsker, som sagt, en utredning først.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Lovforslaget som Stortinget debatterer i dag, er ein brei gjennomgang av heile bygningsdelen av plan- og bygningslova og byggjer i stor grad på innstillinga til Bygningslovutvalet. Det er to hovudføremål med forslaget til ny lov. Det fyrste er å få betre og enklare søknadssystem og saksbehandling. Det andre er betre kvalitet i byggverk. Saman med plandelen av lova, som vart vedteken like før sommaren i fjor, vil den nye lova framstå i ein heilt ny lovstruktur som gjer ho meir systematisk og enklare å bruka for alle. Lat meg ganske kort kommentera nokre hovudpunkt. For det fyrste: Søknadssystem og sakshandsaming skal bli betre og enklare. Delar av den gjeldande lova går tilbake heilt til 1924. Lova har blitt endra ei rekkje gonger; ho er blitt oppstykkja, og det er manglande samanheng mellom reglane. Framlegget til ny lov er meint å rydda opp i dette. Søknadssystemet blir betre samordna. Meldingsordningane, som har vore uoversiktlege, blir innordna i søknadssystemet. Det blir no òg trekt opp klarare grenser for korleis tiltak skal handsamast. Endringane i søknadssystemet vil gjera saksbehandlinga meir oversiktleg for tiltakshavaren/søkjaren og kommunen. Forslaget byggjer på erfaringar frå kommunar og føretak og vil fjerna ein god del uklare punkt som har skapt unødvendige konfliktar i byggjesaker. Eksempel på det er endringar i reglane om nabovarsel og handtering av privatrettslege forhold. Det er for mange byggjefeil. I proposisjonen blir det vist til anslag på 12–15 milliardar kr. Tala for kor mykje feil det er, og kva det kostar i oppretting og konsekvensar for helse og tryggleik, er omstridde, men poenget er at kostnadene ved oppretting uansett er for store. Betre kvalitet står difor heilt sentralt i forslaget til ny lov, og det blir teke fleire grep i så måte. Det vert betre kontroll. Etter gjeldande lov er det høve for kommunane til i stor utstrekning å krevja uavhengig kontroll, men dette høvet blir i dag lite brukt. Proposisjonen legg opp til ustrakt brukt av uavhengig kontroll. Samtidig skal eigenkontroll gjerast av både prosjekterande og utførande som ein del av kvalitetssikringa. Uavhengig kontroll er viktig, både for å fanga opp feil i arbeidet og fordi kontroll frå andre i seg sjølv vil skjerpa fokus på kvalitet. Krav til kontroll krev klare rammer for når det skal kontrollerast, og kva kontrollen skal gå ut på. Det vil gjera at kommunane og partane i byggjesaker enklare kan avgjera når det skal kontrollerast. Det vil òg gjera oppgåva for det kontrollerande føretaket meir tydeleg og oversiktleg. Det er stor semje om at kontrollen må bli betre. Det er ikkje rett som det blir sagt i innstillinga, at ei samla byggjenæring går imot tilnærminga til kontroll i proposisjonen. Det er mange aktørar som støttar framlegget. Det er mange som ser at betre kontroll vil styrkja den seriøse delen av næringa. Kontroll skal krevjast for viktige og kritiske område. Desse områda skal presiserast i forskrift. Kommunen vil i tillegg kunna krevja kontroll ut frå lokale tilhøve, f.eks. der kommunen kjenner til eit særskilt problem med byggjetomta. Korleis kontrollen skal gjennomførast, skal òg fastsetjast i forskrift. Kontrollen vil vera meir intensiv der det er stor fare for alvorlege feil, og meir intensiv der erfaring med kvalitetssikringa til den som blir kontrollert, er dårleg. Føretak med godt dokumentert eigenkontroll skal sjølv oppleva ein enklare kontroll. Så til sluttkontroll og ferdigattest. Mange tiltak blir i dag avslutta utan at det blir søkt om ferdigattest, fordi mellombels bruksløyve er det praktisk viktigaste skiljet i kontrakten. Det betyr at desse tiltaka ikkje blir avslutta med ein fullstendig gjennomgang av om krava i lova er oppfylte. Ferdigattest skal altså etter lovforslaget no vera hovudregelen. Men det betyr ikkje at det treng gå tre veker då det ikkje føregår nokon ting. Det går an å planleggja dette arbeidet slik at ferdigattest er ferdig når bygget er ferdig. Så er òg ei oppfølging av ulovlege forhold ei viktig sak. Reglane om krav til oppretting blir klarare og betre.
Det blir replikkordskifte.
For kort tid sida hadde vi ein brann i ein institusjonsbygning i Høyanger i Sogn og Fjordane der det kunne gått forferdeleg gale dersom det ikkje hadde vore utruleg rask utrykking frå lokalbefolkninga og brannkorpset. Dette var ein gamal bygning som ikkje hadde sprinklaranlegg. Det finst veldig mange slike. Er det då verkeleg slik at Regjeringa ut frå økonomiske vurderingar vel å lage eit A-lag og eit B-lag i framtida, der ein del er så uheldige at dei kanskje vil liggje hjelpelause på ein institusjon som ikkje har sprinklaranlegg? Er det verkeleg slik at desse då skal bli utsette for stor fare på grunn av økonomien si vektskål?
Svaret er nei. Lat meg seia aller fyrst: all ros til Høyanger og alle involverte lokalt for at evakueringa og alt anna som skulle skje der, skjedde så raskt. Så må eg òg seia at når det gjeld generelt ansvar for brann, ligg jo det hjå den enkelte av oss i vår omgang med ulike apparat, fyrstikker og kva det elles måtte vera. Så til saka: Brannsikring av eksisterande bygg ligg i utgangspunktet under justisministeren sitt ansvarsområde. Det må eg slå fast. Men det er i dag slik at f.eks. Husbanken stiller krav til branntekniske løysingar. Det vart endra for få år tilbake. Difor er det krav ved omsorgsbustader, sjukeheim osv. I dei forskriftene som no skal følgjast opp, skal vi sjå på på kva måte vi skal følgja opp brannsikringa. Lova rettar seg no mot nybygg, difor varslinga om tiltak for ulike bygg.
Det har vært umulig for Stortinget å få et reelt bilde av hvilket omfang av uavhengig kontroll Regjeringen har tenkt seg. En ser imidlertid at regjeringspartiene i innstillingen har en rekke avgrensinger, men de knytter det fortsatt til begrepet obligatorisk uavhengig kontroll. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil det være aktuelt å tenke seg at noen tiltak som som hovedregel omfattes av uavhengig kontroll, allikevel blir unntatt, f.eks. der selskaper har vist at de kontrollerer området skikkelig, at det ikke er feil? Kan kommunen vurdere det sånn at tiltaket ikke nødvendigvis trenger å omfattes av uavhengig kontroll, selv om det f.eks. har kommet en forskrift fra Kommunaldepartementet som sier at alle nye våtrom – som medfører søknadsplikt – skal være omfattet av uavhengig kontroll?
Som eg var inne på i innlegget mitt, og som eg har moglegheit til å utdjupa no, tilseier det omfanget av byggjefeil som vi no har sett over fleire år, at det er nødvendig å skjerpa kontrollen. Eg har hatt gleda av å delta i noko som heiter Byggekostnadsprogrammet i lag med næringa, der vi nettopp har fokusert på tiltak som både skal få kostnadene ned og gje betre kvalitet i bygg. Resultatet av det arbeidet blir elles kunngjort landet rundt no av programmet sjølv. Så vil svaret vera at eit føretak med godt dokumentert eigenkontroll kjem til å oppleva at kontrollen blir enkel. Svaret vil òg vera at kommunane skal ha moglegheit til sjølve å sortera kva grad av kontroll dei vil ha på ei rekkje område. Når det gjeld våtrom, er eg svært overraska over at det blir teke opp. Der er det mange feil.
Kristelig Folkeparti er helt enig i at det er for mye byggskader. Vi er helt enig i at det er behov for en skjerpet kontroll og er helt enig i at dette må skje så raskt som mulig. Men det må ikke skje så raskt at vi ikke vet hva vi gjør. Kristelig Folkeparti sendte spørsmål til statsråden om hvor mye dette ville koste, og fikk et svar som for så vidt var greit nok, for det stod at det ville bli mye billigere med uavhengig kontroll enn de kostnadene en får dersom det er byggefeil. Det er Kristelig Folkeparti innforstått med. Men er det snakk om 3 000 kr på et hus, eller er det snakk om 30 000 kr på et hus? Vi vil gjerne vite hva vi gjør, når vi nå går for et helt nytt kontrollregime.
Eg set jo pris på at representanten Tørresdal har så sterk tillit til departementet og statsråden at ho stiller så konkrete spørsmål. Dette må prøvast noko ut, og så vil ein kunna koma tilbake med både gjennomsnittskostnader og andre kostnader. Det vil faktisk òg vera slik at kontrollen kan bli litt ulik i ulike delar av landet, alt etter korleis kommunane vel å gjere dette. Kommunane sjølve har moglegheit til å ta spesielle omsyn. Men alle som no byggjer seg eit hus, vil kjenna ein større tryggleik for at f.eks. våtrom i ein periode blir kontrollerte, for då blir dei kontrollerte, og då hindrar vi byggjefeil.
I sitt forslag til statsbudsjett for 2009 la Venstre inn midler til å utrede kompetansekrav til små foretak. En tredjedel av omsetningen i byggenæringen gjelder tiltak som ikke er søknadspliktige, og som i mange tilfeller utføres av aktører som det ikke er kompetansekrav til. Byggenæringen selv ønsker å stille krav, og vi har allerede tiltaksklasser. Mye av grunnlaget for en slik utredning er allerede lagt. Hvorfor vil ikke regjeringspartiene være med på en slik utredning?
Det er nok mange enkeltforslag som blir fremja i statsbudsjettet som det kan vera ynskjelig å sjå nærmare på. Samtidig er nok ein del av desse forslaga frå tid til anna fremja utan at ein kjenner til kva for oversikter som er frå før når det gjeld kurs og oppfølging av ulike slag. I dette tilfellet er eg veldig glad for at òg mindre føretak no engasjerer seg både for å setja seg inn i kva den nye lova vil krevja og for å sikra seg nødvendig kompetanse. Ikkje minst i denne tida har dei små føretaka heilt spesielle føresetnader for å snu seg fort rundt og utføra det eine oppdraget etter det andre.
Fremskrittspartiet mener at ingen skal ta seg til rette og bryte plan- og bygningsloven. Jeg vil nok si at det strider med rettsoppfatningen til folk flest når vi ser at en strafferamme på opptil to år, som er ment anvendt i forbindelse med grov kriminalitet, kan brukes i forbindelse med brudd på plan- og bygningsloven. Synes statsråden at strafferammen står i forhold til den grove kriminaliteten som vi ser i Norge i dag?
Ein kan her stridast om tala, men på bakgrunn av det omfanget av byggjefeil som trass alt er påvist, har det vore viktig å skjerpa regelverket på dette punktet. Men så vil nok eg understreka at ei viktig side ved lovverket i forhold til alt som heiter kriminalitet, er den preventive sida. I denne samanhengen trur eg at skjerpa lovverk og strengare oppfølging i seg sjølv vil verka preventivt, og det er på høg tid.
Replikkordskiftet er omme.
Som representanten Ib Thomsen sa i sitt innlegg, er våre mål med endringane i lova å få ei oversiktleg og enklare lov som sikrar kvalitet, effektivitet og rettssikkerheit for brukarane i byggjeprosessane. Vi vil m.a. gå imot tre vekers frist for ferdigattest. Vi vil oppretthalde dagens ordning med ei vekes frist, og på bakgrunn av dette fremjar Framstegspartiet saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti følgjande framlegg: «Ferdigattest skal utstedes av kommunen innen 1 uke etter at kravet er mottatt sammen med nødvendig dokumentasjon. Der ferdigattest ikke er utstedt innen fristen, kan byggverket tas i bruk.» Etter Framstegspartiet sitt syn er det viktig for økonomien i prosjektet at ein ikkje må vente for å kunne ta i bruk bygget på grunn av sommel frå styresmaktene si side. Framstegspartiet vil også vise til at det i Regjeringa sitt framlegg til ny bygningslov vert lagt til grunn eit omfattande system med uavhengig kontroll av tiltaka. Den uavhengige kontrollen skal skje i ulike fasar i byggjeprosessen og omfatte svært mange forhold. Framstegspartiet vil i denne samanhengen vise til at ei samla byggjenæring går imot denne tilnærminga til kontroll og sikring av kvalitet. Vi meiner at den beste måten å sikre kvaliteten på tiltaka på, er gjennom kompetanse og gode rutinar i føretaka. Vi meiner også at Regjeringa sitt framlegg vil forseinke og fordyre byggjeprosessane. Med det omfanget av uavhengig kontroll som lova heimlar, vil det også vere behov for ei stor mengd uavhengige kontrollføretak. Desse føretaka vil tappe både selskapa og kommunane for nødvendig byggjefagleg kompetanse, noko som i seg sjølv vil svekkje selskapa si evne til faktisk å etterleve krava i lova. Kontrollane kan i liten grad skje når bygget er ferdig, men må skje koordinert i byggjefasen. Dette vil verte svært krevjande og vil kunne forseinke og fordyre framdrifta betydeleg. På denne bakgrunn meiner Framstegspartiet at framlegget til lov må gjennomgå omfattande endringar, så omfattande at dei krev ein heilt ny proposisjon frå Regjeringa. Dette er også Høgre samd i, og Framstegspartiet og Høgre har eit eige framlegg på dette området. Framstegspartiet vil også åtvare mot at det vert gjeve blankofullmakt til kommunane om å tilsetje tilsynskompetanse finansiert over byggjesaksgebyras generelle del. Byggjesaksgebyra er meint å skulle vere sjølvfinansierande, og det bør visast varsemd med å tilleggje fleire oppgåver som skal dekkjast ved desse gebyra. Slike tilsyn kan inkorporerast i dei ansvarlege føretaka sin internkontroll, og felleskapskontrollen av dette kan ivaretakast gjennom revisjonsplikta som vi har foreslått. Eit område som etter Framstegspartiet sitt syn ikkje kan nemnast mange nok gonger, er bygging i strandsona. Her frårøvar staten og eit fleirtal i denne salen folk i distrikta moglegheita til å nytte område til hyttebygging og turisme. Enkelte representantar har prøvd seg på å forklare og bortforklare, men vi i Framstegspartiet ser kva fylkesmannen gjer med å overkøyre kommunar og enkeltpersonar med lova i hand. Dette er det lite eller inga forståing for ute i distrikta.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Venstre etterlyser en nasjonal satsing på grønne bygg, samt miljøstandarder og sertifisering av slike – altså noe mer enn en energimerking. Vi må erkjenne at det i dag bygges langt flere spennende miljøvennlige hus og bygg i andre land. En av årsakene er trolig en mer bevisst satsing på dette og innføring av overordnede systemer. Det viktige i Norge er at vi får et mer dynamisk system for miljøvennlig bygging, hvor lokale myndigheter gis økt mulighet til å innføre lokale krav til miljøstandarder. I god lokaldemokratiånd har Venstre derfor foreslått at byggesaksdelen her skal være et minimum, og at kommunene selv skal få adgang til å sette strengere krav til miljøstandarder til produkter i bygg. Men her har vi dessverre bare fått følge av Kristelig Folkeparti. Her må det skrante på tilliten til lokaldemokratiet i andre partier. Venstre har ellers vært opptatt av å prøve å få inn i den nye loven en sterkere lokal vernemulighet for grøntstrukturer og trær. Konsekvensene av felling av trær i kulturmiljøer og på tettsteder er ofte langt mer omfattende enn andre tiltak som er søknadspliktige. Dessverre ser vi mange steder en praksis der trær felles og grøntstrukturer endres før tiltak meldes og varsles. Når skaden allerede er skjedd, blir ikke disse elementene en del av høringsrunder i plansaker. De unntas rett og slett fra demokratiske rettigheter. Men også her har vi bare fått følge av Kristelig Folkeparti. Vi beklager at ikke flere støtter vårt forslag her.
Jeg har bedt om ordet for å prøve å rette opp noen feil i innstillingen. Jeg viser til merknaden på side 6 i innstillingen, der det kort er gjort rede for lovtekniske endringer i proposisjonens forslag til vedtak som følge av at enkelte av bestemmelsene i forslaget i proposisjonen overlapper bestemmelser som ble vedtatt under behandlingen av plandelen av loven, jf. lov av 27. juni 2008 nr. 71. For ordens skyld vil jeg her nevne de aktuelle bestemmelsene dette gjelder: Det er overskriften i kapittel 34, som er endret til: Kapittel 34 Ikrafttreden og overgangsbestemmelser. Videre er det overskriften i lovforslaget § 34-1, som er endret til: § 34-3 Ikrafttreden – byggesaksdelen. Det er overskriften i lovforslaget § 34-2, som er endret til: § 34-4 Overgangsbestemmelser til byggesaksdelen. Og det er satt inn en ny kapitteloverskrift: Kapittel 35 Endringer i annet lovverk. Dessuten er overskriften i § 34-3 endret til: § 35-2 Endringer i andre lover – del II. Disse endringene framgår også av Kommunal- og regionaldepartementets brev av 16. mai 2008, som er inntatt som vedlegg i innstillingen. Som komiteen nevner på side 6 i innstillingen, må lovvedtaket anses som en endringslov på grunn av at lov om plan- og byggesaksbehandling ble vedtatt under behandlingen av Ot.prp. nr. 32 for 2007–2008, som omhandlet plandelen av loven. Dette har komiteen tatt hensyn til ved utformingen av lovvedtakets innledende formuleringer. Jeg vil også gjøre oppmerksom på at komiteen foreslår en liten rettelse i den vedtatte lovs § 34-2 femte ledd, hvor det ved en inkurie er vist til § 1-9 andre ledd andre punktum. Riktig henvisning skal være § 1-9 andre ledd første punktum. Denne endringen foretas i forståelse med Miljøverndepartementet. I forståelse med Kommunal- og regionaldepartementet vil jeg rette en feil i forslagets lovvedtak § 16-3 tredje ledd som skyldes en trykkfeil i proposisjonen. Der er det en henvisning til § 31-9. Riktig henvisning skal være § 31-8.
Bent Høie er sakens ordfører. Han har redegjort for en del mindre endringer som det vil bli tatt hensyn til.
Jeg synes ikke det er rett at Fremskrittspartiet og representanten Starheims siste innlegg blir stående uimotsagt. Når det gjelder henstillingen fra Fremskrittspartiet om sprinkleranlegg i eksisterende bygg, har komiteen skrevet i sine merknader at man «er kjent med at Justisdepartementet våren 2009 vil legge fram en stortingsmelding om forebyggende brannvern, og komiteen forutsetter derfor at forskrifter under plan- og bygningsloven blir harmonisert med intensjonene i denne». Så mener jeg det viser litt manglende respekt for bygningsloven når Fremskrittspartiet tar omkamp om de delene av plandelen hvor de har tapt. Dette gjelder forslagene deres om strandsone og kjøpesenter, i byggesaksdelen. Jeg vil også påpeke at det Fremskrittspartiet sier om den uavhengige kontrollen som vi skal innføre, ikke er rett og bør motsies av oss. Det sies f.eks. at dette kommer til å bli fryktelig kostbart både for kommunene og for tiltakshaverne. Jeg vil nok påstå at de milliardbeløpene som kommer på grunn av de byggefeilene vi har i samfunnet i dag, er såpass mye større at vi bør koste på oss å innføre en uavhengig kontroll, som kan bli fleksibel og brukbar over tid. I tillegg påstår Fremskrittspartiet at det er en samlet byggenæring som står bak et krav om ikke å innføre uavhengig kontroll, men heller bruke revisjonssystemet og utvide det. Det er ikke sant.
Berre nokre få punkt som det kan vera greitt å avklara på tampen. Aller fyrst til det som siste talar var inne på: Er det ei samla byggjenæring som ikkje vil ha uavhengig kontroll? Eg har forstått Byggenæringens Landsforening slik at kva gjeld det tekniske, ser dei heilt klart behovet. Det dei er ueinige i, er uavhengig kontroll av f.eks. universell utforming. Når det gjeld brann og min del av ansvaret der, vil krav til sprinkling i forskrift naturleg nok vera retta mot nybygg. Det vil vera forskjellige krav, alt etter bruk, men ved hovudombygging og bruksendring av eldre bygg vil krava gjelda. Så har Husbanken, f.eks. – som eg har sagt – allereie innført krav i samband med finansiering av omsorgsbustader og sjukeheimar. Dette er ei lov som har vart over lengre tid og vorte flikka på mange gonger. Eg tykkjer at debatten i dag både når det gjeld krav til energi og når det gjeld universell utforming, viser at verda går vidare. Når det gjeld kravet til energi, er vi alle klare over at bygg står for 40 pst. av energiutsleppa, og at det er viktig med tiltak for å få dei ned. Difor er det eit sentralt element både i nokre av Regjeringas saker og òg i klimaforliket, og skal følgjast opp. Når det gjeld universell utforming, har vi meir eller mindre i 30 år brukt mange gode ord om kor viktig det er, utan at det har skjedd overdrive mykje. På vegen har ein jo vorte klar over at det ikkje er alt som kostar pengar når det gjeld universell utforming – tenk kva kontrastfargar i seg sjølv betyr for funksjonshemma, for dei som er klare over det, i bygg. Så er det òg nokre rapportar som fortel at fullstendig universell utforming i eksisterande bygg kan bli kostnadskrevjande. Det kan, ifølgje NIBR, dreia seg om ei ramme på mellom 14,3 og 23,4 milliardar kr. I nybygg, derimot, ifølgje VISTA, har ein rekna meirkostnadene ved å innføra kravet om universell utforming til mellom 0,9 og 1,2 i meirkostnader. Difor – med omsyn til eksisterande bygg: Vegen å gå her er om noko meir utrekning. Til slutt: Ei ny lov med forskrifter vil altså forhåpentlegvis, etter den planen vi no arbeider etter, bli innført frå 1. januar 2010.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 377]]
Etter ønske fra kommunal- og forvaltningskomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på tre replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Husbankloven gir det formelle grunnlaget for styring og organisering av Husbanken. Det er viktig å presisere at de endringene Odelstinget gjør i dag, ikke endrer de politiske oppgavene som er lagt til Husbanken. Husbankens viktigste oppgave er å fremme den statlige boligpolitikken, og Husbanken forvalter bostøtte og låne- og tilskuddsordninger. Likevel er ikke Husbanken bare et statlig organ for gjennomføring av boligpolitikken, men også et viktig kompetansesenter som samler og sprer kunnskap om gode arbeidsmetoder og vellykkede løsninger, bl.a. for statsutvikling, for byggeskikk og for å skaffe bolig til dem som er bostedsløse i dag. Denne typen oppgaver får mer og mer en aktualitet for framtiden, og over tid har Husbanken også hatt virkemidler knyttet til de andre politikkområder, som sosialpolitikk, helse- og omsorgspolitikk, integrerings- og inkluderingspolitikk, utdannings-, kultur- og miljøpolitikk og nærings- og distriktspolitikk. Husbanken finansierer i dag både bygging av nye barnehager, omsorgsboliger og skoleanlegg og istandsetting av kirker. Så her er det mye som skjer, og det er mye ansvar som er lagt til Husbanken. Statsbudsjettet vet vi omhandler det politiske fundamentet for Husbanken, men husbankloven utgjør det rettslige grunnlaget. Og det er det sistnevnte vi behandler i dag. I proposisjonen foreslår Regjeringen at Husbanken skal være et statlig forvaltningsorgan under departementet. Husbanken vil nå bli styrt direkte fra departementet, og dagens regionstyre blir erstattet med et råd. Å styrke regionenes stilling gjennom et sentralt råd vil gi en mer naturlig, effektiv og bedre gjennomføring av boligpolitikken, tror – og mener – vi. I det framlagte lovforslaget blir det også foreslått en navneendring, som vi støtter og ser positivt på. Vi mener også at forvaltningsloven fremdeles skal gjelde for Husbanken, og at det skal være muligheter til å klage på enkeltvedtak. Vi legger også til grunn at de boligpolitiske virkemidlene til kommunene, som bruk av statslån, i utgangspunktet bør skje på frivillig grunnlag på Husbankens premisser, og at Husbanken kan knytte spesielle betingelser og vilkår til midler som blir gitt til kommunene uten særskilt lovhjemmel, så sant det er i tråd med Husbankens formål. Andre typer statlige pålegg overfor kommunene krever hjemmel i lov Det er også slik at eiendomsskatten er gjenstand for en het politisk debatt, og vi mener at den fortsatt bør være en frivillig kommunal skatt. Vi støtter derfor at tilsagnet som gir Husbanken hjemmel til å kreve at kommunene gir lette i eiendomsskatten, ikke videreføres.
Vi ser nå at Husbanken blir brukt som middel for å kunne opprettholde eiendomsskatten rundt omkring i kommunene. Regjeringen foreslår at Husbanken skal være et statlig forvaltningsorgan under departementet, noe jeg ikke har så veldig stor tro på vil bedre situasjonen for brukerne av Husbanken i dag. Jeg mener at Husbanken og andre norske banker kan være viktig for forvaltning og gjennomføring av boligpolitikken, men bankene kan bidra til at virkemiddelbruken kan ses samlet og koordineres, samtidig som kommunene og byggenæringen får systematisk og dekkende informasjon. I dag er det først og fremst startlån som er Husbankens tilbud til unge i etableringsfasen. Husbanken skulle bli en bank først og fremst for førstegangsetablerere. Med førstegangsetablerere mente man ikke bare ungdom som første gang kjøpte bolig, men også andre som kunne ha vanskeligheter med å etablere seg på boligmarkedet. Man skulle også inkludere f.eks. folk som nylig var blitt skilt. Startlånet gir i dag toppfinansiering til førstegangs kjøp av bolig, og tildeles via kommunen. Det er nettopp nå de unge skulle hatt mulighet til å skaffe seg sin første bolig. Men finanskrisen gjør at de unge sliter med å få kjøpt seg bolig. Selv om staten har gått kraftig inn med midler i bankene, er det ikke stilt noen krav om at unge skal få lån. Det er helt stopp på utlånsfronten. Det er sågar slik at unge får knapt levert en søknad, fordi det lånes ikke ut penger i dag. Nå sitter bankene og slikker sine sår og gjør opp status, for å se hvor godt år de har hatt, med den konsekvens at det er de unge som blir skadelidende. De unge blir ekstra hardt rammet når bankene strammer inn lånemulighetene. Det bør bekymre politikerne og Regjeringen at det vil komme 100 000 flere ungdommer mellom 20 og 30 år inn på boligmarkedet de neste ti årene. Mange flere ungdommer får ikke lån til å kjøpe seg bolig, siden ingen av bankene vil låne dem hele kjøpesummen. Hvor dyp, hvor omfattende og hvor langvarig nedturen vil bli, er det ingen som vet. Men dette vil helt sikkert påvirke de unge som ønsker å etablere seg. Jeg viser spesielt til de store ungdomskullene som skal inn på boligmarkedet de kommende år. Avslutningsvis vil jeg si at Fremskrittspartiet vil stemme imot forslagene. Vi mener at organiseringen av det nye organet under departementet ikke vil bedre situasjonen for dem som trenger Husbanken.
Man kan si mye bra om Husbanken. Husbanken forvalter bostøtte, låne- og tilskuddsordninger og medvirker til å formidle kunnskap innenfor det boligpolitiske området. Regjeringen har fremmet et forslag til en ny lov om Husbanken. Loven skal være en fullmaktslov, som gir det formelle grunnlaget for styring og organisering av Husbanken. Regjeringen foreslår at Husbanken skal være et statlig forvaltningsorgan under departementet, at hovedstyret avskaffes, og at dagens regionstyre blir erstattet med regionale råd. Det foreslås videre å gjøre departementet til klageinstans for vedtak Husbanken gjør, og finansieringen av Husbanken skal fortsatt foregå ved bevilgninger over statsbudsjettet og lån fra staten. Forslagene endrer ikke de politiske oppgavene som er lagt til Husbanken. Det skal fortsatt være slik at statsbudsjettet omhandler det politiske fundamentet for Husbanken, mens husbankloven utgjør det rettslige fundamentet for Husbanken. Det offisielle navnet, Den Norske Stats Husbank, foreslås endret til Husbanken. Kristelig Folkeparti støtter forslaget om å endre navnet Den Norske Stats Husbank til Husbanken. Vi ser også at Regjeringens forslag om å gjøre Husbanken til et forvaltningsorgan direkte underlagt departementet gir klarere rollefordeling. Men vi mener at forslaget om å erstatte dagens nasjonale og regionale styrer risikerer å føre til mer, ikke mindre, uklarhet. Det er svært usikkert hva slike råds egentlige funksjon vil være når oppgavene består i å gi råd, ikke å fatte beslutninger. Kristelig Folkeparti mener, i likhet med resten av opposisjonen, at styrene har en viktig legitimerende funksjon for Husbankens virksomhet, bl.a. fordi styremedlemmene i stor grad er politisk aktive. Styrene bidrar på den måten til å knytte viktige bånd mellom Husbanken og lokale politikere. Husbankens styre arbeider etter klare mål og prioriteringer og kontrolleres årlig av Riksrevisjonen. På denne bakgrunn vil Kristelig Folkeparti gå sammen med Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre og stemme imot lovforslaget. Så til slutt: Det har sneket seg inn en feil i innstillingen. På side 2, første spalte, siste avsnitt i komiteens merknader står det: «Komiteen har ingen andre merknader og støtter Regjeringens forslag til endringer i lov om Husbanken.» Denne linjen må rettes til: «Flertallet i komiteen, bestående av regjeringspartiene, ønsker å støtte innstillingen.» Kristelig Folkeparti har her valgt å gå sammen med resten av opposisjonen.
Presidenten merker seg at det har skjedd en feil i innstillingen, som vil bli rettet opp.
Eg kan aller fyrst trøysta alle som no er urolege for Husbanken si noverande og framtidige rolle, om det skal bli ei endring der. Det er ikkje forslaget til ny lov meint å bidra til. Dei oppgåvene som er lagde til Husbanken, skal liggja der. Det nye forslaget er tilpassa dei oppgåvene Husbanken har, og som ein ventar at dei vil få. Husbanken skal vera det statlege organet for bustadpolitikken. Eg må seia at eg gjennom tida som kommunal- og regionalminister verkeleg har lært å setja pris på den reiskapen Husbanken er i så måte. Den eine delen er å forvalta bustøtte og låne- og tilskotsordningar. Men Husbanken er i dag fyrst og fremst eit kompetansesenter som samlar kunnskap, og som spreier kunnskap både om gode arbeidsmetodar og vellukka løysingar. Rolla som rettleiar er meir sentral enn mange er klar over. Blant anna har Husbanken kompetanse på miljø- og energiområdet, når det gjeld tettstadutvikling og byggjeskikk, i tillegg til at Husbanken òg har stor kompetanse på å bidra til at folk kjem seg i hus i dette landet, altså bidra i kampen mot bustadløysa. Det betyr at Husbanken pr. dato er involvert i ei rekkje program av ulike slag og ei rekkje samarbeidsprosjekt av ulike slag. Når det gjeld bustadløyse, er det slik at over halvparten av kommunane no har utarbeidd ein bustadsosial handlingsplan. Der er altså Husbanken tungt inne og gjev råd og rettleiing. Når det gjeld dei økonomiske verkemidla, blir dei no for ein stor del kanaliserte gjennom kommunane. Det er jo med på å understreka behovet for eit tett, godt og nært samarbeid mellom Husbanken og den enkelte kommunen. Kva betyr så dette for dei som i dag sit i styret i Husbanken? Det er rett og slett slik at styret i Husbanken ikkje har den same funksjonen som tidlegare. Husbanken har gått frå å vera ein bank til å vera eit kompetansesenter. I forhold til andre statlege styre har heller ikkje Husbankens styre lenger dei funksjonane som eit statleg styre pleier å ha. Så då er spørsmålet: Er det eit alternativ å kutte ut styret? Det er der vi har valt modellen: å gjere styret om til eit råd. Den delen av arbeidet til dagens styre som går på å vera ei antenne lokalt og regionalt – altså det å fanga opp kva som rører seg av ulike spørsmål og tema i bustadmarknaden, korleis situasjonen er i dei ulike regionane – er viktig. Difor skal regionale råd vera bindeleddet mellom dei regionale kontora i Husbanken overfor samfunnet, overfor dei ulike brukargruppene og overfor det politiske nivået i kommunane. Det neste spørsmålet er: Kva så med det sentrale styret i Husbanken? Der har vi valt same modell – eit sentralt råd som er eit bindeledd til statsråden, og som formidlar erfaringane frå gjennomføringa av bustadpolitikken lokalt, slik at dei kan fangast opp i dei etablerte politiske systema og i dei andre systema vi har i dag. Det er difor dette rådet skal vera samansett av medlemmer i dei regionale råda. Så høyrer eg at representanten Tørresdal peiker på fordelen ved at dagens styre er politisk samansett. Det synest eg er ei viktig påpeiking. Dersom ein skal reflektere situasjonen lokalt, er det viktig å ha ulike innspel frå politisk hald. Eg skal sjå på korleis eg skal følgja opp dette i det vidare arbeidet.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 399]]
En samlet komité støtter i dag Regjeringens forslag om at det gjennom forskrift kan bestemmes at kommunalt ansatte ledere på Nav-kontorer gis samme arbeidsgivermyndighet som statlig ansatte ledere på Nav-kontorer hvor det er avtalt felles ledelse. I dag er det slik at ved etablering av Nav-kontorer rundt i landet bestemmer man gjennom lokale avtaler om det skal være en enhetlig eller en delt ledelse. Da vi behandlet Ot.prp. nr. 47 for 2005–2006, om arbeids- og velferdsforvaltningsloven, sa flertallet i innstillingen at ved delegering til én lokal leder må tilstrekkelige faglige og administrative fullmakter gis, slik at man kan utøve helhetlig ledelse av kontoret samtidig som man opprettholder ansvarsfordelingen mellom stat og kommune. Nav-reformen rulles nå ut over hele landet, og i den forbindelse har både kommunene og Arbeids- og velferdsetaten meldt fra om forhold som de mener gjør det vanskelig å utøve en enhetlig ledelse av kontoret. Det handler bl.a. om muligheten for kommunale ledere til å utøve arbeidsgivermyndighet overfor statlige ansatte. I dag er det slik at gjennom gjeldende lovgivning er det visse begrensninger i kommunalt ansatte Nav-lederes kompetanse til å opptre som arbeidsgivere og utøve de oppgavene som tillegges statlig ansatte Nav-ledere. Intensjonen med Nav-reformen er at man ønsker en mer effektiv, mer koordinert og bedre etat til beste for brukerne. Da må etaten også ha et system for ledelse og fullmakter som gjør at de lokale Nav-kontorene styres på best mulig vis. Derfor er det klokt å ta på alvor signalene om at det i dag er begrensninger for kommunalt ansatte ledere, og gjøre noe med det. Der er vi i dag. Som sagt, hele komiteen støtter forslaget som legges fram.
Som saksordføreren var inne på, er dette en sak som skal gi kommunalt ansatte ledere samme arbeidsgivermyndighet som statlig ansatte ledere ved Nav-kontorene. Dette er en sak som ville ha vært unødvendig hvis organiseringen av denne ordningen hadde vært slik den burde ha vært. Fremskrittspartiet har ved gjentatte anledninger foreslått at den i dag kommunale sosialhjelpen skulle være statlig. Da hadde denne saken vært helt unødvendig. Da hadde organisasjonen vært strømlinjeformet på en helt annen måte – med én felles eier, én felles ledelse, felles datatjenester og felles avlønningssystemer. Dette er selvfølgelig en av grunnene til at Nav-reformen er i ferd med å kollapse, og at den ser ut til å være helt ute av kontroll. Hvordan kan jeg si det? Jo, ved gjentatte anledninger har Fremskrittspartiet stilt spørsmål til statsråden om mange forskjellige saker der det er grunn til bekymring, og stort sett fått til svar at det ikke var grunn til bekymring. Vi har i ettertid sett at det i høyeste grad var grunn til bekymring, bl.a. når det gjelder de oppslagene som har vært om dagpengeutbetaling. I dag kan vi lese i Aftenposten at det avdekkes mange grove feil, og at Nav i en fjerdedel av de sakene Riksrevisjonen har kontrollert når det gjelder utbetaling av sykepenger og overgangsstønader, ikke kan legge fram saksdokumentasjon. Det er store problemer ved fastsettelse av barnebidrag, Nav gir ikke et korrekt bilde av folketrygdens utgifter, og lokalkontor fatter vedtak de ikke har fullmakt til. Dette er mange av de tingene vi har stilt spørsmål til statsråden om, og fått til svar at alt var i orden. Men det er altså ikke slik. Dette er bare en bekreftelse på det vi har sagt ved flere anledninger, og det viser at det er en etat ute av kontroll, som også Aftenposten poengterer i dag. Hva har så dette med denne saken å gjøre? Jo, dagens vedtak burde ha vært helt unødvendig. Dagens vedtak vil jeg kalle et sykdomstegn ved reformen, nemlig det at vi ikke har felles eiere, ikke har felles ledelsesstruktur. Det hadde vi hatt hvis man hadde lagt alt under én ledelse og én eier. Vi støtter innstillingen – ikke fordi vi mener at dette er den beste løsningen, men på grunn av at vi ved gjentatte anledninger har foreslått å legge den kommunale sosialhjelpen inn under staten og er blitt nedstemt gang på gang. Dette er det nødvendig å gjøre for at situasjonen i Nav ikke skal bli enda verre enn den er. Det er som sagt et Nav som ser ut til å være helt ute av kontroll. Det som skulle bli et gode for brukeren, det som skulle gi brukeren ett kontor å forholde seg til, én saksbehandler, er blitt et Nav der man har flaks om man treffer samme saksbehandler to ganger. Dette er som sagt et sykdomstegn. Vi støtter dette ut fra at det ikke vil gjøre situasjonen verre. Vi håper at det kan bli litt bedre, men vi er redd for at dette er helt ute av kontroll.
Presidenten vil påpeke at komiteen har sagt at det ikke er behov for et debattopplegg i denne saken. Det er det jo i økende grad behov for her. Nå er det også bedt om replikk, og inntil videre åpnes det for inntil tre replikker for hver av talspersonene. Det kan være aktuelt å innføre taletidsbegrensning. Det blir replikkordskifte.
Jeg hører hva representanten Svendsen sier, han er opptatt av den kollapsen som også er gjengitt i avisen i dag. Mitt spørsmål til representanten er: Tror han det er systemet som nå vil berge dette? Det som egentlig har skjedd, er jo at Regjeringen ved statsråden har manglende kontroll over dette – og da er det også statsrådens ansvar. Da er det for så vidt ikke systemet direkte som det er noe galt med, men det er manglende styring fra dem som skal ha styringen, og da fra statsråden i høyeste grad. Er ikke representanten Svendsen enig i at det er det som er hovedproblemet?
Representanten Skjelstad er inne på noe vesentlig her, men jeg tror det er en blanding. Jeg tror det er en blanding av at statsråden ikke har kontroll over det som skjer nå og en systemfeil. Systemfeilen er at man ikke har en felles ledelse under ett felles eierskap til hele reformen. Det er en av de store svakhetene. Men så er det selvfølgelig helt korrekt det Skjelstad sier, at statsråden mangler kontroll. Det ser ut som om det er en full svikt i kontrollen her. Det viser jo både Riksrevisjonens beretning, alle de oppslagene som har vært i avisene, og alle de klagene som har vært på Nav. Aldri før har det vært klaget så mye på denne etaten som akkurat nå.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Jeg har bare lyst til å gjøre oppmerksom på den avtalen som komiteen inngikk – og jeg er faktisk vant til at avtaler vi gjør i komiteen, også overholdes – og det var at vi ikke skulle ha debatt i denne saken i salen i dag. Det er grunnen til at verken Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, eller for så vidt statsråd Dag Terje Andersen, er til stede i salen her i dag. Denne debatten var vi enige om at vi skulle ta i forbindelse med stortingsproposisjonen om Nav, som sannsynligvis kommer til Stortinget til uka. Vi kommer til å forholde oss til det – ikke følge opp i noen ytterligere debatt om denne saken nå, men holde oss til avtalen i komiteen.
Presidenten deler denne oppfatningen. For konsekvensen av dette er jo at en rekke av dem som kanskje ville delta i debatten, dermed ikke er til stede.
Lat meg berre aller fyrst seia at når eg sit her, er det nettopp fordi statsråd Dag Terje Andersen hadde fått opplyst at det ikkje kom til å bli nokon debatt i denne saka – og eg hadde ansvaret for dei føregåande sakene. Det kan nok vera freistande å bruka alle høve til å seia eit eller anna om situasjonen i Nav, men eg meiner at den enkelte må stilla seg sjølv eit spørsmål, og det er om det tener saka. Alle veit at det er ein krevjande situasjon ved mange Nav-kontor. Alle veit òg at det er svært mange som tek kontakt med Nav-kontora, som får den beste oppfølginga. Det er i tillegg slik at alle kommunar enno ikkje har sitt Nav-kontor, så her er det ein overgangsfase . Men eg trur iallfall det er helt sikkert at det ikkje er så enkelt som å hekta det meste av det som er ufordringa i Nav-kontora, på akkurat det at sosialhjelpa ikkje er statleg. Så enkelt er det nok ikkje. Det som kan roa både representanten Svendsen og andre, er det som er sagt her av Lise Christoffersen: Regjeringa kjem med ei sak til Stortinget, der ein belyser situasjonen i Nav, og der ein belyser korleis ein har tenkt å handtera utfordringane framover. Den saka kjem allereie i slutten av denne veka.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.
Da er vi klare til votering i sakene nr. 1–3.
Under debatten har det blitt satt fram 20 forslag. Det er forslagene nr. 1–3, fra Bent Høie på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forslagene nr. 4 og 5, fra Bent Høie på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti forslagene nr. 6 og 7, fra Bent Høie på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre forslagene nr. 8–10, fra Bent Høie på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forslagene nr. 11–16, fra Ib Thomsen på vegne av Fremskrittspartiet forslagene nr. 17–19, fra Bjørg Tørresdal på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre forslag nr. 20, fra André N. Skjelstad på vegne av Venstre
Forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, lyder: «Stortinget ber Regjeringen i løpet av 2010 utarbeide en plan for når det vil bli innført frister for universell utforming av eksisterende tiltak og bygg.»
Forslag nr. 8, fra Kristelig Folkeparti og Venstre tas opp til votering. Forslaget lyder:
Det voteres over forslag nr. 5, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder:
Det voteres over forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder:
I C er det under debatten foretatt en rettelse slik at siste punktum skal lyde: «Forskriften skal fortrinnssvis iverksettes samtidig med loven.» Komiteens innstilling til B og C – med den foretatte rettelse – blir i tråd med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Det voteres så alternativt mellom innstillingens A § 21-2 første ledd og forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder:
Det voteres så alternativt mellom innstillingens A § 21-7 fjerde ledd og forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder:
Det voteres så over A § 24-2. Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres så over A §§ 26-1 og 29-2. Fremskrittspartiet har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres så alternativt mellom innstillingens A § 29-5 og forslag nr. 6, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder:
Det voteres så over resten av A. Presidenten gjør oppmerksom på en rettelse i § 16–3. I tredje ledd henvises det til § 31–9, det skal stå § 31–8.
President! Jeg tror det ble gjort feil under avstemningen av forslag nr. 8.
Kan du komme fram her til stemmeforklaring?
Jeg tror det ble gjort en feil under avstemningen av forslag nr. 8, som Høyre også står bak. Det ble bare referert at Kristelig Folkeparti og Venstre stod bak.
I så fall tar vi opp forslag nr. 8 på nytt. Det Bent Høie sa var at forslag nr. 8 kun støttes av Høyre, ikke av Kristelig Folkeparti og Venstre. Er det riktig forstått?
Det som ble sagt, var at det bare var Kristelig Folkeparti og Venstre som stod bak forslaget, og det fikk da bare 11 stemmer fordi det ikke ble sagt at Høyre også står bak. Hvis vi tar det en gang til, og både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre stemmer for, så blir det riktig!
Da voteres det på nytt over forslag nr. 8, som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står bak.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet. Presidenten antar at de samme partiene som er nevnt, altså opposisjonen samlet, vil gå imot lovens overskrift og loven i sin helhet? – Det nikkes.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det foreligger ikke noe referat. Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Forlanger noen ordet før møtet heves? – Møtet er hevet.