Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici! Evo, Vlada priprema i provodi reformu izbornog sustava i jedna od reformskih mjera je uspostava Državnog izbornog povjerenstva Republike Hrvatske kao stručnog, profesionalnog tijela, tijela od općeg povjerenja. Mi moramo reći da smo zadovoljni sa kvalitetom rada dosadašnjeg izbornog povjerenstva, da su izbori provedeni u Hrvatskoj bilo predsjednički, parlamentarni ili lokalni, bilo redovito ili izvanredni provedeni i na zakoniti način i da je to takva praksa i uloga Državnog izbornog povjerenstva ali i svih sudionika izbornog procesa uvrstilo Republiku Hrvatsku u red zemalja sa visokom demokracijom, demokratskom tradicijom. No, razvoj mora ići dalje. Stvoreno je opće suglasje u društvu i političkoj javnosti da se Državno izborno povjerenstvo mora profesionalizirati a pogotovo u svijetlu prijedloga da se i u buduće gradonačelnici, općinski načelnici i župani biraju na neposrednim izborima što nesumnjivo dovodi do mogućnosti i čestih izvanrednih izbora u pojedinim lokalnim sredinama. Smatramo da trebamo uspostaviti trajno tijelo koje će obavljati zakonom propisanu ulogu u provedbi nadzora nad zakonitošću provedbe izbora. Mi predlažemo da Državno izborno povjerenstvo ima sedam članova, da to budu diplomirani pravnici sa znatnim radnim stažom, radnim iskustvom u poslovima pravne struke i sa poznavanjem izbornog i političkog sustava. Za predsjednika predviđamo uvjet 12 godina radnog iskustva a za potpredsjednike i članove najmanje 10 godina radnog iskustva u struci. Opći imperativ je da kao nepristrano tijelo članovi Državnog izbornog povjerenstva ne mogu biti članovi političkih stranaka niti kandidati na izborima koje moraju provoditi. Model izbora mora jamčiti također nepristranost tako da predlažemo da se povjerenstvo bira na osam godina, da mu se stabilizira mandat, da bude politički zaštićeno od mogućih smjena nakon svakih izbora, ali želimo i da sastav bude tako izbalansiran da svi politički čimbenici u društvu utječu na neki način u izbor Državnog izbornog povjerenstva. Predsjednik povjerenstva birao bi se temeljem javnog poziva kandidatima koji ispunjavaju uvjete i birao bi ga naravno Hrvatski sabor na prijedlog nadležnog Odbora za izbor i imenovanje. Jedan potpredsjednik i dva člana birali bi se na prijedlog parlamentarne većine a drugi potpredsjednik i druga dva člana na prijedlog parlamentarne oporbe, naravno u trenutku kada se povjerenstvo bira. Osim nadležnosti koja je stavljena povjerenstvu izbornim zakonima mi njega vidimo kao aktivnog sudionika u dogradnji izbornog sustava. Stoga bi to buduće Državno izborno povjerenstvo davalo mišljenja za dogradnju i unapređenje izbornog zakonodavstva, provodilo bi edukaciju članova izbornih povjerenstava, županijskih izbornih povjerenstava, izbornih jedinica, izbornih povjerenstava gradova i općina, informiralo bi građane o provedbi izbora te o mogućnosti ostvarivanja biračkog prava i obavljalo sve druge tehničke potrebe koje se tiču čuvanja arhivske građe vezano za izbore jer je to svakako važan dio hrvatske povijesti. Možda je za istaknuti da smo za razliku od prvog čitanja proširili obavezu Državnog izbornog povjerenstva na način da ono mora podnijeti izvješće Hrvatskom saboru tijelu koje ga bira u roku od 60 dana od dana objave službenih rezultata izbora, dakle mora izvijestiti Hrvatski sabor o provedbi izbora. Naša je vizija i u pravnoj reformi izbornog zakonodavstva mislimo to urediti Zakonom o popisima birača da Državno izborno povjerenstvo preuzme odgovornost za vođenje popisa birača, ali to će se urediti posebnim propisom. Svatko tko je biran taj jednog dana mora biti razriješen, stoga mi predviđamo da član izbornog povjerenstva prije isteka mandata može biti razriješen ako to sam zatraži, ako izgubi trajno sposobnost obavljanja svoje dužnosti, ako bude suđen na zatvorsku kaznu zbog počinjenog kaznenog djela, ako izgubi koji od uvjeta potrebnih za izbora, primjerice ako se kandidira na nekakvim izborima ili bude, upiše se u političku stranku, ili ako ne ispunjava svoje dužnosti u skladu sa zakonom i poslovnikom o radu povjerenstva. O tome će svakako odlučivati ovaj Visoki dom. Gospođe i gospodo zastupnici, mi smo pokušali predvidjeti sve moguće izvanredne situacije pa smo u ovom konačnom prijedlogu zakona pokušali normativno riješiti situaciju da se u trenutku kada se raspišu izbori, kada Hrvatski sabor ne zasjeda i kada ispune se uvjeti zakonom predviđeni za prestanak mandata prije isteka mandata članova Državnog izbornog povjerenstva kako bi to tijelo moglo nesmetano raditi, predvidjeli smo tu izvanrednu situaciju da bi onda hrvatski, Ustavni sud Republike Hrvatske mogao imenovati članove Izbornog povjerenstva ali samo za te izbore, samo do konstituiranja Hrvatskog sabora dok Hrvatski sabor ne imenuje stalno članove Izbornog povjerenstva. Državno izborno povjerenstvo imat će stručnu službu. Mi inzistiramo da tajnik povjerenstva i zamjenik tajnika povjerenstva također ne smije biti član političkih stranaka kako bi se zaštitilo povjerenstvo od mogućeg političkog utjecaja. U prijelaznim odredbama predviđamo da će Hrvatski Sabor izabrati Izborno povjerenstvo u roku od 90 dana, ali do početka rada novog Državnog izbornog povjerenstva nastavit će sa radom dosadašnje Državnog izborno povjerenstvo. Osim stvaranja profesionalnog tijela mi ćemo postići i odredni cilj, a to je da ćemo osloboditi suce pretežito Vrhovnog suda i Upravnog suda obveza u provedbi izbora i time ćemo vjerujemo pojačati učinkovitost Vrhovnog suda i Upravnog suda i svih onih koji su do sada sudjelovali u radu Državnog izbornog povjerenstva, a za taj period nisu mogli obavljati dužnosti, poslove za koje su izabrani. Budući da je zakon dobio podršku u prvom čitanju, budući da smo uvažili brojne primjedbe koje su ovaj tekst popravile Vlada predlaže da usvojite ovaj zakon kako bi što prije moglo biti usvojeno Državno izborno povjerenstvo. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Predsjednik Odbora poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 52. sjednici održanoj 28. i 29. ožujka 2006. godine raspravio je Konačni prijedlog Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 16. ožujka 2006. godine. Odbor je prijedlog zakona raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. U raspravi Odbor je podržao rješenje iz konačnog prijedloga zakona. Odbor drži da je potrebito pojasniti odredbe konačnog prijedloga zakona glede provođenja postupka izbora predsjednika, potpredsjednika i članova povjerenstva, te glede djelokruga poslova koje obavlja povjerenstvo posebice odredbe koje propisuju da povjerenstvo daje smjernice za dogradnju izbornog zakonodavstva i zakonodavstva koja uređuju pitanja referenduma, te da utvrđuje organizaciju stručne službe povjerenstva. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese Zakon o Državnom izbornom povjerenstvu Republike Hrvatske. Hvala. Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava i prihvaća Prijedlog Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu Republike Hrvatske. Kao što znamo od višestranačja koje je od 1990. godine u Republici Hrvatskoj proveli su se već mnogi izbori i svi ti izbori su budno praćeni. Imali smo monitoring i nevladinih udruga i međunarodnih institucija i za sve te izbore koji su provedeni do sada dobivali smo zapravo dobre ocjene i nekakvih značajnih primjedbi u provedbi tih izbora nije bilo tako da s te strane možemo biti zadovoljni i načinom i organizacijom izbora, pa i tijelima koji su te izbore provodili. Međutim, kao što znamo do sada je najveći teret u provedbi izbora padao na naše suce, na suce Vrhovnog suda, Županijskih sudova, Općinskih sudova i obzirom na sve primjedbe koje imamo na rad pravosudne vlasti u Republici Hrvatskoj moramo biti svjesni i jedne činjenice koja je na neki način olakotna u odnosu na njih. Kada se provode izbori oni su mjesec danas izvan svojih sudnica. Oni mjesec dana rade na organizaciji i provedbi tih izbora, a one njihove temeljne zadaće, a to je zapravo provođenje zakona vezano za djelovanje sudova su tada u drugom planu i provode se samo oni hitni postupci. Upravo ovaj zakon koji se danas predlaže i prihvaćanje europskih standarda on je implementacija iskustava visoko razvijenih demokratskih zemalja i u naš pravni sustav. Ovim zakonom osnivamo Državno izborno povjerenstvo kao jedno stalno i neovisno tijelo koje će se kontinuirano i stalno brinuti o organizaciji i provedbi izbora. Dakle, nije to kampanjski posao, nije to posao kad su izbori pa ćemo se sada skupiti sa sudova organizirati Izborno povjerenstvo i idemo taj posao obaviti. Ovo je sada posao o kome će brinuti jedno stalno tijelo koje će Hrvatski sabor imenovati i smatramo da je to jedan značajan i veliki iskorak u razvijanju naših demokratskih institucija društva. Ovaj zakon smo podržali i u prvom čitanju i smatram da je ovakav kakav je pripremljen za drugo čitanje još bolji i još kvalitetniji, jer su u njega ugrađene i brojne odredbe, i brojne primjedbe koje smo na njega imali u prvom čitanju. Posebno bih htio istaknuti da je ugrađeno u članku 17. i primjedba Venecijanske komisije koja regulira jednu pravnu situaciju koja nije bila obuhvaćena prvim prijedlogom zakona i to je sasvim sigurno bitno poboljšanje teksta. Kao što vidimo Državno izborno povjerenstvo sastojalo bi se od 7 članova, predsjednika, 2 potpredsjednika i 3 člana. S te strane mislim da tu nema nikakvih primjedbi. Predsjednik bi bio diplomirani pravnik, 10 godina iskustva u struci, poznavanje političkog sustava, a također ti su kriteriji i za potpredsjednike i članove. Dakle, zahtijeva se jedna velika stručnost, zahtijeva se jedno iskustvo koje je naravno i potrebno da bi se ti izbori dobro i kvalitetno organizirali. Državno izborno povjerenstvo mora imati logistiku jer to je ogroman veliki posao tako da nema dvojbe da mora imati i stručnu službu koja će se baviti administrativnim poslovima. Ovdje se predviđa osnivanje takve stručne službe. Predviđa se da će tom službom rukovoditi tajnik stručne službe i to je također nešto što moramo prihvatiti. S tim da vezano za sve dosadašnje izbore koje smo imali obzirom da su ti izbori provedeni do sada kao što sam već rekao i dobro i stručno i profesionalno, mi već imamo jednu razvijenu infrastrukturu u ljudima koji su zapravo radili u biračkim odborima, to zaista nisu ljudi profesionalci, to su ljudi koji su na terenu odrađivali one poslove koji su nužni da bi izbori bili održani kvalitetno i dobro. Tako da ta jedna infrastruktura ljudi će vjerojatno biti uključena i u sve druge izbore. Stoga evo Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovog zakona, smatramo da ovim prihvaćamo europske standarde i Državno izborno povjerenstvo kao stalno tijelo smatramo da će još bolje funkcionirati nego što je to bilo do sada i smatramo da će ono u svom budućem radu doprinijeti i u daljnjoj izgradnji našeg izbornog sustava jer će izbore pratiti kontinuirano i bit će zapravo na izvoru informacija pa će svoje prijedloge moći dostavljati naravno i nama kako bismo izgradili još bolji i još kvalitetniji izborni sustav nego što ga imamo danas. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege ovaj Zakon o Državnom izbornom povjerenstvu jedan je u čitavom setu zakona u kojem se nastoji regulirati izborni postupak u Republici Hrvatskoj. Treba naravno pohvaliti intenciju koja je rezultat suglasnosti svih političkih čimbenika zapravo u Hrvatskoj, svih političkih stranaka, da bi ovo tijelo trebalo postati profesionalno tijelo. Razloga ima više. Jedan je da se posao obavlja na i on se do sada obavljao na zadovoljavajući način. Primjedbi na rad Državnog izbornog povjerenstva zapravo nije mnogo niti bilo, međutim da se obavlja na jedan profesionalni način, a posebice stoga što su izbori učestali. Imamo takve cikluse izbora da praktično svake godine se nešto odvija, a primjenom novog Zakona o direktnom izboru čelnika lokalne i regionalne samouprave za očekivati je da će se i izbori zapravo da će biti više izbora u manjim jedinicama vremena, pa će ovaj državni organ, a to će biti organ ovoga Sabora, tijelo ovoga Sabora, imati permanentno i praktičnog posla. Treba naglasiti da lokalna izborna povjerenstva, dakle ona županija, općina, gradova i sva druga, ostaju ovakva kakva su bila, dakle neće biti profesionalna. U prvom čitanju je bilo prijedloga da jedan profesionalac djeluje na razini županije, toga sada više u tekstu nema i dobro da nema. Mislim da je to savršeno nepotrebno, konačno najčešće se ti izbori ne odvijaju tkao često u svim jedinicama lokalne samouprave i regionalne da bi bilo potrebno da profesionalci djeluju na tim razinama. Ono čega nema u tekstu zakona jeste briga o popisima birača, to je bio isto jedan od prijedloga u prvom čitanju čini mi se da je stajalo, da bi Državno izborno povjerenstvo trebalo voditi brigu o popisima birača. Naime popisi birača su temelj za bilo kakav dobar izborni sustav i to što smo krenuli od izrade Zakona o izboru lokalnih čelnika, direktnom izboru lokalnih čelnika, Zakon o lokalnoj samoupravi, u proceduri se pojavljuje i Zakon o izboru saborskih zastupnika a nismo definitivno dotjerali u red Zakon o izboru popisa, o popisu birača, je čini mi se loše. Trebalo je početi od samog početka, popisi birača su nam čudni, poneki put i nakaradni, ima mjesta gdje ima više birača nego stanovnika. To čitav postupak, zapravo legalnost čitavog postupka dovodi u pitanje. To je trebao biti prvi korak, no nije. Ovaj dokument koji se pojavio pred nama smatramo da je dobro napravljen, da su mu intencije dobre i da su rješenja prihvatljiva. Naravno ima i primjedbi. U člancima 5. i 8. govori se o izboru predsjednika, potpredsjednika i članova Državnog izbornog povjerenstva i piše nutra da je potrebno da poznaju politički i izborni sustav Republike Hrvatske. Za pretpostaviti je da će se u takvo tijelo javiti ljudi koji poznaju sustav, ali opet netko bi to trebao provjeriti i mislim da bi u članku 4. čini mi se da članak 4. govori o tome tko predlaže predsjednika, odnosno članove trebali uvesti obavezu razgovor, razgovora sa kandidatima u nadležnom saborskom odboru koji je predlagač članova i predsjednika Državnog izbornog povjerenstva. Tako da ono što piše u zakonskom tekstu postoji i mehanizam provjeravanja. U članku 11. govori se što radi Državno izborno povjerenstvo. Rekao sam već da popisa birača unutra u poslovima nema, ne znam gdje će biti, koje državno tijelo će preuzeti konačno brigu o popisima birača, ovo očito neće. Unutra piše da Državno izborno povjerenstvo daje mišljenja o unapređenju sustava što je sasvim o.k. to je i posao Državnog izbornog povjerenstva, međutim piše i da daje smjernice. Smjernice su praktično akti tijela koji su za onoga kom se upućuje obavezni. Ako Državno izborno povjerenstvo daje smjernice kome može dati, pretpostavljam Saboru, ne znam, tko mijenja izborni sustav, smjernice po definiciji se moraju poštivati, to bi značilo Državno izborno povjerenstvo daje obavezne naputke Hrvatskom saboru što čini mi se nije dobro i mislim da bi ta riječ: "smjernice" jednostavno se trebala ukloniti iz teksta. U članku 13. je napravljeno nešto na čemu inzistiramo već godinama. Uspostavljena je potpuna nespojivost dužnosti. Član Državnog izbornog povjerenstva ne može biti ništa drugo. To je dobro i mislim da bi to načelo trebalo uvesti za sve druge funkcije. Ono je djelomice uvedeno u prijedlogu Zakona o izboru čelnika lokalne i regionalne samouprave, njega nema u sadašnjem Zakonu o izboru saborskih zastupnika, mislimo da bi trebalo stajati i na jednom i na drugom mjestu, dakle da čovjek može biti na funkciji na kojoj jeste samo na jednoj funkciji. Ako je netko saborski zastupnik onda ne može biti župan, ne može biti gradonačelnik i obrnuto. Ako je netko član Državnog izbornog povjerenstva ne može biti ništa od toga plus još nešto drugo. U, članak 17. regulira zamjensko postavljenje članova, odnosno predsjednika i potpredsjednika izbornog povjerenstva u situaciji kad Sabor ne djeluje, kad je raspušten ili je ljetno ferje ili nešto slično. Funkciju Sabora preuzima Ustavni sud i imenuje članove Državnog izbornog povjerenstva do situacija kad to Sabor može napraviti. Postoje naravno opasnost da se u tom trenutku poremeti politička ravnoteža, jer o njoj se radi u Državnom izbornom povjerenstvu. Pola imenuje oporba, pola imenuje pozicija. Mislim da bi tu trebalo ugraditi mehanizam kojim bi se ta ravnoteža zaštitila. U članku 24. govori se o tajniku Državnog izbornog povjerenstva, o njegovom zamjeniku i o njihovoj političkoj angažiranosti. Oni ne mogu biti članovi političke stranke. Oni su državni službenici. Državni službenici mogu biti članovi političke stranke. Ovo je zapravo derogiranje odredbi Zakona o državnim službenicima. Pitanje je koliko je ustavno. Mislim ne tvrdim da je protuustavno, ali pitanje je kad bi se netko obratio Ustavnom sudu kako bi ta situacija prošla. S druge strane mislim da bi trebalo u zakonu regulirati da ni tajnik, niti državni službenici koji su zaposleni u Državnom izbornom povjerenstvu se ne smiju aktivno baviti političkim radom, dakle ne smiju se pojavljivati na izbornim listama i sl. Naravno oni rade sa tim materijalima. Moglo doći do nepoželjnog utjecaja i mislim da je to zapravo rješenje dakle da im se zabrani aktivno sudjelovanje u političkom radu u smislu da ne mogu biti kandidati na izbornim listama. Ne vidim zapravo niti pravde, niti ustavnog opravdanja da im se zabrani članstvo u političkim strankama kao službenicima. Sve u svemu Hrvatska narodna stranka smatra da je ovo dobar korak naprijed kojeg treba podržati. Ukoliko je moguće izvršiti neke od ovih promjena bili bi smo zadovoljniji sa ovakvih prijedlogom zakona, ali podržat ćemo ga i ovako kakav jeste. Hvala.
Hvala. Klub PGS-a, SBHS-a, MDS-a, poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Sabora, poštovani gospodine državni tajniče, poštovane dame i gospodo. Evo dopustite da vam se i naš klub ukratko osvrne dakle na donošenje Zakona o državnom izbornom povjerenstvu. Mi svakako podržavamo dakle ovaj zakon, makar imamo nekakve mogli bismo reći konceptualne primjedbe. Već dugo vremena postoji potreba donošenja ovog zakona i po nama su neki problemi dakle koji se pojavljuju na našim lokalnim, predsjedničkim i parlamentarnim izborima upravo i generirani time što ne postoji stalno Državno izborno povjerenstvo. Dakle povjerenstvo koje bi u svakom trenutku reagiralo na probleme koji se često pojavljuju u našem izbornom sustavu. Tako dakle da sve to pada na leđa evo našeg državnog tajnika i ureda, a mislim dakle da treba formirati to Državno izborno povjerenstvo da bi takvih problema bilo puno manje. Samo da podsjetim da je Državno izborno povjerenstvo i do sada postojalo i ono se temelji na nekim drugim zakonima, Zakonima o izboru zastupnika. Da na primjer u članku 53. Zakona o izborima zastupnika postoji dakle odredba u članku 53. da postoji Državno povjerenstvo i da ono ima i stalni i prošireni sastav, te da je predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske po položaju i predsjednik Državnog izbornog povjerenstva. U raspravama dakle i u prvom čitanju ovog zakona, pa i kada sam predlagao isti takav zakon prošle godine upozoravali su me dakle da je to jedna pozicija za predsjednika Vrhovnog suda dosta nepovoljna, jer on uz svoj posao koji mora obavljati, a to je itekako važan i bitan posao, mora povremeno obavljati i posao predsjednika državnog izbornog povjerenstva. Pa smo došli tako u situaciju da se takva izborna povjerenstva formiraju neposredno prije izbora. Evo, prije izbora za izbor predsjednika Republike Hrvatske formirano je isto tako jedno povjerenstvo. To se dogodilo 52 dana prije izbora. Prije lokalnih izbora prošle godine povjerenstvo je formirano samo prije 45 dana prije dakle raspisivanja izbora. To povjerenstvo je trebalo u tom kratkom roku dakle pripremiti izbore, pratiti proces priprema, pratiti same izbore, odgovoriti na primjedbe itd. Mislimo da to nije bilo dobro rješenje i da zbilja moramo imati stalno tijelo koje će se permanentno baviti tom problematikom. Tim više što smo rekli da problema ima puno. I ono što je također bitno da bi takvo povjerenstvo moglo reagirati na probleme koji se nalaze. Tu posebno ističem dio koji govori o djelokrugu povjerenstva. U članku 11. u stavku 1. govori se o tome dakle da povjerenstvo ima poslove da daje mišljenja i smjernice za dogradnju i unapređivanje izbornog zakonodavstva, te zakonodavstva koje regulira pitanje referenduma. E sad, da mi to, da imamo sada trenutno to Državno izborno povjerenstvo, da ono sada može davati smjernice za dogradnju i unapređivanje izbornog zakonodavstva sigurno ne bismo došli u situaciju da nam Vlada predlaže određene promjene u našem izbornom sustavu, a to prvenstveno mislim na Zakon o neposrednom izboru gradonačelnika, načelnika i župana, mislim na najavljene promjene koje su bile najavljene na sjednici Vlade od prošlog tjedna gdje bi Vlada mogla smijeniti neposredno izabranog gradonačelnika na zahtjev predstavničkog tijela, tj. 2/3 vijećnika ili, vijećnika tog predstavničkog tijela. Mi mislimo dakle da je to predloženo rješenje neprihvatljivo i da ono nema uporište u domaćem zakonodavstvu, niti se primjenjuje u bilo kojoj zemlji sa demokratskom tradicijom. Štoviše takvo rješenje korak je unazad i već je 1996. ocijenjeno neustavnim odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske. Spomenutom odlukom Ustavni je sud ukinuo kao neustavnu odredbu tada važećeg Zakona o lokalnoj samoupravi i upravi koja je omogućila da tijela središnje državne vlasti razrješuje gradonačelnika. Dakle eto sad imam prijedlog Vlade koji da postoji Državno izborno povjerenstvo u kojem bi bili određeni dakle stručnjaci koje ono sigurno ne bi podržalo. Ja se nadam dakle da do drugog čitanja Prijedloga zakona o neposrednim izborima nećemo dobiti takvo rješenje jer ono će biti i lako i pobijati. Ono na što imamo još …
Pa o tome ćemo raspravljati nedavno./ …
Da, hoćemo.
Uskoro.
Uskoro. Nadam se. Ono na što još imamo primjedbu dakle govori se da bi ovo tijelo trebalo biti stalno, neovisno i stručno. Dakle stalno se ovim zakonom stalnost ostvaruje. Stručnost isto s tim da mislimo da bi u red stručnjaka trebalo uvrstiti i diplomirane politologe, ali mislimo da ovo tijelo nije neovisno. Jer zapravo od 7 članova Državnog izbornog povjerenstva zapravo bi samo jedan član bio do kraja neovisan, a to je znači predsjednik Povjerenstva. Ostala 6 člana to je s po 1 potpredsjednik i 2 člana birala bi se na način da ih bira znači po polovicu većinska politička stranka, a drugu polovicu ono bi se biralo na prijedlog oporbenih političkih stranaka. Dakle ovih 6 bili bi u određenoj ovisnosti o političkim strukturama. Makar ona bila minimalna ali ako vas netko predloži vi da li na ovaj ili, direktno ili indirektno, ovaj ili onaj način morate zastupati njihove interese. Mislimo da to nije dobro i da bi trebali ovo tijelo zaštititi od različitih političkih utjecaja već ono dakle da ono suštinski u većem svom dijelu bude neovisno tijelo. Tijelo dakle u kojem bi omogućili rad upravo stručnjacima s tog područja. Prema tome dakle konceptualno mislimo da bi bilo bolje da je ipak Vlada predložila da državno povjerenstvo ima svoj stalni i prošireni sastav. U svom zakonu predložio sam na primjer da stalni sastav ima 7 članova. U tom sastavu bi bili stručnjaci koji bi se birali javnim pozivom. Birao bi ih Sabor, a ovih 6 dakle bili bi predstavnici političkih stranaka i to u pravom smislu riječi tako da bi se uspostavila ravnoteža između struke dakle i politike jer politika dakle mora imati ipak nadzor nad cijelim izbornim sustavom. Također u prvom čitanju dali smo primjedbu da Hrvatski sabor s obzirom da ima veliki utjecaj u formiranje i biranje ovog Državnog izbornog povjerenstva ima mogućnost uvida u rad Državnog izbornog povjerenstva pa smo predlagali da to povjerenstvo jednom godišnje Saboru daje izvješće o trenutnoj situaciji u našem izbornom sustavu. Koje reforme predlažem, što se u međuvremenu desilo i tako dalje. Tako da evo ljudi isto iz Sabora zastupnici i stručnjaci dakle na radnim tijelima mogu dati svoje primjedbe na trenutnu situaciju u izbornom sustavu. To se za sada nije desilo. Probat ćemo dakle to urediti amandmanom i nadam se dakle da će taj amandman biti prihvaćen. Eto naš Klub, Klub PGS-a SBHS-a NDS-a dakle prihvatit će ovaj zakon ali po nama je to prvi korak dakle kako bismo osigurali ono što je najbitnije regularnost naših izbora koji se kao što smo čuli često provode u našim općinama, gradovima i županijama i kojima se eto nažalost dešavaju i neke stvari koje se ne bi trebale dešavati. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Da, evo pred nama je ovaj Konačni prijedlog zakona o državnom izbornom povjerenstvu. Imaju ga sve države. Razumljivo imat će ga i Republika Hrvatska. Međutim da budem toliko slobodan i da primijetim da onaj tko ubode pardon dobije posao u državnom izbornom povjerenstvu taj za sebe slobodno nakon toga može reći da je dobio sedmicu na lotu. To neću reći da su izmišljena radna mjesta, ali je činjenica pod navodnicima da se de facto radi svake prestupne godine. Međutim tu instituciju rekoh imaju sve države i očigledno je da će državno izborno povjerenstvo imati i Republika Hrvatska. Međutim istine radi što povjerenstvo radi? Provodi jasno izbore. Do sada je taj posao obavljao Vrhovni sud odnosno obavljali su ga županijski sudovi i sve je u ovoj zemlji kada su izbori posrijedi štimalo. Sada ćemo dobiti povjerenstvo u kojemu je 7 osoba, predsjednik, 2 potpredsjednika i 4 člana povjerenstva. Jasno je da će tu sada biti i neka stručna služba sa barem još 7, možda 10, možda više radnika i što će svi oni 365 dana u godini raditi ako oduzmemo jasno blagdane, nedjelje, godišnje i tako dalje, što će znači raditi tih 17, 20 ljudi to niti Bog ne zna. Zašto kažem da dobiti to radno mjesto gdje vam mandat traje 8 godina, gdje će svi biti reizabrani da je to kao dobiti sedmicu na lotu. Pa zato jer je za pretpostaviti da će svi biti reizabrani jer polovicu tih kandidata predlaže pod navodnicima i bira, biraju svi ali predlaže opozicija, polovica stranke vladajuće koalicije pa po isteku 8 godina ponovo ćemo se jasno kao ljudi ili oni koji će sjediti u ovom Parlamentu dogovoriti da im se potvrdi još jedan mandat. Dobro zbog svog, zbog novog pardon nesavršenog Prijedloga zakona o izborima župana, gradonačelnika, načelnika, zbog nedefiniranog odnosa u tom zakonu između Vijeća i gradonačelnika postoji mogućnost nešto češćih izbora ali opet gospodo što će raditi to povjerenstvo 365 dana u godini kada i sami znamo kako i kojeg su intenziteta izbori u Republici Hrvatskoj. Znači u članku 11. se kaže da daju mišljenje, smjernice za dogradnju, unapređenje izbornog zakonodavstva, imenuju članove Županijskog izbornog povjerenstva, gradskih izbornih povjerenstva, provode edukaciju članova izbornog povjerenstva, informira građane o provedbi izbora i jasno obavlja poslove propisane zakonima koji se uređuju: izbor zastupnika, predsjednika, izbor članova predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave i tako dalje i tako dalje. Ali ajde budimo sada realni koliko na tome imaju oni posla? Predsjednika države biramo jednom u pet godina. Zastupnike biramo jednom u četiri godine. Kao i načelnike i gradonačelnike. Sve skupa po izbornom ciklusu to nije više od 2 mjeseca posla i toga smo svjesni. Znači 3 izborna ciklusa, 6 mjeseci otprilike posla. Toliko o tome. Članak 13., citiram: "Predsjednik, potpredsjednici, članovi povjerenstva za vrijeme obavljanja dužnosti ne mogu obavljati nikakvu drugu profesionalnu dužnost niti dužnost čije bi obnašanje dovelo do dvojbi vezano uz njihovu nepristranost, narušilo njihov moralni integritet, ugled što ga uživaju u javnosti, itd., itd". Moj prijedlog da mogu biti birani, apsolutno se slažem na njihovo pojavljivanje pred nadležnim odborom Sabora o čemu govori gospodin Veljanić. Znači moj je prijedlog da mogu birati samo oni koji nikada nisu bili članovi niti jedne političke opcije, odnosno da nikada nisu bili ni na jednoj listi, bilo stranačkoj, bilo tzv., neovisnoj listi. Iako jasno, neovisnih nema a u što se to pretvara kada su neovisni posrijedi možda je najbolji ovaj zagrebački primjer i primjer gospođe Holjevac, no o tome drugom prilikom. Članak 14., citiram: "Predsjednik, potpredsjednici, članovi povjerenstva za vrijeme obnašanja dužnosti mogu se baviti znanstvenim i stručnim radom i istraživanja obavljati, stručne i znanstvene radove, sudjelovati u radu stručnih znanstvenih skupova u pripremanju nacrta propisa, itd., itd." Treba propisati da ne smiju ni podupirati bilo koje liste, bilo stranačke bilo neovisne, itd. To načelo sada inaugurira Predsjednik države. Ja se zbog toga ne brinem previše, ali treba toj gospodi u Državnom izbornom povjerenstvu reći, dobili ste pod navodnicima izmišljeno radno mjesto i budite zbog toga sretni i nemojte na neki način provocirati. Članak 15. stavak 1. kaže da, citiram: "Mandat predsjednika, potpredsjednika i člana povjerenstva prestaje prije njihovog isteka u slučaju smrti, u slučaju razrješenja od dužnosti". Onda se sada ovdje ne vodi "ako to sam zatraži, ako trajno izgubi sposobnost, itd., itd". Mislim da bi trebalo ujednačiti u ovom slučaju standarde. Trebali bi biti razriješeni pod istim uvjetima, recimo, kao i načelnici i župani. Jasno je, razrješenje člana Državnog izbornog povjerenstva može vršiti samo Sabor, ne može vršiti Vlada, što zasigurno nije dobro ni kada se tiče razrješenja načelnika, gradonačelnika odnosno župana. Ali mislim da bi te naprosto standarde trebalo u cijelosti izjednačiti između njih i ovoga Državnog izbornog povjerenstva. Članak 16. stavak 1. citiram: "da ako predsjednik, potpredsjednik, član povjerenstva zatraži da bude razriješen dužnosti, a Hrvatski sabor ne donese odluku znači članu povjerenstva dužnost prestaje po sili zakona istekom roka od 3 mjeseca od dana podnošenja zahtjeva". To je apsolutno logično. Ali još jedanput želim naglasiti da bi doista bilo dobro da se u ovaj zakonski prijedlog, u članak 4. unese mogućnost da kandidat prije izbora na mjesto člana Državnog izbornog povjerenstva provede s odborom, ne znam, razgovor kao što to recimo u nekim slučajevima čine i ambasadori, konzuli i drugi diplomati koje Republike Hrvatska imenuje na te odgovorne funkcije. Članak 23. govori jasno o stručnoj službi, tu sam već nešto rekao, ali isto tako ako ovi imaju svoj suport a nemaju što raditi, zašto recimo zastupnici ne bi imali neki svoj minimalni suport. Sva ta tijela, gospodo, koja formiramo, sve te agencije, svi ti fondovi, svi ti uredi, šta ja znam, izborna povjerenstva, itd., svi su u neusporedivo boljoj poziciji od saborskog zastupnika i onda se čudimo što do Sabora neki drže ko do lanjskog snijega. Nemojmo se, gospodo, jednostavno podcjenjivati i nemojmo degradirati kroz takvu jednu formu Parlament. Za kraj, jasno, kopiramo druge. To je u redu, ali to isto tako moramo priznati da košta. Ovo izborno povjerenstvo ako otprilike računamo sa 15-ak ljudi koji bi u njemu trebalo raditi koštat će na godišnjoj razini negdje između 3 i 4 milijuna kuna, plus u startu barem milijun, milijun i po kuna za uređenje prostora pod uvjetom da mi imamo već rezervirane prostore u koje će se smjestiti Državno izborno povjerenstvo. Po običaju u tom obrazloženju na kraju, primjedbe opozicije se nisu prihvatile. Dobro da su se ipak uvažavale u nekim slučajevima. Meni je drago, možda nije ovo mjesto da to kažem, da se ovdje spominje i inicijative Vice Vukova na koje kao da smo malo zaboravili. No za kraj, kada je ovaj zakonski prijedlog posrijedi, po onoj narodnoj "kud svi Turci tu i mali Mujo", pa ako svi budu glasali za jasno da će i IDS podržati ovu inicijativu. Ponavljam, život ne bi stao u Republici Hrvatskoj ni da nemamo ovo Državno izborno povjerenstvo, ali očigledno da se radi o jednom europskom standardu kojega kao takvoga i u svoju pravnu, tu legislativu, ili stečevinu primjenjivati će ubuduće i Republika Hrvatska. Utoliko, doista, mislim da ovaj zakonski prijedlog uz neke male sitnice, nadopune apsolutno nije sporan.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Odmah da na početku kažemo, Klub HSLS-a će poduprijeti ovu inicijativu. Ovo što kolega Kajin govori, vidite, demokracija košta i mi jednostavno neke institucije moramo osnovati, moramo im dati da budu profesionalne, da budu neovisne i da svoj doista posao mogu korektno raditi na naše sveopće zadovoljstvo. Također, mislim da svatko od nas, budući da manje-više svi 15-ak godina sudjelujemo u ovim političkim procesima, možemo reći da se unutar 10-ak godina, posljednjih 10-ak godina štošta promijenilo i to na bolje. Ono što jest činjenica, da Hrvatska ima jedan veliki broj, odnosno da idemo po neki puta iz izbora u izbor. To na neki način svjedoči i određenim tranzicijskim problemima s kojim se svaka takva zemlja susreće i da od određenoga, do balansa kad-tad mora doći. Jedan od pretpostavki da se taj balans stvori je upravo i osnivanje ovoga Državnog izbornog povjerenstva kao zapravo stalnoga profesionalnoga tijela koji se doista neće formirati ad hoc pred izbore nego će, nego bi taj određene obveze bi imao tijekom cijelog vremena. Doista mi možemo sada pomisliti što će on to raditi onda kada izbora nema, ali čini mi se da još uvijek unutar našega društva ima itekako puno problema koje smo mi ovako prilično, sad ovako ležerno prihvaćali i jednostavno smo ih određivali, ali smo svaki puta bili svjesni da mnoge stvari ne štimaju. Da ne štima sa popisom birača, to smo se mogli uvjeriti zadnji puta poslije predsjedničkih izbora kada doista smo nepotrebno stvorili upravo jedan osjećaj objektivan da nešto nije u redu i da bi se tu trebalo mijenjati. Mislimo da je upravo Državno izborno povjerenstvo jedno od tih tijela koje bi kada se institucionalizira, kada doista postane autonomno u svome poslu moglo biti jedan od onih tijela koji bi taj posao trebali odraditi što nikako ne znači da mi ne trebamo poraditi što prije na Zakonu o popisu birača, da doista sami budemo mirni i da takvu objekciju izbacimo iz uopće iz ove utakmice. Vrlo je važno da postoji jedno povjerenje građana birača u naše političke procese, a i samim time i u izborni proces, da izborni proces doista da se odvija korektno, da ljudi kada izađu na izbore i kada daju svoj glas onda doista da znaju da je taj glas, da je respektiran, da on na odlučuje i da će se njihova politička volja poštivati. Svakako da nas još, ja ne mislim da će Državno izborno povjerenstvo može rješavati sve probleme koji će se tu javiti, vidim da se tu u mnogim primjedbama se govori da bi trebalo imati i određene ingerencije nad financiranjem, nad promidžbom izbora, doista se događa da su neki zastupljeni previše, gotovo do uvredljivosti broj sportova, broj mogućnosti pojavljivanja džambo plakata, a dok doista mnoge druge političke stranke jednostavno nisu u stanju da na taj način govore tim izazovima, odnosno kojima jedna izborna utakmica sa sobom nosi, da bi trebala postojati jedna određena pravila igre koja bi trebala vrijediti za sve i za one koji imaju puno i oni koji imaju nešto manje od toga puno, to je i svakako isto stvar koja bi na neki način potpomogla da se ova politička kultura kod nas postigne. Da li je dobro da članove Državnog izbornog povjerenstva bira samo Sabor? Mislimo da to nije loše, ali bilo je nekih i ovih objekcija na okruglom stolu koji je organiziran prošle godine početkom prosinca mjeseca kada su na taj okrugli stol pored predstavnika međunarodnih institucija koje su isto zainteresirane bio i predsjednik Sabora i premijer predsjednik Vlade, su pokazali zapravo visoki stupanj senzibiliziranosti i Sabora i Vlade oko ovoga pitanja. Tamo se pojavila mogućnost da i neke druge grane državne vlasti i institucija, posebice Ustavni institut također sudjeluje u odabiru kandidata za članove Državnog izbornog povjerenstva tako što bi imali određenu savjetodavnu funkciju vezano prije svega uz kvalificiranost kandidata i kažem bilo bi logično pretpostaviti kako bi se ocjenjivanje kvalifikacija od strane još jedne institucije pored samoga Sabora moglo lako uskladiti sa osnovnim zahtjevom stručnosti i neovisnosti kandidata. I nama se također čini da bi to bilo dobro i da bi se upravo i ova sama neka sumnja u nepristranost integritet ili javni ugled tih ljudi bilo bitno smanjilo. Isto također duljina mandata. To je, ali 8 godina puno ili malo, sve je to zapravo relativno. Mandat Ustavnog suda, sudaca Ustavnog suda je također 8 godina, Vrhovnog suda, pravobranitelja. Mislimo da to samo po sebi ništa a priori ne jamči, upravo moramo i mi s neke strane ponuditi upravo taj minimum nekog povjerenja u to što se događa, ali isto postoji da bi na neki način duljina mandata mogla biti stupnjevana pa da doista ne budu svi, da doista postoji taj jedan određeni i kontinuitet, da se ne moraju svi u isto vrijeme mijenjati tako da na neki način sami predvidimo tu da svi ne stupaju od istoga dana, ne počinje teći mandat. Isto također da ih razrješava, članova Državnog izbornog povjerenstva, da to čini Sabor, normalno da bi se to, da bi se za razrješenje članova morali počivati isključivo na dobrim razlozima. Oni su legitimni razlozi za smanjivanje, trebali bi biti detaljno propisani te bi trebalo osmisliti postupke za rješavanje pitanja vezanih uz pripadnost članova povjerenstva. Sve značajne aktivnosti s tim u svezi trebalo bi potaknuti u Sabor u cjelini, iako bi relevantni odbor u tome mogao imati i svoju savjetodavnu funkciju. S tim se također kažem u posvema slažemo. Ono što kažem nama se čini da je momentalno vrlo važno to da se ipak i Državno izborno povjerenstvo da dobije mogućnost da se fiksira upravo i fokusira svoju tu aktivnost onda kada nema izbora, a to je doista na popis birača da se što prije pripremi i ta baza podataka koja će kažem eto omogućiti da više nikada ne sumnjamo u te popise. Isto ono što je problem, što je kolega Horvatin kao predsjednik Vrhovnog suda istaknuo da li bi samo suci, odnosno on je predložio da zaista suci se povuku iz tog procesa. To je na ovoj, državnoj razini je to prihvatljivo. Kada to pokušamo spustiti na ovu nižu razinu onda je to malo izgleda teže, jer već eto u svim tim izbornim procesima na županijsko i gradskim razinama sudjeluju suci županijskih sudova. Da li doista u svim sredinama ima ljudi koji bi zato bili kvalificirani, a da nisu suci? To je isto jedno ovako veliko pitanje, da ne pretjeramo sa tom nekom našom projekcijom da ne znam raspolažemo s puno ljudi koji bi taj posao mogli odrađivati i svakako da na nižoj razini ta uloga tih povjerenstava bi trebala biti ad hoc i ona doista se mislim treba … [[Govornik se ne razumije.]] samo kada dođe vrijeme izbora. Evo, kažem još jedanput uz ove neke možda male sitne naputke doista vjerujemo da će sljedeći izborni procesi u Hrvatskoj biti još i bolji, kažem iako isto budemo iskreni i priznajmo unutar 10-tak godina tamo do … [[Govornik se ne razumije.]] sve to ide ipak puno bolje nego na samim počecima, ali kažu uvijek je, put oko svijeta uvijek počinje prvim korakom i prvi mačići se u vodu bacaju, ipak moramo priznati da su izbori se u Hrvatskoj odvijaju i potvrđuju da je Hrvatska jedna demokratska i moderna zemlja i da se ono što je najvažnije rezultati izbora uvijek priznaju i da ih nitko ne dovodi u pitanje. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub SDP-a je u prvom čitanju podržao Prijedlog Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu, a podržao bi i ovaj Konačni prijedlog zakona, ali evo poziva već odmah na početku ovog mojeg uvodnog izlaganja, govoreći u ime Kluba SDP-a da upravo radi otklanjanje izvjesnih nedoumica koje ću objasniti koje se mogu pojaviti u praksi a imajući iskustva mnogobrojnih povjerenstava čiji sličan rad i način rada jednostavno preslikava i ovo povjerenstvo u ovom konačnom prijedlogu zakona mislim da bi predlagač trebao savjesno razmotriti i o njima pravovremeno odlučiti a mi u Klubu SDP-a predlažemo i prihvatiti amandmane i ove naše sugestije. Naime, osnovna misao vodilja bila je dobro prihvaćena u javnosti da se upravo na tragu suvremenih modernih rješenja ustanovi jedno stalno državno povjerenstvo koje bi dakle isključivo imalo ovu brigu i koje bi se isključivo bavilo ovim poslom. Tim prije na tragu je i zahtjeva stalnog i već učestalog zahtjeva sudaca Vrhovnog suda koji su tražili od zakonodavstva, od zakonodavnog tijela da ih liši tog mukotrpnog i tegobnog posla koji znatno opterećuje njihov svakodnevni red i udaljava ih od njihove osnovne funkcije, funkcije suđenja. I upravo na tom tragu je i pozdravljena ta ideja. Međutim, šteta jer mi smo to govoreći kod prvog prijedloga ovog zakona govorili da je šteta zašto predlagač nije onda upravo slijedeći taj poziv i tu sugestiju i to na kraju krajeva i traženje sudaca išao do kraja i lišio uopće sudbenu vlasti da se bavi ovim poslom jer smo samo riješili nekolicinu sudaca dok gro sudaca, sudaca Županijskog suda, sudaca Općinskog suda, sudova u Republici Hrvatskoj i dalje će biti opterećeno i preopterećeno upravo ovom vrstom posla, ali vjerojatno možda i na tragu ima vremena da predlagač vrlo skoro razmisli i o toj jednoj daljnjoj reformi našeg izbornog zakonodavstva gdje će biti dosljedan i suce lišiti tih poslova koji nisu poslovi suđenja. Ono što mi se čini jako važno i što opterećuje svake izbore a to je utvrđivanje popisa birača i tko su to birači u Republici Hrvatskoj. To je nešto što od izbora do izbora uznemirava hrvatsku javnost. Mi imamo birača još malo više nego stanovnika. Vidimo, ovi zadnji predsjednički izbori da su upravo do te mjere uznemirili javnost gdje su glasovale i mrtve duše. I zato mi se čini ovaj Konačan prijedlog Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu kako mi u Klubu SDP-a i držimo da je pogoršanje situacije upravo na ovu bitnu primjedbu građana Republike Hrvatske što se povjerenstvu oduzima odgovornost poslova utvrđena popisa birača. Predlagač je to objasnio da će uslijediti novi Zakon o popisu birača, a onda je bilo logično svrsishodno da mi zajedno raspravljamo o tom popisu, o tom novom prijedlogu Zakona o popisu birača zajedno sa ovim konačnim prijedlogom Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu, jer i ovako kod ovakvog stanja stvari imali smo upravo takvu jednu nesređenu situaciju koja je stalno uzbuđivala i s pravom javnost. Dakle, sada lišiti povjerenstvo ovog ključnog posla mislim da nije dobro. Nije dobro upravo na tom tragu dosadašnjih prigovora i iskustava. Mi i dan danas ne možemo dobiti rezultate tko je glasovao, koliko doista je bilo glasača, birača u pojedinim jedinicama kako bi na kraju krajeva mogli do kraja provesti i Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. Na tom tragu upravo je i Središnji državni ured, na kraju krajeva i sama Vlada morala reagirati na posve pogrešan način da je mjerodavan popis stanovništva iz 2001. godine a ne popis birača uz obrazloženje, uz Vladino molim vas obrazloženje da popisi birača nisu sređeni. I mi, eto to Vlada otvoreno priznaje a stalno kroz takvu situaciju ulazimo u izbore. Dakle, Vlada sama nije priznala popis birača na temelju kojih su provedeni i ovi zadnji lokalni izbori. Dakle, upravo da se takve stvari ne bi događale, da bi se otklanjale sumnje u javnosti koje upravo manipulacije brojem glasača, da ne govorimo o dvostrukom pravu, izigravanju odnosno određenih osoba koji stalno ne prebivaju na području Republike Hrvatske uz poznatu situaciju da na primjer u Makarskoj na jednoj adresi je pobijeđen zakon fizike, ima više prijavljenih nego što to mogu stati objektivno po jednom metru kvadratnom. Dakle, imamo takvu situaciju i to svi znamo za to, to je utvrđeno tako. To na kraju krajeva imaju policija. Ne može biti ni ugodno jer toliko ih ima da nemaju visinu, imaju samo širinu i duljinu, toliko ih može stati. Prema tome, sada samo povjerenstvo lišiti tog najodgovornijeg posla koji bi upravo u onim situacijama kada se ne provode izbori na što je upravo ukazao i kolega Kajin to bi bio ključni posao upravo ovog povjerenstva da stalno je u doticaju ovlaštenog tijela pri Ministarstvu unutarnjih poslova koje vodi tu evidenciju kako bi mogli kontrolirati i kako bi na kraju krajeva povjerenstvo imalo tu ovlast da u slučaju primjedbe građana može reagirati jer to je upravo ono što i želimo postići ili bi trebali postići i ovim konačnim prijedlogom zakona. Na kraju krajeva, i samo povjerenstvo neće imati onaj ugled kod građana ukoliko mu ne pružimo mogućnost, zakonsku mogućnost da ono vrši ovu funkciju i ovu djelatnost koja je toliko prijepora s pravom izazvala kod naše javnosti. U odnosu na odredbu članka 3. dakle jasno je da će povjerenstvo imati sedam članova. Međutim, ostaje pitanje koje se javljalo i u pravnoj struci i teoriji kako djeluje povjerenstvo. Da li ono može djelovati u krnjem sastavu, da li je ono približno sastavu jednog suda koji ima zakonom određeni broj i njegove odluke mogu biti valjane samo ako je taj broj postignut. Međutim, iz daljnjih odredbi očito tomu nije tako, iako je posao tih članova, potpredsjednika i predsjednika profesionalan. Dakle, o tome bi itekako trebalo voditi računa da se onemogući krnji sastav, da se na kraju krajeva discipliniraju članovi i potpredsjednici, na kraju krajeva i sam predsjednik odnosno ukupno povjerenstvo. Imali smo mi situaciju da pojedina povjerenstva koja upravo imenuje i Sabor nisu, djelovala su godinu, dvije bez potrebnih, bez zakonom potrebnih članova. To je nešto što teorija upravo smatra da bi trebalo zakonom precizirati. U članku 5. i ostalim člancima 4. i 8. koji govore koje su kvalifikacije za predsjednika, potpredsjednika i članove mislim da nije dovoljno ustvrditi samo koji stručni profil te osobe moraju imati. Ono što je poglavito važno kod ovoga jeste da te osobe moraju uživati neprijeporni ugled u javnosti. Bez obzira na njihovu formalnu edukaciju i naobrazbu. Upravo od njihovog, njihov pravorijek ovisi i o ugledu koji uživaju u javnosti. I to je nešto što treba ugraditi izričito u normu članka 5. i članka 8. U članku 7. koji govori kako, način na koji se biraju potpredsjednici odnosno članovi razvidno je da će većinu imati dotadašnja većina a tri će imati oporba. Međutim i oporba je šarolika. Ponekad se figurira kao oporba a u biti podupire koaliciju tako da je često tu i pojavljuje se problem kako određenog kandidata izbaciti koji bi trebao figurirati kao prijedlog oporbe. Da bi se to izbjeglo potrebno je u članku 7. reagirati da je svakako potrebno sugerirati taj jedan zajednički prijedlog ali ukoliko do njega ne dođe da se takav, da takav prijedlog dolazi od onih koji imaju većinu u oporbi. Dakle sukladno stranačkom sastavu kako je to i navedeno ali ne alternativno postaviti nego mi ćemo amandmanom reagirati odnosno za slučaj da taj konsenzus u oporbi nije postignut tako da imamo izlaznu situaciju i za takvo, za takvu jednu moguću nastalu situaciju. U članku 11. koji govori o djelokrugu povjerenstva osim ono uvodno što sam iznijela što nikako ne bi trebalo lišiti samo povjerenstvo odgovornosti vođenja popisa birača jako je važno da to povjerenstvo je dužno upravo komunicirati sa javnošću na način da svaki onaj ovlaštenik pogotovo sudionik izbora ima pravo zatražiti i ima pravo dobiti podatke od samog povjerenstva. Ne samo od ovlaštenih tijela nego i od svakog koji se obrati povjerenstvu. To na kraju krajeva obvezuje i Zakon o pristupu na pravu na informacije. Prema tome na ovakav način izgleda da smo samo povjerenstvo zaštitili od utjecaja javnosti, od upita a postojat će razni upiti. Prema tome da bi njegov rad bio transparentan, da bi to povjerenstvo moglo u cijelosti ispuniti svoju zadaću treba mu dati i takve ovlasti ali i takvu dužnost. U članku, kako je i zamišljeno mislim da nije do kraja provedeno u članku 14. da se članovi Povjerenstva uključujući potpredsjednike i predsjednike mogu baviti samo ovim poslom već se onda ostavlja mogućnost iako je to izrijekom u članku 13. rečeno da predsjednik, potpredsjednici i članovi mogu obavljati, ne mogu obavljati niti jednu drugu profesionalnu dužnost već imamo u članku 14. totalnu relativizaciju ovakve postavke određene u članku 13. Pa se dopušta znanstveni rad i istraživanja što je sasvim razumljivo i mi u Klubu SDP-a to prihvaćamo ali nikako se ovdje ne može dopustiti i stručni rad. To je prepisano ono što je nastupilo u izmjenama Zakona o sprečavanju sukoba interesa pa više nemamo profesionalizaciju državnih dužnosnika. Ono se mora rezervirati samo za znanstvenike i za istraživače ali ne i onih koji se bave stručnim radom. U praksi bi vam to značilo da jedan odvjetnik može biti po ovoj odredbi članka 14. jer je to njegov stručni rad može ujedno biti i član Povjerenstva koji onda ima i ovdje plaću, a to uopće nije smisao ovog prijedloga i mi ćemo u Klubu SDP-a reagirati upravo amandmanom pa predlažemo upravo da predlagač razmisli o tome i ispravi ovaj, u tom smislu članak 14. Članak 15. nije vodio računa o svim mogućim situacijama koje su se kod drugih povjerenstava javljale s obzirom na raznoliku, na raznolike životne situacije. Ovdje su taksativno navedeni uvjeti kada se predsjednik, potpredsjednik, članovi Povjerenstva mogu razriješiti svoje dužnosti. Navedeno je eto i takva mogućnost da ne ispunjava svoje dužnosti. Međutim kada? Da li da se ne odazove jednom, dvaput, triput? Koliko izbora treba propustiti pa da bude lišen te dužnosti? U svakom slučaju to bi trebalo vrlo striktno odrediti i precizirati. Isto tako on može biti razriješen dužnosti jedino ako bude osuđen na zatvorsku kaznu. A što ako je u pritvoru. Mi smo imali i takvih situacija sa članovima povjerenstava odnosno onih koji su kandidirali na određena mjesta ili su pak bili dužnosnici primjerice navodim pravosudne dužnosnike. Isto tako vidimo da je nedopustivo ovdje da samo povjerenstvo odlučuje o tome, o stručnoj službi koliko će tu biti djelatnika, koji način? Mislim da to se ne dozvoljava niti jednom povjerenstvu i o tome povjerenstvo upravo radi sprečavanja bujanja administracije ne može nikako o tome imati odluku već sami Sabor. Hvala lijepa.
Hvala. Isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. Državni tajnik Antun Palarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici na izraženo mišljenje osvrnut ću se na kraju rasprave, ali moram reagirati na navod da zbog stanja u popisima birača postoji sumnja i u rezultate izbora i legalnost čitavog postupka. Moram reći da na području Republike Hrvatske su već standardizirana biračka mjesta. Imamo oko 6 tisuća biračkih mjesta i na nijednom od tih 6 tisuća biračkih mjesta nisu uočene nepravilnosti koje bi bile temeljene na eventualnim nedostacima u popisima birača. To služi na čast i činovnicima koji vode popise birača, ali i 36 tisuća članova biračkih odbora koji su angažirani u izborima, koji su pošteno i zakonito odradili posao koji je ključan za demokraciju. Naravno da popise birača treba srediti, mi smo toga svjesni. To je pomoćna tehnička evidencija koja je temeljena na evidenciji o prebivalištu i prvi korak je sređivanje evidencije o prebivalištu, a nakon toga temeljem tih podataka o hrvatskim državljanima sa navršenih 18 godina koji prebivaju negdje sredit će se i popisi birača. Međutim, ovakvi kakvi jesu oni su pouzdana evidencija. Nije bilo nikad dvostrukog glasanja. Na području Republike Hrvatske ponovo naglašavam radi hrvatske javnosti nije uočena ni jedna nepravilnost zbog popisa birača. Hvala lijepa.
Klub zastupnika HSP-a poštovani zastupnik Pejo Trgovčević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub Hrvatske stranke prava podržat će ovaj prijedlog zakona jer držimo da je dobro da se ovakav zakon donosi baš sada jer je rijedak slučaj da u ovom našem Visokom domu se donose zakoni onda kada je potreba, jer smatramo da donošenje Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu u ovo vrijeme je sasvim dobro jer će to Državno izborno povjerenstvo imati dovoljno vremena pripremiti nadolazeće iduće parlamentarne izbore. U redu je i to da ovaj Zakon predlaže da članovi ovoga Izbornog povjerenstva budu ljudi izvan stranki, da budu a politične osobe što će biti jako teško u ovako ispolitiziranoj Hrvatskoj. Ne vjerujem da ćemo baš tako lako naći i jednoga a političnog građanina. Moram napomenuti da u odredbama predloženoga zakona koje se odnose na uvjete koje moraju ispunjavati članovi povjerenstva. Dakle, predsjednik, potpredsjednici ograničeno je da isti moraju biti dakle samo diplomirani pravnici, kao što predlagatelj kaže da ima u vidu da se tu radi o izuzetno stručnim i pravno osjetljivim poslovima, a na kojima se ne bi ljudi druge struke ili bi se vrlo teško snašli ili ne bi nikako kao politolozi ili osobe nekog društvenog usmjerenja. Dakle, držimo da nije dobro što nije prihvaćen prijedlog da se za članove povjerenstva, za predsjednika, potpredsjednika i članove povjerenstva mogu biti izabrane i osobe društvenog usmjerenja. Naime, mi u Klubu HSP-a držimo da bi bilo dobro odrediti da predsjednik i dopredsjednici moraju biti pravnici, a da ostali članovi povjerenstava mogu biti i osobe iz društvenog usmjerenja. Naime, ako smo zakonom propisali da će povjerenstvo uspostavljati suradnju sa organizacijama i institucijama u okviru Republike Hrvatske i izvan nje što je dobro radi izborne prakse kakva postoji izvan Republike Hrvatske, da će Povjerenstvo omogućavati konstantnu organizaciju provedbe edukacije svih sudionika u izbornom procesu, te da će građane poticati na participaciju u izbornim procesima. Dakle, mi ovim prijedlogom zakona dajemo neke ovlasti članovima povjerenstva za koje držimo da nisu baš kvalificirani i kompetentni. Naime, kada govorimo o informiranju, o obrazovanju, o edukaciji onda smatramo da bi tu dobro došle i neke osobe iz društvenog života. Dakle, društvenog usmjerenja. Naime, držimo da je povjerenstvo i članovi povjerenstva u prvom redu dužni prema ovom zakonu organizirati i provoditi izbore po važećim zakonima. Dakle, što se tiče još mandata od 8 godina mi u Klubu HSP-a držimo dvojbenim mandat svim članovima od 8 godina. Dobro bi bilo da bar na 8 godina odredimo da mandat imaju predsjednik i dopredsjednici, a da članove biramo na mandat od 4 godine. Tako bi prilikom promjene članova povjerenstva u jednom mandatu nastavili i kontinuitet u edukaciji, obrazovanju i znanju što se tiče provedbe samih izbora i rada samog povjerenstva. Ukoliko ove primjedbe naše koje smo iznijeli sada budu uvaženi neće Klub Hrvatske stranke prava imati razloga ne podržati ovaj prijedlog zakona o formiranju Državnog izbornog povjerenstva. Hvala lijepa.
Hvala. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa već i u prvom čitanju ovaj prijedlog zakona je podržan i mislim da je dobro da konačno dobivamo Izborno povjerenstvo, Državno izborno povjerenstvo kao stalno tijelo. Međutim, ipak treba istaći neke sitne primjedbe na ovaj konačni prijedlog zakona. Najprije mislim da je dobro da je većina primjedbi iznesenih u prvom čitanju prihvaćena, pa između ostalog i ona da Državno izborno povjerenstvo Hrvatskom saboru podnosi izvješće o provedenim izborima 60 dana od objave službenih rezultata, pogotovo ako imamo na pameti što se sve događalo na posljednjim predsjedničkim izborima, da su za jednog kandidata glasi živi, a za drugu kandidatkinju i živi i mrtvi. Takva situacija sramoti zemlju i dobro je da Državno izborno povjerenstvo Saboru nešto o tome kaže u svome izvješću i da na koncu i Hrvatski sabor kao vrhovno predstavničko tijelo i zakonodavno tijelo može zauzeti svoj stav, politički stav o takvim neželjenim događajima ukoliko se oni budu ponavljali. Idemo sad na konkretne primjedbe. U članku 5. u prvom čitanju tu se dakle određuju uvjeti za predsjednika povjerenstva, pa se između ostalog kaže da on ne smije biti član niti jedne političke stranke. U prvom čitanju zakona stavila je još jedno ograničenje niti kandidat na izborima. Sad je to ispalo van. Nije mi jasno zašto? Naime, kandidati na izborima mogu biti i nestranačke osobe i to oni u pravilu ili često i jesu, pogotovo na lokalnim izborima. Ne bi bilo dobro, svakako ne bi bilo dobro zbog sukoba interesa da bilo koji član Državnog izbornog povjerenstva se kandidira na bilo kojim izborima, na bilo kojoj razini. Prema tome, meni je nejasno zašto je to od prvog čitanja do drugoga ispalo pogotovo što se ne sjećam da je bilo tko od zastupnika ili bilo tko od klubova davao takvu sugestiju. Ona je došla znači od samoga predlagatelja i ako predlagatelj nema primisli da u Izborno povjerenstvo se uključe i takve osobe koje bi sudjelovale na izborima onda ja mislim da bi ovo trebalo vratiti. U članku 7. imate stavka 1. i stavak 2. U stavku 2. od riječi do riječi ponavljate rečenicu iz stavka 1. I to je jedna teutologija koje je posve nepotrebna. Znači stavak 1. vam glasi: "Potpredsjednike i članove povjerenstva bira Hrvatski sabor većinom glasova svih zastupnika na mandat od 8 godina.". A stavak 2.: "Potpredsjednike i članove povjerenstva bira Hrvatski sabor većinom glasova svih zastupnika na mandat od 8 godina.", pa nastavljate: " Na način …" i tako dalje. Iz razloga ekonomičnosti, preglednosti, boljeg izgleda naprosto zakona, stavak 1. trebate izbaciti van. U tom smislu sam vam podnio amandman jer je posve nepotreban, šta će unutra. Članak 20.: "Povjerenstvo odlučuje većinom glasova svih članova.". E, u prvom čitanju ste imali još jednu ogradu: "Ako je na sjednici prisutna većina članova povjerenstva.". Sad vam je to ispalo van. Opet ne znam zašto. Jer je bilo logično- prvo mora postojati kvorum, a onda postoji odluka o tome kojom većinom se donosi odluka. To je posve jasno. U prvom čitanju sam vas upozorio da bi bilo dobro da se unese nekakva institucija, nekakav osigurač, zamjenskoga člana, privremenog zamjenskoga člana. Može ga odrediti Ustavni sud, tako svejedno. Za slučaj da se tri člana razbole npr., dođe gripa, dođe gripa, a održavaju se izbori. Trojica ne mogu raditi dobiju gripu 7 dana su izvan pogona, treba donositi odluke, povjerenstvo ne može raditi. Jer njih je samo 7, znate, i kvorum vam čini 4. To ja mislim da ne bi, vi ste to odbili, rekli ste da je to nepotrebno u obrazloženju ovog konačnog prijedloga zakona. A ja se bojim da bi u praksi se ovako nešto moglo dogoditi. Pa nema smisla da zbog jedne takve banalne stvari, kao što je bolest članova povjerenstva, povjerenstvo bude zakočeno u svom radu. Prema tome, bio bi dobro da ovo eventualno svojim amandmanom nekako uspijete riješiti, ako vam je stalo do toga da to riješite i da izbjegne ovaj sukob interes. Možete ga izbjeći na način da u članak 15. dodate, dakle to je ono kad prestaje mandat predsjednika i članova povjerenstva. Tu bi isto možda trebalo dodati, ako se kandidira na izborima, znate sama činjenica da se netko kandidira na izborima mora biti dovoljan razlog da ga se razriješi sa članstva i članstva ovoga Državnog izbornog povjerenstva. Jer je posve jasno da je on nepodoban. Zato da ne shvaća opće svoju ulogu i samim time što je odlučio kandidirati se on se de facto isključio iz ovoga tijela. Prema tome, evo na ovaj, na ovih nekoliko mjesta vam predlažem da popravite taj tekst. Hoćete da vam ja napišem amandmane, hoćete li ih svojim amandmanima, možda bi bilo pametnije da idete svojima amandmanima onda će oni sasvim sigurno ući u zakonski tekst. Ako vam ja budem pisao amandmane onda će ih parlamentarna većina odbiti ako ih vi ne prihvatite. Prema tome, zakone i tako donosi parlamentarna većina. Vama na dušu zakon dobro izgleda, zakon je dobar, šteta da ne bude još bolji da se ne popravi on u nekim dijelovima u detaljima. Hvala vam.
Replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, baš nastavno ovo što je govorio uvaženi kolega Stazić, iako moram kazati da odlučno što dobivamo iz ovog domena da je to relativno kvalitetniji propisi u odnosu na što smo do sad dobivali. Ali svakako postoje, slažem se sa ovim stvarima da ih treba unutra unijeti ili vlastitim amandmanima predlagača. A također mislim da je bitna činjenica s obzirom šta povjerenstvo, koje ima sve obveze i zadaće, mislim da je trebalo predvidjeti i onu mogućnost da i politolozi mogu biti recimo drugih društvenih djelatnosti članovi povjerenstva, ne samo da mogu biti pravnici. S obzirom na onaj dio informativni, edukacijski i sve druge naravni. Mislim recimo da diplomirani politolozi, novinari također mogu uspješno obnašati tu dužnost člana Državnoga izbornoga povjerenstva. I predlažem da se i o tome dijelu razmisli. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Nisam shvatio bit vaše replike. Ja o tome uopće nisam govorio. Ali kad ste već otvorili novu temu, onda nek vam, da vam kažem što o tome mislim. Što radi izborno, Državno izborno povjerenstvo? Ono provodi izbore. Mislim da je neobično bitno da su tu pravnici. Oni ne tumače izbore, niti tumače izborni rezultat. Oni su zaduženi za zakonitost provedbe izbora. S obzirom da ih je samo 7, ako uvedemo jednog politologa pravnici će biti u omjeru 3:3. Kako oni odluče o nekom pravnom pitanju? Morali bismo uvesti dva politologa. Dva, dvije osobe ne pravne struke. Da bismo mogli, da bi pravnici mogli o pravnom pitanju odlučivati većinom glasova. Prema tome, postoje razlozi možda opravdani da se uvode unutra politolozi. Postoje i opravdani da se to ostavi samo pravnim stručnjacima. Jer pazite, do sada su to bili suci Vrhovnoga suda. Znači, ne samo pravnici, nego upravo suci Vrhovnoga suda. Smanjujemo sad tu razinu, to moraju biti pravnici. Važno je, neobično je važno, Državno izborno povjerenstvo odgovara i odgovarat će ovome Saboru za zakonito provođenje izbora. To je ono što je apsolutno najvažnije, što treba osigurati ovim zakonom.
Poštovani zastupnik Kruno Peronja. Izvolite. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Ivica Pančić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Dijeleći određene dvojbe izrečene i od strane kluba SDP-a smatram da stalno Državno izborno povjerenstvo treba doprinijeti unapređenju izbornoga procesa gdje će biti uklonjeni svi nedostaci koji su bili prisutni u dosadašnjim izborima. i zbog toga smatram da je ovaj zakonski prijedlog dobar, ali da ga treba u određenim stvarima i malo dotjerati. Ja ću se evo usredotočiti na jedan problem. Evo ovdje je bilo već o tome riječi i neću nastupati stranački. Evo dozvolite mi da nastupam sa cehovskih pozicija, bar jednoga maloga ceha, a to je ceh politologa, jer vidimo da su ovdje interesi pravnika bili maksimalno zadovoljeni. Stoga smatram da se ipak treba vratiti onome prvom prijedlogu zakona koji je bio u prvome čitanju koji je predviđao u članku 8. da za potpredsjednika i člana povjerenstva može biti izabran diplomirani pravnik sa 10 godina radnog iskustva ili diplomirani politolog. Sad u ovome drugome čitanju, u ovome prijedlogu zakona, diplomirani politolozi su izbačeni. Napominjem samo da je u raspravi u prvom čitanju bio samo jedan prijedlog bio izrečen od strane jednoga saborskog zastupnika vladajuće većine, kojeg je izgleda Vlada prihvatila. Smatram da je potrebno da među ovih sedam članova povjerenstva bude jedan diplomirani politolog, među ostalim zato što i u članku 11. gdje se govori o djelokrugu i zadaćama povjerenstva stoji među ostalima da to povjerenstvo obavlja poslove davanja mišljenja i smjernica za dogradnju i unapređenje izbornog zakonodavstva, zatim provodi edukaciju članova izbornih povjerenstava itd. itd. Znači upravo sve ono što je u opisu djelokruga zadaća diplomiranih politologa. Upravo to je zadaća politologije. Kada se kaže, kada se upita studenta što studira pa kada on kaže da studira Fakultet političkih znanosti, onda će glavni komentar toga biti da se on priprema za političara što je apsolutno netočno. Evo ako vidimo i ovdje u Hrvatskom saboru daleko veći broj je ostalih struka od liječnika, pravnika, ekonomista i ostalih nego što je to politologa. Hvala Bogu i neka je tako, jer biti politolog ne znači biti političar. Politolozi stvaraju politički društveni okvir za političko i ino natjecanje. Zbog toga nije dobro da ih se lišava relativno ravnopravnoga natjecanja statusa u natjecanju za određene položaje u državnoj administraciji. Počev i od toga zato što odrednice Venecijanske komisije Vijeća Europe u kodeksu dobre prakse o izbornim pitanjima preporučuju da bi i politolozi trebali biti članovi Državnog izbornog povjerenstva. Nama su puna usta Europe i približavanja Europskoj uniji, pa onda zašto ne bi prihvatili i ovakvu preporuku jer smo već kojekakve preporuke i prihvaćali, a posebno zato što takva praksa kažu da postoji u Švedskoj, Velikoj Britaniji i Njemačkoj. Znači ako tamo ne postoji dvojba da li bi politolog mogao ravnopravno ili djelom ravnopravno sa pravnicima raspravljati o ovoj problematici ne vidim zašto bi to bio problem u Hrvatskoj. Posebno stoga što fakulteti političkih znanosti recimo u Sjedinjenim Američkim Državama su jedni od najcjenjenijih fakulteta gdje su ljudi koji ih završe, predodređeni za ugledna mjesta u američkoj administraciji. Slično tako je i u zapadnoj Europi. Nije dobro kada Fakultet političkih znanosti u Zagrebu se izjednačava, a to se često čini sa partijskom školom 60 i ne znam koje. Onda bi mnoge institucije u Hrvatskoj mogle tako lako diskvalificirati i mogli bismo ih onda i ukinuti. Jer danas Fakultet političkih znanosti u Zagrebu je renomiran fakultet koji sve kvalitetnije radi i gdje su naravno i poboljšanja moguća upravo u cilju kvalitetnije pripreme studenata za rad u državnoj upravi posebno smatram da bi trebalo pojačati kolegije, pravne kolegije, kolegije polisija koji se sada uvode sve sa ciljem da završeni studenti imaju veći obim znanja da bi mogli se ravnopravno ostalim strukama uključiti u rad hrvatske administracije. I ovdje ću uzeti još jedan razlog zašto bi to bilo dobro, odnosno da pokušamo biti dosljedni kada raspravljamo o ovim pitanjima. Sjetimo se novoga Zakona o pravima hrvatskih branitelja koji je dopustio dodatni upis djece hrvatskih ratnih vojnih invalida i hrvatskih branitelja, odnosno dragovoljaca na fakultete i tu je ispalo, ispali su problemi. I sam premijer Sanader je rekao da će ih se morati nekako riješiti. Fakultet u kojem je najveći broj djece takve djece upisan je upravo fakultet političkih znanosti. Zašto su se djeca hrvatskih branitelja upravo upisivala na Fakultet političkih znanosti ne znam, neka netko to drugi odgovori. Ali kad je već to tako, zašto ta djeca hrvatskih branitelja ne bi imali ravnopravan tretman ostalim studentima drugih fakulteta za danas-sutra kada se budu odlučili zaposliti. Zašto ne i toj djeci za 20, 30 godina ne omogućiti da budu dio član ovoga Državnog izbornog povjerenstva. Zašto im na tržištu radne snage ne dozvoliti da budu ravnopravni ili dijelom ravnopravni ostalim strukama, a posebno ako znamo da će svoje mjesto imati u državnoj administraciji Hrvatske države za koju su se njihovi očevi borili. Možemo i tako postavljati ta pitanja, a ne jedne studente slati na fakultete za koje ćemo unaprijed reći da nisu oni baš kvalitetni za takvo obavljanje ovih poslova. Pa o čemu, što će politolog raditi ili neka druga struka, otvorimo i tu mogućnost sociolozima ili ne znam kome, ako se neće baviti izborima, ako se neće baviti dogradnjom političkoga sustava, posebno ako znamo nakon završetka glasovanja da su na televiziji od analitičara svi od reda politolozi koji govore o izborima, daju ocjene, procjene i ostalo. Zašto onda ne bi i netko od politologa kreirao makar dijelom izborni proces? I stoga smatram da ako želimo uistinu dobiti dobar zakon koji će se izglasati konsenzusom što mislim da postoje osnove, onda bi trebalo napraviti i ovu malu izmjenu. Određeni broj saborskih zastupnika SDP-a gdje imamo i jednoga renomiranoga pravnika dali su prijedlog znači za ovu nadopunu članka 8. onako kako je to čini mi se bilo u prvome čitanju. Hvala.
Hvala. Jedna obavijest. Sutra u 9 sati u dvorani "Ivana Kukuljevića" predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu Petar Selem sazvao je sjednicu odbora, između inoga, i sa raspravom o Prijedlogu zakona o agenciji za odgoj i obrazovanje, prvo čitanje. Imamo 5 replika sada. Prvi je poštovani zastupnik Kruno Peronja. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajnici. Upravo je zapravo najvažniji argument u prilog predloženom Konačnom prijedlogu Zakona o državnom izbornom povjerenstvu Republike Hrvatske što su do sad u Državnom izbornom povjerenstvu bili isključivo suci, isključivo suci sa dugogodišnjom praksom, sa iskustvom, sa znanjem. Jer upravo karakter i ovlasti Državnog izbornog povjerenstva, jedno od značajnijih pitanja koja zahtjeva novija rješenja primjerenija normativi praksi europskih zemalja jer su ta pitanja u vezi sastave nadležnosti povjerenstva do sad bila razrađena odredbama Zakona o izboru zastupnika u Hrvatski sabor, Zakon o izboru Predsjednika Republike Hrvatske, te Zakon o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Te sve stvari su bili do sad dispenzirane i jedino odredba vrlo jasna i precizna koja daje sigurnost i jamstvo da će sad temeljem ovog Zakona biti izabrano Državno izborno povjerenstvo jest da uvjete koje ispunjava predsjednik, potpredsjednik i članovi ograničeno je da oni moraju biti diplomirani pravnici. Nakon isteka ovog mandata, njihovog od 8 godina što je pravi mandat, vjerujemo da će možda biti razloga i mogućnosti da neka drugačija iskustva, odnosno prijedloge se raspravi. Sada u ovom vremenu isključivo diplomirani pravnici jer su i do sad u Državna izborna povjerenstva bili suci, ne samo obični pravnici. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Pa slažem se da se ništa neće bitno promijeniti i da sve budu pravnici. Ma vjerojatno bi to funkcionirali i da nitko ne bude pravnik iako smatram da to nije dobro. Stvari bi išle same po sebi, zapostavili bi pravnike koji bi radili ovo što je u djelokrugu posla ali to nije dobro. Zato prihvatimo ono što je bilo u prvom čitanju, ono što je praksa i zapadno europskih demokracija. Ako je to dobro za Njemačku, ako je to dobro za Britaniju, ako je to dobro za Švedsku zašto to onda ne bi bilo dobro i za nas? Zato što se govori da može biti jedan politolog. Ne smatram da će Državno izborno povjerenstvo ako su sve pravnici biti jamac sigurnosti i kvalitetno obavljenoga posla. Ne mora biti, moraju biti kvalitetni pravnici to je pod broj 1, kao što i ovaj diplomirani politolog mora biti kvalitetan diplomirani politolog. Ne bi bilo dobro, to je bilo u javnosti već govora, da mi već imamo slike ovih 7 ljudi pa možda su to slike sedmorice ili, ne znam, određenoga broja, možda pola samo od toga pravnika što ne bi bilo dobro.
Druga replika, poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Ne vidim razloga zašto bi postojalo zaziranje od profesije politologa. Mislim inače da je ovaj Prijedlog relativno korektan i da će vjerojatno dobiti i podršku opozicije. Zaista ne vidim zbog čega se desila ta razlika između prvog čitanja i ovog Konačnog prijedloga u drugom čitanju. Ako netko miješa politologe i političare, okrenimo se oko sebe i pogledajmo koliko ovdje ima politologa, a koliko pravnika. Mi smo profesionalni političari. Mislim, politologa ne znam ima li 2, 3, ne znam. 2? A koliko ima pravnika pa ćemo reći da je pravnička struka zaražena ili inficirana eto političkim angažmanom. Politolog i političar su dvije različite stvari. Zaista ne vidim zbog čega taj restriktivni odnos. Mislim da na neki način i govoreći o Fakultetu političkih znanosti, moj kolega je govorio dosta o tome, u Zagrebu. Evo smetaju mi i pravnici iz mojih stražnjih redova. Nemojte ovo pretvoriti u sukob profesija i mislim da nema nikakvog razloga da se ne vratite na ono što je bilo u prvom čitanju, dakle, da ostavite mogućnost i da politolozi mogu biti članovi Državnog izbornog povjerenstva.
Hvala. Sljedeća replika, poštovani zastupnik Miroslav Korenika, a kolega Jurjević neka vas kolegica ne smeta.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja se isto tako slažem sa kolegom Pančićem da treba dati mogućnost da i diplomirani politolozi budu u Državnom izbornom povjerenstvu. Pri tome čini mi se da i postoje neke nelogičnosti. Ja bih molio možda da mi kolega Pančić dodatno objasni. Ovdje u članku 5. i u članku 8. govori se o članovima Državnog izbornog povjerenstva, o predsjedniku te o potpredsjednicima i članovima. Meni se čini izuzetno nelogično da za predsjednika je nužno 12 godina radnog staža, za članove 10 godina radnog staža. Ne znam što se s tom finom razlikom dobiva. I druga stvar, kolega Pančić, možda da kažete i meni i ostalima šta je to da se na Pravnom fakultetu više uči o poznavanju političkog izbornog sustava. Meni se čini upravo obratno, da se na Fakultetu političkih znanosti o tim stvarima daleko više uči, daleko više proučava i sad odjednom takva nelogičnost u korist samo diplomiranih pravnika i na koji način će se uopće kod određenih, ako su samo pravnici u igri, na koji način će se vršiti kontrola i poznavanje znanja političkog i izbornog sustava. To mi se čini pomalo nebulozno jer kontrola, to može biti ono rastezljivo hoće se pisati neki test, hoće li svi pristupiti nekakvom ispitu kao na fakultetu i na kraju krajeva upozorio bih i na članak 11. koji ide u korist diplomiranih politologa jer se kaže da bi Državno izborno povjerenstvo trebalo davati mišljenje i smjernice za unapređenje kako izbornog zakonodavstva te provoditi edukaciju, a čini mi se da su diplomirani politolozi zato osposobljeniji. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Pa kao politolog bio sam prilično samozatajan. U svim ovim raspravama kada se raspravljalo o čisto političkim pitanjima, stranačkog sustava, izbornog sustava i sl., a uistinu moglo se svašta ovdje čuti što je jednostavno ravno nepoznavanju osnovne abecede politike, ono što se uči na prvoj godini politologije. Pa mi smo kod rasprave o promjenama izbornog sustava od čelnih ljudi malih političkih stranaka mogli čuti da bi bilo dobro uvesti izbore apsolutnom većinom. Pa to bi bilo dobro za HDZ, to bi bilo dobro dijelom za SDP, ali sigurno ne bi bilo dobro za njih. A zašto su to rekli? Pa jednostavno zato što ne znaju zbrojiti jedan plus jedan, ako ih već vladajuća većina nije kupila da to kažu, a vjerojatnost, odnosno sigurno nije. Pa isto tako kada govorimo o izbornom procesu zašto bi samo jedna struka imala monopol da govori što bi to bilo dobro za Republiku Hrvatsku ako već vidimo da svi naši veliki zakonodavci su imali, bez obzira na stranačku pripadnost su imali i velikih promašaja i ja sugeriram svakome, počev i od sebe da malo konzultiramo suvremenu politološku literaturu u vezi političkih sustava izbornih ili stranačkih sustava i tada bi rasprave sigurno i ovdje bile daleko kvalitetnije. Hvala.
Sljedeća replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, na prvi dio izlaganja kolege Pančića se slažem, iako sam diplomirani pravnik vezano za članove povjerenstva. Naime, kaže se 10 godina radnog iskustva u struci, poznavanje političkog izbornog sustava. To se baš na politologiji i to dobro bolje nego na pravnom fakultetu ih uči. Oni imaju baš te predmete, tko si je dao za truda pogledati nastavni plan i program i mislim da su čak i knjige kvalitetnije i da bolje to obrade nego na pravnim fakultetima. Također ne vidim isto razloga zašto se za predsjednika određuje 12 godina, za članove 10 godina. Očito da se ima već čovjek pa se zato stavlja 12 godina. A za treću, s tim da se ne slažem s onim dijelom vezano za upis djece hrvatskih dragovoljaca, hrvatskih ratnih vojnih invalida i djece poginulih, odnosno zatočenih i nestalih zbog činjenice što sveučilišta su očito nespremna ušla u sve to i sad su oni htjeli svoj dio nespremnosti, znači na prilagođavanje prema Bolonjskim procesima htjeli prebaciti da je to njima sve napravljeno za tih tisuću 600 studenata koji su se upisali prema ovome dijelu, prema Zakonu o pravima hrvatskim branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. Imali su dovoljno vremena da se pripreme, nisu se pripremili, ali moramo voditi računa znači da ta djeca koja se upisuju, one kvote što su određene za upis, oni nikoga nisu u tome dijelu oštetili. Ja bih se čak zalagao za taj dio da se taj dio da povećamo broj visokoobrazovanih u Hrvatskoj stavi na socijalne, na druge slučajeve kako bi, jer će se dogoditi da će samo djeca tajkuna i oni koji su pokrali Hrvatsku danas, sutra moći studirati, a svi ostali i roditelji neće imati novaca i neće moći svoje dijete upućivati na studiranje. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Čini mi se da je i ovo dokaz da između politologije i pravnika nema sukoba. Jednostavno treba izabrati jedno čisto logično rješenje. Kada govorite o 12 godina, zašto je 12 godina, a nije 10 godina to bi vjerojatno trebao gospodin državni tajnik reći, ne bi bilo dobro da mi već imamo sličicu nekoga koji je nakon dugoga rada u nekim drugim institucijama sada odlučio možda se i malo odmoriti u jednom ovakvome tijelu, ne bi bilo dobro. A što se tiče djece branitelja i upisa moja intencija je bila drugačija, uopće ne govorim o tome problemu da li su fakulteti spremno ili nespremno u to ušli, zašto je Ministarstvo obrazovanja šutjelo, zašto je sveučilište šutjelo. Ako su već djeca hrvatskih branitelja upisana, a na Fakultetu političkih znanosti ih je daleko više nego na bilo kojem drugom fakultetu zašto onda minorizirati značaj toga fakulteta kojeg čine možda trećina studenata koji dolaze iz braniteljskih obitelji?
I zadnja replika, poštovani zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Pa ja se u načelu slažem sa zalaganjima i zauzimanjima kolege Pančića da se politolozi svakako uvrste u ovaj tim, no međutim proširio bih ja zahtjev kontra profesionalnom fundamentalizmu koji nam se nudi u ovom slučaju da samo jedna struka se bavi nečim tako važnim kao što je političko predstavljanje i izbori. Ne vidim nikakvog razloga da u timu ne bude, ne govorim … [[Govornik se ne razumije.]] sociolog, ne vidim nikakvog razloga da u timu ne bude i sociolog, a riječ je doista o rekao bih sociološkim ekspertizama koje su nužne za kontekstualno razumijevanje izbora, izbornog predstavljanja tim više jer je sada riječ o stalnom tijelu, to nije ad hoc tijelo koje se sastaje samo u vrijeme izbora nego ono kao što se izrijekom kaže da je mišljenje i smjernica za dogradnju i unapređenje izbornog zakonodavstva. Sociologija izbora danas već postoji u svijetu kao posebna sociološka disciplina. Dakle par exellence društvotvorno pitanje je pitanje političkog predstavljanja izbora, zagovaram sociologa u timu, dakle prijedlog 7 ovih nek' bude ali jedan politolog i jedan sociolog proširimo na devet ljudi to bi već bio prilog kvalitetnijem sastavu ovog tijela.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivica Pančić.
Vidite, ovo nije stranačko pitanje. Ovo nadilazi postojeće podjele u Saboru. I ja se isto slažem da ne smijemo biti ovdje profesionalni fundamentalisti. Podvojen sam i za neka druga rješenja diplomirani politolog i još netko, jedino što ovdje postoji mali problem kod sociologa. Oni se bave izbornim odnosno stranačkim predstavljanjem ali ovdje se radi isključivo o pitanju izbornoga sustava što je u opisu par exellence u opisu djelatnosti politologa.
Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite!
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege! Osnivanje Državnog izbornog povjerenstva kao stalnog tijela osigurat će tehnički bolju proceduru provođenja izbora. Kad se govori o djelokrugu rada povjerenstva prema članku 11. u popis poslova jedan od zadataka povjerenstva mislim da bi trebao biti i da bi trebalo uvrstiti i nadzor nad centraliziranim popisom birača. Kao jedan od zadataka povjerenstva trebao bi biti i nadzor nad financiranjem predizbornih kampanja. U mnogim državama Državno izborno povjerenstvo propisuje način i obrasce za izvještavanje te gornje limite za potrošnju za kampanju a u suradnji s financijskim institucijama, pa mislim da bi to bilo dobro i kod nas u Hrvatskoj. U nadležnosti povjerenstva trebalo bi također uvrstiti i nadzor medija u vrijeme izbora odnosno nadležnost u onom dijelu gdje dođe do kršenja pravila izborne promidžbe. Ne vidim opravdanje za neprihvaćanje prijedloga Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav da barem jedan od članova povjerenstva uz pravnike bude izabrana osoba društvenog usmjerenja. O tome smo već i u dosadašnjem tijeku rasprave dosta čuli. U obrazloženju stoji da članovi povjerenstva trebaju biti isključivo pravnici jer da bi se druge osobe, primjerice politolozi, vrlo teško snašle i da su ti poslovi izuzetno stručni i pravno osjetljivi. Ovakvo obrazloženje ne može se prihvatiti. Primjerice, politolozi imaju čitav kolegij posvećen izborima. To su izborni modeli i političke stranke gdje se proučavaju sva pitanja vezana uz izbore pa tako i za Državno izborno povjerenstvo i to ne samo u Republici Hrvatskoj nego i kako je to područje uređeno u drugim državama. Koliko mi je poznato, na Pravnom fakultetu ne postoji sličan kolegij koji bi se bavio isključivo izborima. Iako se ovo pitanje može učiniti nevažnim smatram da nema nikakve osnove da pravnici monopoliziraju članstvo u povjerenstvu i da druge struke a tu posebno mislim na politologe itekako mogu doprinijeti što kvalitetnijem radu povjerenstva. Zato podržavam amandman kolega na članak 8. kojim traže da osim pravnika i politolozi mogu biti članovi Državnog izbornog povjerenstva. I na kraju jedna primjedba čisto pravopisne prirode. U tekstu prijedloga kao i obrazloženja postoji u cijelom tekstu, postoji nepravilno napisana institucija potpredsjednika. Naime, napisano je podpredsjednik sa slovom "d" iako je pravilno potpredsjednik sa slovom "t" pa sugeriram da se to u prijepisu i prilikom objave u "Narodnim novinama" ispravi. Evo, samo toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Pet minutna rasprava. U ime Kluba SDP-a poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege! Nastavno ovo što sam i uvodno označila govoreći u ime Kluba SDP-a evo želim zaključno još posebno istaknuti da samo povjerenstvo kao što to ne može raditi niti jedno jedino povjerenstvo, takve ovlasti nema niti jedno jedino ministarstvo nego sama Vlada a ovim prijedlogom zakona daje se ovlast povjerenstvu da samo svojim pravilnikom odlučuje koliki će broj zaposlenika imati, kako će raditi stručne službe, točan broj službenika i namještenika, stručne i druge uvjete potrebne za raspored na radna mjesta. Mislim da je to nedopustivo. To jedno povjerenstvo ne može raditi niti takvu ovlast imati. Prema tome, potrebno bi bilo potpuno izbaciti ovu odredbu članka 23. kojim se povjerenstvo ovlašćuje da pravilnikom utvrđuje upravo ustrojstvo stručne službe, broj službenika i namještenika. Nadalje, logično je sigurno da povjerenstvo bira tajnika. Međutim, ovakav status dati tajniku jednog povjerenstva apsolutno u Klubu SDP-a držimo da nije prihvatljivo. Određuje se da će tajnik imati položaj čelnika tijela državne uprave. Dakle, biti na razini državnog tajnika. A koliko će trajati njegov mandat? To ovdje uopće nije kazano. A s druge strane, imao bi sigurno i koeficijent i takvu plaću. Prema tome, mi u Klubu SDP-a također upravo zbog načela suzbijanja bujanja administracije, mi smo za to da to budu zaista dobro plaćeni stručni ljudi, ugledni ljudi ali ne da se na takav način osiguravaju za neke povoljne sinekure, tim prije što će upravo o tajniku odlučivati većina a većina od četiri člana to su upravo vladajući. Posebno sam se još osvrnula na rad povjerenstva odnosno na njegovu mogućnost odlučivanja kako je to riješila odredba članka 20. da povjerenstvo odlučuje većinom glasova svih članova. Dakle, sam zakon sugerira da nije potrebno eto da budu prisutni nazočni svi članovi povjerenstva. A zašto upravo se ne bi zakonom riješilo da Povjerenstvo mora odlučivati u punom sastavu? Nedolazak na sjednicu Povjerenstva kada se odlučuje o izborima, o izbornim rezultatima to je automatski uvjet i za njegovo razrješenje. Ali upravo kroz sve odredbe zakona treba stimulirati tu apsolutnu prisutnost u slučaju objektivne spriječenosti. Zato bi trebalo osigurati i zamjenike. I ono što ovaj zakon ne sadrži, a trebao bi sadržavati shodno i našem Ustavu izborna zaštita. Zakon uopće ne predviđa mogućnost žalbe na odluku odnosno tužbe na odluku samog povjerenstva. Bez obzira što na to upućuju drugi zakoni smatramo upravo s obzirom na ovakav Prijedlog zakona o državnom izbornom povjerenstvu, na njegovu odluku kad se upravo i zakon govorio odlukama, o načinu donošenja odluka onda je svakako to upravo mjesto, upravo ovaj Prijedlog zakona koji mora odrediti onda, stipulirati i precizirati mogućnost izjavljivanja žalbe odnosno tužbe Ustavnom sudu. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državni tajnik Antun Palarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici evo na kraju smo jedne kvalitetne rasprave u vrlo tolerantnom tonu i na pragu smo čini mi se donošenja važnog zakona koji će unaprijediti izborni sustav. Koji će popuniti jednu pravnu praznini u institucionalnom ustroju Hrvatske države. I ovom prilikom zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi, koji su dali doprinos da taj zakon bude bolji. Naravno da su savršenstva, savršeni zakoni cilj kojem težimo, ali smo svjesni da ga nikada nećemo dostići. Međutim pristup ovom problemu, činjenica da smo ovaj zakon donosili u redovnoj proceduri. Da smo organizirali okrugle stolove, radne skupine, da smo raspravili ga sa svima kojih se to tiče i koji su željeli raspravljati o ovoj materiji dovela je do toga da će vrlo vjerojatno u Hrvatskoj biti ustrojeno profesionalno, stručno tijelo općeg povjerenja. Nema unutra barem Vlada ne vidi slike onih koji će biti birani. To će biti prepušteno slobodnoj volji Hrvatskoga sabora i onima koji se takmiče. Vlada želi da to Povjerenstvo počne s radom, da ono od postojećeg sada djelujućeg Državnog izbornog povjerenstva naslijedi dobru praksu, da stiče iskustva na izvanrednim lokalnim izborima koji će nažalost ili na sreću biti i dalje. I da spremno bude za redovne parlamentarne izbore. Činjenica da se sa osnivanjem ovog tijela krenulo na vrijeme dovoljno rano kao i uopće sa reformom izbornog zakonodavstva, izbornog sustava je vrlo pozitivna jer sada neopterećeni možemo temeljito urediti sve ono što je važno da se izborni proces u Hrvatskoj odvija još bolje i još kvalitetnije iako je on već sada dostigao visoke standarde i vjerujemo da ćemo na taj način doprinijeti razvoju demokracije i još jednom pokazati da je Hrvatska demokratska zemlja u kojoj sve institucije Ustavnog poretka djeluju u granicama svoje nadležnosti. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj točci. Konačni prijedlog Zakona o Državnom izbornom povjerenstvu. Imamo tablicu sa amandmanima. Državni tajnik Antun Palarić će se očitovati. Amandman broj 1. Klub zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se. Teško je utvrditi da netko uživa neprijeporni ugled u javnosti. Mi prepuštamo odboru i Hrvatskom saboru da odabere prema svojem nahođenju stručne ljude. Vjerujemo da će to biti osobe koje uživaju ugled u javnosti.
Zastupnik Nenad Stazić u ime predlagatelja. Izvolite.
Pa slušajte državni tajniče, postoje uistinu ljudi koji imaju stručni ugled, ali taj svoj stručni ugled nisu potvrdili i ugledom u javnosti. Ovo je jedno takvo tijelo koje provodi izbore i koje mora jamčiti da će ti izbori biti provedeni i zakonito i u krajnjoj liniji moralno. Prema tome, tražimo glasanje o ovom.
Molim glasovanje. Uključimo se. Glasovati u pogledu ovoga amandmana. I molim pozornost zastupnika! Rezultat? Sa 20 glasova za i 6 protiv, 6 suzdržanih, 65 protiv amandman nije prošao. Drugi amandman zastupnika također Nenada Stazića.
Vlada ne prihvaća ovo pitanje nespojivosti istovremeno članstva u Državnom izbornom povjerenstvu i činjenice da se netko kandidirao na izborima riješit će se amandmanom 13. Dakle, ne ovim amandmanom i Vlada ne prihvaća amandman na članak 5.
To je isto amandman broj 13. isto zastupnika Nenada Stazića. A što mislite kako riješiti?
Prihvatit ćemo taj amandman.
Zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Dobro ako ćete prihvatiti amandman moj … [[Govornik se ne razumije.]] onda povlačim ovaj amandman.
Dobro. Onda amandman dva povučen. Amandman tri zastupnika također Nenada Stazića.
Ne prihvaćamo. U stavku jedan govorimo o principu da se bira većinom svih zastupnika, a u daljnjim stavcima se razrađuje taj princip na čiji prijedlog. Dakle, taj stavak nije.
Dobro, zar za vrijeme glasovanja morate razgovarati, smijati se i pričati! To je nevjerojatno! Zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Pa gledajte državni tajniče, vaša volja. Ali potpuno je nepotrebno. Stavak 1. ima jednu rečenicu. U stavku 2. ta ista se rečenica ponavlja i dodaje se nastavak o načinu izbora. Ako baš hoćete da vam zakon izgleda ružnije nego što je potrebno pa vi odbacite amandman. Ali samo mi objasnite zbog čega odbacujete neki amandman koji vam nomotehnički popravlja tekst. Potpuno iste riječi od slova do slova vam se ponavlja u drugom stavku isti tekst. Pa zbog čega je u jednom članku dva puta potrebno u dva stavka jedan te isti tekst ponavljati stvarno mi nije jasno. Ali tražim glasanje o ovome eto u ime pameti.
Hajde dobro, ako smijem gospodine predsjedniče još jedanput. Mi smo stilski to napravili tako da se odredi najprije većina, a da se kasnije razrađuje tko predlaže koga. Ali evo prihvatit ćemo onda ovaj amandman.
Postaje sastavni dio. Četvrti amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Četvrti amandman ne prihvaćamo. To prepuštamo dogovoru stranaka kako će se predlagati iz redova većine iz redova oporbe tako da ne treba ulaziti sad u to. Jasno da se uvijek vodi računa o sastavu u trenutku izbora.
E pa nije baš jasno, a da bi bilo jasnije zato i predlažemo amandman zbog toga da se ne bi kasnije kod izbora članova Državnog izbornog povjerenstva vodila neka politička prepucavanja kada je to moguće sada riješiti zakonom na jasan način, ako je i intencija predlagatelja zakona a shvaćamo je dobronamjerno da jest, da u Državnom izbornom povjerenstvu ulaze ljudi konsenzusom, dogovorom političkih stranaka. Prema tome, ako je moguće nešto preciznije urediti zakonom a moguće je prihvati li se ovaj amandman koji ne ide nikome na štetu ni parlamentarnoj većini ni parlamentarnoj manjini. Ali unaprijed izbjegava sve nesporazume pa nam nije jasno zbog čeg ne izbjeći nesporazume. Ja vas molim da to još jedanput razmotrite, eventualno to prihvatite. U suprotnom tražim glasovanje.
Glasovati. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? 18 za, 5 suzdržanih, 68 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Peti amandman Kluba zastupnika isto SDP-a.
Ne prihvaća se iz razloga navedenih kod prvog amandmana jer je sadržajno amandman jednak. Isti razlozi kao i kod prvog amandmana ostaju na snazi i dalje. Mislimo da neprijeporan ugled u javnosti je bitan kod članova Državnog izbornog povjerenstva i tražimo glasovanje.
Glasovati. Molim uključimo se. Rezultat? 17 za, 3 suzdržana, 69 protiv nije dobio potrebnu većinu. Šesti amandman Kluba zastupnika HNS-a.
Vlada ne prihvaća iz razloga što su i do sada u Državnom izbornom povjerenstvu bili diplomirani pravnici. Državno izborno povjerenstvo ima zadaću rješavati pravna pitanja. Stoga u samom ustroju smatramo da trebaju biti diplomirani pravnici, a naravno da u izbornim zakonima, u proširenom sastavu kako se bude uredilo može se uključiti i predstavnici drugih struka.
A HNS-a,? Kluba nema. Glasovati? Rezultat? 13 za, 4 suzdržana, 70 protiv. Nije prošao. S time je konzumiran i amandman broj 7. Osmi amandman zastupnika Nenada Stazića.
Ne prihvaća se, jer ćemo to riješiti prihvaćanjem amandmana pod rednim brojem 13.
Amandman osmi povučen. Deveti amandman Kluba zastupnika HNS-a.
Ne prihvaća se, jer prepuštamo odboru dobroj praksi ovog Sabora da uredi sam postupak razgovora sa kandidatima i … [[Govornik se ne razumije.]] činjenica.
Moramo glasovati. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? 3 za, 6 suzdržanih 71 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Jedanaesti amandman Kluba zastupnika SDP-a.
Gospodine predsjedniče čini mi se.
Deseti, pardon, deseti Kluba zastupnika HNS-a.
Vlada prihvaća ovaj amandman, ali uz jednu dopunu da ispred riječi: "smjernice" da se doda: "i", da se piše: "i smjernice". Ali ako nema predlagatelja da ga, onda ostajemo kod toga da prihvaćamo amandman. Pa to i neće smetati.
Dobro. Amandman prihvaćen. Postaje sastavni dio. Jedanaesti, Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaćamo. Mi ćemo popise birača riješiti posebnim zakonom. To je vrlo složen postupak. Na popisu birača radi preko 200 ljudi. Ovjeravanje za ključne popise birača rade općinske i gradske komisije. To moramo urediti cjelovito sa izmjenama Zakona o popisima birača.
Zastupnik Nenad Stazić u ime kluba SDP-a.
Vaša namjera da to riješite posebnim zakonom je posve isplativa i opravdana. Međutim, ovdje se ne predviđa da Državno izborno povjerenstvo vodi popise birača, nego ono vodi brigu o zakonitosti i pravilnosti vođenja. Prema tome, kad vi pripremite nekakav zakon, formirate neko tijelo, ne znam kog ćete zadužiti da vodi popise birača. Još uvijek će netko morati voditi računa o zakonitosti njihovog rada. Recite mi tko to može kvalificiranije raditi osim Državnog izbornog povjerenstva? Tko je taj tko će moći reći vama su popisi birača neuredni ili na tom biračkom mjestu ti popisi birača nisu bili kompletni i zato se ponavljaju izbori? Netko to mora napraviti. Tko je to drugi nego Državno izborno povjerenstvo? Prema tome, ja vas lijepo molim, kad vi donesete taj zakon, ako imate kakvo drugo rješenje, nije to problem ni ovdje uskladiti nekakvom malom izmjenicom ovog zakona. Ali sad kad već imamo jedan zakon koji je, koji će biti dobar, naročito što ste prihvatili neke amandmane, dajte prihvatite i ovaj. Prihvatite i ovaj zbog toga da bismo svima odaslali jasnu poruku. Nitko u ovoj državi, nitko nema namjeru kršiti izborna pravila. Ili uzimati glasove, krasti na glasovima putem popisa birača na ovaj ili onaj način. I zato biramo posebno tijelo, Državno izborno povjerenstvo, i to mu dajemo u zadaću. Ako ne prihvatite ovu moju argumentaciju, onda molim glasovanje.
Molim glasovati. Uključimo se. Rezultat? 22 za, 2 suzdržana, 68 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Dvanaesti, isto Klub zastupnika SDP-a.
Ne prihvaćamo. Naravno možemo prihvatiti obrazloženje koje je bilo izloženo da se ne smije raditi drugi posao. Mislim da je iz cijelog zakona to jasno da član Državnog izbornog povjerenstva ne može biti istovremeno i odvjetnik i baviti se drugim poslom. Ali može i mora provoditi postupak edukacije svih onih koji sudjeluju u izbornom procesu, pa čak i javnosti. A to svakako nije znanstveni, već stručni posao i ne prihvaćamo amandman.
Zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Znate, postoji, ali to su vam različite stvari. Postoje stručni radovi, znanstveni radovi, stručni skupovi, znanstveni skupovi, stručni skupovi, znanstveni skupovi. Zbog čega mu sad zabraniti da sudjeluje na nekakvom stručnom skupu? Prema tome, dajte. Tražim glasanje.
Molim glasovati. Rezultat? 23 za, 66 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Trinaesti, zastupnika Nenada Stazića.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Četrnaesti, također zastupnika Nenada Stazića.
Pa ne prihvaća se jer nam nije jasan i nepotreban je. Članak 20. kaže: "Povjerenstvo odlučuje većinom glasova svih članova.", dakle jasno je da mora biti prisutna većina. I zato ga ne prihvaćamo jer mislimo da je članak 20. dovoljno jasan.
Povlačim.
Povučen. Petnaesti, Kluba zastupnika HNS-a.
Gospodine predsjedniče, žao mi je što nema nikoga iz Kluba zastupnika HNS-a, jer bi prihvatio ovaj amandman, ali ne u ovakvoj formulaciji. Naime, članak 25. Zakona tajniku povjerenstva i zamjeniku zabranjuju da budu članovi političkih stranaka. Ovaj amandman o tome ne govori. Ali govori da ne mogu biti kandidati. Ali ako nije moguće da ovaj prijedlog amandmana bude stavak 2. onda ne prihvaćamo. … [[Upadica se ne čuje.]] Onda odbijamo ga. Ne prihvaćamo ga. Ali.
Idemo glasovati. Glasovati! Molim glasovati. Rezultat? 8 za, 5 suzdržanih, 67 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Šesnaesti, Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio zakona. Sedamnaesti, istoga Odbora.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio zakona. Osamnaesti, istoga Odbora.
Prihvaćamo.
Hvala. E sada idemo na glasovanje. Isto je potrebno najmanje 77 glasova za. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 96 glasova za i 3 suzdržana, donesen predloženi zakon u tekstu kako ga je imenovao predlagatelj zajedno sa amandmanima. Prelazimo na sljedeću točku. To je: - Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu – Predlagatelj Klub zastupnika HSS-a, prvo čitanje P.Z. br. 422; Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, gospodarstvo, razvoj i obnovu, turizam, poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je svoje mišljenje. Predstavnik predlagatelja poštovani zastupnik Ante Markov će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Prijedlog zakona koji Klub zastupnika već duže vremena na neki način radi na njemu, konzultira se jednako sa strukom da to tako nazovem kao i na sa cehovnim organizacijama koje djeluju na ovom području i koje su zainteresirane za to. I eto drago nam je da je zakon došao na dnevni red i da se o njemu može raspraviti i sa sadržajnog aspekta ali i sa formalno-pravnog. Jer kao što ćete vidjeti postoje razlozi da raspravimo i sa sadržajnog aspekta, ali i sa sadržajno-pravnog uključivo prije svega referiranje na stajalište Vlade Republike Hrvatske u pogledu toga da je ovaj Prijedlog zakona u suprotnosti ili donekle neusklađen sa stečevinama Europske unije. Ja ću odmah na početku kazati dva ključna razloga koji se možda i ne daju iščitati iz uvodnog obrazloženja zbog čega ovaj zakon? Zadaća zakona je dvojaka. Na jednoj strani on treba otvoriti sve gospodarske kapacitete koje Hrvatska ima. Znači treba poticati razvoj gospodarskih kapaciteta Republike Hrvatske od poljoprivredno prehrambenog sektora, metalne industrije, drvno-prerađivačke industrije, opremačke industrije, građevinske industrije. Jednom riječju gotovo svih proizvodnih, ali i uslužnih kapaciteta Republike Hrvatske koje Hrvatska ima da ih upravo na razini konkurentnosti pripremi za osvajanje tržišta za rast. Na drugoj strani ovaj Zakon ima za cilj da pospješi konkurentnost hrvatskog turizma uopće. Naravno i turizam kao tržište mora graditi svoju konkurentnost. Dosadašnji način izražavanja i sagledavanja turizma kroz one poznate izražaje sunce, plaža, razonoda već pomalo su saživjeli. Novi sadržaji i jedna ozbiljnija gospodarska briga o turističkom tržištu je, nije više trend nego to je gotovo jedno promišljanje u svjetskoj ekonomiji. Turizam je danas neupitno jedna od najjačih industrija svijeta. O tome svjedoče brojke učešća u bruto društvenom proizvodu koje je turizam kao tržište, a ne kao djelatnost jer ono i nije djelatnost doprinosi pojedinim nacionalnim gospodarstvima. U Hrvatskoj to učešće koje je turizam kao tržište učestvuje u bruto društvenom proizvodu u ovoj godini se kreće između 27 i 29%. Priznat ćemo s obzirom na osmišljenost i na naše stanje organiziranosti u pogledu da koristimo potencijale koje turizam ima, da je i ova brojka koja je potvrđena od strane Hrvatske narodne banke vrlo respektabilna i da ona ukazuje o svom onom značaju koji turizam ima na ukupno gospodarstvo. I zbog toga ga treba i sagledavati upravo na toj razini. Ja isto tako držim i Klub HSS-a naravno drži da ovo nije političko pitanje, i da ovo nije pitanje na kome se treba lomiti i da ovaj prijedlog treba shvaćati kao oportuni prijedlog jednog oporbenog kluba. Mislim da o tome nitko nema takvo mišljenje. Ovaj prijedlog naprosto kroz mjere koje želi otvoriti upravo u onom smislu da povećamo utjecaj hrvatskog gospodarstva u okviru tržišta u turizmu govori o tome da treba naprosto vrlo jasno i na političkoj razini pozicionirati brigu ove zemlje, ovog društva o tome da treba brinuti, da treba učiniti sve da hrvatsko gospodarstvo ima drukčije interese od turizma, da domaće gospodarstvo ukupno treba učestvovati više u tom i na tom turističkom tržištu. Ali jedna vrlo bitna stvar, a to je činjenica da je turizam nevidljivi izvoz. Turizam je gospodo u potpunosti izvoz ako ga ostvaruju strani državljani. U hrvatskom slučaju možemo sa punim pravom zaključiti da se uglavnom radi o izvozu. Naravno taj izvoz jest izvoz jedino u varijanti kada turisti koji dolaze koriste domaće resurse, kada jedu domaću hranu, kada piju domaća pića i domaće vino, kada koriste i one infrastrukturne potencijale koje su izgrađene od domaćeg hrvatskog gospodarstva, a taj dio, taj dio koji se ne odnosi na tzv. direktne usluge kao što je hrana, piće i smještaj, nego se odnosi na investicijsko održavanje usluge investicije u turizmu. Usluge pripreme je ogromno i veliko. Ja ću vam navesti samo podatak za ovu 2006. godinu, a to je podatak koji je izvor ankete Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka. Sada, upravo sada za pripremu turističke sezone u Republici Hrvatskoj, za ulaganja u obnovu smještajnih objekata, za ulaganje u smještajne objekte radi podizanja kvalitete, za ulaganje u nove smještajne objekte i prenamjenu postojećih. U ovom momentu se u Hrvatskoj troši ili se planira utrošiti oko 3 i pol milijarde kuna. Ukupno sa sredstvima koja će se izdvojiti za komunalnu i prometnu infrastrukturu, za uređenje zelenih površina. Sredstva u 2006. godini koja ćemo uložiti kao društvo, kao gospodarstvo, kao lokalna samouprava radi toga da bi turističko tržište moglo primiti na jednoj strani goste, ali vjerojatno da iz tog ulaganja društvo izvuče čim veće koristi. Ove godine će se uložiti preko 6 milijardi kuna. Kojem društvu može biti svejedno da li tih 6 milijardi kuna, ispričavam se milijardi kuna će biti uzeto iz domaćih resursa. Da li će domaće tvrtke se baviti renoviranjem hotela? Da li će oprema koja se ugrađuje u te hotele, a rekao sam da se radi od oko 3 i pol milijardi kuna koji se sada u ovom trenutku ulažu u rekonstrukciju, dogradnju i izgradnju postojećih ili novih hotelskih i smještajnih objekata 3 i pol milijardi kuna. Ovo društvo naprosto mora vrlo ozbiljno se pozabaviti sa ovim prije svega gospodarskim aspektom ovog zakona. Jer naravno da nam nije svejedno da li ćemo te 6 milijardi kuna kao društvo se postarati pa da naše proizvodne gospodarske kapacitete čim više stavimo u funkciju, a ne da oni budu, ako i jesu u funkciji što je na žalost danas slučaj da budu uzeti preko posrednika koji je dobio posao. Naime, činjenica je da se naša i građevinska operativa i opremačka infrastruktura nađe u tim poslovima obnove, rekonstrukcije ali kao preko posrednika i taj posrednik obično nije iz Hrvatske. Zašto? Zato što nemaju financijsku potporu natječajnom pristupu kod odabira posla. Zato što kao društvo nismo prepoznali potencijale koje turizam može dati. Upravo zbog toga, a ne zbog politikanstva ili bilo čega drugoga, a sagledavajući ogromne potencijale koje ovo turističko tržište ima, a koje nije do kraja prepoznato, ali počela su se i ozbiljnije o tome raspravljati. Na savjetovanju ekonomista u Opatiji po prvi puta je, premijer je to čak i potvrdio, kazano turizam je izvoz. Treba ga staviti u onu poziciju kada se govori o izvoznoj kvoti koju Hrvatska ima u odnosu na ukupnu platnu bilancu turizam treba svrstati tu. Točno. Ekonomisti su se složili. Nitko nije protiv toga. Ali naša u ovom momentu izloženost uvoznim proizvodima, sirovinama, repromaterijalima, jednom riječju uvozne robe je nepotrebno velika čak i u odnosu na mogućnosti hrvatskih gospodarskih kapaciteta. Znači, ne postoji opravdani razlog da imamo tako veliko učešće strane robe. Ne postoji. I da li se može kazati da nije primjereno ili da je nečemu ili nekim direktivama suprotstavljen interes koje društvo ovo, ova zemlja ima, da pokuša na svom turističkom tržištu pojačati interes domaćeg gospodarstva, da pokuša organizirati ne potpore, pa da bi stvorilo neravnopravnu tržnu utakmicu. Ne ući u sustav takvih potpora koje će biti sa pravnog aspekta neodržive u odnosu na europsko zakonodavstvo, nego da osiguramo samo kvalitetni lanac financiranja proizvodnje na jednoj strani i kvalitetan način financiranja pripreme turističke sezone na drugoj strani. Samo govorim o kvalitetnom načinu financiranja. Naime, Hrvatska banka za obnovu i razvij sada i u ovim trenucima ima kreditne linije koje u po 0 % kamata. Zašto domaći proizvođači prehrambeni proizvođači, poljoprivredni proizvođači, proizvođači opreme, proizvođači drvne industrije ne bi dobili približno takve uvjete da bi mogli se natjecati na tom turističkom tržištu. Ono što njima u ovom momentu nedostaje nije znanje, nije iskustvo, nije mogućnost gospodarskih kapaciteta, nego naprosto odnos na tržištu financijski kapital, jednom riječju obrtna sredstva. Društvo ima itekako interesa da pomogne taj ciklus proizvodnje i potrošnje. Ovo može biti primjenjivo jednako na malim gospodarskim potencijalima i na onim velikim i krupnim. Istina, u posljednje vrijeme događaju se već gotovo na neki način iskoraci i presedani pa se veliki proizvođači direktno povezuju sa velikim potrošačima u turizmu, sklapaju međusobne dogovore, usklađuju tržište. Jednom riječju jačaju konkurentnost i na strani proizvodnji i na strani turističke ponude. I to je dobro. Međutim, za značajniji iskorak, ali prije svega gledajući da će Hrvatska za koju godinu biti članica Europske unije, da će morati se u toj obitelji ponašati ipak nešto drukčije nego što je danas. Zadnje je vrijeme da za naše gospodarske potencijale pokušamo ishoditi jačanje konkurentnosti, a ona može nastupiti jedino odgovornim mjerama koje stoje na raspolaganju državi. Zašto? Kad pregovori počmu u bilo kojoj sferi tada možete pregovarati samo o onom papiru koji imate. Nema izuzeća. Izuzeća su samo zakoni koje ste donijeli. Ako nemate zakon, temelju kojeg ćete tražiti određeno izuzeće, bilo ono u gospodarstvu, bilo ono na polju zaštite nacionalnih interesa u pomorstvu i ribarstvu, bilo ono kod nekretnina. Vi ne možete pregovarati sa europskim pregovaračima bez pravnog argumenta. Zakon je najjači pravni argument kojim ćemo pregovarati sa Europskom unijom. Ovaj prijedlog zakona u svom sadržaju, u svom karakteru, ne ulazeći u to da li je moguće i da li su mjere koje su u samom prijedlogu zakona da li su one najbolje, da li one mogu biti drukčije postavljene, da li se može naći drukčiji instrumenti da imaju istu funkciju. A znači funkciju poticanja domaće proizvodnje. To klub HSS-a ne zabrinjava. Mi smo potpuno otvoreni za bilo koji zakon koji će se donijeti, a koji će imati osnovni smisao i osnovni cilju okviru onoga što sam govorio. Prema tome, vrlo loša poruka bi bila da se ovaj prijedlog zakona ne prihvati i ne uđe u drugo čitanje. Loša poruka za domaće gospodarstvo, loša poruka za turističke djelatnike, loša poruka za naše pregovarače. Hrvatska sa strane naših pregovarača ne daje našim pregovaračima jedan od najvažnijih argumenata koji se može upotrijebiti, a to je pozitivan hrvatski zakon koji štiti interese hrvatskog gospodarstva, a ne ugrožava interese drugih gospodarstava. Ono samo pokušava na jednoj dozvoljenoj formi pomoći hrvatskom gospodarstvu da kroz mjere koje su poznate gotovo svugdje u svijetu, jer se, jer i Hrvatska te mjere poticanja financiranja primjenjuje recimo u brodogradnji. Ako ih primjenjuje u brodogradnji zašto ih ne bi primjenjivala kod poticanja razvoja poljoprivredno-prehrambenog sektora? Zašto ih ne bi primjenjivala kod malih poljoprivrednih gazdinstava koje ne mogu samostalno iskoračiti na tržište, nemaju za to ni financijskog potencijala, ali nemaju ni tržne opremljenosti da se pojave tu? Jer će ih globalisti naprosto pojesti. A zašto je sa aspekta turizma, jasno pod uvjetima iste konkurentnosti i u cijeni i u kvaliteti važan taj domaći brand? Prema istraživanju koje je provela njemačka respektabilna kuća ADAK, a koje je objavljeno u našim tiskovinama razlog i motiv dolaska u Hrvatsku preko 40% je prirodna ljepota, krajolik, mora, sigurnost i sve ono što ide uz klasično poimanje i razloga za dolaska u Hrvatsku. Na drugom mjestu je hrvatska hrana i hrvatsko piće. Znači jedna, jedno kulturološko obilježje koje se nameće kao jedan od najjačih hrvatskih argumenata, zdrava ekološka hrana, jedan kulinarski ugođaj koji ne možete imati bilo gdje, jedan ugođaj koji na razini od Slavonije, Istre, Dalmacije možete doživjeti na tisuće različitih načina. Naprosto svijet u malome koji možete doživjeti u okviru prirodnog okruženja. Jednom riječju, nešto neponovljivo čega na drugim mjestima nema. Što bi se dogodilo da uslijed globalizacije, pa i tržne utakmice u kojoj država neće potpomognuti domaće brandove nego da nam dođe pakirana uvozna roba sa svim atributima i elementima kao da je domaća? Je li mislite da turisti za koju godinu neće prepoznati da im pakiramo nešto što nije ono zbog čega oni dolaze? Je li mislite kad nestane selo u onom ambijentu u kojem je danas sa svim svojim problemima i negativnostima da će obilježje turističkog karaktera biti bolje? Je li mislite kad nestane ono što čini danas dio izazova ili gotovo avanture kad se radi o hrvatskim turističkim potencijalima da će hrvatska turistička industrija biti jača? Ne, naprotiv. Iskustva zemalja od Španjolske i Portugala koji su u masovnom turizmu izgubili bitku i sa prirodom, a gube je i sa gostima pokazuje da se ne treba oslanjati na tuđa loša iskustva. Ali naših domaćih iskustava u kojima moramo prije svega osigurati dobru povezanost hrvatskih proizvodnih kapaciteta, od svih onih brandova koji postoje danas na tržištu do novih koje moramo uspostaviti, ali i u kvaliteti i u kvantiteti. Naš problem hrvatski jest kad imamo dobar proizvod nemamo ga dovoljno. Kad imamo dobro i čuveno vino nemamo ga dovoljno. Kad imamo paški sir nemamo ga dovoljno. Ali vrlo smo skloni i laganim patvorinama. Da se to sve skupa ne bi događalo, a da bi zaštitili one pozicije koje danas imamo, a mi danas gospodo imamo brendove, ali ne znamo što ćemo s njima. Mi danas imamo potencijale i u prehrani, ali ne znamo što ćemo s njima. Nužno je da se društvo, da se određenim pravnim okvirom pokuša riješiti to. Ovo jer samo pravni okvir koji govori da je to moguće. Jer ukoliko danas osiguramo da beskamatnom pozajmicu te onaj tko radi na selu za potrebe turističke privrede učiniti za ovu godinu toliku i toliku aktivnost. Iduće godine će to proširiti jer vidi da ima dva najvažnija elementa, ima tržište, ima kupca i ima ono najvažnije za njega, osigurano plaćanje, a plaćanje će mu biti unaprijed. Zašto unaprijed? Zato što on nema obrtnih sredstava da proizvede. Da li će društvo zbog toga što je beskamatno kreditiralo proizvođača gubiti? Neće. Ovo društvo je financiralo i ove dobre banke. Ovo društvo je financiralo i čitav niz stvari koje ne možemo nazvati najpoštenijima i kreditiranje po nultoj stopi za poljoprivredne proizvođače koji proizvode za potrebe turističke industrije, ali ne samo za potrebe turističke industrije nego to je za potrebe izvoza. Turizam je danas izvoz. Prema tome, ovaj zakon se može zvati i poticanje domaće proizvodnje za plasman u izvozu, apsolutno je sve jedno. A postoji jedan još važniji razlog, a to su strana iskustva pokazala. Oni poljoprivredni brendovi koji su svoju afirmaciju doživjeli na domaćem turističkom tržištu postali su i svjetski priznati brendovi. Oni se ne samo uzimaju u zemlji u kojoj ste se došli odmarati nego ste postali ovisni o njoj i nju kupujete u zemlji odakle dolazite. Prema tome ta iskustva govore da je Španjolska ima tzv. sedam poljoprivrednih turističkih proizvoda koji su postali svjetski brendovi i naprosto oni su s njime osvojili svijet. Jedan od njih je i njihov pršut. Ako ste ga probali, naš je bolji. Naš je bolji. Ali njihov je gospodo trostruko, deseterostruko ili tisuću puta više prodavan jer ga tako i proizvode, jer imaju brend kojima su osvojili svijet, a da biste osvojili svijet morate imati i količine i kvalitetu. Ja vjerujem da se u Hrvatskoj samo temeljem ovakvog pristupa, pristupa ovakvoj politici koja ima za cilj ne ugroziti drugoga, ali zaštititi ono što je Hrvatskoj u ovom momentu jest definitivno razlika u odnosu na druge zemlje i turističke i inače. Prema tome, ja držim da se može učiniti puno da ovaj prijedlog zakona koji ima dvije vrlo jednostavne i kratke mjere. Prva je mjera kao što sam rekao beskamatna pozajmica između proizvođača i potrošača. Da ni jedan ni drugi nemaju problema sa obrtnim sredstvima, a imaju problema sa obrtnim sredstvima i upravo zato hotelijeri kupuju stranu robu jer dobiju određene financijske mogućnosti premošćavanja što naravno ne mogu sa domaćim proizvođačem koja i nije organizirana i nemamo baš organizatore proizvodnje. Ovo bi pomoglo da se stvore organizatori proizvodnje, da se ministarstvo sa svojom zadaćom i ulogom postavi, da ne bude arbitar ali da bude suradnik i pomoćnik ovim koji obavljaju ove poslove. I druga razina je dugoročno kreditiranje onih trendova u poljoprivredno-prehrambenoj proizvodnji, obrtništvu, opremaškoj industriji i svemu onome što je naslonjeno na tržište gdje zaostajemo, gdje evidentno znamo u ovom momentu Hrvatska uvozi preko 50% voća za potrebe turizma i hrvatskog tržišta. Ministarstvo će napraviti koje to vrste voća uvozimo i na osnovu toga će selektivno kreditirati one proizvođače, one organizacije proizvodnje koji to znaju i koji to mogu. Na taj način ćemo stvoriti i o tome svoj brend. Pršuti i pršutarsku industriju ćemo upravo na ovaj način dovesti u odnos da ne mogu uvoziti sirovinu iz Mađarske i ostalih zemalja i onda prodavati ovaj ili onaj pršut nego da taj proizvod mora biti u potpunosti hrvatski, jer jedino tako se može na globalnom svjetskom i konkurentnom tržištu se pokazati. Prema tome dugoročno kreditiranje koje mora biti povoljno ima za cilj da one iste mjere koje sada imamo za onu vrstu proizvoda koje već možemo opskrbiti turističko tržište, da za par godina i s njima ovladamo i da pokrijemo čim veći broj tog tržišta. Satelitska bilanca u turizmu se kreće oko 7,5, 8,5, vidjet ćemo koliki će biti, silan je rast, milijardi dolara. Ako samo svake godine uspijemo iščupati 10% tada smo cca milijardu dolara osigurali da bude hrvatsko gospodarstvo jače za tih milijardu dolara. Milijarda dolara znači i nešto malo radnih mjesta, ali i znači nešto više, da vraćanje povjerenja u vlastitu snagu, u vlastitu pamet i u vlastitu sigurnost. Ali isto tako to znači da ćemo moći graditi onakav turizam kakav Hrvatska treba, onakav turizam koji neće biti rušenje samog sebe nego građenje takvog prostora na kome će se moći odvijati ukupna ponuda i potražnja i hrvatskog gospodarstva, ali naravno i globaliziranog svijeta jer mi ovim prijedlogom zakona ne pokušavamo njega staviti u drugi plan, nego naprosto pokušavamo sebi pomoći a kada sebi pomognemo onda sam siguran da će i Europska zajednica biti zadovoljnija da surađuje sa hrvatskom koja ima jako gospodarstvo, koja zna što hoće i koja radi upravo onako kako i ta Europa radi, a ona radi tako da vrlo jasnim mjerama štiti ako hoćete i protekcionistički svoju nacionalnu ekonomiju, svoje gospodarstvo. Mislim da Hrvatska također u tom smislu to treba učiniti. Evo ja ću toliko u uvodu o ovom prijedlogu zakona, a po potrebi uključit ću se u raspravu, ali molim samo da se ovaj prijedlog zakona ne shvaća kao politički oportunizam ili kao traženje mogućnosti za raspravu. Mi vjerujemo da svi skupa možemo dobiti a da nitko ne treba izgubiti jer ovo je prijedlog koji svima daju da dobiju. Naravno za one koje ću kazati da je bilo vremena i kada smo bili u koalicijskoj vlasti da ovakav prijedlog zakona donesemo ja mogu kazati da sam ja na ovom prijedlogu radio dugo. To što ga tada nismo donijeli ne treba biti argument da ozbiljno ne shvatimo da je on i tada bio potreban. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Ivo Lončar, ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Pa evo, kolega Ante Markov u svojoj vrlo nadahnutoj raspravi je rekao i nekoliko netočnosti. Prije nego ispravim tu netočnost, ima mnogo stvari s kojima bih se složio ali ima naravno mnogo stvari s kojima se ne bi složio. Govoreći o našemu pršutu i uspoređujući ga sa španjolskim pršutom, to je točno. Ali kada ste govorili o uvozu sirovine za proizvodnju pršuta, napomenuli ste Mađarsku. Ja vam mogu reći u razdoblju od 3. siječnja 2000. godine pa do kraja 2003. godine da je nevjerojatne oscilacije u proizvodnju i uvozu bile su u svinjogojskoj proizvodnji. Tako da je u tom razdoblju u Hrvatskoj uništeno 670 tisuća tovljenika. 670 tisuća tovljenika i u zadnjih 47, 8 godina nikada nisu bile takve oscilacije u proizvodnji i u cijeni kao u razdoblju od 3. siječnja 2000. pa do konca 2003. godine.
U čemu je ispravak?
Molim?
U čemu je ispravak?
Pa govoreći o pršutu. Ja sam rekao, ovo je bilo obrazloženje. Ja sam najprije rekao, on je rekao da je uvoz bio iz Mađarske. Ali ja sam proširio. Bio je uvoz iz Danske, Nizozemske i Mađarske. S tim da je iz Mađarske koliko toliko to bilo kvalitetno, ali iz Nizozemske i Danske uvozili smo obično smeće u tom razdoblju.
Hvala. Da li žele izvjestitelji radnih tijela riječ? Predsjednik Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu gospodin Dragutin Pukleš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani zastupnici. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu Hrvatskoga sabora na 40. sjednici održanoj 22. ožujka 2006. godine razmotrio je Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavio Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke, aktom od 17. siječnja 2006. godine. Odbor je temeljem članka 67. Poslovnika Hrvatskoga sabora o navedenom Prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je razloge podnošenja ovog Zakonskog prijedloga. U raspravi Odbor je raspolagao i mišljenjem Vlade Republike Hrvatske. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika predlagatelja svi članovi Odbora složili su se sa inicijativom kojom se potiče svaki vid domaće proizvodnje. Za postizanje navedenog cilja istaknuto je da se mora voditi računa o međunarodnim dokumentima i obvezama koje je Republika Hrvatska potpisala. Naime, ovim Zakonskim prijedlogom se domaća proizvodnja preferira u odnosu na uvozne proizvode. Postavljeno je i pitanje zbog čega se zakonom treba propisivati obaveza HBOR-a za davanje povoljnijih kredita kada postoji regulativa temeljem koje HBOR to možete raditi i bez donošenja posebnog zakona. Istaknuto je i da bi provedba ovog Zakona zahtijevala opširnu regulativu kojom se definira domaći proizvod. Predstavnik predlagatelja je istaknuo da je svakako inicijativa predlagatelja bila uvođenje sustava za poticanje domaće proizvodnje i na taj način prodaju domaćih proizvoda po modelu sličnom onom koji egzistira u Španjolskoj. U daljnjem tijeku rasprave je naveden pozitivan primjer poticanja domaće proizvodnje koji se odnosi na tvrtku "Agrokor" koja s domaćim proizvodima opskrbljuje hrvatske hotele. Istaknuto je i stajalište da je ovaj Zakonski prijedlog protivan sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju i pravilima WTO-a. Izraženo je i mišljenje da ovaj Zakonski prijedlog treba pustiti u drugo čitanje kako bi se Vlada Republike Hrvatske potaknula na davanje pravno najprihvatljivijeg modela za ostvarenje zadanog cilja. Kao pozitivan primjer poticanja domaće proizvodnje za plasman u turizmu istaknuta je suradnja Vukovarsko-srijemske i Istarske županije. Predloženo je i da se u skladu sa odredbama Zakona o državnim potporama pribavi mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja o ovom Zakonskom prijedlogu kao i mišljenje resornih ministarstava te HBOR-a. Nakon provedene rasprave Odbor je sa 6 glasova za i 3 glasa protiv donio sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Pod dva, ocjenjuje se prihvatljivom inicijativa iz ovog Zakonskog prijedloga te se slijedom navedenog isti dostavlja Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja, Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka, Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i HBOR-u zbog davanja mišljenja o tome kako ovu inicijativu provesti u praksi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak, gospodin Željko Kurtov. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Dapače u Zakonu o potporama imamo mogućnosti za ovakav Prijedlog zakona kao što je predloženo od HSS-a i ja ću vam pročitati. Međutim, u stavku 3. istog članka dalje se navodi da je od izmijenjenog stavka 1. ovog članka sukladno ovom Zakonu može se ocijeniti sljedeće državne potpore. Državne potpore koje potiču gospodarski razvoj iz područja neuobičajeno niskim životnim standardom ili velikom nezaposlenošću. Tj., pod b) državne potpore namijenjene promicanju kulture i zaštiti baštine i pod c) državne potpore namijenjene provedbi značajnih projekata ili u oktlanjanju poteškoća u gospodarstvu. I konačno, pod d) državne potpore namijenjene poticaju određenih gospodarskih djelatnosti ili određenih gospodarskih područja. Pod e) državne potpore pravnim i fizičkim osobama kojima je na temelju posebnih propisa povjereno obavljanje zadaća. I pod f) državne potpore koje s posebnim propisima odredi Vlada Republike Hrvatske koje nisu u suprotnosti sa svrhom ovog Zakona. Prema tome, u Zakonu o potporama imamo uporište da se ovaj Prijedlog zakona može proći.
Hvala. Ovo je više replika na izlaganje predsjednika odbora, ali kako nema druge mogućnosti nego o ispravku netočnog navoda može se smatrati da je ispravak netočnog navoda premda ste proširili. To ćete vi vjerojatno u svom izlaganju još obrazložiti jel'. Hvala lijepa. Da li drugi odbori žele? Ne. Prelazimo, otvaram raspravu. Želi li predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu. Prvi je u ime kluba PGS-a, SBHS-a, MDS-a, gospodin zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Ovaj put je sada dobro izgovoreno. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predlagatelji, poštovani predstavniče ministarstva. Klub PGS-a, SBHS-a i MDS-a podržava ovaj Zakon, podržava dakle mjere i poticaje koje on predviđa dakle za promociju hrvatskih proizvoda u našem turizmu. Nekoliko dakle bitnih razloga zašto to podržavamo. Pa mi mislimo dakle da će na prvom mjestu dakle ovaj Zakon pridonijeti stabiliziranju domaće proizvodnje barem u jednom manjem dijelu na način da će osigurati djelo naše proizvodnje i izvoz jer mi turizam smatramo kao i oblik izvoza. Također podržavamo zbog toga što će doći do jačeg povezivanja naših regija, do jačeg povezivanja ono što se znalo spominjati naše plave i zelene Hrvatske. Tako neke naše regije dobit će mogućnost da se zbog toga što će se moći jače poticati i proizvodi, dobit će dakle mogućnost da i dakle plasiraju svoje proizvode pa ćemo tako mi iz Međimurja lakše plasirati na jadransko tržište naše … [[Govornik se ne razumije.]] naša vina. Iz Slavonije će sigurno lakše biti jer će biti ponuđene po povoljnijim uvjetima nego što je to do sada, biti plasirane kulen i kvargel, isto tako s juga Hrvatske će biti i lakše dakle i povoljnije moći biti plasirani i drugi proizvodi na sjever Hrvatske. Ono također mislimo što će se dobro dogoditi da će doći do ravnomjernog razvoja turističke ponude na području cijele Hrvatske, a mislimo da je to jedan od bitnih uvjeta kako bi naš turizam mogao zaživjeti u svoj svojoj snazi, a svi znamo da je turizam veliko i izvozno tržište za domaće proizvode koja u Hrvatskoj na žalost još uvijek nije dovoljno varolizirana. Hrvatska danas ostvaruje preko 9 milijuna turističkih dolazaka od čega skoro 8 milijuna stranih, a turisti ukupno ostvare oko 40 ili 50 milijuna noćenja dana boravka. Kad bi se pribrojio i neregistrirani turistički promet koji se procjenjuje na oko plus od 10 do 20% on bi se zapravo o velikom tržištu od oko 10 milijuna potrošača, odnosno 55 milijuna noćenja, od čega 50 milijuna stranih, dakle što je itekako veliko tržište zbog broja potrošača. Značaj turizma kao tržišta za ukupnog gospodarstvo proizlazi iz činjenice što se plasmanom domaćih poljoprivrednih i drugih proizvoda kroz turizam, što se želi dakle postići i kroz ovaj Zakon, dakle tim plasmanom se postižu više cijene nego u klasičnom izvozu. Izbjegavaju se carinske i druge izvozne barijere zbog dakle nepostojanja kvota zabrane i drugo, također mogu se plasirati i robe koje se vrlo teško i uopće ne mogu izvoziti, kao npr. lako pokvarljiva roba i sl. Također od toga ima koristi država koja ubire poreze, trošarine i drugo, kojih je izvoz oslobođen. Na također veliki dio prodaje se naplaćuje odmah ili brže nego kad je riječ o klasičnom izvozu, dakle zbog same prirode funkcioniranja ugostiteljstva, trgovine i drugog. Zbog naprijed navedenih prednosti sve turističke zemlje nastoje kroz turizam plasirati što više proizvoda roba iz domaće proizvodnje i tako osigurati mikro i makro učinke za cjelokupno gospodarstvo, a svakako je to potrebno i Hrvatskoj gdje bilježimo deficit, tj. negativnu vanjsku trgovinsku razmjenu poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda iz godine u godinu. Kao što znamo, Hrvatska je na žalost unatoč znatnim proizvodnim potencijalima uvoznik hrane i poljoprivrednih proizvoda te u vanjsko trgovinskoj razmjeni poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda bilježi negativnu bilancu. Tako je npr. u 2005. uvoz poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda premašio 1,6 milijardi dolara te je ukupnom uvozu u Republiku Hrvatsku sudjeluje sa 8,7%. Izvozom poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda ostvaruje 920 milijuna dolara čime je manjak u vanjsko trgovinskoj razmjeni iznosio 695 milijuna dolara. Izvoz hrane u ukupnom iznosu Republike Hrvatske ima udio od 10,5%. Odnos na prethodnu 2004. godinu izvoz poljoprivrednih prehrambenih proizvoda povećan je za 24% dok je uvoz povećan za 11%. Sve to rezultira time da je i u prvom mjesecu ove godine 2006. godine ostvarena razlika od minus 12 milijuna kuna, tj. u 1. mjesecu ove godine uvezlo se robe za 109 milijuna, a izvezlo za 97 milijuna dakle robe poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Zbog toga je itekako bitno da i ovakvim zakonima stimuliramo domaću proizvodnju. Također činjenica da zbog za sada nedostatne ili neodgovarajuće domaće proizvodnje kao i činjenice da oko 85% naših gostiju dolazi iz inozemstva, što znači da u ponudi mora biti i dio njima prepoznatljivih stranih roba, dio reprodukcijskih potreba turizma i nadalje će biti potrebno podmirivati iz uvoza, međutim u interesu je i razvoja turizma i razvoja ukupnog hrvatskog gospodarstva da treba težiti i povećanju plasmana domaćih roba proizvoda kroz turizam. U svim dosadašnjim kontaktima s turističkim i proizvodnim gospodarskim subjektima utvrđen je obostrani interes za povećanje plasmana domaćih proizvoda kroz turizam. To međutim neće biti moguće ako se ne utvrde obostrane potrebe i mogućnosti države da pokrene stimulativne mehanizme koji bi omogućili veću orijentacije domaće proizvodnje za potrebe turizma. Da bi se mogle preduzimati takve odgovarajuće poticajne mjere potrebno je s jedne strane utvrditi ukupne kvantitativne i kvalitativne potrebe turizma, a s druge strane mogućnosti proizvodnog gospodarstva. Koliko i kakve su te potrebe nema egzaktnih podataka. Utvrđivanje potreba mogućnosti plasmana domaćih roba kroz turizam treba biti predmet posebnog projekta, međutim za okvirnu orijentaciju o ukupnim potrebama turizma mogu poslužiti procjene temeljem podataka nekih tipičnih hotelskih tvrtki o potrošnji nekoliko važnih prehrambenih proizvoda. Pa tako te procjene govore da bi potrebe turizma za jednu dakle turističku godinu bile 10 tisuća tona svježeg mesa, 4 tisuće tona suhomesnatih proizvoda, 65 tisuća jaja, 2 tisuće 800 tona šećera, tisuću i 100 tona tjestenina što čini dakle oko desetak posto ukupne proizvodnje u našoj poljoprivredi. Iako ove procjene treba uzimati s određenom rezervom te će potrebe biti dakle preciznije obraditi posebnim projektom. Navedeni podaci ipak ukazuju na obujam potencijalnih potreba turizma odnosno mogućnost za plasman proizvoda roba iz domaće proizvodnje. Kod pojedinih vrsta roba ili proizvoda turizam može apsorbirati značajne količine domaće proizvodnje i tako pridonijeti i njegovoj stabilizaciji i razvoju. Da bi se to i postiglo potrebno je definirati neke mjere. Prvo, treba dakle uskladiti potrebe i mogućnosti, drugo treba organizirati potrebnu tržišnu distributivnu infrastrukturu. I treće, treba posebno razviti poticanje povezivanja od turističkog i ostalog gospodarstva, odnosno odgovarajuće instrumente i stimulativne mjere gospodarske politike koje bi pridonijele većem plasmanu domaćih roba, proizvoda kroz turizam. S obzirom dakle da se u ovom zakonu to isto i predlaže, dakle da se člankom 5. predviđa da plasman bude potican ili kroz kratkoročne beskamatne pozajmice ili kroz kreditiranje ugovorene proizvodnje, dakle ovaj zakon odgovara dakle i na ove potrebe mi ćemo ga dakle kao klub i podržati. Eto, stoga on ima našu punu podršku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak gospodin zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bih htio zbog jasnoće da ispravim jedan po meni netočan navod. Naime, gospodin Pavlic je u svojem izlaganju s kojim se ja slažem iznio da je naša poljoprivredna proizvodnja nedostatna ili neodgovarajuća domaća proizvodnja za potrebe turizma. Ovo neodgovarajuća ja se ne slažem s time jer smatram da nije ispravno. Točno je da je nedostatna ali nije točno da je neodgovarajuća. To potvrđuju i čitav niz brojnih priznanja naših domaćih proizvođača na nizu međunarodnih sajmova. To potvrđuje između ostalog i priznata u svijetu domaća kvaliteta. Točno da je nedostatna ali nije točno da je neodgovarajuća. Hvala.
Hvala. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, dame i gospodo! Mi ovdje u dvorani ma koliko god nas malo ima bez obzira na ovu temu koja bi nam trebala biti jako interesantna smo dovoljno stari kako bi se prisjetili one nekadašnje parole "Potrebno je povezati zelenu i plavu njivu.". Mi smo zapravo i svjedoci da od te parole koja je stara tridesetak godina se ništa nije dogodilo. Zelena njiva nikad nije zapuštenija nego danas. I preciznije rečeno, ona nikad nije niti bila zaorana kako bi se i usmjerila ta hrvatska hrana prema hrvatskom turizmu. Opće je poznato kako mi danas i previše uvozimo. Uvoz hrane nam je najveći u zadnjih petnaest godina i zapravo imamo najveći debalans između izvoza i uvoza a karakteristično je da izvozimo poluproizvode kao šećer, kao duhan, ljekovito bilje dok finalne proizvode u poljoprivredi nismo pronašli mogućnosti da ih plasiramo van u izvoz a jednako tako nismo pronašli način kako da ih promoviramo na policama stranih lanaca trgovačkih koji su naročito jaki u Hrvatskoj i u velike turističke komplekse. Ne treba ni napominjati kako u hrvatskoj poljoprivredi nemamo uopće brendove. Ako je nešto malo poznato vani i doma to je "Vegeta", svi ostali brendovi su strani. Evo, mi u HSS-u po drugi puta stavljamo ovaj prijedlog zakona u proceduru. Međutim, interesantno je da čuli smo ovdje danas i mišljenja odbora koje po drugi puta zajedno kao i Vlada koriste iste argumente kako bi odbili taj prijedlog. Argument je otprilike nama taj zakon ne treba, mi to ne trebamo zakonom regulirati, mi to možemo regulirati i programima koje provode ministarstva, koje eventualno mogu provoditi HBOR ili neke druge hrvatske banke. A drugo već stereotipno obrazloženje koje slušamo ovih dana je ovakav pristup bi mogao štetiti naporima koje Hrvatska ulaže kako bi se što prije uključila u Europsku uniju. Interesantno je da mi zapravo kroz ovakove teze ako ih protumačimo ne bi smjeli podupirati domaću proizvodnju i ne bi smjeli podupirati domaći turizam. Meni to objašnjenje liči na onu već poznatu politiku štapa i mrkve gdje ta mrkva upravo i simbolizira naš cilj ulazak u Europsku uniju. Za tom mrkvom mi stalno trčimo a štap nam služi za djeljenje packi ukoliko nešto ne daj Bože napravimo što je protiv pravila ponašanja kod ulaska u Europsku uniju, pa onda tu često puta koristimo i termin pravnih dvojbi kod zakona koji podupiru domaću proizvodnju i gospodarske djelatnosti. Ovaj zakon je bio na popisu gdje smo mi definirali da je on europski zakon koji je Vlada trebala po nešto ubrzanijoj proceduri uputiti u Sabor i temeljno je kod toga da bi mi trebali iskoristiti ovaj prostor do ulaska u Europsku uniju kako bi potaknuli domaću proizvodnju. Meni ova naša politika liči na psa koji se vrti u krug i pokušava uhvatiti svoj rep i tu taj rep simbolizira također cilj, to je Europa, on se vrti bezuspješno u krug naravno, ne može uhvatiti rep. Međutim, ja se bojim da se mi u takvom ponašanju ne ošamutimo od vrtnje i takvi ošamućeni ne uđemo u Europsku uniju. Mi zapravo trebamo tražiti rješenja a ne stalno izmišljati ograničenja. Zato u HSS-u ne možemo prihvatiti ovakva objašnjenja da je to protueuropski zakon i da to područje ne bi trebalo regulirati zakonom. Obratno, smatramo da je potrebno dati zakonsku podlogu jer trideset godina nismo ništa napravili a nećemo ni narednih trideset ukoliko se čvrsto ne zauzmemo za kvalitetna rješenja. Mi moramo naprosto znati što je za nas dobro i moramo pronaći model kako da to realiziramo.Očito je da hrvatskih proizvoda ima premalo u turizmu. Ja tu ovaj puta ne mislim samo na hranu. Ja tu mislim na proizvođače namještaja, na proizvođače opreme. Interesantno je jedno moje iskustvo prije 6 godina kada sam bio u jednom hotelskom kompleksu koji je taman obnovljen i nakon obilaska sam pitao direktora što je tu ugrađeno hrvatsko? Koji je hrvatski proizvod? Rekao mi je: "Cvijeće." Samo cvijeće, živo cvijeće. Čak i tegle su bile iz uvoza. Naravno kod razgovora smo pili sok. Sok je bio slovenski, kava je bila talijanska, a kada sam došao u sobu naravno i sapun je bio iz uvoza. Što smo imali za ručak mislim da ne treba niti govoriti da je u toj hrani bilo u najvećem dijelu uvozna komponenta. Međutim može li hrvatski turizam imati 51% da figurativno kažem domaćeg proizvoda? Ja vjerujem da možemo, ali jednom drugačijom politikom, jednim potpuno drugačijim pristupom, ali ako nam se događaju drugačiji trendovi postavljam pitanje sebi i vama pa štiti li netko taj uvozni lobi koji godinama, koji godinama uspješno nameće ne samo svoje brendove. Ja još protiv brendova i nemam toliko puno. Nego nam nameće i lošu hranu i ostale proizvode. Opet se vraćam na namještaj i na drugu opremu koju nepotrebno uvozimo. I ono temeljno pitanje koje se meni postavlja smijemo li mi i trebamo uopće financirati takav uvoz kod pripreme turističke sezone? Jer naše državne banke i HBOR kod pripreme turističke sezone financiraju sa jeftinim kreditima nabavku uvozne robe. Kako drugi rade, kako se drugi pripremaju, kako drugi štite svoj proizvod imamo nebrojeno primjera. Jedan interesantan primjer je bio jučer. Španjolska je zemlja sa kojom se mi volimo uspoređivati u turizmu. Jučer na televiziji smo mogli vidjeti jedan zgodan primjer kako oni su odlučili poduprijeti proizvodnju cipela u Španjolskoj. Naravno da je to potrebno kako bi sačuvali brend tih cipela jer ukoliko par cipela iz Kine košta ispod 5 EUR-a onda je nemoguće zadržati domaću proizvodnju. Kod nas se ista priča događa. Nemoguće je konkurirati bijelom luku na primjer iz Kine po cijeni. Nemoguće je konkurirati paprici, paradajzu, grožđu iz Makedonije. Španjolci očito su našli model da to urade. Kako oni to mogu uraditi? Pa jednostavno. Zato jer žele. Međutim možemo i mi. Ali želimo li ovdje u Saboru prihvatiti zakon koji nam nudi rješenja upravo koje imaju i druge zemlje koje su odavno već u Europskoj uniji. Ovako ćemo doći u situaciju da se zapravo u Hrvatskoj ništa ne isplati proizvoditi jer sve na svijetu je jeftinije i sve ćemo kupovati i ništa nećemo proizvoditi. Međutim jednog dana će vjerojatno i ponestati novaca za tu kupovinu. Kod ovog zakona je važno da neke stvari mi moramo raditi i dugoročno ne samo za aktualnu turističku sezonu nego i za razdoblje od više godina ako želimo stvarati brendove domaće. Ako želimo razmišljati o dalmatinskom, istarskom pršutu. Ako želimo razmišljati o slavonskom kulenu. Tu ciklus proizvodnje traje nekoliko godina. Želim tu spomenuti na primjer i staru šljivovicu koja je još uvijek brend u svijetu ali je mi nemamo. Postavlja se temeljno pitanje tko će to financirati? Tko će to i organizirati? Financirati naravno državne banke, organizirati naravno državna ministarstva koja su za to nadležna a to je i naš prijedlog. Ali može li se dogovoriti uopće proizvodnja bilo čega jedno godinu dana unaprijed. Možemo li to dogovoriti za hrvatsko voće i povrće. Možemo li dogovoriti išta par godina unaprijed. Ma to je, to je zapravo nemoguće. Zato jer proizvođači hrane nemaju dovoljno obrtnog kapitala jednako kao i hoteli i hotelski kompleksi da bi uložili u domaću proizvodnju ne samo u jednoj godini nego u narednih tri godine ako se žele podizati nasadi domaćih jabuka, krušaka i slično. Dakle tu se mora uključiti država. To je više nego jasno. Da li je to zanimljivo turistima? Pa odgovor je tu jednostavan. Ne dolaze turisti u Hrvatsku samo zato što mi imamo vjerojatno najljepše more na svijetu i što je sunce ovdje toplo da to tako kažem pod navodnicima u Hrvatskoj. Oni žele osjetiti i našu domaću hranu. Ono po čemu smo prepoznatljivi, ono što svi oni hvale, ali do te domaće hrane ne mogu doprijeti zato jer mi u Hrvatskoj nemamo niti strateški plan a kamoli plan dugoročnih ulaganja kako bi poduprli domaću proizvodnju za turizam i jednako tako kako bi ukupno kroz dulje razdoblje definirali koji je to potreban kolač financijskih sredstava za potporu tog sektora. Kod ovog pitanja moramo misliti i na kontinentalni turizam. Po nekim procjenama je on u ukupnom kolaču sudjeluje sa 5%. Poznato je da je unutrašnjost nedovoljno i loše iskorištena makar tu ne nedostaje turističkih atrakcija. Potrebna je zapravo i adekvatna turistička infrastruktura. Mi neke sektore turizma još uvijek imamo u povojima kao eko turizam, kao lovni turizam, tematski, kružna putovanja i slično. Ja bih htio da kroz ovaj zakon upravo iskoristimo te potencijale pa da povećamo i direktnu ali jednako tako i indirektnu korist od turizma. Međutim neophodno je upravo usvojiti takovu strategiju u turizmu koja je usmjerena na održivi razvoj ali sa orijentacijom na sve one oblike turizma koji će stvarati korist svim sudionicima. Ovaj Prijedlog zakona je upravo na tome tragu. Nije teško izračunati kolike efekte možemo očekivati primjenom ovog zakona jer već je jedanput rekao kolega Markov u ime predlagatelja, ali ja ću ponoviti. Turistički kolač u Hrvatskoj od turizma je preko 6 milijardi dolara. Priprema ovogodišnje turističke sezone je 6 milijardi kuna. Jednim malim pomakom možemo očekivati značajni rast bruto društvenog proizvoda, možemo očekivati povećanu zaposlenost međutim za to nam treba jedan novi pristup od turizma. U turizmu. Ne samo u turizmu nego i na drugim sektorima gdje moramo podupirati domaću proizvodnju. Čuli smo također prekjučer od premijera da je rast u prošloj godini bio 4,3%. To je lijepa brojka s obzirom da su prognoze bile oko 3,6, 3,7%. Da li mi možemo imati rast od 7, 8% kao neke druge zemlje. Pa naravno da možemo. Međutim, ukoliko to i želimo potrebno je na ovaj način razmišljati, a ne se plašiti što će reći Europa. Ne stvarati sami sebi ograničenja, ne govoriti ne treba nam zakon. Kako Europa razmišlja o tome? Pokušajte koristiti neki pred pristupni europski fond. Da li ćete moći kupiti proizvod ukoliko dobijete financijski poticaj koji nije porijeklom iz Europske unije. Pa naravno da nećete. Znači, Europa je to već odavno taj model napravila što je potpuno i logično jer štiti domaće, štiti svoju proizvodnju. Izradila je sustav da štiti ne samo svoje gospodarstvo, nego štiti i svoje financijske institucije. Temeljno je pitanje ako to mogu oni zašto to ne možemo i mi? Ja mislim da nam nitko ne brani da mi o tome odlučujemo, međutim, ovdje u Saboru ne bi trebali sada robovati o tome čiji je ovo prijedlog. Ja mislim da je to hrvatski prijedlog koji štiti hrvatske interese i ne bi nam bilo teško pretpostavljam dići ruku ukoliko nema političkih dilema barem za drugo čitanje, pa da eventualno još neke popravke u ovom prijedlogu učinimo i da uvažimo primjedbe koje ćemo čuti u raspravi. Smatram da nema upravo nikakvih razloga da ne podupiremo domaću proizvodnju. To nam nitko ne brani. Eventualno nam brane neke naše fikcije u glavi kako će nam to spriječiti ulazak u Europsku uniju. Mi u Klubu HSS-a smatramo da tih dvojbi ne bi trebalo biti. Ovaj zakon je dobro rješenje i molim vas zbog toga da ga podupremo da prođe u drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče i cijenjeni državni tajniče, uvaženi kolege zastupnici. Pa kada govorimo o učešću neke grane u ovom primjeru turizma u ukupnom tom gospodarstvu mislim da se ne bi trebali zavaravati i morali bi se oko nečega dogovoriti. Zadnjih godina uvriježio se podatak da se na godišnjoj razini od turizma ostvaruje cca 7, 7 i pol milijardi dolara. 7 i pol milijardi dolara puta 6 i po, koliko je dolar u odnosu na kunu. To je negdje 45 do 50 milijardi kuna. E sad, da li hrvatski turizam sudjeluje u ukupnom prihodu sa 20% tih 7 milijardi dolara o tome drugom prilikom zato jer se jednostavno mi ne možemo dogovoriti. Gospodin Pecek govori o 6 milijardi kuna, a gospodin Markov ispred predlagača spomenuo je podatak Hrvatske narodne banke o 27 do 29%. To bi bilo izraženo 75 milijardi kuna ili 11 i pol milijardi dolara i to je jednostavno nemoguće. Ja to gledam sa pozicije Istre koja u svemu tome sudjeluje sa 42%. Znači, na Istru bi otpalo 30 milijardi kuna. To gospodo jednostavno čini mi se da je malo pretjerano. Međutim, bez obzira na to, bez obzira da li mi čak i prenaglašavamo utjecaj turizma svjesni smo da bez turizma Hrvatska bi naprosto bankrotirala. Jednom riječju bez turizma, a pri ovakvom vanjsko-trgovinskom deficitu, bez znači turizma mi jednostavno ne bi mogli servisirati vanjski dug i zato nam je taj turizam izuzetno bitan. Da u turizmu s druge strane stvari ne stoje kako bi mi željeli da stoje i kako si umišljamo da stoje najrječitiji podatak je da u zadnjih 15 godina na obali dugoj gotovo 6 000 km nisu sagrađena 5 nova hotela. O tome stalno govorim. O obnovi ili obnova hotela to je nešto drugo. Pogledajte gospodo jednu Opatiju, Brijune, Hvar, dobro Dubrovnik je nešto odskočio čemu se ja silno radujem. Hajde i neke istarske sredine stvarno su odskočile, ali mi se moramo upitati zašto se neoprostivo sporo razvija turistička industrija. I zato svaki zakon koji skreće pozornost na turizam Klub IDS-a apsolutno pozdravlja. Zato pozdravljamo i ovaj zakon od kojih bi zasigurno kada bi se realizirao najveću korist imala Istra jer je ona 42, 43% turističkog prometa Republike Hrvatske. Međutim, bilo bi isto tako dobro da se kroz ovaj zakon govori i o budućnosti te grane. Samo uzgredno da recimo spomenem nešto što je indikativno kada je turizam posrijedi, ne samo kada je obnova recimo hotela to leži u činjenici da je recimo 2005. zabilježen pad prodaja nekretnina u Splitsko-dalmatinskoj županiji za 40%, u Zadarskoj županiji za 39%, u Istri za 29%, u Dubrovniku također za 29% itd. Znači pitanje je kako pokrenuti tu djelatnost? HSS između ostalog predlaže poticaje za hranu te za obnovu odnosno uređenje i to je korektno. Članak 7. citiram: “Poticaj iz članka 5. ovog zakona odobravaju se turističkim tvrtkama, domaćim proizvođačima od kojih turističke tvrtke za pripremu sezone nabavljaju robu i proizvode iz članka 1. ovog zakona itd. itd. Ja mislim da je to pošteno i prema hotelijerima. To je pošteno i prema proizvođačima bilo da je riječ o hrani, bilo da je riječ o opremi, bilo da je riječ o pravnim, bilo da je riječ o fizičkim osobama. Tu također se ne smije činiti distinkcija i to je pošten pristup. Iznos, znači članak 9. može najviše iznositi do 5 milijuna kuna. Iznimno tvrtkama sa 50 zaposlenih može se odobriti i veća pozajmica. Članak 5. pozajmica znači do godinu dana oslobođena je i kamata, kreditiranje ugovorne proizvodnje. Tu se sada ugovara kamata od 2%. Kredite daje Hrvatska banka za obnovu i razvoj. Koliko bi tog novca trebalo u jednoj godini osigurati. Ja računam minimalno 500 milijuna kuna. Na primjer 50 velikih tvrtki tražilo bi odmah po 5 milijuna kuna. To je 250 milijuna kuna. 200 njih najmanje po jedan milijun kuna to je 200 milijuna kuna. Hiljadu njih recimo do 250 hiljada kuna to vam je još 250 hiljada kuna itd. itd. Znači, idealno bi bilo znači tu negdje da zadovoljimo sve potrebe u prvoj godini negdje oko milijardu kuna. Znači, kako bi zadovoljili i turističke tvrtke, ali i proizvođače iz Slavonije koji proizvode hranu, pa sve tamo do onih iz Gorskog kotara koji rade namještaj. Iako da vam budem iskren osim Filipovića ja ne znam da li još nešto kada je taj namještaj posrijedi radi u Gorskom kotaru, bilo da zadovoljimo jasno graditeljske firme iz Dalmacije, Rijeke, proizvođače opreme iz Zagreba itd. Minimum minimuma je 500 milijuna kuna. Pod ovim uvjetima bilo bi rekoh lako dostići i milijardu kuna poticajnih sredstava. Razlika u kamati je gospodo 4 do 5% koje bi trebalo pokriti iz sredstava Hrvatske banke za obnovu i razvoj. Što će reći da bi za 500 milijuna kuna trebalo pronaći između 25 i 30 milijuna kuna. Slažete se vjerojatno sa mnom da besplatnog novca nema. I utoliko ne stoji obrazloženje o ovim financijskim sredstvima, točnije ocjeni da ne bi trebalo osigurati ni kune po tom osnovu. Ako ima negdje takvih zajmova, a da se to ne protumači korupcijom onda nas savjetujte. Međutim, ovu ideju ovog zakonskog prijedloga apsolutno ne treba odbaciti. Dapače, jasno da ako netko po diskrecionoj ocjeni recimo u ministarstvu bude odlučivao kao se ovdje kaže o prethodnim suglasnostima sve je moguće. Međutim, konačni filter na kraju je banka i tu ne bi ili tu nema previše semptimenata kada je novac posrijedi. Slažem se isto tako da je i ovo put da se stipmulira načelo kupnje po principu kupujmo hrvatsko. Jasno da bi u robi, bilo da je riječ, ne znam o kulenu, pršutu, namještaju ili ne znam odijelu ili nekoj drugoj stvari trebalo za ovakve ne znam kredite barem da 50% te supstance je iz Hrvatske. To treba propisati u ovom zakonu. Ali budimo isto tako realni, tko vodi hrvatske hotelske kuće ili tko vodi, pod navodnicima "hrvatske banke". Pa 50% vlasništva u hotelima je u stranim rukama. A onu drugu polovicu dijele 25% država, a 25% hrvatski tajkuni. Slobodno se može reći znači ne računajući obiteljski ovaj mali turizam da je 95% istog ili turizma privatizirano, a što je do recimo '92. ili do '95. bilo državno. '92., '93. najprije ulaze banke, a poslije jasno nakon toga slijedi jedan potpuni rašamon. I sad se postavlja pitanje gdje će vlasnici tih hotela kupovati. Pa tamo će kupovati gdje im cijene budu jeftinije. Međutim, jasno je da neke mjere treba poduzeti, jer turizam kao i brodogradnja je ogromno hrvatsko tržište. Ako prodamo turističku tvrtku, npr. "Liburniju" ili ako prodamo neko brodogradilište, što smo mi učinili. Mi smo gospodo prodali tržište na koje stranac ili neki 5. preko njega može plasirati što hoće. Ja ne mislim da naši domaći tajkuni koji imaju 25% hrvatskog turizma imaju više sentimenta do socijale ili do hrvatskih nacionalnih robnih itd. interesa od stranaca. Govorim znači o interesu. Dapače, našim tajkunima je do Hrvatske kao do lanjskog snijega. Pa tko će onda znači odlučivati što će se plasirati u našem turizmu. Odlučivat će samo jedno, to je cijena. I nemojmo biti naivni i poslovni odnos jasno vlasnika sa dobavljačem, sa nekim graditeljem i tom slično. Da li je tu presudno recimo tih 5 milijuna kuna koliko se najviše može povući po ovom zakonu iz Sabora? Nije. Ali slažem se, zašto ne probati to što HSS predlaže. Jasno mi ne bi bili mi kada jednu poštenu inicijativu ne bi recimo zlorabili, kada je ne bi iskoristili, kada je ne bi iskompromitirali. Ali sigurno je da bi ovaj zakon na neki način mogao pomoći i selu, ali i turističkoj ekonomiji. Da li bi mogao pomoći malim proizvođačima, slavonskim seljacima? I da i ne. Istarskim vinarima? I da i ne. Ali uvije ostaje ono da. Dalmatinskim malim ribarima? I da i ne. Oni imaju onako svoje ne znam oštarije gdje prodaju ribu pa im plasman u hotele možda nije primaran. Ali slažem se da se za te male treba boriti i te male treba postaviti na noge. Na primjer, tko kupuje ne znam stoku u Slavoniji? Kupuju nakupci. Tko ima koristi od toga? Seljak? Pa ima nešto, da, ima. Ali znamo tko ima najveće. Stoga, što nam je činiti? Dovesti tu gospodo robu prerađenu do određene trgovine. Kako? Evo vidite vi gospodo u HSS-u na strani 2. navodite da je evidentan nedostatak proizvoda šire potrošnje koje se prodaju turistima putem trgovine na malo, pa navodite poljoprivredno-prehrambeni proizvodi, zatim navodite obuću, odjeću, dragocjenosti, suvenire, duhan, autopribor itd., a protiv ste s druge strane npr. da male trgovine rade nedjeljom. Ili od 20 do 22 sata ljeti kada inače turisti, ne znam, jedino troše jer popodne ne troše. Na +40 oni su na kupanju, a ne u trgovini. Znači, ako želimo da ovakav zakon gospodo zaživi, treba poslati poruku, ja se usuđujem reći i dijelu sindikata, pa i crkvi da ne pritišću Vladu sa Zakonom o zabrani rada nedjeljom. A ako su u dosluhu oni sa velikim lancima onda neka nam to kažu. A zašto to tvrdim? Zato, vraćam se na onu raspravu koju smo ovdje vodili, jer prvih 10 velikih trgovačkih lanaca 2000. godine je držalo 16% ukupnog turističkog prometa, a danas drži 55%. I ne samo to, čitam danas da u Zagrebu se kani izgraditi neki veliki shoping centar na 100 hektara. Što će reći da će veliki od sutra imati i 500 hektara, o.k. 500 hektara, što će imati sutra udio u toj trgovini ne više 55 ili 60% nego možda 70%. Znači to je jedan mali detalj o kojemu također valja razmisliti. Drugo što reći? Ovo je sigurno zanimljiv zakon. Ja ga iskreno 100% podržavam. Kao što ne znam jedna Italija potiče talijanska ova poduzeća, npr. jedan Fiat da stanovnici te države kupuju te automobile ili Alfu, iako su im Nijemci preuzeli preko 50% njihovog tržišta, tako bi i ovu mjeru ovu mjeru ovdje valjalo razmotriti. Znači, kako pomoći ljudima? Dati im kredite, dati im ovakve poticaje. Seljacima evo npr. o tome ide sada, prodati zemlju, ne pod uvjetom da mešetare, a malim trgovcima, obrtnicima omogućiti da dođu do poslovnih prostora jer je to za njih ono isto što je za seljaka recimo zemlja. I isto tako se usuđujem reći da u ovoj zemlji svatko tko je mogao je nešto dobio. Seljaci će dobiti zemlju. Radnici stanove ukoliko su u njima živjeli. Ne znam, socijalistički direktori, tajkuni su dobili tvornice i managerske kredite. Strancima smo dali banke. Obrtnicima nismo dali ništa. I još im branimo da rade nedjeljom. Znači za kraj. Gospodin Pecek je govorio o 6, 7 posto gospodarskog rasta na godišnjoj razini. Ja sam također uvjeren da se to može pomoći. Jasno sa malim intervencijama Vlade, iako sam svjestan da će se manje-više to gospodarstvo u ovoj zemlji razvijati po inerciji. Za kraj još jedanput. Pozdravljamo u klubu IDS-a ovaj zakon, preko noći neće donijeti Bog zna što, no možda nam se posreći da ako ništa nekoga usreći. Valjalo bi pokušati pa makar u proračunu za ovu razliku u kamati gdje će je trebati osigurati od 0 do 4 odnosno do 5% pa i 6% treba osigurati da 500 milijuna kuna negdje 30-tak, 40-tak, 50-tak milijuna kuna godišnje, ali sigurno je da je ovo hvale vrijedna inicijativa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Ledinski.
Evo samo zbog jasnoće gospodine predsjedniče moram ispraviti kolegu Kajina kada je govorio o povezanosti Zakona o zabrani rada nedjeljom i ovoga zakona. Klub HSS-a se zalagao za to da se zabrani rad nedjeljom, ali u turističkim područjima smo podržali …
Šta je ispravak netočnog navoda?
Netočan je navod da smo mi bili protiv toga, a on ga povezuje sada u kontekstu ovoga. Isto tako je netočan navod da su seljaci dobili zemlju. Naši seljaci nisu dobili zemlju, postupak prodaje zemljišta je još daleko u tijeku. To su dva netočna navoda.
Dobro je. Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče, kolega Ledinski je ustvari ispred mene ispravio da će seljaci dobiti zemlju. Seljaci nikad nisu ništa dobili, oni su se za sve znali izboriti i tako da to ne stoji.
Ispravak netočnoga obećanja.
Je, to bi trebali vi govoriti, a ne mi.
Poštovani zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa. Ukratko ću se pokušati očitovati na ovo što je kolega Kajin kazao. Ovaj zakon je prije svega u dosluhu sa potrebama hrvatskog gospodarstva. On nije naravno mi držimo suprotan niti interesima crkve, niti interesima građana. Neznam što je to Kajin pronašao u njemu da se pokušao na takav način s njime razračunavati. Ja bih želio vrlo jasno kazati. Predloženi Zakon o poticanju domaće proizvodnje nije protivan Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju jer on ne diskriminira uvezenu robu u odnosu na domaće proizvode, čak suprotno. Mislim da se ovdje radi o uvjetima kada imamo prekomjerni uvoz poljoprivrednih i drugih proizvoda, da je naprosto diskriminacija upravo kod uvoznih proizvoda, da su diskriminirana domaća proizvodnja i da su ustvari upravo zbog neravnopravnosti financijskih mogućnosti diskriminirana domaća proizvodnja. Zašto? Sva roba koja ulazi u Republiku Hrvatsku je poticana od strane onih zemalja čija je to roba. Znači svaka zemlja koja je u Hrvatsku svoju robu putem bilo kojih tvrtki ili posrednika dostavila je poticala tu proizvodnju za izvoz i ovdje kada je došla roba koja je ustvari u odnosu na našu domaću robu privilegirana, a diskriminirana je ustvari naša domaća roba. Prema tome stajalište Vlade da se radi o nesuglasju sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju je potpuno krivo. Drugo, mišljenje Vlade koje kaže da se svake godine donosi program kojima se potiče domaća proizvodnja. Naprosto mi takav program do sada vidjeli nismo niti smo o njemu raspravljali. Ako se misli na program projekt hrvatski proizvod za hrvatski turizam mi znamo da se on radi, ali njihovu prezentaciju ili osnove što on misli predstaviti mi nismo dobili. Također netočna je kvalifikacija da domaći proizvodi teško konkuriraju u uvoznim, prvenstveno zbog svoje nedosljednosti u kvaliteti kao i zbog skromnih mogućnosti dodavanja novih vrijednosti. Mislim da je to notorna neistina i nije uopće lijepo da tako piše o domaćoj robi i domaćoj proizvodnji. Jer upravo Hrvatska sa svojim zdravim okolišem, zdravom hranom i sve prepoznatljivim autonomnim gastronomskom ponudom koja naprosto više nije rezervirana samo za prostor Jadrana, za prostor Dalmacije, nego naprosto tu gastronomsku ponudu, turistički ambijent možete susresti i u Slavoniji i u Zagorju i u Varaždinu i u Bjelovaru, gotovo svugdje i upravo taj cilj mora se postaviti kao konačni cilj. Nije Hrvatska turistička samo po Jadranu i po otocima, ona je turistička u svojoj cjelini. Jer elementi upravo tih gastro kvaliteta, upravo susrećemo svugdje, zbog toga je upravo neshvatljivo da eto takva jedna neistina se navodi u obrazlaganju argumenata zašto ne prihvatiti zakon. Argumenti koji su dati naprosto ne stoje i najvažniji argument da Hrvatska bi sa ovim odstupila od međunarodno prihvaćenih obveza u pogledu Europske unije. To je netočno. Ovdje se ne radi o ničemu drugome nego o kreditiranju domaće proizvodnje koja je namijenjena izvozu. U ovom momentu domaću proizvodnju, kreditiranje domaće proizvodnje Hrvatska vrši u brodogradnji i još negdje drugdje i bilo bi bolje da vrši i u drugim sektorima. Mi se toga ne trebamo bojati. Argument koji se uzima u smislu neusklađenosti za vis kreditiranja nije argument, nije alibi nego naprosto ja to mogu nazvati greškom ili nerazumijevanjem. Jer ako gledate proizvodnju u brodogradilištima po sadržaju i po kompletnosti proizvodnja broda što sve u sebi sadržava i koga sve skupa opskrbljuje može se na neki način usporediti sa turizmom kao tržištem i svim onim koji na tom tržištu mogu imati interesa ukoliko im mi omogućimo da se vrate u igru. Mi u ovom momentu imamo hrvatsko domaće gospodarstvo koje je na žalost pomalo izbačeno iz igre. Mi ga želimo vratiti na teren i da se na terenu pripremi, ojača i da za godinu dvije na potpuno konkurentnoj osnovi se može takmičiti sa bilo kime i ne samo u Hrvatskoj, naši poljoprivredni proizvodi i ostali proizvodi sazrijevanjem na turističkom hrvatskom tržištu bit će spremni i bit će u mogućnosti da se takmiče na svjetskom tržištu. Prema tome ovaj zakon ne treba shvaćati usko, ne treba njemu tražiti matematičke mane, određene tehničke mane, određene nedostatke uklapanja, ne uklapanja, da li će HABOR odobravati brzo kredite ili neće. Pa valjda je HABOR ove zemlje, ako ova država kaže da HABOR ima da se postupa i ponaša tako onda će se HABOR tako ponašati. Pa nije HABOR država u državi. Valja ćemo mi HABOR-u reći kako će on da radi i kojom brzinom će nešto rješavati. Prema tome nisu problemi u tom dijelu tehničke naravi. Problemi su ovdje, nisu ni sadržajno. Ja mislim da nitko ovdje nije protiv ovoga o čemu govorimo. Očigledno ovdje treba prelomiti da li nešto što je oporba predložila treba razmotriti na možda jedan drugačiji način, a ja predlažem da klubovi se dogovore zajedno. Da se sa Vladom postigne jedan minimum da ovaj materijal može saživiti svijetlo dana i da za godinu dana možemo kazati ovaj Zakon je urodio malim pomakom. Malim pomakom. Ali poruka koju bi ovaj Zakon donio je puno snažnija od svih onih mjera i od onih kredita beskamatnih koji bi se dobili. Poruka je ono što je najvažnije i ne bi bilo dobro da izgubimo upravo tu jaku, u ovom momentu, ja vjerujem opću suglasnost u vezi sa potrebom da ojačamo domaće gospodarstvo. Hvala lijepo.
Hvala. Nastavit ćemo u 15 sati sa ispravkom poštovanog zastupnika Damira Kajina i Klubom SDP-a, poštovane zastupnice Dragice Zgrebec. STANKA U 13,30 SATI Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu raspravom o Prijedlogu Zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo, pred dva, tri sata kad u svojoj diskusiji gospodin Markov je ustvrdio da sam ja razračunavao doslovce citiram razračunavao sa njihovim zakonskim prijedlogom. To očigledno nije točan navod. Ja sam polimizirao sa člankom 2. HSS-ova zakonskog prijedloga gdje oni traže veći udjel male trgovine u razmjeni ili prodaji roba što je apsolutno ispravno, a s druge strane se suprotstavljaju radu nedjelja tih istih malih trgovina. Očigledno da su u kolizi i u tom dijelu sam polimizirao, a ne razračunavao sa člankom 2. njihova zakonska prijedloga.
To je pravi školski primjer ispravka netočnog navoda da se ne razračunava nego polemizira. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec, u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ali bilo bi dobro da su nam i predlagatelji ovdje pa da čuju šta ćemo govoriti kad već traže našu podršku jel'. Bez njega se mora jel'. Ja ću reći da mi u klubu podržavamo ideju da se i zakonom uredi poticanje domaće proizvodnje pa ćemo u prvom čitanju podržati ovaj Zakon. Hrvatska nužno treba povećati svoj izvoz i onaj direktan, ali i onaj indirektan koji se najbolje može realizirati upravo kroz turističke usluge i turistički, jednom riječju rečeno turistički proizvod. Naš turizam može šansa za domaću proizvodnju jer strani turist rado konzumira ali i kupuje domicijelni proizvod ukoliko zadovoljava njegove kriterije. Kvalitetan proizvod i konkurentan proizvod sigurno će naći plasman i na domaćem i na stranom tržištu, međutim mi moramo ukupno osiguravati uvjete za povećanje kvalitete i konkurentnosti domaće proizvodnje pa ovo može biti jedan od načina kako to činiti. Hrvatska ima dugogodišnji rast deficita robne bilance koji se eto približio gotovo 10 milijardi dolara i zaista moramo činiti napore da onda u ovom drugom dijelu bilance, dakle izvoza usluga, a turizam možemo na neki način u jednom dijelu reći da je to i indirektni izvoz činiti sve što je moguće da se smanji ovaj robni deficit. Ovo je drugi pokušaj kluba HSS-a sa ovakvim Zakonom i po drugi puta Vlada daje negativno mišljenje, odnosno predlaže da ne prihvatimo niti u prvom čitanju ovakav prijedlog. Vlada se poziva i na to da prihvaćanjem ovakvog Zakona možemo imati određenih problema i u svjetskoj trgovinskoj organizaciji, u našim pregovorima s Europskom unijom jer kaže da se to regulira i u državne potpore. Istovremeno kaže da i samo podržava ovakvu ideju i da radi nešto na tome, dakle da se proveo javni natječaj za izradu projekta hrvatski proizvod za hrvatski turizam, da je već i prihvaćen na ponude instituta za turizam i eto na neki način će se i Vlada uključiti u to. Međutim, mi smatramo da je moguće ovu problematiku riješiti i kroz zakon jer ovo nisu klasične potpore koje bi trebalo gledati i usklađivati sa ukupnim gospodarskim potrebama, potporama i poticajima, ali mislimo da bi možda trebalo imati prilikom drugog čitanja ovoga Zakona i mišljenje Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja pa bismo onda imali kompletni materijal. Osobno, a i u klubu mislimo da je ovo zapravo bit kreditiranja uz subvencije kamata i ne bi ni to trebalo tretirati kao potporu ili poticaj. Imamo i određenih sugestija na tekst zakona pa ću ih ja vrlo kratko pokušati obrazložiti. Sam naziv Zakon o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu trebalo bi na isti način definirati i u članku 1., dakle ovim Zakonom uređuje se poticanje dodati domaće proizvodnje roba namijenjenih oblikovanju hrvatskog turističkog proizvoda itd. Jasne su kad se govori što je to, koji su to proizvodi koji će imati plasman u turizmu i imati ovakvu vid poticaja, onda što se tiče poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda i proizvodnja ekoloških proizvoda, izvornih hrvatskih proizvoda koji su kasnije definirani člankom 2. su jasni. Međutim, što se može podvesti pod ove definicije nabavka proizvoda i roba domaće proizvodnje za obnovu, uređenje i pripremu ugostiteljskih objekata za turističku sezonu, a posebno ova četvrta lineja nabavku drugih proizvoda i roba domaće proizvodnje za sadržajno obogaćenje ukupne ponude u pripremi turističke sezone. To je zaista široka definicija i preopćenita i trebalo bi ju pobliže definirati. S obzirom da naša industrijska proizvodnja je jako ovisna o uvozu vjerojatno bi trebalo utvrditi i učešće domaće komponente u gotovom proizvodu koji bi se mogao podvesti pod ovakav način pomaganja domaće proizvodnje. Člankom 5. definirano je koji su to poticaji. Kažem to nisu klasični poticaji, to su više kreditiranje koje je možda povoljnije nego je trenutačno u poslovnim bankama, dakle imamo pozajmicu koja je bezkamatna, imamo kredit od 2% godišnje. Mislim da bi taj članak 5. trebalo uskladiti sa člankom 8. i člankom 10. što se tiče ročnosti. Ako su definirani rokovi ugovora onda bi vjerojatno to trebalo približno biti i rokovi ovih kredita. Što se tiče članka 8. gdje se govori o pozajmicama tu su definirani i ugovori koji moraju biti priloženi verificirani, dakle ovjereni od nadležnog ministarstva i šta oni moraju sadržavati i na koji broj godina se trebaju sklapati. Dakle, minimalno 3 godine mora egzistirati takav ugovor. Međutim, u članku 10. gdje se govori o kreditima nema takvih uvjeta da bi također trebao biti ugovor i kolika bi trebala biti rok trajanja takvog ugovora. I posljednja sugestija koju imamo čini nam se ili sigurni smo da jedan ovakav zakon koji zapravo regulira korištenje određenih kreditnih sredstava za učesnike u proizvodnji koja će završiti u turizmu trebalo odrediti i sankcije. Odnosno, imati kaznene odredbe, što ako se sredstva ne troše namjenski ili što ako se ugovorom preuzete obveze ne izvršavaju. Sigurno da tada trebaju biti i određene sankcije koje će propisati ovaj Zakon. Eto, uz ovakve, tih nekoliko primjedaba i sugestija naš će klub glasati da se ovaj Zakon prihvati u prvom čitanju.
Hvala. U 15 i 10 isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta po ovoj točci. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Ovo je svakako interesantan Prijedlog, rekao bi interesantna inicijativa, ideja koja zaslužuje pažnju, ali svakako sve to nije dovoljno da bi došli do prijedloga zakona koji bi u Hrvatskom saboru mogao dobiti punu potporu. Reći ću zbog čega. Svakako ostaje pitanje da li ovo što je definirano Prijedlogom zakona kao cilj je dovoljno. Cilj je poticanje domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Ja mislim da bi bilo logično postaviti jedan malo ozbiljniji, sveobuhvatniji, cjelovitiji cilj koji bi poticaje uključivao samo kao jednu od komponenata koje bi bile usmjerene sve skupa zajedno, da integrirani, dovoljno izbalansirani i cjeloviti i konzistentan način u formi jednog zakona, a koje bi bile usmjerene jačanju. Umjesto poticaju jačanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Mislim da je jačanje domaće proizvodnje za plasman u turizmu daleko sveobuhvatniji, opravdaniji i cjelovitiji cilj nego što je samo inzistiranje na poticaju i to u jednom gotovo izoliranom segmentu koji nije reprezentativan i koji nije i ne može biti pokretač jednog suvremenog, modernog hrvatskog turizma danas, sutra u budućnosti. Iz tih razloga sasvim je jasno da dalji rad na jednom ovakvom dokumentu će biti nužan, neophodan. Bit će nužni i neophodni zajednički koordinirani napori predlagatelja, ali svih onih drugih koji su zainteresirani. Prije svega s Vladom Republike Hrvatske ali i drugim institucijama Republike Hrvatske, pri čemu su spomenuti Institut za turizam, Hrvatska gospodarska komora, Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo mora i turizma. Bez pune suradnje svih tih institucija nemoguće je doći do jednog cjelovitog zakona takvog karaktera koji bi prije svega, kao što sam rekao, trebao biti usmjeren ka jačanju domaće proizvodnje i za plasman u turizmu, što može uključivati djelomično poticaje, restrukturiranje, reorganizaciju, itd. Ova inicijativa kao što su predlagatelji rekli, rezultat je neprilagođene strukture domaće proizvodnje potrebama oblikovanja vrlo složene i zahtjevne turističke usluge i s time se možemo složiti. No međutim, ono što želim naglasiti, suvremeni turizam danas traži puno više od onoga o čemu se isključivo ja bi rekao, nažalost govori u ovom Prijedlogu zakona. Neću reći isključivo, jedino o plahtama i krevetima, nego i još nekim drugim segmentima, a reći ću da su mnoge druge važne komponente koje ću nastojati naglasiti važne za restrukturiranje i modernizaciju hrvatskog turizma kako bi on mogao ponuditi kvalitetnije usluge kako bi se on učinio danas dugoročniji na tržištu koje je sve konkurentnije i zahtjevnije. Dalje, predlagatelji su naglasili i to se može prihvatiti i s tim se treba složiti, da broj gospodarskih subjekata koji sudjeluju ili doprinose obogaćivanju i proširenju turističke ponude nije dovoljan. Ja bi rekao, nije raznovrstan i kvalitetan u odnosu na potrebe, mogućnosti plasmana različitih roba i usluga na turističkom tržištu. Na jednom mjestu naglašeno je nešto što zaslužuje pažnju i na čemu ću se malo više zadržati. Visoki udio inozemnih proizvoda na hrvatskom turističkom tržištu rečeno je rezultat je tehnološke inferiornosti hrvatskog gospodarstva te najvećim dijelom velikog izravnog uvoza finalnih proizvoda što bitno smanjuje gospodarske učinke turizma. Jer se za vrijednost uvezenih roba ne koristi vlastiti proizvodni potencijal, ali koji tek treba stvoriti, oblikovati, unaprijediti i to je ono što treba biti cilj zajedničkih napora. Istaknuto je da je prenaglašena usmjerenost na uvoz jer bez aktiviranja vlastitog proizvodnog potencijala sužavaju se ukupne razvojne mogućnosti Republike Hrvatske. I ti opći ciljevi koji su istaknuti u ovom dokumentu svakako zaslužuju pažnju, ali ono što je više nego očito da odredbe ovog Zakona, pojedini članci nisu u skladu sa tako ambiciozno postavljenim ciljevima. Evo primjera. Kaže se između ostaloga, modernizacija je strukturna prilagodba domaće proizvodnje, u prvom redu poljoprivrede, ribarstva, prerađivačke industrije je nužna. Spominje se tekstil, staklo, metalna galanterija, papirna konfekcija, građevinski materijal, papirnata ambalaža, plastična ambalaža, itd. To svakako nije dovoljno za jedan ambiciozniji, konkurentniji, moderniji hrvatski turizam i to je nedostatak onoga što ovaj Zakon sadrži u pojedinim svojim odredbama, u pojedinim svojim člancima. U članku 2. ovog Zakona ističu se sljedeće u kontekstu poticaja u kojima se govori, spominju se poljoprivredni proizvodi, svježe voće, povrće, meso, stočarski proizvodi, vino, riba, plodovi mora, pivo, bezalkoholna pića, prerađevine navedenih proizvoda, mlinske pekarske industrije, itd. Spominje se dalje reprodukcijski materijal, govori se o posteljini, priboru za pružanje ugostiteljskih usluga, prehrane, pića, papirnata, plastična ambalaža i drugi proizvodi. I stav je Kluba HDZ-a vrlo jednostavan da sve to što je ovdje navedeno na žalost nije dovoljno da bi došli do jednog restruktuiranog, konkurentnijeg, modernijeg oblika usluga koje hrvatski turizam treba i može ponuditi. S obzirom na više nego očitu, na usklađenost ciljeva koji su definirani samim zakonom, s njegovim odredbama naglasio sam slijedeće, da je rad na doradi tog zakona, na doradi te ideje nešto što predstoji. Naglašavam posebno slijedeće. Unapređenje kvalitete konkurentnosti hrvatskog turizma nužno je kroz kompleksnije i sofisciranije usluge kako bi on zaista bio suvremen i moderan. Istaknut ću neke elemente o kojima nije govoreno u ovom ovdje zakonu i nije govoreno u dosadašnjim raspravama. Naglasit ću samo na primjer neke važne komponente koje danas ima suvremeni turizam, raznovrsne informacijske usluge, internetizacija marina, projekt E marine Hrvatska svakako je projekt koji zaslužuje pažnju. Nove usluge temeljene na informacijsko-komunikacijskim tehnologijama, bežične mreže, modernizacija nautičkog turizma, svakako važne su komponente koje trebaju biti dio jedne osmišljene, cjelovite strategije glede restruktuiranja i povećanja konkurentnosti hrvatskog turizma dugoročno. Samo nekoliko jednostavnih primjera. Vjerojatno niste znali da je sigurnost nautičkog turizma jedan ozbiljan problem koji zaslužuje posebnu pažnju. Statistika osiguravajućih kuća pokazuje slijedeće, da je daleko veća vjerojatnost da će vaša jahta ili vaš brod kao dio nekakvog uređenog nautičkog turizma u Republici Hrvatskoj potonuti. Puno je veća u marini, nego na moru. Sigurnost plovila u marinama. Svakako nudi čitav niz različitih usluga koje informacijsko-komunikacijske tehnologije i jedan tehnološki sektor može rješavati na cjelovitiji i konkurentniji način nego što je to bio slučaj do sada. Spomenut ću uređaj za automatski nadzor vode u plovilima, transmisiju tih informacija u operativni centar. Dalje, ono što nam se dešava vrlo često u okviru našeg nautičkog turizma za koji tvrdimo da je najpropulzivniji, najvažniji dio hrvatskog turizma kao cjeline su nedopustive činjenice da preko 2 dana nekad trebamo da bi otkrili neko plovilo. U vrijeme današnjih komercijalno dostupnih tehnologija, GSM-a, GPS-a, GPRS-a itd. nedopustivo je da se dva dana traže plovila. Aspekt sigurnosti nautičkog turizma jako je važan kako bi usluga koju nudimo bila modernija, kvalitetnija i kako bi užitak i boravak svih onih koji su sastavni dio tog nautičkog turizma, tog značajnog hrvatskog tržišta se osjećali komfornije i sigurnije. Evo još nekoliko ideja koje mi se čini da zaslužuju pažnju u okviru modernizacije svih tih usluga požari u marinama, sigurnost na moru, sigurnost u marinama, ali jedan projekt čini mi se da zaslužuje posebnu pažnju. Hrvatski brod kao sastavni dio modernog nautičkog turizma hrvatskog proizvoda. No međutim, svakako više su nego očiti trendovi da veliki broj poduzetnika srednjih i malih tvrtki pojavljuju se na tom tržištu, ali bez standardizacije određenih proizvoda, opreme, bez okrupnjavanja, takozvanog klasteringa, nuđenja novih usluga i suradnje svih tih malih proizvođača koji će biti objedinjeni u jedan veliki cjelovitiji sustav. Nema nove kvalitete, nema konkurentnosti, nema željenog rasta. Brodarski institut, institucija koja može ponuditi mnoge značajne usluge u tom sektoru gotovo da stoji neiskorišten. Brod takvog karaktera može biti integrator mnogih drugih gospodarskih djelatnosti ne samo proizvodnju školjke, projektiranja, testiranja, hidro dinamičkih testiranja, testiranja brodske elektronike, proizvodnja brodske elektronike itd. To su komponente koje mogu biti dio jednog modernog, suvremenog turizma i cjelovitijih, potpunijih usluga hrvatskog gospodarstva. O tome je riječ. Riječ je o ne samo poticanju nego ono što sam ja rekao i želim naglasiti jačanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Moramo se koncentrirati svakako na sve one djelatnosti koje karakterizira viša dodana vrijednost, usmjerenost na veće dodane vrijednosti zaslužuje posebnu pažnju kao pravi put k restrukturiranju hrvatskog turizma i njegovoj modernizaciji. I to je pravi put koji na žalost u odredbama ovog zakona, onom što je do sada rečeno nije u potrebnoj mjeri istaknuto ni naglašeno. Dalje, onda kada je nužan uvoz postoji čitav niz različitih mehanizama o kojima govorimo kao što su FSET tehnike i sve drugo što može doprinijeti transferu tehnologije u Republiku Hrvatsku s obzirom na naše tržište na kojem drugi zarađuju, a mi sve to gledamo. Brži rast bruto nacionalnog dohotka, brži rast tog tržišta, nautičkog turizma i turizma u cjelini, veća zaposlenost gotovo sve to nemoguće je bez tih važnih dopunskih promjena koje zaslužuju našu pažnju. U stavu Vlade, Republike Hrvatske također je spomenuto da je Vlada Republike Hrvatske u suradnji s Ministarstvom mora, turizma, prometa i razvitka provela javni natječaj za izradu projekta hrvatski proizvod za hrvatski turizam. Te rezultate svakako trebalo bi čuti u okviru javne rasprave. Sve ono što je vrijedno i korisno integrirati u budući dokument koji bi trebao ja sam rekao vrlo jasno jačati proizvodnju u Republici Hrvatskoj za potrebe hrvatskog turizma. Klub HDZ-a iz svega što smo do sada čuli podržava u osnovi ideju, inicijativu, podržava poboljšanje poslovnih veza između turističkog sektora i domaćih poljoprivrednih proizvođača. Ali da bi došli do zakona koji može biti prihvatljiv koji bi hrvatski turizam činio konkurentnijim, kvalitetnijim, modernijim trebaju se uložiti još značajni napori. Potpora ovoj inicijativi, ali bez daljnjeg zajedničkog rada nema dokumenta koji bi zaslužio snažniju potporu svih zastupnika Hrvatskog sabora. Hvala lijepo.
Hvala. Predstavnik predlagatelja poštovani zastupnik Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala lijepa uvaženi gospodine predsjedniče. Državni tajniče, dame i gospodo. Pa evo u ime predlagatelja da ne bi puno različitih mišljenja bilo sada na najnovije obraćanje gospodina ispred Kluba HDZ-a vjerujte mi da ovakvih načelnih podrški ima puno. One ništa ne znače. Bilo bi bolje kad bi se uključili direktno kreiranje ovoga zakona, a mi kao predlagači prihvaćamo apsolutno sugestije svih onih dobronamjernih, a sve u cilju da naša vanjskotrgovinska bilanca i ovo kaj nam se događa u poljoprivrednoj proizvodnji pogotovo da nam uvoz buja da ju pokušamo bar zaustaviti ako ne smanjiti. Naime ovakve deklarativne podrške ne znače poljoprivrednim proizvođačima ništa. Osokoljuju one koji i sad uvoze, koji budu ubuduće uvozili i koji budu nametali svoj tempo poljoprivrednicima pa ovim uslužnim djelatnostima koje opremaju turizam i sve ovo kaj je sada prije rečeno. Zato pozivamo sve one koji su dobronamjerni i stavrno misle da se mora napraviti iskorak, a on se stvarno bi trebao napraviti nek nam s idejami pristupe, nek osmišljavaju svaki članak koliko se širiti može, na koji način i tako dalje. Mi smo spremni o svemu raspravljati i razgovarati samo da počnemo segmentarno ako nemremo u cijelosti rješavati taj problem. Naime ja moram odgovoriti svim onim koji su "nevjerni Tome" da se u svijetu ne štiti pogotovo poljoprivredna proizvodnja i kak svijet je mudar a mi to nećemo napraviti ni ovakvim malim korakom. Naime WTO kao najveća takva organizacija ima prefrigane metode na koji način poljoprivrednike veže uz sebe, stimulira ih i onda se nameće kao partner praktički cijelom svijetu na način da im nitko ne može prigovoriti. I zato dok naši pregovarači razmišljaju moramo djelovati. Djelovati naime na način da, ja sad budem s aspekta poljoprivrede najviše govoril. Poljoprivrednik koji recimo godišnje proizvodnju ima 500 tisuća kuna ulazi u poslovnu banku na velika vrata i 350 tisuća može dobiti na riječ kredita bez kamata ali se obvezuje u toj kalendarskoj godini proizvesti robu za toga poznatoga kupca pod uvjetom koji mu je kupac rekel. Znači definira se cijena, rokovi i on to mora isporučiti. Nema kamata u godini dana i on je to proizvel. Jesmo mi neke drugo predložili? Model koji cijeli svijet pozna i gdje je, koji je na snazi. Ukoliko dotični gospodin, poljoprivredni proizvođač ne isporuči robu eventualno nađe skupljega ili boljega platišu da dobi veću cijenu on je obavezan kredit za tu, u toj godini vratiti, platiti komercijalne kamate i na godinu više nemre dobiti takvoga kredita. Izvolimo to ugraditi u naš zakon, obvezati sve to. Koji se efekt toga postiže? Postiže se da znani kupac znači onaj koji sada preferiramo turističku tvrtku, poduzeće, ne znam kako se zove ona s poslovnom bankom, a poslovna banka mi predlažemo da to bude državna banka HABOR koja je za takve stvari i svi oni koji svoje želje reču, a imaju bonitet određeni do visine i sve je rečeno do kojega, do koje visine moraju biti znači partneri. Oni svoje želje, seljak svoj proizvod … [[Govornik se ne razumije.]] i plasman zna se za koga ide pod znanim uvjetima. Mi smo postigli sigurnost seljačke proizvodnje, osigurali smo cijenu taj put. Kredit je, ili bolje financijska sredstva su bila neopterećena posebnim nekakvim kamatnom stopom i krenula je proizvodnja. Ljudi najvažnije je pokrenuti proizvodnju. Kod nas postoji tzv. jedan sindrom, seljački sindrom, psihološki moment gdje seljak ne ulazi više u proizvodnju gdje ne zna koja mu je ekonomska računica. Vjerujte mi da je ovoga časa moguće podići proizvodnju ali jednostavno nema sigurnosti i ona na jednoj razini prestaje. Seljak ne troši više svoju supstancu jer ju je potrošil. On više ne vjeruje nikomu da mu netko bude kupil taj proizvod, više platil ako ne ugovori i ako nekaj ne, ne napravi. I ako se podsjetimo od 1990. godine kad smo izgubili kooperacije, kad smo izgubili organizatora proizvodnje, kad više ne znamo za koga proizvodimo mi imamo ovakvo stanje koje i dalje se nastavlja. Sad je ovo zapravo jedan prijedlog gdje bi zapravo posrednik kak se bude zval i tko je taj organiziral za znanoga kupca i zapravo krajnjega potrošača proizvodnju. Ako vi mislite da to nije dobro treba onda reći, treba se od toga odmaći i reći: "To nije dobro". Ali samo prihvaćati inicijativu a ne uključivati se u to mi imamo, ja to moram otvoreno reći seljaci vjerojatno tak razmišljaju da nekom odgovara takvo stanje i da potiče još da bude gore. A mi nemamo vremena sad za razmišljanje da je li trebamo ili ne? Mi moramo djelovati. Ovaj model, ova inicijativa, prvo čitanje moramo ga tri čitanja glancati. More biti da ga preokrenemo naopačke ali ajmo neke napraviti. Ako napravimo u jednom području napravili smo veliki iskorak. Ako napravimo još u uslužnim djelatnostima, opremanju, ako napravimo iskorak još prateći preređivačkoj industriji onda smo napravili strašno puno. Međutim ja osobno se nemrem oteti dojmu da mi jer smo sudionici svega toga, da mi prešutno dozvoljavamo da stanje samo bude svakim danom gore. Ne ide stanje na bolje, vjerujte mi. Ne ide stanje na bolje i postoji jedna bojazan zbog čega se ne mičemo s mrtve točke? Zbog čega ne dajemo neku nadu i ne, sami nismo inicijatori poboljšanja stanja? Mi smo posredni krivci hoćemo to priznati ili nećemo. Ja, vi, svi skupa. I ovo je samo jedan mali segment kak da pomognemo seljaku? I zato stvarno oni dobronamjerni koji nam hoće pomoći, hoće biti s nama ne treba radi toga da je naša inicijativa ne mislimo da je to "Sveto pismo", ajmo napraviti prijedlog da svi skupa napravimo iskorak i da bi danas sutra ovaj prekomjerni uvoz i u konačnici, jučer smo raspravljali o ovom svemu skupa jer uz uvoz se događa puno stvari koje bi trebalo kanalizirati, koje ne bi smjele na ovu stranu iti i ne bi bilo ni korupcije ni mita. Ne bi bilo ni razno raznih rabota koje se uz to događaju. A velim ovo se može fino kanalizirati na način da postoje obaveze, da postoje prava i na koncu i kazne. I nema tu razloga da, sumnjati u dobru namjeru. Samo treba biti sudionik i evo predlažemo da i oko toga se probamo složiti. Ako treba da ne glasujemo o tom, da se dogovorimo o inicijativi. Da ju prihvatimo kao takvu zaključkom. Da napravimo, spremni smo zapravo raspravljati, ali ne odugovlačiti vrijeme i reći nek to traje dok traje, jer velim vam postaje onaj gorak okus da nekom odgovara da takvo stanje nastavimo dalje. Hvala vam lijepo.
Hvala. Za klub HNS-a poštovani zastupnik Željko Kurtov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Smisao ovog prijedloga kojeg, koji je predložen da se donese jest da se njegovim donošenjem zakonski regulira poticanje domaće proizvodnje koja bi se potom plasirala i za potrebe hrvatskog turizma. Proizvodila bi se roba koja bi bila namijenjena stvaranju hrvatskog turističkog proizvoda, obogaćivanju turističke ponude, pripremi ugostiteljskih objekata i povećanju ukupne turističke potrošnje. Predloženo je da se poticaji sastoje od kratkoročnih, beskamaćnih pozajmica na rok od jedne godine i kreditiranja ugovorene proizvodnje namijenjen turističkoj potrošnji uz kamatu od 2%. Rok od 10 godina. Sve navedene poticaje bi osigurale Hrvatska banka za obnovu i razvoj uz sudjelovanje nadležnoga ministarstva. Vlada se očitovala da podržava ideju, poticanje domaće proizvodnje za plasman u turizmu, ali da se protivi ponuđenom rješenju jer Vlada navodi u suprotnosti je sa pojedinim zakonima i mjerama međunarodno prihvaćenih obveza Republike Hrvatske. Vlada se također poziva na vlastiti program aktivnosti za pripremu turističke sezone te naglašava da se programi kreditiranja slične namjene već financiraju iz različiti izvora. Svjesni smo da je trenutno višegodišnje stanje u Republici Hrvatskoj stalna dominacija uvoza nad izvozom. Isto tako se može smatrati činjenicom da Republika Hrvatska veliki i još nedovoljno iskorišteni gospodarski potencijal jedno od naših komparativnim prednosti svakako su naša obala, more i otoci koji nam pružaju mogućnosti za ostvarivanje već velikih prihoda kroz turizam. Svjedoci smo kako je postojeće stanje turističke sezone traje svega nekoliko mjeseci. Često nedostaju odgovarajuće turističke ponude, a velika količina ponuđene robe je uvezena. S obzirom na sve navedeno kao jedna od mogućih rješenja postojećeg stanja nameće se obvezatnost povezivanja domaće proizvodnje s turizmom kako bi time turizam djelovao kao multiplikator hrvatskog razvoja. Kada govorimo o turističkoj ponudi jedne zemlje jedno od osnovnih elemenata koji državu čini prepoznatljivom, a time interesantnom međunarodnim razinama jest naša kuhinja. Kuhinja jedne države daje jedan važan i nezanemariv uvid u kulturu te zemlje. Turistima koji svako ljeto dolaze na našu obalu trebalo bi se omogućiti da upoznaju hranu specifičnu za naše podneblje i tako upoznaju jedan aspekt kulture našeg naroda. Drugim riječima, omogućiti da turističkoj ponudi da prodaju npr. dalmatinski pršut, srdelu, slavonsku šunku, kulen, zagorske štrukle, domaće maslinovo ulje, domaći sir i koji je priznat i u svjetskim razinama. I mnoge druge domaće proizvode, a ne uveze inačice. Ali takvi proizvodi ne bi smjeli imati obilježje hrvatskog proizvoda za hrvatski turizam nego bi trebali biti proizvodi koji se proizvode u Hrvatskoj pa između ostalog plasiraju i u turističku ponudu. Drugim riječima, ne treba tražiti samo neke nove proizvode koji bi se zatim svrstavalo u turističku ponudu nego se ove već postojeće učiniti dostupnijima. Ne treba izmišljati toplu vodu, nego kroz turizam plasirati proizvode koji se već proizvode ili će se proizvoditi u Hrvatskoj. Isto tako ne treba zanemariti pozitivne učinke povezivanja drugih gospodarstvenih grana, kao što su brodogradnja ili industrija s turizmom. I takvim povezivanjem razvoj turizma bi pozitivno djelovao na razvoj i poboljšanje tih drugih također važnih gospodarskih grana. Vlada smatra da se svaka ideja o povezivanju domaće proizvodnje i turizma može ostvariti proizvođenjem različitih programa bez izravne zakonske regulacije. Dapače, navodi se da zakonsko reguliranje bilo bi u suprotnosti sa postojećim zakonima jer predloženi način potpore turizmu nije dopušten prema Zakonu o državnim potporama. Međutim, osvrnemo li se na navedeni zakon, točnije članak 4. stavak 3. možemo primijetiti da i navedeni zakon predviđa određene slučajeve u kojima iznimno dopušta odgovarajuće državne potpore. Citiram Zakon o državnoj potpori članak 4. koji u 1. stavku kaže: "Osim ako nije drukčije određeno ovim zakonom smatra se da nije sukladne ovom zakonu one državne potpore koje bez obzira na njihov oblik narušavaju ili bi se mogle narušiti tržišno natjecanje. Davanjem povlastica na tržištu korisniku državne potpore, osobito u mjeri u kojoj to može utjecati i na ispunjenje međunarodno preuzetih obveza Republike Hrvatske.". Međutim, u stavku 3. istog članka dalje se navodi da je: "Iznimno od stavka 1. ovog članka sukladno ovom zakonu može se ocijeniti sljedeće državne potpore. Državne potpore koje potiču gospodarski razvoj s područja neuobičajeno niskim životnim standardom ili velikom nezaposlenosti.", to je pod a). Pod b): "Državne potpore namijenjene promicanju kulture i zaštiti baštine.". Pod c): "Državne potpore namijenjene provedbi značajnih projekata ili otklanjanju poteškoća u gospodarstvu.". I konačno, pod d): "Državne potpore namijenjene poticanju službi od općeg gospodarskog interesa ili utvrđeno isključivo pravo na obavljanje određene djelatnosti, a bez kojih bi državnih potpora bilo nemoguće u obavljanju provedbi povjerenih zadaća.". I pod e): "Državne potpore koje su s posebnim propisima odredi Vlada Republike Hrvatske, a koje nisu u suprotnosti sa svrhom ovog zakona.". Prema navedenim neosnovani je navedeni stav Vlade jer bi se potreba povezivanja turizma i domaće proizvodnje, te promicanju obiju grana mogle svrstati u točke od a), b), c), d) i e) tek tako ih zakonski dopušteno regulirati. Također neopravdano opravdati se nemogućnošću povezivanja ove dvije važne grane hrvatskog gospodarstva pozivanjem na tržišno natjecanje jer između ostalog Zakon o državnoj potpori i u tu okolnost uzeo bi u obzir propisujući navedene iznimke. Upravo zbog navedenog, a u težnji da se prvenstveno uzimaju u obzir interesi Republike Hrvatske mislim da je potrebno da Vlada izloži kompletan prijedlog za svoje zamišljene aktivnosti, pa da se zastupnici u zajedničkim razmatranjima i kroz diskusiju dođu do najboljih rješenja. Mislim da u Europi i nigdje u svijetu nitko nam ne bi zamjerio da u županijama u kojima je BDB 5 ili 6 tisuća dolara mi na neki način damo pravo da se taj kraj razvija i da se stekne veći osobni dohodak, veća zaposlenost itd. Prema tome, Hrvatska narodna stranka u potpunosti ovaj prijedlog prihvaća i podupire. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub Nacionalnih manjina, poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani tajniče, kolegice i kolege! Klub nacionalnih manjina podržava donošenje ovog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Naime, svake jeseni slušamo koliko je Hrvatska zaradila od turizma, koliko turizam učestvuje u društvenom bruto proizvodu i koliko se slilo u državni proračun. Svakog pak proljeća pa i ovih dana tisak je pun naslova s koliko hotela i s koliko zvjezdica dočekujemo goste. Nažalost, malo se govori i piše o tome što ćemo ponuditi gostu na tanjuru ili u čaši, koliko će to biti domaća kuhinja, koliko autohtonih proizvoda s čime se inače svaka turistička zemlja ponosi, kakav ćemo suvenir ponuditi znajući da imamo pašku i lepoglavsku čipku, slavonski zlatovez koji često zbog nedostatka sredstava ali i onih koji to znaju izraditi nalazimo još samo u bakinim škrinjama i muzejima. Kako potaknuti obrt, kućnu radinost a kako bi turist iz Hrvatske odnio upravo ono prepoznatljivo i time također promovirao Hrvatsku. Uz malo sredstava s malo umješnošću tu bi se moglo zasigurno stvoriti i tisuće radnih mjesta. Ne zaostaju niti specifični proizvodi poljoprivrede u obliku suvenira kojih ima u ponudi šljivovica, travarica, pršuta, pekmeza od smokava, djevičanskog maslinovog ulja ali nedostatno, često neujednačene kvalitete u nedovoljnim količinama ali i neumjerenim cijenama. Ako u ukupnoj vrijednosti društvenog bruto proizvoda u turizmu na poljoprivredne i prehrambene proizvode otpada cirka 20% ova stavka prelazi više od jedne milijarde dolara. Nažalost, u tim proizvodima naći ćemo uvozni med a naši proizvođači meda iz Like upravo ovih dana najavljuju smanjenje proizvodnje jer ga nemaju kome prodati. Vratili smo ljude u taj prostor, dali kredite za proizvodnju ali ono malo za marketing je izostalo i sve je upropašteno. Na jelovniku ćemo naći uvozan putar i sireve o snabdijevanju uvoznim mesom posebno junetinom iz Amerike, janjetine sa Zelanda da i ne govorimo. Poslije rata mnogo smo uložili u farme ovaca posebno radi osiguranja egzistencije doseljenih Hrvata iz Bosne i Hercegovine. Danas ovčari nemaju kome prodati janjad, organizirani otkup ne postoji a sigurno bi takav proizvod na tanjuru bio kvalitetniji od zamrznute zelandske janjetine. Ulažu se veliki napori da se grade govedarske farme. Plan je 300 farmi godišnje, ministar spominje brojku tisuću i više ali zbog sporosti gradnje realiziramo ih desetak, dvadeset. U povećanju ovih proizvodnji i za dobivanje kredita i potpore kako bi se povećali kapaciteti nužno je uz projekte dati i potvrdu o kupcu takve proizvodnje. Upravo to često postaje glavni limit jer naši trgovački i ugostiteljski lanci nisu zainteresirani za kupnju domaće proizvodnje jer vode računa samo o cijeni, ne o kvaliteti ali niti o promoviranju hrvatskog. Ovo ističem radi važnosti poticanja u proizvodnji ne samo radi turističke sezone već i radi poticanja infrastrukture, radi ubrzanja, povećanja ove i drugih proizvodnji prije ulaska u Europsku uniju. Istovremeno, u Bruxellesu se definiraju kvote za mlijeko, meso, šećer, vino, voće koje će nas a prije svega seljake ograničiti u određenim proizvodnjama. Podržavamo intenciju ovog zakona da se kreditnom politikom i pozajmicama poveže sektor djelatnosti turizma, prije svega sa sektorom poljoprivrede jer i jedna i druga djelatnost sezonskog su karaktera. Turizam traje dva do tri mjeseca u godini ali traži velika sredstva, ulaganja u turističke objekte. Poljoprivredna proizvodnja vezana je često uz više godina kad se radi o govedarstvu, voćarstvu, vinogradarstvu. Mora se planirati dugoročno i bez ozbiljnih poticaja i povezivanja u čemu važnu ulogu mora imati i država nema napretka. I dalje ćemo imati velike oscilacije ponude na tržištu domaćih proizvoda i hiperprodukciju uvozne robe koja je u matičnim zemljama visoko poticana. Moram reći da EU često ograničava poticanje poljoprivredne proizvodnje, favoriziranje domaćeg proizvoda ali ne ograničava poticanje prerade tih proizvoda, marketinško oblikovanje tih proizvoda, razvoj ruralnog prostora, povećanje standarda regije što su sve mogućnosti koje se trebaju iskoristiti u kreiranju domaćeg prepoznatljivog proizvoda a koji takvom potporom mogu postati i konkurentni na tržištu ali biti i važna i prepoznatljiva ponuda u turističkoj potrošnji. Važno je poticati i stvaranje tržišne infrastrukture koja je češće veći problem od same proizvodnje nekog proizvoda a koja je u Hrvatskoj uništena i kolega Kolar je o tome dosta govorio malo prije. Sve to je generiralo upravo stvaranjem velikog sivog tržišta u području trženja s poljoprivrednim proizvodima i to prije svega na relaciji Primorje-Dalmacija-Slavonija što govori da potrebe postoje ali nisu dostatno regulirane. Kreditiranjem kupca s legalnom papirologijom i taj segment bi se barem djelomično riješio. Posebni segment je graditeljstvo i opremanje interijera turističkih objekta gdje nam zaista sve više konkuriraju stranci koji to čine čak i našim sirovinama, drvom maramorom ali ubiru vrhnje. Da bi sve to činilo izvoz kroz turizam važna je uloga države kao stratega koja svojom regulativom i financijskom potporom mora omogućiti stvaranje svih brendova a posebno hrvatskog turističkog brenda temeljenog na hrvatskoj proizvodnji. Zato podržavamo ovaj zakon koji treba do drugog čitanja doraditi. A ako se bojimo reakcija VTO-a ili Europske unije dajmo mu važnost do dana ulaska u Europsku uniju i do tada spojimo zelenu i plavu brazdu, stvorimo hrvatske brendove i tako prepoznatljivi lakše ćemo postati ravnopravan član unije. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite!
Štovani gospodine predsjedniče, štovani državni tajniče, kolegice i kolege! Ja sam ovdje sa nekim kolegama radio jedan mali test ovako da se svi mi zapitamo što imamo na sebi, kako smo obučeni i koliko ima domaćeg proizvoda na nama samima i bojim se da bi rezultati bili i više nego porazni. Treba biti iskren. Evo, ja isto kažem, priznajem da gotovo niti jedan proizvod koji ja ovdje sam nije proizveden u Hrvatskoj. I to svakako da nije dobro. Normalno, ako je to kažem ovako malo kroz šalu, ali kroz zapravo velike istine onda niti u turizmu neće biti puno bolje. Mi se možemo pitati lako ono što je turizam nama i što smo mi njemu. Nitko ovdje neće reći ništa protiv turizma, dapače, na jednoj deklarativnoj razini svi ćemo reći da je to jedan značajan hrvatski brend, da on doista ovisi o ovim vrlo teškim gospodarskim situacijama da je to još uvijek jedan od onih sektora koji nam doista pomaže da funkcioniramo i da se tu očito vrte veliki novci. E sada je drugo pitanje kako se ti novci raspodjeljuju. Mislim da tu zapravo da tu nastupaju i da se tu suočavamo sa velikim problemima. Ja se sjećam listopada 1990. godine u Rijeci je ondašnji pod pokroviteljstvom prvog predsjednika Republike Hrvatske gospodina Tuđmana, a onda još nije ni bila Republika Hrvatska nego još uvijek smo se zvali Socijalistička Republika Hrvatska je potpisana povelja, Jadranska povelja koju su potpisali 8 gradova sa juga i 2 grada sa kontinenta, boje kontinenta odnosno sjeverne Hrvatske branili su Zagreb i Osijek i od ovih 10 gradova, odnosno ostalih 8 gradova tu su bili Split, Rijeka, Dubrovnik, Šibenik, Zadar, Pula, ili sam nekoga nehotice preskočio. I upravo ideja te Jadranske povelje je bila da se upravo poveže ta zelena i plava Hrvatska i da nešto što je zapravo vrlo logično i upravo te neke komplementarne prednosti Hrvatske se na pravi način iskoriste. Možemo reći da je onda poslije toga da je došao rat i da su ti dobri planovi i projekti morali biti prolongirani i stavljeni za neka bolja vremena. Od te Jadranske povelje u Gradu Osijeku je ostalo to da ona negdje visi u čini mi se u županijskoj zgradi, čak nismo imali ni dovoljno političke snage, niti je postojala volja da se prebaci u prostore Grada Osijeka poslije 1993. godine i jednostavno vjerojatno skuplja prašinu. Od te ideje kažem nije nastupilo, odnosno osim kažem dobre ideje ona se uglavnom nije realizirala i sada možemo vidjeti koliko je to tragično kada gledamo koliko se ulaže u ovu turističku sezonu 2006. godinu pa onda mislim da su nabrojane 5 županija ovih južnih i negdje je to kod skoro 3 i pol, 4 milijarde kuna, a gore u ove sjeverne županije one se odnose, svega je palo čini mi se 357 milijuna ako me sjećanje dobro služi. Mislim da i sada kada ja govorim, zapravo govorim iz ove perspektive ove kontinentalne Hrvatske upravo smatram da pored turizma da bi poljoprivreda trebala biti naš drugi hrvatski brend, da tu doista postoji taj jedan veliki prostor koji bi se trebalo iskoristiti. Mi isto možemo evo to uzeti kao što neki kolege zastupnici uzimaju novine pa onda opet čitati kakva je situacija. Pa onda ne znam jučer je PIK Vrbovec bio u onom kontekstu da je netko primao plaću od 80 000 dolara. Situacija u IPK Osijeku nije ništa bolja. Belje bi svi htjeli dobiti za kunu i da država oprosti dugove, odnosno da se to sanira iz proračuna. Situacija u VUPIK-u ili PIK Vinkovcima ili nekim drugima nije ništa bolja. A mislim doista tu postoji upravo ti veliki resursi i potencijali i da bi upravo u ovom smislu povezivanja te naše zelene i plave Hrvatske već to moglo bez nekih većih problema ostvariti i na neki način staviti u neki balans upravo ulaganje ono što pripada, ulaganje, iako mislim da se razumijem ovi podaci trebaju ipak uzeti sa rezervom zbog toga što se govori isključivo direktnom turističkom ulaganju i svakako to ne mislim da je baš, da je taj rebalans baš tako 90% u jednoj županiji, a svega 10% u drugoj. Ali ipak i to govori kako zapravo ne postoji jednog interdisciplinarnoga pristupa i kako po neki puta čini mi se sada kada mi polazimo na realizaciju ove jedne načelne ideje da mi jesmo za turizam jer je turizam jako važan, onda zapravo padamo na prvom koraku i da upravo dopuštamo da to bude prostor koji onda koriste svi drugi, a ponajmanje mi sami. Ja sam inače čovjek koji se ježim od svake kolonijalne ili polu kolonijalne politike. Mislim da je to, da to svakom od nas treba biti strano, da ovim procesima globalizacije koji su takvi kakvi jesu i koji su neizbježni isto također da postoji dovoljno prostora koji nam daje da doista čuvamo svoju posebnost i da ovdje sa političkom voljom ovoga, koja postoji u ovom Parlamentu ja sam duboko uvjeren kad bi svakoga zastupnika suočili sa nekim malim testom da je on doista spreman da ovom uvoznom lobiju stanemo na kraj. Mislim da doista nije dobro kada, mi smo imali ministra koji su doista bili eksplicitni predstavnici uvoznoga lobija i to nisu krili. Ja se sjećam '93. godine, godine kada je ova politička opcija došla, dobila mandat od građana da se upravlja Gradom Osijekom, pa kada su neki ljudi vrlo ružno govorili da IPK Osijek da to treba, da to je to zapravo mastodont, da to treba jednostavno eliminirati, uništiti. Pa rekao sam čujte tamo radi 11000 ljudi. Ako netko za vas glasa 70% onda treba vjerovati da je 70% tih ljudi koji rade jer nema nekih drugih ljudi da IPK u Osijeku također da su glasali za nas, jer po toj logici da se sve može vani jeftinije kupiti doista onda bismo morali, onda nema niti jedne tvornice u Hrvatskoj koja bi po toj logici radila. Uvijek doista postoji to nešto što se zove, ne kažem da mora biti državni protekcionizam, ali upravo svaka država koja vodi računa o sebi na neki način svoju proizvodnju mora zaštititi i upravo tamo gdje može plasirati, a mislim da nema jednostavnije da se poljoprivredni proizvodi, ali ne samo poljoprivredni proizvodi plasiraju upravo na hrvatski jug, u Dalmaciju, u Istru, u Dubrovnik, da doista nema razloga da jedemo, da u jutro mažemo paštetu ili putar koji nije proizveden u Hrvatskoj. To je doista ono što se kaže najmanje što si možemo sami sebi učiniti ili ne znam da se ako već imamo tvornicu sapuna da se u svim hotelima, da peremo ruke i lica sa sapunima koji su proizvedeni ovdje u nas. Ali, kažem na žalost očito da uvijek ti parcijalni, partikularni interesi ili da kažemo ovo načelo osobne koristi da prevladava i onda imamo tu situaciju da doista eto se moram uopće ići sa ovakvim prijedlozima koji su zapravo reakcija upravo na ovu činjenicu da mi ovdje jasno moramo stvoriti tu kažem, taj politički konsenzus i ovu političku volju koja svakako postoji da je moramo osnažiti i pokušati doista mijenjati ovo nepostojeće stanje. Evo ovdje gledam kolegu Tadića, mi smo negdje prije nekoliko godina kao dio hrvatske delegacije bili u Bruxellesu i onda isto kada razgovarate sa predstavnicima Europske unije to sada radi kolega Jandroković sve ide jako lijepo ali kad ne znam dođete tamo na pitanje maslina, pitanje vina, ulja i onda odjedanputa imate problema jer onda jasno ulazite u određenu sferu interesa i onda to vidite kako Europa sebe zna zaštititi. Ali kažem, isto također mislim da u ovim, pogotovo ovim predradnjama, ovom prostoru koji nam predstoji da na pravi način možemo na tu europsku kompleksnost odgovoriti vlastitom pripremom i vlastitom spremnošću da branimo svoje interese i mislim ja sam uvjeren da je to moguće a i samim time i ovim kažem dogovorom kod kuće. Evo čuli smo, kažu Španjolci su počeli, kolega mislim Pecek je o tome govorio počeli proizvoditi i cipele i svakako da u tome vjerojatno vide nekog interesa upravo zbog toga što ne žele ostati eto kao ja da sam doista od glave do pete obučen u nešto što nema, sa ni jednim da kažem predmetom koji nije proizveden u Republici Hrvatskoj. Evo klub HSLS-a će također podržati. Mislim da je dobro da se stvara jedan pozitivni ambijent da konačno o ovim stvarima koje se tiču realizacije i ono eto što je počelo doista vrlo rano negdje u listopadu 1990. godine, a također ni to nije bio rezultat da kažemo da smo krenuli od početka nego je upravo ta ideja o pravom komplementarnom povezivanju ovih naših različitih regija da to ima smisla i da u tome možemo svaki, svaka naša regija, svaki prostor može pronaći svoj interes i da onda to ne govorimo samo o turizmu nego doista on se pokazuje kako je netko u obrazloženju napisao kao sjajan multiplikator upravo i nekih drugih djelatnosti. Evo toliko od kluba HSLS-a. Hvala.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Oko ovog zakona kojeg su predložile kolege iz Kluba zastupnika HSS-a vlada neobično veliko suglasje u Hrvatskom saboru tako da jedino što odudara bitno je stajalište hrvatske Vlade. Obzirom na ovako rijetko viđeno suglasje u Hrvatskom saboru prvo što se moram zapitati javno u ime kluba zastupnika HSP-a je zašto se ovo sve skupa nije dogodilo recimo prije pet godina 2001. kada je Željko Pecek bio na čelu Ministarstva za obrt, malo i srednje poduzetništvo, gospodin Pankretić na čelu Ministarstva poljoprivrede i kada je u koalicijskoj Vladi HSS mogao isprovocirati donošenje ovog zakona. Ostat nerazriješena misterija zašto to nije dakle učinjeno prije pet godina, odnosno koji su to međuodnosi unutar vladajuće koalicije vladali da se ovakav zakon nije mogao donijeti. Razloge možemo tražiti u ovakvom obrazloženju hrvatske Vlade, a ti razlozi su upravo konstatacija kako bi donošenje ovakvog zakona bilo protivno s jedne strane povelji WTO-a, dakle sve su trgovinske organizacije, odnosno Sporazumu i pridruživanju sa Europskom unijom, jer pazite sada, ovo diskriminira uvoznu robu u odnosu sa domaćim proizvodima. Usput rečeno 2001. godine Hrvatski sabor je jednoglasno usvojio prijedlog zaključka HSP-a da se ukinu carine na sva uvozna motorna vozila. Taj zaključak nikada nije realiziran jer je još u doba bivše Vlade ministar Fižulić kao ministar gospodarstva uputio Hrvatskom saboru stajalište Vlade da Vlada naprosto taj naš usvojen zaključak kojeg je Sabor jednoglasno usvojio, ne može i ne želi realizirati. Dakle u toj situaciji dobili smo odgovor koji je doista fantastičan i ja ga ovdje moram citirati, a to je da je Hrvatska kao zemlja okrenuta europskim integracijama dužna zapravo poštivati svoje trgovinske odnose sa zemljama Europske unije i mada sama nema svoju automobilsku proizvodnju, se očekuje da neće narušavati te trgovinske odnose sa time da ovdje uvodi proizvodnju potpuno slobodnu iz zemalja izvan Europske unije. Dakle to vam govorim samo zato da ilustriram jednu doista tužnu činjenicu, a to je da se povelja WTO-a i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju u hrvatskoj Vladi i Hrvatskom saboru često koriste kao izlike za sve i sva, odnosno se često puta koriste i na način koji je protivan vlastitim nacionalnim gospodarskim interesima. Ne vjerujem da su kolege iz HSS-a spremne dovesti u pitanje Povelju WTO-a odnosno Sporazum o slobodnoj trgovini s WTO-om jer nota bene klub HSS-a je glasovao za sporazum sa WTO-om dok klub HSP-a to nije. Ne vjerujem da su kolege iz kluba HSS-a spremne raskinuti Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, jer je klub HSS-a glasovao za taj sporazum, a klub HSP-a nije. Prema tome u ovaj prijedlog koji oni iznose ovdje, definitivno ne ide protiv ta dva sporazuma jer ga inače ne bi ni davali, ja ne sumnjam u njihove dobre namjere. No da budemo precizni. Što zapravo od nas traži povelja WTO-a. Povelja traži to da se carinski ne diskriminira domaća roba pred uvoznom ili obratno. Dakle povelja WTO-a od nas traži da ne uvodimo carine ili prikrivene carine u vidu trošarina koje bi dovele do toga da se diskriminira uvozna roba. Ovaj zakon koji kolege iz HSS-a nude ne govori o carinama. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju u trgovinskom dijelu ponavlja iste zahtjeve kao i povelja WTO jer je i pisan na tom tragu, dakle opet govori o tome da ne smijemo uvoziti nikakve carine što ovaj zakon također ne radi. Ali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju se osvrće i na pitanje javne nabave, odnosno na pitanje subvencije u hrvatskom gospodarstvu. Dakle po pitanju subvencija je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju vrlo jasan. On dakle govori da je Hrvatska dužna u roku od četiri godine uskladiti svoje subvencije, svoju kartu državnih potpora sa kartom potpora europske komisije. Ovaj zakon također ne govori o javnim potporama niti govori o tome da bi Hrvatska na neki drugi način morala davati bespovratne subvencije. Ovdje je međutim riječ samo o tome da se daju kratkoročne beskamatne pozajmice i da se kreditira ugovorena proizvodnja. Dakle ovaj zakon ne govori o tome da se daju nekakve subvencije niti da se za strane proizvode uvode carine nego se daju kratkoročne pozajmice, a to koliko ja znam nije protivno niti Povelji WTO-a niti Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. I zato mi je doista nejasno radi čega je hrvatska Vlada išla sa ovakvim argumentima protiv ovog zakona kojeg su predložile kolege iz kluba HSS-a. Dakle, metoda koju ste odabrali je po našem sudu dobra i njoj se ne može naći zamjerki jer doista ne izlazi iz strogih okvira koje nameće SSP i vjerujem da bi bila dobra i da se primjeni i na neke druge grane gospodarstva. Govoreći o turizmu ja ovdje moram spomenuti model kako su u Francuskoj 70-tih godina građeni hoteli. Praktično svatko je mogao postati hotelijer u Francuskoj ako je pristao na to da mu francuska država nađe banku koja će je akreditirati, da mu francuska država nađe projektanta, da mu nađe teren gdje može graditi hotel, da mu nađu izvođača radova i da mu nađu dobavljača opreme. Svatko je morao biti dakle hotelijer. Zašto je Francuska to sve skupa radila? Pa zato da u gradnji tog hotela sudjeluju francuski dobavljači opreme i da taj hotel koji je tamo koristi francusku hranu i piće i zapošljava francusku radnu snagu i da novi hotelijer kao novi kapitalist plaća francuskoj državi porez na dohodak, odnosno porez na dobit i porez na promet. Smisao turizma u svakoj zemlji je upravo to da bude mogućnost plasmana domaćih proizvoda, odnosno da gospodarstvo dotične zemlje kroz turizam plasira svoje proizvode. Francuzima je to bilo jasno još prije 30 godina. Kod nas međutim dolazimo do jedne doista apsurdne situacije, a to je da kako raste promet u turizmu, kako raste broj dolazaka gostiju tako raste i uvoz hrane i pića u sezoni i mi godinu za godinom bilježimo doista rekordne uvoze. Prije 3 godine radilo se o nekakvih 800 milijuna dolara, ove godine ćemo sigurno premašiti milijardu i 200 milijuna i čovjek se zapravo pita čiji turizam mi zapravo razvijamo. Mi zapravo razvijamo gospodarstvo zemalja iz kojih uvozimo hranu. Ako je tomu tako, ako dakle povećani turistički priljev ovdje doprinosi samo povećanom uvozu onda mi zapravo razvijamo gospodarstvo Mađarske, Češke i ostalih zemalja iz kojih uvozimo hranu, da ne spominjemo nama susjedne istočne zemlje. Ovakav Zakon dakle ima svoju jasnu motivaciju i ima dobro uporište u međunarodnim dokumentima te ne izlazi izvan njih. Mi ćemo dakle podržati ovaj Prijedlog zakona, očekujemo od Vlade da bude blagonaklona ovom Zakonu i da u drugom čitanju pripremi adekvatnu argumentaciju koja će ići u prilog sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju i povelje VTO-a umjesto da iz tih sporazuma i iz tih dokumenta izvlači kvazi argumente protiv ovog Zakona. Želio bih za kraj spomenuti još jedan detalj kojeg je spomenuo jedan od mojih prethodnika, a to je pitanje poticanja autohtone hrane, odnosno autohtonih jela. Dakle, mi smo ovdje nedavno ratificirali konvenciju o zaštiti nematerijalne baštine. Jedan od vidova nematerijalne baštine u svakoj zemlji su definitivno i autohtona jela. Kad čovjek dolazi u Japan potpuno jasno da mora probati sushi, kad dolazi u Španjolsku mora probati paelju, u Italiji mora probati domaću pizzu ili pastu. Što to hrvatski turizam nudi strancu u Hrvatskoj? Nudi mu ćevape, nudi mu burek, nudi mu nekakvo miješano meso, nudi mu najluđe kombinacije koje hrvatski jelovnik ne poznaje. Prije 20-tak godina čudio sam se kad su u jednom restoranu na jednom simpatičnom otoku nudili turistima pečene skuše sa đuveđom, naprosto zato jer taj čas nisu imali drugog priloga, ali đuveđa je bilo. Dakle, hoću vam reći sve da usvojimo ovakav Zakon to nas ne alimentira od gluposti naših ugostitelja da ponude potpuno katastrofalne kombinacije na jelovniku, a da recimo potpuno zaborave na dalmatinsku pašticadu, na slavonski kulen, na istarske … [[Govornik se ne razumije.]] sa tartufima, na zagorske štrukle, na ogulinski kiseli kupus i na ostalo. Prije nekoliko godina, još u prošlom sazivu Sabora kolega Damir Kajin i ja smo se bili čvrsto nakanili da ćemo pisati Zakon o zaštiti hrvatskih autohtonih jela upravo zato da bismo potaknuli ugostitelje da više nude upravo ta domaća jela, mada nismo napisali zakon primijetili smo da je reakcija javnosti bila jako dobra. Ja bih zato molio kolege predlagatelje iz kluba HSS-a kako se ne bih mučio pišući amandmane na ovaj vaš prijedlog da u drugom čitanju zakona ugradite među ove sve klauzule što se sve potiče i mogućnost akreditiranja onih restorana koji nude autohtonu hrvatsku kuhinju. Dakle, hvala vam.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Pecek.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ma naime netočno je da je u ovom Zakonu se trebalo govoriti o carini jer mi ništa ne govorimo protiv uvozne robe. Mi kroz zakon želimo poduprijeti hrvatsku robu za turizam. Model u kojem to želimo poduprijeti da bude svima jasno je model hrvatske brodogradnje, ako možemo podupirati izgradnju hrvatskih brodova po istom modelu možemo podupirati i hranu i opremu za hrvatski turizam, pretpostavljam ako ne postoje prepreke za brodove da ne trebaju postojati niti za hranu, da tih prepreka nema u svjetskoj trgovinskoj organizaciji, niti u pravilima Europske unije.
Hvala. Sada idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Nalazimo se u pomalo apsurdnoj situaciji. Hrvatska seljačka stranka, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke dobro je uočio jedan problem. Nudi i rješenje toga problema. Sve stranke, svi klubovi u Parlamentu podržavaju taj prijedlog, Vlada ga odbija. Najprije da vidimo kakav je problem. Problem postoji dugo, nije ga ni teško uočiti. Naš slavonski seljak proizvodi kulen, proizvodi šunku, proizvodi domaći proizvod, a ima problema s plasmanom. S druge strane, na Jadranu kad nam dođu turisti prodaje se strana hrana, španjolski nekakav pršut tko zna kakve kvalitete, mađarski kulen i takve gluposti. Tonči Tadić dobro je posve argumentirano objasnio da prigovor Vlade koji ide za tim da ovaj zakonski prijedlog će se protiviti WTO-u i SSP-u je neosnovan, da on nema tu što tražiti u ovom obrazloženju Vlade i tu argumentaciju nema smisla ponavljati jer je ona ovdje izrečena. Vlada dakle ovo ne prihvaća ali što je gore od toga ona ne nudi rješenje. Vlada nama ne nudi rješenje za problem za koji se zna da postoji. I Vlada sama taj problem priznaje ali ne da ga ne želi riješiti, ne da ga ne zna riješiti, možda i ne zna nego ni ne želi riješiti to. Obično Vlada kaže u svojim obrazloženjima kad nešto, u svojim mišljenjima kad nešto odbacuje veli Vlada to nešto sprema, to će Vlada bolje i pametnije pa nema smisla da se zastupnici muče. Ali ovaj puta čak je i to izostalo. Kaže doduše Vlada da ona svake godine donosi program kojim se potiče domaća proizvodnja za plasman u turizam. Da, ali onda to Vlada ne radi dobro. Jer ako Vlada donosi program i kad bi taj program funkcionirao onda bi ovaj zakon bio nepotreban. Kakav je to argument? Vlada donosi program ali taj program, svejedno uz taj program problem postoji. I sada, Vlada umjesto da se srami što donosi program koji ne daje nikakav rezultat ona to ističe kao argument zašto ne prihvatiti zakon koji bi riješio problem, a Vlada ga očito ne može riješiti. Takvo nelogično razmišljanje Vlade mi je malo čudno. Onda Vlada dalje kaže domaći proizvodi teško konkuriraju uvoznim prvenstveno zbog svoje nedosljednosti u kvalitetu. Šta bi značila nedosljednost u kvaliteti probao sam se domisliti ali nikako da shvatim. Nedosljednost u kvaliteti bi značilo da kvaliteta oscilira, pa je neki proizvod sada dobar, pa je onda loš, pa onda se opet malo popravi. To bi eventualno značilo nedosljednost u kvaliteti. Ako je Vlada htjela reći da su domaći proizvodi nekvalitetni onda bi tome morao proturječiti jer istraživanja tržišta pokazuju da naši ljudi rado kupuju domaće proizvode baš zbog toga što misle da su kvalitetni. Oni se zadnjih godina kvaliteta domaće robne proizvodnje se bitno popravila. Mi imamo apsurdnu situaciju da danas na tržištu imamo smeće od stranih proizvoda. To nekad nije bilo tako. Nekada dok smo živjeli u zajedničkoj državi jugoslavenski proizvod nije bio na razini kvalitete stranog proizvoda i ljudi su rado, pa zbog toga su i odlazili van u Trst i ne znam u Mađarsku, ne u Mađarsku nisu nego u Trst na zapad odlazili kupovati strani proizvod jer je bio kvalitetniji. A danas nema potrebe za tim. Domaći proizvod je kvalitetniji. Vlada dalje kaže kao i zbog skromnih mogućnosti dodavanja novih vrijednosti te robe. Što bi to trebalo značiti, skromne mogućnosti dodavanja novih vrijednosti? Nova vrijednost, plaća se porez na dodanu vrijednost. A što bi značilo dodavanje novih vrijednosti ne znam. Prema tome, ova argumentacija Vlade je prvo netočna, onda nerazumljiva. Kaže dalje Vlada Hrvatska banka za obnovu i razvitak može bez utemeljenja u zakonu izraditi vlastiti program kreditiranja sa svim potrebnim detaljima. Pa može, jasno da može, pa svi znamo da može. Ali to Hrvatska banka za obnovu i razvoj ne radi. Pa u tome i je problem što ne radi. Pa pazite, da to Hrvatska banka za obnovu i razvoj radi pa je li bi kolege iz HSS-a pisali ovaj prijedlog zakona. Pa ne bi, pa problem ne bi ni postojao. Prema tome, Hrvatsku banku za obnovu i razvoj treba na neki način natjerati, privoliti da to radi. I to je predmet ovog zakona. I sad ta argumentacija ne treba nama zakon koji će riješiti područje koje nije riješeno a ništa u tom području ne funkcionira ta logika Vlade je posve nejasna i bilo bi bolje da Vlada ni nije dala nikakvo mišljenje, ispala bi pametnija. Što nama sada ostaje ovdje raditi? Vlada ne prihvaća, veliko je pitanje hoće li to proći u parlamentu. Ali i ne rješava, to sve vidimo da ne rješava. Šta nam ostaje? Slegnuti ramenima, reći ha, šta, nemaju naši seljaci kome prodavati, u turizmu ćemo prodavati strano, šta možemo sada tu, to će valjda tako trajati godinama ali svejedno nećemo prihvatiti rješenja koja se tu nude. Mene je malo ohrabrila ova podrška svih klubova i onih klubova koji u pravilu glasaju za Vladine prijedloge i koji slijede naputke Vladinog mišljenja i koje odbacuju onda one prijedloge koji se tome suprotstavljaju, ohrabrila me podrška svih klubova ovdje i nadam se da će i ovaj zakon uz sve svoje manjkavosti, ima zakon manjkavosti, nije on dobro napisan, da ne bi mislili da do drugog čitanja ako prođe tu nema puno. Tu ima jako puno posla na ovom zakonu, ali on je u intenciji dobar. Zašto je dobar u intenciji? Pa zato što nastoji riješiti problem i on bi ga sigurno riješio. Prema tome, poziv predlagatelju. Naime, najprije poziv svim klubovima da u petak to izglasamo unatoč negativnom mišljenju Vlade, da omogućimo predlagatelju da pripremi kvalitetan zakon do drugog čitanja i da pomognemo našim ljudima na turizmu. Mi stalno govorimo na otocima je nemoguće ljude zadržati, ljudi nam napuštaju otoke, otoci nam se prazne. Pa kako ćemo ih zadržati? Pa moramo im pomoći da ostanu tamo. A kako ćemo im pomoći? Pa pomoći da se zaposle, da rade, u turizmu mogu raditi. Tu im je priroda djelatnost. Ali kako će raditi ako nemaju poticaja da otvaraju turističke objekte. Pa na taj način im se najbolje može pomoći. Nemamo drugog načina. Osim da ih pozivamo ostanite tamo, ali to je bez veze, to neće puno pomoći. Prema tome, eto nadam se da će ovaj zakon proći u prvom čitanju i da ćemo do drugog čitanja dobiti kvalitetniji prijedlog koji ćemo svi jednoglasno izglasati. Hvala.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani kolega Stazić, upravo ovakav pristup Vlade jednom oporbenom prijedlogu je tipičan. Dakle, Vlada ne priznaje mogućnost da jedan oporbeni klub ili jedan oporbeni zastupnik može uopće svojim zakonskim rješenjem riješiti neki akutni problem. Vi možete kao oporbeni zastupnik predložiti ne znam ti ja koje rješenje ne znam ti ja kojeg problema i nakon dugog studiranja, nakon ulaska u materiju, nakon iznošenja cijele argumentacije. Ne, ništa od toga ne vrijedi. U pravilu se govori: "To će biti cjelovito riješeno kroz 60, 90, 380 dana. I tu je osnovni problem. Dakle nefunkcioniranja po meni jednog odnosa, normalnog odnosa između Vlade i Sabora. Može, to je uvijek tako da budemo na čisto. Isto je bilo i kad je na vlasti bila bivša koalicija prije izbora. Mi smo isto iznosili čitav niz zakona. Rijetko kada je koji usvojen dok se ne uspostavi normalni odnos između Vlade i Sabora po kojem je Sabor taj koji razmatra politiku i donosi zakone stvar će biti ovakva kao što je sada. Klubovi će se truditi, zastupnici će ukazivati na probleme, ali mi ćemo nažalost i dalje godinu za godinom promatrati potpuno isti slijed događaja u gospodarstvu i u ostalim vidovima javnog života čekajući Vladu da ona reagira. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Sa svime se slažem uvaženi Tonči Tadiću, sa svime šta ste rekli osim sa jednom konstatacijom da je jednaka situacija bila i kod prošle Vlade. Zašto? Baš jedan prijedlog HSP-a. Baš jedan prijedlog HSP-a je bio prihvaćen i napravljen je zajedno sa bivšom, sa bivšom Vladom. Ne sjećam se sad koji je zakonski prijedlog … … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, Zakon o sprečavanju sukoba interesa i on ja napravljen u suradnji sa opozicijskim klubom što je bio sasvim sigurno dobar put, dobar putokaz ajmo nastaviti tim putem, da, i … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
To je bila iznimka koja potvrđuje pravilo. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Tu sam. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Naravno da sam malo iznenađen kad je kolega Pavlic bio malo prije ovdje. Evo pa dozvolite da i ja velim nekoliko riječi o ovom Prijedlogu zakona iako da budem iskren nikako ne mogu prihvatiti, ali da budem iskren niti razumjeti prijedlog Odbora za gospodarstvo da se odbija ovaj Prijedlog zakona. To sigurno ne bi bila dobra poruka domaćim proizvođačima da se kojim slučajem ne shvati kako zastupnici štite tzv. uvozni lobi. Klubovi se nisu protivili ovom Prijedlogu zakona i mislim da je potrebno možda još malo nešto truda da se smekša i Vlada Republike Hrvatske. Ne vidim razloga zašto bi to trebao biti problem da ovaj Prijedlog zakona ne ide u drugo čitanje. Što više ja sam uvjeren da će i Hrvatski sabor poduprijeti ovaj Prijedlog zakona da ide u drugo čitanje. Da velim kako ovaj Prijedlog zakona nije upućen u saborsku proceduru isključivo zbog poticanja proizvodnje za … [[Govornik se ne razumije.]] turizmom već je suština mnogo šira. Za državu to treba biti strateški interes. Govorimo ovdje o demografskoj politici koja se rješava između ostalog i na taj način. A tu se stvaraju temelji i za ruralni razvitak odnosno ravnomjeran razvoj Hrvatske. Program na kojem se malo radi, a svi se zaklinju da je to strateški program svih nas. Govorimo doista o jednoj grčevitoj borbi za opstanak sela, a možda se ovim zakonom mogu početi stvarati temelji za razvoj sela. Dolazim iz Varaždinske županije gusto naseljene s velikim brojem usitnjenih malih posjeda. Iz županije koja ima slične karakteristike kao i susjedne županije, Međimurske, Krapinsko-Zagorske, Koprivničko-Križevačke. Ustvari iz te dosta velike, gusto naseljene regije gdje se u selima u zadnjih tridesetak godina je broj stanovnika i više nego prepolovio. A ostalo je pretežito staračko seljačko domaćinstvo. Međutim to su područja gdje se sve više razvija povrćarstvo i voćarstvo u dosta teškim i neizvjesnim uvjetima. Gdje su državne potpore još uvijek premale a operativni plan razvoja povrćarstva još nije ugledao svijetlo dana, a prema meni dostupnim informacijama on je gotov. Suština programa je osigurati poticanje domaće proizvodnje i osigurati plasman. Očekuje se naravno najviše za potrebe turizma a to se upravo predlaže ovim Prijedlogom zakona. Ja želim naglasiti da se ovim Prijedlogom zakona želi suzbiti prekomjeran i nepotreban uvoz, ali i da se spriječi daljnje jačanje uvoznog trgovačkog lobija koji su često puta privilegirani kod nizom natječaja jer mogu osigurati i količine i dati najniže moguće cijene a o kvaliteti nitko ne govori. Svi znamo da je Hrvatska bogom dana za ekološku poljoprivrednu proizvodnju za razvoj prehrambeno-prerađivačke industrije, govorimo o zdravoj hrani. Zar nije čudno da je većina velikih godišnjih nabava u procesu pripreme natječaja već unaprijed eliminirala pojedinca ili obiteljsko seljačko gospodarstvo pa čak i zadruge. Tu caruju veliki veletrgovci, a oni uvijek imaju prioritet i kod nabave u hotelijerstvu, ali i kod velikih domaćih potrošača, vojske i policije. Znači manji poljoprivredni proizvođači i zadruge ne mogu upasti niti u te turističke sustave niti kod velikih državnih potrošača. S nekoliko riječi ću se osvrnuti na područje razvoja povrćarstva. Ono definitivno mora biti jedan od državnih prioriteta za regiju sjeverozapadne Hrvatske odnosno govorim o regionalizaciji hrvatske poljoprivredne politike. Za tu vrstu radno intenzivne proizvodnje potrebni su i skladišni prostori, hladnjače, pakirnice, navodnjavanje, ali i značajna kreditna sredstva za podizanje plastenika i staklenika. Potrebno je stvoriti vjeru u sigurnost seljaka odnosno u takav bankarski sustav koji će prihvatiti i takve objekte pa i zemljišta kao jamstvo za dio kredita. Dobro da je konačno uvršteno u sustav potpora kao izravni poticaj i povrćarstvo iako su ti izravni poticaji tek maleni udio u ukupno financiranje te skupe radno intenzivne proizvodnje. Naime nije isto subvencionirati pola hektara plastenika povrćarske proizvodnje u smislu dohotka i troškova kao i deset hektara ratarske proizvodnje. Ali o toj temi doista nećemo danas jer nam je druga tema na dnevnom redu. No to nije naravno dovoljno za poticanje proizvodnje za plasman u turizmu. Potrebno je osmisliti kompletan program koji obuhvaća poticanje, proizvodnju, plasman, naplatu a isto tako i marketinški plan promoviranja domaće proizvodnje. A da bi to moglo saživjeti primjer za turistički sektor moraju dati prije svega veliki državni sustavi, javne ustanove. Pa iako Europska unija negoduje da se reklamira "Kupujmo Hrvatsko!" mi to možemo upravo na ovaj način svojim primjerom dokazati. Ako se gleda ukupna povrćarska proizvodnja onda nedostaje čak 30% potreba, a koje se lako mogu anulirati povećanom proizvodnjom, a i za koju trebaju seljaci imati dugoročnu garanciju. Već od prije je poznata naša kvaliteta samo treba osigurati plasman i sigurnu naplatu i naši će seljaci proizvoditi ne samo za naše potrebe nego i za izvoz. Neka ovaj prijedlog zakona bude shvaćen i prihvaćen kao pravni temelj. A određenim podzakonskim aktima treba utvrditi zaštitne mehanizme za stvarne domaće proizvođače te da se onemoguće možebitni mešetari. Što se tiče ukupne turističke ponude, "morski", pod navodnicima, turizam je najatraktivniji i državna politika se odredila kako pomoći raznim metodama i načinima turističke ponude. Ali isti tretman nema i kontinentalan turizam. I zato nije čudno što imamo relativno malo tih turističkih ponuda i malo tih sadržaja koji bi mogli biti u ukupnoj ponudi turističke u okviru kontinentalnog turizma. Evo, u ovom skromnom mom doprinosu ja bih još jedanput htio samo reći da svi govornici koji su sada bili ili u ime klubova ili pojedinačna rasprava koja je započela po svemu sudeći podržava ovaj prijedlog zakona i na nama je da kao Hrvatski sabor ga podupremo i da bismo mogli u drugom čitanju doista imati jednu kvalitetnu podlogu kako štiti domaću proizvodnju. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Pa evo, rijetke su prilike kada o poljoprivrednoj proizvodnji direktno govorimo, ali evo i indirektna je moguće o temi malo šire raspravljati. Prijedlog kluba HSS-a o, prijedlog Zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu jednim dijelom se jasno naslanja na poljoprivrednu proizvodnju i izvor hrane na našem stolu. A za potrebe turista direktni izvoz. Ja se sjećam, već je tu bilo govora kad smo išli van kupovali navodno bolje i ljepši proizvod zato jer je bil pakiran u boljoj ambalaži po upitnom kvalitetom. To mogu sada otvoreno reći, jer sam blizu mađarske granice bil i sudionik tih naših … [[Govornik se ne razumije.]] Jer ako smo se izjednačili sa kvalitetom onda smo ju i vani trebali platiti ko i kod nas. Nije bilo ništ jeftinije vani samo je bilo malo bolje pakirano, prisloženo i to nam se prodavalo kao nekakvo. Ja na isti način sad razmišljam. Mi v turizmu pod krinkom jeftinoga proizvoda lijepo zapakiranoga prodajemo tuđu robu, a naša, naša vjerojatno kvalitetna jednostavno nema prođu zato jer nije dorađena, pakirana i v konačnici plasirana. To govorim iz razloga toga jedno proizvodnju organizirati od sjemena, zemlje do gotova proizvoda v štali, pakirnici, preradi, to je nemoguć posel za jednoga bilo kojega poljoprivrednoga proizvođača, pa v konačnici i prerađivačke industrije za nekoga drugoga. Zato v ovom lancu nam treba posrednik, sad govorim u ime poljoprivrednih proizvođača, treba nam sudionik koji to bude pratil i zato ovaj prijedlog zakona je jedna od mogućnosti da sve te kamenčiće složimo v jedan mozaik, da se svi ne bavimo svačim. Naime, ako se nastavim sad na gospodina Sabatia iz Varaždinske županije, Međimurske županije dnevno, ali dnevno putuju kombiji tonu, dve do 5 tona bilo do Zagreba ili bilo do sada v sezoni dole za Jadran, do destinacije gdje su oni proizveli proizvod već ga pakirali kao poluproizvod ili gotov proizvod i sad ga plasiraju direktno na tržnice ili imaju ugovorene već destinacije. To je pionirski posel gdje oni izvanredno dobro se snalaze pojedinci gdje pokušavaju nametnuti tempo, a ovaj prijedlog zakona zapravo vam je preslikana ta privatna inicijativa koju oni već sada rade gdje su oni svojom proizvodnjom jamci za kredite koje su digli, nisu oni bez kredita, nisu oni bez zaduženja gdje jamče da će kredit vratiti svojom proizvodnjom. Međutim to su poslovi privatnoga karaktera, pojedinci koji su uspjeli to napraviti. Ako hoćemo podići proizvodnju, ako ozbiljno mislimo domaću proizvodnju onda mora sustav prefunkcionirati. Inače netko bude sada rekel da sam zločest, samoupravni sporazumi koji su nekad potpisivali samo jedno ime rečem, mislim da neće biti, s "Plave Lagune" i ne znam "Podravke" ili "PIK-a" bilo kojega drugog Vrbovca, o šunki da ne goovrim kaj se treba dati. Pa oni su izvanredno bili dobro naslonjeni na svakoga poljoprivrednoga proizvođača koji je i jednu svinju u svojoj kooperaciji, sto svinja proizvel jer su znali gdje to bude na koncu završilo. Bude završilo na stolu onih konzumenata koji su došli v Hrvatsku ili su domaći turisti. Prodan je znači proizvod z njive praktički na stol tamo. Zato ja ne bih puno polemiziral zbog čega Vlada da ili ne, zbog čega mi ne preuzmemo na sebe odgovornost. Ja, na našu svijest sve prebacujem kao saborske zastupnike, sudionike događanjima koji se na selu događaju. Selo se rastaće. Selo propada jer je došlo do razdvajanja malih obiteljskih domaćinstava na sada već bi trebali biti robni, nekako v kostur za ulazak v Europu. A ako ne pomognemo ovome dijelu malomu koji je još je neorganiziran, koji se nemre nositi s poljoprivrednom konkurencijom izvana, gdje ih moremo objediniti na ovaj način da za poznatoga kupcu pod poznatim uvjetima proizvode. Napravili smo veliki iskorak. Tu budu se uključili i robni proizvođači, apsolutno. Jer oni budu prvi koje to, ali nam treba i kooperacija. Ja ne znam kak da se zove. V Italiji je kooperativa, tamo su negdi drugačiji. Naša je bila takva kakva, nek se zove udruga ne znam čega, da ne asociramo na zadruge one koje su bile. Ali i sada zadružna proizvodnja je moguća. I taj kapital koji je toliko potreban on je v ovom segmentu najvažniji. Ali kapitala nema, ideje nam propadaju i bez nje nemremo ništ napraviti. Zato je ovo, ovaj zakon je postavljen z osnove da kapital bude što jeftiniji da on bude jamačno jamac poljoprivredne proizvodnje i da u konačnici sigurni plasman te robe bude. Zato ja apeliram, velim opet na nas kao saborske zastupnike, podržimo tu ideju neovisno sad o Vladi je li ona ovak razmišlja ili ne razmišlja, jer moja je pretpostavka da smo na dobrom tragu i da Vlada nema razloga ne podržati nas, ne uključiti se u ovo zakonsku inicijativu, jasno Vladi da svi skupa u konačnici budemo zadovoljni. Jer ako nam je selo siromašno, vjerujte nije lijepo živjeti niti u gradu. Ja sam sudionik svakoga vikenda putešestija ovih naših tzv. građana koji imaju svoje starce na selu, gdje dok ide doma brzo vozi, kad se vraća u Zagreb polako jer je gepek pun. Znači sela moraju biti još uvijek i stalno ona baza od koje se išlo, gdje se vraća i u koju se bude dolazilo i sada zadovoljni ljudi i odlazili, dolazili svi skupa da nam je zadovoljstvo obostrano. A u konačnici proizvod koji se na selu proizvede ja vas moram u to uvjeriti, neovisno tko šta misli, on je itekako kvalitetan jer naše delicije koje nam sada naši ljudi priređuju na bilo kakvom domjenku, a ja moram reći da sam imao sreću da sam evo kao dobitnik zelenoga cvijeta sa zlatnim znakom imao iz cijele Hrvatske turističke djelatnike na čelu sa gospodinom Bulićem, iz svih županija, da kada su samo iz jednoga seoskoga turizma moram i to reklamirati, Jakopović, jeli domaće delicije, da su bili prezadovoljni iako tek smo na početku da dobiju do kraja certifikat, da imaju sve recimo prga naša koja je tak sada slavodobitno reklamirana, ona je kod nas domaće jelo, zapravo naše su bake, prabake to stvarale i ne trebamo daleko od toga ići. Tako da evo ja vas molim za jednu solidarnost spram sela, jer ovo je veliki bi bio iskorak i velika podrška selu i seljaku. U ovom drugom segmentu prerađivačke opreme apsolutno to je za raspravu i oni koji se bave s tim mislim da samo budu objeručke prihvatili inicijativu a ne protiv nje bili. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Želim replicirati kolegi Kolaru u onom dijelu kada govori o poticajima, o dvije vrste poticaja. Mislim da se ovdje brkaju poticaji koji trebaju ići ka potrošnji i ka turizmu i poticaji koji trebaju ići ka poticanju infrastrukture, objedinjavanju i otkupu poljoprivrednih proizvoda. Mislim da smo propustili priliku da ove druge poticaje ugradimo 2001., 2002. kada smo donosili Zakon o poticajima, kada se upozoravalo da je nužno uz poticaje za proizvodnju definirati i poticaje za razvoj kvalitetne infrastrukture a to su upravo kooperacije, zadruge kako god ih zvali, koje su nužno da bi objedinili proizvode i ponudili ih tržištu, a onda tek dolaze ovi drugi poticaji, poticaji potrošnji, odnosno poticaji kupcu koji će preuzeti te količine robe organizirane. Jer i ako sada, ja jesam za to da potičemo krajnju potrošnju kroz turizam, ali se bojim da takav kupac kad se pojavi na tržištu da opet neće imati od koga otkupiti, jer je ta proizvodnja rascjepkana, nemamo kvalitetnu da kažem ujednačenu robu koja će se ponuditi, a to su upravo nekada radile kooperacije, odnosno otkupljivači koji su homogenizirali robu i nudili ju krajnjem potrošaču. Govorili ste upravo o "Podravci" koja jeste bila ta koja je bila partner sa Porečom itd. ali ona je otkupljivala proizvod na terenu, ona je proizvod lijepo upakirala o čemu ste također govorila i tek kao takav ga je mogla ponuditi turizmu. Mi ovog časa upravo onog tko će marketinški osmisliti, tko će umotati proizvod, dati ga tržištu nemamo i prema tome mislim da bi se zaista ovdje moralo govoriti o dvije vrste poticaja, jedna da li će ići u poljoprivredu ili u trgovačke poticaje i ove krajnje u turizmu. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Hvala lijepa. Pa ja se slažem u načelu u ovoj vašoj raspravi. Međutim treba pojasniti i reći. Mi zapravo, ovo nisu poticaji ovo je organizirana proizvodnja za plasman u turizmu na način govorim, gdje je ne preferiramo, gdje ne dajemo nikakve beneficije osim da pod jasnim uvjetima svi oni koji se uključe u proizvodnju sklope ugovore, govorimo o ugovorima, znači organiziranu proizvodnju moraju koristiti sredstva na godinu dana da ih se, apsolutno. Ja sam sudionik kad je kooperacija izvanredno dobro funkcionirala. Ona se vraća, ona se sada vraća. Međutim vraća se na komercijalnoj osnovi s komercijalnim kreditima. To je skup proces proizvodnje. Tu se zadužuju pravni subjekti na način da moramo hipotekarno jamstvo davati. Pa mislim da ste svi sudionici toga. Taj vid proizvodnje je jednostavno iza nas, mi moramo naći model kako da ne zadužujemo već ionako zadužene takve pravne osobe da one imaju zraka u proizvodnji jednostavno, da se proizvodnja može širiti i da u konačnici ste dobro rekli kao i ja, ovi mali da budu objedinjeni. Primjerice kod mene postoji sada za 10 do 12 tisuća komada u jednom turnusu da se tove svinje. Znate koliko ih se sada tovi? Tisuću. Jer nemamo organizatora proizvodnje. Znači mi umjesto da imamo 22, 23 hiljade tovljenika godišnje, mi imamo 2, 2,5 hiljade. Ali tak je cijela Hrvatska. Evo državni je tajnik tu, milijun i 200, milijun 300 hiljad, nemamo dva, tri koliko bi mogli proizvesti, a za usporedbu jedna Danska koja je velika kao i mi, ima 22 milijuna tovljenika. Za Boga miloga nekaj ne valja, a tam je sve na ovaj način organizirano, sve do u tančine. Hvala lijepo.
Hvala. Druga replika, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kažete kolega Kolaru da bi ovaj vaš zakonski prijedlog trebalo podržati pa u tom smislu pozivate sve ovdje da izglasuju ovaj zakon navodeći kako ste vi rekli, neovisno o tome kako Vlada razmišlja. Ja mislim da bi to upravo u ime digniteta Sabora, tim više što svi načelno klubovi i pojedinačno zastupnici podržavaju ovaj vaš prijedlog, to trebalo učiniti iz dva razloga prije svega zato što će Vlada onda početi razmišljati, a drugo mislim da je to olakšanje i samog rada Vlada da ne govorimo digniteta Sabora. Ako je u nešto uvjeren, zbog čega onda ne izglasati, onda ne izglasati takav jedan prijedlog. Pa nije ovo prijedlog protiv Vlade Republike Hrvatske. Ovo je jedan zakonski prijedlog koji predlažete u interesu građana, konkretno seljaka i time olakšavate posao Vladi, a ima Vlada ima i drugih problema i poslova kojima će rješavati. Kao što je rekao kolega Stazić, ako Vlada već onako ima svoju onu magičnu formulu koja ne znači savršeno ništa, a što nije samo mana ove Vlade. Sve su to koristile, a to treba jednom konačno i prestati bar onda kada se ne misli, pod tom jednim silogizmom, jednom sintagmom Vlada će to cjelovitije. Dok se to Vlada ne objedini i neocijelovi onda bi to, mislim moglo i ovako ako Vlada misli parcijalno riješiti. Jer ovdje je jedan gorući problem koji ne vidim nikakvog razložnog razloga zašto ovo odbiti. Neka Sabor pokaže jednom svoj dignitet. Ako smo za to svi. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Hvala lijepa. Pa, štovana kolegice, ja zapravo mislim da mi doprinosimo jačanju digniteta Vlade na ovaj način i tu se slažemo apsolutno oko toga i ne mislim da je mišljenje Vlade u suprotnosti s nama. Možda u ovom momentu neki drugi problemi tište Vladu, ja ne bi sada ulazio u to. Ali ako smo došli do momenta da smo blizu jednoga razmišljanja, da smo detektirali problem, da ga pokušavamo riješiti na obostrano zadovoljstvo. Ja osobno vjerujem da nas ne obvezuje kao saborske zastupnike mišljenje momentalno ovakvo ili onakvo, a sutra možda bude drugo. Ja mislim da mi svi skupa zapravo svojim razmišljanjem doprinosimo gašenju požara. Ovo je stvarno požar na selu sada i da ako u jednom segmentu pomognemo da se on ne razbukta napravili smo veliku stvar. Pa baš razmišljajući je li se to nekomu sad sviđa ili ne sviđa, ja osobno mislim da svaki zakonski prijedlog koji u tom smislu ide da samo nas sve skupa jača u uvjerenju da doprinosimo i zato jesmo tu, dignitetu i Sabora i Vlade i cijele Hrvatske. U konačnici, ne delamo protiv države nego za državu sve skupa. Hvala lijepa.
I sljedeća replika, poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine Kolar, klub HSS-a je 22. rujna 2004. godine uputio praktički isti prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizam. Dakle, godinu i pol dana poslije. Što mislite, da li je sazrjelo mišljenje da se plasman domaće proizvodnje u turizam ostvari ili nam ističe vrijeme za ulazak u Europsku uniju ili nešto treće? S obzirom da smo vidjeli da praktički svi klubovi zastupnika danas podupiru ovaj Prijedlog i ovakav način razmišljanja. I naravno, uz neke dodatke da se ga uputi u drugo čitanje. Samo me to zanima. Da li je danas sazrjelo vrijeme, godinu i pol dana kasnije ili je to nešto drugo?
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Pa ako smijem svoje skromno mišljenje reći mislim da je ovo zadnji čas. Ja upozoravam nas sve skupa i skrećem pozornost. Sve ono što je bilo kakvim zakonom regulirano, sada, prije, postaje predmet rasprave za ubuduće i usuglašavanja s Europskom unijom. Sva ona područja koja nisu regulirana na bilo koji način nema rasprave nego se preuzima njihova legislativa. I ovo je jedan skromni doprinos kluba HSS-a da pojačamo našu poziciju da svi skupa shvatimo u kakvoj poziciji jesmo i u konačnici da nam bude svima skupa bolje. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa cilj ovog Zakona je stvoriti zakonski okvir za djelotvorno povezivanje domaćih proizvodnih potencijala s najvećim potrošačem u Hrvatskoj, a to je turističko tržište. Nažalost zbog nerazumijevanja ili zbog političke isključivosti, sasvim je svejedno, ovakav Zakon nije donesen još puno ranije. Ako je suditi po mišljenju Vlade Republike Hrvatske ne treba se donijeti ni sada. Vlada doduše kaže da cijeneći značaj turizma kao tržišta za ukupno gospodarstvo podržava ideju poticanja domaće proizvodnje za plasman u turizmu, ali ne podržava ovaj Prijedlog. Pogledamo li sva do sada dana mišljenja Vlade na oporbene prijedloge zakona gotovo uvijek se podržava ideja, ali ne i zakonske projekte. Na početku mandata, makar je davala negativno mišljenje, nakon nekog vremena i sama je prepisivala oporbene prijedloge i davala ih u saborsku proceduru kao svoje. I to je bio neki pomak jer su se odnosi uređivali bez obzira po čijem prijedlogu no sada niti imamo prijedloga Vlade niti dopusti parlamentarnoj većini da donese zakon po prijedlogu klubova i zapravo tapkamo u mjestu, tješeći se da Vlada podržava ideju. Od same podrške ideje nema ništa. Zbog toga bi bilo dobro razmotriti potrebu i korist pojedinih zakonskih projekata i donijeti ih bez obzira na stav Vlade. Vlada kaže da svake godine donosi program kojim se potiče domaća proizvodnja za plasman u turizmu, ali kako govore pokazatelji od realizacije toga programa nema ništa. Očito je da ona smatra normalnim povećanjem uvoza prehrambenih proizvoda no normalnim ne smatraju domaći proizvođači kojima je osnovni problem tržište. Oni kažu da nije problem proizvoditi kada bi se znalo što proizvoditi i po kojim cijenama. Danas se uvozi sve i svašta, većinom sumnjive kvalitete. Prisjetimo se samo proizvoda sa genetski modificiranim organizmima, zamrznute svinjetine kojoj je istekao rok uporabe pa špekulacija o tisuću tona govedine i junetine koja na granici čeka dozvolu za uvoz, a onda se kod nas pojavi kravlje ludilo kojeg britanski laboratorij opovrgne. Kada proizvođač nema tržišta normalno je da se proizvodnja smanjuje. Za podsjetiti je da se danas u Hrvatskoj za vlastite potrebe proizvodi u dovoljnim količinama samo 5 proizvoda. Potencijali su nam daleko veći a mi ih ne koristimo. Cilj državne politike ne može i ne smije biti smanjenje fizičkog obima proizvodnje, pogotovo ne pred ulazak u Europsku uniju. Ministar poljoprivredi govori o potrebi povećanja proizvodnje, a Vlada istodobno svojim mjerama proizvođača ostavlja bez tržišta i time ih prisiljava na smanjenje proizvodnje. Ne samo da ih ostavlja bez tržišta nego se smanjuju poticaji, ne isplaćuju se, zaustavljen je proces okrupnjavanja obiteljskih gospodarstava. Dakako da se postavlja pitanje kako Vlada misli uvesti naše proizvođače od kojih su većina seljaci u Europsku uniju? Filozofija ovog Zakona polazi od prirodnih potencijala koje Hrvatska ima. To je nezagađeno poljoprivredno zemljište i k tome još vrlo plodno koje uz određena ulaganja može dati obilan, a po cijeni konkurentan urod. Taj urod treba preraditi i finalizirati u domaćoj prehrambenoj industriji i u konačnici plasirati na domaćem turističkom tržištu. Prema podacima kojima raspolažem u našem turizmu godišnje se apsorbira prehrambenih proizvoda u vrijednosti od 2 milijarde dolara. Sam ovaj iznos zapravo sve govori, ali na žalost to veliko tržite rezervirano je za nekog drugog i zbog toga ga nismo iskoristili za dobrobit države i njenih građana, nismo iskoristili sve mogućnosti koje iz turizma proizlaze. Visoki udio inozemnih proizvoda bitno smanjuju učinke turizma jer se za vrijednost uvezenih roba ne koristi vlastiti proizvodni potencijal i stoga dakako da raduje uspješna turistička sezona, ali u njoj ne možemo ni gledati ni očekivati mesijanstvo sve dotle dok za sobom ne bude povlačila potrebu povećanja domaće proizvodnje. Povećanje proizvodnje dovodi do nove zaposlenosti i novog upošljavanja i tada građani zapravo neposredno osjeti uspješnost državne politike. Međutim, kod nas nije tako i često se pitamo tko to vodi politiku, ljudi koji su pred građanima odgovorni ili kojekakvi uvozni lobiji koji će učiniti sve za vlastitu korist pa napravit će i kravlje ludilo ako je potrebno. Moć novca je snažna i tu vidimo razloge zbog čega nema političke volje za međusobno spajanje potrošača i proizvođača. Dakako da ovo povezivanje dvaju najvećih hrvatskih potencijala nije lako, a ni jednostavno. Turističko tržište je vrlo zahtjevno i njemu se nije prilagodila domaća proizvodnja. Ta prilagodba je potrebna, ali zato su potrebne mjere gospodarske politike koje bi potakli i dugoročnije stimulirale domaće poduzetnike, a posebice proizvođače da svoje proizvodne programe prilagode potrebama turističkog tržišta. Domaće gospodarstvo mora se osposobiti za proizvodnju onoga što je turističkom tržištu potrebno, međutim taj proizvod mora i po kvaliteti i po cijeni biti konkurentan uvoznim proizvodima upravo radi toga predlažemo ovaj Zakon kojim se njegovom primjenom potiče domaća proizvodnja, a poduzetnike posebice proizvođače da svoje proizvodne programe prilagode potrebama turističkog tržišta i na taj način se omogućavaju … [[Govornik se ne razumije.]] učinci tog tržišta na razvitak domaće proizvodnje. Zanimljivo je da Vlada podržava ideju poticanja, ali predlaže da se zakon odbije. Taj stav bio bi razumljiv da Vlada ima bolji prijedlog rješenja problema, ali ga nema. Kaže da Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka provelo javni natječaj za izradu projekta hrvatski proizvod za hrvatski turizam na kojem je prihvaćena ponuda instituta za turizam u Zagrebu. Institut je okončao rad na projektu izradom pisanog materijala koji će se javno prezentirati uz predlaganje konkretnih mjera u cilju stvaranja daljnjih mogućih povećanja udjela domaćih proizvoda za potrebe hrvatskog turizma. Vrijeme prolazi, a na tom području vlada potpuni košmar. Dok razmišljanja traju turizam će se i nadalje orijentirati na uvoz i taj će se način i nadalje smanjivati gospodarski učinci turizma, a domaći poljoprivredni potencijali ostat će neiskorišteni. Dakle, ni ono što nam je priroda dala ne znamo oplemeniti i staviti u funkciju općeg dobra. Nadalje, Vlada kaže da ovaj Zakon nije u skladu sa sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju s Europskom unijom. To nije točno. Članice Europske unije su Grčka i Španjolska i one imaju ovakav model zaštite domaće proizvodnje. Kako će građani jednoga dana na referendumu prihvatiti ulazak u Europsku uniju, ako ih vlast cijelo vrijeme uvjerava da zakone s nepopularnim mjerama donosi na zahtjev Europske unije, da zakone koji su za građane korisni, ali se kod nas ne primjenjuju jer to ne omogućava gospodarsko stanje također donosi na zahtjev Europske unije i na kraju ne smijemo zaštititi ni domaću proizvodnju koja treba otvarati nova radna mjesta jer to od nas zahtijeva Europska unija. To građani Republike Hrvatske ne mogu shvatiti i uzalud će biti sva nastojanja političke elite jer će građani na referendumu izreći svoje ne. Nadalje, Vlada kaže da u prijedlogu zakona nije razvidno koliki iznos sredstava bi trebao izdvojiti za pozajmice i kreditiranje te ukoliko Habor ima sredstava za ovakav način financiranja turističke sezone može i bez zakona izraditi vlastiti program kreditiranja. Habor je prihvatila u zakonu predložene modele kreditiranja s jednom jedinom razlikom, turističke tvrtke nemaju obveze snabdijevati se domaćim proizvodima i dok je to tako i nadalje će nas na ulazu u turističke objekte dočekivati namještaj, tepisi iz uvoza, dočekat će nas uvezena posteljina, ručnici, sapuni i šamponi sve do toalet papira je uvozna roba, na stolu uvozna hrana kojoj je vjerojatno istekao rok uporabe. Nasuprot tome domaća proizvodnja neće postići željenu razinu, a godinama će se boriti za zaštitu temeljnog ljudskog prava, a to je pravo na rad. Iz ovih razloga apeliram i predlažem svim kolegama da se uistinu prihvati ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju i ne treba se baviti politikanstvom na ovako korisnom projektu.
Hvala. Poštovani zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici. Razmatrajući ovaj Prijedlog Zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu koji je praktički isti onaj prijedlog kojeg je HSS uputio i u rujnu 2004. godine držim da je jedan od prioriteta na koji se treba usredotočiti sada kako bi nakon ulaska u Europsku uniju imali dostatan kapacitet posebno u poljoprivredi za interno tržište, ali i za proizvod za tržište Europske unije, dakle proizvod konkurentan kao poljoprivredni proizvod za tržište Europske unije. Velika je šteta što se ovako nije raspravljalo kao što se danas raspravlja o ovom Prijedlogu prije 5 ili više godina. Naime, već je svima poznato da nakon ulaska Hrvatske u Europsku uniju nitko više neće moći povećavati proizvodne poljoprivredne kapacitete, odnosno jednostavno je figurativno rečeno, npr. jedan vinogradar neće moći posaditi niti jedan trs vinove loze više ili jedan maslinar neće moći posaditi niti jednu maslinu više itd. da ne nabrajam. Između ostalih i navedena saznanja opravdavaju u svakom pogledu još širu i bržu edukaciju stanovništva i poticaje proizvođačima, podvlačim posebno u poljoprivredi za koje smo sigurni da se u pregovorima Republike Hrvatske sa Europskom unijom da je jedno od najdelikatnijih područja u što smo se mogli uostalom uvjeriti na primjerima zadnjeg proširenja Europske unije novim članicama. Poticanje domaće proizvodnje za plasman u turizmu smatram da apsolutno trebamo podržati i da je takvo poticanje od strateške važnosti za Republiku Hrvatsku. U prvom redu, tu su poljoprivredno-prehrambeni proizvodi koji u ukupnoj turističkoj vrijednosti društvenog bruto proizvoda iznosi oko 20%. Naravno, uz navedeno vrlo je važno produžiti turističku sezonu sa novim i kvalitetnijim ponudama koje će privući turiste s čime se u Istarskoj županiji najdalje odmaklo. U ruralnom dijelu Istre ulažu se golemi napori za otvaranje novih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava registriranih za bavljenje agroturizmom ali i u proizvodnim djelatnostima u prvom redu u proizvodnji ekoloških proizvoda i zaštićenih tipičnih autohtonih proizvoda koji se prodaju u turističkim mjestima, na agroturističkim punktovima, na lokacijama vinskih cesta itd. Poticaji za proizvodnju zaštićenih tipičnih autohtonih proizvoda moraju biti namjenski. Navesti ću primjer zaštićenog istarskog pršuta ili slavonskog kulena. Da bi proizveli najbolju kvalitetu istarskog pršuta ili slavonskog kulena potrebno je uzgojiti 200 kilograma teške svinje što znači da nam je za konačni proizvod potreban vremenski period od dvije godine a Vlada Republike Hrvatske bi na prijedlog ministra mora, turizma, prometa i razvitka, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i ministra gospodarstva, rada i poduzetništva najkasnije, podvlačim najkasnije do srpnja tekuće godine morala donijeti program poticanja proizvodnje za plasman u turizam za narednu turističku godinu s projektom za naredne tri godine. Poznata nam je činjenica da se uvozna komponenta u sadržaju turističke ponude ne smanjuje već dapače, povećava se iz godine u godinu što će biti primjer i ove godine, što je potpuno nedopustivo i čemu napokon treba stati na kraj. Takva je situacija rezultat nedostatka realne strategije i gospodarske politike, u ovom slučaju nedostatka dugoročne stimulacije domaćeg proizvoda bilo poljoprivredno-prehrambenih ili drugih proizvoda za plasman u turizam. Ovdje moram istaknuti pozitivan primjer prezentacije poljoprivredno-prehrambenih proizvoda Vukovarsko-srijemske županije u Istri u Poreču koji je organizirala Istarska županija što je bio jedan od primjera kako se poljoprivredno-prehrambeni proizvodi jedne županije prezentiraju turističkom tržištu Istre iz koje proizlazi da će se već ove sezone u turizam plasirati više domaćih proizvoda a što je naravno za svaku pohvalu. Smisao poticanja domaće proizvodnje za plasman u turizmu a posebno poljoprivrednih proizvoda omogućava iskorištavanje raspoloživih poljoprivrednih resursa, poljoprivrednog zemljišta, štalskih i prerađivačkih kapaciteta, valorizaciju ekoloških i tipičnih autohtonih proizvoda, plasmana domaćeg proizvoda putem turizma i agroturizma kao izvornog proizvoda, povećanje prihoda i ekonomsku stabilnost i obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava, zadržavanje mladih ljudi na selu i naravno smanjenje uvoza i zaustavljanje trgovačkog uvoznog lobija, te poboljšanje platne bilance u cjelini. U svom sam izlaganju dao poseban naglasak na poticanje domaće poljoprivredne proizvodnje u turizam iz razloga što je po mom mišljenju poljoprivredna proizvodnja jedan od prioriteta za Republiku Hrvatsku, no isto tako trebamo se postaviti i poticati i ostale vrste domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Osobno podržavam ovakav pristup za plasman proizvoda domaće proizvodnje u turizam i podržavam da ovaj prijedlog zakona uputimo u drugo čitanje do kada će se izvršiti usklađivanje ovog prijedloga zakona sa onim sporazumima kojih je Republika Hrvatske potpisnik, kao na primjer Sporazum sa Svjetskog trgovinskom organizacijom. Dalje, da se zakon uskladi se ne bude u suprotnosti što je vrlo bitno tržišnog natjecanja a da istovremeno ostanemo na tragu "Kupujmo hrvatsko". Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Odustajem.
Odustaje. Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Luka Roić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici! Lijepo je biti u Saboru kada se gotovo postigne suglasje na prijedlog jednog zakona bez obzira da li se on podržava kao zakon u konačnom obliku ili kao inicijativa ili kao prijedlog koji je spreman ili zreo da se donese kao konačni zakon u najkraćem vremenu. Naime, u raspravi koju sam pažljivo slušao od samog početka nije bilo previše pitanja koja sam čuo na odborima a koja su bila otprilike ovakva. Što je to domaći proizvod, da li preferiranjem i poticanjem domaće proizvodnje radimo nauštrb uvoza, da li je HABOR kao institucija koja je mogla ovakve pozajmice financijske i ovakve aranžmane raditi do sada to radila i da li je to bilo dovoljno? Ja ću odgovoriti. Ona je to mogla raditi ali nije morala. Ali mislim da je upravo potrebno zakonski definirati i urediti te odnose kako bi oni bili učinkovitiji nego do sada. Naime, ako je takva mogućnost postojala rezultati koje imamo su posve nezadovoljavajući. I ako su rezultati nezadovoljavajući onda je potrebno nešto novoga učiniti kako bi se situacija u ovoj gospodarskoj aktivnosti poboljšala. Nema zbora da je najveći zapravo problem svakom malom poljoprivrednom pa i svakom drugom proizvođaču koji je odlučio upustiti se u vrlo rizičan i neizvjestan ishod jer njegov proizvod redovito ne može naći put do konačnog tržišta i valorizaciju na tržištu na pravi način i godinama zapravo stvara mu vrlo velike probleme i glavobolje i na kraju najčešće odustaje od svega jer njegova financijska efikasnost je vrlo malena. I ako se država odluči da putem ovakvih programa, ovakvih zakona potiče takve aktivnosti onda ona ne diskriminira nikoga nego rekao bih izjednačava, izjednačava donekle uvjete sa onima koji su veliki, koji imaju sve mogućnosti financijske da svoju proizvodnju prate od početka do kraja i zapravo najveća pomoć svakom manjem organiziranom ili neorganiziranom poljoprivredniku je najveća potreba financijska potpora najmanje na godinu dana jer ciklusi njegove proizvodnje su uglavnom takvi i potrebno je da on ne razmišlja o financiranju svoje proizvodnje na način na koji je to radio do sada zalaganjem ili založnim aktivnostima kako bi zapravo došao do skupih kredita koji bi ga vremenom potpuno eliminirali iz tržišne utakmice. Poznata je priča o Davidu i Golijatu, ali ta priča je samo biblijska priča o realnoj ekonomiji. Ona nema nikakve šanse. David je David, a Golijat je uvijek Golijat. I zato moramo zapravo svi učiniti sve da izjednačimo i da osposobimo sloj proizvođača da bude konkurentan na vlastitom tržištu, a to je prije svega turistička djelatnost. Jer tamo najlakše zapravo pronalazi put ka zapravo bih rekao izvozu koji je na vlastitom terenu. I to je nešto što mislim da nitko ne može imati ništa protiv, a vidio sam da i u diskusijama koje su danas vođene u Hrvatskom saboru nema onih koji su se žestoko protivili ovakvoj ideji. Ja se nadam da će i želim prije svega ovdje osobno zahvaliti svima koji razmišljaju na ovaj način i želim potaknuti sve da se još više aktiviraju u pronalaženju najboljih rješenja kako bi ovaj Zakon bio i konačno definiran. HSS, to mogu otvoreno reći ne želi autorstvo nad ovim zakonom. Ovo nije privilegija nijednog kluba pa ni HSS-a ni bilo koga. Mi želimo naprosto da ovaj Zakon prođe u ovom hrvatskom Domu na dobrobit svih onih koga se on tiče. To je ono što želimo zapravo da se javno čuje i pozivamo sve one da u drugom čitanju pridonose svim stručnim, svim drugim prijedlozima koji će pripomoći da se ovaj zakon uobliči na način na koji je on prihvatljiv. U početku se govorilo da je on u suprotnosti sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Čuli smo danas da to nije tako. Govorilo se o tome da će se protiviti WTO. Također smo mogli čuti kako to nije posve utemeljeno i kako je zapravo ovakav način potpore gdje se zapravo financijski potpomaže jednog subjekta u procesu proizvodnje da, da na financijski, da mu se financijski olakša put od proizvodnje do potrošnje. Da se taj ciklus u potpunosti zatvori jer jedino tako on ima šansu pojačati i kvalitetnije se upustiti na turističko tržište i ostvariti svoju dobit i svoje postojanje na tržištu. Najmanje ono što će rezultirati ovim zakonom je, zapravo dobitak je prije svega kvalitetniji domaći proizvod koji se definitivno potvrđuje na tom tržištu. Definitivno se povećava zaposlenost koja je velikim, velika nevolja hrvatskog gospodarstva. U konačnici smanjuje se deficit platne bilance, smanjuje se uvoz, a povećava izvoz. Obogaćuje se turistička ponuda autohtonim visokokvalitetnim domaćim proizvodima i proizvođač bilo poljoprivredni ili neki drugi može dugoročno planirati svoje aktivnosti, planirati svoj razvoj i stabilitet svoje proizvodnje. To je nesumnjivo ono što je rezultat nadam se ovakvog zakona koji će biti prihvaćen, a svakako da je turizam jedna specifična grana u kojoj se zemlja domaćin zapravo pojavljuje kao domaćin i koji svakako želi u svakoj svojoj ponudi ponuditi ono što je autohtono, što je domaće, što je najvrjednije, što je najkvalitetnije. Što će u najboljoj mjeri promovirati i legitimirati samog domaćina kao onoga koji cijeni vrijednosti i koji ulaže u vlastite vrijednosti. To je smisao svakog domaćinstva pa tako i turizma kao grane koja želi kroz takav oblik zapravo povećati i obnoviti sve one proizvode i sve one zanate koji su bili zapušteni ili koji nisu dobili valorizaciju na tržištu. Jednom riječju prijedlog ovakvog zakona nadam se uz korekciju i prijedlog svih onih koji mogu stručno dopuniti njegove nedostatke nadam se da će biti jednoglasno donesen u ovom hrvatskom Domu što će ponovo kao što reće kolega Stazić u prošlom mandatu bio presedan donošenja jednog zakona koji je oporba ponudila, biti presedan i u ovom zasjedanju Sabora. Gdje će se prihvatiti jedan zakon oporbene stranke, prijedlog zakona i s napomenom da je to svakako zakon koji pomaže svima onima koji su sudionici procesa u turizmu i proizvodnji, a prije svega svih hrvatskih građana a ne nikakve političke stranke. U to ime pozivam vas da date glas ovom Prijedlogu zakona i da ga u drugom čitanju doradimo na način koji će biti prihvatljiv za sve. Zahvaljujem.
Hvala. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Na samom početku želio bih reći jednu činjenicu. Da ne postoji opća suglasnost niti je se ona danas čula ovdje u Hrvatskom saboru po pitanju ovog Prijedloga zakona. Naime u ime Kluba gospodin Krešimir Čosić je izrazio apsolutnu rezervu, apsolutnu rezervu s obzirom na prijedlog koji je pred nama, a druga je stvar što sama rasprava, inicijativa kada je riječ o poljoprivrednoj proizvodnji, kada je riječ o turizmu ima svoje veliko značenje za ukupno gospodarstvo Hrvatske i ja kao inicijativu, kao ideju pozdravljam ovu raspravu. Cilj je svakako ovog Prijedloga zakona ali i vladinih mjera domaći proizvod plasirati u turistički sektor. Međutim moramo znati da je Vlada Republike Hrvatske i da su nadležna ministarstva izradili Nacionalni program poticanja poduzetništva, da je Ministarstvo poljoprivrede kao nadležno ministarstvo za poljoprivrednu proizvodnju nizom subvencija i poticajnih mjera dalo jedan veliki zamašnjak poljoprivrednoj proizvodnji i smatram da s te strane je namjera ovog Prijedloga zakona je već konzumirana u postojećem zakonodavstvu i postojećim mjerama Vlade Republike Hrvatske. Također smatram da sama koncepcija kad je riječ o samom Prijedlogu zakona koja postavlja pitanje likvidnosti odnosno kreditiranja poljoprivredne proizvodnje i proizvodnje uopće kao glavni problem kad je riječ o hrvatskom gospodarstvu što ona konceptualno apsolutno nije točna. Problemi hrvatskog gospodarstva su i druge naravi između ostalog, a to je jedan od segmenata bitan, ali smatram da smo problem likvidnosti i u zadnjih nekoliko godina i nadvladali. Zakon je ako pogledamo članke 3., članak 7., članak 10. on je apsolutno neprovediv. Potiče se de facto sve i odnosi se na cijeli prostor Republike Hrvatske. Od gostionice u Slavoniji do nekog restorana, reprezentativnog restorana u Zagrebu i konobe u Visu. Mislim da zakon sam po sebi je njegova poruka bila bi sljedeća. On je kompliciran tako da bi bio neprovediv i da po mom mišljenju, po mom skromnom mišljenju uz maksimalni napor svih zastupnika de facto da mi ne možemo dobiti i kvalitetan zakon. Ali ponovit ću ponovo, Vlada Republike Hrvatske, nadležna ministarstva a već su razradile određenu ovu problematiku i različitim mehanizmima kad je riječ o zakonskoj regulativi, a poglavito mjerama, poticajnim mjerama ovo je pitanje riješeno. Po pitanju nulte stope kad je riječ o kamati na jednu godinu, pozajmica na jednu godinu i dugoročnim kreditima 2% de facto već to rješavamo preko Hrvatske banke za obnovu i razvoj. Jer znamo, ja mogu govoriti za Splitsko-dalmatinsku županiju da Splitsko-dalmatinska županija, a i općine i gradovi subvencioniraju kamatu i time de facto dolazimo već u stvarnosti do kamate od 1, odnosno od 2%. Ovaj je prijedlog s druge strane zakona se nameće kao jedan krovni zakon, kao krovni zakon. I on de facto ulazi, on se tiče poljoprivrede, građevinarstva, informatike, tekstilne proizvodnje, pa smatram da je de facto pretenzija predlagača prevelika, prezahtjevna i da de facto ne može u deset ili petnaest pa čak ni u stotinu članaka sve stati ono što bi mi željeli postići jednim ovakvim zakonom. Danas je bio spomenut i dalmatinski pršut. Evo vidite, ja ću vam reći sljedeće, dalmatinski pršut kao proizvod sa certifikatom uopće ne postoji, uopće ne postoji. A postoji kao tobože neki turistički brand, kad je riječ o gastronomiji. Ne postoji, ne postoji ponavljam ponovo. Evo, ovih dana u Sinju se organizira sajam proizvođača pršuta s područja cijele Hrvatske, poglavito s područja Dalmacije u organizaciji Centra za poticanje poduzetništva. Što se time ćeli postići? Ministarstvo poljoprivrede je, županija i grad Sinj su pokrovitelji. Želi se s jedne strane definirati jedinstvena tehnologija proizvodnje i da taj dalmatinski pršut konačno dobije svoj certifikat da ga možemo plasirati ne samo kao gastronomski proizvod, specifični gastronomski proizvod za vrijeme turističke sezone, nego i u izvozu s jedne strane. I s druge strane želi se osigurati jedinstvena sirovinska baza, a to znači povezati s jedne strane Slavoniju i s druge strane Dalmatinsku Zagoru gdje postoji određena tradicija u proizvodnji ne baš Bog zna koliko je jaka, u proizvodnji svinja. Spomenut ću vinogradarstvo, ribarstvo. Svi znamo da poticaji Ministarstva poljoprivrede i šumarstva su značajni i tu trebamo biti realni i reći da su i ribari, a i oni ljudi koji se bave maslinarstvom, vinogradarstvom apsolutno zadovoljni sa mjerama koje je predložila Vlada Republike Hrvatske i koji su još uvijek na snazi. Da zaključim, rasprava o turizmu kao nezaobilaznoj gospodarskoj grani dobro dođe. Ovaj prijedlog zakona po meni je deklarativne naravi. Dobro je raspraviti, izmijeniti mišljenja i moramo biti realni jer rezultati koje predlagatelj želi postići su rezultati na dugi rok. Ali ne ovim zakonom, nego nizom gospodarskih mjera. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kažete kolega da je ovo u neku vrstu krovni zakon. Pa da, to je krovni zakon ako ga shvatimo tako da je to jedan krov koji treba spriječiti da kuća prokišnjava. A kuća prokišnjava. I baš takav krovni zakon je i potreban. Da spriječi da kuća, da kiša uništi sve što je u toj kući. Vi ovaj zakon proglašavate nepotrebnim, jer da je sve riješeno. Ali dajte vi to da je sve riješeno objasnite slavonskom seljaku koji ne može prodati svoj kulen tamo u Dalmaciji. Dajte vi to objasnite onome koji žive na otocima da bi po ovom zakonu bi se on lakše mogao baviti turizmom. A vi njemu sad tvrdite da je to sve skupa nepotrebno, jer da on to sve skupa ima. Pazite, da on to sve skupa ima onda bi on puno bolje živio, onda ovakvi zakonski prijedlozi njemu ne bi bili potrebni. Vi kažete da rasprava dobro dođe. Eh, slušajte, nemojmo se igrati ptice noja, zabijati glavu u pijesak, rasprava dobro dođe. Od ove rasprave nikom ona dobro ne dođe ako mi ne promijenimo stanje. Ona je čisto gubljenje vremena. Nitko, ni jedan od tih turističkih radnika koji žive od tog turizma ni jedan od naših seljaka neće bolje živjeti od naše rasprave. Oni će bolje živjeti jedino ako se ovaj zakon usvoji i ako oni dobiju novce po tom zakonu, poticaje nekakve. Pa mogu bolje raditi i ostvarivati veći prihod. I kažete na koncu da je zakon deklaratorne naravi. Upravo suprotno, zakon je vrlo konkretna, a cijela ova vaša rasprava skupa sa mišljenjem Vlade je deklaratorne naravi.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Dobro, gospodine Staziću vi ne znam da li ste me slušali, ali uglavnom niste me razumjeli. Ja kad sam govorio o krovnom zakonu ja znam u ekonomskom smislu šta to znači, a vi spominjete kuće, krovove, cigle, nemam pojma što, a po pitanju slavonskih seljaka kad je riječ o ribarima, smatram da je Vlada Republike Hrvatske u okvirima mogućnosti, ukupne mogućnosti financijske kad je riječ o državnom proračunu da je Vlada našla dogovor i da stanje u tom pravcu ide bolje. Ne smatram da je ovo, ja govorim o zakonu kao takvom da je deklarativne naravi. Međutim, budući da bi govorite i o brodovima i o ribarima i o … [[Govornik se ne razumije.]] de facto i ovaj foskule sad koje sam čuo od vas ostaju u granicama već poznatog. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, dozvolite nekoliko riječi o prijedlogu ovoga zakona o kojem evo danas raspravljamo ovdje, koji se zove Zakon o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Pa, kada govorimo o turizmu onda moram reći da se kroz turizam može plasirati jedan veliki broj proizvoda domaćih da to nisu samo poljoprivredni proizvodi, da su to i mnogi drugi i da puno domaćih subjekata može sudjelovati u, i doprinijeti obogaćivanju i proširenju turističke ponude na našemu Jadranu. A problemi koji su sad, danas prisutni su ti da postoji jedan nedostatak proizvoda široke proizvodnje i potrošnje koji se izravno prodaju turistima putem trgovina, ugostiteljskih objekata i drugih i nema dovoljan širok asortiman reprodukcijskih materijala koji se danas mogu koristiti u našem turizmu. Također ne postoji ni čitav niz mjera koje bi mogle pomoći gospodarske politike koje bi potakle i dugoročni stimulirale domaće poduzetnike da svoje proizvodne programe mogu plasirati na turističkom tržištu. Koji su to programi? Danas se ovdje govori uglavnom o poljoprivrednim proizvodima koji bi se trebali plasirati, ali ja bih vas podsjetio da postoji čitav niz drugih grana industrija koje bi mogle svoje proizvode plasirati kada bi ovaj zakon izglasali na turističkom tržištu. Tu prije svega mislim na drvnu industriju sa kojom sam dosta povezan u svom poslovnom djelovanju i moram reći evo iz podataka koje smo dobili prošle godine, da je recimo uvoz pokućstva u Republiku Hrvatsku 311,7 milijuna američkih dolara, a da je … [[Ne razumije se.]] izvoz pokućstva 240 milijuna dolara bio protekle godine. Od tih 311,7 milijuna dolara uvoza najviše se to odnosi na sjedala, znači stolice, zatim dalje kuhinjsko pokućstvo, od drveta pokućstvo za spavaće sobe i pokućstvo za blagovaonice i dnevne boravke. To su podaci koji nas i taj je uvoz negdje za 8% veći nego što je to bio godinu dana prije i stoga možemo zaključiti da jedan veći dio proizvoda drvne industrije se danas uvozi i plasira se na naše tržište. Navest ću i primjer jednog poznatog velikog hotelskog poduzeća u blizini Šibenika koji je prije četiri godine … [[Ne razumije se.]] kompletan svoje hotele i danas naručuje namještaj i mijenja taj namještaj iz naše, kupuje kod naše tvornice "Mundos" mogu reći u Varaždinu, su mu mogli dati da bira, ima prilike razgovarati sa direktorom. Što nam to govori? Da smo prije četiri godine kupili jedan veliki broj tog namještaja iz uvoza razne sumnjive kvalitete i sada ga moramo mijenjati i pronašli su da ipak domaći namještaj može sigurno zadovoljiti po kvaliteti i da se može plasirati u naše hotele. Zašto to govorim? Zato što ispalo je ovdje da se samo govori o nekakvoj, samo o poljoprivrednim proizvodima, a na primjer o drvnoj industriji se može reći da je to čitav niz drugih industrijskih proizvoda koji se mogu plasirati u turizmu, u turističkoj privredi i zbog toga je potrebno da se nađe jedan način i modus da i ta drvna industrija te svoje proizvode proda da dobije za njih novac i to odmah, da može planirati sustavno svoju plansku proizvodnju, napraviti za iduće vrijeme, a ne da uvozimo sve ono što danas na tržištu ima drugih zemalja, ima i na taj način da kroz nekakve povratke kroz turističke posjete njihove se praktički onda uvozi i njihov namještaj i plasira se kod nas. Ako bismo ispoštivali i donijeli ovaj zakon onda bismo omogućili da naša drvna industrija koja je danas potencijalno još uvijek najveća izvozna grana i koja ima povećanje izvoza, istina ono je malo, ali zadnjih godina je svake godine sve više prisutnije, mogli bismo omogućiti da dođe i do veće finalizacije te drvne industrije, a omogućili bismo joj i da ona redovito plaća Hrvatskim šumama, danas je dug negdje blizu 400 milijuna kuna drvne industrije prema Hrvatskim šumama, jasno zbog toga što nema dovoljno obrtnih sredstava i ta grana nam u zadnje vrijeme ima tih poteškoća upravo zbog toga što su i kamatne stope skupe i njihovi proizvodi su opterećeni sa velikim brojem uvoznih proizvoda koji često puta nemaju ni osnovne certifikate o kvaliteti i kao takav je primjer to i hotelski lanac koji sam spomenuo, koji je nakon evo tri i pol godine praktički mora mijenjati namještaj. Dalje kada govorimo o ovom prijedlogu zakona onda moramo reći da smo mi i u naš plan usklađivanja zakonodavstva naveli da ćemo u 2005. godini donesti Zakon o poticaju domaće proizvodnje za plasman u turizmu kao dio plana usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije, da se to nije desilo, da smo u međuvremenu informirani da se predlažu nekakvi drugi projekti koji još nam nisu prezentirani i da očekujemo da oni budu uskoro isto tako prezentirani ovdje na Saboru, a temeljna filozofija uopće cijelog mehanizma kako potaknuti domaću proizvodnju je vrlo jednostavna i ona se svodi u ovome zakonu, znači na prijedlog određenih ministarstava radi se jedan okvirni program poticanja proizvodnje kojemu se određuju okviri, potreba hotelskih i drugih ugostiteljskih tvrtki, investicijskih potreba tih tvrtki i turističkih područja i kriterije i oblike kreditnih poticaja. Kreditni poticaji sastoje se od kratkoročnih, beskamatnih pozajmica za nabavku roba u pripremi turističke sezone na rok od jedne godine i kredita za ugovorenu proizvodnju za tu namjenu uz duži rok i uz kamatu od 2% godišnje. Na temelju tog programa poticaji se odobravaju turističkim tvrtkama i domaćim proizvođačima koji su sklopili ugovor o dugoročnom poslovnom i interesnom partnerstvu i kreditne poticaje bi trebala odobravati Hrvatska banka za obnovu i razvoj uz prethodno mišljenje resornih ministarstava. Mislim da je sam postupak jednostavan i jasna, a primijenjen je već u nekim zemljama Eurpske unije i da zbog toga praktički ne dolazimo u nikakve sukobe sa Europskom unijom oko daljnjih pregovora i usaglašavanja i da zbog toga možemo na taj način i osigurati, a onaj dio pozajmica koji se dešava čak unutar jedne godine ne djeluje ni na državni proračun, samo što su one možda, moraju malo ranije isplatiti nego neki drugi prioriteti. I kada pogledamo da za potrebita ulaganja koja u ovoj godini sudjeluju u pripremi turističke sezone blizu 6 milijardi kuna da se tim novcima može značajno doprinijeti da se prije svega dobiju određeni kapaciteti domaće proizvodnje za dugoročno, da se stvore određeni brendovi u onim dijelovima gdje tih brendova nema ili nemaju dovoljnu količinu svojih proizvoda i na taj način se može onda očekivati neka bolja perspektiva. Mnoge branše ne sam onaj dio poljoprivredne proizvodnje nego i svih ostalih koji sudjeluju. Rekao sam na početku turistička privreda može biti zamašnjak mnogih proizvodnji unutar naše države. Zbog toga mislim da je potrebno podržati ovaj prijedlog zakona i propustiti ga u drugo čitanje. Hvala.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Vrlo kratko ću se uključiti u ovu raspravu, jer se nisam prijavila za raspravu misleći da će biti manje priče o ovome. Dakle duboko stojim na stanovištu da hrvatski proizvođači trebaju imati najveći tržišni udjel prvo na hrvatskom tržištu bez obzira čime se bavili od poljoprivrednih proizvođača pa do finalne proizvodnje, ali ovo je pokazalo dakle da svatko sa svog aspekta gleda netko poljoprivredu netko drvnu industriju. Međutim, mi se moramo odlučiti da li je nama turizam grana izvoza ili je nešto sasma drugo. To je jedno odrediti što je to turističko tržište. Jer ja se slažem da turističko tržište se može definirati na način da se kroz određeno kraće vrijeme odvija veća aktivnost ali ovim Zakonom, dakle, je rečeno da je cijela Hrvatska praktički turističko tržište što nije dobro definirano. Tu dakle treba promijeniti definiciju tog tržišta i trebamo se dogovoriti. Dakle, definirati što je to domaći proizvođač i domaći proizvod. Jer sigurno to nije pivo kojeg u Hrvatskoj proizvodi strani proizvođač. Dakle, mi moramo biti svjesni da imamo nekoliko kategorija proizvodnje i to vrlo jasno treba reći tko može koristiti poticaj ili ne. Jer koliko god u obrazloženju piše da je to neutralna transakcija, to je vrlo utralna s ekonomskog stanovišta. Govoreći o oportunitetnom trošku nije svejedno da li ćete vi na milijunu kuna zaraditi nulu kuna kamata ili ćete zaraditi 50 ili 100 tisuća kamata na toj svoti. Dakle, radi se o trošku državnog proračuna. Ja neću reći da Slovenci su meni godinama kad sam im prodavala hrvatske proizvode rekli "mamo svojo tovarno". Dakle, Hrvati bi trebali ne zakonima nego drugom sviješću, dakle, i ekonomskim logikama imati tu potrebu da kupe prvo hrvatski proizvod koji je jednak onom uvoznom, a drugo, postoje mehanizmi da državna tijela narede internim uputama svim onima koji kupuju novcem iz državnog proračuna da kupuju isključivo prvenstveno hrvatski proizvod. Tek kad ga nema onda se može kupiti uvozno. Tu ne vidim potrebe donošenja posebnog zakona. Dakle, podržavam smisao ali vrlo trebamo biti oprezni ako ide u daljnje čitanje donošenja, dakle, tog zakona i točno odrediti kategorije tko to može, tko ne dobiti jer će biti velikih zlouporaba. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ledinski.
Evo vidite, moram reći, gospodine predsjedniče i državni tajniče, da me čudi da kolegica Ivana koja je radila u PIK-u dosta dugo i čiji suprug radi u jednoj poznatoj drvnoj industriji da tako rezonira da mi ne znamo šta je danas turističko tržište i da ne možemo plasirati dio proizvoda kroz to turističko tržište. Vidite, danas ulaganja raznih tvrtki su 3,2 milijarde u pripremu turističke sezone, znači, za to turističko tržište. Lokalne samouprave i uprave 2 i po milijarde kuna. Turističke zajednice 129 milijuna kuna koje ulažu u to turističko tržište. A kad to zbrojite sve skupa, to su podaci našeg Ministarstva mora, turizma i prometa koje imate vjerojatno i vi. Prema tome, to turističko tržište danas može osigurati, ulagati dio tih sredstava u nabavu roba, a pitam se onda da li će na tom, kad taj novac, da li će se kupiti samo naši proizvodi? Sa primjenom ovoga Zakona ćemo stimulirati da se prodaju naši proizvodi i iz Tvina i Mundosa i iz drugih tvrtki u drvnoj industriji. Isto tako i PIK-a i ostalih, znate? A ovako vi kad, danas damo novac u pripremu ne znamo gdje on završava. Mi kreditiramo i one strane tvrtke koje tu prodaju nama razne proizvode. I u tom je bit ulaganja. Da mi dođemo u poziciji da sa svojim proizvodima, da ih prodamo na svom tržištu, a turizam, rekli ste već svi danas u raspravi, je i naš izvozni proizvod. Hvala.
I poštovana zastupnica Jagoda Martić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ustaljena je praksa, to je već čitavi niz godina, da se učinci turističke djelatnosti najčešće iskazuju brojem noćenja i brojem stranih i domaćih gostiju koji su za vrijeme turističke sezone boravili u našoj zemlji. To su pokazatelji koji se zgodno mogu koristiti u smislu EPP-a kako bi se preko njih ukazalo na uspješnost turističke sezone. Pa se onda najčešće kaže, turistička sezona je bila izuzetno uspješna, ostvareno je toliko i toliko noćenja, broj stranih turista je porastao za toliko posto tako u odnosu na prošlu godinu, isto tako i domaćih, itd. I nakon takvih podataka svi su zadovoljni. Zadovoljan je resorni ministar, odnosno resorno ministarstvo, zadovoljna je Hrvatska turistička zajednica, a trebala bi biti zadovoljna i hrvatska javnost jer ti podaci obećavaju da je i državni proračun imao znatne koristi od učinaka turističke sezone, a to naravno opet onda obećava i građanima neku bolju budućnost. Međutim, da li je to stvarno tako, odnosno da li je zaista financijski učinak turističke sezone onakav kakav to proizlazi iz brojčanih pokazatelja broja noćenja. Ako bi napravili detaljnu analizu koliki je u ukupnom turističkom proizvodu udio inozemnih proizvoda, a koliki je udio domaćeg proizvoda, konačni financijski rezultati sigurno neće biti onakvi kakvi bi to mogli zaključiti na temelju spomenutih pokazatelja. Ukupni financijski učinak našeg turizma je manji jer se uvozna komponenta u sadržaju turističke usluge ne smanjuje već se iz godine u godinu povećava, a visok udio inozemnih proizvoda bitno smanjuje gospodarske učinke turizma jer se ne koriste vlastiti proizvodni potencijali. Turizam moramo tretirati kao izvoznu gospodarsku granu koja ima velike mogućnosti objedinjavanja i poticanja ostalih gospodarskih grana u Republici Hrvatskoj. Veliko turističko tržište omogućuje plasman različitih roba i usluga i taj potencijal nije ni približno iskorišten onako kako bi mogao i trebao biti. Broj subjekata koji sudjeluju ili doprinose obogaćivanju i proširenju turističke ponude je malen u odnosu na potrebe i mogućnosti plasmana različitih roba i usluga na turističkom tržištu. Kao posljedica toga imamo situaciju da u našim hotelima i restoranima gostima nudimo uvozne prehrambene proizvode, gosti spavaju na uvoznom namještaju, uvoznim plahtama, itd., da ne nabrajam dalje. Takva situacija je posljedice više faktora. Kao prvo, neprilagođena struktura domaće proizvodnje, potrebama oblikovanja vrlo složene i zahtjevne turističke usluge. I kao drugo, to je posljedica nedostatka različitih mjera gospodarske politike koje bi potakle i stimulirale domaće poduzetnike, a naročito proizvođače da svoje proizvodne programe prilagode potrebama turističkog tržišta. Hrvatska ima niz prednosti koje do sada nije znala dovoljno iskoristiti. Imamo čist zrak, vodu za piće iznimne kakvoće i kvalitete, čisto more. Samo da napomenem da su npr., kriteriji mikrobiološke čistoće, vrijednosti su za pojedine parametre smanjene čak i 10 puta u odnosu na neke zemlje Mediterana zbog toga što Hrvatska takve vrijednosti može postići. Imamo sve uvjete i mogućnosti za proizvodnju zdrave hrane. Sve je to samo dio vrijednosti i prednosti koje Hrvatska ima a koje nisu dovoljno iskorištene i plasirane na tržište. To su i osnovni razlozi zbog kojih se predlaže donošenje ovog Zakona kojim se žele aktivirati ogromni gospodarski potencijali i staviti u funkciju turizma i turističkog tržišta. Na taj način bi se smanjio uvoz, a potaknuo bi se razvoj i oblikovanje novog hrvatskog proizvoda utemeljenog na domaćoj proizvodnji, u prvom redu zdravim izvornim hrvatskim poljoprivrednim proizvodima, ali ne samo njima. Ovim Zakonom predlažu se poticaji iz područja kreditne politike u korist proizvođača domaćih proizvoda za plasman u turizmu te mehanizam za ostvarenje tih poticaja. Donošenje predloženog zakona doprinijet će oživljavanju, modernizaciji i strukturalnoj prilagodbi domaće proizvodnje u prvom redu poljoprivrede i ribarstva, zatim prerađivačke industrije potrebama turističkog tržišta kao što je to navedeno u članku 1. predloženog zakona. Sve mjere koje se predlažu ovim Zakonom koji je predmet evo današnje rasprave doprinijet će povećanju ukupnog gospodarskog učinka koji turizam ima i bez sumnje će doprinijeti kvalitetnijem oblikovanju hrvatskog turističkog proizvoda i kvalitetnijoj ukupnoj turističkoj ponudi koju će turisti itekako znati prepoznati i to će biti razlog da posjećuju našu zemlju i u puno većem broju nego do sada. Zbog toga ne mogu prihvatiti obrazloženje Vlade kojim se kaže da ovakav Zakon bi bio protivan VTO-u i sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju s Europskom unijom jer diskriminira uvoznu robu u odnosu sa domaćim proizvodima. Meni se čini da smo danas u situaciji kada je zapravo u Hrvatskoj domaća roba, odnosno domaći proizvodi su diskriminirani u odnosu na uvoznu robu. Zbog toga osobno smatram da ovaj Zakon treba podržati i treba ga pustiti u drugo čitanje kako bi se do drugog čitanja eventualni nedostaci ako ih ima i koje smo i danas čuli mogli doraditi, nadopuniti kako bi dobili jedan kvalitetan zakon koji bi omogućio domaćim proizvođačima i domaćim proizvodima da nađu svoje mjesto u ukupnoj turističkoj ponudi, odnosno ukupnom turističkom proizvodu Republike Hrvatske onakvo mjesto kako po svemu i zaslužuju. Hvala.
Hvala. I završni osvrt u ime predlagatelja, poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo nakon ove rasprave koja je ipak priznat ćete s obzirom da se radi o jednom prijedlogu zakona jako bitnom, a dolazi iz oporbenog kluba protekla u jednoj atmosferi, jednom ambijentu koji govori o dvije stvari. Prvo da je evidentno svima jasno da se radi o ozbiljnom problemu, da se radi od ozbiljnim nedostacima koje hrvatsko gospodarstvo ukupno ima. Turizam je ovdje poslužio kao najplastičniji primjer i kao moguće tržište, puno lakše tržište nego ono u Sloveniji, nego ono u Mađarskoj, nego ono u Engleskoj. To je jedna specifičnost ove rasprave. Druga specifičnost ove rasprave je ipak evidentno da postoje argumenti koji su naprosto na strani svih tih koji tvrde da ne mora biti tako kako je sada ili u najmanju ruku da može biti bolje i da možemo postaviti takvu dijagnozu u kojoj ćemo stvoriti takve preduvjete i stvoriti takve zakonske pretpostavke koje će nam koristiti i prilikom pregovora sa pregovaračima iz Europske unije jer jedino sa zakonskim rješenjima i pravnom formom možemo se usaglašavati, tražiti izuzetke ili nešto drugo. I na drugoj strani da jedino takva logika može riješiti problem, jer mislim da se svi slažemo nedostatke je nemoguće prevladati potvrđivanjem onoga što je do njih dovelo. Mi se sad nalazimo kao zemlja pred jednim vrlo rizičnim raskrižjem. Da li ćemo nastaviti putem koji je neupitno, ne u ove zadnje dvije godine, doveo do toga da je učešće stranih proizvoda u Hrvatskoj ukupno nedopustivo visoko, da imamo jedan porazan sindrom koji se zove što više noćenja na jednoj strani to viša dubioza platne bilance na drugoj strani. Da li je to moguće? Moguće je. Što veći broj noćenja ostvarimo u 2006. godini, što veći učinak gledano brojem noćenja ukupnim prihodom bude na lijevoj strani, to će opterećenost platne bilance, to će dug vanjski i države i gospodarstva biti veći. Nalazimo se u jednom gotovo nevjerovatnom stanju da ne znamo to govore bilance Hrvatske narodne banke, to govore svi izvještaji i mislim da ovu situaciju koja je naizgled loša možemo vrlo lako ne kroz jednu godinu, ali otvaranjem prostora za drukčije promišljanje. Jer što nam preostaje ako nastavimo u ovom smjeru? Stranci će nam kupiti nekretnine, kupit će nam hotele, zavladat će sa našim tržištem, umjesto naših marki oni će razvijati svoju. Šta će nam preostati nakon toga? Da budemo ponizni sluge na vlastitoj opustošenoj obali, a mi ćemo se zvati Hrvati. Mislim da to nitko ne želi i mislim da nemamo puno prijepora niti razlika jer ja apsolutno dopuštam da prijedlog zakona koji definitivno nije u nesklađu sa sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju jer govori isključivo o kreditiranju, on se ne bavi potporama, on se ne bavi nečim što bi bilo diskriminatorski postavljeno u odnosu na uvoznu robu. Ne, on samo kaže da se osiguravaju kreditna sredstva. Da li koštaju kreditna sredstva po nultoj stopi? Naravno da koštaju. Međutim Habor sada, danas, jučer, prije 5 godina ako hoćete, za vrijeme koalicijske vlasti kao i sada daje kredite sa nula posto, daje kredite sa jedan posto. Pa ako već daje, pa je li poštenije, je li primjerenije da mi odredimo kome će davati i za što, da u sredini tog odlučivanja budu dva resorna ministarstva koja su zadužena za to, jedno turizma, prometa i razvitka, drugo poljoprivrede i Ministarstvo financija i da oni odlučuju na bazi potreba ovoga društva na koji način financirati kratkoročno, znači kroz pozajmice beskamatne tekuću godinu i na koji način dugoročno tražiti da se u Hrvatskoj stvore elementi za razvoj onih proizvodnih kapaciteta koji nam nedostaju, a koje možemo s obzirom na naše resurse imati. I to je sve. Kako i na koji način će se razraditi instrumenti, da li su ovi loši, da li je pravno se može drukčije uobličiti? Pa ja vjerujem da može, ja vjerujem da može i da se može bolje postaviti i da se može naći svrsishodniji način komunikacije između onih koji trebaju ta sredstva. Da li je ovdje kad je bilo pitanje kome idu taj beskamatni krediti, turističkom hotelijeru ili proizvođaču hrane? Po meni ako je to problem proizvođaču hrane jer je njemu potrebnije da bi mogao imati obrtna sredstva za svoju proizvodnju što bi to smetalo hotelijera koji će dobiti kvalitetnu robu. Ništa. Ne bi angažirao svoja sredstva jer bi HABOR premostio ta sredstva, bila bi plaćena unaprijed proizvođaču, proizvođač bi umjesto da čeka novce već imao novce, opskrbio hotelijera sa kvalitetnom robom. Hotelijer bi u devetom mjesecu platio to, HABOR bi se namirio i svi bi bili zadovoljni. Ali, što je važnija poruka od toga? Neće ovog spasiti tog proizvođača ali će mu omogućiti da se ojača na tržištu. Njegov je problem danas da mora plaćati za obrtna sredstva ne znam od 5 do 7%. Uz to mu traže hipoteku na kuću, na očevu kuću, babinu kuću ako je mali itd. Naprosto, dovedu ga do toga da je on uništen. I to je najveći problem. I tih milijun kuna, netko kaže malo je. Nemojte, nije malo. Malo je kad imate. Kad nemate silno je puno, a ima puno malih proizvođača kojima to treba omogućiti. Prema tome, ima tu nedostataka, pa možda ima i nekog nesuglasja sa stečevinama. Ja ne znam sada to. Ali mislim da je naš temeljni cilj da ovaj negativan trend promijenimo, da nas 2006. ili 2010., možda 2006. više ne možemo popraviti u tom smislu, da do 2010. napravimo plan i da kažemo da ćemo uspostaviti takve odnose u kojima će domaća proizvodnja u svim sektorima, neću ja sada biti lobista ni drvne industrije ni metalne ni prerađivačke ni ovoga jer svi oni učestvuju u ovome. Da ćemo povećati našu, smanjiti izloženost uvozu za 20%. Ona će ostati tridesetak posto, 15%. Neka ostane. Pa konkurencija mora postojati i na taj način. Ali ne može ona biti dominantna u jednoj nacionalnoj privredi. Ne može uvozna roba ili reprodukcijski materijal biti dominantan u odnosu na domaće resurse i domaću proizvodnju. To nije dopustivo sa niti jednog aspekta. Prema tome, prijedlog Kluba HSS-a nije da naš potpis bude ispod ovog zakona. Nije uvjet ni da se on zove ovako. Naše traženje i naš uvjet je da mi ovo riješimo i da mi možemo kazati da smo ovo riješili i da smo svi skupa napravili jedan iskorak u ovom domu, iskorak pa da možda predsjedniče i ne bude revanš u presedanu da se jedan zakon donese zato što se prije donio jedan nego naprosto da to bude jedan demokratski, civilizacijski i odgovorni iskorak u načinu na koji se funkcionira a da pritom nikome neće pasti kosa s glave. A mislim da svi možemo dobiti puno, i javnost, i dignitet ovog doma ali prije svega mislim da moramo osnažiti našu pregovaračku poziciju naše zemlje i da moramo stvoriti uvjete za naše domaće gospodarstvo da se može nositi i da se zna nositi sa svim konkurentima. I na kraju, ja bih kazao i najbolja strategija, i najbolja politika, i najbolji zakon bespomoćna je bez promjene cjelokupne klime, naravno društvene klime ali i odnosa kakav imamo naspram turizmu, naspram gospodarstvu pri čemu naravno zakonske podloge su vrlo bitne. Ali, ipak te stvari se neće promijeniti u nekom kratkom roku jer jedino sustav u kojemu kratkoročna dobit, moć ali i arogancija a te tri kategorije stoluju na strani uvoznog lobija ne predstavljaju svrhu djelovanja i rada. Može dovesti do toga da se zemlja pomakne sa najneugodnije točke na kojoj se nalazi a to je propasti ili se prodati strancima. Ja mislim da ima i treći put, da ostanemo svoji na svome i da napravimo vlastito, jako i snažno gospodarstvo i vjerujem da za to nije prekasno.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HSS-a. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu koji je predložio Klub zastupnika HSS-a navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 63 glasa za, 5 suzdržanih, 18 protiv donesen predloženi zaključak. Sukladno prijedlogu Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ocjenjuje se prihvatljivom inicijativa iz Prijedloga zakona o poticanju domaće proizvodnje za plasman u turizmu, te se slijedom navedenog isti dostavlja Agenciji za zaštitu tržnog natjecanja, Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva, Ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka, Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i HBOR-a zbog davanja mišljenja o tome kako ovu inicijativu provesti u praksi. Molim uključimo se. Idemo glasovati. Rezultat. 24 za, 10 suzdržanih, 47 protiv. Nije dobio potrebnu većinu.
Štovane dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine predsjedniče. Evo radi se o zakonu koji je sada druge godine u primjeni Zakona o pravu na pristupu informacijama i taj zakon i subjekti primjene toga zakona su sva tijela javne vlasti. Tijela javne vlasti koja su utvrđena popisom tijela javne vlasti. U ime Vlade Republike Hrvatske i nadzorno tijelo i tijela koje prikuplja informacije i izvješća o pravu na pristup, o pristupu informacijama je središnji državni ured i možemo reći da je ove godine točno prikupljeno u roku i bila su otprilike obrađena 4.499 takvih zahtjeva kojih su prava na pristup informacijama, odbijeno je, tijela su odbila do sada 182 zahtjeva. Kada se u strukturi pogleda na koji način i gdje su to građani upućivali svoje zahtjeve za pristup informacijama, vidjet ćemo da dominiraju općinski i prekršajni sudovi gdje je čak oko tisuću i pol zahtjeva proslijeđeno. Nakon njih dolaze tijela općine, gradovi i županije sa gotovo sličnim podatkom od tisući 350 nešto i više zahtjeva, tek negdje u sredini nalaze se tijela središnje državne vlasti sa ministarstva npr. sa 259 zahtjeva i državne upravne organizacije sa nešto više od 564 gdje dominira državni inspektorat. Središnji državni ured je pored svog nadzorne funkcije obavljao i funkciju rješavanja po pritužbama građana u trenutku kada državna tijela ili tijela javne vlasti nisu dostavljala svoje informacije pa je na takve pritužbe od 32 pritužbe nakon intervencije iz ured i poticanja tijela, svih 29 takvih informacija su na kraju praktički bile i proslijeđene građanima. Već nakon 2004. nismo imali upravnu praksu, praksu upravnog suda ispričavam se, u tom području, danas već imamo i praksu upravnoga suda pa je tako upravni sud donio, od 82 podnesene tužbe 4 usvojio, a ostale ili odbio ili odbacio. Ono što bi se moglo reći u razdoblju između zaključno ove dvije godine, u dvije godine primjene sa posebnim osvrtom na 2005. godinu, da je napredak učinjen u onom dijelu koji se, gdje su državna tijela praktički u svakom državnom tijelu je određeno ili tijelu javne vlasti, određeni su službenici za informiranje tako da danas imamo preko 70 tijela javne vlasti koje imaju službenike za informiranje i tome je javnost upoznata. Tijela su izdale i kataloge informacija, a većina obrazaca koje gotovo svi obrasci koji se primjenjuju jesu i na web stranicama tijela javne vlasti. Na taj način građani imaju i bolji uvid i precizniji uvid što to tijela, koje to informacije mogu od tijela javne vlasti dobiti. Pored toga prošla godina obilježena je i sa dosta značajnim i često podcijenjenim momentom edukacije tijela javne vlasti službenika za informiranje, vezano uz samo pravo na pristup informacijama. Ovdje je aktivnost Vlade, odnosno središnjeg državnog ureda bila dosta jaka preko naše tzv. upravne akademije ili centra za usavršavanje državnih službenika gdje smo dominantno sa Hrvatskim helsinškim odborom tu vrstu edukacije i obavljali. Da li je to jedini razlog da je, sasvim sigurno nije, da je u 2004. godini zahtjeva bilo 19 tisuća i 600 a da je ovaj broj zahtjeva sada značajno opao, no ovaj način edukacije, način stavljanja javnosti na dispoziciju postupaka na koji način državna uprava i tijela … [[Ne razumije se.]] radi, sasvim sigurno je taj pristup učinio kvalitetnijim. Zaključno čini nam se da još uvijek nema potrebe za nekom značajnijom intervencijom u Zakon o pravu na pristup informacijama i da će, mi ćemo tijekom ove godine i vjerojatno do ljeta Vlada će sačiniti jednu informaciju o primjeni toga zakona i o eventualnim i mogućim izmjenama zakona najviše u onome što bi trebalo učiniti prema građanima, a to znači vjerojatno i proširiti krug tijela javne vlasti koje će biti, koje će moći morati omogućavati građanima pristup informacijama kojima raspolažu. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora? Da. U ime Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, gospodin Dragan Bošnjaković predsjednik Odbora. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 52 sjednici održanoj 29. ožujka 2006. godine raspravio je Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 2. ožujka 2006. godine. Odbor je rečeno izvješće raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi utvrdio da iz izvješća proizlazi da je u 2005. godini podneseno manje zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama u odnosu na prethodnu godinu. S tim u svezi Odbor smatra da je zakonom ostvareno pravo na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti i javnosti djelovanja tijela javne vlasti. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru i predlaže da donese sljedeći zaključak. Prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu.
Hvala. Drugi odbor? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Jučer smo raspravljali o važnoj temi, o korupciji u Hrvatskoj. Danas ovo Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama upravo se nadovezuje na tu temu. Jer i sam Zakon o pravu na pristup informacijama jedan je od osnovnih, jedan je od temeljnih antikorupcijskih zakona koji je između mnogobrojnih zakona i ratificiranih konvencija donesen za vrijeme bivše vlasti. Sada treba vidjeti kako se taj Zakon provodi. Zakon o pravu na pristup informacijama jedan je od važnih zakona u smislu sprječavanja i preveniranja korupcije. Zato što on jednostavno sili javnu vlast da bude otvorena, da bude transparentna, da ništa ne skriva. Dakle, da joj uopće ne pada na pamet da se korumptivno ponaša. I upravo to pravo na pristup informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti ono je jedno i od temeljnih ljudskih prava koje je zaštićeno bilo prvo međunarodnim ugovorima, našim Ustavom. To se pravo danas smatra svugdje u svijetu jednim od temeljnih preduvjeta demokracije, odnosno daljnje demokratizacije svakog društva i stvaranja, ono što je jako važno, što je kod nas tek možda u povojima, u prapočecima, stvaranje aktivnog građanstva koji može onda obaviješteno i meritorno odlučivati o zbivanjima u svojoj zajednici u kojoj živi. Tako smo eto i mi negdje u listopadu 2003. godine donijeli Zakon o pravu na pristup informacijama. Vlade su širom svijeta jednostavno primorane, prinuđene davati sve više informacija građanima, odustajati od monopola nad informacijama, shvaćajući da te informacije ne pripadaju njoj, tj., vlasti nego da su informacije vlasništvo građana. Tako jednostavno vlast mora funkcionirati da bude svjesna eto da sve ono čime raspolaže, do kojih informacija dolazi u svom radu, da to nisu njezina privilegija, njezino vlasništvo, njezin proizvod, njezina stečevina nego da su vlasništvo građana jer obavljaju vlast na temelju povjerenja koji su im dali građani i upravo zbog toga su i odgovorni tim građanima. Upravo pridonošenju zakona sve su se gotovo naše udruge sakupile pod jednim krovnim pozivom i pokličem "javnost ima pravo znati". Svi mi skupa zastupamo ovdje građane, ali na vlastito i sami građane žele otvorenu javnu vlast. Žele građani jednostavno žele znati što radi vlast i kako i zašto o nečemu odlučuje. Zato ima pravo dobiti uvid u sve službene dokumente koji su joj potrebni i to bez potrebnog obrazloženja. Odnos vlasti i građana u tom smislu mora biti odnos povjerenja. I pri obavještenju javne vlasti, obavještavanju tu tajnost mora biti izuzetak. Vidimo u što se to pretvara nakon ove godine, dvije dana, pravo na pristup informacijama. To ćemo vidjeti dobro iz Izvješća ovoga koje nam je podastrt i zbog razloga zbog kojih su pojedina tijela javne vlasti odbila zahtjeve. I čemu onda sam ovaj osnovni Zakon o pravu na pristup informacijama kada eto svako tijelo može po vlastitom nahođenju može reći poslovna tajna, službena tajna i odbiti davanje informacija. No o tomu malo kasnije. Ovo želim posebno naglasiti u ime Kluba SDP-a da otvoreno vlasti nije nekakva dobrohotnost kojom eto ta vlast želi steći sebi popularnost prema građanima pa eto želi se otvoriti i obavještavati vlastite građane. To je njezina dužnost i to je njezina obveza. To je tako u svim uljuđenim demokratskim društvima gdje vlast naravno postoji radi građana a ne obratno kao u diktaturama. Građani plaćaju poreze, daju povjerenje nositeljima vlasti na izborima i u svakom njezinom tijelu, segmentu imaju pravo tražiti njezino odgovorno ponašanje, tj., odgovarati na pitanja. Pa i onda kada su neugodna ili bar naizgled neugodna za vlast. U tom smislu postoje i osnovna načela, a to je dostupnost informacijama od same i na samu inicijativu vlasti. Dakle, da vlasti ne čeka da je se nešto pita, da sama govori o svom djelovanju. To je njezina dužnost da obavještava građane, a onda napose i da na traženje građanina dade informaciju. U tom smislu naravno da je legitimno ograničenje prava na pristupu informacijama, ali ono mora biti vrlo, vrlo restriktivno. Kako uopće ne bi sam smisao zakona, međunarodnih konvencija, ugovora, pa ni samog našeg Ustava, a na vlastito kažem ovog Zakona o pravu na pristup informacijama izjalovio se, odnosno pretvorio u izuzetak, a ne pravilo. Naravno da su u Zakonu jako važni i ovi jasni rokovi, a onda i zaštita prava. Evo čuli smo iz Izvješća odbora kako je tih zahtjeva manje nego u odnosu na prošlu godinu, ali to je pogrešna ocjena da eto sve funkcionira jer zahtjeva ima manje. To je jedan zabrinjavajući podatak kao što je zabrinjavajući podatak zašto sve manje građana se obraća USKOK-u. Kao da gube povjerenje i kao da posustaju i da eto nema nikakve koristi obraćati se ili da pomalo ljudi zapadaju u apatiju. To je upravo ono od suprotnosti od osnovnog načela koje također i ured temeljem zakona mora provoditi osim ovih načela koja sam vam navela, a to je obrazovanje za demokraciju. Dakle, upravo i sama vlast mora biti ta koja će stvarati jedno raspoloženje u javnosti, animirati, obrazovati, upućivati građane u ostvarenje svojih temeljnih ljudskih prava. Vidite kad bi došla neka opasnost stari Rimljani su govorili "novime tangere civilis sumanus sum", dakle "ne bojim se ničega ja sam rimski građanin", zato što su imali visoku svijest o građanstvu, jer su bili građani, a ne podanici. Dakle to je smisao demokracije da stvori od građanina upravo onoga koji ima pravo zahtijevati od vlasti da mu služi, a ne da on podanički služi vlasti i u tom smislu je i realizacija potpuna i provedba ovog Zakona da i djeluje stimulativno na građane, a ne obrnuto. Vidite, 28.9.2005. godine iako se to neda iščitati iz ovog izvješća o provedbi Zakona na pristup informacija za razdoblje prošle godine, dakle za 2005. godinu upravo dakle u tom trećem kvartalu prošle godine transparents international Hrvatske javno je objavio da gotovo polovica tijela vlasti ne poštuje Zakon o pravu na pristup informacijama, to je pokazalo njihovo istraživanje. Ne bi bilo dobro da kao i jučer odmahnemo rukom na jedno meritorno, objektivno istraživanje ove međunarodne ugledne institucije, nego da se zabrinemo nad tim i da se ispravi ono što se mora i dade ispraviti. Tako u tom izvješću stoji da od ukupno 200 upita poslanih tijelima javne vlasti, među njima naravno i Vladi, da su odgovor poslala 115 tijela, tj. 56%. To je obavijestio Zorislav Antun Petrović upravo u povodu međunarodnog dana građani imaju pravo znati u kojima su eto i naši predstavnici vlasti, pa evo i predstavnici ureda o čemu je i govorio zamjenik državnog tajnika ovog ureda kojem je na čelu imali eto čast prisustvovati. Tu su se mogli upoznati upravo sa ovim zabrinjavajući podatkom. Tako dalje stoji u tom izvješću da je prošle godine taj postotak bio još manji. Dakle na javni upit takvog jednog istraživanja odazvalo se bilo samo 49,6%, sada dakle za prošlu godinu 56%, pa je tako konstatirano da je Hrvatska s lanjske izrazito neprolazne ocjene ove godine se popela na lošu prolaznu ocjenu, dakle bolje, ali još uvijek vrlo, vrlo loše, ali ipak je eto stimulativno da nije onako tragično kao što je bilo prošle godine, ali se stvar vjerojatno pogoršala i na njihovu inicijativu. Zato sve kritike ne moraju se uvijek shvaćati i loše. Dakle, konstatacija je takva da Hrvatska još uvijek ne zadovoljava europske standarde u ostvarivanju prava na pristup informacijama. Upiti su najviše slani ministarstvima i kao što je gospodin zamjenik izvijestio i sudovima, ali zabrinjava upravo to što je najmanje podataka, odnosno odgovora došlo iz same vlasti, središnje vlasti, tj. i samih ministarstava jer upravo bi Vlada osobno, a jednako tako i kroz ministarstva morala biti primjer svim ostalim tijelima javne vlasti. Evo i ovdje i na tom skupu i na tom prezentaciji i tog istraživanja, ali jednako tako to je razvidno i u ovom našem izvješću o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama gdje se spominje i slučaj novinarke Jelene Berković koja eto ni nakon odluke Upravnog suda određeno vrijeme nije dobila odgovor, podatke tražene od Vlade, njezin je bio što radi je li Ured za kontrolu. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne da nije istina, ovo su prezentirani podaci upravo tamo na tom danu transparents internationala kojima su bili prisutni i vladini dužnosnici. A znate što nije istina već kad dobacujete iz klupe? Nije istina to što je odgovorio gospodin premijer na upit zastupničko pitanje našeg zastupnika Stazića da ga je eto sud osudio jer je bio u zabludi jer je u međuvremenu dok je sud sudio dobio stigao odgovor, a tomu nije bilo tako i sud je osudio i dao je rok do kada Vlada, tj. čelnik tijela, tj. premijer mora dostaviti odluku, ali to nije učinjeno nego se pred javnošću lagalo da je to učinjeno, a učinjeno je tek četiri dana. Novinarka je i tada izvijestila eto jer je rekao glasnogovornik Vlade da se svi ti dokumenti molim vas nalaze na portirnici. To nije dostojni odnos kako vlast mora komunicirati i kako je dužna komunicirati sa građanima. Dobila je odgovor četiri dana nakon isteka datog roka, datog sudskog roka, a ni tada joj nije u potpunosti odgovoreno. Da to mislim nije rijetkost govori i podatak da su se naši građani obratili Upravnom sudu sa preko 60 takvih tužbi, zahtijeva Upravnom sudu. To je nešto što zabrinjava i čime se u biti opterećuje ponovo jedan dio naše sudbene distance potpuno nepotrebno. Još molim vas da vas izvijestim evo da se stanje pogoršava u tom smislu da evo ni saborski zastupnici više ne dobivaju odgovor, odnosno dobivaju odgovor kao da se radi i kao da pitate Helen Keller dok još ona nije naučila komunicirati, iako je bila hendikepirana, a to je da se na postavljeno pitanje ne daju precizni odgovori. Tako na dva puta ponavljam pitanje, koliko je novih ljudi uposleno onda dobivam odgovor od državne administracije u ukupnom broju, ali ne i konkretan odgovor. Također nisu stigli odgovori na neka zastupnička pitanja, primjerice kako, koliko se financiraju i kako se financiraju naši haaški uznici. Prema tome, to nije dobro ponašanje. Nije dobro ponašanje ovo što vidimo iz čega vrvi izvješće a to je da se na neugodna pitanja a vrlo jednostavna pitanja ne daju odgovori već se daje klauzula, tajna, službena tajna. Mislim da ćemo to morati riješiti upravo ovim nadolazećim zakonima koji će i to pitanje razriješiti. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo ispravke. Prvo je gospodin zastupnik Mario Zubović. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, moram ispraviti gospođu Antičević. Upravni sud ne osuđuje nikoga i ona kao pravnica to dobro zna ali želi našeg premijera proglasiti krivim i kad nije kriv. I to već nekoliko dana slušamo da je premijer kriv za ovo i za ono, a drugo ne primjereno je, zbilja je neprimjereno spominjati spisateljicu Helen Keler u ovom kontekstu. To je zbilja neprimjereno da se Helen Keler ovdje ovako spominje.
Nemojte dobacivati. Imamo povredu poslovnika gospođa Antičević. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, povrijeđena je odredba članka 209. zato što je kolega zloupotrijebio ovaj institut i ponovo iznosi dakle neko svoje mišljenje, čak iskrivljuje ono točno što sam ja rekla. Ja nisam ovdje govorila o krivnji niti kaznenoj odgovornosti, govorila sam o osudi a upravni sud dosuđuje bilo da dosuđuje rob ili utvrđuje. To su također dosude. I nemojte govoriti ono o čemu ne znate.
Spominjalo se osuđivanje ali zna se tko može osuditi. Imamo još ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Velimir Pleša. Izvolite!
Hvala lijepa. Pa evo, gospođa Antičević je rekla upravni sud je osudio. Niste rekli. Sad ste u ispravku odnosno kad ste reagirali na kolegu Zubovića rekli dosudio ali u svojoj raspravi ste rekli Upravni sud je osudio i to je netočno. Isto tako je netočno i nije pošteno pozivati cijelo vrijeme se već dva dana na to da nije dostojno i pokazuje, to je vaš citat, i pokazuje kako se Vlada odnosi prema javnosti i pristupu informacijama i opet ponovno spominjati slučaj novinarke o kojoj smo već toliko slušali. Još bi to bilo i točno odnosno ja bih vam povjerovao da ste vjerodostojni kad bi rekli da je na temelju tog istog istraživanja upravo gradonačelnik Milan Bandić dobio osam zahtjeva na koje nije odgovorio niti na jedan i on je zapravo zadržao status negativnog primata po tom zakonu.
Ispravak je bio u pogledu osuda ili dosuđeno. Može se smatrati ispravkom, a ovo drugo ne može se smatrati ispravkom ali jedan dio može po meni. A sada idemo dalje. Na redu je Klub HDZ-a u ime kojeg će govoriti gospodin zastupnik Kruno Peronja. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika! Upravo je izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristupu informacija za 2005. na jedan vrlo zoran način pokazalo kako bi izvješće trebalo izgledati i da nam posluži u daljnjem tijeku ne samo ovog raspravljanja već i u daljnjem tijeku zasjedanja ovog Sabora. Ono što bih najvažnije istaknuo jest upravo da su zakonom propisana obveza dostavljena izvješća danas u roku jer su izvješća svih tijela javne vlasti o provedbi zakona za prethodnu godinu do 31. siječnja dostavila svoja izvješća ured je objedinio izvješće i podnio je Vladi do 28. veljače za prethodnu godinu a Vlada republike Hrvatske dužna je najkasnije do 31. ožujka podnijeti izvješće o provedbi zakona Hrvatskom saboru radi prihvaćanja a 31. je sutra. Dakle, i ovo je jedan primjeran način kako poštivati zakonom utvrđene rokove kako bi natjerali da svi oni u javnim vlastima poštuju rokove koji su propisani u zakonu, tako da se ne gomilaju razni propisi, dodajemo zakon na zakon nego ovako kao što upravo je ovo izvješće napravio Središnji državni ured. Naravno, zakon je vrlo mlad, donesen je konac 2003. godine ali je ovim zakonom u Republici Hrvatskoj uređeno i ozakonjeno pravo na pristupu informacija od javnog značaja odnosno dostupnost informacija koje posjeduju, raspolažu ili nadziru tijela državne vlasti počevši od Hrvatskoga sabora pa do općina i gradova, hrvatske Vlade, Ustavnog suda, predsjednika Republike. Naravno da je cilj ovog zakona omogućiti i osigurati ostvarivanje prava na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama, dakle podjednako svima bez ikakve diskriminacije prema onom koji to zatraži i to putem otvorenosti javnog djelovanja tijela javne vlasti. Ono što je vrlo važno načela a trebamo ga često ponavljati jest načelo javnosti, slobodnog pristupa informacija, informacijama koje je propisano zakonom da na način da sve informacije koje posjeduju ili nadziru tijela javne vlasti moraju biti dostupne zainteresiranim ovlaštenicima prava na pristup informacijama. Tijekom jučerašnjeg dana govorili smo o elektronskim informacijama koje posjeduje već porezna uprava, koje uređuju katastar, gruntovnice. Dakle, iz toplog doma moći ćemo dobivati informacija i kontrolirati što tijela javne vlasti ili druga nadležna tijela rade i kako troše proračunski novac, kako su zaštićena i naša Ustavom zaštićena prava. No, ne samo na zahtjev pojedinog ovlaštenika dužnost je i aktivnim objavljivanjem informacija da pojedino tijelo javne ovlasti to redovno i radi. Naravno, statistički podaci za 2005. godinu su neumitni i točni jer prema izvješću upravo kako je ovdje navedeno ured je tijekom 2005. zaprimio ukupno 4 tisuće 499 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Od toga je ukupno riješeno 4 tisuće 484, gotovo da je ostalo u cijelosti riješeno. Ostalih je neriješeno 15 zahtjeva. 4299 zahtjeva je prihvaćeno. 182 je odbijeno. 3 zahtjeva su odbačena a 7 zahtjeva ustupljeno. Vrlo precizno, jasno i podložno svakoj vrsti kontroli. U odnosu na prethodnu godinu 2004. bilježi se pad zaprimljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. I to upravo zahvaljujući, jasno se nameće zaključak da je podatak o manjem broju zaprimljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama zaslužna je u prvom redu što su mnogi ovlaštenici prava na dostupnost informacijama mogli to napraviti na način jer im je u dostavljenim izvješćima, službenim glasilima omogućeno da takve informacije ne traže jer su ih unaprijed i dobili. Evo primjerice Hrvatski sabor je zaprimio 20 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama i svi su riješeni u zakonom predviđenom roku. I to je potvrda da ovaj časni i Visoki dom radi upravo onako po zakonima kako je i sam donio. Ured predsjednika Republike nije zaprimio ni jedan zahtjev. Ustavni sud Republike Hrvatske zaprimio je 4 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Zahtjev je podnio Hrvatski helsinški odbor za ljudska prava. Ishod rješavanja nije dostavljeno ovom našem uredu. Upravo je i Ustavni sud trebao takva, takve informacije dostaviti izvješće kako bi ono bilo u cijelosti. Hrvatska Vlada je zaprimila 4 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama i svi su riješili u zakonom propisanom roku. To nas treba posebno veseliti i ohrabrivati da konačno krećemo jednim uobičajenim ritmom kakav sav razvijeni gospodarski, pravni i parlamentarni svijet radi. Navedena je Protuobavještajna agencija, Obavještajna agencija i ministarstva koja su primila 259 zahtjeva gotovo su u cijelosti svi riješeni. Štovane kolegice i kolege mislim da Središnji državni uredi koji su također primili određene zahtjeve prihvaćeni su gotovo u cijelosti svi i riješeni. Ovdje se ne moramo zavaravati jer i ona tijela lokalne, jedinice lokalne samouprave i područne, regionalne odnosno županije, gradovi i općine i oni bi trebali još više i brže raditi i odgovarati jer često se događa da pojedina poglavarstva ne objavljuju svoje odluke čak ni na vijećnička pitanja ne odgovaraju i tu trebamo poraditi da upravo ovaj Zakon bude proveden i da se on provodi permanentno u svakom trenutku kao jamstvo građanima da sve ono što zatraže da će to i dobiti pa neka sami zaključuju o tome kako se radi. Naravno i Visoko trgovački sud, Visoki prekršajni sud sve sudovi su rješavali apsolutno onako kako to je zakonom predviđeno što nas učvršćuje u uvjerenju da upravo su sudovi i pravosuđe jamstvo za zaštitu prava sviju bez ikakve diskriminacije. Naravno ono što na kraju bih htio posebno istaknuti jest da aktivnost ovog Ureda nije samo zbroj svih izvješća od svih mjerodavnih tijela nego da omogućuje i ostvaruje pravo na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti javnosti i djelovanja tijela javnih ovlasti. Ali da i Centar za stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika u tijeku 2005. godine, da je održavan seminar, da se baš upravo u suradnji sa Hrvatskim helsinškim odborom za ljudska prava provode daljnje aktivnosti jer permanentno osposobljavanje i educiranje sviju službenika i državnih namještenika mora biti permanentan zadatak sviju nas. Ono što još valja reći da zaključno Zakon o pravu na pristup informacijama može se ocijeniti relativno dobrim jer je njegovim odredbama osiguran jednostavan i brz pristup informacijama i službenim dokumentima. No ujedno treba istaknuti da iako je 28. rujna taj međunarodni dan građani imaju pravo znati da građani još nedovoljno znaju upravo o ovom zakonu koji njih mora najviše interesirati. Stoga će za dobro i temeljito provođenje ovog zakona u praksi onako kako bi željelo trebati malo vremena i strpljenja a upravo i ova rasprava tome će puno doprinijeti. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo pred nama je izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu i da budem iskren pokušao sam se pripremajući za ovu raspravu izvaditi nekoliko najosnovnijih podataka koji su bitni uopće da se raspravlja u ovom izvješću. Što je zakonom uređeno i ozakonjeno piše. Ali isto tako potrebno je naglasiti po ne znam koji puta da je zakonom propisano da su tijela javne vlasti obvezne omogućiti pristup informacijama ne samo na pojedinačni zahtjev ovlaštenika nego i aktivnim objavljivanjem informacija na vlastitu inicijativu. Ovlaštenik može usmenim, usmeno ili pisanim zahtjevom zatražiti pravo na pristup informacijama. Ako je podnesen usmeno putem telefona ili drugog telekomunikacijskog uređaja sastavlja se službena zabilješka, a tijelo javne vlasti ne donosi posebno rješenje o prihvaćanju zahtjeva. Ovdje je dosta zgodno postaviti si pitanje da li mi imamo ustvari nekakvu kontrolu koliko je bilo takvih usmenih zahtjeva koji nisu službenom zabilješkom evidentirani a koje nažalost ovlaštenici koji su tražili dostupnost ili zahtjev za informacijama nisu znali kome se obratiti. Jer nisu htjeli. Ili nisu smjeli, da. Naravno da ovdje gledamo različito na ovo pitanje jer osobe koje su imale priliku sudjelovati u izvršnoj vlasti sasvim sigurno i tumačenje ovog zakona ne gledaju na jednak način kao i oni koji nisu imali prilike sudjelovati u izvršnoj vlasti. Zato ću reći da ovo izvješće nije u cijelosti potpuno. Naime mi nemamo podatke da li su sve općine, gradovi i županije pa na kraju krajeva i državne organizacije donijele odluke gdje su i koje informacije dostupne kao i osobe zadužene za davanje tih informacija. Zašto je to važno? Možda bi broj zaštita bio daleko veći da su građani ukupno uzevši bolje upoznati s tim svojim pravom. Nisam siguran koliko važnost provedbi Zakona o pravima na informaciji, Zakon o pravu na pristup informacijama daju upravo predstavnici općina, gradova, županija, pa i pojedinih državnih organizacija. Ima li tko informaciju da li se sve sjednice općinskih i gradskih vijeća održavaju u skladu sa zakonima, da li su sve legalne, da li se poštuju načela demokracije, kakvo je ponašanje tih vijećnika, pa na kraj krajeva i ostalih suradnika njihovih. A kako li ćemo znati da li građani imaju uvid o čemu se raspravlja na tim sjednicama i da li su im dostupne sve informacije? Ako se akti tih tijela objavljuju u nekom službenom glasniku ili na daj Bože web stranici, svi znamo da korištenje upravo te globalne Internet mreže nije svima dostupno, niti po resursima, niti po znanju, a niti po interesu. Službeni glasnik je dostupan tek nekolicini osoba iz svake općine. Naravno tu su prije svega vijećnici i oni koji se pretplate, a to mali broj. A još manji postotak takvih osoba koji imaju dostupnost do službenog glasnika je manji u gradu. Sjednice vijeća ili skupština poglavarstva su u pravilu javne, ali informiranje javnosti putem medija ne može zadovoljiti prosječno informiranog građanina. Lokalne vlasti nerijetko imaju sjednice poglavarstva, a zaključke s tih sjednica su ekskluzivno pravo članova poglavarstva ili tek pojedine političke stranke. Međutim, temeljno je pitanje ako gledamo s lokalne razine tko je odgovorna osoba u očima za provođenje zakona, za tumačenje propisa, za dobre ili loše zakone koje Hrvatski sabor donosi? U pravilu to je općinski načelnik. I općinski načelnik je gromobran iza oluje i vjetrove i kiše i gromove koji su upućeni u vidu pitanja prema njemu. On je glavni krivac za loše zakone, iako nije sudjelovao u procesu donošenja tih zakona. A nije niti ovlašten za kontrolu provođenja. Upravo takvi, pod navodnicima "gromobrani" su dobri ili loši glasnici kako doći i do kakvih informacija u lokalnim sredinama. Nikako ne bi bilo dobro da se sad krivnja ili zasluga za provedbu Zakona o pravu na pristup informacijama svede na lokalnu razinu. Pokušajmo samo malo analizirati koliko je uopće javnost informiranja dovoljno dobro ili da li je u javnosti dovoljno dobro poznat taj Zakon o pravima na pristup informacijama. A još manje gdje se sve informacije mogu dobiti. Daleko bolje je poznat stav pojedine javne vlasti, lokalne ili viših razina prema građanima koji traže informacije od čelnika javne vlasti. Da li čelnik ima ili nema vremena za takve pojedince? Upravo na taj način se stvara pozitivna ili negativna akcepcija prema javnosti rada, ali i istovremeno jačanjem ili gašenjem želje za dostupnost informacijama. Nikako nije dobro poistovjetiti interes ili neinteres za informacijama i dostupnost ili nedostupnost informacijama. Na kraju nije dobro sve gledati niti kroz Vladu Republike Hrvatske da li je ona dovoljna transparentna, da li javnosti su poznate sve odluke ili prijedlozi zakona ili način rada Vlade. Okrenemo se malo i sami sebi, ovdje Hrvatskom saboru. Koliko Hrvatski sabor detaljno informira javnost o svom radu? Možemo reći imamo televizijski prijenos direktan, ali sjetimo se samo koliko. Da li baš u tom kratkom vremenu svi mogu pratiti što se zbiva ovdje u Hrvatskom saboru i da li mogu na taj način pratiti ili dobiti informacije koliko tko i na koji način zastupa interese pojedine grupacije ili pojedine regije ili sredine. Sami si donesimo zaključak. Kad govorimo na kraju o ovom izvješću o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama ono je ja bih rekao skupo podataka koji smo svi skupa ovdje dobili i ja vjerujem da ovo izvješće neće na taj način dati sud da li je zakon ili provedba zakona dovoljno dobra ili nije dovoljno dobra. Međutim, sama činjenica što je interes u ovoj godini osjetno manji za, na temelju broja zahtjeva za pristup informacijama u odnosu na prethodnu godinu, možemo sve zajedno zaprimati. Ja ne bih rekao da je to isključivo zasluga informatizacije, da je to isključivo zasluga sve većeg stupnja informiranosti, odnosno informiranosti građana putem razno raznih drugih načina. Ja bih rekao da postoji i manji i manji interes. Na svima nama je ovdje da tu akcepciju ili taj interes za javnim informacijama ili ukupno za informacijama povećamo. Evo, tako da uz ovu primjedbu koju sam na početku rekao u ime kluba HSS-a da nemamo dovoljno podataka o ovom izvješću, posebno se to odnosi na lokalnu, pa i područnu samoupravu, ali isto tako i na sve državne organizacije da li imaju ili nemaju takve neophodno potrebne odluke. Mogu reći da je onda i to izvješće ipak samo djelomično potpuno. Evo, u ime kluba HSS-a mi ćemo se izjasniti na samoj sjednici kad će se glasovati o njemu. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Jučer sam se kod rasprave o korupciji, jučer sam pozvao za saveznika Transparency Internationala. Dana ću to učiniti ponovo. Zašto? Transparency International se bavi nadzorom provedbe ljudskih i građanskih prava u Republici Hrvatskoj. A šta kaže Transparency International 28. rujna 2005. godine. Kaže: "Transparency International Hrvatska izrazito je nezadovoljna nepoštivanjem Zakona o pravu na pristup informacijama.", rekao je na jučerašnjoj konferenciji za novinare predsjednik te organizacije Zorislav Antun Petrović. On je iznio poražavajuće podatke o ažurnosti državnih tijela kada je riječ o odgovorima građanima ili novinarima. Tijekom kolovoza i rujna ove godine, a to je 2005. godina, znači godina na koju se odnosi ovo izvješće, transparens je uputio oko 200 pitanja različitim tijelima javne vlasti. Frapantno, ali istinito. Ta je organizacija dobila ukupno tek 115 povratnih odgovora. Ovo se izvješće zove Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu. Ali ono to na žalost nije. Zašto nije? Zato što je manjkavo. U njemu se navode kojekakvi slučajevi potpuno nezanimljivi i dosadni koji nikome ništa ne govore. Ali interesantno u njemu nema slučaja novinarke Jelene Berković, ni opisa ni ishoda ni tijeka samog zbivanja. Evo prije spremajući se za ovu raspravu došao sam do pomoćnika, što ste vi pomoćnik … … [[Upadica se ne čuje.]] Zamjenik. Da vas pitam gdje vam je tu Berkovića u ovom pa ste mi rekli tu kod klupe nema je, a i zašto bi je bilo unutra. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, objasnit ćete. A što je slučaj Berković, što je to Jelena Berković napravila. Ona je tražila za 2003. i 2004. godinu pokazatelje koliko je o radu, dakle izvješće o radu vladina Ureda za unutarnji nadzor za 2003. i 2004. godinu, a to izvješće bi pokazalo da je tijekom koalicijske Vlade napravljeno 18 izvještaja a samo jedan tijekom dvogodišnjeg tekućeg mandata ove Vlade, a da se godišnje za ovaj ured iz proračuna potroši milijun kuna. Pa onda Vlada normalno nije Berkovićevoj poslala takav izvještaj, jer što bi ona sada pokazivala kako njezin ured za unutarnju kontrolu ne radi i što bi se sada javnost o tome informirala da ured unutarnje kontrole ne radi, a troši milijun kuna godišnje, a u dvije godine sastavi jedno izvješće. U dvije godine jedno izvješće. Znači to izvješće njegovo košta dva milijuna kuna. E, pa je onda gospođa Berković tužila sudu i dobila spor. Naime Upravni sud je naložio premijeru da joj dostavi izvješće. Rekao je premijer je prekršio zakon jer nije dostavio izvješće pa neka premijer izvoli dostaviti izvješće. Onda sam ja tu premijera na aktualnom satu pitao, a dobro zašto vi niste Berkovićevoj dostavili izvješće. A premijer je rekao baš dobro da ste me to pitali, jer je netočno da nisam kad jesam. A Berkovićeva taj isti dan na "Radiju 101" kaže premijer ne govori istinu, on u Saboru laže, nikakvo izvješće mi nije dostavio. Tako premijer radi. E sad da se primijenio Zakon o prekršajnom postupku, premijer bi za to trebao dobiti i nekakvu novčanu kaznu. Nije Berkovićeva njega tužila pa je i ta kazna izostala. Toliko o odgovornosti premijera. Jer je uskraćivanjem informacijama počinjen prekršaj a predviđena novčana kazna je za to 5 tisuća do 10 tisuća kuna za odgovornu osobu u tijelu javne vlasti, dakle za premijera. Gledajte uopće kada u jednoj zemlji jedan novinar mora pokrenuti, mora posegnuti za tužbom protiv Vlade da bi dobio informaciju od Vlade onda je to sramotno. Onda to pokazuje u kakvom smo mi stanju i koliko se poštuje ovaj zakon. Predsjednik Upravnog suda Mladen Turkalj tvrdi da nakon što je ovaj zakon stupio na snagu u studenome 2003. godine, da je Upravni sud zaprimio 60 tužbi građana protiv raznih državnih institucija koje su im uskratile informaciju. Sud je odbacio 16 tužbi jer su bile preuranjene, a od 4 tužbe koje su uvažili dvije su pozitivno riješene za tužitelja zbog šutnje administracije. Obje pozitivno riješene tužbe podnesene su protiv ministra financija kojemu je kao i premijeru u slučaju Berković naloženo da u roku od 30 dana dostavi tražene dokumente. Jel' to netko od vas gospodo kolege zastupnici pročitao u ovom izvještaju za 2005. godinu? Jel' ovdje o tome ima jednog slova? Nema. Tu pišu neke bedarije o tome da su građani NN tražili potpuno nebitne podatke, a onda su im te nebitne podatke i dostavili i tako državna administracija super radi jer eto NN građanima dostavljaju kojekakve nebitne informacije. O tome da je i ministru financija Upravni sud naredio da dostavi dokumente i rekao mu da krši ovaj zakon, u izvješću koje se podnosi Hrvatskom saboru gospodine zamjeniče, koji kontrolira Vladu i vaš ured, ovdje ne piše ništa. Pa vas ja pitam kak' se to usuđujete? Kako se usuđujete Hrvatskom saboru i vi koji dopazujete, neznam tko je to dobacio ma nemojte, i vi kontrolirate hrvatsku Vladu ako niste znali ili biste to trebali raditi i državni ured. I vi biste trebali biti uvrijeđeni što ste dobili izvješće u kojem nema podataka koji vas zanimaju, i vi biste trebali ovdje zamjenika pitati zašto to radite, vi ste prvi koji bi ga trebali pitati kako se to usuđujete. Ovo je dakle frizirano, jedno lažno, jedno netočno izvješće, tu bitnih stvari nema. Ali onda ćemo možda ovako. Sad ću ja postaviti pitanje kao građanin, dostavit ću vam pismeno državnom Uredu za upravu jer vi ste nadležni za nadzor ovog zakona. Koliko je građana podnijelo tužbi, koliko je tužbi riješeno protiv ministra Šukera i zašto toga nema u ovom izvješću? Pa ćete mi po Zakonu o pravu na informacije to odgovoriti. Možda ćete onda u idućem izvješću spomenuti to da vas je zastupnik to pitao pa da ste mu to i odgovorili. Ali nemam ja nikakvih iluzija oko toga, jer ja sam npr. ravnatelju porezne uprave Ivici Mladineu poslao zahtjev da mi temeljem ovog zakona dostavi rješenje svoje porezne uprave koje je uputio Hrvatskoj radio televiziji po kojem HRT nalaže da je uplatio onaj PDV na prihod od pristojbe. Nikada, nikada mi to nije dostavio, ni kao zastupniku ni kao građaninu. Ni kao zastupniku. Premijeru sam to na aktualnom satu rekao, nešto si je zapisivao, ni nakon toga. Pa ja znam zašto nije dostavio, pa to svi znamo. Jer onda bi se jasno vidjelo da je to njegovo rješenje protuzakonito kao što svi znamo da je protuzakonito. Vidjeli bi se i da je ukinuto protuzakonito jer je to premijer rekao "to maknite" umjesto da je Ministarstvo financija kao drugostupanjski nadležni organ donijelo rješenje. Vidjelo bi se da nije tako postupilo nego je premijer odlučio. E pa zato mi Mladineo to nije dostavio i zato mi ni neće dostaviti. Ali to da mi nije dostavio i da mi neće dostaviti, to gospodine zamjeniče mora pisati u vašem izvješću koje podnosite Hrvatskom saboru. Inače je to izvješće potpuno nepotrebno. Ako je lažno i nepotpuno. Što će? Gubimo vrijeme, vrijeme gubimo raspravljajući o nečemu što nas se zapravo ne tiče jer u tom bitnih podataka nema.
Ne piše u Poslovniku ništa u pogledu toga da svaki zastupnik može čak i glumiti istražnog suca tako da vi ste u okviru Poslovnika. Prije nego dam ovdje 5-orici koji su tražili repliku, ispravak netočnog navoda, predstavnik Vlade, gospodin Pičuljan. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Evo vezano uz ove navode i gospodina uvaženog zastupnika Stazića o tome da nije opisano u ovom Izvješću tužba Upravnom sudu zbog nepostupanja Vlade nažalost netočno. Na stranici 15 pod Upravni sud od A do Ž, od ponošenja zahtjeva, od nepostupanja po zahtjevu pa do presude Upravnoga suda sve lijepo piše. U tom dijelu nema friziranja i apsolutno nema friziranja. 4 od 82 tužbe, ne 60 koliko je kolega, gospodin govori pa do 4 usvojene. Znači 82, 4 su usvojene. Podaci nisu Središnjeg državnog ureda. Izvješće se slaže sa potpisima i čelnika onih tijela koji dostavljaju podatke. Upravni sud je te podatke dostavio. Prema tome, 82, 4, to je, podaci su upravnoga suda. Da li je to dobro ili nije loše, ja smatram da je, ne trebamo puno ja mislim to niti komentirati, ali možemo, na kraju bih ja volio to iskomentirati. Eto samo, to je ono što bih htio reći o netočnostima u ovome Izvješću.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda će, gledajte. Ovdje je bilo na gospodina Stazića pa je predstavnik Vlade govorio. Na njega ima ispravak netočnog navoda pa smo došli sad u situaciju da bi trebalo najprije saslušati ovih 5 pa onda gospodina Stazića na zamjenika … … [[Upadica se ne razumije.]] Dakle, prvo imamo ispravak netočnog navoda, gospodin Emil Tomljanović. Izvolite, na izlaganje gospodina Stazića. Ja se ispričavam, možda je ipak zamjenik trebao govoriti iza toga, ali dobro.
Pa netočan je navod bio uvaženog kolege kada je kazao da nije opisan, da nema nijednog jedinog slova o spomenutom slučaju novinarke u ovom izvješću. Naime, na stranici 15, a što je zamjenik državnog tajnika i kazao je, dakle, do u detalje opisan u pravnom i činjeničnom smislu upravo taj, ajmo ga pod navodnike, slučaj. Dakle, ne samo da je to netočno nego ste vi iz te netočnosti zapravo obmanuli javnost a predstavnika Vlade, odnosno zamjenika državnog tajnika uvrijedili. Pa bi bio red da mu se onda kad je to sve skupa netočno i ispričate.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin Kruno Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime, netočan navod gospodina Stazića je da je izvješće frizirano, lažno, dakle, apsolutno netočno. Ali izvješće nije po volji gospodina Stazića. A kad izvješće nije po volji gospodina Stazića može se dogoditi da Hrvatska na listi korumpiranosti padne za 20 mjesta dole jer smo uvrijedili i njega ili gospodina Petrovića ili obojicu što je zapravo nebitno. Dakle, čuli smo jučerašnju prijetnju i molim vas kolege pazite se, riječ je o ugledu Hrvatske.
Hvala. Replika, gospodin Ivica Pančić. Prva replika.
Pa moram reći da ja nisam previše iznenađen što aktualna vlast ima takav odnos prema Zakonu o pravu na pristupu informacija. Dovoljno je sjetiti se kakav je odnos bio HDZ-ove vlasti u 90-im godinama prema medijima i prema novinarima gdje su upravo novinari bili jedni od glavnih protivnika, barem je vlast to tako smatrala …
Osvrnite se na navod na koji dajete repliku. Na navod. Piše tako u Poslovniku, a prije 99. godina, to nema nigdje u navodu nikakvom.
Govorimo o odnosu vlasti. Znači dolazi 2000. godina gdje je uslijedila jedna bitna liberalizacija što se ovoga pitanja tiče. Potom 2004. godina gdje Vlada kreće sa onim velikim projektom otvorena vrata. Ali što smo sa tim otvorenim vratima dobili osim da se novinari opet prate i sljeđuju. Bili smo također svjedoci i pritisaka i ovdje na medije. Kolega Stazić spominje i također upitnik "Transparency Internationala". Ja ne bih toliko pažnje toj organizaciji posvećivao i ovih 200 pitanja i 100 i ne znam 15 odgovora. Kakav je odnos, možemo postaviti pitanje, vlasti prema građanima kada ta vlast i pitanja koje saborski zastupnici upućuju često tretira na način koji joj uopće ne dolikuju, jednoj vlasti. Pa tako na nekoliko pitanja što sam ja postavio pojedinim institucijama dobio sam odgovor ne od ministara već često od glasnogovornika da se insinuira …
Hvala lijepa, odgovor na repliku …
… što smatram da nije korektno. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje, replika gospođa Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, kolega Staziću. Ja ću vas citirati vezano za slučaj Jelena Berković, budući da je to odgovoreno od predstavnika hrvatske Vlade i ostalih kolega pa ću nastaviti dalje. "Da je se promijenio Zakon o prekršajnom postupku premijer bi bio kažnjen. Da je se pridržavalo Zakona o prekršajnom postupku vezano za sporazum Drnovšek-Račan tadašnji predsjednik hrvatske Vlade Račan bio bi lišen slobode", prvo. Drugo, rekli ste vi morate kontrolirati Vladu. Istina da mi svi moramo kontrolirati Vladu, zastupnici i opozicije i zastupnici pozicije pa ste dodali tko je kontrolira ministra Šukera vezano za njegovo rješenje koje je uputio Hrvatskoj televiziji. Ja se nadam da vi koji ste često na Hrvatskoj televiziji i tamo ste stalni gost da ćete konačno priznati onako što radi Hrvatska televizija i donijeti i podastrijeti skupa s njima nama njihovo financijsko izvješće o poslovanju Hrvatske radiotelevizije.
Odgovor, zastupnik Stazić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Nisam govorio o Hrvatskoj radioteleviziji i nisam, iz financijskom izvješću Hrvatske radiotelevizije, nisam govorio o sporazumu Račan-Drnovšek, pa bih vas molio da kad već upozoravate kolegu Pančića da u svojoj replici se drži onoga što je izneseno u osnovnom izlaganju isti kriterij primijenite prema svim zastupnicima. To je prvo.
Nećete podučavati vođenju sjednice, ja vodim sjednicu.
Vas očito treba podučavati vođenju sjednice jer ju ne vodite korektno. Drugo, gospodinu Pičuljanu bih se ovoga momenta uistinu javno ispričati što sam rekao da u izvješću nema ovoga, ali do toga je došlo zabunom jer sam vas uistinu došao pitati gdje vam je slučaj Berković, ali sad kad sam pročitao što ste napisali sad jedino što mogu reći niste završili izvještaj. Zadnja vam je rečenica "nalaže se predsjedniku Vlade Republike Hrvatske da u roku od 30 dana donese odluku o žalbi tužiteljice", a zaboravili ste napisati da premijer to nije ispunio i da nije u roku od 30 dana nije dostavio tražene dokumente.
Vi ste odgovarali gospodinu Pičuljanu, a ne gospođi zastupnici Zdenki Babić Petričević. … [[Upadica se ne razumije.]] Imamo još jednu repliku, gospodin Franjo Arapović.
Zahvaljujem lijepo gospodine potpredsjedniče. Pozorno sam vas slušao gospodine Staziću, jesam, nisam dobacio, mada ste mene pogledali, ne znam tko vam je nešto dobacio, ali sam si razmišljao čemu ovo sve vodi, ova kako spominjete toga Petrovića već dva dana i sad sam na kraju kad mi je gospodin … [[Govornik se ne razumije.]] rekao da je 15. stranica nije pročitana. Pa recite gospodinu Petroviću da nije pročitao 15. stranicu. Još jednu stvar, tako da ne možemo govoriti u nečije ime, a nas prozivate kao mi smo tu trebali Vladi to reći. Pa vi niste pročitali. Da ste pročitali onda bi vidjeli tu cijelu stranicu. I druga stvar, šta je na kraju zaključak? Vi ste isključivo s ovom raspravom se okomili na ministra Šukera zbog Velike gorice i 9. travnja. Hvala.
Odgovor, gospodin zastupnik Stazić. Izvolite.
Pazite, nemam što govoriti Zorislavu Petroviću zbog 15. stranice jer sam citirao njegovu press konferenciju iz rujna 2005. godine prije nego što je ovaj izvještaj napisan, to ste nešto krivo shvatili. Ali imam i to ne zbog Velike gorice, imam razloga spominjati ministra Šukera jer ako predsjednik suda kaže da su dvije odluke donesene zbog toga što ministar Šuker nije poštivao ovaj Zakon, a ako toga nema u ovom izvješću onda imam pravo reći da je nedopustivo pa takmičio se, natjecao se Šuker u Gorici ili se ne natjecao, to nikakve veze sa Goricom nema. Predsjednik suda je rekao, predsjednik suda kaže da su dvije odluke donesene protiv ministra Šukera.
Evo upravo je u 19 i 22 prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Pa ja ću uvodno istaknuti da ovo izvješće u cijelosti treba podržati i da zapravo ono odražava pravo na pristup informacijama u Republici Hrvatskoj kao prihvaćeno, kao jedno od temeljnih ljudskih prava koje je između ostalog i zaštićeno i Europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama i Konvencijom o pristupu informacijama i to ne samo kao deklarativno pravo već kao pravo koje se u Republici Hrvatskoj i poštiva. Možemo kazati da je i cilj zakona ostvaren i to na način da je osigurano ostvarivanje prava na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem provedbe instituta otvorenosti i javnog djelovanja tijela javne vlasti, a sve ovo najbolje potkrepljuju brojke, odnosno podaci koje pronalazimo u predmetnom izvješću. Naime, od ukupno zaprimljena 4 tisuće 699 zahtjeva ukupno je razriješeno 4 tisuće 684 zahtjeva. Ostalo je nerazriješenih 15 zahtjeva, 182 zahtjeva je odbijeno, 3 zahtjeva su odbačena, a 7 zahtjeva je ustupljeno. Kada to usporedimo s podacima u odnosu na ovdje često spominjani Upravni sud Republike Hrvatske možemo kazati da je Upravni sud zaprimio 11 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, a svi zahtjevi su prihvaćeni i riješeni u roku. Druga je situacija kada je Upravni sud odlučivao povodom uloženih tužbi u smislu pokrenutog upravnog spora. Međutim, pogledajmo kakva je sad tu situacija. Upravni sud je zaprimio 82 tužbe. Sve te tužbe su podnesene, odnosno uložene radi odbijanja zahtjeva na pristup informaciji, ali je vrlo interesantno napomenuti da je od 73 riješene tužbe od tog broja da je 1 postupak obustavljen, 66 je odbačeno, odnosno tužbi odbačeno, 2 su odbijene, a samo 4 tužbe su uvažene. Dakle i od tog pokrenutog upravnog spora ili količine pokrenutih upravnih sporova samo 4 tužbe su uvažene. Kada to stavimo u odnos prema ukupno podnesenim zahtjevima, a on je 4 tisuće 499 računali smo sad ovdje postotak, pa to iznosi negdje 0,08% u čak u promilima kad bi se izražavali to je ispod jednog promila. Zaključno bih napomenuo da je u provedbi zakona, a sve vezano uz odredbe o žalbenom postupku, dakle ovdje govorimo o žalbenom postupku, kada dakle netko podnosi žalbu u smislu da mu je uskraćeno pravo koje mu proizlazi iz samog zakona postoje određene različitosti i mišljenja u odnosu na Ured državne uprave s jedne strane i u odnosu na tumačenja Upravnog suda Republike Hrvatske s druge strane koji zasigurno treba u smislu ustanovljenja dobre sudske prakse ili prakse razriješiti ali ja bih se osobno priklonio onom rješenju ukoliko se radi o odbijanju zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama a takvo rješenje donosi središnje tijelo državne uprave ili tijelo državne vlasti da se u takvim situacijama neposredno, dakle tada neposredno se može pokrenuti upravni spor. Sam zakon o pristupu informacijama i prezentirano izvješće po mom mišljenju predstavljaju uistinu jedan bitan i pozitivan iskorak u okviru ili u oblastima ljudskih prava i temeljnih sloboda i upravo ga, dakle i ovo izvješće i u tom segmentu primjenu samog zakona apsolutno treba podržati.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Vidite poštovani kolega, kad kažete samo su četiri tužbe uvažene i to iznosi onda 0 cijelih ne znam koliko ste rekli 00 promila. Zanemarujete činjenicu da su od te četiri jedna protiv premijera a dvije protiv ministra, ne znam protiv koga je četvrta. E pa sada, valjda ne cijenite premijera sa 0,00 promila a valjda tako ne cijenite ni ministra. Bilo bi mi žao da ih tako cijenite. Time ih vrijeđate jer vi u ovih 0,00 promila možete ubrajati 11 veterinarskih ambulanti i stanica koje su dostavile izvješće, njih možete ali premijera ne jer kad premijer ne poštuje zakon onda o pravu na dostupnost informacijama onda to nije isto kao kad taj zakon ne poštuje nekakva veterinarska ambulanta.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa u smislu poštivanja i nepoštivanja zakona tumačenja određenih pravnih instituta ja sam u svom izlaganju kazao da može biti izvjesnih različitosti u tumačenju određenih provedbenih propisa. Međutim, kada cijelom Saboru i hrvatskoj javnosti temeljem ovog materijala drži predavanje i jučer i danas a jučer ne temeljem ovog materijala čovjek gdje smo se sada osvjedočili taj materijal nije pročitao. Dakle, malo prije smo vidjeli da vi taj materijal niste niti pročitali. Pa ako ga niste pročitali onda na koji način možete o tome suvislo raspravljati odnosno o podacima koji se ovdje nalaze a svejedno si pridržavate ponovo za pravo da nekome držite predavanje i da iz nekakvih segmenata ili nekakvih podataka koji su vama dostupni zapravo karikirate stvari. I vi to stalno činite. I ne samo to nego i vrijeđate predstavnike Vlade i to iz rasprave u raspravu. Međutim, danas su vam argumenti tanki a sve tanji u smislu da smo se uvjerili da uz vašu teatralnost da je temelj te teatralnosti zapravo da ne čitate materijal.
Poštovani zastupnik Velimir Pleša.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče državnog tajnika, gospođe i gospodo zastupnici. Pravo na dostupnost informaciji jedno je od temeljnih ljudskih prava i mislim da kako hrvatska Vlada tako i mi ovdje saborski zastupnici koji prihvaćamo ovo izvješće možemo biti ponosni i sretni na ovo da je na tom području tijekom 2005. godine ostvaren izniman napredak u odnosu na godinu dana prije jer tijekom 2004. bilo je čak 219 tisuća 600 zahtjeva a tijekom 2005. samo 4 tisuće 500, ili točnije rečeno 4 tisuće 499 kojih je riješeno 4 tisuće 484 ili čak 99,7%. Mislim da na takvo izvješće, na takav podatak moramo biti svi zajedno ponosni, tim više jer moramo znati da je Zakon o pravu na pristup informacijama Hrvatski sabor donio 15. listopada 2003. godine. Znači, nepunih tri godine ako računamo da je taj zakon stupio na snagu u studenome mjesecu 2003. godine, znači nepunih tri godine smo u primjeni toga zakona i vidimo da je kako je onda bilo to pojašnjeno u tekstu predlagatelja tadašnjeg Ministarstva pravosuđe, uprave i lokalne samouprave taj je zakon predstavljao i predstavlja izravnu posljedicu nekoliko preporuka Vijeća Europe koje su pobliže ustanovljavale načela postupanja s informacijama. Primjerice, tu se radi o preporuci Odbora ministara Vijeća Europe, državama članicama o dostupnosti informacija koje posjeduju tijela državne vlasti, zatim Konvencije za zaštitu pojedinaca pri automatskoj obradi podataka itd. Još je riječ o nekim konvencijama i o preporukama Vijeća Europe koji su prihvaćeni i kojima je ova Vlada koja je zapravo došla nakon mjesec dana što je taj zakon prihvaćen samo pokazala provedbom toga zakona da je u dobroj mjeri ona koja je prihvatila takve preporuke koje su bile onda predložene. Sve ove preporuke nastale su u svrhu afirmiranja prava pojedinca da bude potpuno obaviješten kako bi mjerodavno mogao odlučivati o svojim pravima i obvezama te o zbivanjima u društvenoj zajednici i svojoj okolini. U tome cilju uz naravno obvezu Republike Hrvatske da uskladi svoje pravne propise sa zemljama Europske unije donijet je i ovaj zakon za kojeg je i sam predlagatelj danas uvodno rekao da prema promišljanju Vlade nema u ovom trenutku potrebe možda ići u nekakve promjene zakona. Ja bih htio upozoriti ipak na nekoliko stvari koje pokazuju da je ipak u ovoj godini ili možda kroz ovu godinu potrebno vidjeti da li se neke stvari ne bi mogle u zakonu promijeniti, izmijeniti i to isključivo iz razloga da bi on bio bolji, da bi bilo upravo što manje ovakvih rasprava kakvih danas smo svjedoci ovdje i da bi mogli vidjeti da se sve ono o čemu zakon stvarno suštinski želi progovoriti može ostvariti. Pa tako mislim da je prije svega riječ po meni o nekoliko problema u sadašnjem ovom obliku zakona o kojem raspravljamo. Mislim da zakon jasno ne razlučuje odredbe koje se tiču prava na informacije koje nastaju radom ustanove u obavljanju nadležnosti koje su joj propisane od onih informacija koje se tiču samog funkcioniranja ustanove kao proračunskog tijela. Primjerice, informacije o troškovima rada, javnoj nabavi itd. Drugi problem kojeg vidim u tekstu i odredbama ovoga zakona a za kojeg mislim da je možda nužno razmotriti da li ih treba promijeniti ili ih treba poboljšati je svakako način provedbe ovih prava kako ih je definirao zakon jer po meni je on više nego upitan. Ukoliko naime ovaj zakon stavimo u nekakav suodnos sa Zakonom o zaštiti tajnosti podataka, sa Zakonom o zaštiti osobnih podataka ili Zakonu o arhivskom gradivu i arhivima očito je da se postavlja pitanje mjerodavnog tumačenja odredbi pojedinih odredbi ovoga zakona. Znači trebalo bi vidjeti i uskladiti te odredbe sa upravo ovim zakonima primjerice ja sam ih nabrzinu ova tri pronašao koji su u suodnosu sa odredbama zakona o kojem danas govorimo. I konačno treći problem kojega vidim je zakon sadašnji u članku 8. govori o slučajevima uskrate informacije koji mogu biti raznoga uzroka no uskrata nastupa, sad je ovo citat iz zakona ako postoji osnova sumnje. Potrebno je po meni dakle vrlo malo da do te uskrate dođe a mogućnost subjektivnog tumačenja pojedinih odredbi, pojedinih zakona izrazito je velika te je stvorena mogućnost za manipulaciju. Upravo zbog toga da ne bi dolazilo do te manipulacije ili da neki zastupnici kad im to odgovara ne bi koristili tu odredbu zakona na način da manipuliraju u svojim raspravama sa time mislim da treba izvidjeti mogućnost da se i ta odredba eventualno promijeni. Ja na kraju moram reći da u svakom slučaju je potrebito podržati donošenje ovog izvješća i mi u Klubu kao što je rečeno u raspravi predstavnika Kluba, ali i u raspravi kolege Tomljenovića jesmo u svakom slučaju oni koji ćemo dati i dignuti ruku za ovo izvješće.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Pleša možda samo nadopuna ovoga i objašnjenje ovih brojki koje ste rekli u odnosu na 19600 predmeta u prvoj godini i 4500 u drugoj godini. To je samo znak da je primjena toga zakona došla u jednu da tako kažem normalnu kolotečinu. Šta se u početku događalo? Donošenjem toga zakona svi su javili e sad ćemo mi vama pokazati. Pa su onda podnositelji zahtjeva bile stranke i strančice koje su na izborima dobile nekoliko ili eventualno preko nekoliko glasova. I oni su sa masom tih zahtjeva dolazili. Sad je to došlo u jedan normalni okvir kako, "kako Bog zapovijeda" što bi se reklo. Hvala.
Petminutna rasprava Klub HSP-a poštovani zastupnik Pero KOvačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade evo najkraće stajalište Kluba Hrvatske stranke prava. Znači u odnosu na izvješće koje smo imali prije 5, 6 mjeseci a koje se odnosilo na razdoblje za 2004. godinu ovo je bolje izvješće. Naime ono izvješće je imalo samo 3 stranice. Ovo ima 32 stranice i onda sam u ime Kluba Hrvatske stranke prava rekao da je očito da se središnja državna vlast odnosno općine i gradove i sva tijela sa javnim ovlastima ponašaju po načelu "Šutnja je zlato". Sad je učinjen određeni pomak. Znači neka tijela i odgovaraju ali mislim da objektivno opet ne možemo biti zadovoljni cjelokupnom situacijom jer i sami znamo da nam je problem vezano sa središnjim tijelima državne vlasti a i još gora je situacija sa općinama i gradovima jer hrvatski građani niti mogu doći do informacije niti idu na ovaj dio zaštite što im zakon omogućava jer to svi mi znamo dobro ovdje u Hrvatskom saboru jer dnevno dobijamo po 5, 6 pisama od hrvatskih građana koji ne mogu uopće doći do informacije vezano za ostvarivanje svojih prava, vezano za pristup informacija jer se događa situacija da mu uopće neće ni zaprimiti zahtjev i razno razne druge situacije. To sve govori da nama zakon kao zakon neće ništa pomoći riješiti situaciju nego je očito da treba napraviti reza u sustavu državne uprave da državna uprava postane servis građana. Recimo par zahtjeva smo mi iz Kluba HSP-a, ja osobno sam tražio od Središnjeg državnog ureda za upravu da u par gradova i općina izvrši ocjenu zakonitosti akata koje je donijela ta općina ili grad. Nisam uopće dobio odgovor. A takvih situacija ima puno pa prema tome mi u Klubu HSP-a možemo uzeti samo ovo, ovo izvješće k znanju i očekivati da će konačno profunkcionirati sva središnja tijela državne vlasti i sva tijela koja imaju zadaće prema ovome zakonu. I da će biti prije svega u funkciji hrvatskih građana a ne svrha sama sebi. Hvala.
Hvala. Završni osvrt zamjenik državnog tajnika izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo uistinu kratko. Nama se čini da je, kad se, slušajući ovu raspravu praktički da smo dobili sada jedan dobar poticaj da ovo izvješće i dogodine bude još kvalitetnije i da, i da bude sve obuhvatnije. No ono je u svakom slučaju bazirano na, i rađeno na način da je, da smo dali, da je kad smo ga skupljali da je dato povjerenje tijelima javne vlasti u svrhu izvješćivanja koliko su ustvari omogućili građanima pravo na pristup informacijama. Sva, svi nedostaci u ovom izvješću izviru iz toga. Ali tih nedostataka i nema previše. Sve primjere nabrajati, uistinu nabrajati sve primjere bilo bi iluzorno. Sve primjere odbijajućih presuda, presuda koje su na bile Upravnome sudu ali ni u kom slučaju u ovom izvješću nije bilo friziranja. Nije bilo skrivanja informacijama što najbolje pokazuje ovdje dugo raspravljani slučaj novinarke Berković koji je u ovom izvješću vrlo plastično i u potpunosti dat. Ono što ćemo u, što je u 2005. sigurno napravljeno u okvirima središnje državne uprave jest da je napravljen pomak u radu sa građanima, sa hrvatskom javnošću. Pravo na pristup informacijama nije omogućeno samo zakonski i legislativno, normativno nego je kroz niz, kroz web stranice, kroz kataloge informacija, kroz službenike informiranja učinjeno da pravo na pristup informacijama i podataka kojima državna tijela raspolažu i tijela javne vlasti bude uistinu bolji no što je bio do sada. Interes je opao kao što je uvaženi kolega zastupnik i rekao upravo zbog toga što je zakon napokon počeo biti i primjenjivan. Znači onaj veliki interes je sada sveden u jedan normalan interes i informacije koje se sada daju su zasigurno kvalitetnije. Ono što nismo, što je kolega Kovačević zamijetio a to je nije pitanje samo Zakona o pravu na pristup informacijama nego jedne cijele velike strategije reforme hrvatske državne uprave, javne uprave koji, to je proces koji će trajati i u tom dijelu će i ovaj zakon dobiti svoju pravu vrijednost u sljedećih nekoliko godina. Razmišljajmo o promjeni zakona upravo u smislu koje je uvaženi zastupnik govorio i mi ćemo o tome otvoriti raspravu u sljedećih nekoliko mjeseci i time se nadamo da će izvješće u sljedećoj godini biti još kvalitetnije nego što je bilo ovo i bolje po hrvatske građane. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu. Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu. Dajem na glasovanje zaključak: Prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2005. godinu. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat. Sa 73 glasa za, 7 suzdržanih i 15 protiv donesen je predloženo izvješće.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prije svega vam se želim predsjedniče Sabora zahvaliti što ste stavili ovu točku danas na dnevni red. Naime, vjerojatno jedan dio zna da trojica naših haških optuženika odnosno više njih gdje su i generali Petković i Praljak već 24. travnja putuju u Haag i počinje im suđenje. Naše stajalište vezano za haški tribunal i sve ovo je svima dobro poznato pa ćemo pokušati se osvrnuti na meritum, ono što je najbitnije u ovom e trenutku što treba hrvatska država napraviti. Hrvatska je država znači obvezna poduzeti i poduzimati sustavne pravne, političke i diplomatske mjere za usporavanje i obaranje monstruoznih haških optužnica. Hrvatska država je isto tako obvezna pružati cjelovitu pravnu dokumentacijsku, informatičku i logističku pomoć hrvatskim braniteljima, optuženicima haškog tužiteljstva. Unatoč pokušaju umirivanja javnosti od Vlade Republike Hrvatske prigodom uhićenja generala Gotovine kako je poduzet niz mjera, te je prikupljena odgovarajuća dokumentacija za potrebe osporavanja optužnica haškog tužiteljstva protiv generala Gotovine, Markača, Čermaka, Praljka, Petkovića, Ademija, Norca i drugih stvarna situacija je daleko lošija. Niti bivša niti sadašnja Vlada nisu pouzimale odgovarajuće pravne, političke i diplomatske mjere za osporavanje i obaranje neprihvatljivih haških optužnica, poglavito o zločinačkom pothvatu, etničkog čišćenju i sl. Nasuprot tome uredno i sustavno su opskrbljivale haško tužiteljstvo traženom dokumentacijom, što je prije svega prednjačila bivša Vlada, dok to nisu učinile prema hrvatskim braniteljima, haškim optuženicima. Stoga je krajnje vrijeme na poduzimanje sustavnih pravnih, političkih i diplomatskih mjera o osporavanju, odnosno obaranju optužnica haškog tužiteljstva te pružanja odgovarajuće pravne dokumentacijske, informatičke i logističke pomoći optuženim hrvatskim braniteljima. Unatoč činjenici da je ustrojen Hrvatski memorijalni dokumentacijski centar iz Domovinskog rata, registraturno i akcijsko ogradivo do dan danas nije izlučeno niti uvezano u jedinstvenu cjelinu. Dokumentacija iz Domovinskog rata i dalje je razbacana na raznim mjestima, od Ministarstva obrane, MUP-a, Vlade, Državnog arhiva, obavještajne zajednice, do onog što je najgore, do privatnih zbirki i sad jedan dio se prebacuje u Hrvatski memorijalni dokumentacijski centar iz Domovinskog rata. Sređivanje dokumentacije nažalost nije provedeno, a hrvatski branitelji, haški optuženici bili su primorani čak kupovati na crnom tržištu dokumentaciju koja im služi u prilog, jer od Vlade to nisu dobivali. Kao se Vlada, odnosno Ministarstvo pravosuđa ponaša nonšalantno, i druga ministarstva, obveza je Hrvatskog sabora na poduzimanje odgovarajućih mjera. Stoga smo mi i predložili ovaj dio zaključaka o kome ću vam nešto kasnije reći. Ali sad moram govoriti o onome jednome dijelu što je jako bitno. Izreći ću vam kompletne primjere. Znači situacija je više nego ozbiljna. Zadnje informacije govore o tome, mi znamo da imamo i Savjet za suradnju sa haškim tribunalom, imamo i Savjet za pripremu prijatelja suda. Taj Savjet za pripremu prijatelja suda naime kad sam prvi put u ime Hrvatske stranke prava kazao što je rekla bivša ministrica Vesna Škare-Ožbolt da je sve spremno, znači cjelokupna dokumentacija za obranu generala Gotovine, ja sam rekao da čisto sumnjam u tu situaciju. I nažalost dan danas je to tako. Određeni pomaci su napravljeni u ovome razdoblju ali to je jako malo od kad je nova ministrica imenovana. Sam Savjet prijatelja suda je obilazio sve naše haške optuženike i sam je konstatirao da oni od dokumentacije nemaju ništa. Oni od dokumentacije nemaju ništa. Jedino što su konstatirali je da od dokumentacije netko ima to ima general Praljak, ja sam osobno isto pogledao tu prezentaciju, bio je i kolega Jukić. On je sam sa svojim suradnicima skupio i sve to stavio, ono što mi tražimo već 5 godina. A znate koliko to sve košta ovu državu da bi to napravila? To košta milijun eura, milijun eura. Situacija je vrlo jednostavna. Znači onaj dio što je general Praljak skupio, jer on nije vjerovao i znao je kao će se događati da će dobiti pomoć ni od bivše niti od ove vlasti. Jer je bilo jasno da je politika bila i bivše i sadašnje Vlade, nadam se da će se to danas izmijeniti, po onoj snađite se generali. Snađite se generali. Nažalost to je bilo tako. Gledajte, znači to je ovo što vam ja govorim to je konstatacija Savjeta prijatelja suda koji su rekli da vezano za dokumentaciju koja treba nema se ništa. Znači na onome mjestu gdje je trebalo biti. Sjećate se kako je ministrica bivša kazala imamo sve, sve je spremno, ona samo što nije izjavila čekamo odmah da počme suđenje. Ali nažalost situacija nije takva. Situacija nije takva. Jedino tko ima spremno sada ima više nego što država ima, što je konstatacija ima general Praljak. I to je, na toj osnovi, što sam ja rekao i ministrici osobno i svima govorim. Na toj osnovi se može napraviti ovo što mi godinama govorimo. A to vam košta sveukupno zajedno milijun eura. Da, da, milijun eura, ali to nije u pitanju samo sudbina tih, sudbina je Hrvatske. Poglavito zbog toga što su optužnice iz te naravi vezano i za recimo generala Praljka, Petkovića i naše iz Bosne i Hercegovine, zbog toga što to za Hrvatsku može biti daleko nepovoljnije zbog činjenice što temeljem toga, sami znate da je muslimanska strana već ranije izrazila i pitanje ratne štete. A to vam može biti i preko 10 milijardi dolara. Evo kako vam je to situacija, ja ću vam na konkretnim primjerima pokazati. Ja bih volio poslije čuti i stajalište normalno vidim da su zastupnici iz HDZ-a nezadovoljni onim što ja govorim. Ja bih još bio sretniji što ćete vi meni govoriti. Ali nažalost nije tako. Ja ću vam govoriti činjenice. Znači, ovdje je red, nećemo politizirati nego ćemo govoriti o činjenicama i da se dogovorimo šta i kako treba napraviti da ovakvo stanje više ne bi bilo. Recimo, jedan od naših generala, optuženika tražio je znači od Ministarstva pravosuđa, ove uprave u Ministarstvu pravosuđa, da mu dostavi sve međunarodne ugovore, sporazume koje je pokojni predsjednik Tuđman za vrijeme obnašanja dužnosti sklopio. Znate koliko je taj naš general čekao? Čekao je jedno godinu dana, prvi puta je dobio dva, drugi put još jedan, ono sav veseo sad je ministarstvo još jedan. A znate koliko ima tih ugovora? 227. Nakon toga je on, jer da bi se to moglo uporabiti u dokumentaciji za obranu u Haagu tražio ovjeru, znači njima je rekao nije 3 nego 227 takvih i sve im poslao, molim vas da mi ovjerite to jer bez ovjere nadležnih tijela vlasti ne može se predati u okviru da bi bilo dokazno sredstvo kod Haaškog suda. Drugi recimo je dobar primjer, jedan naš general traži da mu Ministarstvo pravosuđa, znači svi zahtjevi to i sami znate, za bilo koje državno tijelo upućuje se Ministarstvo pravosuđa i onda Ministarstvo pravosuđa traži od nadležnih tijela, znači od Ministarstva vanjskih poslova ili Ministarstva obarane ili MUP-a, ili Vlade ili Ureda predsjednika, tražio da mu se dostave sve zapovjedi koje je on u obnašanju svoje dužnosti, znači kao general Hrvatske vojske izdao, dostavili su mu 44. A kod drugog generala Praljka koji ima tu dokumentaciju cjelovitu izlistano je 1417 takvih zapovjedi. Znači 1417. Znači država kaže da ima samo 44, a ovaj drugi način prikupljanja dokumentacije znači uz prijatelje, domoljube, sve nas koji smo mu mogli na određeni način pomoći, skupila se tolika dokumentacija. Imate također situaciju recimo za onaj sporazum Krajišnika i Alije Izetbegovića, nema, Hrvatska nije mogla prikupiti onaj sporazum što je jako bitan sporazum gdje su se bili dogovorili oko podjele Bosne i Hercegovine, ništa živo nije i na kraju je od gospođe, od starješine ona je dala taj dio sporazuma. Hrvatska država ga nema. Takva ista bila je situacija sa odlukom koju je pokrenuo predsjednik Tuđman, znači potpisao na kraju Hrvatska priznaje Bosnu i Hercegovinu dvije godine je traži. Prema tome govorim u dobroj namjeri u ime kluba Hrvatske stranke prava, situacija je takva koju ja govorim. Od svih ovih tu navedenih ja i mi smo, s mnogima sam ja od njih prijatelj i svakodnevno kontaktiram i čujem se, kažu da je malo poboljšana situacija od kada je došla ministrica, ali je to sve ništa. Prema tome ima li Hrvatska mogućnosti izdvojiti milijun eura da bi napravila cjelokupnu dokumentaciju, ono što se godinama govori, a da ne govorim o onome dijelu kako je Izrael, kako su to države radile, bijela, plava knjiga i sistem strane promicati istinu o Domovinskom ratu, prevesti na sve jezike, poslati svim parlamentima, to mi na žalost još nismo napravili. A situacija je sada sve gora i gora. Pazite 34. travnja počinje suđenje jednoj skupini, nakon toga će, jer sad Haaški sud od kada nema ovaj dio sa Miloševićem, počet će druga suđenja i krajnje je vrijeme da se ozbiljno, da ne razgovaramo politički o ovome. Ja vam iznosim činjenice, tko mi ne vjeruje otići ćemo kod svih njih posebno porazgovarati, možete sa mnom ići. Iznosim činjenice ,ne govorim politički, nemamo namjere skupljati političkih bodova u tome dijelu, sada je situacija gdje se brani interes Domovinskog rata, Hrvatske države, a prije svega hrvatskih generala koji su nam dobri bili dok je trebao braniti, oslobađati, stvarati Hrvatsku državu, a sada kad im treba pružiti i novčanu i logističku i svaku drugu pomoć oni nalaze na ogromne probleme. Sada smo imali malo prije izvješće vezano za pristup informacijama, vidite kakav oni pristup imaju. Nikakav. I zbog toga smo mi predložili da Vlada Hrvatske bezodložno i sustavno poduzme pravne i političke diplomatske mjere o obavljanju optužnica haaškog tužiteljstva, da bezodlžno i cjelovito pruži pravnu dokumentacijsku, informatičku i logističku pomoć hrvatskim braniteljima optuženicima haaškog tužiteljstva i da mi osnujemo u Hrvatskom saboru jedno povjerenstvo koje će to pratiti. Volio bih da je netko iz Vlade pa da me odmah demantira, ali kažem evo, razgovarao sam i danas kada sam znao da će točka doći na red, na žalost situacija se tu nije promijenila i poduzimam mjere, znači bez politike, bez bilo čega drugoga, da napravimo ono što je trebalo se odavno napraviti. Da se napravi ono što se trebalo odavno napraviti. Nemojmo politizirati kažem, možemo otići kod svih njih, ja evo, svi zajedno ćemo otići, može i predsjednik Sabora, ali napravimo ono što treba napraviti. Nemojmo se baviti politikom da će reći Vlada imamo sve, znamo kakva je situacija, kažem postoji zapisnik savjeta koji kaže da nemaju nikakve dokumentacije i da je jedini način da se sve to napravi jer pazite to treba vidjeti. Ja sam recimo i tu ljudi su vidjeli kako to treba izgledati i na taj dio što sada postoji, što ima kažem general Praljak, treba ostalo nadograditi i onda to vam je još negdje 7-8%. 7-8% onoga što treba znači vezano za optužnicu protiv generala Markača, protiv generala Čermaka, Gotovine, Ademija i svih ostalih. Situacija je kažem malo bolja, jer evo ministrica je neke generale i osobna primila, bivša ih nije htjela ni primati, imali su zatvorena vrata i onda sam rekao u ime kluba HSP-a zašto smo bili protiv i to danas evo opet kažem, da bivša ministrica nije ništa radila. Ova nova radi, ali situacija iz dana u dan je, znači rokovi se približavaju a bit je napraviti tu informacijsku bazu. To je najbitnije napraviti tu informacijsku bazu jer kako će savez za pripremu prijatelja suda, kako će pripremiti prijatelje suda ako se nema dokumentacija. Okanimo se praznih priča. Sud je sud i na sudu su potrebni dokazi. Pazi većina naših optuženika je dobila više dokumentacije od haaškog tužiteljstva jer oni prema statutu moraju dati tu dokumentaciju na uvid normalno i na korištenje. A sad treba sve ovo napraviti o čemu mi govorimo, da bi bar u tom dijelu to zaokružilo. To košta milijun eura. Milijun eura, zna se gdje se šta nalazi, kako se nalazi, zna se tko ima čak u privatnim zbirkama i svemu ostalom. Prema tome, plediram da o ovome sada raspravljamo stvarno bez politike, bez ičega, da napravimo no što Hrvatska konačno mora imati, da mora imati na jednome mjestu u zbirkama sve ono što se odnosi na Domovinski rat da vi u isto vrijeme možete imati virtualni pregled, sve staviti znači u bazu podataka pa znate točno što se događalo istoga dana, što je radila četnička strana, što je radila srpska strana, što je radila bosanska strana, što su radile obavještajne zajednice strane, što je tko radio i šta se događalo recimo toga konkretnoga dana recimo 22. recimo travnja 92. godine. Tako se to priprema. To trebate vidjeti kako treba izgledati i prema tome zahvaljujem se još jednom predsjedniku Sabora što je ovo stavio da konačno smognemo bez politike, snagu razgovarati o tome i da to konačno napravimo. Hvala vam lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Vlado Jukić.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Javio sam se za raspravu temeljem činjenice da se za raspravu nije javio nitko. Ni u ime kluba, a ni pojedinačno što bi moglo značiti da naš Prijedlog nema smisla ili što ja mislim da nitko nema hrabrosti reći što misli po ovom pitanju. Ja sam konstiniran kao zastupnik nakon ovih 11 i pol godina da sam doživio u Hrvatskom saboru da se na ovu temu nitko ne želi očitovati. I ja i kolega Kovačević možemo raspravljati ja i vi kao što smo raspravljali i prošle i pretprošle godine na ovu temu i nažalost sam bio svjedokom činjenica o kojima je govorio kolega Kovačević. Nažalost sam bio svjedokom tih činjenica. 2 su strane medalje. Prije svega hrvatski branitelji, naši generali zaslužuju, deklaratorno se s tim svi slažemo, pomoć svoje države. Čak i u slučaju da sama država nema nekog drugog interesa osim samo njihove osobne obrane. A naravno u ovom slučaju to nije tako i to je ono što nas treba sve zabrinuti. Ovdje su naši čak kolege zastupnici, prije nego što postali optuženici jedan od njih je tužnim glasom objašnjavao nama koje još poznaje kakovo je njegovo stanje u svezi pripreme obrane optužnice. To je bilo prije jedno godinu i pol dana i nakon toga smo mi poduzeli neke političke aktivnosti koje su deklaratorno donijele neke rezultate. Nadali smo se da će donijeti konkretne rezultate međutim do prije neki dan nije se događalo ništa što bi moglo reći da je bilo nekakvih konkretnih pomaka. Nažalost ništa. Hrvatska država sa svim svojim ministarstvima, strukturama, stručnjacima, dužnosnicima po ovom pitanju formirala je savjet i taj se savjet sastao navodno dva ili tri puta na kavici i iza toga naravno ne postoje nikakvi konkretni tragovi o radu toga savjeta. A to je tijelo koje je navodno ovaj Sabor i Vlada sastavili kako bi u stručnom smislu preuzelo pomoć i našim optuženicima s jedne strane i s druge strane vodilo računa o zaštiti državnih i nacionalnih interesa vezano kroz optužnice na Haaškom tribunalu. Ono što kolega nije spomenuo a valja spomenuti, ročišta su zakazana. Kroz mjesec dana ili 25 dana počinju suđenja. Kod tako velikih procesa jasno je, ne treba biti veliki stručnjak da ta suđenja koja traju godinama, njima su prethodile i pripreme koje su trajale godinama i mjesecima i nerealno je očekivati da se za 2 ili 3 tjedna može nešto bitno promijeniti ili popraviti vezano za kvalitetnu pripremu za ta suđenja. I hvala Bogu da je ova točka došla pa makar i formalno na raspravu. Ja ovo što govorim, govorim radi zapisnika ne radi toga što imam uopće iluziju da će se bilo što nakon ove naše rasprave i prijedloga promijeniti. Nažalost nemam tih iluzija i to je ono što me jako žalosti jer nakon ovih 10, 12 godina jedna od najvažnijih tema jednostavno je pala u zaborav. Jer naš odnos prema ovom pitanju i u raspravi za mene je odnos prema općenito tom pitanju suradnje sa Haaškim tribunalom. Kolegice i kolege, mi imamo u svom podrumu ovdje u ovoj zgradi arhivu. Arhiv Hrvatskog sabora u kojem se nalaze mnogi dokumenti, svi oni dokumenti koji su značajni za stvaranje i povijest Hrvatske države. Postoji jedan period povijesti Hrvatske države koji ima svoju policu u podrumu, ima svoje prazne fascikle, ali nema sadržaja. A taj se period odnosi na kolovoz 1991. godine. Mi kao zastupnici mi imamo pravo naravno koristiti i čitaonicu pa i arhivu. Pa ja sam pokušao prošle ili pretprošle godine, pokušajte vi, malo volje, malo volje uzmite pa pokušajte naći bilo koji dokument iz kolovoza 1991. godine. Tih dokumenata jednostavno nema a nema niti odgovora niti tragova gdje su nestali ti dokumenti. Te dokumente nije mogao predati Predsjednik Republike kao što je mogao dokumentaciju kojom raspolaže Predsjednik Republike. Dakle, u cijeloj toj haaškoj priči oko dokumenata i ova kuća ima svoj udio. Naravno iz tih dokumenata bi se dalo iščitati neke važne činjenice jer valja reći da je jedna od tema i optužnice i obrane su odluke i sjednice Vlade Republike Hrvatske iz kolovoza 1991. godine. Prema dokumentaciji Hrvatskog sabora koji po logici stvari naravno ima dokumentaciju koju je u to vrijeme, trebao bi imati, donosila Vlada takva dokumentacija ne postoji prema mojoj službenoj informaciji kao zastupniku niti u arhivu Vlade Republike Hrvatske, a ne postoji niti u arhivi Hrvatskog sabora. Nevjerojatno je ali je istina. Probajte se uvjeriti, imate svatko od vas pravo potražiti tu dokumentaciju. Što nam to govori? To nam govori da je moguće da je nestao jedan dio hrvatske povijesti. Nestao iz Vlade, nestao iz Sabora, iz Ureda Predsjednika je predan navodno Haaškom tribunalu. Pa je li moguće da mi nakon 10 godina ne možemo doći do nekih ključnih dokumenata iz povijesti Hrvatske države. Iz onih dana kada je oslobođen Knin i kada smo svi, tko gdje, netko u rovu, netko doma, netko na dužnosti pratili napeto dnevnike Hrvatske televizije i svaki dan je bilo izvješće sa sjednice Vlade. O tome nema niti slova u podrumu ovog Sabora, a navodno ni u arhivu Vlade Republike Hrvatske. To je samo jedan segment koji pokazuje da neke stvari ne štimaju i da ne stoji teza "ajde nemojmo o tome govoriti, to bi trebalo raditi ispod žita i to bi najviše pomoglo i našim optuženicima, a navodno i cijelom tom pitanju Haaškog tribunala". Nažalost, to smo činili nekoliko godina i rezultat, čuli smo maloprije izlaganje našeg kolege, je vrlo slab. Realno je pretpostaviti da sa tako slabom obranom, osim izuzetka generala Praljka, da će naši optuženici proći kao bosi po trnju. A još je realnije pretpostaviti da obzirom na dosadašnje učinjeno od strane službene hrvatske vlasti, a to znači Vlade Republike Hrvatske da se ne trebamo nadati bitnim promjenama konteksta optužnica Haaškog tribunala. A svi mi dobro znamo da ako te optužnice ostanu i opstanu da će vrlo teško biti Republici Hrvatskoj i njezinoj povijesti i da će nam najvjerojatnije nažalost naši unuci spočitavati kako nismo učinili sve što smo mogli kako bismo njima olakšali život. To je žalosna činjenica koja zaslužuje našu pažnju i zato smo predložili da Hrvatski sabor svojim zaključkom pokrene, malo više aktivira one koji imaju moć i novac i vlast i odgovornost da se malo oko toga pitanja više potrude. Naravno nitko ne očekuje da premijer Republike Hrvatske uz sve ove obaveze koje ima da on osobno kopa po arhivama i da se bavi tim pitanjima. To se ne očekuje ni od ministara, a valjda imamo pravo očekivati od ljudi koji su imenovani da se time u ime Republike Hrvatske bave, a ne bave se, jer ako se bave neka me netko demantira, neka pokaže bilo kakav čin, djelo tog našeg savjeta ili bilo koje grupe ljudi zadužen od Republike Hrvatske koja je bilo što konkretno učinila što će nam omogućiti našim optužnicima obranu, kvalitetniju i s druge strane zaštititi interese Republike Hrvatske pred Haaškim tribunalom. Naravno može se reći pa ima vremena, suđenje će dugo trajati, ali obzirom na dosadašnja iskustva Haaškog tribunala to bi bilo reći neodgovorno i zato vas uvjeravamo kolegice i kolege da je ovo vrlo ozbiljno pitanje koje ne zaslužuje da se baš nitko ne javi za raspravu. Ne radi se samo o našim optuženicima koji su zaslužili valjda najmanje što su zaslužili kao nositelji obrane i ljudi koji su svoj život i sve svoje znanje i sposobnosti stavili u službu domovine, omogućili svima nama da mi dana sjedimo, pričamo nekima da privatiziraju i da jame što mogu jamiti, a valjda zaslužuju od svoje države ono minimalno što čak kao optuženici imaju pravo, da im ta država dostavi dokumentaciju temeljem koje se mogu braniti i oni na to imaju pravo. I zašto ovaj Sabor ne bi svojim zaključkom to njihovo pravo potvrdio? Još je drugo pitanje, tko se uopće usuđuje u Hrvatskoj razmišljati na način šta bude neka bude, Haaški sud će voditi računa. Neće voditi računa o hrvatskim interesima, o hrvatskim interesima mora voditi računa Hrvatski sabor i hrvatska Vlada, a ti interesi po našem mišljenju nisu zaštićeni i ako ovaj zaključak i rasprava o kojem ćete glasovati promil ide u korist zaštite hrvatskih interesa onda nema razloga ni za komentare iz klupa, nego ima razloga za časno javljanje za riječ i očitovanje ovdje pred ovom saborskom govornicom. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Idemo na sljedeću točku. Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Možete, da samo. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne može se ovako ići iz. Izvolite gospodine Kovačević. Možete dizati ruku, ali se ruka ne diže na ovakav način i to.
Pa mislim da niste lošije poruke vi svi zastupnici ovdje nazočni mogli poslati hrvatskim generalima, haaškim optuženicima koji ne brane samo sebe u Haagu nego brane i hrvatsku državu, brane budućnost i hrvatske djece i pokoljenja vašom šutnjom, jer kažem bio bih najsretniji da je došao netko iz Vlade, a kažem danas sam razgovarao sa stanjem koje je u ovome trenutku, stanje je znači isto situacija. Znate šta oni traže? Oni traže dokumentaciju, znaju koja je dokumentacija da bi je mogli priložiti u svoju obranu. To oni traže i do toga ne mogu doći. Evo, to oni traže. Mislim da sam dovoljno primjera rekao i ako je Vlada mogla napraviti akcijski plan za uključenje generala Gotovine i angažirati cijelu državu da radi cijele službe na uključenju generala Gotovine da se ne može napraviti ovo što mi govorimo od 2004. godine. Generali koji su bili pa se vratili, pa opet idu u Haag dolazili su tu recimo gospodin Jukić je rekao negdje je to bilo kad smo prve zaključke podnijeli da Vlada osniva onaj informacijski centar. Jedan general je plakao, neće ga veli nitko ni iz nadležnih vlasti, nitko ga neće primiti. Kad uđem veli, kad uđem u tramvaj jedni kažu svaka ti čast ti si general, drugi govore gledaju glavom možda on nešto kriv, možda ovo, možda ono. E sad vi uzmite sudbinu njihovu pa odite, mislim ne tako reći, ali oni će ići tamo, oni se bore ne samo za sebe, oni se bore za hrvatsku povijest, oni se bore za hrvatsku budućnost i bar imaju pravo od ove Vlade, a Vlada ima tu obvezu, a i mi u Hrvatskom saboru imamo obvezu obvezati Vladi i reći vi ste obvezni pružiti svu dokumentacijsku pomoć, da li je pružaju, ne pružaju, informacijsku pomoć, je li je pružaju ili ne pružaju. Samo će izaći iz medija i reći sve je u redu. Kažem ako ste spremni vi koji sad tu šutite ja ću vas odvesti kod njih pa ćete vidjeti kakvo je stanje obrane, da, da, baš tako vam kažem, jaki ste na riječima, ali krenimo sad s riječi na djela. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ivan Bagarić. Mir tamo. Gospodin Bagarić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Odgovorno tvrdim da su navodi koje ste iznijeli kako hrvatska Vlada ne radi i ne pomaže hrvatske branitelje netočni. Dakle, između ostalog hrvatski optuženici sad su na slobodi i brane se sa slobode u Hrvatskoj i to je doprinos i zasluga hrvatske Vlade i sve, samo malo govorimo o ljudima koji su sad u Hrvatskoj i sve drugo što čini hrvatska Vlada čini da ih zaštiti i čini u skladu sa zakonom, a sve drugo ovo što ste vi ovdje iznijeli ovo je jedno veliko politikanstvo i na žalost šteti i optuženicima, šteti svima i niti držite to da je samo na vaš obraz i na vašu korist. Hvala lijepa.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče, ispravit ću netočan navod uvaženog kolege Kovačevića gdje navodi da Vlada ne čini ništa kako bi pomogla haaškim osumnjičenicima. Naime, moram to demantirati s obzirom da Vlada i diplomatski i pravno i materijalno se brine kako bi im što više pomogla, a o dokumentima o kojima govorite da im nisu dostupni i to ću opovrći jer imam informacije da one baš bitne koji su za oluju i za one operacije koje su bile su njihovi pravnici dobili i s njima raspolažu. Naime, koristite danas priliku kako bi u ovom praznom prostoru dočarali svoju brigu i dušebrižništvo, nemojte to činiti jer generali vas nisu ovlastili za to.
I poštovani zastupnik Kramarić Zlatko, pa onda ćemo. Povreda Poslovnika, izvolite.
Gospodine predsjedniče, znači u obadva slučaja digao sam i prvi put niste mi dali riječ, povrijeđen je članak 209. Ja sam rekao da je, znači ja sam rekao da je u zapisniku savjeta za pripremu prijatelja suda konstatirano da se nema ništa, to je konstatirano. Prema tome, nisam iznio mišljenje nego sam iznio činjenicu nadležnog tijela draga gospodo.
A gospodine poštovani kolega, dajte da jedanputa svaki put imamo problema sa povredom Poslovnika. Članak 209. stavak 1. Poslovnika Hrvatskog sabora kaže da zastupnik koji se prituži da je povrijeđen poslovnik ima pravo odmah dobiti riječ i treba navesti odredbu poslovnika koja je po mišljenju zastupnika prekršena.
Ja sam to rekao, 209.
Molim vas, navesti. Nije prekršena odredba članka 209. stavak 1. jer taj poslovnik ta odredba regulira samo institut povrede poslovnika, tko ga može podnijeti i treba navesti koja odredba poslovnika je povrijeđena. Nije povrijeđen članak 209. stav 2.
I 214.
Nego treba navesti koja je druga odredba poslovnika povrijeđena.
Pa valjda sam naveo dovoljno. Naveo sam da sam iznio činjenicu iz zapisnika.
Pa čekajte, nemojte. Pa druga je stvar to. Dakle, ne radi se to o povredi poslovnika.
Radi se, radi se.
Drugo, ne radi se i o tome, mijenja se opet ispravak tvrdnje koju vi pokušavate iznijeti sa protutvrdnjom.
Ja sam iznosio činjenicu a ne tvrdnju.
Poštovani zastupnik Kramarić.
Nije lako u ovom ozračju išta govoriti ali mislim da je zapravo u ovom posljednjem obraćanju kolege Kovačevića izrečeno ipak nekoliko netočnih navoda a u prvom redu upravo zato što čini mi se dvije stvari neprestano se miješaju a to je da nema, da ne postoji dokumentacija što je zapravo doista porazno i onda se to transferira na problem pomoći ovim haaškim braniteljima.
Ovo je objašnjenje i razmišljanje. Što je netočna činjenična tvrdnja?
Pazite, povod za ovu akciju njihovu je poduzimanje pravnih, političkih i diplomatskih mjera koje su u funkciji pomoći haaškim pomoćnicima a isto cijelo vrijeme se zapravo ovdje govorilo da ne postoji nikakva dokumentacija što je doista moram priznati mene sablaznilo, da ne postoji arhiva Hrvatskoga sabora iz 1991. godine iako mi redovito primamo.
Ovo je opet jedno objašnjenje, jedna rasprava.
A kako drugačije?
Pa lijepo, kako drugačije. Kako? Jednostavno reći ispravljam netočnu tvrdnju, navesti koja je to netočna tvrdnja i obrazložiti.
To je netočna tvrdnja da kolega Kovačević … [[Govornik se ne razumije zbog buke.]] da čini logičke pogreške.
A točna tvrdnja je da je isteklo vrijeme. Hvala. Zaključujem raspravu o ovoj temi. Prijedlog zaključka o obvezi Vlade RH na poduzimanje pravnih, političkih i diplomatskih mjera, predlagatelj zaključka je Klub zastupnika HSP-a. Dajem na glasovanje prijedlog zaključka. Rezultat? 20 za, 16 suzdržanih, 56 protiv. Nije dobio potrebnu većinu.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege! Ja ću po drugi puta kada je prijedlog Kluba HSS-a na dnevnom redu pozdraviti predstavnike ministarstva odnosno Vlade koje ovdje nema pa gospodine predsjedniče na neki način blago i protestiram zbog toga. Možda to nije niti slučajno. Ideja ovoga zaključka kada smo ga upućivali u proceduru je zapravo da potaknemo raspravu paketa Zakona o izmjenama Zakona o sigurnosti prometa na cestama ili famozni zakon 0,0 promila kako ga mi znamo nazvati ovdje u Saboru zbog činjenice da 18 mjeseci je to u dnevnom redu, međutim zbog nekih nama nepoznatih razloga nema očitovanja Vlade niti ima izvješća o stanju u prometu pa na osnovu kojeg bi mogli zaključiti što nam je najpametnije učiniti kako bi ove zakone i promijenili. Ovo je važno jer imamo četiri prijedloga zakona, četiri kluba se zauzimaju za ovu temu, napadamo šutnju administracije. Ovo je na neki način šutnja Sabora i šutnja Vlade. Mi bi htjeli da ovim zaključkom obavežemo Vladu Republike Hrvatske da u roku od trideset dana Hrvatskom saboru podnese detaljno izvješće o sigurnosti u prometu na cestama i to sa posebnim naglaskom na izmjene zakona gdje bi se obuhvatilo i utjecaj novoizgrađene cestovne infrastrukture, izvršenih ulaganja u sigurnost prometa na cestama a jednako tako posebno bi htjeli da se naglasi stanje prometnih nesreća koje su uzrokovali vozači a kojima je utvrđeno da u organizmu imaju do 0,5g alkohola u krvi. To je zapravo neobjašnjivo. Naš prijedlog zakona se nalazi u proceduri od 15. rujna 2004. godine, postoji veliki interes javnosti, interes turističkih djelatnika, ugostitelja, proizvođača vina, piva i slično. A eto, o tome nismo raspravljali 18 mjeseci. Kako bi mogli raspraviti neophodno je da Vlada podnese ovo detaljno izvješće i to bilo bi dobro da ga podnese u traženom roku. Mi smo idealistički predlagali ovaj zaključak i smatrali kako će u slučaju da se on usvoji izmjene i dopune zakona biti raspravljene na 18. sjednici, međutim očito će proći i 19. sjednica a da se to ne dogodi. Nas zanima zapravo da li se zbog izmjene zakona u Hrvatskoj dogodila nova kvaliteta upravo u odnosu na tih 0,5g u krvi. Nas zanima da li se gine manje, ali nas zanima da li se možda gine u prometu i previše, pogotovo ako uzmemo u obzir da je izgrađeno nekoliko stotina kilometara autocesta, obilaznica, da je izvršena rekonstrukcija brojnih magistrala. Zanima nas da li postoji plan za otklanjanje kritičnih točaka u prometu jer manje-više svi znamo da se na nekim mjestima posebno događaju teške saobraćajne nesreće. Zanima nas postoji li plan rješavanja i to dugoročni plan prijelaza preko pruga na kojima prečesto imamo "Andrijin križ" i ništa više. Zanima nas odnos između starosti voznog parka i poboljšanja u broju saobraćajnih nesreća odnosno poginulih. Opće je poznato da više u prometu nema "Zastava", "yuga" i sličnih automobila. Zanima nas kakav je i utjecaj na plaćanje kazni i visine kazni u odnosu na promet i posebno je interesantno pitanje veći pad saobraćajki u korelaciji sa očito velikim ili povećanim dolaskom stranih turista u Hrvatsku jer zagušenje u prometu je tada puno značajnije i pretpostavljamo da i svake godine imamo sve više i uvjeta za veći broj saobraćajki. Htjeli bi znati da li smo postigli kroz izmjene zakona i kroz ove aktivnosti optimum. Htjeli bi znati možemo li postići više? Također bi htjeli znati koliko novaca je prikupljeno od kazni koje se naplaćuju i kako se oni, oni koriste? Posebno će biti vjerojatno interesantno čuti što se događa s onim vozačima koji su osuđeni na dobrovoljni rad umjesto novčanih kazni jer koliko ja znam nema mehanizma za provođenje tog programa i osuđeni i suci zapravo ismijavaju taj model kažnjavanja za saobraćajne prekršaje. Interesantno će vjerojatno biti i čuti kako je prometna policija organizirana i kako funkcionira? Tu prije svega mislim na kadrove, na opremu. Da li je točna informacija da se ograničava korištenje goriva u automobilima i slično. Evo ima zapravo previše pitanja, a premalo smo čuli odgovora. Mi smatramo u Klubu HSS-a da Sabor ima pravo znati pravo stanje stvari. Podsjećam Sabor je zakonodavno tijelo. Nakon izvješća kada se podnese trebali bi održati raspravu o izmjenama i dopunama zakona ili te zakone povući iz procedure. Nakon 18 mjeseci krajnje je vrijeme da nešto učinimo sa time a da bi mogli bilo što učiniti moramo dobiti izvješće Vlade. Zbog toga vas ja i molim da se prihvati ovakav zaključak kojim bi Vladu obavezali da nas u roku od 30 dana izvijesti o sigurnosti u prometu na cestama. To nije predugačak rok pogotovo jer je ova točka uvrštena u dnevni red 17. siječnja 2006. godine. Ona je najavljena i bilo bi logično da je već ovdje i upućeno takvo izvješće u Sabor. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika PGS-a SBHS-a NDS-a poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Evo javio sam se za ovu raspravu jer sam i sam jedan od predlagatelja Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama s Konačnim prijedlogom zakona. Ovaj Zakon uputio sam u saborsku proceduru 14. rujna 2004. godine i od tog dana taj zakon kao i tri slična zakona su na neki bi rekli dakle kisele se na dnevnom redu. Ne znam da li je u radu Sabora bilo takvih slučajeva da je toliko mjeseci neki zakon čekao dakle da se obradi na plenarnoj raspravi. Ono što je problematično isto tako on nije raspravljen niti na odborima. Kad je bilo, kad su bili ti zakoni postavljeni u dnevni red Odbora onda se nastojalo na svaki način izbjeći dakle da se otvori uopće rasprava o njima. Bili smo svjedoci jedne očite opstrukcije koja traje do dana današnjega. … [[Upadica se ne razumije.]] Samo malo. Govorimo o tome, da. I što se desilo dakle Vlada je poslala mišljenje o jednom tom zakonu, ali nije o ostalima. Ali nismo raspravili niti o tom zakonu koji je imao mišljenje Vlade iz razloga što ostali zakoni nemaju mišljenje Vlade upravo s razlogom da Vlada mora napraviti jednu stručnu analizu i s tom stručnom analizom izaći u javnost dakle pred Sabor i to bi dakle bio glavni argument za promjenu te … [[Govornik se ne razumije.]] Evo mi još i dan danas čekamo tu stručnu analizu i zato podržavamo dakle inicijativu Kluba zastupnika Hrvatske seljačke stranke da se dade rok Vladi da vidimo tu analizu, stručnu analizu što se to dešava. Da čujemo odgovore na ova pitanja koja su postavljena od predlagača. Ali ono što je najbitnije tu raspravu bi mogli mi već i sutra napraviti. Zašto? Zbog toga što je Institut prometa i veza još u ožujku 2005. godine napravio prijedlog ponovne dozvole minimalne koncentracije alkohola u krvi vozača. Znači radi se o eminentnoj instituciji na čelu sa gospodinom profesorom Ivanom Dadićem koja govori o stvarnim uzrocima prometnih nesreća, o alkoholu kao uzročniku prometnih nesreća, dozvoljenim količinama alkohola u krvi u nekim europskim zemljama, utjecaju alkohola na sigurnost prometa, o stavovima vozača, o stavovima vozača, o sigurnosti prometa u Republici Hrvatskoj i tako dalje. Iza toga ima dakle i prijedloge, ima i zaključak. Dakle temelji se na jednom stručnom radu. Kad smo govorili o Zakonu o sigurnosti u cestovnom prometu govorili smo dakle da on na jednostran način pokušava riješiti ovaj problem, da sve svaljuje na leđa vozača, da sve svaljuje dakle na leđa onih vozača koji imaju makar i najmanju količinu alkohola u krvi. Upozoravali smo da to neće bitno utjecati na smanjenje broja poginulih u Republici Hrvatskoj. Nažalost to se dešava. Nažalost se to dešava upravo najmlađim ili mladim vozačima. Gotovo svakodnevno smo svjedoci takvih nesreća koje se ponavljaju. Evo danas čitam u novinama o smrti dva, dvije mlade osobe na jednom motor kotaču. Bili su sportaši ali zbog brzine, zbog neprilagođene vožnje izgubili smo dakle dva takva života. Nažalost to nije dobro, to nije dobro. Ali velim moramo reagirati. Institut na to upozorava i na druge dvije stvari koje su bitne. Uz alkohol dapače samo da ponovim da mi mislim i na ove predlagatelje dakle ne govorimo o tome da bi pijani vozač morao slobodno mogao voziti, upravljati vozilom nego samo onaj koji ima minimalnu koncentraciju alkohola u krvi. Dakle prag tolerancije nekakav mora biti. Pa i uz model dakle da on bude kažnjen ukoliko napravi prometnu nesreću koliko ima alkohola u krvi. Za ono što smo se zalagali, isto ja u svom zakonu da se posebna pažnja obrati mladim vozačima. To nije do kraja ostvareno. Ja sam predlagao da se vozila mladih vozača i to predlažem u zakonu, vozača moraju označiti nekakvom oznakom kako bi ih policajci mogli razlikovati i obratiti više pažnje na njih. Nažalost tek kad se desi nekakva nesreća onda se vidi da, tko upravlja tim motornim vozilom. I posebno na ono što iz Instituta upozoravaju da su naše prometnice u velikom broju slučajeva uzročnici prometnih nesreća. Dakle to bi sve trebalo biti u analizi i na temelju toga dakle bi trebalo i promijeniti ovaj zakon. Evo što se tiče prometnica samo vama za informaciju možda, jer imam dakle takve podatke o prometnim nezgodama prije sanacije određenih crnih točaka i prometnim nezgodama poslije sanacije određenih crnih točaka, znači prometnih crnih točaka u Republici Hrvatskoj. Evo, imamo slučaj raskrižja kod Dubrovnika u Sustjepanu u periodu dakle od '88. do '90. bilo je 71 nesreća s ukupno 5 poginulih. Kad je napravljena sanacija u razdoblju od '94. do 2002. nije bilo niti jednog poginulog, bile su 21 prometna nesreća. Imamo također crnu točku zavoj kod Bjelovara, kod Rovišća gdje je u određenom razdoblju prije sanacije bila 91 ukupna prometna nesreća sa čak 12 poginulih. A poslije sanacije u roku od 5 godina nije bilo niti jednog poginulog. Takvih crnih točaka u Hrvatskoj ima još oko 150. Nažalost na tome se ne radi i to je jedan od bitnih uzroka zašto dolazi do tako velikog broja prometnih nesreća. I što, ove godine bilježimo mjesece, npr. veljača, u veljači ove godine bilježimo veći broj poginulih nego u veljači prošle godine. Dakle vrijeme je da se svi skupa dobro zamislimo što se to dešava na našim cestama. Da ne mislimo da smo odredbom 0,0 posto riješili problem, jer ga nismo riješili. A on se može riješiti na drugačiji način da obuhvatimo sve segmente koji čine dakle naš prometni sustav. I zbog toga mislim da je itekako bitno ukoliko Vlada misli da još uvijek nije potrebno ići sa zakonom, očito se čekaju blizina parlamentarnih izbora, da se ovim zaključkom dakle obaveže Vlada ako nisu sutra izbori onda idemo taj zakon raspraviti ovdje u Saboru da prihvatimo dakle ovaj zaključak i da na taj način otvorimo ovo pitanje. Hvala.
Hvala. Sad su izbori, gdje u Češkoj? Mađarskoj, Italiji. Bili su u Ukrajini neki dan. I još su izbori u dvije županije i jednom gradu, 9. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Klub SDP-a podržava prijedlog naših kolega iz kluba HSS-a, a vezano za prijedlog da Vlada da svojim, da obvezujemo zaključkom Vladu o izvješćima vezano za sigurnost u prometu. I evidentno je da u Saboru bi itekako važno bilo raspravljati o sigurnosti u prometu. Ne samo kod Zakona o sigurnosti, nego i ja bih rekao između tih perioda kada donosimo zakone, kada ih mijenjamo ili kad ocjenjujemo da neku od ja bih rekao odredbi treba izmijeniti. I sigurno da u jednom takvom zaključku bi Vladu morali obvezati na to da nam sa svojim statističkim podacima, sa ocjenama tih statističkih podataka, da stanje o prometnicama, da podatke o ja bih rekao kvalitetama voznog parka i naravno ocjene o ponašanju vozača. Kad govorimo o pitanju statističkih podataka i ja bih rekao analiza tih statističkih podataka vezano za prometnicu sigurno je da nas itekako zanima koliko je gnorno uloženi novac hrvatskih poreznih obveznika u ja bih rekao u prometnice, a pogotovo u autoputeve. Vjerojatno ima utjecaj jer je isto također važno pokušati dati do znanja građanima Hrvatske da ulaganje u autoputeve je prije svega iz razloga njihove sigurnosti. Ali isto tako ono što ocjenjujemo da vjerojatno nije dovoljno, to je pitanje održavanja prije svega magistralnih cesta, a ja bih rekao nerazvrstanih cesta itekako problematično. I upravo te nerazvrstane ceste dobrim su dijelom uzročnik nesigurnosti u prometu, ja bih rekao i negativnih ocjena koje nam ja bih rekao oni koji se voze po cestama i koji šalju poruku svojim turistima daju negativne ocjene. Prema tome, itekako bi važna bila ocjena ja bih rekao stanja održavanja nerazvrstanih cesta i uzrok tome evidentno je nedostajuća sredstva. A u tom trenutku nama u Saboru bi se nametnulo pitanje gdje pronaći eventualno dodatne izvore da bi riješili taj najteži i najkrupniji problem. I zato se jedino ovakvom raspravom po temelju izvješća vlada ipak bi mi mogli ja bih rekao raspravama osmisliti ne samo Zakon o sigurnosti prometa, nego vjerojatno i nešto vezano za dodatne izvore sredstava kad je u pitanju sigurnost u prometu. Naravno, gospodarski kad govorimo statistički podaci i ocjene Vlade su itekako važna u dijelu kakvi su nam vozni park i to putnički, a posebno teretni. Da ne govorimo o prijevozu putnika u cestovnom prometu gdje evidentno imamo dosta problema sa starošću, pitanje ulaganja investicija, a na ćemo itekako u Saboru voditi računa da li ćemo investicije, investitore i gospodarstvenike koji puta opteretiti nekim poreznim opterećenjima ako želimo poboljšanje u kvaliteti voznog parka. I naravno vraćamo se i na one sociološke probleme, a to je pitanje ponašanja vozača. I vjerujem da bi određene izvješća Vlade o tome kako se koja dobna skupina vozača ponaša moglo utjecati na naše razmišljanje što učiniti u promjenama zakona. Sigurno da nas itekako zanima ocjena koliko je to ja bih rekao utjecaja alkohola od 0,0 do 0,5 problematičan za vozače. S kog osnova je problematičan, da li zbog utjecaja alkohola ili zbog toga što se ne zna stati na 0,5, pa je to ono što bi Vlada u takvim analizama, u takvim izvješćima, pa vjerojatno i mišljenjima sociologa svima nama pomoći da možda drukčije gledamo na pojedine prijedloge kada dolaze od strane Vlade. I naravno, ocjena primjene zakona u ovom trenutku bi itekako bila važno. Ne zbog toga što ga mijenjamo nego zato što eto želimo učiniti analizu da bi mogli reći da nam je stalo do sigurnosti u prometu i stog razloga ocjenjujemo kao klub SDP-a da ćemo podržati prijedlog zaključka.
Hvala. Klub HSU-a, poštovan zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjene kolegice i kolege. Klub HSU-a će podržati ovaj prijedlog zaključka kojim se Vlada Republike Hrvatske obvezuje na podnošenje detaljnog Izvješća o sigurnosti prometa na cestama, jedanput zbog kolegijalnih razloga jer smo zajedno sa drugim klubovima predlagali izmjene i dopune Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sigurnosti prometa na cestama. I drugi puta iz čisto praktičnih razloga jer mi kao zastupnici imamo pravo, a i dužnost znati kako, koje efekte proizvodi pojedini zakon u svom provođenju. Nadalje, želimo jednom, odnosno ponovo raspraviti i te statističke pokazatelje, jer mi imamo običaj stavljati prečesto kruške i jabuke skupa, odnosno raznovrsne podatke obrađivati metodama koje su neprimjerene, jednostavno koje ne idu skupa. Mi smo kod aplikacije ovog zakona istovremeno dobili više novih parametara koji su se morali statistički obrađivati i nastat će jedna zbrka u svakom slučaju u tumačenju tih statističkih parametara. I ne može se ništa kao što se to čini, tumačiti u javnosti kao zasluga jedne mjere nego je više mjera aplicirano istovremeno i pitanje rigoroznijih postupaka prema mladim vozačima i pitanje novih cesta koje su stavljene u promet i pitanje zabrana, sve je to istovremeno aplicirano i treba to jako dobro raspraviti da se vidi što je utjecaj koje mjere. Nadalje želimo kroz jedno takvo izvješće dobiti priliku da konačno kao Hrvatska stranka umirovljenika raščistimo nešto o enciklopedijskim znanjima, da konačno saznamo i ovdje u ovom Hrvatskom saboru kažemo što je to pripito stanje, do kada se čovjek tretira da je trijezan, što je pripito stanje o što je teško pijano stanje jer enciklopedijska znanja govore drugo nego što piše u tom zakonu. Na kraju krajeva i u samom Zakonu o zaštiti na radu dozvoljena je konzumacija alkohola od 0,5 promila i možete upravljati neznam 120 tonskom dizalicom koja vrijedi milijune kuna, a s druge strane ispod ili u okruženju radi 10, 20 ili 50 ljudi. Prema tome zašto u jednom zakonu imamo jedne kriterije, a u drugom zakonu druge kriterije. Na kraju krajeva ovaj zaključak ćemo podržati iz jednog veoma praktičnog razloga jer nema skupa među umirovljenicima na koji sam se pojavio a da me netko nije upitao kada ćete nam vratiti 0,5. Evo, zahvaljujem.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Nema ga, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Na ovoj sjednici Sabora u dnevnom redu od početka sjednice imamo sedam izvješća, različitih izvješća. Sabor znači redovito raspravlja različita izvješća. To je česti slučaj. Sada imamo jedan izvanredni zahtjev za jednim izvješćem o stanju u prometu. Ja znam to je možda motivirano i ovim zakonom kojim je uvedena odredba 0,00 promila. Možda to ne bi trebalo direktno vezati uz taj zakon ili ne bi trebalo biti motivirano da dođemo kroz to izvješće do … u tom zakonu. Jer kažem, tako često raspravljamo različita izvješća i čini mi se logičnim da s obzirom na značenje prometa i s obzirom na ono što se događa u prometu u Hrvatskoj, koliko ljudi gine u prometu, pogotovo mladih ljudi, da bi najviše predstavničko i zakonodavno tijelo u Republici Hrvatskoj gotovo moralo svake godine barem raspraviti jedno takvo izvješće o stanju u prometu. Tko bi podnosio takvo izvješće? Da li nužno Vlada, da li neko nezavisno tijelo, nije ni toliko bitno. Ministarstvo unutarnjih poslova, Prometni fakultet. Neznam tko. Ili ih obavezati sve skupa da naprave jedno zbirno izvješće koje će onda Vlada podastrijeti. Ali u svakom slučaju mi se prema problemu prometa ne smijemo odnositi, nemamo zapravo pravo se odnositi ovako kao što se odnosimo. Evo danas gledam "Dnevnik" opet nas nešto iz Europe špotaju da su nam magistralne ceste loše. Da je to lijepo što smo sve napravili i izgradili autoceste, da je to povećalo sigurnost prometa i uistinu na autocestama je samo 2% prometnih nesreća od ukupnog broja, što znači to jest bitno povećalo sigurnost prometa. Ali sada upozoravaju, ali sad vam ljudi ginu na magistralnim. Pa da će ginuti na magistralnim kada ne ginu na ovima, bilo bi više mrtvih da nema izrađenih autocesta. Ali dva života jučer izgubljena mlada. Svakodnevno mladi ljudi ginu. Pa da vidimo, evo sad tu netko kažu gdje su sanirane crne točke, nema pogibija na tim mjestima. Ali da vidimo onda kada nam se ovdje donesu svi ti podaci, kad stručnjaci to naprave, kada struka kaže što i naprave nekakve pokazatelje, statističke podatke, kada vidimo što sve može utjecati na sigurnost prometa, da kada idemo kao Parlament prema Vladi, prema "Hrvatskim autocestama", "Hrvatskim cestama" da saniraju što je moguće više takvih točaka crnih. Da unesemo u zakon sve što je potrebno unijeti da bi spasili te ljudske živote. Nikakav naš napor, nikakav trud, ne smije nam biti težak ako spasimo jedan taj mladi život. I mislim da bi to bilo minimalno što možemo napraviti. Možda u pogledu ovoga prijedloga zaključka da ga sada prihvatimo kao izvanredni, a možda i da se dogovorimo da iza njega ne slijedi jedna rasprava o 0,00 promila jer ona će nužno biti politička i politizirana i ne bi trebalo problem prometa svoditi samo na to jer je problem prevelik, preznačajan da bismo ga politizirali. Ali ako sada to prihvatimo, ovu inicijativu za jednim izvanrednim izvješćem, da se dogovorimo da možda povodom tog izvješća donesemo jednu odluku da ovaj Sabor jednom godišnje raspravi tu temu. Pa ako je potrebno ići u izmjene zakona u dodatnu kontrolu mladih vozača, oni su najugroženiji, najizloženiji, vidjeti šta se tu može napraviti. Pa pod cijenu da nam mladi svima zamjere ako budemo prestrogi prema njima. A danas će nam zamjeriti sutra će nam biti zahvalni jer smo im spasili život izmjenama zakona. Prema tome, prihvatimo sada ovo, prihvatimo sada ovo. Raspravimo neka to Vlada pripremi, raspravimo o tome pa makar i ne raspravljali nikada o ovim zakonima koji se povlače po dnevnom redu. Očito da se oni neće raspraviti možda ni do kraja mandata ili dok Vlada tako ne odluči. Nije ni bitno. Nije ni bitno. Ali iz te rasprave vidimo, nek nam ta rasprava pokaže gdje sve moramo ići. U kojim pravcima da bismo pomogli, da učinimo sve što je u našoj moći da se ovaj problem riješi. Hvala.
Hvala. Završni osvrt predlagatelja, poštovani zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Završno samo kratko. Očito svi se slažemo kako u Hrvatskoj ima previše poginulih u prometu i očito nitko nema ništa protiv zaključka, tako sam barem zaključio kroz raspravu, ali opet jedno pitanje kao i u prethodnoj raspravi. Zašto nismo za? Hoćemo li ovaj puta kao i kod povezivanja hrane i turizma podržati ideju, a ne podržati ono zapravo što je važno. Važno je podržati zaključak kako bi se u Saboru održala rasprava i kako bi čuli detaljno izvješće o sigurnosti prometa na cestama. Mi u 10 godina izgubimo zapravo jedan gradić ukoliko gledamo koliko je poginulih na našim cestama. Mislim da bi zbog te činjenice trebali doznati zbog čega se to događa i mislim da bi sebi trebali odgovoriti jesmo li učinili dovoljno da to promijenimo, da to zaustavimo. Zbog toga bi trebali doznati u što kraćem roku i prilagoditi zakone kako bi riješili tako loše stanje i kako bi u što kraćem roku promijenili ono što je bolno za obitelji i konačno, ono što bezuspješno pomičemo prema dole. Ja mislim da je taj odnos između ulaganja u prometnice i broja poginulih još uvijek prevelik. Međutim, htio bih o tome čuti struku, htio bi čuti i nova rješenja koja bi to stanje promijenila, Kroz raspravu smo očito čuli u vezi ovog zaključka neke ideje, da se otvori rasprava o izvješću o sigurnosti prometa na cestama, vjerojatno bi čuli još puno drugih, boljih ideja. I zbog svega toga ja vas molim da podržimo zaključak ne samo zbog 0,0 promila. On je jedan dio te priče nego da čujemo što bi trebalo promijeniti, kako i da to učinimo čim prije. I vjerojatno bi bilo dobro da drugi puta netko iz Vlade bude ovdje kada razgovaramo o takvom pitanju koje se zove gubljenje jednog gradića u Hrvatskoj u 10 godina za one koji poginu u saobraćajnim nesrećama. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Nastavak sjednice sutra u 10 sati. Počet ćemo sa Prijedlogom zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje. SJEDNICA PREKINUTA U 20,50 SATI Prijedlog zaključka kojim se Vlada Republike Hrvatske obvezuje na podnošenje detaljnog Izvješća o sigurnosti prometa na cestama, predlagatelj zaključka je Klub zastupnika HSS-a. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 32 za, 3 suzdržana, 63 protiv. Nije usvojen predloženi zaključak.