Head ametikaaslased! Austatud Riigikogu! Head külalised! Austatud diplomaatiline korpus! Alustame Riigikogu täiskogu VII istungjärgu kuuenda töönädala neljapäevast istungit. Kõigepealt palun Riigikogu kõnetooli neid Riigikogu liikmeid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi! Ma palun Riigikogu kõnetooli Andres Herkeli!
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu liikmed! Riigikogu kodukord võimaldab mul tulla siia pulti selleks, et anda koos rahvasaadik Juku-Kalle Raidiga üle üks seaduseelnõu. Selle eelnõu eesmärk on laiendada Eesti erakondade demokraatlikke vabadusi. Leiame, et need on mõnes aspektis piiratud. Konkreetsemalt soovib eelnõu valimisseadusi muuta nõnda, et nii kohalikel kui ka Riigikogu valimistel oleksid lubatud erakondade moodustatavad valimisliidud. Eriti kentsakas on olnud selle võimaluse kaotamine kohalikel valimistel. Ilmselt oli see kümmekond aastat tagasi põhjustatud hooletusest. See toimus pärast seda, kui peeti suurt vaidlust valimisliitude võimalikkuse üle. Leiame, et see võimalus võiks olla ka Riigikogu valimistel, sest see võimaldaks suuremat paindlikkust ja koostööd valimisliitude tasandil. Praegu peavad erakonnad, kui nad tahavad esitada ühist valimisnimekirja, vältimatult ühinema.
Hea ettekandja, ma palun vabandust! Saalis on väga suur lärm. Head ametikaaslased, ma palun austada ettekandjat ja neid, kes soovivad kõnelejat kuulata! Ma palun anda esinejale kümme sekundit juurde!
Aitäh! Ma alustan siis otsast. Meie eesmärk on laiendada erakondade vabadusi just koostöö võtmes, et nad saaksid esitada ühisnimekirja nii Riigikogu kui ka kohalike omavalitsuste volikogude valimistel. Möönan, et see muudatus eeldaks ilmselt muudatusi ka erakonnaseaduses ning Riigikogu kodu- ja töökorra seaduses, mida me pole jõudnud ette valmistada. Samuti tahaksime, et edaspidi oleksid Riigikogu valimistel võimalikud kodanike valimisliidud. Aitäh!
Ma palun Riigikogu kõnetooli Heljo Pikhofi!
Austatud juhataja! Head Riigikogu liikmed! Mul on hea meel anda sotsiaaldemokraatide nimel üle arupärimine sotsiaalminister Taavi Rõivasele laste õiguste ja lastekaitse teemal. Hea uudis on see, et pika töö viljana on valminud uue lastekaitse seaduse eelnõu, aga kahjuks on selles terve hulk puudusi ja vajakajäämisi, mis tuleks sealt enne eelnõu seadusena vastuvõtmist kindlasti kaotada. Me ju kõik teame, et last kaitseb kõige paremini toimetulev pere. Kehtivale lastekaitse seadusele saab ette heita liigset deklaratiivsust. Eelnõu keskendub juba ohuolukorras olevatele lastele ega käsitle perede ja vanemluse toetamist. Paraku on ka seal ennetustegevusest räägitud liiga üldsõnaliselt. Vähe pööratakse tähelepanu kohaliku omavalitsuse lastekaitseametnike tööülesannetele, kuigi nende töötajate töökoormus suureneb. Raha kohalikele omavalitsustele juurde aga ei eraldata. Kõige imelikum on see, et ka rahandusminister ei kooskõlastanud seda eelnõu ja leidis, et lastele vajaminevat 6,4 miljonit eurot riigieelarves ei ole. Aitäh!
Aitäh! Palun Riigikogu kõnetooli Rainer Vakra!
Austatud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Elu on näidanud, et mida sügavamale sa kaevad, seda rohkem sa leiad. Riigikogu VEB Fondi uurimiskomisjon on tänaseks pidanud 30 istungit ja kuulanud 42 inimest. Me oleme kaasanud oma töösse lisaks Riigikontrollile Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi, kes on teinud mitmeid käekirja- ja dokumendiuuringuid. Kõik skeptikud, kes arvasid või koguni lootsid, et VEB Fondi uurimiskomisjon moodustatakse Riigikogus teema mahamatmiseks, on pidanud pettuma. Tänaseks on selge, et uurimiskomisjon edastab Riigiprokuratuurile materjalid, mis on seotud uurimiskomisjonile esitatud võltsitud kirjaga. Rõhutan, et kirja võltsimine õnnestus Eesti Kohtuekspertiisi Instituudil kindlaks teha ainult tänu sellele, et me üheskoos pikendasime komisjoni tegevuse tähtaega. Muidu oleks komisjon teinud järeldusi võltsitud dokumendile tuginedes, mis oleks olnud tõe väljaselgitamise seisukohalt väga kahetsusväärne. VEB Fondi komisjon on pidevalt rõhutanud, et komisjon töötab koostöös Riigikontrolliga. Selleks et meie saaksime nende auditi tulemusi oma töös kasutada, on vaja komisjoni tööaeg ühtlustada Riigikontrolli auditi ajakavaga. 25. veebruaril ehk üleeile saatis Riigikontroll VEB Fondi uurimiskomisjonile ametliku kirja, teatades selles, et Riigikontroll muudab oma tööplaanis VEB Fondi kohta tehtava auditi valmimise tähtaega, sest auditi alusmaterjalide analüüsiks vajalike toimingute maht on esialgsega võrreldes oluliselt kasvanud. Infoks ütlen, et läbi on töötatud 60 000 – 70 000 lehekülge esialgu kavandatud 20 000 lehekülje asemel. Komisjoni eesmärk on kontrollida kõiki väiteid ja dokumente. Näiteks avastasime alles hiljuti SEB-s üle 20 toimiku, igaühes 500 lehte infot, mis heidab valgust panga eelkäijale.
Hea ettekandja, teie aeg on läbi. Palun andke otsuse eelnõu üle!
Üks lause jäi ütlemata. Palun!
Rohkem kõnesoove ei ole. Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud kaks eelnõu ja ühe arupärimise. Meie kodu- ja töökorra seaduse kohaselt otsustab Riigikogu juhatus nende edasise menetlemise. Läheme teadete juurde. Riigikogu esimees on edastanud Riigikogu liikmete arupärimise haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoole. Head ametikaaslased! Järgmise nädala esmaspäeval, 3. märtsil toimub siin saalis traditsiooniline Mudel Euroopa Parlamendi foorumi lõppüritus. Seoses sellega palun teil oma laudadelt ja sahtlitest materjalid kaasa võtta! Nüüd teeme kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 87 Riigikogu liiget, puudub 14.
Alustame tänase päevakorra punktide menetlemist. Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud äriseadustiku muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 549 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajad soovivad läbirääkimisi pidada? Läbirääkimisi pidada ei soovita, võime alustada lõpphääletuse ettevalmistamist. Head ametikaaslased! Eelnõu 549 vajab seadusena vastuvõtmiseks Riigikogu koosseisu häälteenamust. Seetõttu teeme enne lõpphääletust kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreerus 87 Riigikogu liiget, puudub 14. Panen lõpphääletusele eelnõu 549. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 85 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole. Vabariigi Valitsuse algatatud äriseadustiku muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 549 on seadusena vastu võetud. Esimese päevakorrapunkti käsitlemine on lõpetatud.
Liigume teise päevakorrapunkti juurde. Algab Vabariigi Valitsuse algatatud isikut tõendavate dokumentide seaduse, riigilõivuseaduse ja riigipiiri seaduse muutmise seaduse eelnõu 550 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajad soovivad läbirääkimisi pidada? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Alustame lõpphääletuse ettevalmistamist. Panen lõpphääletusele eelnõu 550. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 84 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole. Vabariigi Valitsuse algatatud isikut tõendavate dokumentide seaduse, riigilõivuseaduse ja riigipiiri seaduse muutmise seaduse eelnõu 550 on seadusena vastu võetud. Teise päevakorrapunkti käsitlemine on lõpetatud.
Liigume kolmanda päevakorrapunkti juurde. Algab Vabariigi Valitsuse algatatud alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse ning vedelkütuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 491 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajad soovivad läbirääkimisi pidada? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Võime minna lõpphääletuse ettevalmistamise juurde. Panen lõpphääletusele eelnõu 491. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 81 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei ole. Vabariigi Valitsuse algatatud alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse ning vedelkütuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 491 on seadusena vastu võetud. Kolmanda päevakorrapunkti käsitlemine on lõpetatud.
Liigume neljanda päevakorrapunkti juurde. Algab Vabariigi Valitsuse algatatud ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu 499 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajad soovivad läbirääkimisi pidada? Kõnesoove ei ole, läbirääkimisi ei avata. Alustame lõpphääletuse ettevalmistamist. Panen lõpphääletusele eelnõu 499. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 61 Riigikogu liiget ja vastu 1, erapooletuks ei jäänud keegi. Vabariigi Valitsuse algatatud ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu 499 on seadusena vastu võetud. Neljanda päevakorrapunkti käsitlemine on lõpetatud.
Liigume viienda päevakorrapunkti juurde. Algab olulise tähtsusega riikliku küsimusena välispoliitika arutelu. Head ametikaaslased! Enne kui me asume arutelu juurde, lubage lühidalt tutvustada selle päevakorrapunkti arutamise korda, mis tuleneb Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse §-st 153. Arutelu algab välisminister Urmas Paeti ettekandega, mis kestab kuni 30 minutit. Ettekandele järgnevad küsimused ja vastused, mis kestavad kuni 60 minutit. Seejärel on väliskomisjoni esimehe Marko Mihkelsoni ettekanne, mis kestab kuni 20 minutit, küsimusi saab talle esitada 30 minuti jooksul. Riigikogu liige võib kummalegi ettekandjale esitada ühe suulise küsimuse. Peale küsimuste vooru on läbirääkimised, kus sõnavõttudega võivad esineda Riigikogu liikmed, komisjonide ja fraktsioonide esindajad. Väliskomisjoni palvel on Riigikogule ettepanek, et sõnavõttudega esineksid kõigepealt fraktsioonide esindajad. Pärast arutelu lõppemist Riigikogu otsust vastu ei võta. Väliskomisjon on teinud ettepaneku pikendada vajaduse korral istungi aega päevakorra ammendamiseni, kuid mitte kauem kui kella 14-ni. Head ametikaaslased, lubage tulla istungi aja pikendamise juurde tagasi siis, kui selleks tekib vajadus. Ma palun ettekandeks Riigikogu kõnetooli välisminister Urmas Paeti!
Tere hommikust, head Riigikogu liikmed! Head külalised! Alustuseks avaldan sügavat kaastunnet Ukraina inimestele, kelle lähedased on viimastel nädalatel hukkunud Ukraina viimase 20 aasta kõige suuremas tragöödias. Ukraina ühiskond on katki ja ärevuses. Seda ohustavad inimeste pettumus ja napp usaldus poliitilise võimu vastu, korruptsioon, riigi majanduse nõrkus ja pinged riigi eri piirkondades, ennekõike Krimmis. Ukraina ühiskonda saab tervendada vaid usalduse järkjärguline taastumine poliitika ja poliitikute vastu. Uue valitsuse kiire moodustamine ja selge suund erakorralistele vabadele valimistele Ukrainas on elementaarne, kuid pingete oluliseks vähendamiseks ainult sellest ei piisa. Vaja on kiireid ja tegelikke reforme, mis tugevdavad õigusriiki, vähendavad korruptsiooni, kindlustavad turumajanduse toimimist ja annavad jõudu kodanikuühiskonnale. See kõik peaks suurendama usaldust riigi ja kogu ühiskonna toimimise vastu. Euroopa Liit ja tema liikmed ehk meie peame andma Ukrainale kõigeks selleks selget tuge, iseenesestmõistetavalt lähtudes Ukraina territoriaalse terviklikkuse printsiibist. Tugi saab olla praktiline, ma pean silmas eksperdiarvamusi ja reformikogemust. Tugi saab olla poliitiline, kui me oleme valmis tihendama Euroopa Liidu ja Ukraina suhteid, pidades selgelt silmas Euroopa perspektiivi. Tugi saab olla ka majanduslik, kui me oleme valmis selgete reformiprogrammide alusel andma Ukrainale rahalist tuge, et vältida selle riigi majanduse kokkukukkumist. Ma väga loodan, et Ukraina ühiskonna enamus ning selle riigi juhid mõistavad üheselt, et vaba ja demokraatlik ning korruptsioonivaba õigusriik peaks olema eesmärk, mille saavutamine on ka Ukraina julgeoleku ja heaolu eeldus. Samuti pean oluliseks, et kõik partnerid Euroopa Liidus saavad aru, kui oluline kõigile Ida-Euroopa üleminekuühiskondadele on Euroopa perspektiiv ning see, et Euroopa Liit selle selgelt välja ütleb. See oli ja on oluline näiteks Lääne-Balkani riikidele. Eesti on Ukraina demokraatlikku arengut toetanud aastaid ja on valmis seda tegema edaspidigi. Me soovime, et Ukrainast saaks demokraatlik ja tugev õigusriik. Ukraina inimesed väärivad seda. Rääkisin üleeile Kiievis arstipunktiks muudetud Ukraina hotellis vabatahtlike arstide juhi Olga Bogomoletsiga, kelle sõnul on Ukraina edasine normaalne areng võimalik ainult siis, kui valitsuse vahetus ei too lihtsalt senist opositsiooni võimule, vaid sellega kaasnevad tegelikud muutused vabaduste, demokraatia ja õigusriigi suunas. Tema sõnul hindab Ukraina ühiskond Eesti abi ja kogemusi kõrgelt. Ukrainas on neil päevil palju kaalul. Paljud on seal toonud ohvriks oma elu, selleks et nende riik muutuks. Me peame olema neile vabadustele suunatud muutustele toeks. Konkreetseid samme ootavad aga ka teised Euroopa Liidu idapartnerluse riigid. Euroopa Liit peab sel aastal sõlmima assotsiatsiooni- ja vabakaubanduslepingu Moldova ja Gruusiaga ning otsustama, kas anda viisavabadus Moldova kodanikele. Me oleme värskelt otsustanud saata Moldovasse alaliselt Eesti diplomaadi. Ka Aserbaidžaani, Armeenia ja Valgevenega tuleb olusid arvestades leida konkreetseid koostöövõimalusi viisalihtsustusest kõikvõimaliku muu praktilise koostööni. Head kolleegid! Kui vaadata lisaks Ukrainale teiste paikade poole, siis tuleb öelda, et paraku on maailmas praegu vaid mõni pikaajaline kriisikolle, kus võib täheldada selget pööret paremuse poole. Näiteks võib tuua arengu Birmas ning Serbia ja Kosovo suhted. Birmas aastakümneid väldanud sõjaväediktatuur lõppes 2011. aastal ja inimõiguste olukord on seal pärast seda aeglaselt, kuid järjekindlalt paranenud. Serbia ja Kosovo on asunud läbi rääkima, keskendudes tulevikule. Serbia ja Kosovo kõnelused on näide selle kohta, kuidas Euroopa Liidu liikmesuse perspektiiv paneb osapooli omavahel lahendusi otsima. Selline areng suurendab kogu Euroopa, sh Eesti julgeolekut. Serbia, Kosovo ja Birma on aga kahjuks kaks eredat erandit. Teistes maailma konfliktikolletes on olukord paraku endiselt uinuv, külmutatud, ärev või suisa plahvatusohtlik. Mõelgem ohvriterohkele sõjale Süürias, Põhja-Korea vangilaagritele toetuvale tuumaprogrammile, Lõuna-Sudaanile või Kesk-Aafrika Vabariigile. Aastaid on edutult otsitud lahendusi Lähis-Ida konfliktile. Araabia kevadest haaratud riigid ei ole suutnud asuda stabiilse arengu teele. Kaukaasias pingestavad olukorda Mägi-Karabahhia, Lõuna-Osseetia ja Abhaasia. Loodetavasti pöördub olukord paremuse poole Iraanis. Nimetatud ja veel mitmed teised pingekolded mõjutavad rohkemal või vähemal määral ka Eestit. Birma ja Serbia-Kosovo näited sisendavad samas usku, et liikumine turvalisema maailma poole on siiski võimalik. Rahvusvaheline tähelepanu ja tugi saavad ummikusse jooksnud konfliktidele leevendust tuua. Vastutustundliku rahvusvahelise kogukonna liikmena peab ka Eesti tegutsema kaugete pingete lahendamise nimel. Austatud Riigikogu! Esimene selline välispoliitika arutelu nagu täna oli iseseisvuse taastanud Eestis 20 aasta eest. 17. veebruaril 1994. aastal kõneles toonane välisminister Jüri Luik sellest, et tühi rabelemine ning oma seisukohtade pidev muutmine ei vii sihile. Just järjekindlus on meie tugevus. 20 aasta tagusel välispoliitika arutelul öeldi esimest korda riikliku eesmärgina välja soov NATO-ga liituda, sest NATO-t nähti kõige olulisema stabiilsust garanteeriva organisatsioonina Euroopas. Kümme aastat hiljem ühinesimegi alliansiga ning praegu saame endiselt kinnitada, et Põhja-Atlandi kollektiivkaitseruum on meie julgeoleku esmane ja olulisim garantii. Eesti jätkab tegutsemist selle nimel, et NATO kaitsekilp oleks tugev, Eesti on olnud usaldusväärne ja julgeolekut loonud liitlane. Meie kaitsekulutused küündivad 2%-ni SKT-st, mis on praegu liitlaste seas võrdlemisi ebatavaline. Septembris toimuval NATO tippkohtumisel soovime kinnitust, et NATO-l oleks selge siht ka tulevikuks. NATO peab jääma usutava ja selgelt nähtava võimekusega kollektiivkaitseorganisatsiooniks. Ta peab suutma kohanduda uute ülesannetega, mistõttu tuleb arendada vajalikke võimeid, näiteks küberkaitse alal. NATO tugevus ja efektiivsus sõltuvad olulisel määral transatlantilistest sidemetest. Euroopa ja Põhja-Ameerika peavad töötama koos ja tasakaalukalt. Niisamuti ei tohi kaitsekulutuste tase ning NATO ühistegevusse panustamine liigselt Ameerika Ühendriikide poole kalduda. Hoolimata sellest, et 2% SKT-st on alliansis kahjuks pigem erand, ei tohi ambitsiooni sellelt tasemelt madalamale viia. Jätkuma peab ka NATO lahtiste uste poliitika. Eesti toetab Gruusiale liikmesuse tegevuskava ehk MAP-i andmist ning on avatud mõttele võtta ka Montenegro lähemas tulevikus liikmeks, kui see riik on selleks valmis. Samuti on vaja edasi liikuda NATO koostöös Makedoonia ning Bosnia ja Hertsegoviinaga. Äärmiselt oluline on senisest tihedam koostöö NATO-sse mittekuuluvate, kuid samu väärtusi jagavate riikidega, ennekõike Soome, Rootsi, Jaapani, Austraalia, Lõuna-Korea ja Uus-Meremaaga. Pöördun nüüd NATO ja Venemaa suhete juurde. Neid võiks tulevikus iseloomustada suurem pooltevaheline usaldus. On valdkondi, kus koostöö toimib hästi ka praegu, näiteks Afganistani-transiit ning terrorismi-, narkootikumi- ja piraatlusvastane võitlus, kuid ometi on neis suhetes veel liigset usaldamatust, ükskõik kas rääkida relvastuskontrollist või õppustest. Afganistani missiooni lõppemine seab meie ette mitmeid küsimusi, millest üks olulisemaid on õige tasakaalu leidmine kollektiivkaitse ning kriiside ohjeldamise vahel. NATO liikmena oleme Afganistani missioonist osa võttes panustanud nii Afganistani stabiilsusesse kui üldisemalt ka kogu maailma, seega väga otseselt endagi julgeolekusse. Meie abi Afganistanile on algusest peale olnud mitmekülgne. Meie siht on julgeoleku tagamise kõrval valmistada oma võimaluste piires kohalikku ühiskonda ette toimiva riigi käivitamiseks. Eesti panus on olnud tulevikku vaatava loomuga, me oleme koolitanud tulevasi koolitajaid. Nagu on öelnud hariduse eest võitlejana tuntuks saanud ja Talibani käe läbi kannatanud Pakistani tüdruk Malala: "Üks laps, üks õpetaja, üks pliiats ja üks raamat võivad muuta maailma." Eesti toel on koolitust saanud Afganistani tuletõrjujad, diplomaadid ja kooliõpetajad, aga ka tulevased ülikooli õppejõud. Kui Afganistan seda vajab ning ootab, oleme valmis toetamist jätkama, kas Afganistani enda julgeolekujõude välja õpetades või vahendeid arengukoostöösse suunates. Kuid selge on, et Afganistanil on oma kokkulepitud ülesanded ja kohustused ning alates juba selle aasta suvest on määrav roll riigi turvalisuse ja kogu tuleviku eest hea seismisel Afganistanil endal. Eesti jätkab panustamist rahvusvahelisse rahuvalvesse. Paari nädala tagustel kohtumistel ÜRO peakorteris oli peateema kasvav mure Kesk-Aafrika Vabariigi olukorra pärast, samuti rahvusvaheline võimekus panustada olukorra leevendamisse. Eestit tunnustati kiire reageerimise eest. Eesti mõistab selgelt hukka igasuguse vägivalla tsiviilisikute vastu ja rahvusvaheliste inimõiguskonventsioonide rikkumised. Kahjuks oleme pidanud tihti kuulma tapetud või sandistatud lastest Süürias ning vägistatud naistest Kesk-Aafrika Vabariigis. Me peame tegema kõik, et vältida uute relvakonfliktide puhkemist. Peamiselt vastutavad kriisi lahendamise eest vastava riigi võimud, kuid kui kõik lokaalsed kriisi maandamise meetmed on ammendatud, peab reageerima rahvusvaheline kogukond. Maailmas on üha enam olukordi, kus looduskatastroofide või relvakonfliktide tõttu satuvad ohtu paljude inimeste elud. Meie eesmärk on suurendada Eesti võimet reageerida humanitaarkatastroofidele. Oluline ei ole sealjuures niivõrd abisummade suurus, kuivõrd toetus juba toimivale abisüsteemile ning humanitaarprintsiipide ja rahvusvahelise humanitaarõiguse järgimisele. Möödunud aastal andis Eesti humanitaarabiorganisatsioonidele ning humanitaarkriiside ohjeldamiseks 2,4 miljonit eurot. Viiendiku sellest summast suunas Eesti Filipiinidele taifuuni tagajärgedega toimetulemiseks ning kolmandiku Süüria kriisis kannatanute abistamiseks. Samuti oleme humanitaarabi saatnud näiteks Kesk-Aafrika Vabariiki ja värskelt ka Ukraina meeleavaldustel kannatanute toetuseks. Möödunud suve lõpus toimus Süürias keemiarünnak. Tegemist oli ühe brutaalsema ja traagilisema keemiarünnakuga pärast teist maailmasõda. Eesti mõistis rünnaku kiiresti ja ühemõtteliselt hukka. Ühtlasi olime esimeste hulgas, kes keemiarelva hävitamist rahaliselt toetasid. ÜRO põgenikeagentuuri andmetel vajas eelmise aasta lõpul Süüria 22 miljonist elanikust humanitaarabi 10 miljonit. Oma kodust on olnud sunnitud lahkuma 9 miljonit inimest. 140 000 inimest on tapetud. Tervet põlvkonda lapsi ähvardab sõja tõttu normaalsest haridusest ilmajäämine, rääkimata traumast, mida tekitab aastatepikkune elu põgenikelaagrites või pommihirmus. Süüria kodusõda on 21. sajandi suurim humanitaarkatastroof, mis nõuab rahvusvaheliselt kogukonnalt selgeid ja kiireid samme, et survestada konflikti osapooli läbirääkimistele asuma. Ka Euroopas näeme otseseid Süüria kodusõja tagajärgi, nagu kasvav immigratsioonisurve ning konfliktis vahetult osalevad Euroopa riikide kodanikud, kes seal sidemeid loovad ja kogemusi omandavad. Meie ühine eesmärk peab olema vältida inimõiguste rikkumist ja konflikte. Me peame liikuma ennetuskeskse lähenemise poole. Kuid kuna sõjakuriteod ja inimõiguste rikkumised on saanud tõsiasjaks, siis tuleb neile kohe reageerida. Head kuulajad! Aktiivsus kodust kaugel ei tähenda, et naabrussuhted soiku jääksid. Eesti ja Venemaa suhted on töised, kuid on valdkondi, kus koostöö võiks olla palju parem. Näiteks tähendavad kaubanduspiirangud paraku muu arenguga vastupidises suunas liikumist. Kõikidele asjaosalistele oleks kasulik, kui piiranguid ei oleks. Ühele lahtisele ja ebakindlale teemale oleme nüüd loodetavasti punkti panemas, sest 18. veebruaril allkirjastati piirilepingud. Piir on konkreetne ja selge nähtus, mis peab olema ka õiguslikult täpselt kindlaks määratud. See on otseselt julgeolekusse puutuv teema. Mul on hea meel, et Riigikogu ilmutas 2012. aasta sügisel üksmeelt, kui kõik Riigikogus esindatud erakonnad ühinesid ettepanekuga leida lahendus, mis võimaldaks piirilepetel jõustuda. Värskelt on sõlmitud Eesti ja Venemaa diplomaatilise kinnisvara leping ning välisministeeriumide koostöölepe. Loodetavasti jõustuvad peatselt topeltmaksustamise vältimise leping, majanduskoostööleping ning paljud teised ettevalmistatavad Eesti ja Venemaa kokkulepped. Loomulikult loodame, et idanaabri juures areneb vaba kodanikuühiskond ning ka lähinaabritega suheldakse lahkelt ja avatult. Nagu NATO liitlaste koostöö eesmärk Euroopas, nii on ka Euroopa Liidu naabruspoliitika eesmärk tegutseda kellegi poolt ja mitte kellegi vastu. Idapartnerluse kõige laiem eesmärk on suurendada julgeolekut, stabiilsust ja heaolu. Demokraatlike vabaduste tagamine ja inimõiguste kaitse on hoovad, mis muudavad sisemiselt tugevaks iga ühiskonna ning mõjutavad positiivselt ka vahetut ümbrust. Euroopa idapartnerite stabiilsus, heaolu ja julgeolek mõjutavad Euroopa Liitu, niisamuti Venemaad. Seetõttu ei ole idapartnerite sisemist lõhenemist soosiv surve kasulik ei Euroopa Liidule ega Venemaale. Mis kõige kurvem, enim kannatavad ebastabiilsuse tõttu idapartnerlusriigid ise. Euroopa Liit peab pärast Vilniuse tippkohtumist oma poliitikat põhjalikult uuendama, sest idapartnerlussidemed ei astunud edasi nii pikka sammu, kui loodeti. Kuid idapartnerlus Vilniuses kindlasti ei lõppenud. Probleemid said selgema vormi ja nüüd tuleb nende lahendamisel edasi liikuda, kasutades printsiipi "rohkem rohkema eest". Hea Riigikogu! Täna võime täiesti kindlalt öelda, et kriisitunne Euroopas on vähenenud. Kõige hullem on seljataga: usaldus on taastumas ja Eurostat prognoosib selleks aastaks peaaegu kõikides liikmesriikides majanduskasvu. Keerulised ajad on Euroopat õpetanud ühiseid lahendusi otsima, mitte probleemidele neisse süvenemata selga keerama. Meile on endist viisi oluline, et tulevast Euroopat kujundades ei mindaks seniste aluspõhimõtete kallale, ma pean silmas näiteks nelja põhivabadust. Eesti huvides on tugev ja avatud Euroopa Liit. Euroopa Parlamendil on Euroopa Liidu otsustusmehhanismis järjest suurem kaal, mistõttu peaks olema kõigile Eesti ja Euroopa kodanikele oluline, milliseks kujuneb europarlamendi uus koosseis. Ma loodan, et selle enamus toetab tugevat Euroopa Liitu ja arenemist selles suunas. Euroopa Liidus on hulk asju, mida saab ja tuleb teha kohe ning milleks pole vaja mingeid olulisi leppeid muuta. Teenuste vaba liikumine, digitaalne ühisturg, ühtsem välis-, julgeoleku- ja energiapoliitika on mõned näited, kus on tublisti edasiliikumisruumi. Efektiivsema Euroopa Liidu otsimine kujundab tugeva organisatsiooni, sellise, mis on ahvatlev ka seni Euroopa Liidust välja jäänud riikidele. Euroopa Liidu atraktiivsust näitab see, et leidub mitmeid riike, kes on liitumisest huvitatud. Nende riikide suhtes tuleb olla avatud. Tänavu, kui möödub sada aastat esimese maailmasõja algusest, oleme positsioonis, kus liitumiskõnelused Serbia, Montenegro ja Türgiga peavad arenema tõrgeteta. Ma loodan, et Island naaseb liitumiskõnelustele ning Albaania, Kosovo ning Bosnia ja Hertsegoviina on samuti ühel heal päeval nende alustamiseks valmis. Muidugi eeldan ma, et Makedoonia nime küsimus saab lahenduse ja see riik saab nii Euroopa Liidu kui ka NATO suunas edasi liikuda. Head Riigikogu liikmed! Suletud ja vaene ühiskond ei ole kunagi turvaline. Eesti majanduse kasvu toetab tihe välismajandussuhtlus. Äri- ja majandusdiplomaatiast on saanud Eesti välissuhtluse üks nurgakive. Üha enam on Eesti diplomaatide töö seotud Eesti firmade aitamisega uutele turgudele ning välisettevõtetele Eesti turu omapära ja tingimuste tutvustamisega. Eestil on innovaatilise ja ettevõtjaid toetava riigi kuvand. See on mitmeid ettevõtjaid ajendanud Eestisse investeerima, oma tegevust siia tooma või siinsetest kogemustest õppima. Olgu näiteks toodud maailma juhtiv logistikafirma Kuehne+Nagel, kes Eestisse investeerides asutas siin oma infotehnoloogia arenduskeskuse. Me otsisime Nokiat, aga leidsime Skype"i, GrabCadi, TransferWise"i, Erply, ZeroTurnaroundi ja paljud teised uudse lähenemisnurgaga IT-tiigrid. Eesti infotehnoloogia edulugu on ehk meie viimase aja tuntuim visiitkaart, kuid infotehnoloogiaettevõtete kõrval panustavad ekspordile järjest julgemalt paljud firmad teisteltki aladelt. Möödunud aastal aasta eksportija tiitli pälvinud Baltimaade suurim ja tänapäevaseim teraviljatöötleja Tartu Mill on suurepärane näide selle kohta. Eesti ekspordi tugevaks küljeks ongi peetud just mitmekesisust, sest väljavedu toetub meil enam kui kümnele olulisemale kaubagrupile. Me soovime Eesti ettevõtjaid järjest tõhusamalt toetada. Välisministeerium kavatseb oma võimekust äridiplomaatia alal edasi kasvatada. Eesti on olnud kogu iseseisvusaja väga liberaalse kaubanduspoliitikaga riik. Me juba oleme avatud majandusest ja kaubandussuhetest palju võitnud ning kindlasti aitab piirangute kadumine meie heaolu kasvule otseselt kaasa tulevikuski. Eelmise aasta sügisel alustasid maailma kaks suurt kaubandusjõudu – Euroopa Liit ja USA – läbirääkimisi kaubandus- ja investeerimispartnerluse lepingu sõlmimiseks. Kui leping jõustub, on sel erakordne ajalooline tähendus, kusjuures mitte üksnes kaubandusele ja majandusele ega üksnes USA-le ja Euroopa Liidule. Kaupade liikumist hõlbustatakse tariifide ja mittetariifsete barjääride kaotamisega ning ka teenuste pakkumiselt eemaldatakse pärssivad tõkked. Lisaks püütakse ühtlustada mõlema poole reegleid ja norme. Selle põhjal saab ette kujutada, milliseks võib selle Euroopa Liidu ja USA tähelepanuväärse lepingu mõju kujuneda. Arvutuste kohaselt võib kõnealune leping tuua USA majandusse 90 miljardit ja Euroopa Liidu majandusse 120 miljardit eurot lisaraha aastas. USA ja Euroopa Liidu kaubanduslepingul on samuti selge üleatlandilist sidet tihendav julgeolekupoliitiline mõõde. Maailmakaubanduses toimub mitmeid teisigi meile olulisi arenguid. Euroopa Liit on lõpetanud läbirääkimised kaubanduslepingu üle Kanadaga. Sarnaseid läbirääkimisi peetakse Jaapani, Vietnami, Malaisia ja Taiga. Loodame, et edasi liiguvad kõnelused Indiaga ning läbirääkimised Hiinaga saavad hoo sisse. Maailmakaubanduse nägu on viimastel aastakümnetel palju muutunud. Kui 20 aastat tagasi moodustasid sisse- ja väljavedu koos võetuna 20% kõigest, mida maailmas tarbiti, siis nüüd 40% ja arvatakse, et see protsent suureneb edaspidigi. Ühistel reeglitel põhinev üleilmne kaubandussüsteem on kõigile kasulik. Kahtlemata on hea, et Venemaa on Maailma Kaubandusorganisatsiooni liige. WTO raamistik saab oma potentsiaali täielikult ära kasutada aga vaid siis, kui osalised oma lubadusi täidavad. Eeldame, et Venemaa loobub üha uute tõkete veeretamisest vaba ja avatud kauplemise teele ning kaotab juba seatud lisabarjäärid. Eesti on tihedas kontaktis Venemaa kolleegide ja Euroopa Komisjoniga, et leida kaubandusvaidlustele lahendus. Arengukoostöös oleme seadnud eesmärgi suurendada lähiaastatel arenguabi mahtu 0,17%-ni SKT-st. Nii toetame toimiva majandus- ja ettevõtluskeskkonna kujunemist nendes riikides. Samuti suureneb nende riikide hulk, kus oleme valmis korraldama arengukoostöö projekte. Edukad projektid on tööle hakanud näiteks Tuneesias, Palestiinas ja Birmas. Me oleme valmis seda ringi laiendama nii Aafrikas kui ka Aasias. Selge on aga see, et koostöö kaugemate ja riskirohkemate piirkondadega nõuab kannatlikkust ja teadlikku lähenemist. Arvestada tuleb, et Eesti esinduste võrk ei saagi kunagi päris valmis ning tasakaalu otsimine peab käima pidevalt. Minu hinnangul oleme praegu Eestist väljaspool oma diplomaatidega optimaalselt esindatud. Viimasest viiest esindusest, mille oleme avanud, paiknevad neli Aasias või Austraalias. Väga hästi on tööle hakanud viimati avatud saatkond Indias, mis tegeleb ärikontaktide ja konsulaarküsimustega, näiteks kinnipeetud Eesti kodanike probleemidega, aga ka poliitilise koostööga. Oluliselt on tihenenud suhted Jaapaniga, kes osaleb ka meie piirkondlikus Põhja-Balti koostöös. Pekingis on kohe valmimas Eesti uus saatkonnahoone ning peagi avame saatkonna Brasiilias, kuhu suvel siirdub tööle ka suursaadik. Tegemist on esimese alaliselt kohapeal viibiva Eesti suursaadikuga Lõuna-Ameerikas. Tõsiasi, et kõik viimati avatud esindused paiknevad Aasias, Austraalias või Lõuna-Ameerikas, vastab võrdlemisi hästi ootusele, et Eesti ei tohiks eemale jääda arengutest tõusva majandusega riikides. Saatkonna või konsulaadi avamise põhjus on see, et kasvab vajadus pakkuda kodanikele konsulaarteenuseid ning ettevõtjatele tuge turule sisenemisel. Pärast käesoleval aastal Brasiilias saatkonna avamist on Eestil olemas esindused kõikides riikides, mis kuuluvad meie 20 olulisima kaubanduspartneri hulka. Praeguse seisuga on Eestil saatkonnad riikides, millega kaupade vahetamine moodustab 94,3% väliskaubanduse kogukäibest. Eesti väliskaubanduse omapära on aga see, et me kaupleme tihedamalt väikese hulga riikidega. See on olnud nii juba alates iseseisvuse taastamisest. Seega on meile edaspidigi keskse tähtsusega tihe koostöö oma võtmeturgudega, mis valdavalt paiknevad Läänemere piirkonnas. Eesti ettevõtted ei konkureeri igas valdkonnas, sest Eesti väiksus seab oma piirid, kuid meil on head tooted ja oskus neid eksportida. E-riigi tutvustamine on kesksel kohal ka suhtlemisel riikidega, kes alles valmistuvad oma e-riiki üles ehitama. Ene Ergma mäletab kindlasti, kuidas ta koos Kõrgõzstani e-riigi delegatsiooniga käis rohkem kui kümme aastat tagasi puid istutamas, praegu aga vaatab Kõrgõzstan, kuidas Eesti eeskujul e-Kõrgõzstan üles ehitada. See, mis Eesti on ja milliseid väärtusi me kanname, väljendub minu meelest ehedal kujul selles, et me oleme üks aktiivsemaid internetivabaduse eest seisjaid. Eesti arvates on internetivabadus inimõiguste lahutamatu osa. Turvalisus ja vabadus internetis ei välista teineteist. Lisaks sellele, et Eesti on ÜRO inimõiguste nõukogu liige, on Eesti praegu internetivabaduse koalitsiooni eesistuja, millest tulenevalt on meil hea võimalus, aga ka vastutusrikas ülesanne juhtida 22 riigist koosneva ühenduse tööd. Internetivabaduse koalitsiooni eesmärk on inimõiguste ja põhivabaduste kaitse küberruumis. Me korraldame aprilli lõpus Tallinnas kõrgetasemelise konverentsi "Vaba ja turvaline internet kõigile". ÜRO inimõiguste nõukogu liikmena panustame edaspidigi otseselt ka teistesse inimõiguste valdkondadesse. Meie erilise tähelepanu all on naiste ja laste õigused ning seda nii konfliktipiirkondades kui ka mujal. Oluline areng küberjulgeoleku alal oli aga möödunud aastal Eesti ja USA allkirjastatud küberkoostöö ühisavaldus, mis annab kindla raami täiendavaks kahepoolseks tegevuseks ja koostööks rahvusvahelistes organisatsioonides. Interneti haldamisega ja üleilmse küberarhitektuuriga seotud probleemide ring jääb lähemas tulevikus meie oluliseks töövaldkonnaks. Head kuulajad! Selle ülevaate lõpetuseks pöördun meie kodupiirkonda, Läänemere äärde. Piirkondliku koostöö ärgitamiseks saab Eesti sel aastal nii mõndagi ära teha. Me juhime ühel ajal kolme piirkondliku koostöö vormi: Põhjala ja Balti koostööd, Balti koostööd ning alates juulist ka Läänemeremaade Nõukogu. Läänemere aastal kinnitame Läänemere piirkonna rolli oma arengus. Juba järgmisel nädalal korraldab Eesti Narvas Põhja- ja Baltimaade ning Visegrádi riikide välisministrite kohtumise. Nimetan ainult olulisemaid meie piirkonna ühiseid suuri teemasid. Esiteks, energiaprojektid. Meie eesmärk on saavutada, et kaoks Balti energiasaar. Selleks tuleb ehitada uusi ühendusi ja teha jõupingutusi, et uued tarnijad pääseksid ühisele turule ligi. Kindlasti liigub sel aastal edasi töö seoses veeldatud gaasi regionaalse Balti terminaliga ning Eestit ja Soomet ühendava maagaasi torujuhtmega Balticconnector. Eesti ja Soome alalisvooluühendus Estlink 2 on alates 7. veebruarist elektrituru käsutuses. See kolmekordistab maksimaalse ülekandevõimsuse Eesti ja Soome vahel. Teiseks, Balti riikide läbi aegade suurim taristuprojekt Rail Baltic. Tegemist on kogu Euroopa Liidu transpordivõrgustiku ühe olulisema liikumiskoridoriga. Balti riikide igakülgne koostöö on siin väga oluline. Äärmiselt oluline areng oli Läti liitumine eurotsooniga. Loodetavasti teeb peatselt sama ka Leedu. Kui vaadata põhja poole, isegi Soomest kaugemale, siis võib öelda, et on alanud tõsine arutelu, mis võiks päädida Eesti vaatlejastaatusega Arktika Nõukogus. See piirkond ja organisatsioon muutuvad Arktikas toimuvate muudatuste tõttu järjest olulisemaks majanduse, julgeoleku ja loomulikult ka keskkonnahoiu mõttes. Pealegi on Eesti Arktikale lähim riik, mis sinna nõukokku ei kuulu. Austatud Riigikogu! Meie tugevus on olnud mõtestatud, järjekindel, kuid aina edasi arenev välispoliitika. Paratamatult on vahendid muutunud, olgu näiteks toodud äridiplomaatia rolli suurenemine või säutsumisdiplomaatia, aga ka kogu sotsiaalmeedia esilekerkimine. Kuid need on vahendid, mitte väärtused ja kaugeltki mitte eesmärgid. Me peame olema veendunud selles, mida me teeme, ja aitama neid, kes seda väga vajavad. Praegu vajab väga nii meie kui ka kogu Euroopa mõistmist, tuge ja abi Ukraina ühiskond. Ma tänan kuulamast!
Suur tänu, austatud välisminister! Teile on tublisti küsimusi. Arto Aas, palun!
Aitäh, härra minister! Suur tänu sisuka ettekande eest! Pöördun minagi oma küsimusega kõige aktuaalsema ja olulisema teema juurde ehk küsin Ukraina olukorra kohta. Suur tänu selle eest, et teie olete seal kohapeal käinud ja aktiivselt nendele arengutele kaasa aidanud! Millised on Euroopa Liidu ja võib-olla ka Ühendriikide praktilised võimalused ja järgmised sammud majandusliku abi, reformiabi andmiseks Ukrainale? Ukraina on teadupoolest küllaltki raskes majandusseisus, ta on isegi pankroti äärel.
Jah, Ukraina riigi majandusolukord on praegu väga kriitiline, ilma välise abita see riik toime ei tule. Euroopa Liit on valmis koos Rahvusvahelise Valuutafondi, Ameerika Ühendriikide ja võimalik, et ka teiste rahvusvaheliste partneritega panema kokku abipaketti. Selle eeldus on muidugi see, et Ukrainal on taas valitsus ja valitsusel on selge visioon, kuidas seda raha kasutada. Sellega on otseselt seotud ka see, et peab olema ettekujutus, kuidas reforme läbi viima hakatakse, sest lihtsalt raha vastuvõtmine ja selle jooksvateks kuludeks kasutamine paraku pikemaajalist efekti ei anna. Nii et lühike vastus on see, et jah, valmisolek on Euroopa Liidul olemas, aga oluline on, et selle abi võtaks vastu selge visiooniga partner. Loodetavasti kinnitatakse täna Ukrainas ametisse uus valitsus. See valitsus peab kiiresti astuma samme, et pääseda välja kriitilisest majandusolukorrast ja pakkuda Euroopa Liidule, aga ka teistele rahvusvahelistele partneritele visiooni, mille alusel oleks võimalik hakata abi andma.
Andres Herkel, palun!
Aitäh, härra juhataja! Aitäh, välisminister, ettekande eest! Minu küsimus on samuti Ukraina kohta. Milline on meie plaan ja laiemalt Euroopa, demokraatliku maailma plaan juhuks, kui ohtu peaks sattuma Ukraina territoriaalne terviklikkus? Ma loodan, et seda ei juhtu, kuid mind huvitab, kas selle negatiivse stsenaariumiga tegeldakse. Küsin natuke laiemalt majanduse kohta, nagu ka Arto Aas. Kas on päevakorral mingid Euroopa Liidu sammud ja kas on võimalik, et avaneb selgem Euroopa Liiduga liitumise perspektiiv?
Ma olen sinuga nõus, et territoriaalse terviklikkuse teema ei peaks üldse päevakorda tulema ega tohiks tulla. On elementaarne, et riikide territoriaalne terviklikkus on oluline ja püha, ning see käib ka Ukraina kohta. Nii et kõik arengud ja poliitika peavad väga selgelt lähtuma Ukraina territoriaalsest terviklikkusest. Kindlasti on Ukraina uue valitsuse ja kõigi poliitiliste jõudude ühtne ülesanne rahustada ärevaid piirkondi, ennekõike Krimmi. Loomulikult on oluline see, et Ukraina naabrid ja teised vastutustundlikud partnerid teeksid kõik, et toimuks rahunemine Ukraina eri piirkondades. Võimalike negatiivsete stsenaariumide peale kindlasti mõeldakse, aga praegu ei ole käes see faas, kus peaks neid asju hakkama detailselt arutama. Ma olen täiesti veendunud, et Ukraina saab sisemisest turbulentsusest üle ja riigi territoriaalne terviklikkus ei satu kuidagi küsimärgi alla.
Mart Nutt, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud härra välisminister, tänan ettekande eest! Ma eeldan, et Ukraina kohta tuleb täna palju küsimusi ja küsin ka ühe valdkonna kohta, mis puudutab Ukrainat. Te mainisite, et inimõigused ja internetivabadus on üks Eesti välispoliitilisi prioriteete. Kas lähiajaks – võtame aastase või natuke kaugema perspektiivi – on kavandatud inimõigustealaseid üritusi?
Kas sa pead silmas seda teemat laiemalt, mitte ainult Ukrainaga seotult? Eestis toimub hea koostöö kolmanda sektori organisatsioonidega, nagu Inimõiguste Instituut, Eesti Välispoliitika Instituut ja Rahvusvaheline Kaitseuuringute Keskus, kellel on minu teada ka sellel aastal kavas rahvusvahelisi üritusi, mis inimõiguste teemat puudutavad. Lisaks käsitleb Lennart Meri konverents kindlasti inimõigustega seonduvat. Ka minu kõnes nimetatud internetivabaduse koalitsiooni riikide kõrgetasemeline rahvusvaheline kohtumine aprilli lõpus on väga oluline ettevõtmine, mis käsitleb internetti, aga ka inimõigusi laiemalt. Siia alla kuulub ka rahvusvaheline tegevus ÜRO-s ja teistes rahvusvahelistes organisatsioonides, kus on kõne all väga erinevad inimõigusi puudutavad teemad. Lisaks vabadustele, sh internetivabadusele, on naiste ja laste õigused relvakonfliktides ning suurte rahvusvaheliste kuritegude ärahoidmine selles päevakavas või agendas, mida me oma tähelepanu all hoiame, tehes seda nii oma sõnavõttude kui ka tegudega. Nii et lühike vastus on jah.
Aitäh! Palun, Imre Sooäär!
Aitäh, hea juhataja! Hea välisminister! Äärmuslased on teid ja väliskomisjoni meedias Eesti-Vene piirilepingu kontekstis demoniseerinud. Nad on unustanud, et lisaks Eestile ja Jaapanile on veel üks riik, kellel puudub kehtiv piirileping Venemaaga. See on nimelt Gruusia. Me teame, kuhu Gruusia de facto piir on mitme asjaolu tõttu nihkunud. Minu küsimus on selle olukorra kohta, kui meie idapiiril peaks tekkima konflikt. Me loomulikult loodame, et seda kunagi ei juhtu. Aga kui see konflikt peaks tekkima ja meil kehtivat piirilepingut ei ole, siis mis garanteerib, et praegune de facto piir rahvusvahelistes kohtutes säilib? Kuidas me saaksime oma nõudmisi esitada, kui de facto piir nihkuks veel mõne kilomeetri meie kahjuks lääne suunas? Millise dokumendi alusel me de facto piiri kehtestamist nõuaksime, kui meil piirilepingut pole?
Nagu sa ka ise targalt ütlesid, me peame tegema kõik selle nimel, et mitte kunagi ei tekiks sellist olukorda, mida sa mainisid. Ma olen päris kindel, et nii ka läheb ja sellist asja ei juhtugi kunagi. Üks põhjus, miks ka parlament 2012. aastal tegi oma ettepaneku, et piirilepete teema saaks päevakorrast maha võtta ehk need lepped jõustuksid, oligi see, et meil on vaja õiguslikult selgelt määratud riigipiiri, mida mõlemad pooled aktsepteerivad. Kui vaadata maailmas ringi, siis näeme, et tihti on arusaamatused, pinged ja hullemadki asjad sündinud selle pärast, et on territoriaalsed vaidlused ega ole selge, kust piir täpselt läheb. Kõige selle ärahoidmiseks tulevikus ongi piirilepped ju sõlmitud. Mis puudutab vaidlusi piiri asukoha üle, siis üks argument on kindlasti olnudki de facto olukord, mida on aktsepteeritud. Aga ütlen veel kord, et minu arvates ei ole mõtet täna seda diskussiooni üldse alustadagi. Piirilepped on taas kord alla kirjutatud, need jõuavad õige pea siia ning Riigikogul on võimalus öelda välja oma seisukoht, mis loodetavasti tähendab ratifitseerimisega nõustumist. Siis me saame lõplikult selle, ka meile julgeolekuaspektist olulise teema päevakorrast maha võtta ning riigipiiri õiguslikult ja mõlema poole aktseptiga paika.
Aitäh! Palun, Urmas Klaas!
Suur tänu, proua juhataja! Austatud välisminister, aitäh sisuka ettekande eest! Arusaadavalt ei ole võimalik kõiki nüansse ülevaatlikus kõnes kajastada, sellepärast küsin ma edasi Eesti-Vene piirilepingu teemal. Loomulikult, ratifitseerimine on parlamentaarne protsess ja kui valitsus toob lepingu siia, siis Riigikogu asub sellega tööle. Aga mind huvitavad teie suhtlemine, konsultatsioonid ja kontaktid Vene poolega. Kas te võite öelda, millise tempo näeb Venemaa ette piirilepingu ratifitseerimiseks? Seal peab parlamendis sellega tegelema ju kaks koda. Kas selle kohta on antud mingeid indikatsioone, lubadusi või midagi säärast?
Lubadusi selles mõttes keegi kindlasti anda ei saa. Parlament iseenesest on hästi tähtis, ta koosneb tervest hulgast poliitilistest jõududest, mis omakorda koosnevad konkreetsetest inimestest. Aga tegelikult on ju mõlemad pooled, nii Eesti kui ka Venemaa, väljendanud soovi, et see protsess kulgeks takistusteta. Vene poolelt on seda soovi väljendanud näiteks parlamendi mõlema koja väliskomisjoni juht. Sama soovi väljendas kohtumistel Moskvas Vene välisminister. Nii et mina olen saanud Venemaalt sellise sõnumi, et nad soovivad ratifitseerimisprotsessi tõrgeteta algamist ja kulgemist.
Aitäh! Palun, Olga Sõtnik!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud härra minister, tänan teid ettekande eest! Minu küsimus on ajendatud ühest uudisest Uganda kohta, mida ma kuulsin eile. Nimelt, mitmed Euroopa riigid, näiteks Taani, Norra ja Holland, on otsustanud mitte toetada Uganda valitsust, kuna seal on vastu võetud homoseksuaalsust kriminaliseeriv seadus. Milline on Eesti välispoliitiline seisukoht LGBT õiguste suhtes? Kas me peame geiõigusi inimõigusteks ning kas me peame oluliseks ja vajalikuks nende kaitset nii Eestis kui ka välismaal?
Aitäh! Palun, Marko Mihkelson!
Jah, need on selgelt inimõiguste osa. Uganda valitsuse otsus on taunimisväärne. Loodetavasti nad muudavad oma otsust.
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Aitäh, minister, hea kõne eest! Mul on samuti küsimus Ukraina teemal, mis on ülimalt aktuaalne. Viimastel tundidel ennekõike Krimmis toimunud sündmused viitavad väga olulisele probleemile, mis käsitleb Ukraina territoriaalse terviklikkuse säilitamist. Ma usun, et sellele pööratakse rahvusvaheliselt praegu kindlasti tähelepanu. Sa ise käisid kaks päeva tagasi Ukrainas ja nägid, millist abi võiks Eesti Ukrainale anda, mida seal oodatakse. Viimastel kuudel või aastatel on Ukraina abistamise programmid olnud meil teatud mõttes piiratud ka kohapealsete tingimuste tõttu. Ma küll usun, et nüüd on neid võimalusi rohkem. Mida konkreetselt Eesti saaks praegu teha Ukraina abistamiseks?
Kõige olulisem asi, mida me saame teha ja mida me oleme valmis tegema, on üha ja üha aidata oma sõltumatute ekspertidega selle riigi administratsioonil poliitikat muuta. See on see, mida sealne kodanikuühiskond ja, ütleme, kaugemale edasi vaatav osa poliitikutest soovib. Ka praegune valitsuse vahetus Ukrainas ei peaks tähendama lihtsalt uute poliitikute asumist ministrikohtadele, vaid see peaks endaga kaasa tooma päris reformid, mille eesmärk on õigusriiki tugevdada, korruptsiooni vastu võidelda ja saavutada, et tegelikku demokraatiat oleks rohkem. Kui nende traagiliste sündmuste järel Ukrainas peaks realiseeruma tahe minna edasi päris reformidega, siis on Eesti eksperdid kindlasti seal oodatud. Seda öeldi mulle üleeile Ukrainas ja seda on öeldud ka varem. See on kõige selgem lisapanus, mida me saame anda. Kindlasti on ka väiksemaid asju, mida me võime teha. Me oleme otsustanud suurendada, sisuliselt kahekordistada nende stipendiumide arvu, mida me oleme valmis andma Ukraina tudengitele, kes tulevad Eesti ülikoolidesse õppima. Viimaste sündmuste valguses oleme teinud ka otsuseid humanitaarabi andmise kohta. Aga põhimõtteline teema on ikkagi riigi liikumine demokratiseerumise suunas. Proua Bogomolets, kes on kujunenud tsiviilühiskonna üheks juhiks ja autoriteediks, ütles otse, et tema arvates ei ole kiired ja põhimõttelised muutused võimalikud, kui ei kaasata sõltumatuid väliseksperte, kes aitaksid neid muudatusi läbi viia. Eesti on selles mõttes autoriteetne, sest Eesti on ju teinud sarnased asjad läbi väga hiljuti. Seetõttu on meie kogemused ja nõuanded, ütleme nii, kredibiilsemad.
Aitäh! Palun, Rait Maruste!
Tänan! Härra minister, ka mina tänan teid asjakohase ja realistliku ülevaate eest! Minu küsimus on kodakondsuspoliitika kohta. Me elame dünaamilises ja avatud maailmas. Samal ajal on Eesti kodakondsuspoliitika lähtekohad ja regulatsioon täiesti mõistetavalt olnud konservatiivsed. Kuid me peaksime siiski olema avatud ja otsima sõpru, mitte olema tõrjuvad. Milline on teie hoiak topeltkodakondsuse edasise regulatsiooni suhtes ja kuidas te sellele teemale lähenete?
Ma olen oma hoiakut viimasel paaril aastal väga selgelt väljendanud. Minu meelest tuleks Eesti kodakondsuse seadus viia ka sisuliselt põhiseadusega vastavusse. Põhiseadus ütleb, et sünnijärgset kodakondsust ei tohi kelleltki ära võtta. Samas, kodakondsuse seadus ei luba topeltkodakondsust. Siin on minu meelest selge vastuolu. Vaadates ka nüüdisaegset maailma, on minu hoiak see, et vähemalt sünnijärgsetele Eesti kodanikele võiks topeltkodakondsust lubada. See puudutab neid inimesi, kelle vanemad või vanavanemad lahkusid Eesti riigist teise maailmasõja sündmuste ja Nõukogude okupatsiooni tõttu. Aga see puudutab järjest rohkem ka neid inimesi, kes on abiellunud teise riigi kodanikuga ja kellel on sündinud lapsed. Need lapsed pannakse kodakondsuse mõttes valiku ette, mis minu meelest ei ole väga moraalne samm. Enamikus Euroopa Liidu riikides on just sünnijärgsete kodanike topeltkodakondsus aktsepteeritud, lubatud. Ma ei pea praegust süsteemi jätkusuutlikuks, sest me sunnime inimesi justkui seadust rikkuma, kuigi põhiseadus topeltkodakondsust lubab. Minu meelest ei peaks me seda olukorda Eesti õigusriigis pikalt aktsepteerima. Lühidalt öeldes toetan ma topeltkodakondsuse lubamist sünnijärgsetele Eesti kodanikele.
Aitäh! Palun, Mati Raidma!
Suur tänu, proua juhataja! Suur tänu, minister, ettekande eest! Ma liigun oma küsimusega ühte kaugemasse kriisikoldesse – Kesk-Aafrika Vabariiki. Ka siin saalis oli pikk debatt meie rahutagamismissiooni sinna saatmise üle. Mulle jäi mulje, et on tekkimas võltsarusaam, nagu kaitseväelaste ja rahutagamismissioonidega suudetaks kriisikolletes probleemid lõplikult lahendada. Millisena Välisministeerium praegu näeb Kesk-Aafrika Vabariigi kriisikollet ja meie tsiviilpanust sellesse?
Praeguse seisuga vaatan ma Kesk-Aafrika Vabariigi poole ikka väga murelikult. Risk, et seal tekib suur vägivallapuhang, on endist viisi olemas. Praegu on rahvusvahelise kogukonna arvates kaks piirkonda, kus on võimalikud suured vägivallapuhangud: Kesk-Aafrika Vabariik ja Lõuna-Sudaan. Seda muret on avaldanud ÜRO, kus on esindatud kõik maailma riigid, ÜRO peasekretär, ÜRO Julgeolekunõukogu ja mitmed algorganisatsioonid. Kui rahvusvahelisel kogukonnal õnnestub ära hoida võimalik suur vägivallapuhang nendes riikides, sh Kesk-Aafrika Vabariigis, mille kohta sa küsisid, siis on hästi. Mis puudutab tsiviilpanust, siis on selge, et seda saab ratsionaalselt anda siis, kui akuutne julgeolekuprobleem on lahendatud. Kesk-Aafrika Vabariigis toimuvad need tegevused paralleelselt. Rahuvahendusfunktsioon on Aafrika Liidul ja Prantsusmaal, peatselt ka Euroopa Liidu missioonil ning loodetavasti annavad abi teisedki riigid. Paralleelselt sellega antakse humanitaarabi. Praegu toimub humanitaarabi andmine nendele inimestele, kes on põgenikelaagrites või kelle ellujäämine sõltub ainult rahvusvahelisest humanitaarabist. Järgmist lehekülge pöörata, et hakata andma n-ö ülesehituslikku arenguabi, mis peaks olema eesmärk, saab ikkagi alles siis, kui julgeolekuolukord seda lubab. Praegu see veel võimalik ei ole.
Aitäh! Palun, Helmen Kütt!
Tänan, proua eesistuja! Austatud minister, suur tänu põhjaliku ülevaate eest! Minu küsimus on India kohta. Meie kaasmaalased on seal juba päris pikka aega suhteliselt ebainimlikes tingimustes viibinud, mis hakkab varsti ka nende tervisele halvasti mõjuma. Kas te oskate mõne sõnaga öelda, millised arengud on selles asjas toimunud ja kas on lootust, et need inimesed varsti koju jõuavad?
Jah, ma olen teie hinnanguga täiesti nõus. Sellest on Riigikogus ka varem juttu olnud. Tuleb arvestada, et neile inimestele on süüdistuse esitanud suveräänse riigi ehk India kohtusüsteem India riigi nimel. Meie mure on see, et see protsess seal on väga aeglane. Mis kinnipidamistingimusi puudutab, siis India kontekstis ei ole need halvemad kui, ütleme, seal see tase on. Aga kui võrrelda kas või Eesti kinnipidamiskohtadega, siis on igapäevane olukord seal muidugi kehvem. Mida me saame teha? Meie ja britid (sama süüdistuse alusel on kinni peetud ka Suurbritannia ja Ukraina kodanikud) saame juhtida nii India võimude kui ka näiteks meie Euroopa Liidu liikmesriikidest partnerite tähelepanu sellele, et see protsess peaks olema võimalikult kiire ja läbipaistev. Selleks peame suhtlema otseselt kohtuvõimudega selles India osariigis ja nende poliitiliste ringkondadega, kes kohtute töö eest siiski vastutust kannavad. Tegemist on, ma julgen nii öelda, väga komplitseeritud olukorraga. Aga on selge, et meie eesmärk on, et see protsess saaks ruttu läbi ja tekitaks nendele inimestele võimalikult vähe kahju, see puudutab ka teie nimetatud kinnipidamistingimusi.
Aitäh! Palun, Inara Luigas!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Lugupeetud minister! Tulen veel kord tagasi Venemaa ja Eesti piirilepingu juurde. Eesti on parlamentaarne riik. Nagu teada, me võtame siin saalis vastu seadusi ja otsuseid, mis on justkui juhiseks Vabariigi Valitsusele ja ministritele nende edasises töös. Te mainisite oma ettekandes, et olete tänulik kõikidele erakondadele, kes kaks aastat tagasi tegid avalduse või ettepaneku ja andsid teile justkui õiguse tegelda piiriküsimustega, mistõttu nüüd on jõutud sinna, kuhu on jõutud. Vaatame seda juriidilist alust. Kas siin ei ole tehtud viga? Äkki oleks kõikide nende kõnelustega pidanud alustama alles siis, kui Riigikogu oleks võtnud vastu otsuse, mis annab välisministrile mandaadi ja õiguse tegutseda selles suunas ja lõppkokkuvõttes piirileping allkirjastada?
Ei, õiguslikus mõttes ei ole siin kindlasti mingit viga. See 2012. aastal kõigi Riigikogu fraktsioonide tehtud ettepanek ei olnud selles mõttes ju õiguslik dokument, vaid sellega väljendasid parlamendis esindatud erakonnad oma poliitilist tahet. Aluse selleks, et teiste riikidega sõlmitavaid lepinguid ette valmistada ja alla kirjutada, annab põhiseadus. Praegu on selgelt lähtutud põhiseadusest. Selle järgi on parlamendi roll rahvusvaheliste lepingute puhul väga selge: parlamendi ülesanne on teha otsus, kas üks või teine allakirjutatud leping ratifitseerida või mitte. See on see õiguslik pool. Teise riigiga peavad kõnelusi valitsus ja ministeeriumid. Kui see on mõistlik ja valitsus nii otsustab, siis sõlmitakse leping ja pärast seda Riigikogu selle kas ratifitseerib või ei ratifitseeri. Lepingud jõustuvad alles siis, kui Riigikogu on oma sõna öelnud. Ka Eesti ja Venemaa piirilepetega on kõik täpselt niimoodi olnud ja on edaspidigi. Ma tõin selle 2012. aasta arengu välja minu meelest väga positiivse näitena selle kohta, kuidas Riigikogus on olulistes asjades võimalik väljendada kõigi poliitiliste jõudude ühist selget poliitilist sõnumit.
Aitäh! Palun, Rein Lang!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea Urmas! Sa peatusid põgusalt sellel, et meie panus arenguabisse võiks järjest enam tähendada ka seda, et me võimaldame keerulises olukorras olevatest ühiskondadest pärit üliõpilastel meie ülikoolides õppida. Seda on Ukraina puhul tehtud. Aga ma tean, et me oleme sellisel moel arenguabisse panustanud siiski piiratud määral. Ütlen kohe, et ma pean seda ülimalt mõistlikuks poliitikaks. Kas on võimalik, et me lähiaastatel saaksime seda suunda oluliselt rõhutada?
Jah, on täiesti konkreetne kava suurendada nende stipendiumide arvu, mida me maksame meie arengukoostöö partnerriikide tudengitele, kes tulevad Eesti ülikoolidesse õppima. Ma usun, et lähiaastatel nende stipendiumide arv mitmekordistub. See puudutab klassikalist ülikooliõpet, aga Euroopa Liidu idapartnerluse riikide puhul ka idapartnerluse keskust ja diplomaatide kooli.
Aitäh! Palun, Mart Meri!
Aitäh! Hea minister! Kuidas sa hindad meie välisteenistuse võimekust esindada Eesti välismajandushuve kõigis ilmakaartes? Milline on sinu hinnangul praegu meie välisteenistuse võimekus ja mis suunas seda tuleks edasi arendada? Ilmselt tugevdamise suunas.
Ma arvan, et areng on ka praegu selgelt toimunud võimekuse tugevnemise suunas. Kui võrrelda meie välisesinduste praegust võimekust n-ö välismajanduspoliitikat teha, sh meie ettevõtteid abistada, mõne aasta taguse olukorraga, siis näeme, et tulemus on nüüd oluliselt parem. Aga kõiki asju saab teha veel paremini ja seda me püüamegi. Ka uute esinduste avamine väljaspool Euroopat, mida ma nimetasin, on toonud juurde kogemusi ja oskusteavet riikide kohta, millest meie teadmised varem olid palju napimad. See on arenev protsess. Ma olen täiesti kindel, et asju saab ajada veel paremini ja professionaalsemalt. Aga nagu ma nimetasin, oleme lõpuks olukorras, kus 20 meie kõige olulisema väliskaubanduspartneri pealinnas on olemas Eesti esindus. Ehk kui vaadata kogu Eesti kaubavahetust, siis ligi 95% meie kaubavahetusturgudest on kaetud Eesti esindustega, mis, ma arvan, on päris hea tulemus. On hea, kui nendes riikides, kuhu Eesti ettevõtjate huvid põhiliselt on suunatud, on olemas ka Eesti esindus.
Aitäh! Palun, Tarmo Tamm!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud välisminister, tänan ettekande eest! Ma küsin nende võimaluste kohta, mis avanevad peale seda, kui Eesti ja Venemaa on ratifitseerinud piirileppe. Nimelt on jutt viisavabast tsoonist, mis annab Eesti ja Venemaa elanikele peale seda, kui piirileping on sõlmitud, võimaluse viisavabalt üle piiri liikuda. Mõned teie erakonnakaaslased on seda tuliselt toetanud, aga ma tean, et teie seda ei poolda. Kas oskate lühidalt põhjendada, miks te ei toeta viisavaba tsooni loomist peale piirilepingu sõlmimist?
Jutt on võimalusest, mille annavad ka Euroopa Liidu õigusaktid. Kas 30 või 50 kilomeetri ulatuses võib kehtestada lihtsustatud piiriületuskorra nendele inimestele, kes selles piiritsoonis elavad. Venemaa naabritest on mõni riik seda süsteemi rakendanud, näiteks Poola ja möödunud suvest alates ka Läti. Samas on riike, kes ei ole seda teinud, näiteks Soome ja Eesti. Aastaid tagasi, kui see võimalus õiguslikult tekkis, seda valitsuses arutati. Tollal oli Siseministeeriumi seisukoht väga selgelt eitav, sest seda peeti liiga ressursimahukaks. Uuesti ei ole seda arutatud. Minu hoiak ei ole jäigalt eitav, pigem olen ma kaalutlev. Suuremate riikide puhul on siin eelised selgemini arusaadavad, aga Eesti territoorium ei ole just väga suur. On keeruline kujutada ette olukorda, kus näiteks nendes kohtades elavad inimesed, mis jäävad Venemaa piirist 50 kilomeetri kaugusele, saavad viisavabalt Venemaale minna, aga inimesed, kes elavad Venemaa piirist 60 kilomeetrit eemal, ei saa. Kas see ei tekitaks Eesti sees hoopis mingeid arusaamatusi? Meil on niigi väike riik, kas on vaja tõmmata siia veel üks mõtteline joon? Taustaks on siin see, et praegu tehakse hoolega ettevalmistusi Euroopa Liidu ja Venemaa vahel läbirääkimiste alustamiseks viisavabaduse üle. See on kaugem perspektiiv. Ütlen veel kord, et minu seisukoht ei ole jäigalt eitav. Ma arvan, et me peame seda teemat uuesti tõsiselt arutama, kui see soov on taas kõne alla tulnud. Argumente on siin ka just sellestsamast mõistlikkusest lähtudes. Minu arvates on kõige suurem küsimärk see, kas sellises suhteliselt väikeses riigis nagu Eesti on mõistlik tõmmata uusi mõttelisi jooni, nii et osal elanikkonnast oleksid ühed õigused ja osal teised. Ma palun vabandust Andres Herkelilt, et ma unustasin vastamata Euroopa Liidu perspektiivi kohta Ukrainas! Ma õiendan selle võla ära. Jah, Eesti seisukoht on kogu aeg olnud see, et kõikidel Euroopa riikidel, sh kõigil idapartnerlusriikidel, peab olema selge Euroopa Liidu perspektiiv. Reaalsus on see, et kahjuks Euroopa Liidus selles konsensust ei ole, nagu sa ilmselt hästi tead. Meie jätkame selgitustööd koos nende riikidega, kes jagavad seda vaadet, et Euroopa Liidu perspektiiv peab olema selge, sest see on kindel motivaator, nagu me oleme näinud näiteks Lääne-Balkanil. See peab olema ka Ida-Euroopa riikides nii, aga seni veel konsensust ei ole.
Ettekandjale rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, välisminister Urmas Paet! Ma kutsun kõnetooli väliskomisjoni esimehe Marko Mihkelsoni.
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Austatud külalised! 20 aastat tagasi, 17. veebruaril 1994, peeti siin Riigikogus esimene debatt välispoliitika teemal. See toimus hetkel, kui Eestis viibis veel kaks ja pool tuhat Vene sõjaväelast ning meie unistus Euroopa Liidu ja NATO liikmesusest oli vaid julgete päralt. Tänaseks kõneks valmistudes lugesin suure huviga toonase välisministri Jüri Luige ettekannet. Pean tõdema, et juba siis sõnastatud välispoliitika keskteemad on püsinud aktuaalsena siiani. Luik rääkis toona oma kõnes, et me "peame paremini kasutama olemasolevaid võimalusi, et suurendada ja säilitada erinevate riikide huvi Eesti vastu ning leida kõige efektiivsemaid teid meie olemasolu kindlustamiseks nende riikide teadvuses". Teise olulise küsimusena tõi välisminister Luik meie välispoliitikas esile keskendumise julgeolekule. "Iga välispoliitilise sammu puhul on ilmselt asjalik endalt küsida, kas need sammud tugevdavad meie julgeolekut või nõrgendavad seda," rääkis Luik. Kolmanda põhimõttena pidas välisminister 1994. aastal vajalikuks pöörata senisest suuremat tähelepanu Eesti majandushuvidele. "Eesti majanduslikust heaolust sõltub otseselt meie riigi tulevik, seetõttu on välispoliitika ülesandeks jälgida, et me ei satuks ühestki riigist majanduslikku sõltuvusse ja et Eesti kaupadel oleks piisavalt vabu turge," olid Luige sõnad. Juba 1990. aastate algul tajuti, et Eesti välispoliitika selgus, prioriteetidele suunatus ja järjepidevus on riigi eduka arengu oluline osa. Luik rõhutas siis, et "me peame langetama selge otsuse, milliste eesmärkide saavutamist võib edasi lükata, milliste saavutamisele tuleks koondada meie põhijõud" ning lisas, et "taasiseseisvunud Eesti riigi välispoliitika üldeesmärgiks on algusest peale olnud Eesti riikliku iseseisvuse kindlustamine". Head kolleegid! Ka täna, 20 aastat hiljem, on Eestile väga oluline välispoliitika tegusus, keskendumine olulistele küsimustele ning tulemuslik koostöö partnerite ja liitlastega. Kui 1994. aastal tehti alles esimesed sammud liitumaks Euroopa Liiduga, sõlmides vabakaubanduslepingu, siis eeloleval kevadel tähistame juba kümne aasta möödumist Eesti liitumisest nii Euroopa Liidu kui ka NATO-ga. Liikmesust mõlemas organisatsioonis on raske üle hinnata. Nüüdseks on see loomulik osa meie rahvusvahelisest positsioonist ning käitumisest. Ma ei väsi kordamast, et mitte kunagi varem pole meil olnud nii palju sõpru ja liitlasi kui nüüd. See on hindamatu tähendusega Eesti välispoliitikale ja võimaldab julgelt tulevikku vaadata. Järgmise kümnendi jooksul on Riigikogu väliskomisjoni meelest Eesti välispoliitika kaks kõige olulisemat strateegilist eesmärki töötada sihiteadlikult regionaalse julgeolekukeskkonna tugevdamise ning Eesti rahvusvahelise konkurentsivõime kasvatamise nimel. Mõlemad on meie pikaajalise arengu üliolulised mõjutajad ning just eelolevatel aastatel tuleb meil sinna panustada kõvasti diplomaatilist kapitali ja töötunde. Kõigepealt räägin julgeolekukeskkonnast. Pole mingi saladus, et meie pikaajaline välispoliitiline proovikivi, sh julgeoleku vallas, on ka edaspidi suhted Venemaaga. Eesti eesmärk on heanaaberlike, vastastikku lugupidavate ja kasutoovate suhete rajamine. See on mõistetavalt pikk protsess, kuid sellele pole alternatiivi. Sisemised arengud ning ikka veel raskepärane siirdeprotsess on teinud Venemaast rahvusvahelistes suhetes keerulise partneri nii väikestele naabritele kui ka maailma suurjõududele. Läinud aasta sügisel peetud suurõppuste Zapad 2013 kogemused kinnitavad, et Venemaa ei mõista piisavalt hästi NATO praegust olemust ega hinda alliansi heidutuse sisu. Ka Vene strateegiliste pommitajate õppused Läänemere kohal eelmisel aastal kuulusid samasse valdkonda. Miks on Venemaal vaja kulutada raha ja retoorikat maailma kõige rahumeelsema regiooni ähvardamiseks? Nii tuleb meil silmas pidada, et eelolevad aastad kujunevad väga oluliseks Põhjala julgeolekukoostöö laiendamisel, idapartnerlusriikide lõimimisel euroatlandi ruumiga ning NATO kollektiivkaitsevõimekuse kasvatamisel, eriti pärast Afganistani missiooni lõppu. Usutavasti annab NATO sügisene tippkohtumine Cardiffis uue tõuke alliansi tugevnemisele ja laienemisele. Väliskomisjon on viimase kahe aasta jooksul kuulanud ülevaateid Põhjala ja Balti regiooni julgeolekualastest ülesannetest. Oma töö lõpptulemused tahame tuua siia saali arutelule veel selle aasta jooksul. Lugupeetud kolleegid! Julgeolekukeskkonna tugevdamine meie regioonis ei tähenda siiski üksnes heidutusele panustamist. Olulisel kohal on kindlasti meie riigi huvidest lähtuv järjekindel diplomaatiline tegevus, sh suhetes Venemaaga. Eelmisel nädalal Moskvas allakirjutatud piirileping ja diplomaatilise kinnisvara leping on viimase paarikümne aasta üks tähelepanuväärsemaid diplomaatilisi sündmusi Eesti ja Venemaa suhetes. Mõlema lepingu saamislugu on olnud pikk ja keeruline ning nõudnud meie diplomaatidelt palju leidlikkust ja kannatlikkust. Rahvusvahelistes suhetes kehtib jagatud põhimõte, et piirid naaberriikidega on lepingutega kinnitatud. Seega on piirilepingu olemasolu pigem reegel kui erand. Juba 1990. aastate alguses mõisteti Eestis, et Venemaaga piirilepingu sõlmimisel on meie julgeolekule positiivne mõju. See aitab suurendada stabiilsust ja ettearvatavust riikidevahelistes suhetes ning välistab arusaamatusi ja vääritimõistmisi nii olulisel teemal, nagu seda on riikide territooriumid. Selgelt paikapandud ja mahamärgitud piir on oluline julgeolekut kindlustav tegur. Eesti ei ole piirilepete kokkuleppimisel teinud Venemaale ühtegi põhimõttelist järeleandmist, kui mitte arvestada teise maailmasõja tulemustest tingitud muutusi Euroopa poliitilisel kaardil. Ei maksa unustada, et Nõukogude Liiduga sõdinud Soomel tuli iseseisvuse säilitamise huvides loobuda enam kui 10%-st oma sõjaeelsest territooriumist. Juba Eesti Põhiseaduse Assamblee nägi 1992. aastal ette, et põhiseaduse § 122, mis käsitleb riigipiiri kulgemist, sõnastatakse viisil, mis võimaldab Tartu rahu järgset piiri korrigeerida põhiseadust ennast rikkumata. Seetõttu on eri aegadel piirilepete põhiseaduslikkust kinnitanud õiguskantslerid Eerik-Juhan Truuväli, Allar Jõks ja Indrek Teder. Õigusliku järjepidevuse põhimõte oli eriti tähtis just viimaste piirikõneluste käigus, mis algasid 2012. aasta oktoobris pärast Riigikogu fraktsioonide ühispöördumist valitsuse poole. Kuna 2005. aastal sõlmitud lepped jätsid just õigusliku järjepidevuse osas liiga avara tõlgendamisruumi, saavutas Eesti nüüd lepete muutmise meile olulise lisaklausliga. Professor Lauri Mälksoo ettepanekul lisatud klausel, et leping puudutab eranditult riigipiiriga seonduvat, seisab vastu ohule, et sõlmitavat lepingut tõlgendatakse Eesti Vabariigi tahte ja ühtlasi meie põhiseaduse vastaselt. Pole üleliigne rõhutada, et õiguskantsler Tederi kinnitusel ei mõjuta Eesti-Vene riigipiiri lepingu sõlmimine eelnõus pakutud kujul Tartu rahulepingu kehtivust Eesti riikluse olulise alusena ja Eesti Vabariigi järjepidevuse kandjana. Seejuures ei maksa unustada, et Eesti idapiir on ka Euroopa Liidu ja NATO välispiir. Kui meie peame oluliseks liitlassuhete tugevdamist, siis täidab ka õiguslikult kindlaksmääratud piir Venemaaga just seda eesmärki. Poola välisminister Radoslaw Sikorski ütles piirilepete allakirjutamist kommenteerides tabavalt, et järjekordne külma sõja lahtine ots tehti korda. Piirilepete sõlmimine ja lõplik jõustamine võimaldab keskenduda kahepoolsete suhete lepingulise baasi laiendamisele. Ainuüksi piirileppe artikkel 8 näeb ette, et mitmed riigipiiri praktilise toimimisega seotud küsimused (nt piiriesindajate tegevus, veekasutuseeskirjad, laevandus, piiril asuvate sildade ja hüdrotehniliste rajatiste ühine kasutamine, kalastustingimused) reguleeritakse eraldi kokkulepetega. Riigikogu väliskomisjon on piirilepete lõpliku jõustamise heaks panustanud eeskätt riigisisese konsensuse saavutamise ning Eesti-Vene parlamentaarse dialoogi kaudu. Eelmise aasta aprillis külastas komisjoni delegatsioon Moskvat, eelmisel nädalal võõrustasime Tallinnas aga Venemaa Föderatsiooninõukogu väliskomisjoni delegatsiooni. Loodetavasti juba järgmisel kuul asub väliskomisjon ette valmistama piirilepingute ratifitseerimist Riigikogus. Head kolleegid! Teine väga oluline strateegiline eesmärk eelolevatel aastatel on Eesti rahvusvahelise konkurentsivõime kasvatamine. Meie üks suurim riigisisene mure praegu on majanduse liiga aeglane kasv ning piiratud avatus maailmamajanduse tööjaotusele. Kui me tahame vähendada majandusolukorrast põhjustatud väljarännet Eestist ning suurendada tasuvate töökohtade arvu, siis peame eeloleva kümnendi jooksul rakendama kõige erinevamaid ressursse Eesti sidumiseks maailma dünaamiliste kasvukeskustega. Eesti majandus on küll turvaliselt seotud edukate Põhjala lähinaabrite ja laiemalt Euroopa Liiduga, kuid muutuvas maailmas peaks riik olema senisest aktiivsemalt valmis toetama meie ettevõtjate sisenemist uutele kasvuturgudele. Pealegi võib meid näiteks Aasias või Ladina-Ameerikas saata suurem edu kui Lääne-Euroopa konkurentsitihedal turul. Väliskomisjoni see koosseis on palju aega pühendanud välismajanduspoliitikale, algatades näiteks laiema diskussiooni Aasia tähtsuse üle meie rahvusvahelise konkurentsivõime suurendamisel. Alles üleeile kuulas komisjon aruannet valitsuse tegevusest seoses Aasia strateegias antud soovitustega. Kindlasti jätkame teema käsitlemist, uurides täpsemalt, kuidas on meie valitsusasutused üldse valmis Aasia strateegia elluviimiseks. Eelmise aasta aprillis tegi väliskomisjoni delegatsioon töövisiidi Singapuri ja Indoneesiasse. See oli Eesti esimene parlamentaarne visiit nendesse Kagu-Aasia riikidesse. Visiit võimaldas luua uusi poliitilisi kontakte ning suurendada meie teadlikkust piirkonna arengutest. Eesti aukonsulaadi avamine Jakartas suurendas Eesti kohalolekut piirkonnas. Välismajanduspoliitika on olnud viimastel aastatel meie valitsuse tegevuse üks prioriteetne märksõna, kuid siiani on jäänud vajaka koordineerimisest ministeeriumide ja ametkondade vahel. Esimene samm siin võiks olla selline, nagu oli valitsuse julgeolekukomisjoni loomine: võiks nimelt luua väliskaubanduskomisjoni, et valitsuse tööd saaks paremini sidestada. Ka kõrgetasemeliste visiitide puhul peaks üks mõõdupuu olema see, kuidas need aitavad Eesti tuntust ja konkurentsivõimet maailmas kasvatada. Regulaarseid kõrgetasemelisi visiite on eriti oluline teha riikidesse, kus hinnatakse riiklikku huvi majanduskoostöö vastu ja sellesse panustamist. Pärast järgmisi parlamendivalimisi 2015. aastal võiks aga mõelda juba eraldi väliskaubandusministri ametikoha loomisele. See kindlasti ei piiraks ei välisministri ega majandus- ja kommunikatsiooniministri tegevust, küll aga võimaldaks ühel valitsusliikmel täielikult keskenduda Eesti positsiooni tugevdamisele välisturgudel. Team Finland ning Alexander Stubbi tegevus Soomes on siin päris hea eeskuju. Miks ei võiks meil olla Team Estonia? Head kolleegid! Viimaste kuude sündmused Ukrainas on ilmekas näide selle kohta, kuidas tänapäeva dünaamiliselt muutuvas maailmas on sündmuste kulgu äärmiselt raske ette näha. Veelgi enam, kes oleks võinud veel Vilniuse tippkohtumise ajal, eelmise aasta novembris, arvata, et Ukraina võimud korraldavad oma rahva massitapmise otse pealinna südames! Tänaseks võimult tagandatud president Viktor Janukovõtši otsus peatada lõimumisprotsess Euroopaga oli sütik, mis tõi kaasa rahva meelepaha väljendamise. Kuid see polnud kaugeltki ainus põhjus, miks sündmused arenesid kümneid inimohvreid nõudnud vastasseisuni. Konflikti juured on palju sügavamal. Sisuliselt on Ukraina oma siirdearengus jõudnud väärtuskonflikti keskmesse. Nüüd on keskne küsimus see, kas suudetakse välja rabelda nõukogudeaegsest vassimisest ja varastamisest läbiimbunud taagast ning samm-sammult siseneda euroopalikku väärtusruumi või jääb endiselt peale arengut pärssiv ringkäendussüsteem. Kui ma jaanuari lõpul Kiievi kesklinnas Maidanil koos endise kaitseministri Anatoli Hrõtsenkoga ringi liikusin, andis ta mulle tabava seletuse protestijate meeltes toimuva kohta. Ukrainlased pole need, kes vilka kumminuia või isegi kuulide all kiirelt murduksid. See näitab, et oma õigusi nõudev ja kaitsev kodanikkond on Ukrainas olemas ning pigem laieneb, mitte ei ahene. Vaevalt 20 aastat oma riiki on süvendanud inimestes veendumust, et iseseisev Ukraina on miski, millest nii lihtsalt enam ei loobuta. Maailma silme all toimunud rahvarevolutsioon on avanud Ukrainale uue võimaluse tugevdada demokraatliku õigusriigi kohaselt oma sõltumatust, laiendada kodanikuühiskonna haaret ning edendada konkurentsivõimelist ja korruptsioonivaba majandust. Ukrainlased andsid viimasel nädalal kogu maailmale suure õppetunni: vabadus on väärtus, mille nimel julge ja tulevikku uskuv rahvas on valmis trotsima ka surma. Sellist jõudu on isegi kõige verisemal diktaatoril raske maha suruda. Paljuski tänu Poola, Prantsusmaa ja Saksamaa välisministri kiirele vahendustegevusele ning USA asepresidendi sekkumisele õnnestus vägivald peatada ning Ukraina on tagasi pöördumas demokraatliku protsessi juurde. Käes on hetk, kus Kiievis oodatakse kiiret poliitilist ja majanduslikku tuge kõigilt nendelt, kes hoolivad ühtsest, iseseisvast ja edukast Ukrainast. Võimalikud edasised lahendused on esmajärjekorras olulised mõistagi ukrainlastele endile. Sellest saadakse Kiievis suurepäraselt aru. Samas teatakse väga hästi, et 45 miljoni elanikuga riik Euroopas on võimeline oma arenguvektoriga mõjutama hoopis suuremaid piiriüleseid protsesse. Seepärast ei tohi vaba maailm jääda pealtvaatajaks, vaid peab ulatama oma abikäe Ukraina kriisist väljaaitamiseks. Riigikogu väliskomisjon on Ukraina sündmustel silma peal hoidnud juba eelmise aasta sügisest. Sündmuste eskaleerudes ei jäänud me kõrvaltvaatajaks. Ma tegin koos Läti ja Leedu parlamendi väliskomisjoni esimehega 23. jaanuaril Ukraina võimudele avalduse vägivalla peatamise kohta. 26. ja 27. jaanuaril käisin Kiievis, et kohapeal olukorraga tutvuda ning kohtuda poliitiliste jõudude esindajatega. 30. jaanuaril tegi väliskomisjon konsensusliku avalduse demokraatliku Ukraina toetuseks. Ukraina on olnud Eesti välispoliitika radari keskmes juba aastaid. Meie huvides on kõigiti toetada demokraatlike väärtuste juurdumist Ukrainas. Sõltumatu ja edukas Ukraina suurendab stabiilsust ja julgeolekut kogu Euroopas. Eesti peaks olema suhetes Ukrainaga aktiivsem. Koostöös meie partneritega Euroopa Liidus tuleks kujundada kiirelt ümber poliitika prioriteedid, kusjuures Ukraina uuele ja Euroopa-meelsele valitsusele tuleb anda kiiret majanduslikku abi. Samuti peab Euroopa Liit andma Ukrainale selge signaali, et Ukrainast võib tulevikus saada Euroopa Liidu liikmesmaa, kui Ukraina seda soovib ning selle nimel vajalikud reformid ellu viib. Head kolleegid! Armeenia septembrikuine otsus ühineda Venemaa juhitud tolliliiduga ja Ukraina novembrikuine otsus peatada Euroopa Liiduga sõlmitava assotsiatsioonileppe allakirjutamine viitavad muutuste vajalikkusele Euroopa Liidu senises idapartnerluspoliitikas. Kahjuks on selles poliitikas algusest peale olnud mitmeid tegureid, mis on takistanud strateegilist eesmärki saavutada. Toon välja neli peamist põhjust, miks minu arvates on senine idapartnerluspoliitika takerdunud. Need takistused vajavad korrigeerimist. Esiteks erinevad idapartnerlusriigid üksteisest nii suuruse kui ka ajaloo- ja kultuuritausta poolest, mistõttu ei saa neid raamistada ühise poliitika ja tegevuste rahastamisega. Viimased vahendid on olnud pigem sümboolsed, mis pole vastavuses ühenduse seatud strateegilise eesmärgiga. Kui Euroopa Liit on viimase kolme aastaga kulutanud idapartnerlusele 2,5 miljardit eurot, siis näiteks ainuüksi Moldova võlg Venemaale gaasi eest oli 3 miljardit ning Venemaa iga-aastane abi Valgevenele 10 miljardit eurot. Teiseks pole Euroopa Liit olnud valmis pakkuma Euroopasse kuuluvatele idapartneritele liitumisperspektiivi. Arusaadavalt oleks see praegu pigem küll teoreetiline, kuid siiski täiesti legaalne ja Kopenhaageni kriteeriumidele vastav tulevikuvõimalus. Kolmandaks on Euroopa Liidu välispoliitika kohati liigselt bürokratiseerunud, mis takistab sõnastada strateegilisi eesmärke tervikpildi kohta ja neid saavutada. Poliitika hajub liikmesriikide kooris ning kokku lepitakse alati vähimas võimalikus. Neljandaks ei ole Euroopa Liidul ka praegu järjekindlat ning ühishuvisid arvestavat Venemaa-poliitikat. Tuleb rõhutada, et vabade ja õigusriigi põhimõtteid järgivate riikide naabrus ei saa olla moderniseerumist taotlevale Venemaale ohuks. Eespool käsitletud sündmused Ukrainas loovad hea võimaluse tugevdada idapartnerluspoliitikat. Siin on vaieldamatult oma roll Eestilgi. Riigikogu väliskomisjon on valitsusele olnud ja on ka edaspidi toeks uute poliitikasoovituste kujundamisel. Head kolleegid! Riigikogu välissuhtlemine pole mõistagi vaid väliskomisjoni pärusmaa. Eesti parlamendiliikmed on aktiivsed nii välisdelegatsioonide ja sõprusrühmade liikmetena kui ka individuaalselt oma väliskolleegidega suhtlemisel. See on sageli märkamatu töö, kuid parlamentaarse diplomaatia osatähtsust ei tohi kuidagi alahinnata. Seepärast tänan kõiki kolleege, kes on viimasel aastal panustanud Eesti huvide edendamisse laias maailmas! Tänan tähelepanu eest!
Suur tänu! Läheme küsimuste juurde. Palun, Mart Nutt!
Aitäh, proua juhataja! Austatud ettekandja! Rohkem kui 20 aastat tagasi, kui endised Nõukogude vabariigid sõlmisid Belovežje lepingu ja selle tulemusena moodustati SRÜ, lepiti vähemasti vaikides kokku, et aktsepteeritakse endiste liiduvabariikide omavahelisi piire. See on täiesti mõistetav, sest on teada, millised on võimalikud konfliktiohud, kui tekivad piirivaidlused. Praegu on olukord, et Gruusia-Venemaa piiri ei ole muudetud, aga Gruusia territooriumile on tekitatud kaks riiki, mida Venemaa Föderatsioon tunnustab, ning üha enam räägitakse Ukraina võimalikust jagamisest ja mõne piirkonna ühendamisest Venemaaga. Kuidas sa hindad, kas see vaikiv kokkulepe püsib? Arvestada tuleb ka seda, et Venemaa ei ole ju siiamaani olnud aldis nendega piirilepingut sõlmima. Kas siin on uus potentsiaalne konfliktide allikas?
Aitäh! See on kindlasti väga oluline teema. Me ju teame, et 1990. aastate alguses, eriti pärast Nõukogude Liidu lagunemist, sõlmiti riikide vahel mitmeid kokkuleppeid, milles rõhutati territoriaalse terviklikkuse tähtsust. Ma tuletan Ukraina sündmuste kontekstis meelde, et 1994. aastal kirjutasid Venemaa, Ameerika Ühendriigid ja Ühendkuningriik alla Budapesti memorandumile, mis nägi tegelikult ette toetada Ukraina otsust loobuda tuumarelvast. Teatavasti oli pärast Nõukogude Liidu lagunemist Ukraina territooriumil üle tuhande tuumalõhkepea. Selles memorandumis viidati muu hulgas Helsingi lõppaktile 1975. aastast ja rõhutati, et osapooled teevad kõik, et mitte seada kahtluse alla Ukraina riigi sõltumatust ja iseseisvust. Ka Venemaa Föderatsioon on oma välispoliitilistes avaldustes ja seisukohavõttudes korduvalt rõhutanud territoriaalse terviklikkuse olulisust rahvusvahelise õiguse ühe keskse küsimusena. Kindlasti on suur vastutus neil, kes teevad selliseid poliitilisi otsuseid, millega seatakse kahtluse alla ühe või teise riigi territoriaalne terviklikkus. Praegused sündmused Ukrainas, just nendel tundidel ennekõike Krimmis toimuv, on näide selle kohta, et tegelikult ei peeta väga kinni nendest seisukohtadest, mida on varem välja öeldud või dokumentides kinnitatud. Loodetavasti sündmused, mida Ukraina parlamendi spiiker ja ajutiselt, kuni valimisteni ametis olev president on hinnanud kui võimalikku agressiooni Ukraina vastu, ei eskaleeru. On äärmiselt tähtis, et rahvusvaheline kogukond ja need, kelle huvides on ühtse Ukraina säilimine, teeksid kõik selleks, et sündmused ei eskaleeruks.
Aitäh! Palun, Olga Sõtnik!
Aitäh, proua juhataja! Lugupeetud ettekandja, tänan teid ettekande eest! Eriti meeldiv oli kuulda seda, et te samuti toetate ideed luua peale järgmisi valimisi uus ministrikoht, mille eesmärk oleks välismajanduspoliitikaga tegelemine. Ma eile jälgisin Twitterit ja nägin, kuidas Alexander Stubb väisas Mobile Worldi kongressi Barcelonas. Mul tuli lausa kadedus peale, sest mitte ükski Eesti minister ei ole seal, selleks et Eestit müüa ja Eesti ettevõtteid toetada. Seal oli Soome haridusminister, mis on ka väga sümpaatne. Sellest minu küsimus siis tulenebki. Mis te arvate, milline võiks olla Eesti parlamendi roll välismajanduspoliitikas? Kuidas meie Riigikogu liikmetena saaksime kaasa aidata Eesti positsiooni tugevdamisele välisturgudel?
Aitäh hea küsimuse eest! Ma oma kõnes mainisin, et Riigikogu väliskomisjoni see koosseis ja ka varasemad koosseisud on väga palju aega pühendanud just sellele, kuidas Eesti saaks riigisiseselt kõige paremal viisil koordineerida oma tegevust valitsuse ja ametkondade tasandil, aga samuti kõigi välisturgudele suunatud organisatsioonide tegevust koordineerida. Ma oma kõnes viitasin, et Soomes, riigis, mis näitab meile head eeskuju, on viimastel aastatel loodud organisatsioone ühendav platvorm nimega Team Finland. See on tõesti väärt, et sellest eeskuju võtta. Loomulikult on igal riigil omad kogemused, aga ma usun, et väga konkurentsitihedas maailmas, mis Eestit ümbritseb, ei ole me kindlasti ära kasutanud kõiki võimalusi ja vahendeid, mis meil on. Arvestades seda, et meie ressursid on piiratud ning inimesi on vähe, ka saatkondi ja esindusi maailmas on vähe, annaks just parem koordineeritus ühise eesmärgi nimel, kaasa arvatud valitsuse tasandil, paremaid tulemusi. Loomulikult on eksport Eesti majanduses üks väga olulisi tegureid, kuid see ei ole kindlasti mitte ainukene tegur, mis meie majanduskasvu mõjutab. Ka Vabariigi President tõi vabariigi aastapäeval välja mõtte, et nende sammudega, mida me oleme seni teinud, enam edasi liikuda võib-olla ei saa. Ma usun, et hoolimata pidevast valimiskampaaniast, mis Eestis kestab tõenäoliselt kuni järgmiste parlamendivalimisteni, oleks oluline läbi vaielda, kuidas Eesti saaks just nimelt välisturgudel ennast paremini kaitsta ja seal oma huvisid edendada.
Ettekandjale rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, Marko Mihkelson! Ma avan läbirääkimised. Palun, Enn Eesmaa! Kaheksa minutit.
Austatud kolleegid! Lugupeetud külalised! Tänapäeva maailmas toimub sedavõrd palju, et isegi kõige vaid mainimine võtaks ütlemata palju aega. Sellele viitas väga täpselt ka välisminister oma kõnes. Ainuüksi Euroopa Liidu poolt ja vastu on küllalt argumente. Island on ümber mõelnud ning pole enam huvitatud Euroopa Liiduga ühinemisest. Osa ukrainlastest on palju teinud ja mõõtmatult palju kannatanud selle nimel, et nende riik saaks võimaluse Euroopa Liitu kuuluda. Šotlased ja katalaanid tahavad küll Euroopa Liitu jääda, kuid kuulutada end sõltumatuks Suurbritanniast ja Hispaaniast. Mina kasutan meie fraktsioonile ettenähtud aja selleks, et analüüsida Riigikogu käesoleva aasta üht põhisündmust, Eesti ja Venemaa vaheliste piirilepingute taasmenetlemist nende lepingute ratifitseerimiseks. Pealiskaudse lähenemise korral võiks öelda, et Eesti ja Venemaa vaheliste piirilepingute sõlmimisega oleme jõudnud sinna, kus olime mais 2005. Allakirjutajad on samad, Paet ja Lavrov, kohtumispaik jällegi Moskva, lepingute sisu on sisuliselt muutmata. Ometi oleme vahepeal mitme kogemuse võrra rikkamaks saanud ning kahe riigi diplomaadid on kõvasti tööd teinud, et muuta lepingud, mille ratifitseerimine algul üsna ebatõenäoline tundus, mõlemale osapoolele vastuvõetavaks. Ärgem unustagem, et lepingute vastaseid on ka Venemaal. Emotsioonide tasandil mõistan ma üsna hästi skeptikute muret. See on ju olukord, kus kõigil on omamoodi õigus, kuid ometi mitte otsustavalt. Minulgi on lepingute suhtes, eriti veel Eesti-Vene suhete üldfoonil, oma kõhklusi. Nende aluseks on pikaajaline elukogemus ja poliitiku mälu, mis peab olema pikk ja mitmekihiline. Ent ometi üllatab lepingute vastaste jäigalt mustvalge lähenemine. Arvan, et oleme Riigikogus viimasel ajal lähtunud sinimustvalgest põhimõttest ning pidanud lepingute teemat erakonnaüleseks. See aga välistab partei- ja sisepoliitika rammimise riiklikult tähtsa probleemi lahendusse. Paraku polnud asjade seis samasugune aastal 2005. Venemaa läbirääkijad on aga kogenud ja väga professionaalsed inimesed. Usun meie diplomaatide sellekohaseid kinnitusi ja olen kindel, et ei olnud aastal 2005 ega oleks ka nüüd lootustki saavutada läbirääkimiste jätkamise korral praegusest erinevat tulemust. Asja panid paika ja otsustasid preambulisse ja teksti lisatud lühikesed, aga sisuliselt mahukad laused selle kohta, et lepingud reguleerivad vaid piiriküsimusi ning kahel riigil pole teineteisele territoriaalseid nõudmisi. Pikka aega vaagisime koos tippjuristidega lepingute vastavust Eesti põhiseadusele. Sätestab ju põhiseaduse § 122, et Eesti maismaapiir on määratud 1920. aasta 2. veebruari Tartu rahulepinguga ja teiste riikidevaheliste piirilepingutega, Eesti mere- ja õhupiir määratakse aga rahvusvaheliste konventsioonide alusel. Pärast pikki vaidlusi on jõutud järeldusele, et otsustavat vastuolu piirilepete ja põhiseaduse vahel ei ole. Põhiseadus ei suuda ju kõiki riikidevahelisi suhteid lõpuni reguleerida. Pealegi peab kahepoolsete suhete kontekstis alati arvestama ka teise poole arvamusega, mis sageli tuleneb selle riigi põhiseadusest. Eesti riigi sünnitunnistus pole minu arvates mitte Tartu rahuleping, vaid iseseisvusdeklaratsioon. Tartu rahulepingu artikkel II, milles Venemaa kinnitas Eesti iseseisvuse tunnustamist igaveseks ajaks, on tänase päevani pädev. See on kõige tähtsam. President Toomas Hendrik Ilves kinnitab, et piirilepped ei mõjuta Eesti Vabariigi õiguslikku järjepidevust ning vastavad meie põhiseaduse sättele ja vaimule. Sisuliselt on sama kinnitanud meie õiguskantsler. Kõik ülejäänud reguleerimist vajavad ja kahe naaberriigi suhteid kujundavad lepingud on uute läbirääkimiste teema. Kindel on aga see, et piirilepingute jõustumise korral avaneb mõlemale osapoolele mitmeid võimalusi kasulike majandus-, kaubandus- ja kultuurisuhete arenguks. Piirilepingud loovad neile soodsa õigusliku raamistiku. Piirikontrolljoonest de facto saab riigipiir de iure. Juba on vihjeid oluliste visiitide toimumise kohta. Lisaks Venemaa välisminister Sergei Lavrovile on Eestisse tõenäoliselt oodata mitut naaberriigi ministrit ja olulise ameti juhti. Loodetavasti jõutakse Riigiduumas Eesti ja Venemaa vahelise topeltmaksustamise vältimise lepingu ratifitseerimiseni. Meie oleme Riigikogus seda juba teinud. Edasiminekut loodame hädaolukordade ja piiriülese koostöö lepinguga. Ootame, et piima- ja kalatoodete sisseveokeeld ning elusloomade ja sealiha impordi keeld kaotatakse ja need pinged vähenevad. Loodan, et piirilepingute tõttu paranevad suhted loovad uusi võimalusi, et suureneks Venemaa kaupade vedu raudteel. Eesti raudteel ja sadamates on ju soodne infrastruktuur, kus pakutakse tasemel teenust. Kõik see loodetavasti elustab Eesti majandust, mis januneb väikesegi kasvu järele. Koos piirilepingutega allkirjastasid välisministrid diplomaatilise kinnisvara lepingu ja välisministeeriumide koostööleppe, mis hea tahtmise korral võib paljugi kasulikku kaasa tuua. Arvan, et Riigikogu väliskomisjon on oma ülesandeid tõsiselt võtnud. Esiteks, üleskutse valitsusele taas piirikõnelusi alustada tuli meilt. Oleme aastate jooksul komisjoni istungitel vahetanud mõtteid, kuulanud spetsialistide kommentaare ja ettekandeid ning pikkamööda niimoodi lähenenud otsusele, mis võimaldas piirilepingud Moskvas allkirjastada. Nüüd tuleb Riigikogul tegelda piirilepingute tekstide ratifitseerimisega. Lepingud jõustuvad pärast 30 päeva möödumist ratifitseerimiskirjade vahetamisest. Võimalik, et see toimub Venemaa välisministri visiidi ajal Eestisse. Pärast lepingute jõustumist korraldab piirijoone märkimist komisjon, mis luuakse piirlepingu artikli 5 alusel. Teatavasti lähevad praeguse kontrolljoonega võrreldes mõned maatükid üle teisele riigile, kokku puudutab see 128,6 hektarit maismaal ja 11,4 ruutkilomeetrit järvedel. Neist maatükkidest on tuntuim Saatse saabas, kus praegu elab kolm vanainimest. Pärast lepingute jõustumist võivad nad rahulikult oma kodukülas liigelda, kartmata vahepeal naaberriigi territooriumile sattuda. Venemaa saab väikese osa Meremäe ja Värska vallast. Seda maad on täpselt niisama palju või vähe, kui Eesti saab Venemaalt. Piiri füüsiline mahamärkimine võttis Lätil ja Leedul aastaid ning kiireid lahendusi pole tõenäoliselt meilgi oodata. Äsja kohtusin ma Tallinnas Venemaa Föderatsiooninõukogu väliskomisjoni liikmetega, kellega arutasime piirilepingute ratifitseerimist mõlema riigi parlamendis. Meie Vene kolleegid arvavad, et olulisi takistusi nad selles protsessis ei näe. Sama signaali oleme saanud Riigiduuma komisjonilt, kes on teadlik, et koos kahe riigi piirilepingute sõlmimisega saavad lõpliku, kõigi osapoolte tunnustatud piiri ka Venemaa ja NATO ning Venemaa ja Euroopa Liit. See on aga rahvusvahelist tähelepanu vääriv saavutus, mida on tervitanud paljude riikide ja organisatsioonide liidrid. Aitäh!
Suur tänu! Palun kõnetooli Margus Hansoni!
Austatud proua eesistuja! Head kolleegid! Külalised! Täna võime tõdeda, et Eesti välispoliitika on läbi aastate edukas olnud. Kõik suuremad välispoliitilised eesmärgid, mis on seatud, on ka saavutatud. Selle edu taga on olnud välis- ja kaitsepoliitiliste otsuste erakonnaülene konsensuspoliitika, aga mitte ainult. Välissuhtluses ei tohi alahinnata järjepidevuse kandjaid, Eesti sõnumi edasikandjaid, alates ministeeriumiametnikest ja diplomaatidest ning lõpetades riigi kõrgeima juhtkonnaga. Olgu öeldud, et peaminister ja välisminister on olnud ametis peaaegu kaks demokraatlikku valimistsüklit ja see on oluline. Välispoliitika esmased eesmärgid on kindlustada riigi julgeolekut ja tagada elanike heaolu. Meil on siin märkimisväärseid saavutusi, mis väljenduvad kasvavas ekspordis ja reisivõimaluste avardumises viisavabaduse tõttu. Ehkki kunagi varem ei ole meil olnud nii palju sõpru ja liitlasi, tuleb julgeoleku kindlustamise nimel pidevalt pingutada. Me panustame heade partnerlussuhete hoidmisse nii NATO-s kui ka Euroopa Liidus. Seetõttu toetame kaitsekulude hoidmist praegusel tasemel, mis on 2% SKT-st, ja Eesti kaitseväelaste osalemist missioonidel. Siis oleme nähtavad ja meie kaitseväelased omandavad koostöökogemusi teiste riikide kaasvõitlejatega koos teenides. Täna, kaitsekolledži 15. aastapäeval, on hea meel tõdeda, et oleme tõsiselt võetavalt panustamas ka rahvusvahelisse kaitsekoostöösse. Oleme esirinnas uute ohtudega võitlemisel küberkaitses, seda nii NATO-s kui ka laiemalt. Oleme aktiivsed Euroopa sõjalise koostöö vormi, Euroopa Liidu lahingugruppide kontseptsiooni toetajad. Me rõhutame, et on oluline seda edasi arendada, et lahingugruppe oleks võimalik kiirelt kasutada sellistes konfliktides, nagu on näiteks puhkenud Kesk-Aafrika Vabariigis. Üha olulisemaks muutuvad äridiplomaatia ja edukas välismajanduspoliitika, mille eesmärk on tutvustada Eestit kui investeerimiskohta ja vahendada meie ettevõtjate kontakte. Globaalne riikidevaheline konkurents ju kasvab. Meie traditsioonilistel välisturgudel on olnud mitmeid majandusliku seisaku aastaid. See mõjutab otseselt ka meie väikese majanduse tervist. Ehkki olukord meie naabruses näitab paranemise märke, on just nüüd õige aeg vaadata kaugemate, kasvavate turgude poole, näiteks Aasias. Oma väiksuse ja ressursside nappuse tõttu peame tagama, et ametkondade tegevus oleks paremini koordineeritud, ma pean silmas ministeeriume, EAS-i, kaubanduskoda jt. See on vajalik, et nendel kaugetel turgudel edu saavutada. Saatkondade avamine Aasia riikides ja sinna saadikute määramine on üks oluline samm sellel teel. Viimaste kuude traagilised sündmused Ukrainas on tõstnud päevakorrale Euroopa Liidu naabruspoliitika kitsaskohad ja tähtsuse. Idapartnerluspoliitika, mille eesmärk on juurutada meie saatusekaaslaste juures, Ida-Euroopa riikides, õigusriigi põhimõtteid ja inimõigusi järgivat valitsemistava, peaks olema aktiivsem ja täpsemini suunatud. Meie kogemused ning abi tänapäevase riigi ülesehitamisel saavad siin suureks toeks olla. Eesti on Euroopa Liidus ja maailmas saavutanud selge kuvandi. Uuendusmeelsus, usaldusväärsus, efektiivsus ja ratsionaalsus on selle kuvandi osad. Meid on märgatud, meid teatakse, meid kuulatakse – see on kuvand, mida meil tuleb hoida. Tänan tähelepanu eest!
Aitäh! Palun, Sven Mikser!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Eelkõneleja ettekanne algas rahulolu väljendamisega selle üle, et kõik Eesti välispoliitilised soovid ja eesmärgid on täitunud. Kuid rahulolu võib olla uinutav, isegi kui ta näib olevat põhjendatud. Ma olen siit kõnepuldist ka varem meenutanud Ameerika endist presidenti Jimmy Carterit, kes 1977. aasta jõulude ajal, võõrustades Valges Majas Iraani viimast šahhi, nimetas Iraani stabiilsuse oaasiks muidu väga turbulentses Lähis-Idas. Välisministri tänase ettekande kaks esimest lehekülge olid pühendatud traagilistele sündmustele Ukrainas. Ukraina teemal peatus pikalt ja sisukalt ka väliskomisjoni esimees. See on loomulik, põhjendatud ja vajalik. Aga ma vaatasin huvi pärast välisministri eelmise ja üle-eelmise aasta ettekandeid välispoliitika kui olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelul. Leidsin, et 2012. aastal mainiti Ukrainat kolm korda ja eelmisel aastal korra. Kaks aastat tagasi ütles välisminister nii: "Eelmisel aastal jõudsid lõpule Ukrainaga sõlmitava assotsiatsioonilepingu läbirääkimised, kuid lepingule allakirjutamine sõltub ennekõike Ukraina sisearengust." 2013. aastal ütles ta, et idapartnerluses on olnud tagasilööke. Ta lisas: "Me loodame, et need on ajutised, ja saame lõpuks allkirjastada assotsiatsioonilepingu Ukrainaga. Kui läheb hästi, saame Vilniuses nentida, et vabakaubandusala laieneb kolme-nelja uue partneriga." Need seisukohad on loomulikult õiged, aga ütlemata passiivsed. Kui läheb hästi, siis ... Aga kui ei lähe? Me loomulikult jälgime arenguid Ukrainas ja teistes meile olulistes riikides ning loodame, et kõik läheb hästi. Oma tagasihoidlike vahenditega oleme aidanud ja nõustanud, keskendudes peamiselt demokraatia edendamisele ja majanduse toetamisele. Aga me peame peeglisse vaatama ja endalt väga kriitiliselt küsima, kui jõulised me oleme riigina olnud Euroopa Liidu ühtsete positsioonide kujundamisel neis meile erakordselt olulistes valdkondades. Me oleme kogu aeg rääkinud liitlassuhete olulisusest. Oleme väga mitmel viisil pingutanud selle nimel, et meil oleks hea kahepoolne suhe kõigi oluliste liitlasriikide pealinnadega ja laitmatu pidev ligipääs nende pealinnade tähtsatele kabinettidele. Peame kriitiliselt küsima, milline on olnud saadud dividend. Miks ikkagi on idapartnerlus taandunud nii marginaalseks Euroopa Liidu teiste poliitiliste, sh välispoliitiliste prioriteetide seas? Ma olen eelkõnelejaga nõus, et julgeolekupoliitika on Eestile tema geograafilise asendi ja ajaloo tõttu välispoliitika keskne telg. Meie riigi iseseisvuse sünd, mille 96. aastapäeva me äsja tähistasime, aga samuti iseseisvuse hilisem kaotamine ja taastamine ei sündinud ei geograafilises ega ajaloolises vaakumis. Kõik need murrangulised sündmused, kõik need kataklüsmid said võimalikuks suurte muutuste, murrangute ja kriiside tõttu Euroopas, maailmas ja rahvusvahelises elus. Ukrainas toimuva tähendus on meile kõigile erakordselt selge. Aga see peaks olema meie jaoks ka õppetund. Loomulikult on praegu keskne teema vägivalla lõpetamine, selle eest vastutajate reaalne vastutusele võtmine, humanitaarkriisi lahendamine ja riigi terviklikkuse säilitamine. Aga pikemas plaanis peab meie eesmärk olema senisest tunduvalt aktiivsemalt mõjutada Euroopa Liidu ja NATO ühist poliitikat. Palun lisaaega!
Kolm minutit lisaks.
Pärast teist maailmasõda käivitas Ameerika Ühendriikide administratsioon mastaapse Euroopa abistamise programmi, mis sai Ühendriikide välisministri George Marshalli järgi nime Marshalli plaan. See oli plaan, mis nautis mõlema suure partei toetust, sest tajuti eksistentsiaalset ohtu, mis tulenes kommunistlike režiimide agressiivsest pealetungist Lääne-Euroopa suunal. See plaan tehti teoks, sest see oli eksistentsiaalselt oluline. Ka Euroopa Liit peab saama üle senisest passiivsusest, hoiakust, et põhimõtteliselt on meie uks teile võib-olla kunagi kaugemas tulevikus pisut paokil, kui te ise enne seda kõik ära teete. Meie eestlastena ja Eesti Vabariigi poliitikutena peame endale tunnistama, et Ukraina on ka meie julgeolekule peaaegu eksistentsiaalselt oluline. Euroopas Eesti positsiooni, isegi Eesti liidripositsiooni kehtestamine selles küsimuses on meile oluline. See peab olema meie välispoliitika üks prioriteete. See ei pea olema prioriteet mitte üksnes siis, kui kriis on juba lahvatanud, vaid ammu enne seda ja kindlasti ka siis, kui see praegune kriis saab lahendatud. Piiratud aeg ei võimalda käsitleda kõiki olulisi välispoliitilisi teemasid. Lõpetuseks ütlen, et mul on hea meel selle üle, et piirilepe Venemaaga on saanud välisministrite allkirjad. Piirileppe sõlmimine oli sotsiaaldemokraatide programmiline põhimõte juba Riigikogu selle koosseisu valimiste eel. Ma tunnustan väliskomisjoni esimehe initsiatiivi kõigi parlamendierakondade koondamisel, et anda valitsusele mandaat taas alustada läbirääkimisi piirileppe üle. Ma tunnustan ka Välisministeeriumi ja diplomaatide tehtud tööd. Ma väga loodan, et me ei takerdu siin saalis sellistesse probleemidesse nagu kaheksa-üheksa aastat tagasi. Siis lõid valitsuse lagunemine ja uue valitsuse tekkimine olukorra, kus piirileppe ratifitseerimise seadusele lisati preambul, mis andis teisele poolele ettekäände oma allkiri tagasi võtta. Ma usun, et me oleme sellest õppinud. Loodan, et see pikka aega meie riikide kahepoolseid suhteid pärssinud tegemata jätmine saab parlamendi selle koosseisu jooksul joone alla. Ma ei arva, et see lahendaks kõik probleemid meie kahepoolsetes suhetes, ega usu, et see lahendaks kõik erimeelsused ajaloo tõlgendamisel ja geopoliitiliste huvide defineerimisel, aga kindlasti on tegemist olulise sammuga õiges suunas. Aitäh!
Suur tänu! Ma palun kõnetooli Mart Nuti! Kaheksa minutit.
Austatud proua juhataja! Austatud kolleegid! Viimase kahe kümnendi jooksul on maailmas toimunud põhjapanevad muutused. Sõjalisi konflikte riikide vahel on vähem. Vene-Gruusia sõda on jäänud viimaseks sõjaks kahe riigi vahel. Loodan, et see jääbki viimaseks. Kas me saame sellest järeldada, et maailm on muutunud turvalisemaks kui 20 aasta eest? Pigem ei saa. Konfliktid on kandunud riikide sisse, läbi on põimunud riigisisesed rühmitused ja rahvusvahelised tegijad. Välispoliitika ja sisepoliitika vahe on kõikides maailma osades hägustunud. Omade ja vaenlaste vahel ei ole selgelt tõmmatavat piiri, tsiviilelanike turvalisuse, eriti naiste ja laste olukorras on toimunud muret tekitavaid nihkeid halvemuse poole. Kaks viimast maailma vapustanud genotsiidi – Bosnia ja Rwanda genotsiid – on jäänud 20 aasta taha, kuid see pole tähendanud lõppu inimsusvastastele kuritegudele. Lõuna-Sudaan ja Darfur, Libeeria, Kongo, Põhja-Korea, Süüria – seda loetelu saab kahjuks päris pikalt jätkata. Seega on praegugi, ehk isegi varasemast rohkem aktuaalne inimõiguste olukord kriisipiirkondades ja riikide, rahvusvaheliste organisatsioonide ning kodanikuühenduste ühised jõupingutused inimõiguste kaitsmiseks ja tagamiseks. Selle taustal tuleb tunnustada Rahvusvahelise Kriminaalkohtu tänuväärset tööd, milles Eesti on aktiivselt kaasa löönud. Tuleb tunnustada ka Eesti tegevust ÜRO inimõiguste nõukogus. Viimastel aastatel on rahvusvaheline tähelepanu varasemaga võrreldes rohkem keskendunud Aafrikale. Paljud Aafrika riigid on olnud rahutud aastakümneid. Seal on olnud etnilisi konflikte, võimuvõitlust ning vaesusest tingitud kokkupõrkeid eri tegevusaladega inimeste vahel. Siiski annab Aafrikas üha enam tooni usuline, õigemini, usuliselt motiveeritud vägivald. Selle juured on osaliselt ajaloos, aga veelgi enam rahvusvahelises terrorismis. Olukord Malis on saadud kontrolli alla, kuid tasakaal on seal äärmiselt habras. Samas peame tunnistama, et see tasakaal sai võimalikuks tänu sellele, et rahvusvahelised väed toetasid Mali valitsust. Alles paari päeva eest hukkasid äärmuslased Nigeerias lapsed, kes ei olnud nõus painduma nende keskaegsete meetodite alla. Kesk-Aafrika Vabariigis on kujunenud konflikt, mis võib lahvatada genotsiidiks. Ka meil kostab hääli Kesk-Aafrika Vabariigi abistamise vastu: see riik olevat kaugel ega puutu meisse; seal on ohtlik; miks me peame riskima; olukord on sedavõrd lootusetu, et rahvusvaheline abi ei paranda midagi. Niimoodi võivad mõelda tavakodanikud, niisuguseid argumente ei tohiks aga kasutada poliitikud. Maailmas ei ole enam kaugeid paiku, kõik riigid, kus nad ka ei asuks, on tihedas seoses. Sündmustel Kesk-Aafrika Vabariigis on ehk küll kaudne, aga selge mõju ka Eestile. Muidugi on seal ohtlik, aga kui ei oleks ohtlik, poleks rahvusvahelist abi vajagi. Kas sellest abist on kasu? Me ei tea, kui palju sellest kasu on, aga inimelusid kaitsta ja inimõigusi tagada aitab see kindlasti. See on demokraatlikule riigile moraaliküsimus. Eesti teeb õigesti, kui panustab rahu tagamisse kõikjal maailmas, mitte ainult oma naabruses. Araabia kevad on jõudnud traagilise vaatuseni Süürias. Üle 100 000 ohvri viitab täiemahulisele kodusõjale. Erinevalt Kesk-Aafrika Vabariigist ei ole seal välisel sõjalisel sekkumisel ilmselt tõesti positiivset efekti. Süüria-suguses riigis oleks lahenduseks ikkagi osapoolte ja samuti mõne suurriigi aktiivne püüdlus rahu saavutamisele kaasa aidata. Ukraina viimaste kuude sündmused on Eestis vapustanud kõiki inimesi. Nende sündmuste pööre vägivaldseks on ülimalt kahetsusväärne. Presidendi ametist lahkumine ja uute presidendivalimiste väljakuulutamine on sellises olukorras ainuvõimalik tee. Aga kas ka piisav? Vägivallaoht ei ole kahjuks möödas. Separatismi õhutamine jätkub Ukraina mitmes piirkonnas ja on lubamatu, et seda võimendatakse mõnelt poolt piiri tagant. Peale Daytoni rahulepingut tekkis lootus, et Euroopas on sellised kriisid minevikku jäänud, kuid kahjuks see nii ei ole. Julgeoleku kindlustamisse peab ka Euroopas endist viisi panustama. Erinevalt NSV Liidu lagunemisest oleks Ukraina lõhenemine geopoliitiline katastroof. Isamaa ja Res Publica Liit on alati Ukrainat toetanud, toetas oranži revolutsiooni ajal, toetab ka praegu. IRL toetab Ukrainas demokraatliku riigivõimu taastamist, ausat asjaajamist ja korruptsiooni ohjeldamist. Ukraina vajab demokraatliku maailma toetust. Eesti on viimastel aastatel Ukraina toetamiseks palju teinud. Meile siiski tundub, et Euroopa Liidu toetus oleks pidanud olema tugevam. Võimalik, et nüüd vajab Ukraina seda toetust rohkem kui kunagi varem. Seepärast kutsume Euroopa Liidu institutsioone, samuti liikmesriike aktiivsemalt panustama ühtse Ukraina rahulikku, demokraatlikusse ja õiglasesse tulevikku. Ilma vaba ja demokraatliku Ukrainata ei ole vabadus ja demokraatia kuskil Euroopas pilvitu. Maailmas on mitmeid paiku, kus olukord on plahvatusohtlik või võib selliseks kujuneda. Kokkupõrked on taas laastamas Venezuelat. Põhja-Koreas hukkab diktaator tuhandeid ja orjastab kümneid tuhandeid oma riigi kodanikke igal aastal. Maailm on liiga rahulikult pealt vaadanud inimõiguste rikkumist, diskrimineerimist ja vägivalda paljudes piirkondades. Aga nii see olla ei tohiks. Aitäh!
Suur tänu! Palun, Andres Herkel!
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Meie tänane kõnekoosolek välispoliitika teemadel on mõistetavalt Ukraina suunas kaldu, sestap jätan ka mina mõnel teemal rääkimata. Nõustun väliskomisjoni esimehe märkustega idapartnerluse teemadel. Need riigid on tõesti väga erinevad ja nõuavad meilt märksa nüansseeritumat lähenemist. Vähem nõustun ma sellega, mida eelkõnelejad on rääkinud piirilepingu kohta, kuid ma jätan ka selle teema puudutamata. Lugupeetud välisminister avaldas oma ettekande sissejuhatuses Ukraina rahvale ohvrite pärast kaastunnet. Ma arvan, et me kõik ühineme sellega. Oli tõesti õõvastav, kui meie lähedal toimusid niisugused sündmused, mis nõudsid nii arvukalt ohvreid. Sisuliselt põhjustas neid ohvreid riigivõimu käitumine. Aga mõelgem hetkeks ka sellele, et kui president Janukovõtš oleks edasi võimul ja teda ei nimetataks tagaotsitavaks kurjategijaks, siis arvatavasti peaksid lääneriigid teda partneriks, kellega otsida arvamuste kokkupuutepinda, et olukorda stabiliseerida. Nii habras on piir poliitikas. Ma arvan, et praegu on olukorrale antud adekvaatsed hinnangud, sest Ukraina toonasel juhtkonnal lasub veresüü. Väljendan taas kord muret ka selle riigi territoriaalse terviklikkuse pärast. Kardan, et Venemaa geopoliitilised ambitsioonid ohustavad seda praegugi. Läänemaailmal peavad tagataskus olema võimalused, kuidas sellele vastu seista. Imetlen Ukraina rahva vaprust Euroopa-suunaliste püüdluste väljendamisel, mida tehti alates novembri lõpust, kui toimus ootamatu kannapööre tolliliidu suunas. Esitan seni kõneldule lisaks mõne lisa- või ääremärkuse. Esiteks, poliitika järjepidevus. Jah, see kannapööre, mille Ukraina juhtkond Vilniuse tippkohtumise ajal tegi, oli nende otsus ja seda võib võtta formaalselt legitiimsena. Ma rõhutan, et formaalselt legitiimsena, sest tegelikult asetati ohtu ju demokraatlik legitiimsus. Tehti midagi niisugust, mis oli täiesti ootamatu Ukraina avalikkusele ja rahvale. See põhjustaski järgnenud sündmused. Olgu see õpetuseks kõigile neile, kes püüavad niisugusel moel, oma rahva tahte vastu, poliitikat teha. See on ohtlik. Teiseks, parlamentarism. Sellest ei ole täna juttu olnud, aga ma arvan, et Riigikogu on kõige õigem koht seda rõhutada. Mul on erakordselt hea meel nende arengute üle, mis Ukraina Verkhovna Radas viimaste päevade jooksul on toimunud. Me oleme selle parlamendi valimisi ja töökultuuri kritiseerinud, kuid selle liikmetel jätkus otsustavust peatada diktaator, peatada ta enne, kui ta võib-olla oleks peatanud parlamendi. See on erakordselt oluline. See kõneleb muu hulgas sellest, kui tähtis on parlament poliitikas üldse. Need olid ju just nimelt Regioonide Partei liikmed, kes pöörasid õigel ajal selja Janukovõtšile ja tema meetoditele. Lõpuks peatun ka mina ... Tõenäoliselt vajan ma pisut lisaaega.
Kolm minutit.
... Euroopa riikide valmisolekul sekkuda ja aidata, jättes kõrvale selle, et Euroopa Liit ja Venemaa kasutavad oma arsenalis täiesti erinevaid poliitikavõtteid. Mul on aeg-ajalt tunne, et üks pool ehk Euroopa Liit mängib intellektuaalset lauamängu, olgu see siis male või kabe, aga teine pool mängib hokit või midagi niisugust. Kuid jättes selle kõrvale, tuleb suurel määral nõustuda nende analüüsidega, mis siin on tehtud ja mis näitavad, et Venemaa agendas on Ukraina teema olnud olulisem kui Euroopa Liidu omas. Nii oleme suurel määral käest andnud initsiatiivi, mille õnneks nüüd Ukraina ise, Ukraina rahvas ja poliitikud on mingil määral meie jaoks tagasi võtnud. Tõenäoliselt, nagu ka välisminister osutas, ei ole me suutnud oma Euroopa partneritele selgeks teha seisukohta, et Euroopa Liidu perspektiivi pisutki selgem avamine niisuguste riikide jaoks aitaks meid edasi ka nende riikide poliitika mõjutamisel. Ma nõustun suuresti ka sellega, mida rääkis Sven Mikser, esitades küsimusi, kui aktiivsed me tegelikult oleme olnud ja mis on need õppetunnid, mida me peaksime järeldama Ukrainas toimunust. Kuid kasutades optimistlikumat tooni rõhutan ma, et uus situatsioon on tegelikult ka väga suur võimalus. Selleks et veenda oma partnereid olema otsustavamad, tuleb tegutseda uue hooga ja selgemalt. Peale selle on avanenud täiesti uudne võimalus veenda Ukraina poliitikuid kiiresti kõrvaldama puudusi riigi õigussüsteemis, millest on räägitud aastaid, tagama võimude lahusus ja kohtusüsteemi sõltumatus ning astuma muid samme õigusriigi ülesehitamiseks. Neid samme on ammu oodanud Ukraina rahvas ja neid on oodanud partnerid Euroopas. Aitäh!
Suur tänu! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Päevakorrapunkti käsitlemine on lõppenud. Otsust me vastu ei võta. Tänan kõiki, kes päevakorrapunkti ette valmistasid. Suur tänu ministrile, väliskomisjonile, kõikidele kuulajatele! Ilusat päeva jätku! Tänane istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 12.17.